Poštovane dame i gospodo, otvaram sednicu Dvadeset drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 137 narodna poslanika i da imamo uslove za dalji rad. Da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da postavi u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje predsedniku Vlade Republike Srbije Ani Brnabić, s obzirom da smo mi srpski radikali u više navrata zahtevali rekonstrukciju Vlade Srbije, zbog raznih kriminalnih afera u koje su umešani pojedini ministri, a da se Vlada oglušila o taj zahtev i da vodi politiku zaštite svih svojih ministara, bez obzira na sumnjive okolnosti njihovog rada i delovanja. Danas postavljam pitanje – zašto predsednik Vlade, Ana Brnabić, nije bar zatražila javno ostavku od ministra Zorane Mihajlović? Pohapsiše sve njene bliske saradnike, celi sektor železničkog saobraćaja, njegov vrh u zatvor ili pod istragom, a ona u početku se ograđivala od pojedinih koji su nju prozivali, a onda počela da ih brani. To je demonstracija i protiv zvanično najavljene politike Vlade o borbi protiv kriminala, kad ona državnog funkcionera koji tek što je izašao iz zatvora, svečano prima u svom ministarstvu. Čak je uticala da postupajući tužilac odluči da odustane od njegovog krivičnog gonjenja, a onda je Tužilaštvo istog dana po podne, preinačilo tu odluku i Poledica se i dalje goni krivično sa ostalim uhapšenim. Sve da je Zorana Mihajlović najnevinija, sve da se, kako vi volite detektorom laži ili lekarskim pregledom, dokaže njena nevinost, ona ima moralnu odgovornost, istog momenta bi morala sama da podnese ostavku. Moralnost se od nje ne može očekivati, ali zašto Vlada mnoge stvari stavlja na kocku, još pred same izbore? Nije nama krivo što će to vas oštetiti na ovim izborima, broj glasova, čak se tome radujemo, ali nam se ne sviđa situacija u kojoj srpske vlasti tolerišu kriminal u vrhu države. Nije u pitanju samo Zorana Mihajlović. Kako su počele vaše kriminalne afere? Počele su sa bivšim predsednikom Republike Tomislavom Nikolićem, već su poslovične njegove lažne diplome, fakultetska i master diploma. Svi znaju da ni jedan jedini ispit nije polagao i niko ništa ne preduzima. Kako vi mislite onda goniti uspešno druge kriminalce? Ja mislio Marija Obradović krenula da brani Tomu Nikolića, uplaših se malo. Kako vi mislite onda druge krupne kriminalce da hapsite, da sudite, ako ne sudite ovog glavnog iz vaših redova? Još Vlada uredbom izmisli državni organ da bi se on uhlebio i posle odlaska u penziju i da bi se tamo zaposlilo tridesetak njegovih nesposobnih saradnika koje po ko zna kojem kriteriju zapošljavao u kabinetu predsednika Republike? Kako vi mislite da oduzimate imovinu ljudima koji ne mogu da dokažu poreklo, a ne oduzmete i Crkvu Tomislavu Nikoliću koju je za milion evra izgradio u svom selu, gde ima svega 16 živih ljudi i gde je nemoguće da se održava služba Božija, jer ne idu svi u crkvu a nema ko da izdržava parohijskog starešinu odnosno sveštenika? Kako vi mislite da se krivično gone krupni kriminalci, a da se ne sudi Dragici Nikolić zbog malverzacija u njenoj fondaciji. To su pitanja na koja još nismo dobili odgovor.
Vreme je isteklo. Da li još neko želi da postavi pitanje? Reč ima Tatjana Macura.
Zahvaljujem. Moje prvo pitanje danas upućujem Ministarstvu zdravlja i direktorki RFZO, u pitanju su, odnosno ponovo postavljam pitanje, dakle, u vezi pacijenata obolelih od multipla skleroze kako je najavljeno i kako smo imali prilike da vidimo kada smo usvajali budžet za ovu kalendarsku godinu. Odvojena su značajna sredstva za kupovinu dodatnih lekova visoke efikasnosti kojim će se otprilike pokriti dodatnih 1300 pacijenata obolelih od multipla skleroze. Međutim, postavlja se pitanje – šta ćemo učiniti za one pacijente koji neće biti obuhvaćeni ovim novim terapijama? Ukupno ima obolelih od multipleskleroze, negde oko devet hiljada i ja iskreno izražavam zabrinutost, šta će se dogoditi sa ostatkom, dakle otprilike, negde oko sedam hiljada pacijenata će u ovom slučaju ostati bez leka. Podsećam ministra zdravlja, direktorku Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje da postoje neke države u kojima se lečenje obolelih od multipleskleroze rešava kupovinom i omogućavanjem pacijentima da dođu do tzv. of-lejbl lekova. Među njima je jedan od najefikasnijih, lek koji se naziva „Rituksimad“, i on se prema onome što ja imam kao informaciju prepisuje pacijentima u Švedskoj, pošto je ovaj lek daleko povoljniji, čini mi se da bi izdvajanje iz budžet koje je usmereno za lečenje obolelih od multipleskleroze, bilo mnogo bolje da smo se pozabavili, možda pitanjima kako su neke druge zemlje rešile ovo pitanje. Drugo pitanje upućujem Ministarstvu pravde, ponavljam ga praktično, dakle, pitanje upućujem ministarki Kuburović, pitam je – šta se događa sa zakonom koji treba da se bavi pitanjem nestalih beba? Ponovo se u javnosti šuška da se piše novi predlog izmene i dopune zakona i u ovo pisanje nisu uključena udruženja roditelja koji traže svoju nestalu decu i nisu uključene relevantne nevladine organizacije koje se više godina bave ovim pitanjem. Ponavljam da li je istina da je predlog zakona, maltene pred ulaskom u skupštinsku proceduru i pitanje je takođe, zašto nisu uključena relevantna udruženja roditelja, kao i relevantne nevladine organizacije? Treće pitanje danas upućujem Ministarstvu za rad, ministru Đorđeviću, dakle, pitanje je u vezi Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, skoro 19, 20 meseci kako je ovaj zakon stupio na snagu, kako određeni broj majki, odnosno porodilja dobija nadoknadu u visini od tek nekoliko stotina dinara. U desetak puta smo imali prilike da slušamo od nadležnog ministra Đorđevića, kao i od ministarke Slavice Đukić Dejanović, da će se Predlog izmene i dopune zakona naći u Skupštinskoj proceduri, međutim do danas on nije došao. S obzirom da nam se bliži kraj ovog saziva pitanje je ministru Đorđeviću i molim da blagovremeno pošalje odgovor, pošto odgovorno izbegava, kada će se u skupštinskoj proceduri pronaći Predlog izmene i dopune Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Ja ću postaviti jedno pitanje, a tiče se lovaca Srbije, tiče se ljudi koji imaju oružje za ličnu bezbednost, a svedoci smo da je unazad godinu i po dana donet Zakon o oružju i municiji, kojim je definisano da je do 5. marta rok, da se svi oni koji imaju lično naoružanje, odnosno oružje za ličnu bezbednost, koji imaju lovačko oružje, da moraju do 5. marta da preregistruju to, a prema nekim mojim informacijama u razgovoru sa ljudima koji imaju i koji znaju za to, da je blizu 400 hiljada lica ostalo, da nisu preregistrovali svoje oružje. Iz svega toga dolaze u situaciju, pošto ostaje možda još 15 ili 20 dana do 5. marta, gde ćemo posle toga ući u izbornu kampanju, gde neće imati mogućnost da se oružje preregistruje posle tog roka i ti ljudi koji ne donesu oružje, odnosno ne uđu u postupak preregistracije, ti ljudi imaće problema sa zakonom, biće prekršajno gonjeni. Zbog toga, moje pitanje je da li će MUP ući u proceduru promene ovog Zakona o oružju i municiji, da se da mogućnost da se produži rok za preregistraciju, da se da još nekoliko meseci, da se to oružje preregistruje i najviše zbog toga da mogu ljudi sutra slobodnije da se ponašaju i da ne plaćaju neke kazne. Inače, veliki broj lovaca u Srbiji, imalo je sugestije na Zakon o oružju i municiji, gde je u okviru Ministarstva, Lovačkog saveza Srbije, formirana i grupa koja radi na tome da se promeni ovaj zakon i da bude malo fleksibilniji, liberalniji u delu da lovci imaju duži vremenski period za koji ne moraju da rade zdravstvene preglede i da bude zakon liberalniji za nabavku lovačkog oružja. Inače, svedoci smo da su lovci i udruženja lovačka u celoj Srbiji veoma aktivni kada je to potrebno. Kada su velike temperature, kada su niske temperature, lovci su angažovani na spašavanju, za pomoć ljudima. Još nešto, vrlo je bitno i to, kada imao zarazne bolesti, kao što je afrička, svinjska kuga, tu su lovci veoma angažovani za suzbijanje zaraznih bolesti. Jedna od stvari za koje su lovci bili veoma aktivni u ovom prethodnom periodu, to je bila potraga za zlikovcem koji je oteo malu Moniku. Svi koji su bili tu, bili smo na terenu, a lovci su bili jedni od najorganizovanijih, tu je bila policija, vojska, i svi koji smo bili zaista smo dali doprinos da se pronađe devojčica. Zbog toga, moje pitanje je – da li će za narednih dvadesetak dana ući u postupak promena ovog Zakona o oružju i municiji i da se da mogućnost da se produži rok za registraciju oružja, da bi mogli svi ti koji nisu to uradili do sada, da mogu to da završe i da imaju mogućnosti, jer je to veliki problem. U pitanju je 400 hiljada lica i to je veliki broj ljudi, a za ovo kratko vreme, siguran sam da neće biti mogućnosti. Inače, Zakon o oružju i municiji je donet u prethodnom periodu. Zakon je, ovako mogu da kažem, ja sam glasao za taj zakon, ali uz neke dopune koje sada treba da budu, razgovori se vode, bilo bi potrebno da se ovaj rok produži za neki naredni period, da ne bude 5. mart, zato što je to potreba za veliki broj građana koji imaju oružje, da li za ličnu bezbednost i lovačko oružje? Inače, još jednom napominjem i govorim, svedoci smo da lovačka udruženja, da lovačke savezi su veoma aktivni, kada je potrebno za sve one neželjene stvari u našoj zemlji, a dosta ih je bilo u prethodnom periodu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jelena Vujić – Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, u matici, dijaspori i rasejanju, dozvolićete mi da u okviru prava za postavljanje poslaničkih pitanja, a u cilju očuvanja srpskog jezika, srpske kulture i tradicije, postavim poslaničko pitanje Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, kao jednu sponu i dobar znak, pokazatelj i most kojim se srpstvo ujedinjuje. Opstanak srpskog jezika, srpske kulture, srpske ćirilice, predstavlja u svetu važan znak kako bi očuvali naš jezik, našu kulturu i našu tradiciju svih Srba u Dijaspori i rasejanju, i kako bi mogli van nastave koju uglavnom pohađaju na jeziku zemalja u kojoj se nalaze, da pohađaju dodatnu nastavu gde će moći da uče srpski jezik. Bez podrške matice, mislim na mlađe generacije, teško će biti da se odupru asimilaciji i očuvanju svog jezika, tradicije i običaja. Verujem da će naša ministarstva i Kancelarija za Dijasporu, kao i Odbor za Dijasporu, najpre napraviti jasnu sliku o broju naših građana Republike Srbije koji se nalaze u Dijaspori i dece koja imaju potrebe za pohađanjem te nastave, najpre zemalja koje su više ugrožene od strane većinskog naroda, kao što su Albanija, Mađarska i Slovenija, a zatim i zemalja u kojima više žive građani Republike Srbije. Ulaganjem Srbije u rad dopunskih škola u inostranstvu, dajemo priliku našoj Dijaspori da očuva srpski jezik, kulturu i tradiciju. Treba izraziti posebno zadovoljstvo zbog činjenice da je interesovanje dijaspore za učenjem srpskog jezika iz godinu u godinu sve veće i da je Srbija među retkim državama koja finansira rad dopunskih nastava. Pitanje koje postavljam Ministarstvu kulture i informisanja odnosi se na donošenje Pravilnika o ostvarivanju obrazovno-vaspitnog rada u inostranstvu koji bi trebalo da unapredi kvalitet nastave i funkcionisanje dopunskih škola kako bi svoj deci u dijaspori dali podjednaku šansu da očuvaju maternji jezik, kulturu i tradiciju kao i svoju veru? Drugo pitanje koje postavljam, takođe Ministarstvu kulturi i informisanja, s obzirom da je ministar prosvete, gospodin Šarčević, potpisao dokument zajedno sa ministrom u Republici Srpskoj odnosi se na definisanje saradnje Srbije i Srpske za uvođenje škola srpskog jezika u dijaspori, kao i okupljanje što većeg broja Srba u tim školama koje žive u dijaspori, a u cilju je očuvanja nacionalnog identiteta srpskog naroda. Tom prilikom napravljen je dogovor o potpisivanju Sporazuma ili Memoranduma kojim će se tačno definisati naredni koraci zajedničkog pristupanja Srbije i Srpske i zajedničkog delovanja prema dijaspori kako bi se ušlo i u proces digitalizacije nastave na srpskom jeziku. Takođe, drugo pitanje koje postavljam Ministarstvu privrede, a odnosi se na Srbe u dijaspori jeste - kada će biti konačno stvoren pravilnik ili dokument kojima će biti propisan i jasni uslovi u ulaganju i promenjeni uslovi koji su u korist državljana Republike Srbije u dijaspori, promenjeni uslovi o ulaganju kapitala u Republiku Srbiju? Republika Srbija nikada nije stvorila bolje uslove zahvaljujući dobroj politici, predsednika Aleksandra Vučića, izuzetno dobroj politici koju vodi ministar Dačić, politici okupljenoj koaliciji socijalista i Jedinstvene Srbije. Ovom prilikom zaista želim da pozovem sve Srbe u dijaspori, s obzirom da danas donosimo vrlo važan zakon i razgovaramo o izborima, izbor o cenzusu, da u što većem broju izađu na naredne izbore. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Nije često slučaj da u jednom danu vašu zemlju u usta uzmu lideri dve najmoćnije zemlje na svetu. Koliko juče, to se dogodilo, i Vladimir Putin i Donald Tramp su pominjali Srbiju, rekli su dva različita konteksta koji jako dobro ilustruju razliku koju te dve zemlje imaju prema Srbiji i rekao bih da iz te razlike treba da sledi i treba da se podrazumeva različit odnos koji će Srbija imati prema ovim silama. Naravno da mi kao mala zemlja moramo da se trudimo da budemo dobri sa svima ili barem da se ne zameramo svima, ali ne možemo i ne smemo izjednačavati ono što se izjednačavati ne sme. Naime, Vladimir Putin je primajući akreditive stranih ambasadora, između ostalog i našeg kolege Lazanskog u Kremlju, rekao, citiram – da se Rusija zalaže za to da Beograd i Priština postignu uzajamno prihvatljivo rešenje kosovskog problema na osnovu Rezolucije 1244. Dakle, uzajamno prihvatljivo rešenje kosovskog problema na osnovu Rezolucije 1244. To je stav Vladimira Putina i to je nešto što ruski zvaničnici mnogo puta, uglavnom u ovoj sličnoj formulaciji ponavljaju i to je nešto što ne ostavljam prostor različitim tumačenjima, a naročito onim insinuacijama koji deo javnosti u Srbiji i političke i medijske često plasira pod maskom ili pod firmom, teze, kako nas, eto Rusija pušta niz vodu, kako Rusi dižu od nas, i tako dalje. Kada je reč o principijelnim stvarima, šta god mislili o nečemu drugom, stav Rusije se ne menja i on je principijelan od strane međunarodnog prava i na strani Republike Srbije kada je reč o Kosovu i Metohiji i drugim pitanjima teritorijalnog integriteta i suvereniteta. Istoga dana u Beograd stiže preko ambasadora SAD, čestitka američkog predsednika našem predsedniku za Dan državnosti gde predsednik Tramp, znači čestita i između ostalog, pominje potrebu za dobrim odnosima i pominje prioritet na putu evropskih integracija Srbije, znači, podrška evropskim integracijama Srbije i opet citiram, normalizacija odnosa sa Kosovom treba da ostane taj prioritet na putu EU integracija. Dakle, normalizacija odnosa sa Kosovom je prioritet, to je nešto što čak u česnici za Dan državnosti ne bilo kojom prigodom, nego nečim gde se obično izbegavaju sporne stvari ili diskutabilne stvari, pominje se Kosovo i normalizacija odnosa sa Kosovom. Podrazumeva se da se tu misli na Kosovo kao nezavisnu državu, uostalom, Metju Palmer, specijalni izaslanik američkog predsednika za ovaj region je to više puta eksplicite i potvrdio. Dakle, da oni žele uzajamno priznanje i normalizaciju odnosa i uzajamno priznanje Srbije i Kosova. Dakle, tu vam se jasno vidi, kao u ogledalu, kao na skeneru, razlika između politika ove dve zemlje prema Srbiji i zato moje pitanje ide na adresu predsednika Vlade, gospođe Brnabić i Ministarstvo spoljnih poslova - da li su oni svesni te razlike? Da li uviđaju tu razliku u odnosima velikih sila prema nama i da li svoju politiku, našu politiku, državnu politiku vode, imajući na umu te razlike. Da ne bi ostalo mesta sumnji, opet koliko juče već pomenuti Metju Palmer, u razgovoru sa predsednikom crnogorske Skupštine, gospodinom Brajovićem nije štedeo reči da nahvali Crnu Gori i ti upravo u ovom trenutku ističući kako je Crna Gora, kao multinacionalna i multikonfesionalna, odnosno multiverska država, pazite sada, citiram – najuspešnija priča u regionu i nudi svaku podršku u promovisanju demokratskih vrednosti, dakle, naravno, doprinos smanjivanju tenzija, dijalogu, protiv opasne kampanje dezinformisanja i propagande koja se vodi povodom crnogorskog Zakona o slobodi veroispovesti. Znači, ne baš eksplicite, ali implicite dosta jasno, Metju Palemer je stao na stranu crnogorskog režima, hvali režim, pa čak, indirektno staje na stranu u ovom sporu oko spornog Zakona o slobodi veroispovesti, zakona protiv kojeg polovina punoletnih građana ili trećina, svakoga dana ili dva puta nedeljno protestuje na ulicama i trgovima Crne Gore. U tom svetlu…
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, pre nekoliko dana, tačnije, pre šest dana je Tužilaštvo za organizovani kriminal saopštilo da ne postoje osnove i sumnje da su Aleksandar i Andrej Vučić bili u bilo kakvom kontaktu ili komunikaciji sa izvesnim Predragom Koluvijom, vlasnikom poljoprivrednog dobra „Jovanica“, a koji je uhapšen u policijskoj akciji. U istom saopštenju Tužilaštva se navodi i da ne postoje osnove i sumnje da su Aleksandar i Andrej Vučić pomaganjem ili na bilo koji drugi način učestvovali u krivičnom delu koji se Koluviji stavlja na teret. Takođe, u istom saopštenju se navodi da je Tužilaštvo utvrdilo da ne postoje osnove i sumnja da su Aleksandar i Andrej Vučić izvršili bilo kakvo krivično delo za koje se gonjenje preduzima po službenoj dužnosti. Pročitaću još jedan deo iz saopštenja Tužilaštva, a koji su preneli svi mediji. Naime, iz izveštaja o prikupljanju podataka iz mobilnih telefonskih uređaja i sim kartica oduzetih od okrivljenog Koluvije, sačinjenog od strane Službe za specijalne istražne metode Ministarstva unutrašnjih poslova Srbije akvizicijom memorisanog sadržaja, kao i sadržaja svih instaliranih aplikacija za komunikaciju putem interneta, proizilazi da nije utvrđen nijedan kontakt sa Aleksandrom i Andrejem Vučićem, niti da se komunikacije koje su ostvarene 13. i 14. novembra 2019. godine, putem mobilne mreže ili internet aplikacija mogu dovesti na bilo koji način u vezu sa Aleksandrom i Andrejem Vučićem. Dame i gospodo, zašto sve ovo iznosim? Zato što smo imali višemesečnu brutalnu kampanju laži i izmišljotina na ovu temu, a koje su lansirane iz Đilasove fabrike laži, koju neki zovu i Savez za Srbiju, pa smo bukvalno svaki dan bili bombardovani tom nazovi aferom preko televizije N1 i još nekih glasila Saveza za Srbiju - „Vreme“, NIN, „Danas“ i ostali štampani mediji. Dakle, to su bile konferencije, emisije, okrugli stolovi, stručnjaci, gosti, analitičari i 300 čuda je bilo svaki dan na N1 televiziji, a kada je reč o ovoj nazovi aferi, a sada se ispostavilo ono što smo mi inače govorili svih tih nedelja, da su u pitanju najobičnije laži onog Miroslava Aleksića, Boška Obradovića i ostalih Đilasovih plaćenika i to je sada i definitivno i zvanično potvrđeno. Postavlja se nekoliko pitanja: hoće li neko preuzeti odgovornost za sve ovo, hoćemo li dobiti neko izvinjenje za sve ovo, hoće li neko od njih reći – izvini, Vučiću, što smo mesecima lagali o tebi i članovima tvoje porodice? Hoće li se izviniti građanima Srbije za ovo? Neće. Naravno da neće, kao što se ni do sada nisu izvinjavali prilikom sličnih laži koje su iznosili. Neće se izviniti zato što će već sutra smisliti novu laž, već sutra fabrikovati novu aferu protiv nekoga iz SNS zato što oni tako funkcionišu, zato što je to isključivi način njihovog delovanja. Dakle, izmisle neku laž ovde u holu Narodne skupštine. Eno ga onaj Miroslav Aleksić, i sad je u holu Narodne skupštine, iskonstruišu neku nazovi aferu, onda to danima i nedeljama vrte preko N1 i ostalih svojih medija, a onda, kada se ustanovi da su to sve bile obične laži, smisle novu laž da potire staru laž, da se zaboravi stara laž i tako u krug. Tako je bilo i kada je reč o „Krušiku“, kada su svaki dan izmišljali nove i nove laži, pa su to demantovale sve domaće, ali i strane institucije i ukrajinska ambasada i rusko Ministarstvo spoljnih poslova itd. Tako je bilo kada se Marinika Tepić izblamirala kada je tvrdila da se na vojnom dobru „Morović“ uzgaja marihuna, a onda se ispostavilo da su u pitanju koke nosilje. Tako je i sa svim ostalim… (Predsednik: Hvala, vreme ste prekoračili.) …pokušajima Saveza za Srbiju da iskonstruišu afere protiv nekoga iz SNS, zato što nemaju program, nemaju političku ideju, nemaju politiku kojom bi pobedili Aleksandra Vučića. Zahvaljujem.
Hvala. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju poslanici: Vladimir Marinković, Žarko Obradović i Borisav Kovačević. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Dvadeset drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, koja je sazvana na zahtev 155 narodnih poslanika, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Za sednicu Dvadeset drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika, koji su podnela 103 narodna poslanika poslaničke grupe Srpska napredna stranka; 2. Predlog zakona o izmeni Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je podnela narodni poslanik Gordana Čomić; 3. Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o lokalnim izborima, koji su podnela 103 narodna poslanika poslaničke grupe Srpska napredna stranka i 4. Predlog Zakona o izmeni Zakona o lokalnim izborima, koje je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Narodni poslanik Maja Gojković, na osnovu člana 92. stav 2. i člana 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se obavi zajednički načelni pretres predloženih tačaka dnevnog reda. Sad ja samu sebe moram da pitam da li ću da obrazlažem taj zahtev i da sebi dam reč. Pošto je bilo dosta pitanja o tome zašto se spajaju ove četiri tačke dnevnog reda, moje mišljenje je da sve četiri tačke predloženog dnevnog reda sadrže istu materiju i odnose se na izborno zakonodavstvo. Dobili smo u januaru mesecu jednu grupu predloga koji se odnose na smanjenje izbornog cenzusa za liste i drugu grupu zakona koji se odnose na promenu procenata učešća manje zastupljenog pola. Prvi put u višestranačkom sistemu naše države otvara se mogućnost da objedinimo raspravu o predlozima zakona koji su podržali poslanici vladajuće većine i poslanik opozicione stranke i, treće, a ne manje važno, zato što je bitno da ovaj saziv parlamenta polako završavamo sa porukom da u parlamentu možemo da budemo jednaki i ravnopravni u svemu, bez obzira da li se slažemo ili se razlikujemo u nekim političkim stavovima i treba da naučimo da raspravljamo o predlozima jednih i drugih, pogotovo ako su oni u interesu unapređenja i demokratske atmosfere i uopšte izbornog procesa ovog puta. Zato vas molim da podržite ovaj moj zahtev i da u narednom vremenu raspravljamo objedinjeno o sva četiri predloga zakona. Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 139, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 13 narodnih poslanika. Konstatujem da smo prihvatili ovaj predlog. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Izvinjavam se, preskočila sam jedan predlog. Predstavnik poslaničke grupe Liberalno demokratska partija – Liga socijaldemokrata Vojvodine – SDA Sandžaka, narodna poslanica Olena Papuga, predložila je duže vreme rasprave u načelu, odnosno da vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 10 časova. O ovom predlogu Narodna skupština odlučuje bez pretresa. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 139 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč za redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je podnela poslanička grupa Srpska napredna stranka, Predlogu zakona o izmeni Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je podnela poslanica Gordana Čomić, Predlogu zakona o izmenama i dopuni Zakona o lokalnim izborima, koji je podnela poslanička grupa Srpska napredna stranka i Predlogu zakona o izmeni Zakona o lokalnim izborima, koji je podnela poslanica Gordana Čomić. Da li predlagači, narodni poslanik dr Aleksandar Martinović i narodna poslanica Gordana Čomić žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SNS je podnela dva predloga zakona, a to su: Predlog zakona o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika i Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o lokalnim izborima. Oba predloga zakona imaju istu suštinu. Ta suština nalazi se u ideji predsednika Republike Aleksandra Vučića da se dodatno osnaži uloga parlamenta u političkom životu Republike Srbije i da parlament, odnosno Narodna skupština Republike Srbije, bude mesto u kome će svi akteri političkog života da iznose svoje ideje, svoje stavove o unutrašnjoj i spoljnoj politici Republike Srbije. Dakle, da to činimo ovde u Narodnoj skupštini, kao jedinom reprezentativnom političkom telu svih građana Republike Srbije a ne na ulici, da kultivišemo naš politički život, da prestanemo jedni u drugima da gledamo smrtne neprijatelje, nego samo političke protivnike, odnosno ljude koji ne misle isto kao i mi i da konačno politika u Srbiji prestane da bude pitanje života i smrti, pitanje egzistencije, nego da bude ono što je u svim razvijenim demokratskim zemljama, a to je borba ideja, utakmica onih koji učestvuju u političkom životu, a na narodu je da izabere ko će da ga vodi u odgovarajućem vremenskom periodu. U tom smislu, poslanička grupa SNS će naravno glasati za oba predloga zakona zato što mi podržavamo stav predsednika Republike koji je do sada uložio izuzetno mnogo napora da očuva mir i stabilnost u Republici Srbiji, ali i da očuva mir i stabilnost u regionu Zapadnog Balkana, pre svega na prostorima bivše Jugoslavije, vođenjem jedne odgovorne, mudre i promišljene državne politike. Kao što hoćemo mir u našem okruženju tako hoćemo i mir u Republici Srbiji. Nećemo da razgovaramo motornim testerama, nećemo da razgovaramo jezikom koji podrazumeva da treba silovati predsednicu Vlade, nećemo da govorimo jezikom fizičkog nasilja. Dakle, sve to su argumenti koje SNS apsolutno ne prihvata kada je reč o političkom životu. Hoćemo jedan napredan, uzoran, kulturan i civilizovan politički sistem. Ne moramo isto da mislimo, ali ne moramo i ne smemo da se mrzimo. Budući da oba predloga zakona imaju jednu suštinu, ja ću da istaknem u čemu se ta suština ogleda. Pre svega, SNS i njen predsednik smatraju da cenzus za izbor narodnih poslanika, kao i cenzus za izbor odbornika u skupštinama opštine i skupštinama gradova treba spustiti sa 5% na 3%. Drugo što želimo da postignemo ovim predlozima zakona, to je da afirmišemo ulogu nacionalnih manjina u kreiranju demokratskog ambijenta u Republici Srbiji. Mi želimo da osnažimo, da podstaknemo nacionalne manjine da izlaze na izbore u Republici Srbiji, jer izlazeći na izbore u Republici Srbiji oni na taj način pokazuju da Srbiju doživljavaju kao svoju državu. Istovremeno, ono što želimo da izbegnemo to je da se na izborima zloupotrebljava to što je jedna politička stranka samo formalno stranka nacionalne manjine, a u suštini to nije. Dakle, mi želimo da izbegnemo da se na izborima pojavljuju pod lažnom firmom stranke nacionalne manjine, lažni Mađari, lažni Slovaci, lažni Vlasi, a svi smo svedoci da je toga u političkom životu bilo. Zašto je važno da se smanji cenzus sa pet na tri procenta? Pre svega, zbog toga što mi na taj način produbljujemo proporcionalnost našeg izbornog sistema, omogućavamo da politički vidljivi budu i oni koji ne bi bili politički vidljivi, koji ne bi ušli u Narodnu skupštinu, koji ne bi ušli u skupštinu jedinica lokalne samouprave kada bi cenzus ostao na nivou od pet procenata. Dakle, mi na taj način dodatno osnažujemo proporcionalnost našeg izbornog sistema i to je još jedan korak napred ka uspostavljanju onog političkog sistema u Republici Srbiji koji podrazumeva da se o svemu, ali zaista o svemu, o svim idejama, o svim predlozima, o svim zakonima govori isključivo u Narodnoj skupštini, a ne na ulici, jer imali smo gorko iskustvo u političkom životu Republike Srbije, ali i u političkom životu bivše Jugoslavije kada je politika vođena na ulici. Kad god se politika vodi na ulici, država je na gubitku. Mi hoćemo da se politika vodi u institucijama, a pre svega u Narodnoj skupštini kao najvažnijoj i centralnoj političkoj instituciji Republike Srbije. Naravno, kada se cenzus spusti sa pet na tri procenta, najviše na gubitku je najjača politička stranka. U ovom trenutku je to SNS. Ono što želim da kažem, pre svega zbog građana koji prate ovaj prenos, u SNS je bilo dosta onih koji nisu u početku razumeli ideju predsednika Vučića da se cenzus spusti na tri procenta zato što matematički posmatrano kada imate cenzus od tri procenta, onda možete da računate na to da ćete dobiti manje mandata, s obzirom da Dontov izborni sistem, odnosno Dontova formula za preračunavanje palih glasova u broju mandata podrazumeva da svi oni glasovi koji su dati strankama ili koalicijama stranaka ili grupa građana koje nisu prešle cenzus, idu pre svega onoj stranci koja je osvojila najviše glasova, a to je SNS i 2012. i 2014. i 2016. godine. Dakle, matematički posmatrano usvajanjem ovog Predloga zakona SNS će biti na gubitku, ali kao što je rekao i predsednik Aleksandar Vučić, za nas politika nije matematika, za nas je politika borba za državne i nacionalne interese, borba za to da imamo jedan stabilan i uređen politički sistem. Uvek smo kada smo stavljali na taj tas stranačke i državne interese birali državne interese i ja mislim da je po tome Aleksandar Vučić i SNS, da su uneli nešto novo u politički život Republike Srbije. Do sada su uvek oni koji su bili na vlasti uglavnom vodili računa o interesima svoje političke stranke. Aleksandar Vučić je prvi koji je i zbog toga nije običan političar, nego je, možemo slobodno da kažemo, državnik koji je rekao: „Nije važno da li će moja politička stranka da bude na gubitku, biće na dobitku Srbija“. Kako će Srbija biti na dobitku? Tako što ćemo imati mir u Srbiji, tako što nećemo jedni drugima da pretimo vešanjem, tako što nećemo jedni drugima da pretimo silovanjem, tako što ćemo se boriti mi političari jedni sa drugima, a ne sa decom, ne sa majkama, ne sa očevima, ne sa članovima porodice, kao što se vodi već godinama hajka, pre svega protiv Aleksandra Vučića i članova njegove porodice. Dakle, mi na taj način zapravo obnavljamo političku kulturu u Republici Srbiji. Što se tiče učešća stranaka nacionalnih manjina, Srbija je, ja mislim, najliberalnija država u Evropi kada su u pitanju stranke nacionalnih manjina i njihovo pravo da učestvuju u političkom životu naše zemlje. Pre dva dana je održano javno slušanje u organizaciji Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, vezano za predloge zakona koje je podnela poslanička grupa SNS i predloge zakona koje je podnela uvažena koleginica Gordana Čomić. Ovo želim da kažem bez želje da me iko pogrešno razume i bez želje da usijavamo na bilo koji način političku atmosferu u Srbiji, a posebno je reč o odnosu prema strankama nacionalnih manjina. Naime, gospodin Tomislav Žigmanov je rekao da, kao predstavnik Demokratskog saveza Hrvata u Vojvodini, Srbija ima jedan izborni sistem koji je nepovoljan za stranke nacionalnih manjina i da je bolji izborni sistem koji postoji u Republici Hrvatskoj. Tada sam rekao da sa tim ne mogu da se složim, ne zato što je to rekao Tomislav Žigmanov nego zato što je to moje duboko političko i pravno ubeđenje. Zašto je to tako? U Hrvatskoj Srbin koji želi da glasa za srpsku stranku ima ispred sebe dve kutije. Jedna je kutija za, da kažem, klasične političke stranke, za stranke, uslovno rečeno, većinskog naroda, kao što su HDZ i SDP, a pored nje stoji kutija za stranke nacionalnih manjina. I sada zamislite jednog Srbina u Zagrebu, u Vukovaru, u Karlovcu, u Splitu koji dođe na biračko mesto i hoće da glasa za srpsku stranku, recimo za najjaču srpsku stranku u Hrvatskoj koju predstavlja i vodi gospodin Pupovac. On je praktično na svom čelu napisao da je Srbin. I šta se dešava u političkoj praksi? Mnogi Srbi ne želeći da se obeleže javno da su Srbi zato što u Hrvatskoj nikada nije bilo jednostavno biti Srbin, a pogotovo to nije bilo jednostavno od 1990. godine, a nije ni danas, Srbi ne glasaju za srpske stranke i ne ubacuju glasački listić u onu kutiju na kojima piše stranke nacionalnih manjina, nego obično glasaju za stranke većinskog naroda. Srbi u Hrvatskoj već od 90-te godine, zna to prof. dr Marko Atlagić, uglavnom glasaju za SDP, misleći da je Socijaldemokratska partija Hrvatske, nekako blaža za Srbe nego Tuđmanov HDZ. U svakom slučaju mi se sa takvom pojavom u Srbiji ne suočavamo. Dakle, u Srbiji na svakom biračkom mestu postoji jedna kutija i u tu kutiju svoj glasački listić ubacuju i Srbi, i Hrvati, i Mađari, i Bošnjaci, i Albanci, i Bugari, i Slovaci i svi drugi koji žive u Republici Srbiji, kao potpuno ravnopravni građani. Dakle, ne postoje dve kutije, ne postoji da se unapred zna za koga si glasao, nema unapred obeležavanja da li si Srbin ili si pripadnik neke nacionalne manjine. U tom smislu, ja mislim i poslanička grupa SNS ima taj stav da je bolje za nacionalne manjine ovo što imamo kao izborni sistem u Republici Srbiji, nego ono što je izborni sistem u Republici Hrvatskoj, uz svo dužno poštovanje prema toj državi i prema činjenici da je u pitanju zemlja koja je članica EU. Na ovom javnom slušanju, i to želim da kažem, opozicija vrlo često, odnosno jedan deo opozicije kritikuje SNS da mi raspravljamo o predlozima zakona bez javnog slušanja i bez javne debate. Zbog građana Srbije je važno da se kaže, SNS učestvuje u debati o reformi političkog sistema od leta prošle godine. Đilas je svoj Savez za Srbiju, odnosno svoju političku organizaciju „Jedan od pet miliona“ nazvao tako što je namerno iskrivio reči Aleksandra Vučića. Aleksandar Vučić je rekao – neću da pokleknem pod vašim pritiscima i ucenama taman da vas je i pet miliona na ulicama Beograda, ali je istovremeno rekao – apsolutno sam spreman i ja i moja stranka da razgovaramo o svemu onome što mislite da je važno, a tiče se izbornog zakonodavstva u Republici Srbije. Ako nećete da razgovarate sa mnom, razgovarajte sa Majom Gojković. Ako nećete da razgovarate sa Majom Gojković, razgovarajte sa našim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Srpska napredna stranka je pokazala apsolutnu spremnost da razgovara, da čujemo šta je to što u našem izbornom sistemu valja popraviti da bi on bio još bolji. Odmah da se razumemo, nema idealnog političkog sistema, nema političkog sistema koji ne bi u nekom svom elementu mogao da pretrpi određenu reformu i određenu promenu. Kada su jednog mudrog starogrčkog filozofa i državnika Solona pitali koje je ustavno uređenje najbolje, on je rekao – kažite mi najpre za koji narod i za koje vreme? Dakle, nema idealnog političkog sistema koji bi bio dobar u svakom vremenu za svaku državu i za svaki narod i za svake istorijske prilike. Dakle, počeli smo razgovore, ako se ne varam, Vlado, u julu ili avgustu 2019. godine. Deo opozicije, koji je došao na te razgovore, na one prve preliminarne razgovore na Fakultetu političkih nauka, nije mogao da veruje da tamo sede predstavnici SNS zato što su oni bili ubeđeni da je Aleksandar Vučić čovek koji nije spreman da razgovora ni sa kim i koji nije spreman da sasluša bilo čije drugo mišljenje. Mi smo strpljivo išli na jedan, drugi, treći, peti sastanak na Fakultetu političkih nauka, a kasnije i u zgradu preko puta, u Kralja Milana, u staru zgradu Narodne skupštine i uvek smo se odazivali pozivu predsednice Narodne skupštine, Maje Gojković, da razgovaramo sa svima iz opozicije koji žele da razgovaraju o tome kako da naš politički, odnosno izborni sistem unapredimo. U tom smislu, nama je potpuno čista savest. Razgovarajući sa opozicijom, mi smo pokazali, ne da smo slabi, nego da smo jaki, da se ničega ne plašimo, prihvatili smo skoro sve sugestije iz opozicije i skoro sve sugestije nevladinih organizacija koje se bave izbornim uslovima. Doneli smo u decembru prošle godine četiri zakona na kojima su insistirali ljudi iz opozicije, pre svega Dragan Đilas, i pre svega pojedine nevladine organizacije, da se definiše šta su to javni resursi, da se zabrani tzv. funkcionerska kampanja, da se osnaži uloga Agencije za borbu protiv korupcije prilikom praćenja izbornog procesa. Sve smo to prihvatili i sve smo to ugradili u naše izborne zakone. Danas neki postavljaju pitanje – kako to da vi naprednjaci sada predlažete da se spusti cenzus sa pet na tri posto, to se ne radi u izbornoj godini? To kažu i neki koji dolaze iz EU. Moram da kažem da je taj stav nepošten, da je on čak i licemeran, pa pomalo i bezobrazan, jer kakva je suštinska razlika? Ako zakonodavstvo koje se odnosi na izbore promenite u decembru, a onda to nastavite da činite u februaru, a izbori će biti krajem aprila, kakva je suštinska razlika? Kako je bilo demokratski da se donesu četiri zakona u decembru 2019. godine, a nije demokratski da se cenzus spusti sa pet na tri posto u februaru 2020. godine? Na to pitanje nismo dobili relevantan odgovor ni od predstavnika opozicije, ni od predstavnika Evropskog parlamenta koji učestvuju u ovom međustranačkom dijalogu. Vezano za ova dva zakona, bolje rečeno za ova četiri predloga zakona, pošto su tu i predlozi zakona gospođe Čomić, održali smo javno slušanje. Na to javno slušanje pozvane su sve političke stranke, sve poslaničke grupe, sve nevladine organizacije koje se bave praćenjem izbornog procesa u Republici Srbiji, pozvane su i političke stranke koje nisu parlamentarne. Neki su se odazvali, neki nisu i tu nam je savest potpuno čista. Nikoga nismo zaobišli. Sve smo zvali. Pozvan je čak i Dragan Đilas. I Boško Obradović je pozvan. Pozvani su i predstavnici Demokratske stranke Srbije. Svi su pozvani. Kažem, neki su se odazvali, neki nisu. Hvala i jednima i drugima. Time su pokazali koliko poštuju građane Republike Srbije, koliko poštuju Narodnu skupštinu Republike Srbije. Ovo javno slušanje je važno zato što smo tu mogli da čujemo određene primedbe i sugestije naših kolega narodnih poslanika, ali i određene primedbe i sugestije pojedinih nevladinih organizacija na predloge zakona koje smo podneli. Drago mi je što je ovde gospodin Zukorlić. Imali smo jednu debatu oko toga na koji način uključiti nacionalne savete nacionalnih manjina u izborni proces, sa ciljem da se izbegne zloupotreba političkih stranaka nacionalnih manjina u izborima. Naime, mi smo imali situaciju, posebno 2012. i 2016. godine, da su se pojedine političke stranke predstavljale kao stranke nacionalnih manjina, a zapravo to nisu bile. A predstavljale su se kao stranke nacionalnih manjina ne zato da bi štitile interese nacionalne manjine, koju su navodno predstavljale, tu mislim na Vlahe i na Slovake, nego su se predstavile kao stranke nacionalnih manjina samo iz jednog razloga - da bi ušli u parlament. To je pošlo za rukom 2012. godine listi koja se zvala Nijedan od ponuđenih odgovora, na kojoj je bio i gospodin Vukadinović, koja je bila navodno vlaška stranka, odnosno stranka vlaške nacionalne manjine. I onda smo imali 2016. godine Zelenu stranku, ako se ne varam, koju vodi gospodin Čabradi i koji je rekao da je to stranka slovačke nacionalne manjine, a to je bila toliko stranka slovačke nacionalne manjine da se dotični gospodin nije pojavio ovde u Narodnoj skupštini kada nam je u posetu došao predsednik slovačkog parlamenta. Da bismo takve stvari sprečili, a da bismo istovremeno afirmisali da autentične stranke nacionalnih manjina i njihove koalicije učestvuju na izborima, mi smo predložili jedan mehanizam za koji smatramo da je suštinski dobar, ali smo spremni da razgovaramo o njegovom daljem poboljšanju, da se o tome da li je neka stranka stranka nacionalne manjine ili ne mora da izjasni i odgovarajući nacionalni savet nacionalne manjine. Bez želje da politizujemo nacionalne savete, ali da ih uključimo u izborni proces, kako bismo, s jedne strane, onemogućili zloupotrebe, a sa druge strane pomogli autentičnim strankama nacionalnih manjina da izađu na izbore i da se na tim izborima takmiče zajedno sa drugim političkim strankama, odnosno njihovim koalicijama. Gospodin Zukorlić je rekao da mi propisujemo strožije uslove za nacionalne manjine nego što su to uslovi koji važe za, da tako kažem, stranke većinskog naroda. To nije tako. Tu smo se i složili, da u stvari mislimo isto ali da smo samo imali različite pravne pristupe kako formulisati taj član Predloga zakona. Dakle, mi ne propisujemo strožije uslove za stranke nacionalnih manjina. Mi smo sprečavamo, odnosno pokušavamo da sprečimo zloupotrebe. I oko toga smo postigli konsenzus. Ono o čemu je takođe bilo reči na ovom javnom slušanju, i to je nešto što se ponavlja već godinama, a to je da u Narodnoj skupštini nisu zastupljeni narodni poslanici iz svih opština i gradova u Republici Srbiji. Čisto pravno posmatrano, sa stanovišta Ustava i sa stanovišta ustavno-pravne teorije, svaki poslanik predstavlja ceo narod. Nijedan poslanik ne predstavlja svoju opštinu ili svoj grad. U tom smislu Srpska napredna stranka nije mogla da prihvati tu vrstu argumentacije da smo mi ovde predstavnici opština, gradova, mesnih zajednica, određenih nacija, vera, itd. Mi smo predstavnici svih građana Republike Srbije. Srbija nije, ja sam to i rekao na tom javnom slušanju, kao što je mislio Svetozar Marković, zajednica opština. Dakle, država nije zajednica opština, država je nešto mnogo više od toga. Isto tako i narodni poslanici nisu predstavnici svojih opština. To je relikt onog socijalističkog ustavnog uređenja. Mi smo ovde predstavnici naroda. Kad kažem naroda, onda mislim naroda u političkom, ne u etičkom smislu. Dakle, mi smo predstavnici svih građana Republike Srbije i dužni smo da se borimo za interese tih građana, bez obzira koje su nacije, vere, rase, pola, kakva im je zavičajna pripadnost, imovinsko stanje, itd. Ono sa čime želim da završim i nadam se da ćemo danas imati jednu argumentovanu i dobru debatu o ovim predlozima zakona, nama iz SNS, a pre svega predsedniku Republike i predsedniku SNS, posle sednice koja će verovatno biti okončana u subotu, glasanjem za ove predloge zakona, savest će biti potpuno mirna i niko neće moći da baci nikakvu senku na izbore koji će biti održani u aprilu ove godine. I to je ono što je bio cilj podnošenja ovih predloga zakona - da niko, apsolutno niko, ni u Republici Srbiji, ni van Republike Srbije, ne dovede u pitanje legitimitet izbora. Ovim izbornim zakonima prethodila je duga i argumentovana politička rasprava. Prihvatili smo da razgovaramo sa svima, prihvatili smo da razgovaramo i sa onima koji su nam pretili vešanjem, koji su pretili članovima porodice Aleksandra Vučića, koji su fizički kidisali na Maju Gojković, sa svima smo pristali da razgovaramo. Pristali smo da razgovaramo i sa predstavnicima Evropskog parlamenta, znajući unapred da oni imaju animozitet, odnosno jedan od njih, to mogu slobodno da kažem, bez ikakvog dvoumljenja, gospođa Tanja Fajon ima animozitet prema Srpskoj naprednoj stranci, iz ideoloških razloga, a jednim delom i zbog toga što dolazi iz države koja se nekada nalazila u sastavu SFRJ i nekako je moj utisak, možda nisam u pravu, da za nju onaj rat iz juna 1991. godine sa JNA u Sloveniji još uvek nije završen. Čini mi se da ona nastavlja da ga vodi na neki drugi način, kritikujući apsolutno sve što dolazi kao predlog SNS. Ali, nije to sad važno. Ono što je važno, to je da će izbori u aprilu 2020. godine, i parlamentarni i pokrajinski i lokalni, biti potpuno legitimni, biti potpuno čisti. I svako ko je pošten, pre svega prema sebi, svako ko je pošten prema građanima Republike Srbije, svako ko je pošten prema svojim političkim strankama, mora da prizna da nikada demokratskiji izborni uslovi nisu bili nego ovi koji su sada predviđeni i da se nikada izbori nisu odvijali u više fer atmosferi nego ovi koji će biti održani u aprilu ove godine. Želim da naglasim da politički sistem koji je SNS nasledila 2012. godine je sistem koji je suštinski kreiran 2000. godine. Njega je kreirala DS prema sebi i Zakon o izboru narodnih poslanika i Zakon o finansiranju političkih aktivnosti i Zakon o lokalnim izborima i Zakon o lokalnoj samoupravi. Da vas podsetim, oni su podigli cenzus sa tri na 5% kada su u pitanju lokalni izbori. Mi sada vraćamo sa pet na 3%. Zašto? Zato što SNS i DS i celokupna opozicija predvođena Draganom Đilasom imaju suštini različit pristup politici. Oni su politički sistem kreirali prema sebi, verujući da će doveka biti na vlasti, a mi ga kreiramo tako da on odgovara građanima Srbije. Znamo mi unapred da SNS neće biti doveka na vlasti. Oni su verovali da će zauvek vladati Srbijom. Pokazalo se 2012. godine da im to nije pošlo za rukom. Mi znamo da nećemo zauvek vladati, niti želim zauvek da vladamo. Onaj ko želi zauvek da vlada nije demokrata, ali to samo pokazuje koliku imamo suštinski različite političke koncepcije. Mi ne pravimo zakone prema sebi. Mi pravimo zakone prema državi i prema njenim građanima, želeći mir i stabilnost u Republici Srbiji, želeći mir i stabilnost i kada je reč o našim komšijama, prijateljima koji su pripadnici nacionalnim manjina. Ovim izbornim zakonima mi suštinski izbijamo bilo kakav argument da će izbori koji nas očekuju u aprilu 2020. godine biti nelegitimni, biti nepošteni i unapred odbijamo argument da rezultati tih izbora nisu takvi da ne mogu da budu prihvaćeni. Rezultati izbora će biti apsolutno prihvatljivi za sve, jer su izborni zakoni kreirani tako da najmanje odgovaraju SNS, a svima ostalima koji sede u ovoj sali najviše odgovaraju. Odgovaraju i onima koji ne sede u ovoj sali, koji licemerno drže ovih dana konferencije za novinare, lažući o Aleksandru Vučiću i o članovima njegove porodice, a izaći će na izbore, samo pod drugom firmom. Građani Srbije treba da znaju da onaj ko se predstavlja kao suštinska opozicija i kao jedina prava opozicija Aleksandru Vučiću, Dragan Đilas ima dve firme. Jedna firma ne izlazi na izbore, firma koja se zove Savez za Srbiju. Druga firma izlazi na izbore, ta firma se zove „Jedan od pet miliona“. Nema građanina Srbije koji suštinski veruje da organizaciju „Jedan od pet miliona“ vode tri studentkinje i dva studenta. Vodi je Dragan Đilas i Dragan Đilas će izaći na izbore, ali sa ovom drugom firmom. Za ovu prvu firmu će da kaže – mi bojkotujemo izbore. Ova druga firma će, verovatno, učestvovati na pokrajinskim i na lokalnim izborima. Želim da kažem, upravo i zbog toga što je Gordana Čomić ovde, jedini ko je suštinski gubitnik ulaska u tu koaliciju Savez za Srbiju je DS. Stranka koja ima reputaciju, ma šta ja mislio o toj stranci i o njenoj vladavini tokom dvehiljaditih godina, stranka koja ima dugu političku tradiciju. Ona je jedina prevedena žedna preko vode, ona je jedina koja se upinjala da dokaže kako je bojkot najbolje moguće rešenje i ona je jedina koja na izbore neće izaći. Dragan Đilas će da izađe na izbore, i Boško Obradović će da izađe na izbore, i Vuk Jeremić će da izađe na izbore i svi će oni da izađu na izbore, sem DS. Naravno, to je pitanje za DS, neka oni vode unutar stranačku debatu da li je to za njih dobro ili ne. Ono što želim da kažem na samom kraju, poslanička grupa SNS glasaće za predloge zakona koje je podnela, zato što verujemo u viziju Aleksandra Vučića da Srbija može i treba da bude normalna i pristojna zemlja u kojoj će svaki čovek, bez obzira na svoju nacionalnu, versku, rasnu ili političku pripadnost, da se oseća kao kod svoje kuće.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Predlog izmena Zakona o izboru narodnih poslanika i lokalnim izborima koje sam podnela imaju u svojoj suštini samo jednu jedinu nameru da nakon sledećih izbora svugde gde se ljudi biraju za odgovorne uloge bude 40% manje zastupljenog pola. Svi mi kad to kažemo pomislimo na da to znači 40% manje žena, odnosno da ne bude manje od 40% žena, da će biti 60% muškaraca. To je tema o kvotama za koje mnogi muškarci i mnoge žene kažu – nisu potrebne, nisu prirodne. Moj odgovor je – naravno da nisu prirodne. Jedinu prirodnu kvotu ima majka priroda i ona je 50%. Ali, društvena pravila, društvene uloge i ono što je društvo da zna gde je ženi mesto, okupilo je hiljade žene tokom decenija i vekova iza nas da se izbori za svoje pravo, da se glas žene čuje, da se glas žene uvažava i da žene i muškarci zajedno odlučuju o razvoju društva u kome žive. Zato je moj predlog 40% manje zastupljenog pola. Zašto je to teško? Zato što postoji ogroman otpor i mnogo laži o razlozima zašto nema žena na mestima odlučivanja, zašto ih nema tamo gde se donose političke odluke, gde se donose finansijske odluke, gde se donose odluke važne za društvo. Lažemo se, pa kažemo – ili neće žene, što je laž, jer se učlane u stranke, pa kažemo – ne umeju žene. Žene kažu – dobro, naučićemo, nije problem. A kako to da vi umete, pa vidi nas? Mi smo oduvek u politici, mi sve umemo. Pa, po rezultatima baš se i ne bi reklo sve zajedno. Ili kažu – nisu žene za politiku, to je prljav posao. Pa ko politiku čini prljavim poslom? Dođu vanzemaljci pa učine politiku prljavim poslom. Pa ako kažete rečenicu da neće žene u politiku zato što je politika prljav posao, a većina u tom poslu su muškarci, pa ko je prljav? Zašto je potrebna kvota da dođemo da pospremimo ponešto od onoga što je zaprljano? Zašto je potrebno 40% žena svugde nakon sledećih izbora? Zato što nema razvoja Srbije ako stav, argument, ideja, mišljenje, predlog o tome kako Srbija treba da izgleda godinama pred nama, ne bude bio izrečen i ženskim glasovima. Šta nam treba da se to dogodi? Trebaju nam muškarci kao većina. Nema nijedne odluke koja je doneta tako da je korenito menjala društvene odnose, da je duboko zasecala u stereotipe u društvu, a da nisu muškarci kazali – hajde, nije ovo loše, hajde da to usvojimo i prihvatimo. I to je otprilike motiv kad god sam podnosila bilo koji predlog u Skupštini Srbije, bez obzira da li sam činila vladajuću većinu ili opoziciju. Kada ste opozicija treba samo da budete u pravu, a vlast je odgovorna, da se ono što je dobro za sve zaista i dogodi u društvu. I ishod da su ova dva predloga od 40% žena ubuduće svuda gde se o bilo čemu u Srbiji odlučuje je počeo tako što smatram da je to ispravna stvar. Da je ispravna stvar boriti se za 40%, da je ispravna stvar tako se odužiti onima koje su se pre nas borile za manje kvote za sve do žena koje su se borile za pravo glasa. Mogu da budem u pravu kao opozicija koliko god mi je volja, ali da bi se rasprava o ovom zakonu, glasanje o njemu, rasprava o amandmanima dogodila, to je odluka predsednice Narodne skupštine i to je njena odluka koju je ona donela, uz saglasnost predsednika Srbija, vladajućih stranaka, ali je njena odluka. To naglašavam zato što je tako trebalo da se radi o svakom zakonu, o svakom propisu, oduvek. Zašto je ishod dnevnog reda ove sednice izborni zakoni koje je predložila poslanička grupa SNS od 3% i moji predlozi koji traže 40% žena na svim mestima odlučivanja? Zato što nismo hteli dijalog. Ovog zakona o 3% smanjenog cenzusa ne bi bilo da nije bilo izostanka bilo kakvog dijaloga, bojkota, da nije bilo ulice, da nije bilo nažalost gorkih i ružnih reči, umesto dijaloga o izbornim uslovima pre godinu, dve, tri, pet, ne bi bilo svih predloga zakona koje je vladajuća većina unela u Skupštinu od jula meseca u nekakvom obliku dogovora uz učešće EU. Ne postoji trenutak u kojem ću ja odustati od borbe da Srbija uđe kao punopravna članica u EU. Ne postoji. (Vojislav Šešelj: Ih!) Deo te borbe, svi narodni poslanici koji dobacuju – ih, mogu da vam kažem samo me gledajte. Samo me gledajte! I ovi sa –ih, i ovi sa – eh. Evropa je civilizacijski imperativ našeg društva. Evropa je neophodan uslov našeg razvoja i Evropa je došla da razgovara kao medijator između vlasti i opozicije. Znate, kada se to dešava u porodicama gde jako sekirate mame i babe, one vam kažu - kako vas nije sramota, da ne umete sami da sednete za sto pa da se dogovorite. Uz to, ja dajem punu podršku svakom naporu svakoga ko će uložiti bilo koju energiju u dijalog između vlasti i opozicije, unutar bilo kojih grupa. Zato što je i ovaj dnevni red prostor za dijalog. Ne bi ga bilo da ja duboko ne verujem da je ispravna stvar kada vidim da ulazi Zakon o izboru narodnih poslanika, da je ispravna stvar tražiti 40% za žene. To je prosto ispravno. To je deo moje duge političke borbe. Ja mogu da imam etičke dileme o tome šta će biti kad je to uradim, ali to je moja lična stvar, nisam ja važna u celoj dilemi oko toga, kako dijalogom do normalnih institucija, kako dijalogom do manje nepravdi za žene u društvu i kako dijalogom do evropskog lica Srbije, jer je budućih 40% žena nešto što i Evropa razume. Džaba meni volja za dijalog ako predsednica Skupštine ne donese odluku i ne razume da je to dobro za sve. Nije veći broj žena u parlamentima jedina tema oko koje bih ja volela da se ovako radi. To je i zaštita životne sredine, to je i svaki međupartijski dijalog o nasleđenim problemima kao što je dijalog Beograda i Prištine, to je svaki dijalog o tome šta i kako treba menjati u Ustavu Srbije, to je svaki dijalog o malim, sitnim nepravdama koje doživljavaju ljudi u Srbiji, a koje mi često imamo nameru da ne vidimo. Otud je ovo moje objašnjenje zašto mislim da je dobro da je predlog stavljen na dnevni red i da je dobro da se glasanjem ishoduje 40% žena u Srbiji. Može da bude raznih interpretacija o tome kako se ovo dogodilo. Svako može da ima svoju interpretaciju, ali ne može svako da ima svoje činjenice. Moja obaveza i dužnost je da s vama podelim činjenice o mojim motivima i mom stavu o tome šta je ispravno da se radi kada se već donosi zakon o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika ili lokalne samouprave, a odgovor vladajuće većine je sadržaj ovog dnevnog reda. Zašto ovo umemo, a nismo umeli ni jednu drugu stvar skoro, i da li će nam ostati od razgovora o odredbi koja smanjuje cenzus za izbore i odredbi koja povećava učešće žena, hoće li nam ostati u pameti da je tako bolje? Procena u politici je da samo kada radite stvari, a ne morate, vi proizvodite ozbiljne, progresivne korake društva. Nije morala predsednica Skupštine da sastavi ovaj dnevni red. Nisam ni ja morala da podnesem zahtev za 40% žena na listama, ali je ideja koju možete videti u savremenoj istoriji ranije, dakle da u politici radite stvari koje ne morate, da onda pravite zaista korenite, duboke promene nad kojima posle možete da gradite sopstveno društvo opet. Daću vam samo jedan slikovit primer. Vili Brant nije morao da klekne. Time što je klekao napravio je istoriju. Prošla bi ta poseta i bez njegovog klečanja. Mi ne moramo sve ovo o čemu razgovaramo, ali možemo da proizvedemo odlične posledice po dijalog, po prostor dijaloga u društvu, o razgovoru o tome u kome će žene slušati šta govore muškarci, muškarci slušati šta govore žene, u kojima ćemo razumeti da je neophodnost našeg dijalog, neophodnost uvažavanja žena u politici, u finansijama, u biznisu, svugde, da je to ono što tera društvo napred i otuda moj predlog da najmanje 40% tako bude zastupljenog pola u budućnosti. To znači sto najmanje žena u Skupštini posle ovih izbora. Znači takođe i sto muškaraca ako bude pameti, jer je manje zastupljen pol. Ako znam da smo krenuli od tri ili pet posto ranih devedesetih, ako sam učestvovala u svakoj institucionalnoj političkoj, dijaloškoj borbi zajedno sa civilnim sektorom, sa ljudima od znanja sa akademijom, da argumentujem nešto tako prirodno, kao što je - otvori prostor za žene u politici, one na to imaju pravo, prirodno pravo. Tako sam se naslušala raznih argumenata zašto to nikako ne bi trebalo da se desi. Ne bih volela da ponovo čujem argumente zašto ne bi trebalo da bude 40% žena. Ali, u redu, i to je deo dijaloga da ponavljamo sopstvenu argumentaciju bez obzira što vidimo da ne drži vodu, da nam treba 50% žena. Zašto je važno da radite stvari i koje ne morate? Kao reakcija na osnovni predlog teksta zakona pojavili su se amandmani koji samo poboljšavaju tekst zakona i krenuo je dijalog. Ne moraju ti amandmani da se prihvate, ali bi bilo pametno, bilo bi dobro, bilo bi korisno da predsednici stranaka razumeju da je dobro da uradiš i ono što ne moraš zato što od toga imaju zajedničku korist žene u strankama koje amandmane predlažu i mahom muškarci koji o tim amandmanima odlučuju. Zašto je još važno da se dogodio ishod prihvatanja mojih predloga zakona? Zato što kada god govorimo o tome da nam treba više žena u politici, najčešći odgovor je – nemoj sada, nije vreme. Ja pitam – kada je vreme? Nemoj sada ima važnijih stvari, nemoj sada o tome. To isto ne mora, ali se bira zato što nećemo dijalog, o tome koliko malih nepravdi žene u Srbiji žive svaki dan. Šta možemo mi da uradimo da te male nepravde ispravimo? Mi smo društvo sa teškim istorijskim bremenom i teškim nasleđem i ne razumemo koliko nam treba zajedničke energije, ko god bio vlast, opozicija, uticajan, pametan, mediji, akademija, glumac, šta god, koliko nam treba dobre volje da skratimo vreme rešavanja istorijskog nasleđa i bremena koji nosimo sobom i ne razumemo koliko smo sebični ako nećemo to da uradimo sada, nego ćemo generaciji koja dolazi ostaviti isti paket problema koji imamo. Ja na to ne pristajem kada su žene u pitanju. Cela moja politička borba je bila zasnovana na tome da ja znam da kao i druge žene danas u 21. veku stoji na ramenima bezimenih žena koje su prethodnih decenija, vek ginule, stradale, borile se zato da bi mi mogle da se rodimo u 20. veku i da imamo prava koja nam po prirodi pripadaju, a imamo ih tek kada su zapisana u Deklaraciju 1948. UN, kada su zapisana u ženska prava kao ljudska prava, tek onda ih stvarno imamo. Ovaj deo našeg zajedničkog posla je moja odluka da pripremim svoja ramena za one koje dolaze, da sledeća generacija političarki u Srbiji ne razume da joj kažeš – kvota, jer po prirodi stvari je muškaraca i žena po 50% na svakom mestu gde se odluče. (Narodni poslanik Vojislav Šešelj dobacuje s mesta.) Narodni poslanici opet dobacuju previše. Znate, da ja zaista mogu da odlučim, moj bi amandman glasio – ne sme da bude više od 30% muškaraca u politici. (Vojislav Šešelj: Slažem se.) Dosta je bilo vala, dosta. Ali, to je samo za šalu i komiku. Da znam da ima spremnosti u društvu, ja ne bih odustala od onoga što smatram prirodnim, a to je paritet potpuni tj. 50% žena i 50% muškaraca. Stvarno bih volela da razumemo da odluka o tome da bude najmanje 40% žena, znači punu izdemokratizaciju stranaka. Znači puno za sve nas koje tačno znamo sa kolikom teškoćom unutar stranke ostvaruješ pravo da te sasluša sa pažnjom i ozbiljno bilo ko, a ti pouzdano znaš da govoriš argumentovano, da govoriš tačno, da govoriš s brigom o budućnosti, da govoriš provereno. To je u svim strankama tako, u sve jednoj stranci. I, ovog trenutka je tako, jer treba razgovarati i pregovarati o zahtevima i predlozima raznih poslaničkih grupa kako da se zakon koji predlažem i poboljša. Ja imam lični poziv svim predsednicima stranaka, razmislite i uradite dobru i ispravnu stvar, baš zato što ne morate. To ume da donese mnoga dobra u vaš posao, i to dobra i muškarcima i ženama. (Vojislav Šešelj: Nisi valjda pri kraju?) Za kraj… narodni poslanici su nestrpljivi da završim, samo me gledajte. Samo me gledajte i slušajte. Zahvaljujem predsednice. Nestašno ovo, a ne ume, šta ćete? Moja poslednja molba. Rekla sam – nestašno, a ne ume. Neverovatno. Rekla sam – nestašno, a ne ume, naučiće valjda. (Vojislav Šešelj: Niko mi tako nije bio blag izraz upotrebio u poslednjih deset godina.) Vidim. Velike nepravde, koje imamo kao društvo i sve ih znamo i sve ih osećamo, nepravdu oko devedesetih i posledica svih ratova devedesetih. Nepravdu oko sporog, ali neumitnog dijaloga između Beograda i Prištine, nepravdu oko strašnih stvari koje smo prošli zbog NATO bombardovanja, zbog sankcija, nepravdu od toga što smo željni da poričemo realnost, nego da o njoj razgovaramo. To su velike nepravde. I zrelija društva bi imala problem da se time bave ozbiljno, ali imati 40% žena je, ispraviti malu nepravdu. Možda će ideja koju budemo podelili ovde o dobrim razlozima, zašto je potrebno da bude 40% žena na listama pomoći da rešimo velike nepravde. Velike nepravde se uspešno krune, tako što ispravljate manje nepravde ili vam se čini da je to manja nepravda, ako niste žena koja trpi nepravdu po ceo dan, svaki dan, koja trpi nasilje, koja trpi omalovažavanje, koja trpi sve razne nepravde, zato što joj društvo kaže – tako treba da bude. Ne treba. Ne treba niko da trpi nepravdu. I ovaj sastav Skupštine će biti jedan u nizu koji će smanjiti tu nepravdu koja se čini prema ženama. Sastav Skupštine iz 2010. godine je takođe amandmanom doneo promene izbornog zakona koji je i sada na snazi. Dva saziva pre njega, je takođe na žalost amandmanom neobavezne kvote o prisustvu žena na listama. Uz ogromnu saradnju, pomoć, podršku, kampanju, koju su imale razne i žene i muškarci u Srbiji, u institucijama, mi smo Srbiju bar u tom delu nepovratno promenili. Moj predlog je ovom sazivu – hajde, da predsednici stranaka čuju šta poslaničke grupe predlažu. Hajde da zapamtimo da je ova sednica sazvana i moj predlog na dnevnom redu, zato što nije moralo i hajde da zapamtimo da će uvek biti nas koje će braniti ono što je ispravno, a ne moramo. Mnogo jednostavnije, nemati etičku dilemu o tome da li ovde da zastupam politiku DS, a to je prisustvo žena u politici na mestima odlučivanja, gde god budete pogledali naći ćete nekog žutog ko je tu pomogao da bude više ženskih ljudskih prava, više ljudskih prava ili ću zastupati odluku stranke o tome da u ovoj Skupštini sa bilo kime nema razgovora i da se rad bojkotuje. Ja sam odlučila, kako sam odlučila i opet bih tako. (Vojislav Šešelj: E, svaka ti čast.) A, vas molim da podsetite svoje predsednike da mogu i oni da odluče i da zaista u subotu bude praznik demokratije za Srbiju i dan radosti za žene Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Prelazimo na ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima, narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, još 2004. godine SRS se javno založila da se smanji cenzus u Zakonu o izboru narodnih poslanika. Mi smo time parirali predlogu da se uvede prinudni cenzus za manjine, bilo nacionalne, bilo verske. Imali smo principijelne razloge kada se za nekoga uvodi prinudni cenzus, reče je o diskriminaciji. Neki su spremni da tu vrstu diskriminacije smatraju pozitivnom diskriminacijom. Smatram da diskriminacija ne može biti pozitivna i negativna. Ona je uvek negativna. Dakle, mi smo na ovaj način hteli smanjivanjem cenzusa, da omogućimo bar najvećim manjinama koje žive u Srbiji, to su Mađari, Bošnjaci, odnosno Muslimani i Slovaci i eventualno Bugar, a možda i neki ostali ako osvoje taj cenzus da mogu da budu zastupljeni u Narodnoj skupštini. Nećemo mi sada osporavati prirodni cenzus. Mi smo načelno protiv, ali u sadašnjoj situaciji nama je važno da predstavnici manjina budu u Narodnoj skupštini. Nećemo ga, dakle, trenutno osporavati, ali smo u principu protiv njega. Ovog puta vladajuća stranka predlaže smanjivanje cenzusa na 3% i ona ima svoje razloge. Mi moramo priznati da ona to principijelno radi na svoju štetu kada je reč o broju poslaničkih mandata. Manje će deliti nakon što se završe izbori i kada se saberu glasovi onih koji nisu prošli cenzus. To je čist gubitak. Međutim, front odbijanja smatra da je to njihov manevar, da se umanje efekti bojkota. Pa, možda i jeste. Ja verujem da jeste, ali je to demokratski. Svi oni koji su protiv bojkota imaju pravo na demokratska sredstva suprotstavljanja bojkotu i umanjivanju efekata bojkota. Vodićemo propagandu da se izađe na izbore, a i zalagaćemo se za to da Skupština bude što reprezentativnija. Bilo je predloga da cenzus bude 1% ili da bude samo prirodni cenzus, to ne bi valjalo, jer postoji u političkoj teoriji dosta radova po pitanju cenzusa. Nekad je cenzus bio imovinski, nekada je cenzus bio klasni i tako dalje, polni, nekad žene nisu imale nikakvo pravo glasa. U ovom slučaju cenzus je potreban da se ne bi preteralo u broju stranaka. Dakle, Skupština efikasno deluje ako ima umeren broj stranaka. Problem prave stranke koje vode sadaka politiku, kao što je naprednjačka stranka, koja uvek ima sa sobom desetak, petnaest malih, marginalnih stranaka koje stavi na svoju listu i poput Deda Mraza im deli mandate. To je njihovo pravo, ali mi moramo kada budemo novi Poslovnik donosili da unesemo da poslaničku grupu može da formira samo izborna lista. Ona lista koja je bila na izborima, prošla cenzus, bilo uobičajeno od tri posto, bilo onaj manjinski, ima pravo da formira poslaničku grupu. One sadaka partije, koje su išle na tuđim leđima, lepo neka ostanu i u poslaničkoj grupi te većinske stranke. Pravite nam ovde probleme, oni se ponašaju kao da su sami osvojili cenzus i imaju ista prava i kancelarije i broj službenika zaposlenih i sve ostalo, to, dakle, treba da se ukloni. Onaj ko ide zajedno na izbore zajedno neka formira poslaničku grupu i neka nastupa u Skupštini, a one pare što se dobiju od države, neka većinska stranka raspoređuje po svom nahođenju, sada kada je 3% cenzus onda niko više i nema moralno pravo da se nekome prikači, onda svi trebaju da se iskušaju samostalno, to bi bio principijelno, a onaj ko ne može i 3% da odstupi bar za neko vreme. Što se tiče predloga Gordane Čomić, mi već imamo obavezu da svaka lista ima 33% žena, odnosno manjinskog pola u političkom životu, nekad se to može desiti u slučaju muškaraca i nekako nam je zgodno kada pravimo liste kandidata, da idemo jedan, dva, pa treća žena, pa četiri, pet, pa šest žena, itd. Vrlo jednostavno. Sad predlaže se od 10, da najmanje budu četiri. Znači, među prvih 10, kako sam dobro shvatio četiri žene, među drugih 10, četiri žene, među trećih 10, četiri žene. Ja sam u principu da bude pola, pola, ja bih najviše voleo da sam jedini muškarac u Skupštini i sve oko mene žene, da vam iskreno kažem, i ako već godinama ništa ne mogu, ali volim da budem u njihovom društvu. Nemoj da budeš bezobrazan Marijane. Dakle, ja nisam ženomrzac i nisam protiv učešća žena u političkom žetu i mi radikali smo i ranije kada nije bilo ove obaveze imali procentualno najviše žena u poslaničkoj grupi i u Republičkoj i u Saveznoj skupštini. To morate priznati. Da. Međutim, gde su problemi? Nećemo imati takve probleme na republičkom nivou. Problema ćemo najviše imati na lokalnom nivou. Tamo je zaista nekada teško obezbediti dovoljan broj žena koje žele da budu na listi i koje žele da se u određenoj meri bave politikom. Teško je. Takvo je danas stanje srpskog društva. Ja bih voleo da može, ali bih zato nešto drugo predložio umesto ovoga što je gospođa Čomić predložila. Zašto zaobilazimo izvršnu vlast? Zašto ne promenimo Zakon o Vladi i kažemo, trećina članova Vlade moraju biti žene ili 40%? Zašto samo poslanici, kao poslanička dužnost je nešto sporedno, beznačajno, pa ajde, mogu i žene. Dajte onda u Vladi trećinu žena, pa da vidimo, dajte u izvršnoj vlasti. Izađite sa takvim predlogom i mi ćemo sa obe ruke podržati. Dalje, mi imamo problema trgovine mandatima. Svaka stranka je imala taj problem, osim radikala i kod nas se pojavio jedan problem, ali kada smo zapretili na gadan, grozan način smo mu zapretili, vratio je mandat. Reč je o Marku Milenkoviću, što je prodao izbore i napustio stranku. Morao je da vrati mandat. Moramo osvežiti ustavni princip da je poslanik u mogućnosti da stavi svoj mandat na raspolaganje neopozivo političkoj stranci na čiji predlog je izabran. Ima predloga da idemo na većinski sistem. Imali smo nekada većinski sistem, pa je socijalista bilo 192 u Skupštini. Šta bi se sada desilo da imamo većinski sistem u sadašnjem odnosu snaga? Bilo bi pet, šest Mađara, dva, tri Muslimana, jedan ili dva Albanca, možda jedan Slovak, možda jedan Bugarin, ali teško i sve ostalo bi bili naprednjaci. Skoro 240 bi bilo naprednjaka. Znate, ljudi ne razmišljaju, ljudi misle da su pametni i izlaze sa raznoraznim idejama koje su već isprobane, koje su u političkoj nauci proverene i koje su negirane. Jedna od retkih zemalja koja ima čist većinski sistem je Velika Britanija. Kod njih je to uhodano. U parlamentu, oni imaju poslanički bič, to je jedan od poslanika koji ih uteruje u red. Ima veoma, veoma široka ovlašćenja. Sve zemlje su prešle na proporcionalni, a zašto? Zato što se onda na izbornim listama pojavljuje program, nisu toliko važna imena, koliko program i oni koji neposredno zastupaju taj program. Ne mora to biti cela poslanička grupa, to mogu dvojica, trojica neki vodeći ljudi unutar grupe da budu, ali zna se, iza tog programa stoji toliki i toliki procenat. Šta to znači sada? Vi ste pregazili Ustav, vi u prethodnom mandatu, a naprednjaci nastavili. Ako Ustav kaže jedno, vi u zakonu promenili, pa kažete da poslanik raspolaže mandatom, ko da mu je babovina. Umesto da se pokrije ušima, da ga bude sramota što je ukrao mandat, nema vam ovde Šormaza, to je vaš primer, bila je ovde Sanda Rašković Ivić, onda ona iz socijalista, pa je još bilo nekih, i ova čobanova je menjala stranku, Marinika čobanov, još ih je bilo, 15 ih je bilo koji su promenili stranku. Šta to onda znači? Oni kažu onda – oni su vlasnici mandata. Krajnje nemoralni ljudi, bez časti i bez obraza. Pazite, stranka ulaže ogroman rad u taj njihov mandat, da bi se osvojio taj njihov mandat, veliki broj stranačkih aktivista se preznoji radeći u kampanji, ogromne pare se potroše da bi se taj mandat osvojio i onda oni kažu, oni su vlasnici mandata. Ima i ovde, kakva je Stranka moderne Srbije, sa Čankom u koaliciji, čankolist postao. Dakle, to su te stvari koje su nepodnošljive, zato treba uvesti pravilo, poslanik koji prestane da bude član političke partije, na čijoj je listi izabran, automatski ostaje bez poslaničkog mandata, neka čeka sledeće izbore, neka se samostalno kandiduje ili na nekoj drugoj listi, pa da vidi koliko ga narod voli. Mi smo imali situacije da su se neke stranke održavale na vlasti, zahvaljujući ukradenim mandatima. To je bio slučaj 90-te godine, sa socijalistima, nekoliko godina, pa sa DS, i nemoj više Martinoviću da hvališ DS, demokrate su nastale od radikalskih otpadnika, to su istorijske činjenice. Početkom 20. veka, otcepili su se od radikalne stranke Nikole Pašita, određeni ljudi koji su se proglasili slobodnim radikalima ili samostalni radikalima, samostalcima, i Ljuba Davidović i Milan Grol su od njih posle Prvog svetskog rata formirali DS. Oni da su bili dobri, ostali bi radikali, ne bi glumili neke demokrate. Što se tiče srpskih radikala, mi smo prvi u politički život u srpskim zemljama uveli žensko pravo glasa. Kraljevina Srbija nije imala, čak je u jednom periodu imala imovinski cenzus. Kraljevina Jugoslavija nije imala žensko pravo glasa. Prvi put je osnivač SRS u Ugarskoj, Jaša Tomić, uveo žensko pravo glasa pri sazivanju Velike Narodne skupštine Srba, Bunjevaca i ostalih Slovena kojima se priključila i grupa Mađara u Novom Sadu 1918. godine, 25. novembra, je li tako Nataša? Nataša mi služi za pamćenje brojki, ona je tu ekspert, a ja sam sve slabiji u pamćenju brojki. (Predsednik: Zato su žene bitne.) E, zato su žene bitne i uvek su u našoj stranci bili bitne. I u toj Narodnoj skupštini bilo je sedam žena, prvi put u srpskim zemljama bila je Milica Tomić, ona je bila supruga Jaše Tomića i ćerka Svetozara Miletića. Bila je Mara Malagurski, čuvena književnica bunjevačke nacionalnosti i bile su tu još i Anastasija Manojlović, Marija Jovanović, Olga Stanković, Katica Rajčić, Manda Sudarević, i Manda je bila Bunjevka, koliko me sećanje služi. A onda, u Jugoslaviji nema ženskog prava glasa. Komunisti su glumili da su uveli žensko pravo glasa, ali su ukinuli izbore. Ono što je izgledalo na izbore to su bile trke konja iz iste ergele, pa za koga god glasaš isto ti je. Prve demokratske izbore u Jugoslaviji smo imali 1990. godine i tada je potvrđeno to žensko pravo glasa, ali je bilo dosta… (Marijan Rističević: Bila je ženska stranka.) Bila je jedna ženska stranka ali nije uspela na izborima. Bila je partija uspešnih žena, čini mi se, Margit Savović je vodila, ali nije uspela na izborima. Dakle, moj predlog je da mi ostanemo na ovoj jednoj trećini, da ne pravimo sada probleme na lokalu, jer veliki je posao oko sastavljanja lokalnih lista kandidata i kontrolora na lokalnom nivou, pa da onda sledeći put kada budemo vršili izmene idemo pola, pola. Najprincipijelnije je pola, pola. Pola žena, ali i u izvršnoj vlasti tako da bude, i u Vladi, i u opštinskim organima vlasti, odnosno ovim opštinskim većima, kako se to zove. Dakle, da bude u obe grane vlasti, i izvršnoj i zakonodavnoj, a u sudskoj vlasti ja mislim da već imamo možda i više žena nego muškaraca, što nije loše. Postoji jedna opasnost. Ako se budemo igrali ovom polnom zastupljenošću pojaviće nam se inicijativa možda i pod izvesnim ultimatumom spolja, da određenu kvotu odredimo i za predstavnike nepotpuno nedefinisanih polova, pa mogu da nam kažu određen procenat homoseksualaca, lezbijki, bipolaca i travestita, jesam sve nabrojao? Da ne govorim one što sa životinja opšte. (Milorad Mirčić: Seksualnim manjinama.) To se smatra već u Zapadnoj Evropi seksualnim manjinama. Znači, ako budemo ovako postavljali stvari onda će i za njih reći da su manjina i da imaju ta prava i da se kao manjinska stranka mogu pojaviti na izborima i tražiti prirodni cenzus. Zato je ovo opasno kad se uvodi tzv. pozitivna diskriminacija. Kad smo pravili ovaj izborni zakon, a to su pravili srpski radikali, pravio ga je Zoran Krasić uz moje instrukcije, a onda smo to ponudili Đinđiću, kod mene su bili Đinđić i Čeda Jovanović, eto, Jovanović je svedok, bio je i Aleksandar Vučić, ja sam mu predložio, rekao sam mu - uradili smo projekat za sledeće izbore. On je pogledao, kaže – da li ti stojiš iza toga? Stojim. Neću ni da gledam, slažem se. Pazite, iako smo bili smrtni neprijatelji, imao je poverenja da će to biti urađeno kako treba i urađeno je. Kasnije je kvareno. To je kvareno uvođenjem prirodnog cenzusa, pa onda gaženjem Ustava i uvođenjem ove definicije da je mandat vlasništvo poslanika, to je u direktnoj suprotnosti sa Ustavom. Zašto se to radi? Nema potrebe. Kad dođete u situaciju da vlast održite otimanjem tuđih mandata znajte da ste propali, da je to samo privremeno, nema od toga ništa. Kajali su se socijalisti zbog toga i ne bismo čak ni ušli 1998. u koaliciju da nije krenula pobuna na Kosovu, ne bi nas niko naterao. Šest meseci me je Milošević zvao i nudio koaliciju, paralelno pregovarao sa Draškovićem. Drašković je stalno nešto trgovao, stalno nove zahteve. Međutim, kad je to krenulo na Kosovu, Milošević i ja smo se dogovorili za jedan sat i još je dva sata trebalo sa Mirkom Marijanovićem da sastavimo kabinet. To je istorijska činjenica, to znaju mnogi, nema vas više tu, to zna Maja Gojković i ti Marijane znaš, ko li ti je rekao.
Vreme. Prošlo je 20 minuta. Molim vas.
Evo, završavam. Dakle, ovo je ozbiljna stvar. Mi ćemo glasati za izmene zakona, odnosno smanjivanje ovog cenzusa na tri posto. Tražimo da se striktno sprovodi odredba o manjinskim strankama, čak bi trebalo da svaka manjinska stranka ima u nazivu stranke naziv manjine, čim pre se zastupa, da se odredi da ova RIK proveri da li ima bar dve trećine pripadnika manjina na stranačkoj listi i to treba uvesti, jer kakva vam je to manjinska stranka koja ima manjinsko ime u nazivu, a sve pripadnici većinskog naroda, kao što smo imali sa raznim ruskim strankama, na primer, ili ovo što je uradio Vukadinović sa vlaškom strankom, pa ga još uvek sprdaju zbog toga, to će mu ostati do kraja života.
Potrošili ste minut više.
Hvala na ljubaznosti.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite.
Uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću govoriti o predlozima zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika i o lokalnim izborima, koje su podneli narodni poslanici iz poslaničke grupe Srpske napredne stranke. Ja o predlogu gospođe Čomić neću govoriti zbog toga što u ovom trenutku nije jasno šta će biti stav povodom tog Predloga zakona i pošto nije nedvosmisleno utvrđeno da li se tim predloženim rešenjem postiže rezultat da bude više žena nakon sledećih izbora, odnosno usvajanja tog Predloga zakona. Samo bih jednu rečenicu hteo da kažem najdobronamernije. Sada imamo rešenje da među svaka tri kandidata treba da bude jedna predstavnica ili predstavnik manje zastupljenog pola. Ukoliko se ovakav Predlog zakona usvoji da u svakih 10 treba da bude najmanje četiri, 40%, onda to može da proizvede situaciju da žene budu od šestog do desetog mesta, što onda znači da možda ne postižemo onaj efekat koji želimo postići. Biće rasprave u pojedinostima, podneti su amandmani i ne znamo da li će se taj predlog modifikovati. Iz tog razloga ja ne želim u detalje ulaziti, niti da se izjašnjavam kako ćemo glasati povodom tog Predloga zakona, odnosno tih predloga zakona. Što se tiče ova druga dva predloga zakona, oni se tiču dve velike teme. Prva tema je – smanjenje cenzusa sa pet na tri posto. Druga velika tema su kriterijumi utvrđivanja položaja izborne liste političke stranke nacionalnih manjina. Što se tiče prve teme, odnosno, smanjenja cenzusa mi to iz Saveza vojvođanskih Mađara podržavamo, iako se ta odredba na nas direktno ne odnosi zbog toga što smo mi stranka nacionalne manjine i na stranke nacionalnih manjina se odnosi takozvani prirodni prag. Uprkos tome, mi podržavamo to predloženo rešenje i za republičke i za lokalne izbore, zbog toga što će to dovesti do bolje zastupljenosti građana Republike Srbije u predstavničkim telima i na lokalu i u republičkoj Skupštini. Proporcionalni sistem je inače u heterogenim društvima prikladniji, bolji od većinskog sistema, a ukoliko se smanjuje, snižava cenzus na 3%, to za posledicu ima ulazak većeg broja stranaka u predstavnička tela. To za posledicu ima manji broj tzv. odbačenih glasova i zbog toga su građani u većoj meri na bolji način predstavljeni, reprezentovani i zbog toga smatramo da je to dobro rešenje. Kada smo kod toga, želim da kažem da ima jedan aspekt u vezi smanjenja cenzusa o kojem je mali broj političara razmišljao, a tiče se aspekta političkih stranaka nacionalnih manjina. Kao što rekoh malo pre, za političke stranke nacionalnih manjina se odnosi sistem tzv. prirodnog praga, čija je suština da u raspodeli mandata učestvuju stranke nacionalnih manjina i, ukoliko su dobile manje od 5% glasova i bez obzira što to u zakonu nije tako nazvano, kolokvijalno to nazivamo sistemom prirodnog praga. Ali šta je tu suština? Ukoliko je cenzus 5%, onda ima većeg broja tzv. odbačenih glasova, glasova onih stranaka koje nisu uspele da preskoče taj prag od trenutno 5%. Ti glasovi ne ulaze u onaj zbir glasova koji se deli sa brojem mesta u predstavničkom telu i zbog toga kada snižavate cenzus onda je neophodno korigovati i tzv. prirodni prag, jer bi se u suprotnom moglo desiti da je cenzus svima ostalima smanjen, snižen, a da strankama nacionalnih manjina treba čak i više glasova za osvajanje jednog mandata nego što je to bio slučaj kada je cenzus generalno bio 5%. U vezi ovoga želim da kažem da je taj sistem prirodnog praga uveden u naše izborno zakonodavstvo 2004. godine. Godine 2008. se pojavila jedna inicijativa pred Ustavnim sudom, kojom je odredba Zakona o izboru narodnih poslanika, to je član 81. bio osporen sa stanovišta ustavnosti. Inicijator pred Ustavnim sudom je tvrdio da sistem prirodnog praga, taj vid pozitivne diskriminacije služi za stvaranje veštačke većine u parlamentu i da se tim sistemom menja izborna volja građana. Ustavni sud je svoju odluku povodom ove inicijative doneo 2011. godine 14. aprila i Ustavni sud je zauzeo stav da je zakonodavac članom 100. stav 2. Ustava dobio izričiti nalog, ali i ovlašćenje da izabere način na koji će obezbediti ravnopravnost i zastupljenost predstavnika nacionalnih manjina u Narodnoj skupštini. Znači, Ustavni sud je nedvosmisleno stao na stanovište da je sistem prirodnog praga u skladu sa Ustavom Republike Srbije, ali je Ustavni sud učinio još jedan korak dalje rekavši da je sloboda, privilegija, a ujedno i dužnost zakonodavca Narodne skupštine Republike Srbije da utvrdi, da iznađe metod na koji način će pripadnici nacionalnih manjina biti predstavljeni u Narodnoj skupštini, čime će se obezbediti ravnopravnost i zastupljenost predstavnika nacionalnih manjina, a ta potreba je propisana članom 100. stav 2. Ustava Republike Srbije. Ustavni sud je rekao da je zakonodavac slobodan da donese odluku o tome da li će pripadnici nacionalnih manjina biti u Narodnoj skupštini zahvaljujući sistemu prirodnog praga ili će to biti garantovana mesta ili će to biti neko treće rešenje. Zakonodavac je slobodan i zakonodavac može slobodno da odabere bilo koji od ovih načina i smatraće se da je time poštovana ustavna odredba o potrebi obezbeđivanja ravnopravnosti i zastupljenosti predstavnika nacionalnih manjina u Narodnoj skupštini. To kažem unapred, pošto pretpostavljam da će se u narednim danima, nedeljama, mesecima, možda godinama pojavljivati nove inicijative i sumnje u ustavnost, ja se nadam novog rešenja iz Zakona o izboru narodnih poslanika, koji će biti usvojen u subotu u danu za glasanje, jer je Savez vojvođanskih Mađara predložio jedan amandman kojim bi se korigovao sistem tzv. prirodnog praga i ta korekcija se ogleda u tome da se prilikom raspodele mandata, primenom sistema najvećeg količnika, količnici svih izbornih lista političkih stranaka nacionalnih manjina uvećavaju za 35%. Znači, mi apsolutno ne dovodimo u pitanje ustavno načelo jednakosti glasa, znači, jedan čovek, jedan glas, ali da bi se postigao onaj efekat za stranke nacionalnih manjina koji se postiže za sve ostale stranke smanjenjem cenzusa sa 5% na 3%, mi smatramo da je usvajanje ovog rešenja neophodno. Mi smo o ovom našem predlogu vodili razgovore i sa predstavnikom predlagača i sa visokim funkcionerima SNS. Dogovorili smo se i ja se nadam da će ovaj amandman biti usvojen, u interesu ravnopravnosti svih stranaka u izbornoj trci i ovo rešenje se odnosi i na republički nivo i na Zakon o izboru narodnih poslanika i na lokalni nivo, znači na Zakon o lokalnim izborima. Ovim rešenjem se postiže adekvatnija zastupljenost političkih predstavnika nacionalnih manjina i dodatno se afirmiše ustavno načelo o ravnopravnosti i zastupljenosti predstavnika nacionalnih manjina. Ono što mi predlažemo nije nešto što ne postoji u uporednom pravu. Kraljevina Belgija ima slično rešenje. Inače je Belgija specifična po tome što je država u kojoj je prvi put uveden proporcionalni izborni sistem 1899. godine još, a od 1920. godine je u Belgiji ovaj izborni sistem ustavna kategorija. Što se tiče drugog elementa Predloga zakona, a to su kriterijumi utvrđivanja položaja izborne liste političke stranke nacionalne manjine, želim da kažem da se mi zalažemo za to da nacionalni saveti nacionalnih manjina imaju određenu nadležnost u ovom procesu zbog toga što po Ustavu i zakonu nacionalni savet nacionalne manjine predstavlja nacionalnu manjinu u određenim oblastima, a prethodnih godina smo bili svedoci veoma teških zloupotreba onih rešenja iz našeg izbornog zakonodavstva koje su predviđene zbog delotvornog učešća, garantovanja delotvornog učešća pripadnika nacionalnih manjina u javnim poslovima i zbog ravnopravnosti u predstavničkom telu, pa i u Narodnoj skupštini. Da bi se tome stalo na put, mi smatramo da Nacionalni savet treba da ima određenu nadležnost, jer Nacionalni savet po prirodi stvari poznaje zajednicu koju zastupa, predstavlja u određenim temama. Sada možemo da razmišljamo o tome da li to treba da bude odluka Nacionalnog saveta, da li treba da bude predlog, da li treba da bude mišljenje, ali se slažemo sa predlogom SNS da se u ovaj proces uključe Nacionalni saveti nacionalnih manjina, da se ne bi pojavljivale stranke u izbornoj utakmici koje se predstavljaju kao zastupnici određenih nacionalnih manjina, a da nikada ništa u interesu tih nacionalnih manjina nisu učinile i nemaju predstavnike te nacionalne manjine uopšte u svojim redovima. Razumem sumnje u okviru određenih nacionalnih zajednica u vezi toga da bi ovo rešenje moglo da dovede do veoma delikatnih situacija unutar tih zajednica, ali želim da kažem da se tako nešto u Mađarskoj nacionalnoj zajednici nikada ne bi moglo desiti. Suština ovog predloga SNS nije da se bilo ko isključi iz izborne utakmice ko jeste zaista politička stranka nacionalne manjine, npr. mađarske, nego je suština ovog predloga da se stane na put zloupotrebama koje smo gledali i 2012. i 2014. i 2016. godine na republičkom nivou, zahvaljujući kojim zloupotrebama i u ovom Sazivu Narodne skupštine ima narodnih poslanika koji „zastupaju interese“ neke nacionalne manjine, a da zapravo to ne čine, nego jednostavno kako se to kolokvijalno kaže koriste neke prečice i neke pravne praznine i neke nedorečenosti iz našeg izbornog zakonodavstva. Da zaključim, narodni poslanici Saveza vojvođanskih Mađara će podržati predloge zakona SNS o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika i o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima. Nadam se da će se našim dogovorom postići željeni zajednički cilj da novi izborni sistem bude u potpunosti pravičan prema svima i da će se to učiniti prihvatanjem amandmana Saveza vojvođanskih Mađara. Što se tiče Predloga zakona, gospođe Gordane Čomić, želim da ponovim još jedanput da se Savez vojvođanskih Mađara od osnivanja zalaže za što veće prisustvo žena u politici. Apsolutno podržavamo ciljeve, bez obzira što se predstavnik predlagača smeška, ja to veoma iskreno govorim i pošto se znamo dugo, vi znate da je ovo što sam rekao istina i da je to tačno. Zahvaljujem se na potvrdi ovog mog stava konkludentnom radnjom, tj. klimanjem glave. Želimo da sačekamo koji će biti konačan predlog, da li će se neki amandman prihvatiti, ali ćemo svakako podržati ono konačno rešenje i proizvod onog dogovora koji će omogućiti postizanje predstavljenog cilja. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Započeću ovu predizbornu sednicu citatom Eleonore Ruzvelt koja je govorila: „Veliki umovi govore o idejama, osrednji o događajima, a mali o ljudima“. Zato danas želim da govorim, pre svega, o ideji zašto SMS sa svojim partnerima iz evropskog bloka želi da izađe na izbore i zbog čega je važno imati demokratski izborni sistem koji omogućava poštene izbore. Stranka Moderne Srbije na izbore izlazi zbog ideja, ne zato što smo naivni i mislimo da su uslovi dobri ili zbog cenzusa ili procenata. Ideje u koje verujemo zagovaraćemo, jer mislimo da su za Srbiju dobre, pa makar ih samo jedan građanin podržao. Procenti cenzusa i rejtinga nas ne zanimaju, jer samo ideje vrede. To su ideje antifašizma, slobodnog tržišta koje svima stvara jednake prilike, socijalna zaštita i pravda, regionalno pomirenje i mir. Problemi Srbije toliko su veliki da se ne mogu rešiti kroz jedan mandat ili kroz jedan izborni ciklus, jednim bojkotom ili sa jednim svemogućim liderom. Njihovo rešavanje zahteva mnogo više i to je ono što profesorka Dubravka Stojanović naziva istorijskim procesima dugog trajanja. Ako neko misli da će posle ovih izbora neki evropski zvaničnik iz Brisela odbiti da razgovara sa srpskim ministrom spoljnih poslova, jer će ga smatrati nelegitimnim jer je deo Vlade koju je izabrala Skupština, konstituisana na bojkotovanim izborima, neka bojkotuje izbore u tom slučaju. Ako misli da će bojkot dovesti do toga da će desetine hiljada ljudi izaći na ulice da slede dobro situirane lidere bivše vlasti i da će u tim protestima istrajati mesecima do ishodovanja novih izbora, onda neka bojkotuje izbore. Mi u SMS smo duboko uvereni da se ni jedan od ova dva scenarija neće desiti, kao što smo uvereni da se bojkot zagovara rukovođeno idejom da se delegitimizacijom izbora legitimiše osvajanje vlasti na ulici, da se time uspore evropske integracije, da se spreči proširenje EU na zapadni Balkan i da se stvori prostor da se na zapadni Balkan proširi neko drugi. To je i razlog zašto je i EU protiv bojkota izbora. Kažu često – šta će nam EU i ko su oni da nam diktiraju izborne uslove i da posreduju u izbornim uslovima? Ako smo voljni pogledati istinu i realnost, onda ćemo zaključiti da mi sami državu ne umemo da napravimo, da nismo u stanju da organizujemo ni naplatu poreza ni funkcionalan i svima dostupan zdravstveni i obrazovni sistem. Za skoro tri decenije višestranačja mi nismo razvili izborni sistem koji je otporan na nedemokratičnost i koruptivnost i krivci za to su sve vlasti koje su to mogle uraditi, a nisu htele. Be evropskih integracija mi bi danas bili prepušteni sopstvenim vlastima. Da li neko zaista veruje da bi bilo koja srpska vlast sama napravila istinski demokratski izborni sistem? Mogle su sve vlasti to uraditi tri decenije unazad, a nisu. Da li zaista iko veruje da bi bilo koja srpska vlast bila sama spremna obustaviti sopstvenu želju za svevlašćem? Mi u SMS smo uvereni da ni jedna srpska vlast nije sama spremna odreći se uticaja na pravosuđe i naterati Agenciju za borbu protiv korupcije da dosledno sprovodi izborne zakone. Zato se zalažemo za ideju evropskih integracija. Zato smatramo da ta ideja mora biti ponuđena građanima na narednim izborima, jer ni sadašnja ni bivša vlast nisu njeni iskreni zastupnici. Zbog te ideje idemo na izbore da bi se ona glasno čula u parlamentu, a ne da se vlasti izgovaraju na briselsku birokratiju, Bregzit ili skepsu prema proširenju u nekim evropskim zemljama. Jer, realno govoreći, ovakvi kakvi smo, nepoželjni smo i velikom procentu sopstvenih građana koji iz Srbije odlaze i to niko ne može demantovati. Ova vlast sprema i promoviše strategije da spreči tu pojavu, čime priznaje da se ona masovno dešava. Ako smo tako nepoželjni velikom procentu svojih građana, ne znam zašto bismo bili poželjniji nekom Holanđaninu ili Belgijancu koji treba da prihvati odluku svoje vlade da se Srbija pridruži EU? Dakle, u nama je problem. Citiraću Tanju Fajon, kopredsednicu zajedničkog odbora srpskog i evropskog parlamenta, u delu autorskog teksta nedavno objavljenog u nedeljniku NIN: "Promene se postižu dijalogom, a ne bojkotom predstojećih izbora. Stoga bi sve parlamentarne stranke trebale da imaju u vidu da ako žele da Srbija nastavi put ka evropskim integracijama, dijalogom u parlamentu mogu postići promene i nastaviti sprovoditi pozitivne reforme. Da bi vlast bila legitimna, na izbore je potrebno da izađe barem 40% glasača, a da bi narod profitirao od reformi, trebalo bi zahtevati od vlasti da se reforme sprovode." Zato ćemo izaći na izbore, jer želimo da sa ovog mesta insistiramo da se te reforme sprovode, jer verujemo da su one dobre za građane. Na mestu je argument da izborne uslove ne treba menjati u godini njihovog održavanja i to je tačno. Ali, neke izborne uslove, izborne zakone, već smo menjali pred ove predstojeće izbore, uz posredovanje, podršku i saglasnost EU, a istini za volju, radili smo to pred skoro svake izbore u proteklih 30 godina i po pravilu pod političkim pritiskom. O tome je nedavno pisala i profesorka izbornog prava, dr Marijana Pajvančić i tu se nema šta ni dodati ili demantovati, osim da se mora zalagati da se loše prakse jednom moraju obustaviti. Kažu - ko izlazi na izbore, u dogovoru je sa vlastima. Evo, mi danas imamo na dnevnom redu jedan zakon koji predlaže uvažena koleginica poslanica opozicije i koji predlaže jednu sjajnu stvar - povećanje uloge žena u srpskoj politici i u javnom životu. To nije dogovor, to je dijalog. Ako nećemo podržati dijalog, alternative dijalogu su dosta lošije i štetne za ovo društvo. Jer, dijalog o ulozi žene u našoj politici mora da se povede i meni je drago što mogu da konstatujem da su ga žene, koleginice poslanice u srpskom parlamentu već povele kroz Žensku parlamentarnu mrežu i postigle neki dogovor, bez obzira na svoju političku pripadnost i dogovorile se mnogo brže i lakše od muškaraca i to je sjajno. Ja se nadam da ćemo mi predloženo rešenje demokratski raspraviti kroz predstojeću skupštinsku raspravu, da vidimo da li je idealno rešenje model šest pa četiri, ili je bolje rešenje dve od pet, koje je to rešenje koje će zaista garantovati da u srpskom parlamentu ne bude manje od 40% žena. Mi pratimo, kao Stranka moderne Srbije, na društvenim mrežama reakcije birača neistomišljenika i vidimo da na iste stavove, iznete sa moje strane, ili od, recimo, moje koleginice Tatjane Macure, komentare koje ona dobija na te statuse i na te stavove ja ne znam kako da ih okarakterišem osim da kažem da su ispod svakog nivoa elementarne pristojnosti. Nažalost, ti komentari danas dolaze u većoj meri od protivnika vlasti, a nešto malo manje od pristalica vlasti. Navešću vam neke primere - prostitutka, kurva, koliko te Vučko plaća, s tobom će da mi bude bolje, ja bih da to prvo probam. Ja samo pitam - imaju li ti ljudi porodice, majke, sestre, ćerke i da li se one njih stide? Jer, trebale bi, zbog poboljšanja sopstvene uloge u sopstvenim životima kao žena. Siguran sam da su mnoge poslanice iz svih poslaničkih grupa i generalno žene koje obavljaju raznorazne zahtevne profesionalne delatnosti i poslove u našem društvu prolazile kroz slične situacije i ovde želim da kažem da kultura javnog govora i međusobnog ophođenja potiče iz parlamenta jednako kao i nekultura. I to su ideje za koje želimo da se borimo i zbog toga izlazimo na izbore. U pogledu predloženog sniženja cenzusa, tu je matematički potpuno jasno šta znači spuštanje cenzusa sa pet na tri posto i to je jedina matematička činjenica i egzaktnost. Sve drugo su interpretacije. Veći broj izbornih lista sniženjem cenzusa dolazi u poziciju da taj cenzus pređe i uđe u parlament. To može doneti veći pluralizam, bolju zastupljenost stavova birača u parlamentu i bolju konverziju glasova u mandate. To će, naravno, i smanjiti broj glasova koji su rasuti ispod cenzusa i preliveni nekim drugim strankama, pre svega onim većim, pre svega vlasti. To su matematičke činjenice. Sve drugo su političke interpretacije i umišljaji. Za raspravu u pojedinostima ostaviću mnoga druga pitanja našeg izbornog sistema i njegove pravičnosti i mnogih nedoslednosti o kojima srpska javnost zainteresovana raspravlja. Zašto se javnost zalaže za poslanike koje stranke ne mogu disciplinovati, a istovremeno želi da mandati pripadaju strankama a ne poslanicima? Zašto se javnost zalaže za biranje poslanika a ne stranačkih lista, a istovremeno želi da mandati pripadaju strankama a ne poslanicima? Da li pod idejom da se biraju poslanici a ne stranke i stranačke liste javnost možda podrazumeva većinski izborni sistem sa 250-jednomandatnih izbornih jedinica? Da li javnost zna da se u političkoj teoriji takav izborni sistem kolokvijalno naziva - pobednik uzima sve, jer, dovodi do toga da najveći dobija nesrazmerno veliku većinu i nesrazmerno veliku nadmoć, koja nije utemeljena na stvarnoj procentualnoj podršci glasača? Kako da izmenimo izborni sistem i postignemo direktniju vezu poslanika i birača i kako da stvarno povećamo direktnu odgovornost narodnih poslanika prema građanima koji su ih birali? Kako da izmenimo izborni sistem i postignemo bolju teritorijalnu zastupljenost, a zašto ne i starosnu, profesionalnu i svaku drugu, da ovaj parlament u što boljoj meri oslikava realno stanje srpskog društva? Kako, zaista? I kako da sankcionišemo i poslanike i stranke koje po stupanju u mandat potpuno odstupe od politika koje su u predizbornoj kampanji kandidovale biračima, pa umesto proevropskih liberalnih demokratskih načela, ulaskom u mandat počnu da zastupaju antivakcinaške teorije i teorije da je Zemlja ravna ploča? Kako takve organizacije sankcionisati? I kako generalno da postignemo da se vrati ugled ovom domu u kojem je, kako tabla ovde pored mene kazuje, nekada sedeo i naš uvaženi nobelovac, Ivo Andrić? To bi nam trebao svima biti cilj, jer kako rekoh, kultura javnog govora polazi iz parlamenta, jednako kao i nekultura. Zato pozivam sve istinski proevropski opredeljene organizacije da nam se pridruže na ovim izborima i da zajedno ideje evropskih, modernih, liberalnih demokratija zastupamo glasno u ovom parlamentu, jer su te ideje vredne te borbe. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege, mi smo pre skoro dva meseca raspravljali o izbornim zakonima koji se tiču promene, odnosno unapređenja izbornog procesa i danas, kada razgovaramo o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika i Zakona o lokalnim izborima, mogu samo da se nadovežem na moju prethodnu diskusiju kada smo govorili o izbornim zakonima. Naime, tada sam rekao da je SDPS pre sedam godina iznela nekoliko predloga koji se tiču unapređenja izbornog procesa, a jedan od tih predloga je bio i spuštanje izbornog cenzusa sa 5% na 3%. Doduše, mi smo predložili i stepenasti cenzus za koalicije koji bi bio u okviru mešovitog izbornog sistema. Ostaćemo, naravno, dosledni i podržaćemo predlog koji podrazumeva da u Republičkoj skupštini i u skupštinama lokalnih samouprava one stranke koje osvoje minimum 3% glasova imaju svoje predstavnike. Postoji mnogo razloga za to, a ja ću navesti nekoliko. Najpre, iako je prošlo tri decenije od kako je obnovljen višestranački sistem u Srbiji, i bilo je raznih teorija, činjenica je da je naša politička scena tomizirana i tu činjenicu treba da uvažimo. Devedesetih godina mnogi teoretičari politike su govorili da je naš sistem najbolje da bude dvopartijski, da će se vremenom tako iskristalisati, kao što je slučaj u SAD i Velikoj Britaniji sa dve dominantne partije, ali realnost je to demantovala. Pokazalo se da su i male stranke opstale i da dobijaju podršku za svoje političke ideje od birača i mi tu činjenicu ne smemo da zanemarimo. Smanjenjem cenzusa sa 5% na 3% biće bolje oslikana volja naroda u Skupštini, posebno kad uzmemo u obzir da je naš sistem proporcionalni sa jednom izbornom jedinicom. Demokratija je najfrekventnija reč u našem političkom životu i upravo je smanjenje cenzusa sa 5% na 3% takvo da doprinosi demokratskom funkcionisanju parlamenta. Na ovaj način mi podstičemo pluralizam. Plenum je mesto gde se vodi rasprava, gde političke partije sučeljavaju svoje stavove, sučeljavaju svoje ideje, govore o zakonima i upravo će smanjenje cenzusa doprineti da parlament bude raznolik i da više predstavnika partija imaju mogućnost da iskažu svoje političke stavove i da se bore za one ideje zbog kojih birači glasaju za njih. Svaka država se trudi da svoj izborni sistem usaglasi sa svojim specifičnostima. Ja ću navesti primer Kipra. Recimo, na Kipru u preraspodeli mandata da bi jedna stranka koja je samostalno izašla na izbore ušla u parlament mora da osvoji 1,8% birača koji su glasali na ostrvu. U državama iz okruženja cenzus od 3% je u Bosni i Hercegovini, u Grčkoj, a isti uslov za ulazak u parlament je i u Španiji i u Italiji. Nešto viši cenzus od 4% je u Bugarskoj, u Sloveniji i u Švedskoj. Značajno je što ovakav Predlog izmene zakona dolazi od najjače političke stranke u Skupštini Srbije. Treba biti pošten i reći da su izmene ovog zakona takve da najmanje idu na ruku najjačim političkim strankama, jednostavno što mi preraspodelu mandata vršimo po Dontovom sistemu. Ovim izmenama manje stranke bi bile u prednosti, a veće na gubitku. Kada dođe do preraspodele mandata na osnovu dobijenih glasova do sada su po Dontovom sistemu prednost imale velike stranke, jer se najviše glasova onih stranaka koje nisu prešle cenzus prelivalo upravo u njihove mandate. Navešću jedan primer. Recimo da je cenzus za ulazak u parlament Srbije 2014. godine bio 3% tada bi još tri stranke, tačnije još tri liste koje su nastupale na izborima ušle u parlament. Za te tri liste tada je glasalo ukupno oko 510.000 građana Srbije, i to nije zanemarljiv broj glasova. Parlament bi bio sigurno više raznolik i na tim istim izborima broj glasova koji su osvojile stranke koje su se našle ispod cenzusa bio je oko 700.000. Dakle, svaki peti građanin je glasao za političku stranku koja nije imala svog predstavnika u parlamentu. Tačnije, 20% građana bilo je uskraćeno da ih neko predstavlja u parlamentu. Ne neko, nego stranka za koju su oni glasali. Podsetiću da je slična situacija bila i na izborima koji su održani u decembru 2003. godine kada je 15% birača u Srbiji svoje poverenje dalo strankama koje su ostale ispod cenzusa koji je tada bio 5%. Za SDPS najvažnije je da stvorimo jedan stabilan sistem koji će vratiti poverenje građana u izborni proces, ali i da utemeljimo politički sistem koji će, sa jedne strane, uvažiti volju građana i realnu snagu političkih stranka. Kada odlučuju za koga će glasati građani se često preispituju i procenjuju kolika je snaga one stranke koja zastupa ideje koje se poklapaju sa njihovim stavovima. Kada građani procene da ta stranka ne može da pređe cenzus, u ovom slučaju koji je važeći kod nas 5%, oni se često ili opredeljuju da glasaju za neku drugu stranku koja zastupa približno slične stavove ili uopšte ne izađu na izbore. To je bila jedna od mana, jedan od nedostataka cenzusa od 5%. Predložene izmene i dopune zakona daju šansu političkim subjektima i na lokalu. Pre svega mislim na one političke subjekte, lokalne stranke i lokalne pokrete koji se bave isključivo temama koje se odnose na grad i na opštinu u kojima nastupaju, a koji nemaju tako razvijenu infrastrukturu i nemaju taj potencijal kao velike stranke i često im je prag od 5% nedostižan. Ne treba spekulisati motivima za izmenu ovog zakona, već moramo da racionalno pristupimo ovom pitanju i da procenimo koje je rešenje najbolje u skladu sa našom političkom tradicijom. Ovo je jedna od najvažnijih izmena zakona koji se odnose na izborni proces i svakako će ova izmena u mnogome promeniti sliku u parlamentu. Zato smatram da spuštanje cenzusa sa 5% na 3% ne može negativno da utiče na promenu pravila igre uoči izbora. Negativno bi uticala onda kada bi bilo da se cenzus podigne sa 5% na 7% ili na 10%, navodim kao primer. Ovog puta je u pitanju jedan obrnut proces, ovog puta se daje šansa za više političkih subjekata da mogu da pređu izborni cenzus i, što je najvažnije, manje će se rasipati glasovi. Mi skoro tri decenije radimo u kontinuitetu na unapređenju izbornih uslova i celokupnog izbornog procesa i kada se vratimo unazad videćemo da je tadašnji izborni sistem, odnosno izborni proces u mnogome različit u odnosu na onaj koji imamo sada. To je jedan prirodan proces i normalno je da se s vremena na vreme preispitujemo, da tražimo najbolji model, da tražimo model koji će najbolje oslikati volju birača, odnosno model na osnovu koga će političke institucije funkcionisati najbolje. Ove izmene i dopune zakona mogu se primeni već na narednim izborima na proleće, ali je važno što su one jedno dugoročno rešenje. Mi ćemo, verovatno, i posle izbora imati mnogo dobrih predloga koji su isto u cilju unapređivanja izbornog procesa i važno je da naš sistem, odnosno politički sistem što bolje funkcioniše. Ovim izmenama mi nastavljamo sa uređivanjem izbornog procesa, promovišemo ljudska prava, građanske i političke slobode, doprinosimo izgradnji demokratskog i otvorenog društva koje priznaje različitosti i priznaje pravo na slobodno političko izražavanje. Zbog toga je potrebno da imamo jednu kvalitetnu diskusiju, da postignemo konsenzus oko ovih pitanja da bismo sproveli dugoročnu i sveobuhvatnu reformu izbornog procesa koja treba da bude rezultat dijaloga stranaka koje su zastupljene u parlamentu. Na taj način ćemo jedino ojačati poverenje građana u sve one institucije koje na posredan ili na neposredan način učestvuju u izbornom procesu. Takođe, promena zakona odnosi se i na usaglašavanje rokova za sprovođenje kampanje za lokalne i za republičke izbore i takođe podržavam i ovaj predlog jer će sada biti propisana minimalna kampanja od 45 dana od dana raspisivanja izbora i za lokalne i za republičke izbore i to je naročito važno jer se na taj način skraćuje rok za 15 dana i poklapaju se rokovi, što je u ovom slučaju primer da se republički i lokalni izbori održavaju u isto vreme. Podsetiću i da smo krajem prošle godine usvojili izmene i dopune Zakona o borbi protiv korupcije, Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, Zakona o finansiranju političkih aktivnosti i Zakona o javnim preduzećima. Usvajanjem ova četiri zakona mi ćemo sprečiti da se događaju zloupotrebe prilikom korišćenja javnih resursa u toku izborne kampanje, takođe, podsetiću da je Vlada formirala radnu grupu za unapređivanje izbornog procesa, RIK je donela niz zaključaka koji takođe imaju pozitivne efekte, navešću neke od njih. Na primer, sada će se zapisnici sa biračkih mesta odmah nakon završetka glasanja skenirati, biće objavljeni na sajtu RIK i biće vidljivi i dostupni svima. U toku su i obuke za članove stalne, odnosno potencijalne članove stalnog biračkog sastava i to je još jedan korak napred koji unapređuje izborni proces. Takođe, birači će moći da imaju uvid nakon završetka izbora da li su glasali ili nisu, čime se otklanjaju svake nedoumice što se tiče regularnosti u toku samog izbornog dana. Mi na ovaj način, iz vladajuće koalicije, pokazujemo spremnost i odgovornost. Spremni smo da uz dogovor menjamo zakone da bismo dugoročno unapredili funkcionisanje izbornog sistem. Izmene i dopune zakona podrazumevaju i izmene u onom delu koji se odnosi na liste koje na izborima nastupaju kao nacionalne manjine i koje treba da pređu tzv. prirodni prag da bi ušle u lokalne parlamente odnosno u parlament Republike Srbije. Do sada zakon propisuje da je politička stranka nacionalne manjine ona za koju je izborna komisija utvrdila da joj je osnovni cilj da predstavlja i zastupa interese nacionalne manjine i čiji je cilj zaštita i poboljšanje prava pripadnika nacionalne manjine u skladu sa međunarodnom standardima. Nažalost, događalo se u prošlosti da bude često zloupotreba u ovoj oblasti. Dešavalo se da u sredinama gde određene nacionalne manjine i ne žive nastupaju liste tih nacionalnih manjina kako bi na lakši način ušli, pre svega, u lokalne parlamente, a bilo je slučajeva da se to dešavalo i na nivou Republike. Ja, iz poštovanja prema onim nacionalnim manjinama odnosno većini koje se pridržavaju zakona neću pominjati koje su to bile liste. Najvažnije je da kroz jednu kvalitetnu diskusiju saslušamo sve predloge i da pronađemo najoptimalnije rešenje, gde će ove zloupotrebe biti suzbijene u budućnosti. Na dnevnom redu su izmene zakona koje predviđaju da na listama za narodne poslanike i na listama za odbornike bude garantovano 40% mesta za pripadnike manje zastupljenog pola. Jasno je da je namera da se na ovaj način želi povećati učešće žena u političkom životu i Socijaldemokratska partija Srbije ima pozitivan stav prema ovom pitanju. Uostalom, naša poslanička grupa od 10 ljudi, od 10 članova, je i na početku ovog Saziva i sada gotovo pred kraj Saziva, imala četiri žene u svom sastavu. Važno je da ohrabrimo žene da se aktivnije bave politikom, jer su na našem području žene decenijama bile izvan političkih dešavanja i mislim da je taj način društvo bilo na gubitku, jer su dobri i kvalitetni ljudi, kvalitetni stručnjaci bili daleko od mesta gde se donose odluke. Onog trenutka kada razbijemo predrasude i kada budemo imali ona verovanja koja govore o ravnopravnom učešću žena i muškaraca u politici, tog trenutka neće biti ni potrebe da imamo zakon koji propisuje minimum garantovanih mesta za pripadnike manje zastupljenog pola na listama. Zato je važno da otvorimo vrata svima da mogu da se bave politikom i da kao takvi, kao najsposobniji, najkvalitetniji ljudi, budu na mestima koja su i najodgovornija. Podsetiću da je nakon izbora 2016. godine, Srbija od ukupno 190 država, po broju poslanica u Skupštini se nalazi na visokom 27 mestu. Predsednik Vlade je žena, kao i predsednik Skupštine, kao i guverner NBS i to je ohrabrujuće, naročito ako znamo da je procenat žena koje su činile sastav prvog saziva parlamenta kada je obnovljen višestranački sistem 1990. godine, bio 1,6% odnosno tada su bile samo četiri žene od 250 poslanika. Iako je porastao i broj žena u lokalnim samoupravama koje su odbornici u skupštinama gradova i opština, očigledno je da je manje žena na onim nivoima, na nižim nivoima izvršne vlasti gde se donose odluke. Pred nama je zadatak da u cilju ostvarivanja demokratije u punom kapacitetu. Radimo na ujednačenom učešću žena i muškaraca u političkom i javnom životu. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko od ovlašćenih javlja za reč u ovom delu sednice? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, prvo da upozorim građane koji su skloni da poveruju Bošku Ljotiću, Đilasu multimilioneru i Šolaku, koji vuče konce, ne biraju predstavnike i vladajuću većinu i vlast samo oni koji izlaze na izbore. Narodne poslanike, odbornike, poslanike u pokrajinskom parlamentu biraju i oni koji ne izlaze na izbore. Svojim neizlaskom daju pravo da neke liste ostvare veći ili manji broj predstavnika u odnosu da bojkota nema. Dakle, svi oni koji žele da bojkotuju izbore, učestvuju u izborima i zahvaljujući njihovim bojkotu će biti stvorena slika onakva kakva ne bi možda bila da bojkota nema. Ja sam u obavezi da na to upozorim. Mi danas, a ja odavno tvrdim, nemamo nikakav spor sa opozicijom niti sa delom opozicije. Mi imamo spor sa jednim biznisom koji je vredan 2,6 milijardi. Taj biznis je biznis „Junajted grupe“, „Junajted medije“, „Direkt medije“, koji svakako možete vezati za Dragana Đilasa i njihovih ne registrovanih kanala. Dakle, danas imamo pojavu da ne registrovane strane, slušajte, ne registrovane stranke, da na ne registrovanim medijima pričaju o bojkotu izbora. Ne registrovane stranke na ne registrovanim medijima u Srbiji pričaju o bojkotu izbora. Jedna televizijska stanica je sada postala ne samo ne registrovana televizija, već i ne registrovana politička stranka koja aktivno propoveda bojkot, a sve zbog toga da bi izvukla od „Telekoma“ 15 miliona evra, za svoj televizijski kanal koji niko ne gleda. To je portparol Šolakovog i Đilasovog biznisa. Tom biznisu se priključila, usudiću se reći i Tanja Fajon. Dakle, ona direktno zastupa svojom tezom, ne znam koliko članova REM-a itd. kroz navodno brigu o građanima Srbija, Tanja Fajon u stvari vodi brigu pre svega o jednom ili dvojici građana, jer ne znam, Dragan Šolak izgleda uopšte nije građanin Srbije, ni državljanin. Dakle, on je Švajcarac, Maltežanin ili više ne znam šta je, pre svega on je bogataš. Bogati ljudi su uvek žedni, kao da piju morsku vodu. Što više novca imaju, to su žedniji. I to treba da znamo. Dame i gospodo narodni poslanici, Tanja Fajon kaže – nije u redu skinuti cenzus sa 5%, a u Sloveniji 4%. U svim bivšim jugoslovenskim republikama je cenzus manji od 5%. Crna Gora 3%, BiH 3%, Makedonija nema cenzus, i ona kaže – nema prigovor na to, ona ima prigovor samo na Srbiju. Kaže – nije u redu skinuti cenzus ispod 5%. Da li je ona nekada počinjala politiku? Mi danas govorimo ovde uglavnom u parlamentu Srbije. Ali, šta je sa lokalnim parlamentima, šta je sa pokrajinskim parlamentom, šta je sa šansom koju treba da damo mladim liderima koji treba da krenu od lokalnih samouprava, koji ne mogu odmah da uđu u republički parlament, koji negde treba da iskuju zanat, kao što smo ga i mi kovali, ne znam od mesnih zajednica, lokalnih samouprava i tako dalje? Oni danas komotno, ako skinemo cenzus na 3%, mogu da izađu na izbore, da obrazuju listu, da izađu na izbore i utiču kao mladi lokalni lideri na lokalne politike i da time na nekim sledećim izborima, više tih lokalnih pokreta napravi jednu zajedničku listu koja će, kao značajna, zahvaljujući cenzusu od 3%, ući u parlament Republike Srbije i pokrajinski parlament i preneti svoja iskustva i pozitivnu energiju na ovaj parlament. Nekom se to ne dopada. Ja shvatam, ako Dragan Šolak proda svoj biznis za 2,6 milijardi „BC partners“, onda zamislite koliki je taj novac. Ako, ovaj nesretni Jugoslav Ćosić, koga finansira, narko kartel iz Albanije, ako on propoveda slobodu medija, a pri tome ćuti kada neko najavljuje da će zabraniti druge medije, jer im se ne sviđa uređivačka politika, da će vlasnike i urednike pohapsiti, veoma ozbiljno utiču time na izbore, na izborne prilike u Republici Srbiji, a pri tome vode ne registrovanu političku stranku, ne registrovane televizije koje prerastaju u ne registrovanu političku stranku, a žele da utiču u Srbiji na izbore. Ja vas pitam – da li mi možemo, televizijske stanice iz Srbije, da instaliramo kao ne registrovane u Parizu, Londonu, Skoplju, Tirani i da emitujemo program u toku izborne kampanje i utičemo na njihove izbore? Ja mislim da bi te televizije vrlo brzo bile zabranjene. Ja tvrdim da je Aleksandar Vučić previše popustljiv. Ja kao demokratski orjentisan to nikada ne bi dozvolio. Što se tiče slabije zastupljenog pola, većinom se ovde govorilo o ženama. To će možda jednog dana biti i muškarci. Zamislite male lokalne samouprave, kako je teško naći jednu trećinu raspoloženog slabijeg pola, slabije zastupljenog pola da učestvuje u izborima. Tu moramo uzeti i religijski element. Nije lako nekim strankama nacionalnih manjina zbog religije ubaciti jednu trećinu odbornika ili predstavnika u neki parlament. Ali, ja sam zabrinut. Ako dozvolimo da zbog žena 40% budu žene, ako dozvolimo to, ja sam zabrinut. Poznajući neke poslanike koji su menjali i ime, naciju, ja se bojim da Đorđe Vukadinović ne promeni pol. Dakle, tu će onda ovi hirurzi imati negde ordinaciju u blizini, kao kod Pape, znate. Da ne bi nekoga prevario, dođi ovamo na neku stolicu, fik i šta sad? Dakle, tu je pitanje i ustavnosti. Svi ljudi su ravnopravni. Šta, ako ja sada zatražim da 40% poslanika budu sa sela, jer čine 40% stanovništva. Šta ako neko zatraži da 30% narodnih poslanika budu oni sa osnovnom školom ili da 10%, ili 8% budu funkcionalno nepismeni, jer to imaju u proporciju stanovništva? Dakle, ako neko želi, po meni, može da ima i 100% žena i 100% muškaraca. Ja sam svedok toga da ono što je Šešelj pričao, da su radikali imali veliki broj žena i pre nego što je Čović 2004. godine predložio ovu odredbu, zbog izbora da budem jasan, u Medveđi, Bujanovcu i Preševu, jer se nadao da će ona druga nacionalnost slabije moći da učestvuje na izborima, jer će njima biti teže da pronađu žene koje će učestvovati na izborima. To je bio argument Nebojše Čovića koliko se ja sećam. Tada je prvi put ta odredba uneta. Ja pozdravljam da bude jedna trećina slabije zastupljenog pola, ali nemoj da idemo previše daleko, već sam rekao do čega nas to može dovesti u Srbiji, jer kod nas nekim ljudima nije ni do države, ni do morala, a možda sutra neće biti ni do pola. Dame i gospodo narodni poslanici, još samo ovo, za nacionalne manjine ja zahtevam, a to sam govorio pred Tanjom Fajon i na ovim skupovima, ja tražim da po pitanju nacionalnih manjina budemo pažljivi. Ta njihova prava ne smeju da budu kršena. Niko nema pravo da krade nacionalni identitet nacionalnih manjina. Time se njihova prava osporavaju. Zato pitam Tanju Fajon, koja su prava Srba na izborima u Sloveniji? Da li imaju prirodni prag? Nemaju. Nemaju prava, ni prava nacionalne manjine, nemaju ni prava koja imaju neke nacionalne grupe Romi, itd. Sasvim su diskriminisani. Ali, ja pozdravljam da nacionalne manjine budu zastupljene u parlamentu, ali da im se ne krade to pravo, jer krađom tog prava ne samo da činimo prevaru, već to je velika nepravda prema nacionalnim manjinama koje gube pravo da ovde sa svojim predstavnicima zastupa nacionalne interese te nacionalne grupe. Ja tražim da nacionalni saveti, kao reper, uzmu da svi kandidati i nosioci liste manjine, moraju biti upisani u birački spisak koji se primenjuje prilikom izbora za nacionalne savete nacionalnih manjina, jer to je jedino pravedno da kandidati koji žele da zastupaju nacionalne manjine, budu upisani u birački spisak te odgovarajuće nacionalne manjine. Time nema krađe identiteta, nema prevare, nema zloupotreba i svi smo na čistinu. A, mogu da glasaju pripadnici većine, uopšte nije sporno, da se iz nekih razloga izjasne za nekog pripadnika nacionalne manjine koji bude na toj listi, to je komšija prijatelj, kumovi, oni koji ga politički gotive. Uopšte nije sporno da budu na tome. Na kraju, one koji bojkotuju izbore, koji žele da bojkotuju, građane moram da upozorim, svi koji izlaze na izbore idu da brane državu Srbiju i da grade. Oni koji ne izlaze na izbore, oni brane Šolaka, Đilasa, njihove falkone i milione. Hvala.
Ovo oko žena vas ništa nisam razumela. Reč ima Nada Lazić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, ja bih želela u ovoj raspravi o izbornim zakonima da se osvrnem na nešto što ovde niko nije do sada pomenuo i što nije predmet praktično izbornog zakona, a po stavu LSV to je trebalo da bude odavno predmet izmene ovog zakona. Naime, predložene izmene zakona nisu se dotakle ključnog problema postojećeg zakona, a to je da je Srbija jedna izborna jedinica. Do sada niko, ni prethodne, ni sadašnje vlasti, ovu temu nije stavljao na dnevni red, odnosno zakon nije u tom smislu promenjen, a mi smatramo da upravo tu leži problem u celom našem izbornom sistemu. Podsetiću vas da Ustav Republike Srbije utvrđuje pravo građana da bira i da bude biran i da izborno pravo uživa pravnu zaštitu u skladu sa zakonom. To je član 52. Ustava. Takođe, građani imaju pravo da učestvuju u upravljanju javnim poslovima i da pod jednakim uslovima stupaju u javne službe i na javne funkcije, opet član 53. Ustava Republike Srbije. Ustav je zakonodavcu prepustio da uredi izborni sistem koji će u najvećoj mogućoj meri omogućiti građanima da budu reprezentovani na onaj način koji će doprineti ostvarivanju njihovih potreba i interesa i boljem i kvalitetnijem životu. Znači u svemu, u fokusu svega je zapravo birač tj. građanin koji treba da ostvari svoja prava. Važeći Zakon o izboru narodnih poslanika u članu 4. propisuje da se poslanici biraju u Republici Srbiji, kao jednoj izbornoj jedinici na osnovu lista političkih stranaka, stranačkih koalicija, drugih političkih organizacija lista koja predlaže grupa građana. Primena ovakvog rešenja iz ovog zakona u praksi je pokazala velike nedostatke, a jedan od najozbiljnijih je taj da nisu svi delovi Srbije ravnomerno zastupljeni. Mi iz LSV, kao regionalne stranke to direktno osećamo već godinama unazad, jer smo praktično vezani za region AP Vojvodine i pitanje prelaska cenzusa, kada je republički nivo u pitanju, moramo uvek da idemo u nekakvim koalicijama zato što realno, naša pokrivenost je orjentisana na pokrajinu Vojvodinu i taj zakon kakav je sada on direktno naš pogađa. Dakle, imamo situaciju da udeo birača grada Beograda, recimo u ukupnom broju birača je oko 22%, a da je broj poslanika iz Beograda u Narodnoj skupštini po ovom poslednjem sazivu negde 88/89, što je oko 36% od ukupnog broja poslanika. Godinama unazad u Srbiji se dešava situacija da jug Srbije, recimo, ima nesrazmerno mali broj narodnih poslanika u odnosu na broj birača, bez obzira na svoju pripadnost teritorijalno, odnosno iz kojih mesta dolaze narodni poslanici uvek zastupaju ili manje-više zastupaju svoje stranke, a ne zapravo region i one birače koji su ih birali. To je jedna od anomalija. Najbolji način da se taj nedostatak izbornog sistema prevaziđe. Mi iz LSV smatramo da Srbiju treba podeliti na izborne jedinice, čak i tokom 90-ih godina za one koji ne znaju, Srbija je imala podelu na izborne jedinice tako da postoje razlozi da se jednom ravnomernom podelom koja bi uvažila specifičnosti svih krajeva Srbije, a to je da se u Srbiji uvede podela na pet izbornih jedinica. Naš predlog je da, recimo, AP Vojvodina bude jedna izborna jedinica, grad Beograd druga, Centralna Srbija bi bila podeljena na istočnu i zapadnu izbornu jedinicu, a peto bi pripadali građani Republike Srbije koji nemaju prebivalište na teritorijama ove četiri izborne jedinice. Karakteristika ovog postojećeg sistema izbornog je, dakle, da u njemu građani mogu slobodno da glasaju, ali ne mogu i da biraju, tako da su njima u velikoj meri gde je ugrožen ustavni princip neposrednosti izbora. Podelu na pet izbornih jedinici u mnogo većoj meri se poštuje volja birača i istovremeno jača reprezentativnost Narodne skupštine. Uvođenjem pet izbornih jedinica napravila bi se pravilnija raspodela mandata, a time i verodostojnija predstavljenost građana Republike Srbije u Narodnoj skupštini, otklonile bi se sve manjkavosti sadašnjeg rešenja u kome su neki delovi teritorija mnogo bolje predstavljeni u Narodnoj skupštini od drugih i time otklonila mogućnost kršenja Ustava Republike Srbije u delu koji se odnosi na neposrednost izbornih prava. Radi poređenja navešću izborni sistem u nekim od evropskih zemalja. Ovde je neko pomenuo u poređenje sa Amerikom, nekako strašno volimo da se poredimo samo sa Amerikom. Mi imamo mnogo bolje primere u bližoj okolini. Recimo, u Portugaliji izborne jedinice obrazuju se na bazi okruga, kao oblika teritorijalnog organizovanja. U Danskoj je regionalni princip reprezentovanja zastupljen pri formiranju izbornih jedinica, kao i pri raspodeli tzv. dodatnih mandata. Granice izbornih jedinica oblikovane su prema područjima nekadašnjih grofovija, a čak specifična asimetrija u reprezentovanju obezbeđuje se za Farska ostrva i Grenland. Znači o svakom regionu koji pripada određenoj državi vodi se računa da ima svog reprezenta, odnosno svog predstavnika u zakonodavnoj vlasti. Zatim, ako se uzmu primeri dvodomnih parlamenata, federalnih država pri izboru doma koji reprezentuje građane uključen je i regionalni princip takođe. Recimo u Austriji se pri izboru nacionalnog veća izborne jedinice obrazuju tako da područje na kome se prostiru mora odgovarati podeli države na federalne jedinice. Regionalni princip primenjuje se prilikom obrazovanja izbornih jedinica u federalnih jedinicama i prilikom raspodele mandata, regionalni princip nalazi svoje mesto. Znači, opet se pojavljuje potreba da svaki region ima na pravi način svoje predstavnike, odnosno svoje reprezente. U Nemačkoj, koju isto često uzimamo za primere, prilikom izbora Bundestaga kao doma koji reprezentuje građane, izborne jedinice za izbor polovine ili više poslanika ovog doma koji se biraju sa izbornih lista prema proporcionalnom sistemu formiraju se za svaku od federalnih jedinica. Zatim, parlament Holandije je dvodoman i čine ga prvo i drugo veće. Poslanici drugog veća biraju se neposredno i reprezentuju građane, a poslanici prvog veća reprezentuju pokrajine i biraju se posredno, a izbor je poveren pokrajinskim savetima. Znači, opet se pitaju regioni, odnosno lokali sa kojih pojedini poslanici dolaze. Posebno su zanimljivi primeri Španije i Italije, ove države se često ističu kao primeri regionalnih država u Evropi. Parlament Španije je dvodoman i čine ga kongres i senat. Prame Ustavu Španije senat je dom teritorijalnog predstavništva. Znači, sam naziv već nešto govori. Osnovni princip pri izboru senatora je jednaka zastupljenost svake pokrajine u senatu. Prilikom izbor poslanika u kongres koji je predsedništvo građana takođe se opet vodi računa o regionalnom načelu. Pored ovog neposrednog reprezentovanja regiona u zakonodavnom telu centralne vlasti u komparativnom ustavnoj praksi, postoje i drugi oblici učešća regiona i u ostvarivanju poslova iz domena nadležnosti centralne vlasti. Učešće regiona u poslovima centralne vlasti obezbeđuje se i različitim procedurama konsultovanja regiona u određenim pitanjima koje su u nadležnosti centralne vlasti i o kojima odlučuju organi centralne vlasti, ali koja su značajna za status regiona. Upravo zbog uvažavanja specifičnosti svakog regiona. U određenim oblastima država može donositi odluke ili preduzimati određene mere samo uz prethodnu saglasnost regiona prilikom donošenja odluka koje imaju uticaja na nadležnost i interese regiona. To se posebno odnosi na odluke koje se tiču finansiranja regiona ili obima njihovih zakonodavnih nadležnosti. Upravo ovde dolazim do poente cele ove priče. Na primeru zakona o finansiranju AP Vojvodine, ako se sećate negde u martu mesecu prošle godine, samo nas troje poslanika je iz LSV branilo je ovaj zakon, odnosno pokušali smo da ovaj zakona prođe, ovde u ovom parlamentu. Nažalost nije bilo razumevanja i nije bilo sluha za tako nešto, a upravo iz svega ovog što sam navela se pokazalo da ovaj zakon koji nije usvojen, nije uvažavao potrebe jednog regiona, u ovom slučaju AP Vojvodine. Vidi se potpuno ne uvažavanje onoga šta se u tom regionu, koji su vitalni interesi tog regiona i sem toga pojedine nadležnosti iz pojedinih domena odnosno u pojedinim zakonima se polako ukidaju jedan po jedan i ne uvažavajući, kažem, specifičnosti regiona. Upravo suprotno od svega onoga što sam navela do sada i što se odnosilo na iskustva drugih zemalja kada je u pitanju poštovanje i sprovođenje onoga što su potrebe građana iz pojedinih regiona. Zato smatramo da je izmena zakona sem ovih izmena koje su sada na dnevnom redu, a to je smanjenje cenzusa i pitanje nacionalnih manjina, da je moralo obuhvatiti i ove izmene, a ne samo pitanje cenzusa i nacionalnih manjina, jer upravo ove izmene, odnosno podela Republike Srbije na više izbornih jedinica dala bi daleko bolju reprezentativnost i bili bi stvarno zastupljeni građani, a ne samo princip onoga što su stranačke želje, a kao što znamo većina stranaka ima sedište u Beogradu. Drugi zakon koji želim da komentariše, je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika i Predlog zakona o lokalnim izborima, koji je podnela narodna poslanica Gordana Čomić, odnosi se na 40% manje zastupljenog pola na izbornim listama, odnosno 40% žena. Meni je posebno zadovoljstvo što sam u prilici da podržim ovakav zakon u ime LSV, a pre svega žena, članica Foruma žena LSV. Mi smo dali amandmane na ovaj zakon. Naravno, podržavamo ga. Dali smo amandmane na ovaj zakon, a i oni imaju za cilj samo da ovaj predlog jasnije definišu, kako bi se izbegla različita tumačenja, ali je naša podrška bezrezervna. Svi se dobro sećamo koliko je bilo teško doći do kvota 30% zastupljenosti žena na izbornim listama, iako žene čine negde oko 52% populacije u Srbiji. Podsetiću da ravnopravnost žena i muškaraca predstavlja osnovni princip utvrđen osnovnim ustavnim odredbama člana 15. koji kaže – Ustav propisuje obavezu drže da vodi politiku jednakih mogućnosti kako bi načelna garancija ravnopravnosti polova mogla efikasno da se ostvari. Dakle, u zvaničnim dokumentima, pre svega u Ustavu, mi smo se jasno odredili od tome da se mora poštovati princip ravnopravnosti. Praksa je nešto drugo. Još 2017. godine, pripremljen je Nacrt zakona o rodnoj ravnopravnosti i njegovo usvajanje nikako da dočekamo, kao iz one drame o Đekni, nikako da ugleda to svetlost dana, stalno postoje neke opstrukcije. Po onome što nezvanično znamo, zapinje upravo oko kvota. Zašto se svi toliko boje da prisustvo žena bude 40 posto ili da ne daj Bože da tražimo da bude 1: 1 , nije mi jasno. Ovde su se čuli neki komentari, o kojima ne bih govorila. Sa druge strane, u međuvremenu žene su žrtve nasilja, to su često teme u našim medijima i to se onda govori o ženama, iako smo 2013. godine usvojili Konvenciju Saveta Evrope o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici, zatim imamo telo Vlade nadležno za koordinaciju poslova državne uprave u oblasti rodne ravnopravnosti, koje je osnovano u skladu sa Konvencijom, itd. Mogli bi da ređamo još niz akata i drugih konvencija koje smo vrlo lako potpisali i prihvatili, dakle, sve imamo a ništa nemamo. Da imamo više žena na mestima odlučivanja, odavno bi usvojili zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom, i time ohrabrili žene da rađaju više dece, ojačali bi porodice i dali deci bolju budućnost. Sa pozicije zamenika predsednika Odbora za prava deteta, mogu slobodno da kažem da predstavke koje najčešće stižu ovom odboru, upravo se odnose na donošenje Zakona, odnosno pitanja se odnose na to kada će biti donet zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom. To je ono što žene, pre svega, muči, jer se one najčešće obraćaju, da kažem, to su prosto vapaji žena da se taj problem konačno reši i da se na takav način podrže porodice. Ne može se sa jedne strane pričati da je mali natalitet i osuđivati čak i žene zbog toga, da su žene razmažene i da neće da rađaju i tome slično, a sa druge strane, nikakvim institucionalnim mehanizmima ne pomagati ženama da one ojačaju, a pre svega finansijsko jačanje bi im pomoglo da se u životu bolje snalaze. Da su žene odlučivale odavno bi ulagali više sredstava u zaštitu životne sredine, što je inače oblast sa kojom se ja najčešće bavim i uvele bi red u ovu oblast, ne bismo danima pričali o zagađenju vazduha i nekakvim kratkoročnim merama kao ono ćiri bu – ćiri ba, sada ćemo čas posla rešiti problem koji godinama nismo rešavali i gde godinama nismo ulagali sredstva. Verujte mi da su se žene pitale, i da su žene u ovoj situaciji odlučivale, na tu stranu bismo usmerili veća sredstva, a ne na neke druge potrebe, kao što je kupovina oružja i tome slično. Mi smo kao država podržali ciljeve održivog razvoja, gde obećavamo da ćemo do 2030. godine postići rodnu ravnopravnost i osnažiti sve žene i devojčice, bez diskriminacije, eliminisati nasilje nad ženama i sprovesti reforme kako bi žene dobile jednaka prava, na ekonomske resurse, na imovinu, i da budu isto plaćene u poslovima, da ne budu nezaposlene itd. Usvajanje ovog predloga zakona koji je dala koleginica Čomić, mislim da bismo bili daleko bliže do ispunjavanja datih obećanja i zato pozivam sve poslanike da ovaj predlog zakona od strane koleginice Čomić, prihvatimo, a pre svega od koleginica iz Ženske parlamentarne mreže. Jedna opaska, zasmetalo mi je ili je to moja možda sitničavost na početku kada je počela da govori, veliki broj upravo koleginica je napustio salu i ne znam zašto, da li im se najedanput svima žurilo da izađu ili je čak meni na momenat ličilo na bojkot, videćemo na kraju kada bude glasanje kako će to izgledati. Ali pre svega, apelujem na članice Ženske parlamentarne mreže, da bezrezervno podrže ovaj predlog, zato što od toga zavisi kakav će biti dalji odnos prema ženama, odnosno učešću žena u javnom životu, u politici i u svim drugim segmentima života. Hvala lepo.
Reč ima Đorđe Milićević. Izvolite.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, složio bih se sa konstatacijom predsednice Narodne Skupštine Republike Srbije, na početku današnjeg skupštinskog zasedanja, da smo u Parlamentu svi jednaki, bez obzira na različite političke stavove i da to potvrđuje i današnja sednica Narodne Skupštine RS. Takođe, ne mogu da se složim, danas je bilo više reči o tome kakav bi izborni sistem trebalo da imamo u Srbiji, pravljena su poređenja sa različitim državama. Ne mislim da treba da se poredimo sa bilo kim, mislim da treba da sagledamo ono što je politička realnost u Srbiji i da shodno tome i donosimo zaključke i odluke. Socijalistička partija Srbija je, to želim da kažem na samom početku, dakle onog trenutka kada smo krenuli u razgovore i na Fakultetu političkih nauka, i u okviru međustranačkog dijaloga, vrlo jasno rekla da smo spremni da razgovaramo o svemu što možemo da unapredi postojeće procese u Srbiji, kada je reč o izbornim uslovima o izbornom zakonodavstvu, ali da nismo spremni da takvu vrstu razgovora vodimo na ulici, već u parlamentu, gde se dijalog vodi i da je za nas bilo potpuno prirodno i logično da jedan deo opozicije još u martu mesecu prošle godine prihvati poziv predsednice Narodne Skupštine RS, i da o svemu ovome između ostalog i o izveštaju EU, o sugestijama i predlozima koji su sadržani u Izveštaju EU, a tiču se konkretno rada Narodne Skupštine, razgovaramo i da vidimo na koji način to možemo da implementiramo kako bi unapredili parlamentarizam u Srbiji i kako bi unapredili parlamentarnu praksu i kako bi unapredili parlamentarni dijalog. Mi smo to, naravno učinili, bez obzira što jedan deo opozicije nije učestvovao u radu Narodne Skupštine RS, jer Narodna Skupština RS je najviši organ zakonodavne vlasti, ali pored toga Narodna Skupština RS, je glas naroda, mesto gde mi legitimno izabrani predstavnici građana, upravo kao i danas, razgovaramo o alternativama kako da dođemo do najkvalitetnijih zakonskih rešenja koja će biti i u najboljem interesu građana. I samim tim, kada ispostavite nekakav zahtev, nekakav uslov, a znate da se on tiče zakonodavne aktivnosti i pri tome zaobilazite suštinsku ulogu Parlamenta, kao najvišeg zakonodavnog tela, najblaže rečeno, narušavate dostojanstvo Narodne Skupštine RS. Današnja sednica je pokazatelj spremnosti da razgovaramo o predlozima koji dolaze iz opozicionih redova, ukoliko ti predlozi idu ka realizaciji onog cilja koji svi zajedno želimo da postignemo. Inače, želim da vas podsetim da u proteklih sedam godina, ova vladajuća koalicija nije promenila nijedan izborni zakon, ništa što se tiče izbornih uslova, osim zakona koji se odnosi na finansiranje političkih aktivnosti, ali to je bilo u periodu mera štednje, kada je bilo potpuno logično i racionalno, štedeti tamo gde ima, jer ne možete štedeti tamo gde nema i kada su umanjena sredstva političkim strankama, ali to opet pada na teret političkih stranaka, koje imaju najviše poslanika u republičkom parlamentu, počev od SNS, SRS, SPS, i tako dalje. Kako od jednoglasnog stava opozicije u jednom trenutku, jednog dela opozicije, jednoglasni stav za raspisivanje vanrednih parlamentarnih izbora, dolazimo u situaciju da imamo stav ili 42 zahteva ili bojkot. Pa iz jednog prostog razloga, jer se shvatilo da nisu u mogućnosti da budu alternativa vladajućoj koaliciji i da imaju problem da i politički prežive svi zajedno okupljeni, da politički prežive naredni izborni ciklus. Kada dođemo da razgovaramo, gospodin Orlić je učestvovao u svim razgovorima, nema kolege iz SDPS, i kada dođemo da razgovaramo i kažemo - spremni smo da saslušamo sve sugestije, spremni smo da saslušamo sve predloge, spremni smo da zajedno definišemo nove okvire, da saslušamo i civilni sektor i evropske parlamentarce i opoziciju, dakle, niko iz vladajuće koalicije ne zatvara vrata i ne kaže da ne želimo da razgovaramo. Opet imamo isti stav ili 42 zahteva ili bojkot. Složićete se, to nije put koji vodi ka demokratskom rešenju, ka demokratskom dogovoru, to je ultimatum ali to nije način na koji se vodi normalan dijalog i normalan razgovor. Kada je reč o zakonskim predlozima o kojima danas govorimo, oni će svakako imati podršku PG SPS, ali najpre o onome što je suština zakonskih predloga izmena i dopuna zakona koje je predložila SNS - šta je to što se konkretno postiže snižavanjem izbornog cenzusa, odnosno praga cenzusa sa 5% na 3%? U potpunosti je u pravu gospodin Martinović kada kaže da ćemo vratiti život u parlament, da ćemo imati reprezentativnije preslikano javno mnjenje u parlamentu, imaćemo više političkih stranaka i političke stranke i pozicije i opozicije će morati daleko više da rade da bi pokazale svoju snagu, ali ono što je suštinski najvažnije, dakle, politika, dijalog, razgovor neće se voditi na ulici, politika, dijalog i razgovor će se voditi u parlamentu. Naravno da nisu tačne konstatacije koje smo prethodnih meseci i prethodnih dana mogli čuti od navodnih dušebrižnika da se u toku godine ne može menjati izborno zakonodavstvo, tako izborno pravilo, odnosno takvo pisano pravilo ne postoji ni u jednom zakonu, a podsetiću vas, 13. decembra smo u ovom parlamentu usvojili četiri zakona koji se direktno tiču izbora. Danas kada treba da razgovaramo o zakonu koji, verovatno zbog toga što ga je predložila SNS imamo tako, najblaže rečeno nekorektan i neprincipijelan stav. Druga konstatacija koja takođe nije tačna jeste da ovi zakonski predlozi urušavaju prava opozicije. Na koji način se narušava pravo opozicije kada vi na ovaj način upravo stvarate mogućnost da onaj deo opozicionih političkih partija koji je daleko ispod cenzusa od 5% i ima svoje predstavnike u parlamentu. Slažem se sa kolegama iz SNS, ovaj predlog ide na štetu upravo SNS, jer Dontova metoda je takva da će oni nakon narednog izbornog ciklusa verovatno imati manji broj mandata nego što bi imali da je cenzus ostao 5%. Ali, evo, da napravimo jednu hronologiju. Recimo, važeći Zakon o izboru narodnih poslanika donet je 9. oktobra 2000. godine, a izbori su raspisani 25. oktobra, održani su 23. decembra. Da li je to ista izborna godina? Da li je to učinjeno u istoj izbornoj godini? Zatim, 25. maja 2003. godine, Ustavni sud je ukinuo dejstvo člana 88. stav 1. tačka 1) i 9) koje se odnose na vlasništvo mandata, od tada je vlasnik mandata narodni poslanik, a ne političke stranke i tada je SPS, između ostalog, ostala bez sedam poslaničkih mandata, a vanredni izbori za narodne poslanike su održani decembra 2003. godine. Da li je to u toku iste izborne godine? Dalje, 25. maja 2011. godine usvojene su izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika, a redovni parlamentarni izbori su održani 6. maja 2012. godine. Da li je to u izbornoj godini? Zatim, izmene i dopune Zakona o lokalnim izborima usvojene su u julu 2011. godine, a sledeći lokalni izbori održani su 2012. godine. Da li je to opet u istoj izbornoj godini? Dakle, takvo pravilo i takva praksa i konstatacija ne stoji i apsolutno je netačna. Zašto jedan deo opozicije kritikuje ovaj zakonski predlog? Mi smatramo da je to iz dva razloga. Prvi razlog – bojkot – je definitivno propao. Drugi razlog – propao je i scenario koji se verovatno hteo realizovati nakon bojkota, a to je da se izazove haos u Srbiji, da idemo na vanredne parlamentarne izbore. Na njihovu veliku žalost, vanrednih parlamentarnih izbora neće biti. Srbija ulazi u redovne izborne cikluse za šta se SPS uvek zalagala, dosledno zalagala. Imaćemo intenzitet, kontinuitet i stabilnost, što je izuzetno važno. Srbija će dobiti Vladu koja će imati ogromno poverenje i podršku građana, koja će biti garant političke stabilnosti i neće, kako smo to mogli čuti tokom, ispravite me gospodine Orliću ako grešim, ali mislim da smo imali predlog za nekakve predizborne vlade ili prelazne vlade. Nema razloga da Srbija ima bilo kakvu prelaznu ili predizbornu Vladu jer to je bila prilika da bez izbora dođete do vlasti i privilegija. Dakle, Srbija će imati Vladu po meri građana. Ono što želim da kažem kada je reč o delu koji se tiče nacionalnih manjina, dakle, slažemo se, treba afirmisati ulogu nacionalnih manjina u političkom životu Srbije, sprečiti zloupotrebe da se pod lažnom firmom predstavljaju pripadnici različitih nacionalnih manjina, i imamo nekoliko modela i sugestija, više modela ili sugestija o kojima, prosto, eto, diskutujemo, želimo da iznesemo naš stav i možda o tome treba razmišljati. Prvi je da bez uloge Nacionalnih saveta nacionalnih manjina i uvažavajući podatke iz Registra političkih stranaka, naime, RIK bi različito pristupala u slučaju kada imamo listu političke stranke nacionalne manjine, kada bi relevantan bio Registar političkih stranaka, dok bi u odnosu na izborne liste koalicije političkih stranaka nacionalnih manjina RIK ostavljen prostor da ceni da li postoje uslovi. Drugi predlog. Ako bi se ostalo pri stavu da nacionalni saveti nacionalnih manjina učestvuju u izbornom postupku i uvažavajući podatke iz Registra političkih stranaka RIK bi različito pristupala u slučaju kada imamo listu političke stranke nacionalne manjine, gde bi relevantan bio Registar političkih stranaka, dok bi u odnosu na izborne liste koalicije političkih stranaka RIK na osnovu mišljenja Nacionalnog saveta nacionalnih manjina tamo gde je primenjivo i gde oceni da je potrebno donosio odluku da li postoje uslovi. Treći predlog. Ako bi se ostalo pri stavu da nacionalni savet nacionalnih manjina učestvuje u izbornom postupku i da se ne uvažavaju podaci iz Registra političkih stranaka, u kom slučaju bi ostala predložena rešenja sa razlikom da nacionalni saveti nacionalnih manjina daju mišljenje umesto da izdaju potvrdu, ali to je nešto protiv čega je, koliko se ja sećam, to je nešto što je bila i zamerka, između ostalog, Saveta Evrope. Kada je reč o zakonskim predlozima uvažene koleginice Gordane Čomić, želim da kažem, naravno, da će poslanički klub SPS podržati ove zakonske predloge. Inače, poslanički klub SPS i danas ima blizu 50% predstavnika manje zastupljenog pola, radujemo se tome. Nadamo se da će naših uvaženih koleginica biti i više. I, naravno, podržavamo predlog, podržavamo inicijativu koju je pokrenula Ženska parlamentarna mreža. Nekoliko reči o nečemu što nije tema današnjih izmena, ali prosto, smatramo da su važna pitanja i to je nešto o čemu smo govorili tokom prethodnih nekoliko meseci. Naime, mi smatramo da već početkom narednog, možda mandata treba razmišljati u pravcu kako da rešimo jedno, po našem ličnom mišljenju, ključno i važno pitanje, a to je kako da onemogućimo da poslanički mandat nakon izbora bude predmet političke trgovine. Osim što to predstavlja narušavanje izborne volje građana vezano je direktno i za političku stabilnost, a politička stabilnost je preduslov svakog daljeg napretka Srbije. Vrlo često se postavlja pitanje šta je starije - da li vlasništvo mandata ili volja birača? Dakle, u ovom trenutku mi u parlamentu imamo 14 poslaničkih grupa, 22 samostalna poslanika, mislim da je to prvi put. I kada kažem – predstavnici ne znam koliko političkih stranka, jer imamo više političkih stranaka koje nisu učestvovale na republičkim izborima, a imaju svoje predstavnike u parlamentu. Neposredno pred predsedničke izbore, mislim poslednje, nismo ni znali koliko imao poslaničkih grupa, jer nismo bili u situaciji da sagledamo da li je neko od kolega ili koleginica koje prethodno menja dve ili tri poslaničke grupe u tom trenutku promenio i četvrtu ili petu poslaničku grupu. I mislim da su i neke kolege iz opozicije bile iznenađene kada su ušle u salu i shvatile da nemaju poslanički klub i da nisu šefovi tog poslaničkog kluba. Dakle, bilo je dovoljno da imate novac, da kupite stranku jer nemate mogućnost da shodno zakonu prikupite potpise i da registrujete političku organizaciju, da nađete dva ili tri poslanika, niste učestvovali na parlamentarnim izborima, a danas su dve ili tri različite poslaničke grupe, imate svoje poslanike. To je nešto što je po našem mišljenju javašluk, koji je stvoren 2003. godine kada je u parlamentu bilo između 250 i 300 poslanika. Mi smatramo da na takvu vrstu javašluka treba konačno staviti tačku. Sledeća stvar koja takođe nije vezana za izmene, ali smatramo da je važna, vezana je za lokalne samouprave. To je inicijativa, predlog, dopis, koji su nam uputile upravo neke lokalne samouprave. Naime, kako Zakonom o lokalnoj samoupravi nije limitiran broj odbornika u odnosu na biračko telo, manje opštine su zloupotrebile tu mogućnost, pa imaju više odbornika, čak i od gradova sa više stotina hiljada birača, što stvara ozbiljne posledice i narušava regularnost izbora. Tako, na primer, jedna opština ima oko 24.000 birača, a skupština opštine čak 59 odbornika. Na lokalnim izborima učestvuje okvirno osam odborničkih lista u toj opštini do sada, što znači da svaki od učesnika mora da overi 59 puta 30, a to je 1.770 potpisa. Dakle, osam odborničkih lista treba da prikupi 14.160 potpisa, a na izbore izađe oko 60% birača, tj. 14.400, što znači da sve pokretne i nepokretne građane treba voditi u sud tj. kod notara. Zakonom o lokalnim izborima predviđeno je da u jedinicama lokalne izbore, koje imaju manje od 20.000 birača, izborne lokalne liste se utvrđuju kada ih svojim potpisom podrži 200 birača. Neophodno je da se izvrši možda i ova izmena tako što bi se liste mogle utvrditi opštinama do 25.000 birača sa 200 potpisa, čime bi omogućili dodatnu regularnost izbora i učešće manjih stranaka na lokalnim izborima. Ono što želim da kažem u nastavku i u šta sam potpuno siguran, jeste da ćemo u Srbiji imati fer i demokratske izbore. Tokom poslednjeg međustranačkog dijaloga, zajednički zaključak i pozicije i opozicije i predstavnika Evropskog parlamenta je bio da imamo jednu konstruktivnost, da imamo jedan napredak koji upravo ide ka demokratskom duhu. Da je radna grupa Vlade Republike Srbije zajedno sa svim političkim partijama koje su učestvovale u međustranačkom dijalogu napravila jedan kvalitativan iskorak u smislu poboljšanja izbornih uslova, da je radna grupa Vlade Republike Srbije imala jedan odgovoran i ozbiljan pristup, da se nije bavila, kako smo to mogli čuti od jednog dela opozicije, banalno ili deklarativno, već veoma konkretno, da je napravljena jedna ravnoteža između poštovanja prava pozicije sa jedne i opozicije sa druge strane i da danas samo zlonamerni mogu reći da imamo lošije izborne uslove od onih koje smo imali u prethodnom vremenskom periodu. Dakle, nije dobro što je politička scena Srbije podeljena na onaj deo političkih stranaka koji su spremne da razgovaraju, koji su spremni da stvaraju nove okvire, da unaprede izborne uslove i onaj deo političkih stranaka koji od početka ovih razgovora, razgovore shvata kao farsu, kao priliku da zavarava javnost, jer nije im stalo do izbora. Bojkot je jedino što im je preostalo. Nije im stalo ni do slobode medija. Slobodu medija čisto provlače da bi to bio kao jedan od uslova i razloga zašto ne učestvuju na parlamentarnim izborima. Takođe, nije dobro što je politička scena Srbije podeljena na onaj deo političkih stranaka koji jesu spremni da rade u interesu Srbije, u interesu građana Srbije i onih koji polaze od teze – što gore po Srbiju, to bolje po nas. Mi smo prihvatili razgovor sa predstavnicima Evropskog parlamenta, ali želim potpuno jasno i otvoreno da kažem, prihvatili smo da razgovaramo u parlamentu, ne u hotelskim lobijima. Prihvatili smo, smatrajući da evropski parlamentarci neće nikoga favorizovati, neće političku scenu Srbije deliti na podobne i na nepodobne i da ako je ključno pitanje u Evropskom parlamentu u ovom trenutku izborni uslovi u Srbiji, pa onda kada organizuju razgovore u Briselu na ovu temu, nemojte da pozivaju samo jedan deo opozicije koji, pri tome nije učestvovao u međustranačkom dijalogu, neka pozovu i ostale političke stranke. Hajde da ostavimo po strani nas predstavnike vladajuće koalicije, ali šta je sa ostalim političkim strankama, predstavnicima opozicije? To je potcenjivanje i ponižavanje, jer da je bilo drugačije i da su bili predstavnici ostalih političkih stranaka, ne bi se čule notorne laži, kakve su se mogle čuti u Briselu. Recimo, jedna od takvih je da nismo ispunili više od 60% preporuka ODIR-a, a mi smo ispoštovali i realizovali sve one preporuke koje su rezultat međustranačkog dijaloga. Neke jesu delimično realizovane, ali će biti realizovane u precizno i jasno definisanim rokovima. Na samom kraju želim da kažem da ne mora ni Tanja Fajon, niti bilo koji drugi evropski parlamentarac da brine o demokratiji i slobodi medija u Srbiji. Demokratija u Srbiji se ostvaruje na izborima i samo izbori mogu da promene politički kurs Srbije, a mi smo učinili sve kada je reč o izbornim uslovima da u Srbiji imamo fer i demokratske izbore. Kada tako nešto kažem, takva izjava ne samo da nije jasna, nego je ona politički pristrasna i po malo licemerna, jer, recimo, 2011. godine smo imali izveštaj Verice Barać, gde je izražena ogromna zabrinutost upravo za slobodu medija, pa sasvim slučajno nijedan evropski parlamentarac nije našao za shodno da odreaguje na taj izveštaj, odakle je potreba da se danas o tome govori. Na samom kraju reći ću još jednom da će poslanički klub SPS u danu za glasanje podržati sva četiri zakonska predloga. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 sati zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovi predlozi koji su sada došli su ipak specifični malo zbog toga što, kao što je očigledno, menjaju izborne uslove i izveli su veliku pažnju ne toliko građana, rekao bih, koliko političkih aktera u zemlji, ali i u inostranstvu. Ja sam tokom ove javne rasprave, odnosno debate pre dva dana u Skupštini rekao šta mislim generalno o tim izmenama, kao i o motivima zbog kojih se predlažu i u tom pogledu nemam mnogo šta da dodam, ali ovo je drugo. Ovo je plenum i ovo je nešto što gledaju i građani. Dakle, mislim da je jasno ili meni se barem čini, bez obzira što su svi govorili da ne ulazimo u motive zbog čega je ovo predloženo, da ipak motivacija predlagača nije nebitna, ali nije ono što je presudno kada se razmatra da li treba da budu usvojene izmene ili ne. Odmah, da nema dileme, mislim da su izmene u dobrom pravcu. Mislim da nisu dovoljne, ali jeste da doprinose određenoj demokratizaciji i većoj reprezentativnosti parlamenta, odnosno, prevedeno i pojednostavljeno, one će omogućiti da manji broj glasova onih koji budu glasali na izborima čije liste i kandidati ne pređu cenzus, da budu bačeni ili što je često još gore, preliveni na konto najjačih stranaka, a to je uglavnom uvek vladajuća stranka, pre svega, pa onda i ostali srazmerno svojoj veličini. To je već pomenuo neko od kolega, ali to treba da se jasno kaže. Dakle, na svakim izborima poslednjih ciklusa, najmanje 400.000, a to je išlo i do 700.000 glasova, su bili glasovi onih koji su zapravo bili bačeni, figurativno rečeno, odnosno glasovi koji su odlazili često na konto onih za koje ti ljudi koji su glasali nisu želeli da glasaju, zato što njihove liste nisu prošle cenzus. U tom smislu sama mera smanjenja jeste prodemokratska, bez obzira što možemo razmišljati i raspravljati o tome šta je navelo vlast, odnosno vladajuću koaliciju da u tom pravcu sada baš izađe sa tim izmenama. Meni se ne dopada što deo opozicije i deo javnosti taj predlog dočekuje na nož. Ja mislim da je bilo mnogo logičnije da tražimo da se taj predlog dopuni, da se učini konzistentnijim dodatnom jednom izmenom koju sam ja pokušao da predložim amandmanom, ali koju predlažem vlasti, odnosno vladajućoj većini da nađe način da time dopuni ovaj svoj predlog, bilo sada, bilo u narednim danima. O čemu se radi? Ako smanjujemo cenzus za 40%, sa pet na tri procenta, onda je logično, ja tako barem mislim, jeste doprinos upravo demokratizaciji tog izbornog procesa da se za toliko smanji i lista obaveznih potpisa, to jest potpisa koji se traže za prihvatanje te liste. Apsurd je da se ovo smanjuje, što očigledno pokazuje jednokratnu motivaciju toga, da bi se neko ili namamio na izbore, ili, što je verovatnije, da bi se nekim poželjnim listama olakšao ulazak u parlament i prelazak tog cenzusa, a za koje se procenjuje da nemaju dovoljno glasova ili podrške da bi prešle ovaj cenzus od 5%. Ako se ne želi taj utisak, onda je logično da se za 40% smanji i broj obaveznih potpisa, jer za manje aktere, čak i stranke manje a kamoli neke druge, grupe građana i neke druge kandidate i učesnike u izborima, je to prava giljotina i to je pravi problem, osim ako ne očekuju podršku vladajuće stranke, kao što se često dešavalo da vladajuća stranka skuplja potpise za mnoge druge stranke i za mnoge druge liste, pa onda tako dobiju tih 10 hiljada. Znači, smanjite sa 40% i ovo, što znači šest hiljada za listu na republičkim izborima. I nešto što je još važnije i teže, i to su neke kolege pominjale, neki iz vlasti i neki drugi, na lokalu je tu dodatni problem. Dodatni problem se javlja na lokalu zbog toga što je predviđeno da treba 30 potpisa po kandidatu za odbornika. Smanjite i to za 40%, pa će onda 18 potpisa biti potrebno za odbornika. U manjim sredinama je to, kao što je rečeno, poseban problem i ispada maltene da treba da potpišu svi punoletni građani te liste. Dakle, to bi onda taj predlog učinilo koenzistentnijim i umanjilo bi sumnje i kritike kako se radi samo o nekoj vrsti mamca koji bi trebalo da neke navede da izađu na izbore, koji se kolebaju, ili da se predstavi stvar kao konstruktivna pred međunarodnom zajednicom. Ja ne prihvatam kritiku ovih mera, ali smatram da su one polovične i nedovoljne da obezbede demokratičnost izbornog procesa. Na kraju krajeva, kao što sam i rekao, stanje u medijima i stanje u društvu, pa i stanje u ovom parlamentu, mnogo više utiče na demokratičnost izbornog procesa nego sama visina cenzusa. Naravno da u mnogim zemljama ta stvar varira od slučaja do slučaja. Naravno da generalno ovo nije mera koja je negativna prema opoziciji. Ali, nemojmo pričati da je to sad neki visoki akt milosti, nego je to u velikoj meri taktička stvar i zato se baš sada predlaže. Kao što, da se ne zaluđujemo i da se ne obmanjujemo, i to što je baš sada prihvaćen predlog koleginice Gordane Čomić i njeni predlozi ovoj kvoti od 60%, baš sada ušli u proceduru i čini mi se sa velikim šansama da budu prihvaćeni, takođe je deo te atmosfere ili te kampanje da se stvar predstavi kao normalna, da parlament normalno funkcioniše, da je sve u redu i da se demokratija vraća u parlament. Neće baš biti da je tako. Ja inače nemam ništa protiv njenog predloga i mislim da je u redu, ali ja znam, a zna i ona, da je više puta predlagala takve mere i nikada nisu stizale ni na dnevni red, nije usvajano to, a sada ne da je usvojeno da dođe na dnevni red, nego ima i velike šanse da bude usvojeno to povećanje kvote na 60% manje zastupljenog pola, u prevodu to znači žena, da bude na listama. Super. Ali, kako se baš sada probudio taj osećaj i taj sens se stvorio? Kao i ovo da se smanji cenzus i da se manje raspe glasova, a kažem, to su najčešće opozicioni glasovi. Jasno je da je mera u principu prodemokratska, ali mislim i da je jasno da je motivacija vrlo sporna. Kao što rekoh, mnogo važnija stvar od cenzusa jeste to kakva je atmosfera u društvu, kakvo je stanje u medijima i kakvo je stanje u parlamentu. A daleko od toga da je normalno. U tom svetlu i kontekstu moram se samo kratko osvrnuti, ne želim na to da trošim vreme, na ovde sto puta ponovljene kritike i napade, u kojima sam ja lično i poimence pominjan. Naravno da je potrebno da imamo zastupljenost nacionalnih manjina. Ali, nigde u zakonu ne piše i ne stoji da moraju biti na listi nacionalnih manjina samo pripadnici nacionalne manjine. To prosto nije tačno. I nije reč ni o kakvoj zloupotrebi. Da li je neka stranka stranka nacionalne manjine, to određuje nadležno ministarstvo. Evo, sada je predlog i da određuje Nacionalni savet. Nemam ništa protiv toga, mada vidim da neke kolege imaju rezerve. Dakle, određuje RIK, tri stepena, Republička izborna komisija, ministarstvo koje registruje te stranke. Ja niti sam bio član te stranke, niti sam registrovan, niti sam lider, ali naravno da svaki građanin ove zemlje može da bude kandidovan na bilo kojoj listi bilo koje stranke. Ako se zakon promeni, onda možemo razgovarati o tome. Onda neće moći. Dakle, niko nije menjao ni nacionalnost, vidim da se i pol pominje, što je posebno simpatično i isto govori o atmosferi u ovoj Skupštini i kakav je tretman malobrojnih opozicionih poslanika, da se sada zalazi i u njihovo polno opredeljenje i ostalo. Ova većina je glasala takođe za neke kandidate vrlo spornog polnog opredeljenja i niko od toga nije pravio problem, niko iz opozicije nije pravio problem. Neki jesu, čak neki iz vlasti, ali su posle uredno glasali. Hoću da kažem da moramo voditi računa, ako je stvarno stalo do toga da se vrati demokratija i politika u parlament, onda to nije stvar samo forme, nego i suštine, nego i sadržaja onoga o čemu ovde govorimo. Dakle, onda znači i hrabrosti da priznamo da nešto nije bilo u redu. Nije opozicija baš samo iz svog ćefa napustila ovu zgradu, ili bar deo opozicije. Ja mislim da su pogrešili, ali ja psihološki mogu da ih razumem. Dakle, cilj je da se demonstrira taj povratak demokratije i politike u parlament, ali ne samo sada, pred izbore i deklarativno, nego svakodnevno, između ostalog i po tome kako se tretira mišljenje parlamentarne manjine ovde i ovde prisutnih manjinskih poslanika, odnosno poslanika opozicije. A taj tretman nije dobar i ja imam vrlo egzaktne pokazatelje toga. Ali, naravno da je mnogo lakše i lepše pričati o nekom problematičnom poslaniku opozicije, bilo da je prisutan ovde ili nije, još bolje ako je odsutan, da se ne bi govorilo o tome, a to je politika, poštovane kolege, da u ovom trenutku mi imamo slučaj potpredsednika Vlade i ministra čiji državni sekretar je hapšen, pa je pušten, i onda taj potpredsednik Vlade i taj ministar kaže, naravno da veruje u njegovu nevinost, ali kaže da zna ko stoji iza toga. Zna ko stoji iza tog hapšenja i kaže: „Meta sam ja“. To kaže vaša potpredsednica, odnosno gospođa Mihajlović. „Meta sam ja“, tj. meta je ona i „znam ko stoji iza toga“. Da li je možda mislila na mene ili na Đilasa i Šolaka da stoji iza tog hapšenja njenog državnog sekretara? To je politika, poštovane kolege. Ili to da drugi potpredsednik Vlade, takođe ministar, ima problem od toga da dokaže svoju diplomu, ne doktorsku, o njoj se više i ne govori, nego i školsku, fakultetsku diplomu. To je bila priča, to neke kolege iz opozicije lansiraju, pa onda lansiraju nešto drugo i onda se to zaboravi i to je stvar preko koje se ne bi moglo preći i to bi trebalo da bude tema interesovanja, ne samo nas malobrojne opozicije nego i vladajuće većine ovde u parlamentu. Onda se ispostavi da je njegov roditelj, radi u trgovini oružjem, odjednom je u starim penzionerskim danima otkrio svoje interesovanje za trgovinu oružjem. Onda ima nekoliko firmi sa tim trgovcima oružjem, pa onda se raspravlja da li ima ili nema neki vlasnički udeo u tim firmama. Onda se u međuvremenu u APR na brzinu brisalo to vlasništvo ili suvlasništvo sa vlasnikom tih privatnih firmi, a državni proizvođač oružja i državni prodavac oružja beleži gubitke, a privatni posednici cvetaju. Dakle, to je, gospodo, politika. O tome treba da se priča ovde u Skupštini, a ne samo o zaštiti populacije slepih miševa u Evropi ili o tome koji je grdni crni poslanik opozicije, kažem ovde malobrojne, nešto skrivio ili nije skrivio. Na taj način mislim da ćete imati manje štete, što pustite da se čuje neki opozicioni glas, i ne samo neki, nego i neka kritika ili prodiskutujete sami između sebe o tome na koga misli potpredsednik Vlade i ministar kada kaže da zna ko stoji iza napada na nju, a ona je meta ovog hapšenja u Ministarstvu građevine. Da li je stvarno u redu da se tati ministra unutrašnjih poslova probude poslovni apetiti i talenti da mu se probude pod stare dane? Da li to možda ugrožava više, ne vlast, ali vlast i ovu državu od nekog problematičnog opozicionog poslanika ili političara? Bilo kako bilo, dakle, mislim da su se vlast i opozicija ovde malo zafarbali u ćošak, pa vlast sada pokušava ovim predlozima mera da se malo izvuče iz tog ćoška, jer nije zgodno da imate Skupštinu u kojoj sede samo pripadnici dve stranke, a tako bi bilo da je ostao ovaj cenzus, samo predstavnici SNS i SPS, odnosno njihovi koalicioni partneri. To bi bio najverovatniji ishod. Teško bi to bilo pozitivno prihvaćeno u svetu i verujem da se zbog toga predlažu ove mere, a na stranu što mislim da je i opozicija, ali to je sad naš ili njihov, kako hoćete, problem, malo zafarbala ćošak tu svojim radikalnim odbijanjem da se na izbore ide po svaku cenu, pa sve i da se izborni uslovi promene, mnogo povoljniji budu nego što su sada. Ne, nisu idealni, ali ja ne mogu lagati niti sebe, niti nekog drugog da kažem da su 2018. i 2019. godine ti izborni uslovi bili bolji, ili 2016. godine. Nisu. Kolege iz vlasti, i završavam time, smatraju da su sad odlični, a i onda su bili. Ja smatram da su bili loši, tvrdim da su bili loši, ali ne mogu da tvrdim da su gori nego što su bili onda. Nisu. Ako su onda izlazili, moraju da objasne sebi zašto sada ne izlaze, a mislim da bi bilo mnogo bolje da su došli ovde u ovaj Dom, ma koliko bilo nekada neprijatno i mučno sedeti i slušati razne opravdane i češće neopravdane napade na sebe, nego da građani ostanu uskraćeni za njihovo obrazloženje zašto neće, ne znam, da izađu na izbore, čak i da neće da izađu na izbore. Moram priznati da ne razumem do kraja. Neka onda građani sude. Možda bi bili ubedljiviji u tim svojim razlozima, možda bi neke i ubedili mnogo bolje, nego ovako kada to čine samo spolja. Kažem, svako će suditi i snositi odgovornost za ono što učini, ali samo mislim da bi nam svima morala biti u interesu stabilnost ove zemlje. Ona uopšte nije tako sjajna, opet za razliku od kolega koji misle da je sve u redu i da samo ima neka opozicija, malobrojna i bedna, koja kvari sreću. Nije to baš tako, stvari su dosta loše, znamo i spoljno politički da vrlo loše stoje stvari i da su razne tu opasnosti i ja, između ostalog, ovu svoju diskusiju i ovo svoje prisustvo shvatam kao mali doprinos toj normalizaciji i stabilizaciji političkih prilika u zemlji, a Skupština je nekako ipak najreprezentativnije mesto gde se ta politika može i mora voditi. Dakle, treba da se vodi u Skupštini, ne vodi su u Skupštini, bar se ne vodi dovoljno. Za to odgovornost snosi vlast, pre svega, jer su najveći, najjači i najodgovorniji, ali mislim da i opozicija treba da zauzme bolji i ispravniji stav. Ko je pogrešio, videćemo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, sećaju se svi jako dobro, ima tome nekoliko nedelja, bukvalno onog momenta, ali bukvalno istog momenta kada je Aleksandar Vučić javno izašao sa stavom da podržava i predlaže da se pitanje izbornog praga, odnosno cenzusa, kako to svi zovemo, uredi tako da cenzus sa sadašnjih 5% ide na 3%, kako bismo time podstakli politički život u Srbiji, ali i njegovu dodatnu artikulaciju i pronalaženje dobrog prostora da svi oni koji razmišljaju na određeni način i imaju svoje predstavnike sutra u institucijama, pre svega u Narodnoj skupštini, odnosno u lokalnim skupštinama, sećate se svi kako su glasile i u kom smeru su išle reakcije. Naravno, mnogi su podržali, jer ovo, ako ćemo iskreno, možete samo da podržite. Postoji izvestan broj onih koji su bukvalno refleksno reagovali istog sekunda sa – ne, to ne valja ništa, ne, to ne dolazi u obzir. Zašto? Samo zato i isključivo zato što je to bio predlog Aleksandra Vučića, i to vam je dobar pokazatelj, pošto već danas govorimo na temu kakvi su politički odnosi i atmosfera, često volimo da govorimo o atmosferi, u Srbiji danas. Kome to ide na dušu ili kome to može da se pripiše kao zasluga? Ima li boljeg, slikovitijeg obrazloženja da vi zaista danas imate u Srbiji određeni broj ljudi koji kažu da se bave politikom, mada u tome neretko nikakve politike baš nema. Kažu da se bave politikom isključivo na način da su uvek protiv, uvek kontra onome što bi došlo kao predlog Aleksandra Vučića, SNS i uopšte nije važno koliko je to potencijalno dobro za državu ili za narod. Šta god da je ne valja, samo ako dolazi sa te strane. Uđemo mi u to potpuno hladne glave, potpuno racionalno, mi, kažem, iz SNS, odnosno drugi iz parlamentarne većine, i kažemo – hajde, ljudi, da razgovaramo o tome, hajde da vidimo ima li tu nešto što ćete vi da zamerite, u suštini, hoćete li da zamerite nešto efektu koji će ta promena imati sutra, hoće li na neki rđav način da utiče na stvari, hoće li nekome da nanese štetu, osim, naravno, očigledne te potencijalne štete u broju mandata za nas, dakle, za našu stranku, odnosno našu izbornu listu? Da li ima bilo šta što šteti bilo kome drugom ili svima samo dobro dođe? Onda pokušavate da čujete bilo šta, odnosno pokušavaju oni da osmisle i izgovore, na bilo koji način uobliče bilo šta, da ima nekog smisla što bi objasnilo – e, to ne valja, zato i zato, iz tog i tog razloga. Toga do dana današnjeg nema, prosto nema. Prosto nema zato što prosto ne postoji i vi ne možete zaista ništa smisleno da kažete kao razlog zašto bi ovo, zaboga, pa bilo loše, štetno, zašto ne bi predstavljalo poboljšanje, a poboljšanje jeste. Od svega što se moglo čuti u tim pokušajima, ali pokušajima samo da se nešto kao zamerka nađe, čini mi se najistrajniji, najuporniji su oni koji, a tu su, pre svega, ovi predstavnici nekih nevladinih organizacija i neki članovi Evropskog parlamenta koji kažu – suština problema je tu što se, znate, kao ne sme menjati ništa vezano za izborne uslove u godinu dana pred izbore. Šta vam onda ostane, nego samo da se osmehnete i da raširite ruke. Podsetili su danas mnogi i neću puno vremena ponovo da posvetim tom pitanju, ali ne možete da ih ne pitate – stanite, ljudi, sa kim smo mi pre mesec, mesec i po dana upravo to radili, upravo menjali u pozitivnom smeru, dodatno popravljali izborne uslove? Tada je bilo sve u najboljem redu. Da li je tako? I vi ste rekli iz nevladinog sektora, kao i svi iz opozicije, parlamentarne i vanparlamentarne opozicije, koji su upravo to tražili. Sa tim se upravo ti saglasili, pa i ljudi, članovi Evropskog parlamenta koji su učestvovali u tome. Naravno, upravo to podržavali, a sada kažu – sve to nije bilo dobro zato što je bilo u godinu dana pred izbore. Da li vam ne zvuči malo kao duboki konflikt sa samim sobom, jedna teška kolizija misli. Naravno, to je to i suštinski se ništa drugo ne dešava do to, popravljamo stvari, jer smo se tako dogovorili, i činimo da budu samo bolje. Da neko kaže da je iznenađen idejom da može cenzus da bude niži, to samo po sebi ne znači puno. Iznenađen ili ne, hajde da pričamo još jednom o suštini. Da li to poboljšava? Ako poboljšava, u čemu je problem? Nisu ni tu do kraja iskreno. Znate, danas se moglo samo čuti, a podsetili su tu iz SRS. To su oni sa svoje strane kao predlog dali pre više od 15 godina i za njih je to od tada tema. Za SDPS ne 15, ali više od 10 godina sigurno. Mnogi koji se nisu udostojili ni danas da dođu ovde, mada hoće da pričaju javno na ove teme, kažu – mi smo to isto predlagali pre tri godine, pre pet godina, pa šta vas je onda iznenadilo? Da li je nekoga možda u Evropi to iznenadilo, pa danas kažu – Venecijanska komisija Saveta Evrope bi mogla da misli ovo ili ono? Da li ih iznenađuje da danas saznaju da je taj Savet Evrope, njegova Parlamentarna skupština, 2010. godine upravo ovu temu razmatrao, cenzus od 3%? Godine 2010. svojom preporukom je pozvala sve države članice… To vam je Rezolucija 1705 iz 2010. godine. Evo, čitajte tačku 223. Oni su pozvali sve da idu na cenzus od 3%, jer je to dobro. Za njih je to tema od tada. Sada ih pozovite i objasnite da ste protiv njihovog predloga zato što, ne znam šta, štitite njih. Nikakvog smisla. Zašto? Zato što je taj isti Savet Evrope 2007. godine rekao – 3% u demokratijama je ono što preporučujemo zato što to na dobar način reprezentuje političko mišljenje stanovnika. Sada vi njima treba da objasnite da ih vi branite, razumete bolje nego oni sami. Potpuni nonses, ali kažu onda iz nevladinog sektora, ne ovde je pitanje što je potreban širok konsenzus. Da li ste vi danas čuli bilo kakav glas, bilo kakvo mišljenje tokom ove rasprave koji je išao u smeru - ne slažemo se, ne učestvujemo u konsenzusu, da je cenzus od 3% dobra stvar, da je poboljšanje u odnosu na postojećih pet? Ja takav glas ne čuh. Svi se slažu – jeste. Poboljšanje je, jeste, dobro je. Da li vam treba neki širi konsenzus da se složimo i sa onima koji na silu Boga kažu – ne valja ništa, nećemo ni da razgovaramo, šta je samo ako dolazi kao predlog od parlamentarne većine, ponajgore ako je od Aleksandra Vučića, da sa njima pravimo širi konsenzus? Znate šta, ni to nama nije teško da pokušamo i to smo mi uostalom i pokazali. Da, tačno je, učestvovali smo u međustranačkom dijalogu od samog početka, bili dosledni, uporni, želeli da razgovaramo sa svima. Na svakom sastanku bili prisutni, uvek se odazivali. Naravno, taj dijalog vodio se na svom samom kraju, dakle onom suštinskom delu kada smo dogovorili sve ove mere koje smo sprovodili Narodnoj skupštini. Mi pozivali i one koje nisu u parlamentu zastupljeni da dođu, da učestvuju. Primili ih u Narodnu skupštinu. Domaćin tih sastanaka bila je predsednica Narodne skupštine Maja Gojković i nikakav problem nismo imali da razgovaramo. Širi konsenzus ima veze i sa pitanjem kog se dotakla i gospođa Čomić, volja za dijalog. Da, ima je. Ima i to smo, između ostalog, i tim činom pokazali. Baš konkretno u vezi ovih predloga inicirali javno slušanje. U utorak ga organizovali i pozvali ih sve. Dakle, pozvali direktno na adresu i Savez za Srbiju, a onda i pojedinačno svaku stranku koja ima ovde svoje poslanike, a znate da imaju. Onda pozvali i ove njihove omladince Pokret „jedan od pet miliona“ takođe na adresu. Dođite svi slobodno. Mikrofon skupštinski je tu i svako može da izađe i potpuno ravnopravno kao svi drugi da kaže – ja o tome mislim sledeće. Kao i vi, gospodine Vukadinoviću, malopre. Jel nema nikakvih problema u skupštinskom dijalogu? Jel ste više od polovine svog vremena posvetili da ponovo neke optužbe izričete na račun naših političkih predstavnika u Vladi Srbije umesto da pričate o zakonima? Da li je neko isključio mikrofon, da li je bilo nekih kazni? Nije bilo. Da li je u utorak bilo sve po najvišim mogućim demokratskim standardima? Da li je svako imao priliku da izađe i govori, lepo kaže šta mu je na srcu, bez da mu je iko smetao da to čini? Naravno da jeste. To vam je naš odnos prema dijalogu, ali ignorisanje te dobre volje i tih poziva da se dijalog vodi od strane onih koji su automatski protiv svega, to vam je pokazatelj njihovog odnosa, da se uopšte ne pojave, da ne žele da dođu. Neću ništa da zamerim političkim strankama koje učestvuju, naravno, u ovoj raspravi jer su parlamentarne. Oni imaju pravo da svoj stav iznesu i na javnom slušanju i ovde i da biraju. Nije važno, ali da se oni ne pojave, a kažu nam – bolje od toga je šta? Da na ulici raspravljamo? Pa ne, upravo to nećemo. Upravo je naša želja da se politički život, kao što ste čuli, vodi u institucijama, da se vodi u Narodnoj skupštini i to je jedna od stvari, koju, naravno, želimo da postignemo i tu apsolutno niko ništa jednu jedinu reč ne može da kaže protiv, da zamerku nađe. Naročito se proslavila organizacija „Crta“. Oni ne mogu da objasne, prosto ne mogu da objasne šta je lođe u smanjenju cenzusa. Znaju i oni kao i svi ostali, učestvovali su u tome da mi izmenimo više zakona i ne samo zakona. Znate vi i sami jako dobro šta tu sve ima i šta sve čini RIK sa obukama ljudi koji izbore izvode i šta smo sve uradili na temu biračkog spiska. Sve su to kvalitativne promene u pozitivnom smeru uoči izbora. Hoćemo da učestvujemo u svemu što je dobro. Šta radimo danas i REM usvaja pravilnike za javne servise i preporuke za komercijalne. Sve su to stvari koje se čine sa ciljem da se dodatno stvari unaprede. Kao što vidite nikakav problem sa tim mi nemamo. Želimo sve što je dobro i korisno. Kažu ovi iz „Crte“ - sad ste uzeli, promenili ste politički sistem. Da li je manje proporcionalan sistem nego što je bio? Da li imamo više izbornih jedinica ili manje, nego što smo imali? To je već komično. To je već izašlo izvan kategorije bilo kakvih ozbiljnih primedbi. Suština onih primedbi koje pokušavaju da se izgovore na bilo koji način pa makar i nesuvislo ispale i tako ozbiljno zvučale, jeste, rekao bih, upravo u činjenici da neki smatraju njihov bojkot, na koji glasno pozivaju, je potpuno demoliran kao politička ideja ovim izmenama. Ali, nisu tu do kraja iskreni sami prema sebi i tu ne vide koliko su sami sebi, pre svega, najveći problem. Pogledajte kako izgleda situacija na dan današnji u redovima tih čuvenih bojkotaša. Jedan od osnivača već otvoreno mesec dana govori – ja na izbore idem, mene ta vaša priča o bojkotu ne zanima. Još dvojica rešili da na izbore idu u pola glasa za sada, ali to je svima potpuno očigledno. Hoće ljudi da zaštite svoju vlast u svojim gradovima i opštinama i onda da mi njima nešto kvarimo. Niti imamo šta, kao što vidite, niti nas, da budemo do kraja iskreni, to preterano zanima. Nas samo jedna stvar u celoj toj priči zanima i to je poruka koju ponavljamo sve vreme – radite vi šta god hoćete, glasajte, ne morate, učestvujte, ne morate, samo nemojte druge ljude da maltretirate, nemojte druge ljude da ugrožavate. Nemojte nikome da uskraćujete pravo, elementarno pravo da na izbore ide, da glasa ako želi, da podrži koga želi. To je sve. Ne tražimo valjda previše. Zašto nisu zainteresovani za izbore u defakto najboljim mogućim uslovima koje smo imali, a zaista ovakav cenzus nismo imali nikada, kao ni mnogo drugih stvari, a to su najbolje objasnili oni koji jesu opozicija, ali koji su prosto po tom pitanju realni ljudi i oni su rekli – pogledajte kako izgledaju rejtinzi, koji nivo podrške mogu da očekuju ti famozni bojkotaši. I sami rekli ljudi, ja verujem da ništa preterali nisu, među njima niko ne može sam da priđe cenzusu od 5% i to je suština njihovog problema. Nije suština njihovog problema da li smo mi ovo predložili sada početkom februara ili krajem decembra. Suština je to oni sami znaju da na tim izborima nemaju šta da traže, ali nije suština ovoga što mi radimo pokušaj da se izađe u susret njihovoj želji da ostvare neku unutrašnju sreću. Suština je šta je dobro za Srbiju. Jel za Srbiju dobro da se politika vodi u Narodnoj skupštini? Da 100%. Jel dobro možda da umesto toga kao alternativu imamo nasilje i dešavanja na ulici? Ne 100%. Dakle, hoćemo li da stvari dodatno unapređujemo, da unesemo više demokratije, a to činimo ovim predlogom? Mi kažemo – hoćemo i svako ko u tome učestvuje može samo da bude ponosan što u tome učestvuje. Hoćemo li da ih dodatno liberalizujemo, a to ovim predlogom radimo, mi opet kažemo – hoćemo da podstičemo pluralizam. To ovim predlogom radimo i onda kažemo – hoćemo. Hoćemo li ljudi da obezbedimo više slobode nego što ih je bilo ikada? Hoćemo, da. Ko god ne želi u tome da učestvuje ne mora, ali onaj ko hoće može samo ponosan da bude, jer uz sve druge dobre stvari koje se u Srbiji dešavaju ovih dana i na ovaj način se u pozitivnom, najpozitivnijem mogućem smislu piše istorija ove zemlje. Dakle, da bude dan svojevrsni praznik demokratije onaj kada ćemo o ovim predlozima da se izjašnjavamo – da, tako je. Kada pogledate Narodnu skupštinu tokom čitave ove 2020. godine, koliko traje, ali i čitave 2019. godine videćete da su tu sve same dobre stvari toliko dobri standardi u radu Narodne skupštine kakve sigurno nismo imali nikada i to će svako ko je pošten da vam kaže i mnoge smo tu pozitivne rekorde mi uspostavili, ali kada je reč o ovim predlozima zakona dobro je i ohrabruje što već danas deluje – napravićemo još jedan dobar zajednički rezultat već za dva dana od danas. Vezano za primedbe koje su dali autentični politički predstavnici nacionalnih manjina mi stojimo iza reči koje smo kazali pre dva dana. Ima tu dobrih predloga, amandmanski već formulisanih i mi i dalje stojimo iza svoje dobre volje da dobre stvari zajednički uobličimo i finalizujemo. Konačno i da se malo pohvalimo. U našoj poslaničkoj grupi već sada u ovom sazivu ima više od 40% dama. Tako da predlog da tako bude kod svih naravno smatramo veoma vrednim da se o njemu raspravlja u Narodnoj skupštini. Uostalom, to smo i svojim potpisima za zakazivanje današnje sednice i potvrdili. Dame i gospodo narodni poslanici, ko bude glasao za ove predloge zakona, o kojima mi raspravljamo, još jednom može samo da bude ponosan na to što je u takvom poslu za Srbiju učestvovao, a oni kojima smeta neka smeta činjenica da dobre, pametne, vredne stvari dođu na predlog Aleksandra Vučića i SNS. U Srbiji 2020. godine normalno je da se dobre za državu i narod korisne stvari formulišu i realizuju na predlog Aleksandra Vučića. Znate šta, ne samo da to nikoga ne čudi, da to jeste normalno. Dobro je što je tako i što će tako izvesno ostati i u godinama koje su pred nama, pre svega dobro za Srbiju, a to je uvek najvažnije. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani prisutni, unapređenje izbornog procesa kroz zakonsku regulativu je od izuzetnog značaja za celokupno političko stanje u državi i društvu. Zato poslanici Stranke pravde i pomirenja učestvuju u ovom procesu i u varijanti kada smo imali prilike razgovarati i pregovarati sa predstavnicima EU, ali i u svim drugim prilikama, uključujući i javnu raspravu, odnosno javno slušanje koje smo imali prekjuče, u kome smo uzeli puno učešće i izneli svoje stavove. Dakle, radujemo se tome da postoji volja da se kvalitet izbornog procesa unapredi. Svakako da je spuštanje cenzusa, odnosno izbornog praga pozitivan znak i on će omogućiti da sliku, odnosno strukturu budućeg parlamenta i budućih skupština na svim nivoima imamo šarenolikiju, gde će se onemogućiti rasipanje glasova, odnosno preuzimanje ili dobijanje onih glasova koji nisu dobijeni voljom glasača. Istina, naše primedbe su se odnosile na temu vezanu za učešće manjinskih zajednica na izborima, posebno u vezi sa kontrolom moguće zloupotrebe ili isključenjem mogućnosti zloupotrebe manjinskih lista na svim nivoima. Imali smo predloženu varijantu da se uključe nacionalni saveti u vezi sa tom kontrolom kroz određeno izdavanje potvrda. Mi smo smatrali da to nije u redu, jer su nacionalni saveti pomoćna tela, nisu državni administrativni organi, izdavanje potvrda je administrativna procedura. Sa te strane bi to bilo teško objasniti i opravdati sutra i pred upravnim sudovima i pred bilo kojim drugim instancama. Svakako smo bili voljni da ponudimo rešenja koja bi dala onaj rezultat koji je očito predlagač ima za cilj, a to je svođenje na minimum mogućnosti zloupotrebe ove kategorije. Idemo, dakle, sa intervencijom i nakon razgovora, i onoga što smo čuli na javnom slušanju, da se iznađe mogućnost da nacionalni saveti zadrže mogućnost davanja mišljenja, da zapravo onaj organ koji proverava ispunjenost uslova za izlazak na izbore kod svih lista, da zapravo to proverava i kod lista nacionalnih manjina. Svakako da smo zainteresovani općenito za unapređenje učešća manjinskih zajednica na izborima i njihovog većeg prisustva u Narodnoj skupštini, s obzirom da sada imao taj raskorak u odnosu na brojku strukture stanovništva, gde imamo u ovoj zemlji oko 30% pripadnika nacionalnih manjina, a u parlamentu svega nekih sedam ili osam posto pripadnika nacionalnih manjina. Tako da i u ovoj regulativi, ali isto tako potrebno je i dalje u nekim budućim prilikama iznaći mogućnost da ta zastupljenost bude adekvatnija onoj slici strukture samog stanovništva. Takođe smo zainteresovani da pored unapređenja izbornog procesa u zakonskoj dimenziji pojačamo kontrolu same primene ovih odredbi na terenu, s obzirom da naše iskustvo na prostoru Sandžaka nisu dobra, jer postoje brojne zloupotrebe kod samog brojanja glasova, tako da ćemo biti zadovoljni tek kada se u ovoj zemlji u izborni proces uvede i skeniranje listića i elektronsko brojanje, što nije neko dostignuće, neke zemlje, recimo Turska koja je evroazijska zemlja, to ima još pre 20 i nekoliko godina, tada se eliminišu mogućnosti zloupotrebe. Mi ćemo se u budućnosti i za to zalagati. Bila nam je želja, iako sada to nemamo u ovim predlozima, da se i broj potpisa za nacionalne manjine spusti na 5.000, gde će se donekle izbalansirati svi ovi ustupci koji se prave općenito, olakšavajući se uslovi za učešće na izborima sa cenzusom od 3% dok je recimo to nesrazmerno u pitanju nacionalnih manjina gde ćete imati približnu brojku između onoga što je broj glasova za jednog poslanika ili prirodni prag i broj potpisa koji je potreban. Što se tiče predloga za veće prisustvo ženske populacije, odnosno žena u parlamentu, narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja podržavaju ovaj predlog. Mi smatramo da treba omogućiti predstavnicima ženske populacije da budu prisutnije u celokupnom društveno političkom životu, posmatrajući ono što je bila i sada jeste uloga žene u našem društvu, jeste da su one veoma često bile mnogo zaslužnije za očuvanje brojnih vrednosti, posebno onih porodičnih i drugih univerzalnih vrednosti. Zato zaslužuju takvu šansu i zaslužuju tu reprezentativnost. Hvala.
Hvala na podršci. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala, predsednice. Ja neću glasati za predlog ovog zakona, a navešću i neke od razloga. Prvo, što je iz procesa donošenja ovih izmena i dopuna izostavljen narod. Dogovarali su se samo predstavnici političkih stranaka, oni koji su učestvovali na Fakultetu političkih nauka ili u zgradi Skupštine, a narod nije imao priliku da se izjašnjava o ovome. Prema tome, ako je ovo Narodna skupština i pored toga što domen ne glasi - narodnaskupština.rs, nego glasi - parlament.rs, a trebalo bi da glasi po uzoru na domene svih drugih najviših zakonodavnih tela u regionu, postavljam pitanje – zašto su građani Srbije izostavljeni? Druga primedba jeste da na kraju druge decenije 21. veka, pored sijaset kancelarija za elektronsko poslovanje itd, mi nemamo omogućeno elektronsko glasanje našim građanima u rasejanju, a oni objektivno ne mogu da glasaju u Kini, Australiji, u SAD, Kanad, u mnogim drugim, u Ruskoj Federaciji itd, jer praktično treba hiljadama kilometara da putuju i da odsustvuju sa posla, a mogli bi jednim klikom na kompjuteru da obave tu svoju građansku dužnost. Zašto i ko se plaši učešća naših građana koji su u dijaspori? Ne verujem da je to samo vladajuća većina, nego i opozicija verovatno. Treće, ovim predlogom delimično je olakšano učešće onih koji imaju manje kapacitete za izlazak na izbore sa 5% prag izlaznosti, na 3%. Međutim, šta je sa drugima? Ako jedan poslanik predstavlja 0,4% glasačkog tela, 250 puta 0,4 to je 100%, zašto ne omogućite građanima koji su nestranačke ličnosti da sa 0,4% izlaznosti mogu da uđu u Skupštinu, a ne da budu prilepak na listi nekih političkih partija i tako dalje? Na taj način praktično bi se stvorila i osnova i za stranke nacionalnih manjina. Isti je slučaj sa dva ili tri, ali kada se radi o pet, to onda prihvatam da bude prag izlaznosti 3%. Zatim, pitanje koje sam postavio kada smo razgovarali u maloj sali, na javnom slušanju, dobio sam odgovor da poslanik nije poslanik opštine, grada ili određene izborne jedinice, nego je poslanik Republike Srbije. Ja se slažem, ali niko me ne može ubediti da 72 opštine i četiri grada, što je otprilike 50% teritorije Republike Srbije, nema svog poslanika, nego da o sudbini svih građana Srbije odlučuju samo većinski poslanici iz Beograda i Novog Sada, jer ako se ne varam iz Beograda je 89 poslanika, iz Novog Sada 39 ili je barem bilo pre određenih promena u strukturi tadašnjeg saziva poslanika, što znači da praktično se obezbeđuje suštinska većina samo na osnovu poslanika iz ova dva grada. Takođe, postavlja se pitanje, ako je 3% donji prag za učešće za ulazak u Skupštinu, a treba prikupiti 10.000 potpisa, isto kao i za koaliciju, koja na primer u ovom sazivu je imala 12 koalicionih partnera, a osvojila 48,5% glasova. Kada podelite tih 48,5%, to znači da je manje od 5%. Postavlja se pitanje ko bi ušao, a onda kada uđu u Skupštinu, onda napuštaju taj kišobran i prave svoje poslaničke klubove, pa imaju 12 puta 20 minuta i dominiraju u pogledu učešća. Dozvolite mi da završim rečenicu potpredsedniče, bar toliko. Hvala lepo.
Zahvaljujem, kolega Ševarliću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Drugarice i drugovi, dame i gospodo poslanici, poslanička grupa Pokret socijalista, Narodne seljačke, Ujedinjene seljačke stranke podržaće u danu za glasanje predloge koje ovim, na ovaj dnevni red predložila poslanička grupa SNS. Imamo jednu rezervu kada su u pitanju zakoni koje je predložila gospođa Čomić, a to je da nismo sigurni da ako opstane ovakva zakonska odredba da će ona u krajnjem slučaju postići efekat onakav kakav i u obrazloženju ovog zakonskog predloga pomenut. Nisam siguran da će to zaista, za razliku od dosadašnjeg zakona, koji na precizniji način određuje raspored manje zastupljenog pola na listi kandidata, dovesti do situacije da se obezbedi učešće u radu parlamenta približno 40% manje zastupljenog pola koji, ako se ovo bude usvojilo, će morati da se nalazi na listi kandidata. Ne bih to posebno objašnjavao svima je jasno. Šta ako hipotetički među prvih 10, na prvih šest mesta budu imena pretežno zastupljenog pola, a na ona poslednja četiri mesta od 10 budu predstavnici manje zastupljenog pola na toj listi, i recimo zbog prolaznosti male, dosta lista završi sa šestim poslanikom po redosledu u Skupštini. Na taj način može da se desi i nije nerealno očekivati da u takvoj situaciji čak manje zastupljeni pol bude manje zastupljen nego po sadašnjem zakonu, ali dobro, to je stvar predlagača, o tome ćemo još razgovarati verovatno u pojedinostima kada to dođe na dnevni red. Što se tiče nepodržavanja izmena koje predlaže poslanička grupa SNS, a to je u suštini sniženje cenzusa sa 5% na 3%, ja zaista ne razumem takav stav. Takav stav može da ima samo onaj ko ne sme da učestvuje na izborima i ja zaista preko ovoga mogu samo da vidim da bi takve neke nezadovoljnike ili zlovoljnike, zato što se ovo predlaže i očekujem da će biti usvojeno, i zakon je verovatno trebao da glasi na drugi način, kada bi to u nekom košmaru ili ludilu moglo da se donese, a to je da se dekretom Đilas postavi za predsednika Srbije, Boško Obradović za predsednika Vlade, Vuk Jeremić ne znam za šta itd, ali to ne biva. Niti je bilo, niti će biti, a niti oni to na bilo kojim izborima mogu i da dostignu kao rezultat izbora. Podržavamo i stojimo iza toga da treba smanjiti cenzus. On će jednostavno obezbediti bolju reprezentativnost parlamenta u ovom trenutku. Uostalom, nekada davno je to i bio cenzus i čini mi se da je podizanje tog praga, ako se ne varam 2008. godine sa 3% na 5% upravo bilo na uštrb reprezentativnosti samog parlamenta. Prema tome, zamerke koje se još upućuju da se o ovome nije razgovaralo pod okriljem predstavnika EU, ja stvarno ne vidim zašto bi to bilo privilegija predstavnika EU da oni to predlože. Ko im je kriv što se toga nisu setili. O tome se moglo razgovarati jesenas da se toga neko u tom trenutku setio, o tome razmišljao. Ja se bojim da samo ovim predstavnicima EU, sa načinom kako su učestvovali u razgovorima tokom jeseni, i kakav pristup svemu ovome imaju, nije interes da se u Srbiji izbori sprovedu na fer i pošten način, već da se stvore uslovi da se nakon izbora, izbori na svaki način proglase nelegitimnim iako za to zasigurno neće biti nikakvog osnova. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući na mogućnosti da dobijem reč i da prokomentarišem sva četiri predloga zakona, odnosno dva i dva, bez obzira da li je ovlašćeni predlagač jedne grupe zakona, poslanika Aleksandra Martinovića, u ime SNS, pa i političkih stranaka koje su sa nama u koaliciji, kako u parlamentu tako i u izvršnoj vlasti, ili je to ovoga puta reč i o predlozima zakona poslanice iz opozicione poslaničke grupe, gospođe Gordane Čomić. Kada sam obrazlagala spajanje rasprave, nisam sigurna da su me svi dobro čuli ili me možda nisu svi razumeli. Moja namera je, kada sam predložila da se spoji rasprava, upravo bila to da skrenem pažnju na izuzetno važnu sednicu koja je trebalo da bude danas. Ono što sam očekivala, očekivala sam da ovde, hajde da ne preterujem, da bude 200 poslanika, ali barem da nemamo prazne klupe iz pojedinih poslaničkih klubova, jer ove teme su veoma izazovne, za neke možda kontroverzne, ako mogu da protumačim raspravu pojedinih kolega, ali u politici je važno i da imaš kontroverzne poteze. I, kako je to Šimon Peres govorio, da je važno da sanjaš velike snove i onda će se oni i ostvariti. Tako smo mi uradili danas nekoliko izuzetno važnih stvari za Srbiju, a nisam sigurna da su svi vaš razumeli i da su se zadržali na jednoj površini, kako se zove zakon i šta se predviđa u jednoj od odredbi. Mi smo uradili mnogo više i prvi put u istoriji višestranačke Srbije imali smo političke snage i mudrosti da raspravljamo o zakonima bez obzira ko ih je predložio. Da li je to uradio neki poslanik vladajuće većine ili je to uradio neko iz opozicije. Postigli smo to da mi danas slušamo jedni druge, da niko nikog ne vređa, da ukrstimo argumente, a da vidimo ko će kako na kraju glasati. Ako nam to nije uspelo u prethodnom periodu, ovo je jedan dobar uvod za novi saziv parlamenta koji nas očekuje za nekoliko meseci. Ono šta smo mi uradili, to za neke dve, tri nedelje. Znači, prvo šta je predloženo, predloženo je smanjenje izbornog cenzusa na republičkom nivou, na lokalnom nivou za učesnike izbora sa sadašnjih 5% na 3%. Drago mi je da je nadležni Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo održao javno slušanje. Javno slušanje je bilo dosta kvalitetno. Učestvovale su političke stranke koje jesu parlamentarne stranke, bilo je predstavnika nevladinih organizacija i civilnog sektora, ali i nekako mi se učinilo da je dosta njih uložilo napor da skrene pažnju na neke druge stvari, a da zamagli suštinu skidanja cenzusa sa pet do tri posto i koliko je to dobro za Srbiju, koliko je to dobro za demokratiju i koliko je to dobro da u narednom parlamentu dobijemo stranke sa različitog političkog spektra, da time građani Srbije široko dobiju svoje predstavnike ovde u parlamentu, da se time pospeši demokratija i ono što je najvažnije da vratimo dijalog na svaku temu ovde u ovu salu i u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Znači, da ulici kažemo – na ulici se radi nešto drugo, a ovde u parlamentu se diskutuje na svaku temu koja je od interesa za građane Srbije, koji su zaokružili politički program naših stranaka i ime predsednika naših stranaka, jer mi smo liderska država, nismo jedina u svetu, koliko god hoćete ima država u Evropi gde se kaže Angela Merkel, to je to, pa sad njena naslednica treba da se postavi. E, tako svi kažu SPS, to je trenutno Ivica Dačić, bio je nekada Slobodan Milošević, kod nas neko drugi itd. Ali građani Srbije će tako što će izaći na izbore, ne bojkotovati, bojkot je makar šta, izgleda da će bojkotovati ove izbore makar ko i makar šta, smeje se Nenad Čanak, tako je govorila moja pokojna baba Olga sa Salajke. To govorim Nenadu Čanku, jer zna i geografski šta je šta. Ozbiljni političari, političari starog kova, to ne mislim na godine, nego ljude koji znaju šta je politika, zasukaće rukave, izaći će na izbore, izaći će sa konkretnim političkim programima, predstaviće se građanima Srbije, biračima, i tako će osvojiti broj glasova koji će im omogućiti da budu ovde u parlamentu i da nastave da se bore za svoje ideje. To je tako bilo, tako će biti godinama, godinama, pa možda i vekovima iza nas, jer drugi oblik demokratije, osim ovako zastupničke ne postoji, bilo je eksperimenata u istoriji 20. veka drugačije, ali su se završili velikim ratovima i naravno opet je pobedila ideja demokratije i srećom, i treba ponavljati uvek, Srbija je bila u svim ratovima na pravoj pobedničkoj strani. Znači, ja sam ovde očekivala da učestvuju bezmalo svi poslanici, da čujemo ideje političke. Znači, da li je ovo dobro ili nije dobro, ali mnogo toga, jer kad vi pričate o izbornom zakonu, pa to je možda čak i važnije od budžet, jer budžet važi za jednu godinu, a izborni zakoni važe za ciklus od četiri, pet godina. Očigledno da se nešto promenilo u političkom životu Srbije kad poslanici smatraju, predstavnici građana i političkih opcija, da treba da daju kvorum i da onda izađu, i da mi ne čujemo šta je to dobro u našem predlogu od svih političkih stranaka, a što to nije dobro u ovih tri posto. Ako će da nam dobacuju sa ulice, nemamo vremena i nećemo da slušamo te koji će na kraju ipak izaći na izbore i prevariti one koji im stvarno veruju, srećom da ih ima malo u Srbiji, pa će se pojaviti na izborima. Neko će malo da izađe u Šapcu, neko će malo da izađe u Paraćinu, neko će opet nekom mimikrijom da se pojavi u Starom gradu, neko će da pošalje neke studente umesto sebe da bi ovde imao par poslanika koji će moći da priča šta se dešava ovde u parlamentu, ali treba građanima Srbije reći bojkot je farsa, od bojkota ništa, hajde da vidimo šta možemo da uradimo dobro u ovim predlozima zakona. Jedan sam od učesnika dijaloga koji se od letos vodi, podstaknuto nevladinim sektorima, na Fakultetu političkih nauka i drugi deo ovde, tri kruga, pod pokroviteljstvom ili u saradnji sa Evropskim parlamentarcima, kako ko voli da kaže. I neki poslanici, neke političke stranke su se u okviru toga i opredelili da bojkotuju i taj dijalog, ali neće bojkotovati naravno i izbore i uradili smo dosta toga. Sad, prvo moram da kažem, građanima Srbije da oni koji su tražili dijalog nisu došli. Nisu došli, a oni su stalno vikali kako nema dijaloga, kako traže Evropske parlamentarce da pomognu da mi koji pričamo istim jezikom valjda da nam oni prevode, pa da nemamo izgubljenu, u prevodu između nas. Srpska napredna stranka ništa nema da izgubi i naravno da smo pristupili tom dijalogu i sve što smo se dogovorili tamo, sve je ispunjeno. Iduće nedelje ćemo, a pošto u petak ističu rokovi za predlaganje još dva člana REM-a pristupiti i izboru dva člana REM-a i sve ono što smo se dogovorili u okviru dijaloga, sve je ispunjeno, samo što je Savez za Srbiju, Đilas, Boško Obradović, oni su samo i nas, i Srbiju zamajavali. Prvo su rekli da sam problem ja. Pa, su onda rekli da je problem Poslovnik. Pa, su onda rekli da su problem amandmani. Pa, hitan postupak. Pa, spajanje rasprave, pa nije bilo dovoljno vremena da pričamo o budžetu. Greške se priznaju, jel tako. Samo veliki ljudi i oni koji su sigurni u sebe mogu da kažu, da, pogrešili smo, hajde da to izmenimo. I, sve je izmenjeno i ničeg više nema, ne kao u pesmi, nego ničeg zaista više nema od ovih primedbi iz izveštaja Evropske komisije i oni koji su se žalili na to. Samo što su oni našli neki razlog, nisu verovali da će sve to biti poboljšano i nastavili su da ne dolaze. Ako ćemo da analiziramo ko ne dolazi? Pa, ne dolaze oni koji i nisu poslanici. Ja ne znam kako Dragan Đilas može da kaže da bojkotuje rad parlamenta kad on nije poslanik. I, to se nekako primilo u delu javnosti i onda mu još terciraju neki mediji i kažu – evo, Dragan Đilas bojkotuje rad parlamenta. Pa, šta će da bojkotuje kada on nikada i nije bio poslanik. Možda davno ali ga je DS smenila sa mesta predsednika, pa više nije ni poslanik. Boško Obradović? Pa, Boško Obradović nema poslanički klub. Ne bojkotuje rad poslanički klub Dveri, nego Boško Obradović kao pojedinac i možda neko ko ga prati u tom zločinačkom poduhvatu u odnosu na parlamentarni život Srbije i demokratije. Pa, da to je zločinački poduhvat. Glumite nekim naivnim ljudima koji vas podržavaju da vi kao nešto bojkotujete, a nećete da im kažete da se klub raspao i da je vas ostalo ukupno dvoje ili troje. I ko još bojkotuje? Ja ne znam više ko bojkotuje rad parlamenta? Pa, ne dolaze ljudi koji i ovako nisu bili najredovniji na časovima. Da pogledamo pre tog njihovog verbalnog bojkota da li su oni stalno tu. Pa, onda imamo grupu poslanika koji ne bojkotuju platu, hajde da kažeš da je to ofucana tema. Važi, nećemo o tome, ali oni ne bojkotuju parlament Srbije kada treba da se putuje u inostranstvo da se predstavlja Srbija, pa neko od njih dobija i dnevnice, ne ove naše, nego debele dnevnice tamo u tim međunarodnim organizacijama. Ja neću do budem maliciozna i da govorim imena. Ja govorim samo o pojavi. Samo o pojavi da je super 500 švajcarskih franaka na dan, a kada dođeš u Srbiju, kažeš građanima Srbije, ja bojkotujem. Šta bojkotuješ? Kad ozbiljno bojkotuješ ti izađeš iz parlamenta, i kažeš nećeš ništa da imaš sa delegacijom Srbije. Ja neću da idem u delegaciju čiji je šef Maja Gojković i neću da primam dnevnice. Ja nemam ništa sa tim. E, to je pravi bojkot, a ovo je makar šta i to su političari koji nikada, u suštini, neće postati veliki političari. Igraće samo jedno leto, to je Ben Kvik, vraća mi se, pošto sam jako matora, ovaj, stara, vraća mi se sećanje i asocijacija na neke dobre serije i dobre filmove. Ne mogu da poverujem da mi se sada u stvarnom životu to ponavlja sa nekim političkim amaterima koji jesu naneli štetu državu. Jesu naneli štetu, izmišljaju, lažu, govore gluposti, kad pređu granice naše države oni se pretvaraju u nekakve, ne znam, njih ne može niko da obuzda kad vide granicu i kad pređu na neki drugi vazduh. E, onda takve izmišljotine na koje smo mi prinuđeni, na te lažne vesti, stalno da odgovaramo. Neko dođe i kaže zaposlili su toliko i toliko pevačica u „Pošti“. Eto, to je nivo diskusije poslanika koji hoće da budu alternativa vladajućim strankama. To je nivo. To oni odu u Brisel da kažu da je neko zaposlio neku pevaljku u „Pošti“. Stvarno, ja ih sada razumem zašto oni bojkotuju, kada taj spektar političkih ideja predstavite građanima Srbije, uzeću 500 franaka švajcarskih na dan, ići ću tamo da govorim o svojoj državi da se neke pevačice zapošljavaju u javnim preduzećima, bojkotovaću ali reći ću mami i strini da ipak pod drugim imenom izađu na lokalne izbore… pa, normalno da ne mogu 3% da dobiju. Pa, gde je tih 90.000 građana koji će da izađe na ovo nemanje politike? Nemanje odgovora na politiku SNS i Aleksandra Vučića i naših partnera. Pa, nema 90.000 ljudi koji bi tako nešto podržali. Nema, jednostavno nema. Zato smo došli do ovoga da izmenom zakona omogućimo ozbiljnim političarima da se kandiduju, koji znaju da je mesto dijaloga i razgovora o politikama u parlamentu i da omogućimo građanima Srbije da glasaju za koga god hoće, a ne da sebično kažemo – e, ja neću na izbore, a šta će onda taj koga si ti zaludeo i koji hoće da traži neku alternativu. Što se tiče ovog drugog seta zakona koji se odnosi, svi ste pali na ispitu rodne ravnopravnosti. Nije ovo pitanje učešće žena u politici. Nismo mi došle ovde da tražimo nešto od muškaraca. Gde to piše da muškarcima nešto pripada u polici a ženama koje se bave politikom ne pripada ništa, pa mi treba da dođemo nešto da tražimo, a vi ćete nama to kao da date? To je potpuni promašaj takvog načina razmišljanja. Žene su u ovoj državi dobile pravo da glasaju 1945. godine. Od tada smo išli uzlaznom linijom, a onda je počelo da se diskutuje o tome da li žene treba da učestvuju, koliko treba da učestvuju, da li imamo sposobnosti, da li umemo nešto da vodimo, državu, da li smo dobre kao poslanici, ministri, ovamo, onamo i to sve u nekakvim procentima. Nikad nisam bila feministkinja, radikalna feministkinja, ali stvarno, kada čujem diskusije sad će kolege koje se bave politikom, muškarci, da razmisle malo da li da nam daju još 2,5% mogućnosti da se mi negde kandidujemo, onda postajem sve radikalnija i radikalnija po tom pitanju. Nema nas ovde 33,3%. Nas ovde ima 37,4% čini mi se ili 8%, nisam najbolja u tom računanju. Ovo je pomak, ne samo dva i nešto posto, da bude više zastupljeno žena, pošto nas ima po poslednjem popisu preko 50% u ovoj državi, pa možemo da okrenemo taj zakon i da se mi malo dogovorimo, koliko ćemo mi muškaraca da pustimo da se bave politikom, jer nas ima preko 50% u glasačkom telu. I mi nismo dobre samo da izađemo na izbore i da zaokružimo muškarce, da im damo poverenje, mi smo dobre i da upravljamo državom. Mi dobro znamo, jer čula sam ovih dana, kako nema dovoljno žena u manjim sredinama koje bi se bavile politikom. Čini mi se da ti koji su razgovarali sa svojim partijskim ispostavama u manjim sredinama, opet su razgovarali sa muškarcima. Nisu razgovarali sa ženama, članovima partija. Da su neku ženu okrenuli, ona bi rekla, koliko ti treba žena za tu listu? To je to što ovde niko nije shvatio, mislim, žene jesu, manje-više su hrabre da kažu ovo što sam ja rekla, ali ja ovo govorim u ime svih njih, odnosno u ime svih nas, pa i onih van ove zgrade, u ime žena koje me 30 godina gledaju kako se bavim politikom. Kada sam se kandidovala na prapočetku moje političke karijere, bila je Ljubica Džaković iz Crne Gore, bila je Nataša Gaćeša iz SPS, bila sam ja, ne mogu da se setim ko je bio iz DS-a. Sada nas ima 78,4%. Pa, bila ja ili ne feministkinja, nekome smo mi valjda bile uzor. Ne vidim kakav je to sada strašan problem nastao kada smo počeli otvoreno da pričamo o tome da žena u ovoj državi ima više, da jesmo sposobne da radimo iste poslove što se tiče politike, kao i naše uvažene kolege, da imamo kvalitet i da nam je mnogo pomogao onaj kvota sistem od pre 10 godina kada je usvojen, jel tako, jer ako sa ovim načinom shvatanja nastavimo da pitamo nešto i da mi tražimo da nam neko nešto odobri, ne bi nas bilo ovoliko, da se niko ne naljuti. Ali, ja znam kako je to bilo kad nije bilo kvota. Jako malo je bilo žena da zastupaju interese, ne samo žena, nego svih građana Srbije ovde. Zato, molim vas, nemojte prosto da zaziremo od te teme i da nas kolege i juče i danas uveravaju kako van Beograda, Novog Sada i Niša nijedna žena neće da se bavi politikom, pa da ne mogu 40% žena da nađu, mogu 37,4%, ali tih 2%, strašna misija. Poslanik Zukorlić otvoreno kaže da to podržava i da njemu nije problem. Srpska radikalna stranka, danas dr Vojislav Šešelj, ja sam mislila sada će on po tom predlogu da raspali, ne, on kaže, zašto nema predloga da žene budu i u izvršnoj vlasti. Pa jel to ispadne da se levica boji, da ima velike ideje, a onda kada se dođe do realizacije, onda se tu malo zastane. Mi možemo da razmotrimo amandmane, ako je u pitanju raspored ko će biti na 1, 5, 7, 9. mestu, to je onda nepoverenje u stranke kojima se pripada. Srpska napredna stranka nema taj problem, jer vidite koliko žena ima na visokim funkcijama i to uopšte nije bilo pitanje kvota, nego da li znamo ili ne znamo dobro da radimo posao u odnosu na konkurenciju koja bi vodila isti taj resor. To je jedino bilo pitanje. Očigledno da postoji još uvek tih predrasuda i da možda amandmanom možemo još bolje da definišemo ali time će tim strankama koje još uvek oklevaju da podrže 40% biti onda teže jer će mesta baš biti onako zakucana. Ja sam za to, usvojićemo amandman, osiguraćemo mesto ženama samo da svako razgovara u svojoj stranci. To sam rekla i juče i uvaženim koleginicama članicama Ženske parlamentarne mreže da moraju u svojim strankama da se izbore za jednake mogućnosti. Dosta smo išle na seminare, edukovale smo se nemajte pojma koliko. Išle smo i po svetu. Videli smo kako se to radi u svetu i u pozitivnom i u negativnom smislu. I ovde su nas vodali po nekim seminarima. Sve smo to dobro izučile i shvatile smo da je politika jednakih mogućnosti naša politika. Tu je napravljen konsenzus. Ali, nisam znala da ćemo kada dođemo do realizacije naići na mnogobrojne prepreke i na predrasude. To me brine što su na jednom ljudi koji su delovali liberalno, najednom napravili tri koraka nazad i kažu – šta sada one traže od nas. Tražimo samo da budemo cenjene prema zasluzi. Samo to. Tako će biti raspored. One žene koje su dobre u vašim i u našim strankama one će biti napred na listama, drugi će biti malo nazad. Niko ne traži da se imena crtaju. Nemojte pogrešno da me shvatite. Neke poslanice su se malo povukle, gledaju svoje šefove šta će oni reći povodom tog pitanja, pa ćemo sačekati subotu da vidimo kako će ko glasati. Izgleda da promena nije samo u tome kako muškarci gledaju nas. Definitivno izgleda da promena nije samo u tome i kako oni nas uvažavaju, nego kako mi uvažavamo sebe. Ako mi sebe uvažavamo, u subotu sigurno imamo istorijski donete zakone da otvaramo vrata da 40% žena imaju pravo, imaju mogućnost da se kandiduju na odgovarajućim mestima, u lokalnim skupštinama i na republičkom nivou. Eto samo to tražim. Ako nas ima 51% u ovoj državi, ako nas ima u biračkom telu da nam se omogući i da može da donosimo odluke i za Srbiju, za naše porodice, za naše gradove, za naša sela, šta god. Nadam se da će ovako dobar predlog biti preslikan i na vojvođanski nivo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak. Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, drugarice i drugovi, zakon koji se nalazi pred nama ima nekoliko mana. U tih nekoliko mana bih na prvom mestu naveo da dolazi prekasno, da se on prekasno našao u ovom domu i da jednostavno tim kašnjenjem potpuno nepotrebno dovodi u pitanje dobru nameru, verujem, predlagača da se izmenom izbornog zakona pomogne da parlament bolje obavlja svoju funkciju. Kada kažem prekasno tu mislim da se sa izmenom zakona se kasni 20 godina zbog toga što pre 20 godina, kada je taj zakon donošen LSV je glasala protiv iz jednostavnog razloga što je već tada bilo jasno da 5% cenzus na Srbiju kao jednu izbornu jedinicu, što je bilo daleko nepravednije, čak nego izborni zakon za vreme režima Slobodana Miloševića, gde jeste bilo 5%, ali je bilo više izbornih jedinica. Podsetiću, bilo ih 26 za Republičku skupštinu i za Saveznu skupštinu je bilo devet, ako me sećanje dobro služi. Sve u svemu, ovaj zakon smanjenjem na 3% izbora će pomoći da se u nekoliko nepravde nanete tim zakonom od pre 20 godina umanje. Ali, LSV smatra da je to nedovoljno. Zbog toga smo podneli određene amandmane. Na prvom mestu pitanje toga kako će se tretirati regionalne stranke? Pitanje regionalnih stranaka je mnogo ozbiljnije nego što izgleda na prvi pogled iz jednostavnog razloga što ovaj zakon daje mogućnost jedne bolje palete političkih ideja koja bi bila zastupljena u Narodnoj skupštini, ali sa druge strane ne garantuje teritorijalnu zastupljenost građana Srbije gde, recimo ovoga trenutka u ovom sazivu Narodne skupštine je dvostruko više narodnih poslanika, koji su iz Beograda nego iz Vojvodine koja ima više stanovnika od grada Beograda. I to ne više, nego duplo više. To je oznaka, da kada uzmemo u obzir da 40% teritorije Srbije nema uopšte predstavnike u ovom domu, da se onda ovde odluke donose daleko više na osnovu partijskih zaključaka i odluka nego na osnovu interesa građana Srbije, što je, naravno, nedopustivo. Upravo zbog toga regionalne stranke, ne samo da treba da imaju svoje mesto u ovom domu nego moraju biti tretirane i na način koji će unapred pokazati kakvu Srbiju želimo da napravimo. Sa jedne strane, ukoliko samo stranke nacionalnih manjina, nacionalnih zajednica, gde smo izneli i ovaj amandman da ne može pitanje toga da li će neka stranka nacionalnih manjina odlučivati nacionalni savet te nacionalne manjine, obzirom da to nije državno telo, sa jedne strane niti to spada u njegove kompetencije, nego to mora raditi RIK, ali, u ovom trenutku ostavimo to na stranu. Mi time, praktično, dovodimo Srbiju u korak nazad u odnosu na postignuta prava iz jednostavnog razloga što to onda znači da po osnovu nacionalne pripadnosti neko ima povlašćene izborne uslovu u odnosu na nekoga ko pripada većinskom narodu. U tom smislu se praktično Srbija pretvara u konfederaciju nacionalnih zajednica sa punom dominacijom srpske nacionalne zajednice, što je sa jedne strane razumljivo, obzirom da je srpska nacionalna zajednica dominantna i većinska u Srbiji, što je i prirodno, ali sa druge strane dovodimo u poziciju druge ideje unutar korpusa srpske nacionalne zajednice da ne mogu da se legitimišu manjinske ideje ukoliko nisu etnički zasnovane. Praktično, time se Srbija svodi na jednu retrogradnu državu u kojoj nacionalno podrazumeva političko, što naravno nije tačno jer su regionalne i kulturne razlike koje postoje između različitih delova Srbije daleko dublje i veće nego što su razlike između pojedinih nacionalnih zajednica. To je jedno. Drugo, kada govorimo o ovom Viskom Domu i ulozi Skupštine koja treba da bude bolja nego što je sada, a bolja ne samo zbog toga što, kao reče koleginica Gojković, eto pitanje je bilo da li ima dijaloga ili nema dijaloga. Nije pitanje da li ima dijaloga i da li ima rasprave u ovoj Skupštini, nego je pitanje da li ima rezultata tog dijaloga. A kada govorimo o rezultatima dijaloga ja tu ne mislim na ove pregovore da li će neko da bojkotuje ili neće da bojkotuje, to je stvar koja pripada svakome na odluku ko se za tako nešto odlučuje, a učestvuje u političkom životu. Međutim, postoji nešto drugo. To pitanje rezultata znači i pitanje uvažavanja drugačijeg mišljenja, jer Skupština koja je već decenijama pretvorena u glasačku mašinu, koja ne reaguje na argumentaciju, koja ne reaguje i ne može da promeni unapred donete odluke, nije Skupština koja će privlačiti poslanike, tj. da se za nju kandiduju ljudi koji imaju šta da kažu, nego će se kandidovati ljudi koji se neće mešati u svoj posao, hajde da to tako kažem, i koji će biti deo određenih partijskih grupacija koje će postupati po partijskim naređenjima. To nije uloga parlamenta u demokratskom društvu. Upravo zbog toga, ukoliko ne budemo zaštitili Skupštinu, između ostalog i izbornim zakonima, od tog tipa degradacije, doći ćemo u poziciju da Skupština izgubi svoju primarnu funkciju. Kada sve to pogledamo i kada uzmemo u obzir i ovo, da je iznet predlog koleginice Gordane Čomić koji se odnosi na amandman da među redovima narodnih poslanika treba da bude minimalno 40% manje zastupljenog pola na izbornim listama, taj predlog je, po mom dubokom uverenju, pitanje civilizacijsko a ne partijsko ili političko. Jer, ukoliko se ne bude insistiralo na zaštiti manje zastupljenog pola u smislu predstavljanja, doći ćemo u poziciju da korak po korak problemi o kojima građani i građanke manje zastupljenog pola mogu da govore kompetentnije ne budu dovoljno vidljivi i transparentni, čime ne nipodaštavam zajedničke probleme svih građana ove zemlje, bez obzira na pol, ali i bez obzira na nacionalnu, versku ili političku pripadnost. Upravo zbog toga mislim da amandmani koje je Liga socijaldemokrata Vojvodine podnela, a podnela je amandmane u vezi regionalnih političkih stranaka, u vezi nacionalnih saveta i njihove uloge u dodeli statusa, da tako kažem, stranke nacionalne manjine i još par amandmana, mislim da oni mogu pomoći da ova Skupština bolje funkcioniše. Kada govorimo o Narodnoj skupštini, samo takvim pristupom razumevanja da i manjinsko mišljenje može biti tačno, a većinsko pogrešno, ako se ne razume da dobra ideja mora da zaživi na dobro svih građana, bez obzira odakle dolazila, ako to tako ne budemo percipirali u ovoj Narodnoj skupštini, doći ćemo u poziciju da Narodna skupština potpuno izgubi kredibilitet. Ako potpuno izgubi kredibilitet, mi ćemo doći u poziciju da ovom zemljom vlada izvršna vlast. Ako ovom zemljom zavlada izvršna vlast, to se zove državni udar i to se zove diktatura. Mi još nismo u toj fazi, ali ako ne budemo reagovali, do nje ćemo doći. Jer, svaki diktator je uvek kretao od toga da marginalizuje parlament. Upravo zbog toga, Liga socijaldemokrata Vojvodine pozdravlja ovo smanjenje cenzusa, ali to, ponoviću, nije ni izdaleka dovoljno. To je tek samo jedan mali detalj, gde bih ja lično, pošto će glavni odbor LSV doneti odluku o izlasku na izbore, ali ja lično se zalažem za izlazak na izbore pod svim uslovima, iz jednostavnog razloga što svaka alternativa izborima je ulica, a ulica znači nasilje, znači konflikte i znači, jednostavno, tragediju u koju ćemo biti uvedeni. Ja nisam spreman, ni kao predsednik Lige socijaldemokrata Vojvodine, ni kao čovek, da za tako nešto preuzmem odgovornost, iz jednostavnog razloga što je ova zemlja videla suviše zla, da bismo smeli da se igramo sa njenom sudbinom. I upravo zbog toga pozivam sve narodne poslanike da se ograde od bilo kakvih nasilnih pokušaja da se bilo šta menja, ne samo u ovoj zemlji, nego da ulica menja bilo šta, bilo gde i u okruženju, uključujući i BiH, uključujući, naravno, i naročito, i Republiku Crnu Goru. Mi ako ne budemo vodili računa o svojim susedima, mi ćemo izgubiti iz vida činjenicu da je čitav Balkan sistem spojenih sudova, gde će se sve ono što se događa susedima preliti i kod nas ako ne budemo vodili računa. Najlepše se zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik, gospođa Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Zahvaljujem svim dosadašnjim učesnicima u raspravi za sve rečeno, od sasvim jasne i otvorene podrške glasanjem, do argumenata kojim su podeljene dileme, pa preko jasnih stavova o tome šta žene žele, šta muškarci žele i kako se od toga može napraviti dobro po Srbiju. U uvodnom delu odbrane onoga što sam želela da naiđe na odobravanje većine rekla sam sledeće. Kreiran je prostor za dijalog. Opozicija treba da bude u pravu, a vlast ima odgovornost i kreirani prostor, zahvaljujući tome što je predsednica Narodne skupštine odlučila da tog prostora bude. U njemu smo sada i razmenjujemo reči podrške, sumnje, kritike, a, čini mi se, zajedno i nade, da će budućih 40% žena zaista značiti evropsko lice Srbije, još lepše nego sada. I evo nam upravo još jedne šanse za verovatno prvi put odlučivanje u ovom sazivu Narodne skupštine, pošto mi je stiglo mišljenje Vlade Republike Srbije kojim ona predlaže Narodnoj skupštini da ne prihvati predloge zakona od 40% na listama. Ja znam da mišljenje Vlade Srbije nije obavezujuće i da Narodna skupština može smatrati, razmatrati i odlučiti kako hoće, ali to se još nikada nije dogodilo. I to vam je još jedan dokaz koliko je dijalog zdrav, neophodan, dobar za demokratiju, koliko se bez dijaloga ne može. Kada smo počeli dijalog o jednoj temi, sada smo došli do dijaloga o drugoj temi, koji proizvodi proceduralna pitanja, zbog toga što treba da bude sednica odbora na kojoj će se raspravljati o zakonu u načelu i u pojedinostima i ovaj skupštinski saziv zaista ima priliku da demonstrira samostalnost, nadzornu, kontrolnu ulogu Narodne skupštine, pokazujući da većina, naravno da podržava Vladu, ali da i većina i manjina u ovoj Skupštini ima saglasnost o tome da se zastupljenost žena i muškaraca menja na bolje i ka punoj ravnopravnosti u sledećem sazivu, nadam se.
Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Kao što znamo, mišljenje izvršne vlasti ne obavezuje zakonodavnu vlast. Ovu vlast ovde je izabrao narod, građani Srbije koji su glasali za svoje predstavnike. A mi biramo Vladu, mi biramo izvršnu vlast. Mislim i ubeđena sam da nisu oni koji su preovlađivali, nećete mi reći da su svi ministri baš zdušno učestvovali u ovakvom načinu interpretacije predloga zakona koji ste vi predložili, ali mi smo ga svi ovde podržali, ili sve, kako god hoćete, da nisu shvatili da hoćemo da napravimo iskorak u odnosu na ono što je doneseno pre 10 ili 12 godina i da je život promenio već tih 33,3% i pretvorio u sadašnjih 37,4%. Ne možemo unazad da idemo, pa da nas sada bude nešto manje, nego što je danas u ovoj sali, u ovom sazivu. Mi imamo, koliko smo upoznati u javnosti, Koordinaciono telo koje se bavi pitanjem rodne ravnopravnosti. Ne želim da verujem da je ovo njihov stav. To ne želim da verujem. Više želim da verujem da je neki birokrata seo, sročio nekakvo mišljenje i tu je faksimil, idemo dalje, ne shvatajući da je život promeni zakon od pre 10 godina. Samo toliko. Ako treba neki amandman, pa da se kao kegle poređamo, bićemo druga, četvrta, sedma, deveta, i to ćemo uraditi, ali ne želim da verujem da je Koordinaciono telo stalo iza ovog mišljenja, jer smo na domak da donesemo Zakon o rodnoj ravnopravnosti u kome piše – 40%, ne samo u parlamentima, nego na svim mestima, 40% manje zastupljenog pola. U mišljenju nešto nije u skladu sa Predlogom zakona koji Vlada samo što nije uputila ka parlamentu. Stoga, pozivam poslanike, izgleda mi bolje znamo život i koliko nas ovde ima tačno u parlamentu, od birokrate koji je napisao dve rečenice u zakonu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Svoje izlaganje ću početi o dve reči koje je govorio narodni poslanik Nenad Čanak – dijalog i rezultati. Dijalog imamo, evo, imamo ga ovde u našem parlamentu. Malopre je o tome govorila i predsednica parlamenta Maja Gojković. Mi diskutujemo. Mi ovog trenutka ne znamo rezultat, ali smo narodni poslanici sa integritetom, poslanici koji će da brane svoje stavove koje iznose. Kad kažem da imamo dijalog, dijalog oko izbornih uslova vodimo od leta, od jula, a sada je februar mesec. Menjamo zakone, popravljamo situaciju, a, da naglasim da su ovi izbori koje smo do sada imali, od 2000. i zajedno sa 2016. godinom, bili po izbornim zakonima koje je međunarodna javnost, ali i naša unutrašnja javnost prihvatala, kao legalne i legitimne. Mi smo sada popravili stanje. Promenili smo četiri zakona, nema više funkcionerske kampanje. Dalje, ne mogu se koristiti javni resursa, način finansiranja stranaka, da stranke ne mogu finansirati više izborne aktivnosti iz svojih redovnih sredstava, da se ne mogu zloupotrebljavati javna preduzeća u izbornoj kampanji. Sad neko nama kaže – ne, vi niste ništa uradili. Naglašavam da je ovo što danas raspravljamo kruna našeg rada i upravo rezultat rada. Zato, gospodo, oni koji rade, koji žele da menjaju stvari, koji žele da unaprede stvari, oni imaju rezultate. Mi imamo rezultate, i to ćemo upravo pokazati u subotu naveče kad se bude izjašnjavali. Ono što sigurno mogu da kažem, a to je da je snižavanje cenzusa na 3% nešto što Socijaldemokratska partija pozdravlja i mi smo na tome još pre 10 godina insistirali i tražili u jednom širem korpusu menjanja Ustava i prilagođavanja našeg Ustava i svih naših zakona u skladu sa evropskim principima. Ne bih o tome puno govorio iz prostog razloga, jer su moje kolege o tome već govorile i rekle svoje stavove. Ovde ima izmena zakona u vezi nacionalnih manjina. Socijaldemokratska partija smatra da nacionalne manjine moraju biti zastupljene u nacionalnom parlamentu, u lokalnim parlamentima i da moramo naći najbolje rešenje da one zaista budu zastupljene, ali ne da bude zloupotreba, već da budu oni istinski predstavnici nacionalnih manjina, jer to je ono što je Srbiji potrebno i neophodno. Da li je ovo najbolje rešenje, to ćemo videti kroz raspravu. Imamo amandmane i nadam se da ćemo imati znanja i sposobnosti da dođemo do najboljeg rešenja i da ćemo zaista istinski zaštititi nacionalne manjine. Ovo vremena koje još imam ja ću posvetiti onom što je meni zadovoljstvo, a to je učešće žena u radu parlamenata. Mogu da kažem da su kvote koje su uvedene, kvota od 30%, zaista dale rezultate. To je dosta visoka kvota i moram reći da je Srbija zemlja koja se u svetu kotirala dosta visoko, a mi lestvicu sada dižemo više. Ponosan sam na tu činjenicu i mogu ovog trenutka da naglasim da će Socijaldemokratska partija upravo sa ponosom glasati za tu kvotu, i ne samo za kvotu u skupštinama, u parlamentu i u lokalnim organima uprave, već i u izvršnim organima, da ćemo razmišljati o tome koliko je žena na čelu naših skupštinskih odbora, koliko žena se nalazi i u odborima i na svim drugim mestima. Često pogledamo samo najistaknutije funkcije, a ne gledamo gde se žene nalaze. Moram priznati da je Fokus grupa za implementaciju cilja održivog razvoja u decembru mesecu izvršila jednu analizu. Tu su bili eksperti UN i dobili smo vrlo velike pohvale što smo do sad uradili. Sada idemo dalje. Ponosan sam na tu činjenicu da idemo dalje, da ćemo napraviti veliki iskorak i stojim iza toga. Prema tome, drage kolege narodni poslanici, buditi uvereni da ćemo učiniti veliku stvar kad izglasamo ovaj predlog za kvotu od 40%. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Svoju diskusiju ću početi od ovog tzv. prvog korpusa predloga zakona o kojima raspravljamo. Moram odmah da istaknem da ovaj način na koji su predloženi zakoni daje nama za pravo da možemo da kažemo da se dodatno poboljšavaju, ne samo izborni uslovi, već da se i stimuliše demokratski proces u Srbiji. Demokratski pluralizam, koji se na neki način sistematizuje izbornim zakonima u vezi kojih vodimo raspravu, daje mogućnost svim političkim strankama koje se izbore za mandate u parlamentu da artikulišu svoje političke poglede i zbog toga ne postoji ni jedan jedini razlog niti postoji opravdanje za izostanak iz demokratske rasprave, iz dijaloga, iz sučeljavanja mišljenja, naročito političkih stavova, što, nažalost, nije prisutno u ovom domu. Političke stranke koje su se opredelile za vaninstitucionalnu borbu, pa makar to bila ulica, do sada nisu prepoznale ili nisu želele da prepoznaju da ostrašćenost mora biti zamenjena dijalogom, da destrukcija mora biti zamenjena dijalogom, da malicioznost i sve ono što politički odvodi u suprotnu stranu u odnosu na demokratski način borbe opet jedina alternativa jeste dijalog. Mi smo se danas ovde, većina govornika koji su učestvovali u ovoj raspravi o izbornim zakonima, pozivali na dijalog, i to je u redu. Nije demagoški pristup iskreni pristup, hajde da krenemo putem dijaloga. Međutim, očigledno je da jedan deo opozicije, sad neću da kvalifikujem u celinu opoziciju koja nije ovde, namerno iz određenih političkih razloga urušava upravo ovo što podrazumeva postulate demokratskog dijaloga, odnosno političke debate i, malopre kako sam to na samom početku rekao, demokratskog pluralizma. Da li je to dobro ili nije dobro za državu Srbije, to će vreme pokazati. Na kraju krajeva, i oni koji su se opredelili za takav vid borbe će vrlo brzo dobiti ocenu, ocenu od građana Republike Srbije na izborima i tada će se odmeriti i njihov potencijal i njihov ugled kod građana Republike Srbije. Za razliku od njih, mi smo tu gde jesmo, vodimo političku debatu, raspravljamo o svemu onome što je u interesu građana i to je jedini način na koji narodni poslanici koji predstavljaju građane Srbije treba da politički deluju. Mislim da su rešenja u predloženim zakonima jako dobra. Spuštanje cenzusa sa 5% na 3% u svakom slučaju doprinosi svemu ovome što sam rekao, ali bi to spuštanje cenzusa trebalo da prati srazmerno i spuštanje broja i to minimalnog broja glasova, odnosno potpisa za predaju odborničke liste kada su u pitanju lokalni izbori, jer ćemo doći u jedan paradoks, a taj paradoks podrazumeva sledeće da i jedna stranka će morati da obezbedi mnogo veći broj potpisa, nego što će ostvariti broj glasova na izborima, što je apsurd. Zato bez obzira da li postoji poslovnička mogućnost ili ne postoji, molim predlagača da ovaj paradoks na neki način ispravimo i da pređemo u jednu daleko povoljniju demokratsku situaciju kada je u pitanju sprovođenje izbornog procesa na lokalu. Moramo sprečiti, tzv. političku trgovinu, o kojoj je govorio moj uvaženi kolega, predsednik poslaničke grupe SPS Đorđe Milićević, a ja sam o tome govorio na javnom slušanju. Dakle, to su anomalije koje se svakako moraju izbeći, jer neće biti ni poslednji put da poslanik iz ovih klupa pređe u poslaničke redove u ovim klupama, ali nažalost ne u ove stranke koje sede ovde, nego u stranke koje nemaju ni jedan jedini glas na izborima, možda se nisu ni pojavile na izborima, ali će zato biti zastupljene u parlamentu. Da li je to demokratski postulat i načelo? Nije. Što se tiče Predloga zakona uvažene koleginice Čomić, tu ću vrlo kratko da izrazim stav poslaničke grupe SPS. Mišljenja sam da se zakonima ne može uspostaviti rodna ravnopravnost u punom kapacitetu, ali se može napraviti jedan korak ka tom cilju. Daleko važnija od zakona je svest o emancipaciji žena, daleko je važnija svest o tome da uvažavanje osoba suprotnog pola u smislu ravnopravnosti i jednakosti ne sme biti zasnovano na matrici o ženama heroinama ili ženama koje su prepoznatljive po društvenom položaju, po stručnim referencama, po talentu i kreativnim sposobnostima. Sve to je moguće i kod žena i kod muškaraca, ali je daleko važnija emancipacija žena koje nisu ni Klara Cetkin, nisu ni Margaret Tačer, Marija Kiri, ni Šeron Stoun. Sve one koje sam sad nabrojao i naveo su samo sticajem okolnosti postale vidljive, odnosno postale su to što jesu, harizmatične na neki način. Ali, postavlja se pitanje - u čemu se one razlikuju od tzv. običnih žena koje su majke, koje su domaćice, koje su obične žene, da ne budem pežurativan i grub i servirke i higijeničarke i vaspitačice i učiteljice. Naša svest o emancipaciji tog dela žena mora da bude na tom nivou, da se upravo i one moraju uključivati u sve društvene procese u kojima smo uključeni svi ovde zajedno. Ne vidim ni jedan jedini problem u tome, ali se ne mogu složiti sa činjenicom da, kako je to malopre istaknuto, da su sve žene potpuno slobodne da se uključe u takve demokratske, političke i sve ostale procese. Nažalost, nisu. Nisu zato što ih ne prepoznaju na pravi način. Ne vide ih. To stoji da je činjenica i u Sjenici i u Tutinu i u Novom Pazaru, vrlo mali broj osoba suprotnog pola od mog, odnosno žena koje se uključuju u procese koji se vezuju za rad na način kako mi to ovde radimo, dakle za političko delovanje. Postavlja se pitanje - zašto? Da li im je dat dovoljan prostor? Da li im je omogućeno sve ono na šta imaju pravo gde treba da budemo jednaki i ravnopravni? Mislim da nije i u tom smislu ta svest mora da bude na daleko, daleko većem nivou od onoga što je nažalost prisutno u našoj Srbiji. Mi u poslaničkoj grupi SPS, imajući u vidu visoki stepen uvažavanja prema našim drugaricama i damama zaista iskreno smatramo da je to jedini put da se uspostavi ono što podrazumeva ideal ravnopravnosti i jednakosti, rodne ravnopravnosti i jednakosti. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, čuli ste od akademika Zukorlića da smo mi narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja podržali sve ovo što se tiče zakona uz ove opaske koje se odnose na partije nacionalnih manjina i s tim u vezi podneli određene amandmane. Radujemo se mogućnosti da se napravi kompromis i da se uvaže te naše zamerke. U svakom slučaju, svaka vrsta unapređenja izbornog procesa je izuzetno važna, izuzetno bitna i doprinosi mnogo ozbiljnijoj slici celokupnog političkog života u državi Srbiji. Mi se nadamo da će ove izborne promene takođe uticati na to da i izborni proces bude što pravilniji. S tim u vezi želim pohvaliti ono što je odradila RIK kada su u pitanju obuke ljudi na biračkim mestima. Jako je bitno, jako je važno da na samim biračkim mestima imamo ljude koji su prošli konkretne obuke i koji će na taj način, nadamo se, sprečiti mnoge zloupotrebe koje su se u prethodnim izbornim procesima događale i dešavale upravo u izbornom danu. Naravno da iskustva koja nosimo iz prethodnih izbornih ciklusa nimalo nisu prijatna, posebno kada su u pitanju upravo izbori i izborne komisije, kako oni na samim izbornim mestima, tako i u određenim situacijama i reakcije RIK na sve one nepravilnosti koje su se mogle uočiti i uočavale su se na izbornim mestima, pa sve do onih brutalnih krađa u tom nesretnom Tutinu koje su zabeležene i kamerama i da nikada nismo imali epilog u pravno-formalnom smislu kažnjavanja ili sankcionisanja ili verificiranja te izborne krađe i svih onih koji su učestvovali u takvom izbornom procesu od onih na samom biračkom mestu pa do onih u RIK koji su dozvolili tada da se prekraja izborna volja građana. Zato se nadamo da će sva ova pozornost na izborne zakone i na sam izborni proces doprineti da bude što manje takvih scena, da sam izborni dan bude što jednostavniji, da bude što manje napetosti i da svi oni koji učestvuju u izbornom procesu imaju jednake mogućnosti da zaštite svoje glasove ili svoje glasače. S tim u vezi zaista su važne sve ove promene. Koliko god da je važna promena kada je u pitanju izborni cenzus, važna je i ova promena kada su u pitanju partije nacionalnih zajednica ili manjina naravno uz sve one ograde koje smo prethodnih dana govorili i uz sve ono što je usledilo i što će uslediti, nadamo se, u subotu prilikom razmatranja amandmanskih predloga i prilikom glasanja, jer vrlo je važno da zaista imamo transparentnost i da u ovom parlamentu budu prisutni autentični predstavnici nacionalnih zajednica nacionalnih manjina. Iz ličnog iskustva i iskustva naše zajednice možemo kazati da se upravo time razbijaju različiti stereotipi koji su postojali ili postoje, nasleđe su prethodnih perioda na relaciji manjinskih i većinskih naroda i da se na taj način ostvaruju individualna i kolektivna prava svake nacionalne zajednice. Zapravo to jeste put potpune integracije manjinskih naroda i nacionalnih zajednica u celokupan društveni, politički i svaki drugi sistem Republike Srbije. Država Srbija, kada su u pitanju zakonska rešenja, jeste, možemo slobodno kazati, u zavidnijem i mnogo boljem položaju u odnosu na zemlje regiona. Zapravo, time se pokazuje briga o prisustvu i u celokupnom delovanju nacionalnih zajednica u samim organima, kako izvršne, tako i zakonodavne vlasti. Zato smo mi snažno na poziciji da podržimo sve ove promene, uz, naravno, ovaj dogovor kada su u pitanju statusi političkih partija ili subjekata prilikom predaje izbornih lista, tj. da se uvaži da to bude samo mišljenje ili preporuka nacionalnih saveta, a da konačnu odluku ima Republička izborna komisija. Važno nam je i učešće nacionalnih zajednica, važno nam je da se podigne i svest o učešću u političkom životu i predstavnica ženske populacije. Zato nemamo nikakvih ograda i podržavamo zaista i ovaj predlog. Ne bih se složio sa kolegom Jovanovićem da žene u Pazaru, Tutinu i Sjenici nisu u dovoljnoj meri zastupljene u političkom životu. Jesu, i te kako , i one su vrlo uspešne u političkom životu i u svakom drugom vidu, pa čak uspešne i u samoj privredi, recimo u biznisima i u svakom drugom smislu. Mi imamo jedan poseban odnos poštovanja žena i zaista verujemo da žena kao majka, kao supruga, ali i kao jako kvalitetan i odgovoran subjekat društvenog života mora imati veću prisutnost i u svim drugim oblicima pa i političkom angažovanju svakog naroda. Hvala.
Reč ima narodni poslanik gospođa Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani gospodine Arsiću, uvažene kolege i koleginice, građani Srbije, svesno danas pozdravljam prvo kolege, jer ste uvažene moje kolege trenutno u sali manje zastupljen pol. Ako neko pokaže krupni kadar videće se da sam ja u pravu. Tako bi u praksi trebalo da izgleda rodna ravnopravnost o kojoj govorimo. Predloženi zakon koji kaže – 40% žena na listama, na budućim izborima, je izazvao sve samo ne ravnodušnost i čini mi se da je njegova pobeda najpre u tome. Ja ću se potpuno složiti i sa predlagačem i sa predsednicom Skupštine, jer su i jedna i druga pre svega svojim političkim iskustvom objasnile gde su motivi za ovakav zakon. Složiću se i da ovde raspravljamo o 2,5%, grubo rečeno, što nije ni mnogo više, niti ko zna kakav kapitalni korak, ali se malim koracima stiže do velikih ciljeva. Kada je u pitanju SPS, šef poslaničke grupe nedvosmisleno je rekao da će podržati sve predložene zakone. Ja tu nemam šta da dodam. Ono što želim da kažem, pre svega kao sekretar Foruma žena SPS, jeste da sam apsolutno ponosna na sve svoje drugarice koje su punih 30 godina, kolika je tradicija SPS, davale svoj doprinos kvalitetu rada pre svega socijalista na svim pozicijama na kojima smo bili i u svim vremenskim razdobljima koja su iza nas, i kada smo bili apsolutna vlast, i kada smo bili opozicija, i kada smo bili deo vlasti. Tačno je da je najmanji broj žena bio u onom trenutku o kome je predsednica Skupštine govorila malopre, i tačno je da su to bile žene koje su bile motiv za sve nas koje smo tada bile tek u građenju svoje političke karijere koja može da bude manje ili više uspešna, ali svakako postoji. Ja se pre svega zahvaljujem predlagaču zbog iskoraka koji je učinila, govorim o Gordani Čomić, onda se zahvaljujem predsednici Skupštine koja je prepoznala motiv, ali se najviše zahvaljujem predsedniku Republike Srbije, koji je pokazao da kada govori o svojoj Milici, na nju i misli. Ovo je zakon koji će omogućiti bolje sutra za sve naše Milice. Žao mi je, ako neko od nas ovo nije prepoznao kroz tu prizmu. Žao mi je ako ste ga merili kroz prizmu koja vam se od nas dopada ili ne dopada. Mi imamo svoje mane, svakako, neka je rečitija, neka manje, sa nekom se lakše dogovara, sa nekom teže, ali iza nas dolaze generacije naših ćerki i uvek se može desiti da se preko puta njih nađe neko ko ih ne razume sasvim. Raskrčite im put da mogu glasnije da govore, pa će lakše doći i do razumevanja. Ja se potpuno slažem, pre svega sa pozicije levičarke, da ovaj predlog zakona može da se upotpuni i određenim amandmanskim rešenjima koja su predložena i o tome ćemo razgovarati u pojedinostima. Ono što je važno reći danas u načelu, jeste da ovo nije nikakav ženski bunt. Mi smo samo probale da u naše vreme, u našem mandatu, našim učinkom zaradimo od naših kolega i prijatelja podršku da nas bude 2,5% više. Ako na ovom ispitu budemo pali zarad mišljenja Vlade ili bilo koga od nas pojedinačno, onda se bojim da je to odgovor da smo pali kao društvo. Svakako ću, kao poslanik SPS, glasati za sve predložene zakone i neću se zbog vremena baviti smanjenjem cenzusa, o tome će govoriti moje kolege. Iscrpno je i vrlo precizno o tome govorio Đorđe Milićević. Zahvaljujem vam se što ste me saslušali i još jednom molim da prema ovom zakonu imamo širi pristup od onog što je lični. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. (Marija Obradović: Koliko ima vremena?) Minut i 30 sekundi.
Hvala, predsedavajući. Ja kao trenutna koordinatorka Ženske parlamentarne mreže, hoću da kažem da smo u dogovorima oko toga da li Ženska parlamentarna mreža prihvata tih 40% izmene zakona koje je predložila koleginica Gordana Čomić, razgovarale i na neki način smo se sve usaglasile. Znamo da za svoja prava ne treba da se borimo same, da su tu muškarci koji treba da nas podrže u svemu tome i da je dobro da pričamo o našim pravima na takav način da imamo ta prava i u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a ne da samo razgovaramo o tome koliko je žena ubijeno u ovoj godini, koliko je nasilja u porodicama itd. Tako da, želim da na neki način očeličim sve poslanike i sve poslanice da u danu za glasanje podrže izmene zakona koje je predložila naša koleginica Gordana Čomić i da se još u amandmanima možda razjasni to na kojim pozicijama treba da budu manje zastupljeni polovi, jer to su se sada odnosi sve na žene, ali ne znači da će možda jednog dana da se to promeni i da taj manje zastupljeni pol bude prisutan u Narodnoj skupštini Republike Srbije u tom procentu koji mu stvarno i pripada.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac.
Uvažene koleginice i kolege, jasno je da ćemo mi podržati ovaj predlog da se izborni prag spusti sa 5% na 3% i to je nešto što je jako pozitivno, jako dobro, povećava jasno reprezentativnost zastupljenih poslanika u samom parlamentu, i to je već rečeno ovde, nešto što je SDP u okviru promene Ustava izbornog zakona predložio još 2013. godine i nešto za šta se zalaže i nešto što je definisano i pre toga. Naravno da se na ovaj način, moram da naglasim, da najveća poslanička grupa, odnosno najjača partija trenutno u državi SNS, imaće najveće gubitke i da najmanje njoj odgovara ovo smanjenje, ali odgovara političkom životu Srbije i odgovara, reći ću demokratiji u ovoj državi što je jako dobro. Evidentna je želja predlagača zakona da i nacionalne manjine dobija autentične predstavnike i da budu prisutne u većem broju u samoj Skupštini, i to je nešto što je očigledno. Tako da ćemo se mi potruditi da i amandmanima i argumentovanom raspravom dođemo do adekvatnog rešenja i iznađemo najbolje rešenje da u parlamentu uđu autentični, reprezentativni predstavnici nacionalnih manjina u okviru stranaka koji ih predlaže. Trudićemo se da nađemo balans između tri glavna, mislim stuba koji će to omogućiti, a to je nacionalnih veća, odnosno nacionalni savet, a njihovog učešća, RIK, ali mislim da možemo značajnu pomoć da nađemo i u posebnom biračkom smislu. U balansu u meri i u dobroj kontroli između ova tri stuba možemo obezbediti nacionalnim manjinama da imaju autentične i reći ću originalne predstavnike u ovom domu. Na kraju, SDP zaista je promoter ženskog učešća u političkom i u društvenom životu. Mi ćemo sa velikim zadovoljstvom podržati predlog da kvota učešća žena u parlamentu se podigne sa 30% na 40%, predlogu gospođe Čomić, SDP u Sandžačku, mogu da kažem da je zaista promoter političkog aktivizma žena, i ako pogledate funkcije i stranačke i one koje su delegirane na opštinskim nivoima u Novom Pazaru u Sjenici i gde god učestvuje, odnosno SDP na vlasti da žene zaista imaju značajno mesto i procenat svakako veći od 40%, kao i u ovoj poslaničkoj našoj grupi, tako da je to za SDP jedno prirodno stanje i mi ćemo ga zdušno podržati u danu za glasanje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predlagači zakona, ja ću ponoviti u ime SPS da ćemo podržati predložene zakone i da je to dobar iskorak u pravcu stvaranja onoga što je bolja reprezentativnost ovde zastupljena u parlamentu političkih opcija. Međutim, ja ću se osvrnuti u svojoj diskusiji na pitanje utvrđivanja autentičnosti manjinske političke stranke koja učestvuje na izborima i po predlogu zakona, položaj političke stranke nacionalne manjine o tome odlučuje RIK što nije sporno po meni, ali na osnovu potvrde koju podnosioci izborne liste izdaje Nacionalni savet nacionalne manjine. Podsetio bih na ustavnu odredbu da izražavanje nacionalne pripadnosti je slobodno, niko nije dužan da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti. Izražavanje nacionalne pripadnosti je slobodno što znači pripada pojedincu i da se to izražava, ono je u vlasti pojedinca da tako kažem, samim tim nikome nije dozvoljeno da u ime tog pojedinca presuđuje o njegovom nacionalnom identitetu. Naravno, da to nije po logici stvari, to ne može niko učiniti, pa ne može učiniti ni nacionalni savet nacionalne manjine, koji nema politički subjektivitet za takvu vrstu odlučivanja, a nema ni formalnu nadležnost u Zakonu o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Ingerencije nacionalnih saveta nacionalnih manjina su četiri oblasti. Obaveštavanje, kultura, obrazovanje, službena upotreba jezika, a drugo nacionalni saveti na poseduju nikakav instrument, da tako kažem, kojim bi oni mogli da sude o autentičnosti političke stranke nacionalne manjine. Oni bi verovatno mogli da daju određeno svoje mišljenje ili potvrdu kako stoji u Predlogu zakona, na osnovu subjektivnih kriterija, ali to je veoma sporno, da o tome presuđuju o autentičnosti stranke nacionalne manjine. Dakle, još je veći problem ako je reč o koaliciji stranaka nacionalne manjine, jer po logici stvari verovatno ispada da mišljenje, odnosno potvrdu treba da daju svi nacionalni saveti tih nacionalnih manjina koje čine određenu koaliciju. Šta će biti ako jedan nacionalni savet jedne od manjina koje je u koaliciji ne dobije tu potvrdu, odnosno tu saglasnost. Podsetio bih da pri izboru nacionalnih saveta nacionalnih manjina kandidati koji učestvuju na izborima, odnosno koji su na izbornim listama moraju da budu na posebnom biračkom spisku. To je dokaz da su oni autentični predstavnici nacionalne manjine. Dakle, kriterijumi su posebni birački spiskovi. Zato posebni birački spiskovi mogu poslužiti i u ovom slučaju za potvrđivanje autentičnosti pripadnika nacionalne manjine koji se nalaze na listama, mada ne može se tražiti, ja mislim da svi moraju kandidati na toj listi biti pripadnici određene nacionalne manjine. Sa druge strane uvažavajući političku slobodu, zatim slobodu političkog organizovanja, slobodu mišljenja i uverenja, jasno je da na primer pripadnik većinskog naroda može biti član neke manjinske stranke i zastupati njene interese i to ne može niko da mu zabrani. Meni se nekako čini da jednino merilo za utvrđivanje autentičnosti ovih stranaka koje izlaze na izbore su program i statut političke stranke, određene manjine. Pokušajem sprečavanja zloupotrebe pozicije manjinske stranke, radi dostizanja prirodnog praga u postupku utvrđivanja autentičnosti manjinske stranke, mogu proizaći nove zloupotrebe i to onih koji o tome odlučuju ili daju svoje mišljenje. Dakle, to je veoma klizav teren. Ovom svojom diskusijom nisam pretendovao da dam konačno rešenje ili da budem izričit u svojim stavovima u odnosu na ono što je ponuđeno u Predlogu zakona, ali prosto želim da neke svoje dileme i neke svoje stavove o kojima razmišljam, treba da podelim ovde sa vama kako bi mogli da dođemo do najboljeg mogućeg rešenja. Na kraju bih samo ponovio i pitanje broja potpisa za podršku listama koje izlaze na izbore. Mi ćemo imati u mnogim lokalnim samoupravama za lokalne izbore da će biti potrebno dve trećine ili tri četvrtine glasačkog tela, koje inače izlazi na izbore za davanje te podrške, a to je zaista mnogo i neprirodno da jedan takav veliki broj ljudi bude stavljen u funkciju, u jedan proces podrške itd, a da sutradan te stranke koje su dobile tu podršku kroz te potpise neće imati toliki broj glasova. Zato smatram da broj potpisa treba da se smanji proporcijalno onome što je smanjenje cenzusa i u tom okviru bi trebalo da se olakša ovim strankama koje će ući u lokalne parlamente, pa naravno i ovde u republički parlament, jer ako se čini ustupak sa željom da se omogući veća zastupljenost političkih ideja u parlamentu ovde i u lokalnim parlamentima, onda ne samo kroz smanjenje cenzusa, nego i kroz broj potpisa za podršku im treba pomoći. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Matić. Izvolite.
Zahvaljujem. Danas imamo izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika i lokalnim izborima. Sigurno da u ta dva zakona, dve najveće su promene smanjenje cenzusa sa 5% na 3%. Ja ću to sagledati iz jednog, malo drugog ugla, odnosno jednog drugog ambijenta, iz opštine, iz koje dolazim, pa ću samo navesti određen broj podataka i da to prikažem i da bude jasno ono što na kraju želim da kažem, a to su izbori 2016, izbori 2017. godine, u mojoj opštini. Godine 2016, u mojoj opštini, ti izbori su naravno bili, svi izbori sem predsedničkih. Što se tiče parlamentarnih izbora, procenat je bio 76% za SNS. Što se tiče lokalnog dela 80%, ali na izlaznost od 71%. Godine 2017, kad su bili samo predsednički izbori, u mojoj opštini je glasalo 80% za predsednika, odnosno Aleksandra Vučića, na izlaznost od 79%. Želim da kažem, da ako se zna da je apsolutna većina, dve trećine ili 67%, a da se ovde radi o izborima koji su bili 2016. godine i 2017. godine i da je procenat uglavnom oko 80%, na veliku izlaznost između 71% i 79%. Znači, da u ovoj opštini SNS ima jedan od najboljih rezultata, ako ne i najboljih. Dalje, ovo je opština gde je SNS imala prva apsolutnu vlast i nešto što do sada se nije desilo, a to je da imamo na lokalnom nivou 27 odbornika od 31 ili 87%. Na toj listi, jednostavno ta lista nije bila sastavljena od nekog ko je morao da napusti listu zato što će sutra vršiti neki drugi posao koji je u sukobu interesa i dva mesta su automatski, predsednik i zamenik predsednika morali da siđu sa te liste i dva mesta su odbornička iz nekih drugih razloga jedna je odbornica napustila opštinu, jedno je prirodnim odlivom itd. Praktično, 31 odbornik je prošao tu listu. Mi ćemo na prvoj narednoj sednici koja će biti ovih dana u opštini Koceljeva, prvi put u skladu sa članom 48, mislim da je, Zakona o lokalnoj samoupravi, izabrati odbornika sa druge liste, zato što je naša lista istrošena i verovatno je to prvi put da se primenjuje u Srbiji. Kada to pogledamo, kada pogledamo današnji predlog iz ugla takve opštine koja ima takav rezultat u izborima, i mi, znači, ja, naravno, ubedljiva većina naših građana u opštini Koceljeva, podržava ovaj predlog iz razloga što će biti veća zastupljenost svih učesnika u izborima i njihova prohodnost. Ali, iako je to prag 3% i tih 3% treba zaraditi, ne znam kako se to gleda sa neke druge pozicije, oni koji izlaze na izbore i koji su tu oko cenzusa, jer to treba zaslužiti i 3%. Dalje, kada osvojite 3% i kada uđete u opštinski ili republički parlament ili pokrajinski, a prvenstveno govorim o ovoj Skupštini ovde, vi imate mogućnost da budete jako vidljivi, da zastupate svoje predloge, da ste medijski prisutni, da kroz rad plenuma, kroz amandmanski deo, kroz rad odbora, kroz prisutnost Vlade, ministara, itd, u ovoj Skupštini, jednostavno budete dovoljno vidljivi da prezentirate svoje predloge i da eventualno sutra osvojite mnogo veći broj glasova nego što je taj prag od 3%. Ovde kod smanjenja ovog cenzusa, sa 5% na 3%, sigurno je ovde već i bilo reči, SNS najviše gubi, a u okviru SNS najviše gube one lokalne samouprave, kao što je moja opština koje imaju najbolje rezultate u okviru SNS, ali mi podržavamo taj predlog iz već poznatih razloga, a smatramo da je ovo jedan od najvećih doprinosa u izbornim uslovima. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Marjana Maraš. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Na samom početku, osvrnula bih se na primedbe koje su se mogle čuti i kada je bila organizovana javna rasprava, da se izborni uslovi ne menjaju u godini izbora. Rekla bih da to nije prvi put, kao što je i naveo naš predsednik poslaničke grupe. Mi smo to imali i 2000. godine da su se menjali izborni uslovi neposredno pred izbore, ali se ovde radi o tome da se izborni uslovi koji se menjaju, ne menjaju se u smislu da se otežavaju uslovi onima koji će izaći na izbore, nego naprotiv, olakšavaju se uslovi svima onima koji nameravaju da izađu na izbore. Kada je u pitanju lokal, mada ja dolazim iz sredine gde je na prošlim izborima, sve izborne liste su prešle cenzus od 5%, a ovo smanjenje izbornog cenzusa na 3%, doprineće sigurno tome da ne moraju da se prave neke koalicije, da će pojedine stranke i partije moći da izađu na izbore samostalno. Kada su u pitanju predlozi zakona koji se tiču učešća manje zastupljenog pola od 40% koje je predložila narodna poslanica Gordana Čomić, što svakako, kako i predsednica Skupštine rekla, jedan istorijski predlog u smislu da smo prihvatili predlog da bude na dnevnom redu od strane opozicije, po podacima zastupljenosti žena u parlamentu, naša zemlja se nalazi na 27. mestu, od ukupno 190 rangiranih zemalja. Kada je u pitanju indeks rodne ravnopravnosti, mi smo učinili značajni napredak, samim tim što na čelu Vlade imamo ženu, imamo četiri ministarke, imamo gotovo 40% i u ovom sazivu parlamenta, ali ono što statistički podaci ukazuju, to je upravo to da žena nema dovoljno na mestima na kojima, izvršne vlasti, na mestima na kojima se odlučuje. Postoje 23 opštine gde ne postoji ni jedna žena član opštinskog veća, a u 55 opština, i ovaj izborni cenzus koji je bio da između svaka tri kandidata mora biti jedan manje zastupljen pol, imamo sada zastupljenost, manje zastupljenog pola ispod zakonskog minimuma, verovatno iz razloga što zakonska odredba ne predviđa da kada mandat, bilo podnese ostavku, iz ličnih razloga ili zato što ode na neku funkciju, taj manje zastupljeni pol, da kažemo, ženu ili muškarca, ne zamenjuju opet istog pola osoba, pa dolazimo do toga da mi izađemo iz okvira tog zakonskog minimuma. Mogu da kažem da od kada sam ja u partiji, a od osnivanja sam u SPS, nikada nisam imala taj problem što sam žena. Godine 2009. partija me je kandidovala da budem prva žena predsednica Skupštine opštine Vrbas. Naš predsednik Ivica Dačić uvek je imao poverenja u svoje partijske drugarice, postavljao ih je na značajna mesta, od ministarskih do potpredsedničkih. Ovde su sa mnom i narodne poslanice koje su bile zamenika predsednika opštine, poput Danijele, Danica dr Bukvić je bila direktor Instituta na nefropatiju sa 38 godina i upravo iz tog razloga, kako je i naveo naš šef poslaničke grupe mi ćemo podržati ovaj predlog da se nađe 40% manje zastupljenog pola u ovoj situaciji i to se odnosi na žene. Ali, ispričaću vam jedan zanimljiv podatak. Godine 2013. kada su bili lokalni izbori u Vrbasu dogodilo se to, da u okviru naše koalicije koju su činili Jedinstvena Srbija, Partija ujedinjenih penzionera, SVM, da su tri koaliciona partnera delegirale žene. Mi smo došli u situaciju da smo u prva tri mesta imali žene i morali smo dodatno da se dogovaramo koja će se od žena povući, ne bi li ispoštovali odredbu manje zastupljenog pola. Ono što želim da istaknem još, da treba svi da se potrudimo, ukoliko izglasamo ovo u subotu 40%, a iskreno se nadam da ćemo ono što je faktičko stanje u ovom parlamentu, gotovo 40% narodnih poslanica mi izglasati. Na nama koji odlučujemo u lokalu, prilikom predaje lista sa redosledom da vodimo računa da ova izmena zakona ne dovede do toga da u budućnosti u lokalnim parlamentima imamo manje žena nego što smo imali do sada, sa ovom odredbom, da svaka treća mora biti žena. Z ahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Dubravka Filipovski. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, Predlog zakona o smanjenju cenzusa na 3% koji je podnela SNS je šansa za unapređenje političkog sistema u Srbiji, šansa za unapređenje izbornih uslova, ali i za veliki broj stranaka da učestvuju u izbornoj trci i uđu u lokalne i u republički parlament. Što je najvažnije, predlog ovog zakona je po mom mišljenju ključni za političku stabilnost u Srbiji koja je po mom mišljenju uslov svih uslova. Predlogom ovog zakona i zakona koji su usvojeni pred kraj ove godine, a tiču se unapređenja izbornih uslova u Srbiji, zapravo predstavlja sve ono što je Savez za Srbiju i tražio. Takođe, želela bih da istaknem da je i ovaj predlog zakona u skladu sa preporukama Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, da se u zemljama članicama usvoji izborni prag od 3%. Oni koji pokušavaju da opravdaju bojkot, nemaju međusobni konsenzus i na žalost kriju se iza stranaka ili pokreta koji su već odlučili da izađu, kao što je to, moram da kažem, Dragan Đilas koji se krije iza Pokreta „Jedan od pet miliona“. To građani moraju da znaju i da moraju da budu svesni pred ove izbore. Moram da kažem za ovom govornicom da se u potpunosti slažem sa svakom rečenicom, sa svakom izgovorenom rečju prof. dr Dragoljuba Mićunovića o bojkotu izbora. Takođe, slažem se sa njim i o tome kako je definisao i dao profil Boška Obradovića i moram da kažem, od strane pojedinih političara koji bojkotuju ove izbora je na delu jedan opasan pokušaj delegitimizacije izbora i moram da kažem legitimitet izbora određuju građani na izborima, a ne bilo koji pojedinac. Pre nego što se osvrnem u svojoj diskusiji na Predlog zakona o povećanju kvote od 40% za manje zastupljeni pol koji je predložila uvažena koleginica Gordana Čomić, želim da istaknem da su do sada ostvareni važni rezultati u oblasti rodne ravnopravnosti u Srbiji koji se prepoznaju kako u većoj zastupljenosti žena, budući da su žene danas na mnogim važnim rukovodećim funkcijama u državi, tako i u većoj vidljivosti i osetljivosti celog društva za probleme sa kojima se suočavaju žene. Želim da vas podsetim da nas je 1991. godine u parlamentu Srbije bilo svega tri žene, da je do 2012. godine bilo 20% žena u parlamentu, a da tek po usvajanju kvote sistema od 33%, od 2012. godine nas ima preko 30%, da bi nas danas imalo 37,4%. Jačanje rodne ravnopravnosti je istovremeno i prilika da uhvatimo u korak sa najrazvijenijim zemljama sveta i da budemo deo savremenih tokova društvenog i ekonomskog razvoja. Zato je Predlog zakona o povećanju kvote na 40% manje zastupljenog pola koleginice Gordane Čomić veoma važan i predstavlja korak više u demokratizaciji Srbije i u borbi za rodnu ravnopravnost. Predlog ovog zakona je važan i zbog toga što u našoj zemlji još uvek postoje otpori da se žene u punoj meri uključe u društveno-ekonomske i političke tokove i da još postoje pojedinci u Srbiji koji smatraju da postoje neka muška zanimanja. Zato, svi postignuti rezultati kao i ovaj Predlog zakona o povećanju kvote na 40% moraju biti podstrek da ohrabrimo žene da se više uključe u politički život Srbije, da podstičemo solidarnost, koja po mom mišljenju za sve ove godine nije izostala, ali koja može da bude doslednija i intenzivnija, da se borimo protiv stereotipa, da podstičemo dijalog i da je od velikog značaja da dobijemo novi zakon o rodnoj ravnopravnosti. Naravno da nas i u narednom periodu čeka mnogo izazova vezano za zdravlje žena, za obrazovanje žena, za ekonomsko osnaživanje žena, za borbu protiv nasilja, za podsticaje žene sa sela, osobe sa invaliditetom, za veću uključenost u politički život Srbije, dakle sve ono što su i naši ciljevi Ženske parlamentarne mreže. Na kraju moram da istaknem da se ja slažem sa predlozima koji su pojedine kolege i koleginice istakle, da mi u raspravi ovog zakona u pojedinostima moramo da pronađemo rešenje oko redosleda kandidata manje zastupljenog pola, najmanje iz dva razloga. Prvi razlog je da ne smemo da gubimo pozicije koje smo već stekli. Drugi razlog je da postoji određeno nepoverenje u određene političke stranke, pre svega na lokalu i one manje za koje se, po mom mišljenju, žene ne mogu izboriti da budu na primer u prvih pet ili šest. To je nešto što mi moramo da uradimo u raspravi o pojedinostima i što, jednostavno, javnost i 51 i nešto % žena u Srbiji očekuje od nas. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani predlagači, Srpska napredna stranka je predložila izmenu i dopunu zakona koja se odnosi na smanjenje cenzusa koje treba da predstavi uvođenje mira u jedan politički život u Republici Srbiji, jer, kao što vidite u zemljama u okruženju i u svetu, ulica nikada dobro ne donosi nijednoj zemlji. Šta to znači? To znači da sve naše predloge, nesuglasice, različita mišljenja treba zaista vratiti na ono mesto gde možete da suočite te različite stavove i izađete sa određenim političkim odlukama koje će biti u interesu svih građana Srbije i naravno, same države Srbije. Zbog toga imamo odgovornost kao svi učesnici u političkom životu Republike Srbije da donosimo takve odluke koje će biti u interesu budućnosti naše države, naše zemlje i naše dece. I ono zbog čega danas govorimo, u stvari, o ovom zakonu, to je da smo svedoci toga da je govor mržnje postao svakodnevnica u političkom životu Srbije i da taj govor mržnje nikada se ne zaustavi samo na govoru, već onda pređe određenu granicu, pa smo imali prilike da vidimo i motorne testere u RTS-u i fizičke napade na predsednicu parlamenta i fizičke napade na novinarke. Znači, ulica ne sme da bude mesto gde će se suočavati različiti politički koncepti. Upravo zbog toga je ideja SNS i gospodina Vučića bila, na osnovu svih onih razgovora i dijaloga gde smo pristali i kao predstavnici stranke i sa nevladinim sektorom i sa opozicijom da razgovaramo, i sa predstavnicima Evropskog parlamenta, je u stvari da jednostavno vratimo tamo gde možemo da damo najveći svoj doprinos kao politički akteri. Ideja o bojkotu ovim zakonom, sada, jednostavno ne postoji, zato što postoji samo strah onih da neće moći da dobiju uporište u narodu od 3% i da neće moći uopšte da pređu taj cenzus od 3% i jednostavno imaju svoje predstavnike u parlamentu. I to je jednostavno faktičko stanje, a pogotovo onog trenutka kada je taj jedan pokret "Jedan od pet miliona" koji je bio nosilac objedinjavanja određenih političkih opozicionih stranaka i nosio te svoje proteste svake subote koji su se, naravno, smanjivali i dovodili do toga da sve manje i manje građana podržavaju takav vid protesta jer je pokazao da taj govor mržnje upravo ide ka tome da pređe tu granicu, sada zaista na krajnje odgovoran način pristupio tom problemu da li izaći na izbore ili ne i odlučio da izađe na izbore. Na kraju krajeva, svedoci smo toga da i takvi pokreti koji izlaze na izbore dobijaju određeni broj glasova, dobijaju određene predstavnike ovde u parlamentu, čije mišljenje zaista možete da vidite i građani, na kraju krajeva, sude o tom mišljenju. Ja ću vas podsetiti, "Dosta je bilo" je pokret koji se javio na izborima i dobio određeni broj svojih predstavnika ovde koji su, naravno, posle toga se podelili u određene političke klubove i određene političke stranke. Neki su i dalje ostali kao politički pokreti, a neki su išli u formiranje stranaka i to je ono što u stvari politički život Srbije pokazuje da sve teče, sve se menja, ali ona konstanta koja ostaje je upravo Srpska napredna stranka sa svojom politikom, kao jedna odgovorna stranka koja treba da nosi državnu politiku i koja pored svih pritisaka koje ima, i pored svih problema koje ima i koje rešava, jednostavno ostaje dosledna tome da je zaista otvorena za dijalog sa svim političkim akterima u društvu. Ja ću vas podsetiti da politički sistem definisan našim Ustavom predstavlja i zasniva se i na demokratiji i na pravima manjina i na socijalnoj pravdi, ali se zasniva i na onome što je jako važno, a to je sam izborni sistem, koji treba da da zaista ono što je realna situacija u društvu, da se preslika kroz određene mandate poslanika ovde, koji će zastupati interese tih ljudi koji su glasali za njih. Znači, mi se zalažemo da zaista programi, politički programi dođu ovde u Skupštinu i da na osnovu toga možemo da razgovaramo. Znači, ne pojedinci, ne oni koji kao Dragan Đilas kupe određene poslanike pa postanu kao određene političke stranke koje su zastupljene u parlamentu, ne kao gospodin Jeremić, koji je takođe kupio jednu stranku Miroslava Aleksića da bi ovde čuli njegove političke programe, koji su inače programi koje su oni odavno zastupali ranijih godina, ali sada, jednostavno, koji su doživeli debakl kod birača u Republici Srbiji, ali su doživeli i debakl kroz rezultate njihove spoljne i unutrašnje politike. Jer, da toga nije bilo, danas ne bi morali o Kosovu da razgovaramo u EU, nego bi razgovarali u Ujedinjenim nacijama i o mnogim drugim pitanjima ne bi imali ovakav način razgovora sa međunarodnom zajednicom. Izborni sistem u Republici Srbiji do 1990. godine je bio delegatski sistem, onaj o čemu smo imali prilike da čujemo, unutar jedne partije. Od 1990. godine je bio većinski, znači, na svako izborno mesto se biralo većinskim principom, koji kandidat dobije najviše glasova, taj pobeđuje, odnosno, ukoliko ima drugog kruga, ukoliko ne postigne 50%, onda pobeđuje onaj koji ima više glasova. Od 1993. godine u Narodnoj skupštini Republike Srbije imamo devet izbornih jedinica, sa cenzusom od 5%. Godine 1997. imamo 29 izbornih jedinica, takođe sa istim cenzusom od 5% i 2007. godine imamo jednu izbornu jedinicu, kao Srbiju, sa takođe cenzusom od 5%. Inače, 2015. godine CESID je uradio jedno istraživanje, zajedno sa USAID-om, gde su inače dali predlog promena izbornog sistema, gde su pokazali da ukoliko bi, recimo, izbore posmatrali 1993. godine, gde je bilo devet izbornih jedinica sa cenzusom od 5%, a da je Srbija bila jedna izborna jedinica, da bi rezultati izbora, rezultati poslaničkih predstavnika u parlamentu bio potpuno drugačiji. To važi i za one iz 1997. i 2007. godine. Znači, šta vi dobijate određenim matematičkim analizama? Dobijate da metod raspodele kandidata utiče direktno na sastav parlamenta. Samim tim dobijate potpuno drugačiji politički milje predstavnika u parlamentu. Sa ovim cenzusom od 5% utvrđeno je da 1,5 miliona ljudi, glasača, gube svoje predstavnike u parlamentu, zato što ne mogu da dostignu taj cenzus od 5%. Na današnjoj situaciji kad pogledate istraživanja vi možete da vidite da jedine dve stranke koje sigurno prelaze taj cenzus su u stvari Srpska napredna stranka i Socijalistička partija Srbije. Time, u stvari, stvaramo jednu veliku prepreku za demokratizaciju u društvu i ponovo bi došli u problem da neko govori o tome kako jednostavno SNS ne želi da demokratizuje društvo i ne želi da čuje različito mišljenje. Zato i jesmo pristali letos da učestvujemo u dijalogu. Zato i jesmo kroz taj dijalog, iako je Savez za Srbiju pobegao odmah sa tih pregovora, jer je video da postoji otvorena politička volja i želja da zaista demokratizujemo društvo, da unapredimo sam izborni sistem. Šta su rezultati tog dijaloga? Pre svega, zaključci Vlade Republike Srbije kojima sa četiri osnovna zaključka imamo unapređenje rada samog RIK-a. Ta četiri zaključka se odnose da obuka samih instruktora koji će raditi dalje obuku biračkih odbora mora da bude pre samih izbora. I to je Republička izborna komisija već završila. Obučila je 539 instruktora koji će dalje raditi sa ljudima koji su u biračkom odboru, da omogući pristup svim zainteresovanim subjektima da vide i izborni materijal i zapisnik sa biračkih mesta i nakon izbora i, na kraju krajeva, da omogući da se sa određenim procedurama definiše tačno kako će izgledati pristup domaćih i stranih posmatrača. Znači, i nevladinog sektora i onih međunarodnih posmatrača koji dolaze iz različitih međunarodnih organizacija koji će prisustvovati ovom izboru. Samim tim, mi smo podigli lestvicu kada govorimo uopšte o sistemu na koji način se odvija sam izborni proces, pogotovo u tom danu, ali šta smo dobili još kao rezultat tih pregovora? Znači, izmenu četiri zakona koje smo već imali ovde u parlamentu, kojim u stvari mi smo stali na put tzv. „funkcionerskoj“ ograničili tu „funkcionersku“ kampanju, stali smo na put korišćenju javnih sredstava u vreme kampanje koje jednostavno se odnosi i na određene funkcionere na određenim mestima i dali smo mogućnost da ojačamo ulogu Agencije za borbu protiv korupcije, koja suštinski je najvažnija agencija i najvažnija institucija u vreme izbora i posle izbora. Zbog toga kaže da je i gospodin Aleksandar Vučić i SNS napravila jedan veliki, demokratski iskorak kada govorimo o unapređenju samog ovog procesa i vraćanju političkog života na mesto gde mu stvarno to pripada. Smanjenje cenzusa, inače, daje veliku mogućnost da veliki broj političkih stranaka, pokreta, učestvuje u ovom samom postupku i jednostavno da izborni sistem koji, inače, smo mi nasledili od 5% sada menjamo baš onako kako je jednostavno to karakteristika svih razvijenih država. Samo ću vas podsetiti da onaj deo opozicije koji želi da poziva na bojkot građane Srbije pokazuje da želi da obori određeni legitimitet samih izbora kroz samu izlaznost. Reći ću vam još nešto, izlaznost, kada gledate razvijene države unutar EU, pokazuje, recimo, u brojkama da je, kada su bili izbori za Evropski parlament 2014. godine, negde do 16 časova, izlaznost u Nemačkoj bila svega 24%, u Francuskoj 34%, u Mađarskoj 19%, na Malti 72%. Znači, kakav procenat imate danas, recimo, 2017. i 2018. godine, to je za malo samo povećan za 5%, kada govorimo o evropskim zemljama. Kada govorimo o izlaznosti u Srbiji, 1997. godine, kada su DS i DSS pozivale na bojkot, izlaznost je bila 57,4%. Kada je 2000. godine došlo do određenih promena vlasti, u smislu preuzimanja DOS-a u odnosu na prethodni režim, tada je izlaznost bila 72%. Godine 2014. izlaznost je bila 53%, 2016. godine 56%, 2017. godine 55%. Šta nam ovo govori? Ovo nam govori da su građani Srbije vrlo odgovorni i žele da učestvuju u političkom životu Srbije, žele da daju svoj sud o tome kako političke stranke, pokreti, nosioci bilo kog političkog programa jednostavno se ponašaju na političkoj sceni Srbije i kome veruju da daju poverenje da će u budućnosti moći da zaštiti njihove interese. To je jako važno za nas i mislim da smo mi jednostavno predstavnici ovde svih građana Srbije, s obzirom da je Srbija jedna izborna jedinica, da politika nije matematika, kako to često govori gospodin Aleksandar Vučić. Upravo zbog ovoga nije matematika zato što samo programom i samo na osnovu rezultata koje ste postigli i na osnovu onoga što je plan za budućnost možete da dobijete poverenje građana Srbije i jedini su put zbog koga treba učestvovati na svim izborima. Jednostavno, i kada nemate podršku preko 50% glasova od građana Srbije treba da se zapitate zašto je to tako i treba da sa svojim kritičkim stavom se uvek borite za interes građana Srbije. Što se tiče predloga gospođe Čomić kojim se povećava procenat učešća žena u političkom životu, lično mislim da predlog nije nedovoljno definisan, nepotpun i moj savet je da razmislite o amandmanima koje su podnele koleginice, jer jedino tako ćete moći da zaista zaštite i unapredite odnos, u smislu učešća žena u politici, da bude bolji nego što su sadašnji predlog i rešenje. O tome neću dalje da govorim. Mislim da ćemo u danu za glasanje sigurno podržati ovakav predlog koji smo imali i od gospodina Martinovića i od gospođe Čomić. Važno je da kažem na kraju da je možda Vlada donela onakvo mišljenje gledajući određene pravne norme, ali je gospodin Aleksandar Vučić rekao da ćemo kao skupštinska većina podržati i predlog gospođe Čomić. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Stefana Miladinović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. S obzirom da je ostalo mojoj poslaničkog grupi svega par minuta, ja ću se, bez obzira na to što smatram da su svi predlozi zakona koji su na dnevnom redu izuzetno važni i neće kolega Aleksandar Martinović zameriti, osvrnuti na predloge zakona koje je podnela moja koleginica Gordana Čomić, a tiču se kvota, kvota o kojima danas razgovaramo, kvota koje je i sama Gordana pomenula, tj. okarakterisala kao društvenu kategoriju. Osvrnula bih se na početku na ono što je Gordana rekla, a meni je ostalo zapamćeno, da ove kvote jesu neophodne, jer upravo društvo vekovima prkosi prirodi, onoj koja, žargonski rečeno, jeste fifti – fifti. Republika Srbija, bar statistika kaže, ima nešto veći procenat žena u odnosu na muškarce u populaciji, a ja bih volela da živim u društvu i u zemlji u kojoj smo ravnopravni i podjednako zastupljeni, ne samo u politici, već u svim sferama društvenog života. Šta ko intimno misli i kakve argumente koristi, zaista je stvar lične percepcije i ja se time ne bih bavila danas. Svake strukturne i promene i razbijanje stereotipa i svaka borba protiv predrasuda traže međusobno i poštovanje i razumevanje i dijalog. Upravo to jeste proizvela ova intervencija u zakonskom obliku koju je koleginica Gordana Čomić podnela. To nije samo broj, to je stav. Taj stav pokazuje stanje lične svesti i spremnost da svi zajedno menjamo društvo i da menjamo društvenu svest. Način, teme i pristup, kada su u pitanju žene, ne samo u politici, već i u drugim društvenim oblastima, su malo drugačiji, zapravo, jesu drugačiji u odnosu na pristupe muškaraca i to je potpuno prirodno, prihvatljivo i normalno. Dobro je da žene menjaju ambijent, menjaju kontekst, menjaju društvo baš svojim aktivnim učešćem. Kako žene vode politiku? Evo, pokazuje današnja rasprava, jer ona je rezultat nečije ideje, potrebe, dijaloga i spremnosti i koleginice Gordana Čomić i predsednice parlamenta Maje Gojković. Zato je današnja rasprava, bar za mene, jedna od najprijatnijih rasprava koje sam, od 2012. godine kao narodna poslanica, imala prilike da vodim u ovom parlamentu. Verujem da sam prekoračila vreme. Vidim, gospodine Arsiću, da se smeškate. U svakom slučaju, podrška i predlozima zakona koje je uvaženi kolega Martinović predložio. Nadam se, ne da se nadam, nego ćemo kao poslanička grupa aktivno učestvovati i u raspravi u pojedinostima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite, dva minuta.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke, kao poslanik ovde u Skupštini, izabran sa liste SNS, kao čovek koji dolazi iz jedne male sredine, iz sredine koja je pokazala kako treba da se radi, opština Svrljig je jedna od najsiromašnijih opština u Srbiji, a tu opštinu vode odbornici i politika koju vodi Ujedinjena seljačka stranka, mi smo tamo izglasali, dali podršku ženama da vode opštinu. Uvažene kolege i koleginice, koleginica koja je govorila pre mene, Stefana Miladinović, je svedok i više puta smo govorili i uvek ćemo govoriti da našim ženama moramo dati veću podršku, ne samo u Skupštini, nego i na terenu, da veći broj lokalnih samouprava, veći broj gradova vode naše žene. Žene su bile uvek jače od nas muškaraca. To se pokazalo i u opštini Svrljig, jer Jelena Trifunović vodi opštinu i mnogo je jača i bolja od mene. Još jednom bih se zahvalio gospodinu Martinoviću koji je predložio da se smanji cenzus od 5% na 3% za sve nas. Ja sam predsednik jedne male stranke, ali stranke koja ima blizu 50 i nešto odbora. Siguran sam da ćemo u narednom periodu imati mogućnost da ovde u parlamentu imamo veći broj poslanika koji će zastupati interes malih sredina, interes sela, interes poljoprivrede i interes svega onoga čega nema. Siguran sam da ćemo u narednom periodu, posle ovih izbora, imati veći broj poslanika koji će biti ljudi koji žive u malim sredinama, kao što sam ja u Svrljigu, ali sa druge strane očekujemo da ćemo posle izbora 2020. godine, kako je i sam predsednik Vučić rekao – uvek u prvi plan moramo staviti podršku i dati podršku našim ženama. Žena ne sme biti samo broj i tih 40%, već to mora biti stvarno. Uvažena koleginice Čomić, podržavam vaše predloge, jer je to potrebno, i bilo bi dobro da se na terenu vidi kako se daje podrška ženama. Pozvao bih kolege poslanike da vide kako je u Svrljigu gde žene vode opštinu. Jesmo mi siromašna opština, ali opština koja ima dušu, srce, a to je sve zbog toga što žene vode opštinu. Hvala još jednom.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Radojević. Reč ima narodni poslanik Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Hvala. Predložene izmene i dopune Zakona o narodnim poslanicima i Zakona o lokalnim izborima tiču se dve ključne stvari. Prvo je smanjenje cenzusa sa 5% na 3% i druga izmena odnosi se na status stranaka nacionalnih manjina u izbornom procesu. Dakle, obrazložiću stav o obe promene, stav SDPS Rasima Ljajića. Kada je reč o spuštanju cenzusa sa 5% na 3%, SDPS podržava tu predloženu izmenu iz više razloga. Prvo, SDPS se još od 2007. godine zalaže za cenzus od 3% kada je na jednim lokalnim izborima, uoči jednih lokalnih izbora 2007. godine, taj cenzus sa 3% naprasno podignut na 5%. Drugi razlog zašto podržavamo nedvosmisleno i bez ikakve dileme spuštanje cenzusa jeste što to rešenje otvara mogućnost učešća što većeg broja stranaka u izbornom procesu, a s druge strane motiviše i građane da u što većem broju glasaju za stranke koje podržavaju bez bojazni da će njihovi glasovi biti bačeni, kako se to kolokvijalno kaže. Zapravo i broj tih rasutih glasova biće daleko manji iz čega će štetu, kao što već prosta matematika kaže, trpeti najveća politička partija u zemlji, nosilac parlamentarne većine i nosilac naše koalicije odnosno SNS, zato što se Dontovim sistemom rasuti glasovi raspoređuju strankama koje su prešle cenzus i to u odnosu na broj osvojenih glasova stranaka i lista pojedinačno. Dakle, nema nikakve dileme da ni jedan argument protiv snižavanja cenzusa sa 5% na 3% je dobar nije i ne stoji. Jednostavno, olakšava se izborni proces, povećava se reprezentativnost parlamenta i jača naravno pluralizam u Srbiji. Kada je reč, međutim, o drugoj predloženoj izmeni koja se tiče statusa stranaka nacionalnih manjina u izbornom procesu, tu imamo određena pitanja i dileme. Naime, naše pitanje je - da li predloženo rešenje istinski sprečava i eliminiše zloupotrebe koje se pojavljuju kada je reč o strankama nacionalnih manjina? Jasno je, nedvosmisleno takođe da je i ovde namera predlagača da se u potpunosti eliminišu i spreče zloupotrebe, da se na nekim izborima pojave stranke lažno se predstavljajući kao stranke nacionalnih manjina, a čiji je cilj zapravo samo da prevare sistem, iskoriste pozitivne propise za stranke nacionalnih manjina, a samim tim prevare i građane Srbije. Dakle, nedvosmislena podrška nameri i motivu predlagača da spreči svaku moguću vrstu zloupotrebe kada je reč o strankama nacionalnih manjina. Međutim, naše razmišljanje i pitanje se odnosi na način da li ćemo predloženim načinom zaista to i uspeti da uradimo ili ćemo možda ovako kako je predloženo otvoriti dodatni prostor za zloupotrebe, što nam nije namera i nikako nije dobro i nije u interesu ni jedne stranke nacionalne manjine, istinske stranke nacionalne manjini, niti nacionalnog saveta nacionalnih manjina. Požuriću da objasnim da se predloženim rešenjem daje nadležnost savetima nacionalnih manjina da izdaju potvrdu strankama nacionalnih manjina, što nije u nadležnosti nacionalnih saveta nacionalnih manjina po zakonu koji reguliše njihov rad. S druge strane, ne znamo tačno na koji način će nacionalni saveti nacionalnih manjina proveriti i utvrditi da li zaista stranka nacionalnih manjina je usmerena ka zaštiti prava nacionalnih manjina, pogotovu ako je npr. reč o stranci koja će se kao stranka nacionalne manjine registrovati neposredno pred izbore. Dakle, ona nije još u praksi imala kad ni da zaživi da bismo mogli da vidimo da li njeno delovanje u praksi je usmereno ka zaštiti nacionalnih prava ili ne. Zato je to dosta zbunjujuće rešenje i bojim se da nam ne osujeti nameru da sprečimo zloupotrebe tako što ćemo ovim rešenjem otvoriti prostor za nove zloupotrebe koje mogu biti dalekosežnije i dugoročnije i da ubuduće utiču negativno i na rad samih nacionalnih saveta nacionalnih manjina. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Možda bi rešenje trebalo tražiti u usaglašavanju Zakona o političkim strankama koji jasno propisuje da se stranke nacionalnih manjina kao takve upisuju u registar političkih stranaka. Dakle, to sa jedne strane i Zakona o savetima nacionalnih manjina.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović.
Danas smo mogli da čujemo od predstavnika režima različite izjave, stanovište, pa možda čak da kažemo i jedan deo obrazloženja ovakvog predloga. Prvo na šta bih se osvrnuo jeste malo čudna reakcija narodnog poslanika Maje Gojković, koja je komentarišući izlaganje prof. dr Vojislava Šešelja iskazala nekakav vid zaprepašćenja što SRS i njen lider daju podrške ženama na političkoj sceni Srbije, a s druge strane, onda je sama rekla da je bila jedan od prvih poslanika u Skupštini 1990. godine ispred SRS i odmah formiranjem predsedničkog kolegijuma i rukovodstva SRS postala njen potpredsednik, ako to gledamo, kao žena. Zaista ostaje malo čudan taj vid komentara, ali dobro. Ono što je meni pogotovo bilo interesantno jeste kada su poslanici vladajuće većine obrazlagali ovaj predlog, obrazlagali su u teoriji, sve što su rekli, zaista bih ja lično potpisao i gospodin Martinović je juče rekao, ja ću ga citirati, da prosto u Srbiji bavljenje politikom ne bude borba na život i smrt i to je potpuno tačno. Ali, jedno isto to reći da čuju građani Srbije, postavlja se pitanje - šta je to SNS za ovih osam godina uradila u demokratskom i parlamentarnom životu Srbije da upravo ne bude to kako trenutno jeste situacija ako smo ovde, i ja kao narodni poslanik, svedoci svakodnevne satanizacije opozicionih poslanika, satanizacije političkih protivnika? Postavlja se pitanje - da li je to merilo, ako ćete promenom zakona sa 5% na 3% reći – evo uvodimo demokratiju u Skupštini, a s druge strane, samo zbog ličnog animoziteta predsedavajućih svakodnevno kažnjavati poslanike opozicije, s tim da poslanicima vladajuće većine dozvoljava se da se krši Poslovnik svakodnevno i koristi jedan vid neprimerenog vokabulara, odnosno rečnika. Sa druge strane se kažnjavaju poslanici opozicije samo kada nekome zasmeta jer ne želi da čuje činjenicu koja njemu ne odgovara, a opet za ove četiri godine pokazalo se da je jedan od predsedavajućih, koje je delegirala SRS, gospođa Vjerica Radeta, ponovo žena, za razliku od predstavnika vladajuće većine i potpredsednika koji su vodili, pokazala šta znači demokratija u ovoj sali, šta znači kada ne postoji, kada se izbaci lični animozitet i sujeta i kada se dozvoli jedna ozbiljna politika rasprava bez toga i pokazujući kojoj političkoj opciji pripada i vi ste samo ovim pokazali jedan veliki poraz. Sa druge strane, gospođa Tomić je rekla – evo, dobra je volja SNS i Aleksandra Vučića jer ukoliko se ne bi spustio cenzusni prag od pet na 3% nakon sledećih izbora samo bi dve liste ove vladajuće prešle cenzus i ona kaže da ne žele da budu prepreka demokratizaciji društva. Onda se opet sa razlogom postavlja drugo pitanje – kako je te demokratija nestala i ko je kriv za to što je nestala ta demokratija? Da li možda zato što danas na terenu, medijskom terenu imamo samo dve vrste predstavnika medija gde nema razlike nikakve principijalne između te dve vrste medija, sa jedne strane, režimskih gde se predstavnici vladajuće većine 24 pojavljuju neprestano i non stop satanizuju predstavnike drugih političkih opcija koje nisu sa njima u koaliciji ili, sa druge strane, N1 i slične televizije i neki njihovi štampani mediji koji isto suprotno rade i opet pokazuju da je novinarstvo u Srbiji mrtvo jer objektivnost ne postoji? Onda se postavlja pitanje – šta je na tom polju za ovih osam godina urađeno i ko je zapravo doprineo da demokratizaciju u društvu ne postoji pored, naravno javnog ponašanja u Skupštini poslanika vladajuće većine? Jer, dok se kritikuju oni koji danas nisu u sali imam utisak kao da se mole da prestanu sa bojkotom, treba podsetiti građane Srbije da je upravo vladajuća stranka preuzela sve mehanizme Demokratske stranke i svih tih „žutih“, prvo po osnovu i prvo ako uzmemo to je Poslovnik, koji su lično oni u ovoj sali kritikovali u periodu od 2008. godine do 2012. godine, a onda kada su došli na vlast, sve mehanizme Demokratske stranke, kako ubijati politički, naravno ili na drugi način, neću da kažem bukvalno, političke protivnike, sve mehanizme, sve ovo vreme su koristili. Ono što je morala biti osuda vladajuće većine i da kažemo i to predstavlja drskost i bezobrazluk onih koji smatraju da šta god budu radili ostaće nekažnjeni, a iza kojih stoje poslanici vladajuće većine, jeste i najnoviji primer ministra Zorane Mihajlović, koja dok sa jedne strane ovde poslanici SNS govore da izvršna vlast mora da radi svoj deo posla, da ne sme biti uticaja od strane drugih ljudi, mi imamo situaciju da Zorana Mihajlović, šalje službeno vozilo uhapšenom Poledici, koga puštaju iz pritvora, dočekuje ga i grli i ljubi i na taj način šalje…
Kolega Damjanoviću, molim vas, o izbornom zakonu. Molim vas, da vas podsetim, reč je o objedinjenoj raspravi Zakona o izboru narodnih poslanika i Zakona o lokalnim izborima, pa vas molim da prilagodite svoju diskusiju tačkama o kojima se raspravlja. Nastavite, ako želite, ali molim vas po tačkama dnevnog reda. Da li želite da nastavite diskusiju? Zatražite reč.
Meni je bitno da građani Srbije razumeju šta je tema. To što vi ne razumete, to je vaša stvar. Takođe, još jedan od dokaza da je vrlo čudna izjava i predsednika države, koja kaže da će predlogom smanjivanja cenzusnog praga se vratiti život u parlament, postavljam opet pitanje – a, ko je taj život iz parlamenta oterao? Zbog čega, kako kaže – mora postojati veća demokratija u samom parlamentu? Kako može biti veća demokratija ukoliko je upravo vladajući režim i televizija poput, evo državne nacionalne RTS-a, nema, da kažem u ovom trenutku je i prekid, nema prenosa sednice, za sve ove godine, ukinula okrugle stolove koji su upravo služili da mi koji predstavljamo narod, svoje stavove suočavamo. Kome smetaju okrugli stolovi? Da li, za vas iz vladajuće većine, smatrate da je dovoljno organizovati format emisije „Upitnik“, jednom u iks vremena i obavezne sekunde po pet, 10, 15 u kampanji, da biste rekli – evo, sada je na delu zavladala demokratija i narod može da bira između politika? Ne, onog momenta kada ste ukinuli javne TV duele ostala je prosto nemoguće, jer kao na primer, malo pre onda imate predsedavajućeg koji predstavnika opozicije u pola rečenice prekine. postavlja se pitanje – koji je vaš cilj? Vama onda ne treba da bude cilj, kao što je pričao kolega iz Koceljeve, 72 i 82%. Vama treba biti cilj 100%. Ako vi mislite da je dobro što ste na prevremenim izborima u četiri opštine koji su održani prošle godine, angažovali sve mehanizme države da biste svuda osvojili peko 70% glasova, gde su direktori fabrika pozivali i terali zaposlene da glasaju za vladajuću stranku i to direktno u prenosu pred televizijama, onda nema potrebe da razgovaramo o bilo čemu. Nema potrebe ni za 3%, ni za 1%. Dovoljno je onda da se kandidujte samo vi i da kažete kao što je govorio gospodin iz Koceljeve, da sačekamo da prođe cela vaša lista, pa ko je prešao 3% da sačeka, možda stavi po jednog svog predstavnika. Jel mislite da ćete tako razvijati opštine, gradove i državu? Apsolutno nećete i to će vreme pokazati. Pozivate se na uređene demokratije, pa uzmite gospodo primer Bundestaga, kolika je razlika u procentima glasova u tom Bundestagu na koji se toliko pozivate, između prvog, drugog i trećeg? Koliko je lista prošlo? Ključne stvari jesu, da bi demokratija bila i da bi svaka vlast dobro radila, svaka vlast treba imati jaku opoziciju, ali ne može biti jake opozicije, ukoliko opoziciji zatvorite kompletno sve medije i svaki nivo borbe koji je potreban da bi mogao da dopre do birača. Ono što mene plaši jeste da vi ovim predlogom zakona samo lečite posledicu zbog upravo toga, što vrlo mali broj lista ima neku veću podršku u narodu zbog onoga što ste učinili na terenu za sve ove godine. Tome doprinosi stvaranje neprincipijelnih kolicija još od 2000. godine DOS-a, koji je samo pretvoren u SNS, jer tih parazita iz DOS-a, tih malih stranaka su danas paraziti SNS, vladajuće stranke. Onda ste trebali da u ovom predlogu stavite i cenzusni prag za predizborne koalicije. Ukoliko je vas 15 stranaka koje ste angažovali, stranaka DOS-a, onda za dve stranke cenzus 7%, za tri 9%, za više od pet 15, 20, 30% da ne bi slušali danas predstavnike minornih stranaka koje nikada nisu izašle na izbore, da nam govore danas da li je ovaj predlog dobar ili nije. Izvolite gospodo, izađite samostalno na izbore. Samostalno je SRS uvek izlazila. O tome se trebalo raspravljati. Ono o čemu se trabalo raspravljati kroz ove zakone, jeste o čemu je govorio o Vojislav Šešelj, a to je kao što je SRS pokazala, izborna lista, poslanički klub i to je to. Mi građane prevarili nismo. Danas ovde ima sijaset poslaničkih grupa, samostalnih poslanika, izmišljenih poslaničkih grupa, jer su pokazali da nekada izbori i ne treba da budu. Tu je dovoljno da se pojavi neko ko će kupiti određeni broj poslanika i formirati poslaničke grupe. Ako želite demokratiju, ako želite pravu političku scenu i stabilno političko društvo, onda morate prihvatiti političku odgovornost za sve ono što ste uradili ovih osam godina.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite
Zahvaljujem predsedavajujći. Dame i gospodo, narodni poslanici, ključno pitanje je ko je danas u Srbiji protiv ovih predloga o kojima danas raspravljamo? Ko je danas u Srbiji protiv najave smanjenja cenzusa sa 5% na 3%? Samo oni koji su protiv ideje da se dodatno osnaži uloga Narodne skupštine u političkom životu Srbije. Samo oni koji su protiv toga da parlament bude mesto u kome će svi relevantni akteri biti zastupljeni i imati priliku da iznose svoje stavove. Samo oni koji su protiv toga da se upristoji politička scena Srbije. Samo oni koji su protiv toga da se politika vrati u parlament gde joj je i mesto, kao centralnoj političkoj instituciji u Srbiji. Samo oni koji su protiv toga da dodatno motivišemo nacionalne manjine da učestvuju u političkom životu Srbije, ali i da sprečimo brojne zloupotrebe u tom smislu. Jednom rečju, protiv ovog predloga su oni koji ne žele da Srbija bude uređena, uspešna i pristojna zemlja. Protiv ovog predloga su oni koji ulicom žele da dođu na vlast. Protiv ovog predloga su oni koji priželjkuju paljenje zgrada i nasilno upadanje u institucije. Protiv ovog predloga su oni koji prizivaju razna krvoprolića i nasilno preuzimanje vlasti. Protiv ovog predloga su i oni koji u svom političkom delovanju imaju i gaje samo govor mržnje, fizičko nasilje, nošenje vešala i motornih testera. Protiv ovog predloga su i oni koji su proglasili bojkot izbora, jer znaju da ne mogu ni 3% da prebace. Protiv ovog predloga su oni koji su proglasili bojkot parlamenta i bojkotuju parlament, ali ne bojkotuju poslaničke plate. Protiv ovog predloga su oni koji su svojevremeno ekonomski uništili Srbiju i moralno razorili Srbiju i uništili nadu da ikada može biti bolje. Protiv ovog predloga su Đilas, Jeremić, Obradović, Lutovac i svi ostali iz tog tužnog Saveza za Srbiju. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, podsetimo se početka ovog saziva, dakle od 2016. godine, SRS predlaže neka rešenja u cilju poboljšanja parlamentarnog života, tako i promenu Poslovnika koja treba da unese više ravnopravnosti u Skupštinu i poboljša položaj opozicije u Narodnoj skupštini, koji treba da bude za svaku demokratiju dragocen. Naravno, vi ste bili gluvi te četiri godine na taj predlog. Govorili ste kako to vi niste doneli, nego bivša vlast, kao da ste u ubeđenju da se jednom donet zakon ne može promeniti i da on važi za sva vremena, jer vam u tom momentu tj. u ovom momentu tako nešto odgovara, da možete svakog prekinete, da možete narodne poslanike da kažnjavate, da možete da radite šta vam padne na pamet. To je samo jedan od naših anomalija. Druga stvar, mi smo imali jednu situaciju da se vlast u Narodnoj skupštini bavila opstrukcijom parlamenta na način gde će se podneti 500 ili 700 ili 1.000 istovetnih amandmana od strane velikog broja narodnih poslanika vlasti, za koje posle narodni poslanici vladajuće većine neće glasati. Dakle, to se desilo u Srbiji i mi onda pričamo o demokratičnosti. Položaj, tj. situacija u medijima, je takva da na RTS-u koju plaćaju svi građani Srbije pretplatom, što je nenormalno, koja se finansira obilno iz budžeta Srbije, neguje neku raznolikost političkih stranaka i raznovrsnost, tako da na RTS-u možemo da vidimo i Vučića, i Vulina, i Dačića, i Zoranu Mihajlović, dakle, nije jednoumlje, ima više ljudi koji mogu da se pojave na toj televiziji. Ali, za opoziciju često nije bilo mesta, pogotovo ne za SRS koja je u ovom sazivu najveća opoziciona stranka i pojedinačno posle SNS i najveća stranka sa 22 mandata, a bilo je mesta za izmišljene stranke koje nisu parlamentarne, koje ne postoje, koje postoje samo na papiru i one koje su nastale krađom mandata. Dakle, neki koji su izabrani na jednoj izbornoj listi, konkretno izbornoj listi – Saša Radulović, Dosta je bilo ili kako god, su ukrali mandate toj izbornoj listi, izneverili legitimitet građana, tj. građane koji su legitimitet dali upravo toj listi kakva god ona da je, i ma šta ja mislio o njoj, i formirali posle drugu stranku sa ukradenim mandatima, vi ste im dali mesta po odborima skupštinskim, i oni izlaze u javnost i kažu – naša nova stranka smatra ovo, naša nova stranka smatra ono. To je u Srbiji postalo normalno. To ste se možda vi svojih korena podsetili kako ste nastali, pa ste možda to tolerisali, ali to za našu demokratiju nije normalno. Imali smo više tačaka dnevnog reda spojenih u jednu, pa i onu nebulozu kada smo o budžetu raspravljali zajedno sa 69 tačaka dnevnog reda. Tek se to promenilo kada je stigao izveštaj Evropske komisije. Dakle, kada je Evropska komisija primetila da nešto fali u Skupštini Srbije, da nešto nije u redu, onda ste vi tek uvideli problem, a na naše zamerke, na one koje treba da slušate mnogo pre bilo koje međunarodne instance, vi ste bili gluvi. Sada pokušavamo, tj. pokušava se od strane vlasti da se napravi neka mimikrija, kao da su se neke stvari promenile u Srbiji na bolje, a u suštini sve ostaje isto. Podsetiću vas i da je 2017. godine, u vreme predsedničkih izbora, jedan kandidat za predsednika Srbija imao 85% medijskog prostora, a svi ostali kandidati imali su zajedno 15%. To su činjenice i to je izborna atmosfera u Srbiji. Pitanje izbornog cenzusa sa 5% na 3% jeste pozitivno u smislu predstavljanja više delova građana u Narodnoj skupštini, veća reprezentacija i demokratičnost, ali nije ni blizu osnovnih problema koje mi imamo. Pre svega, ne sme da bude dozvoljeno da narodni poslanik koji je izabran sa jedne liste, u sazivu promeni stranku sa sve mandatom, koji posle toga nosi u miraz. To je krađa. To je isto kao kada bi nekom ukrao novčanik iz džepa, nema nikakve razlike. To ne sme da bude dozvoljeno i to je mnogo veći problem nego pitanje cenzusa. Neke će stranke preći cenzus, neke stranke neće i ide se dalje. Ali, legitimizacija nemorala u politici treba valjda prvo da se promeni, a to je krađa mandata. Mi smo imali poslanike koji su u ovom sazivu više od dva puta promenili stranke i to je sasvim normalno, nema moralne osude, nema društvene osude, to je prihvatljivo. Mi smo pod uticajem, budući da je svaka grana vlasti u Srbiji pod velikim uticajem tzv. evropskih institucija ili organa EU, mi smo i suspendovali Ustav Srbije koji kaže da narodni poslanik može staviti stranci mandat na raspolaganje. Mi smo zbog neke grupe hohštaplera iz Venecijanske komisije to zanemarili i Ustavni sud je doneo drugačije mišljenje, kao da je njegovo mišljenje važnije od norme Ustava. To je nenormalna situacija u Srbiji. Svašta se nešto dešavalo i u vreme kradenih mandata SRS 2008. godine pod uticajem te Venecijanske komisije. Podsetiću vas, da Venecijanska komisija važi kao autoritet samo za zemlje koje nisu potpuno suverene, kao što je Srbija. Još nismo videli da su iz Venecijanske komisije dali bilo kakve zamerke Nemačkoj, Francuskoj, Austriji ili nekoj drugoj evropskoj zemlji, iako njihov politički život i podela vlasti uopšte ima mnogo sličnosti sa srpskim, teorijski tj. normativno. Ali, oni su glavni u Srbiji, ne mogu da budu glavni i u Nemačkoj. Ono što je dozvoljeno Jupiteru, to nije dozvoljeno Volu. To je naša situacija. Ista ta Venecijanska komisija, videli smo, načelno se saglasila sa jednim neustavnim, anti-civilizacijskim zakonom u Crnoj Gori, primera radi, koji treba da nacionalizuje imovinu Srpske Pravoslavne Crkve, nepokretnosti, za njih ne važi ni podela države i crkve, to je sekularna država, za njih ne važi ni neprikosnovenost privatne svojine, važi jedino njihov interes. Venecijanka komisija, kao i svaka druga institucija pod okriljem EU, koristi zemlje koje nisu članice EU i neke manje slabije zemlje kao eksperimentalni poligon. Da vidimo mi šta bi se desilo ukoliko ubacimo kvotu za toliko i toliko u Srbiji ili ukoliko legalizujemo krađu mandata ili bilo šta drugo, a ne zato što je to neki civilizacijski napredak, zašto to ne reći. Mi smo imali zaista za ove četiri godine mnogo negativnih stvari u našem parlamentarnom životu i uopšte u izbornoj atmosferi. Mi smo imali ponovljene izbore, tj. izbore za lokalne parlamente koji nisu bili u redovnom terminu. Godine 2018, u opštinama Lučani, Kula, Doljevac i Kladovo, gde smo videli da na primer u Doljevcu na 75% izašlih građana 85 glasova dobije vladajuća stranka SNS, a druge dve liste koje pređu cenzus takođe pripadaju vlasti SPS-JS. Znači, 96% je dobila vlast na izborima u Doljevcu. Da li neko smatra da je to normalno i da je to poštena izborna utakmica u kojoj su učesnici ravnopravni? Pa, nije. Radio televizija Srbije, koju plaćaju svi građani Srbije, apsolutno ne poštuje princip reprezentacije parlamenta Srbije i to niko ne primećuje. Vama bi bila puna usta toga da vas na RTS-u nema, ali budući da ste samo vi prisutni onda nemate ni zamerki na takvu uređivačku politiku. Podsetiću vas, to plaćaju i birači SNS, i birački SRS i birači DS i birači svih stranaka tu televiziju, a tamo samo imaju ekskluzivno pravo da se pojave naprednjaci ili ove neke druge partije koje su tek nastale, koje nemaju legitimitet itd. Drugo, kako je moguće da jedna lista na izborima osvoji određeni broj glasova, kao što je na primer lista Aleksandar Vučić – Srbija pobeđuje, čini mi se da se tako zvala izborna lista SNS, a posle toga se formira od toga pet, šest, sedam ili 10 poslaničkih klubova. I, sad neki poslanički klub misli ovo, neki misli ono. Niko za njih nije glasao, oni su se šlepali uz veliku stranku, uz popularnog čoveka i na taj način su uspeli da uđu u Narodnu skupštinu i onda se oni u javnosti pojavljuju kao otprilike neki relevantni faktori da iznesu svoje mišljenje. To je nešto nenormalno. Na izborima legitimitet dobija politički program, politička ideja i onda je normalno ukoliko ta koalicija osvoji toliko i toliko posto, to bude jedan poslanički klub monolitan, koji ima za cilj da sprovede to što je pričao u kampanji, a ne da se zadovoljavaju sitni interesi drugih političkih stranaka koje su bile u toj velikoj koaliciji, pa onda se formiraju manji poslanički klubovi. To je nenormalno. Dakle, nije cenzus naš najveći problem, iako je pozitivna njegova promena. Ukoliko bi vlast u Srbiji zaista htela da se bavi osetljivim i realnim problemima za naš politički život uopšte, pre svega treba da pošalje jasnu poruku da se nemoralno ponašanje, u smislu krađe mandata ne sme tolerisati u Narodnoj skupštini, i ne igrati se sa legitimitetom građana, poverenjem koje građani ukazuju za bilo koju listu, bilo kog lidera, tako što ćete partikulisati posle izbora, formirati druge poslaničke grupe i na taj način grubo izigrati poverenje građana Srbije. Takođe, medijska slika u Srbiji je skandalozna, vrlo je malo prostora, nužno suprotno mišljenje, ali mišljenje koje ne dolazi od vlasti, to važi apsolutno za sve političke stranke i to je ono čemu treba da nastojimo da se promeni, ukoliko nas zaista zanima poboljšanje izbornih uslova i političkog života. Ne ulazeći u motive zašto se ovo sada donosi, ali treba nekad nešto da se radi u opštem interesu, a ne samo u interesu političke stranke.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, raspravljamo danas o dva izborna zakona za koja mogu da kažem da su podigli jako veliku debatu u javnosti, pogotovo pred predstavnicima političkih stranaka koje uglavnom ne žele da učestvuju na predstojećim parlamentarnim i lokalnim izborima, a malo ćemo kasnije da popričamo o tome da li je to zaista iskreno i koji su to njihovi motivi. Ono što moram da istaknem jeste da SNS i njen predsednik Aleksandar Vučić mesecima unazad pokušavaju da stvore mnogo bolje izborne uslove za sve učesnike u izbornim kampanja nego što je to bilo pre dolaska SNS na vlast. Mogu da kažem da i pre nego što su ovi zakoni koje smo promenili u decembru mesecu izborni uslovi su u Srbiji bili mnogo bolji nego što su bili 2008. godine i 2012. godine. Sa izmenama i dopunama zakona se ti izborni uslovi se poboljšavaju, ali sa ovom sada trenutno izmenom izbornih zakona, Zakona o lokalnim izbornima i Zakona o izboru narodnih poslanika, povećava se demokratičnost u društvu. Ono što je zaista ružno i što čujemo stalno u javnosti, to je da bivši režim, znači, bivši nosioci vlasti u Republici Srbiji, da li lokalne, da li republičke, tvrde da SNS i vladajuća većina menjaju izborni sistem. Koliko je meni poznato postoji nekoliko vrsta izbornih sistema. Jedan je bio većinski jednokružni, drugi izborni sistem je većinski dvokružni, treći izborni sistem je proporcionalni kakav mi danas imamo, četvrti izborni sistem je mešovit, kakav je na teritoriji AP Vojvodina. Pa, neka mi neko od tih koji tvrde da menjamo izborni sistem pronađe u ovim izmenama i dopunama bilo koju odredbu koja utiče na to da izbori u Republici Srbiji održani za nekoliko meseci, budu promenjeni kao sistem izborni. Evo, nađite mi jednu jedinu odredbu. Međutim, valjda u toj kampanji da se ovo prikaže kao uvođenje u diktaturu imamo raznih teoretičara, raznih propalih političara, a mogu da kažem i da nekih političara koji imaju određene amnezije, odnosno gubitak pamćenja. Eto, Vladimir Goati kaže da je to deo izbornog procesa jako bitan koji ne treba menjati u danima i mesecima, pa i godini koja prethodi kada se održavaju izbori. Na to se nadovezuje čini mi se Bojan Klačar ispred CESID koji kaže, pazite ovo, da nije prethodila neka analiza itd, neće svim akterima biti ista pravila jer možda imate neke stranke koje su pravile strategiju na 5% i da su bespotrebno trošile sredstva, ističe Klačar iz CESID. Pa, ljudi, ne menjamo mi cenzus sa 5% na 10%, nego se cenzus smanjuje sa 5% na 3%, to je obrnut proces. Ako je trošio novac, a izgleda mi da svima ovima iz bivšeg režima ili koji su podržavali bivši režim samo novac na pameti onda je to jako ozbiljan problem. Ako je pravio strategiju na 5%, a smanji cenzus na 3%, pa dobro još bolje, lakše mu je. Ono što mu je bilo nedostižno sada može lakše da dođe i da preskoči taj cenzus. Je li bacio novac? Pa nije. Ako je pravio strategiju na 5% i ima politički potencijal za 5%, osvojiće 5% mandata. Nije mu valjda jedini cilj da uđe u parlament. Ali to tako, kada ljudi koji su sa ulice ili političari koji su iz bivšeg režima i koji su navikli na neke druge vrednosti onda se to naziva promene izbornog sistema i uvođenje u diktaturu. Ajde da popričamo šta je to diktatura. Diktatura je valjda kada nemate legitimno i legalno izabranu vlast. Evo imamo u nedavnoj našoj prošlosti primer jedne takve diktature. Ne tako daleke. Da se vratimo samo nekih desetak godina unazad. Kada je preminuo gradonačelnik Beograda 2007. godine Nenad Bogdanović, pošto je tada gradonačelnik biran direktno na izborima i da u roku od 30 dana od kada gradonačelnik, a zna se kako ne može i pod kojim uslovima ne može da vrši dužnost, dužni su da se raspišu i održe izbori. Predsednik parlamenta je tada bio Oliver Dulić, predsednik Republike Srbije bio je Boris Tadić, neki ministar je bio Dragan Đilas. Jesu li ti izbori za gradonačelnika grada Beograda ikada bili raspisani i održani? Nisu nikada. Nije smeo Đilas tada da izađe direktno, iako je bio na vlasti, da direktno bude suprotstavljen Aleksandru Vučiću koji je bio kandidat tada za gradonačelnika. Zato Oliver Dulić nije raspisivao izbore, čekali smo pola godine da se promeni izborni zakon, pa još pola godine da se raspišu izbori po novom izbornom zakonu, da bi taj isti Đilas, koji sada poziva na bojkot, došao na vlast, ne onda kada su bili ispunjeni uslovi za raspisivanje izbora nego je menjao zakon da bi postao gradonačelnik Beograda. Sada taj poziva građane na bojkot, taj koji nije smeo da izađe na izbore, taj koji nije raspisao izbore, taj koji nije održao izbore. Da li to ima nekog smisla? Sada mu smeta jedna, da kažem, tehnička izmena u samom zakonu koja će da omogućava da možda političke stranke koje imaju potencijala uđu u naš parlament. Da li će one poverenje građana koje budu dobile da iskoriste ili ne, to je njihov problem, njihovo pridržavanje izbornog programa i ponašanje u parlamentu. Valjda trebamo da omogućimo da što više stranaka učestvuje u političkom životu Republike Srbije. Ili, kao što to neki kažu, velike političke stranke odlučuju ko će biti sveparlamentaran. Pa, evo velike političke stranke o tome više da ne odlučuju. Evo, da one stranke koje po novom cenzusu mogu da izađu na izbore preskoče taj cenzus, uđu u parlament, ne zavise više od velikih stranaka. To će vam reći ovi iz CRTE. I da ne nabrajam sve gluposti kojih sam se naslušao. U čemu je ovde problem? Slušam danas onog Aleksića, nije on veselko, dobre pare je taj uzimao dok je vodio lokalnu samoupravu u Trsteniku kako mi ovim zakonima hoćemo da pobedimo bojkot i kako je to nemoguće. Ma, nećemo mi da pobeđujemo nikakav bojkot. Mi izlazimo na izbore da proverimo šta građani misle o SNS i o svim drugim političkim strankama koje će da se pojave na tim izborima. Neki da kažu mišljenje i o onima koji ne izađu na izbore, ali moramo neke stvari da razdvojimo i da postavimo pitanje zašto. Jedan od razloga je i taj, reče moj kolega Martinović, da Dragan Đilas ima više firmi sa kojima barata, da je jedna Savez za Srbiju, ti bojkotuju izbore, drugi su „Jedan od pet miliona“, oni izlaze na izbore. Tu moram da se složim sa kolegom Martinovićem, tačan izraz je dao. Firma. Politička stranka je politička organizacija, koja je po karakteru neprofitna i sredstva koja prikuplja, prikuplja isključivo za unutrašnje funkcionisanje i pripreme za izbore. Šta je firma? Firma je privredno društvo kome je jedini cilj sticanje profita. Možemo o tome da nagađamo ovako ili onako, kako ko želi, ali Dragan Đilas je dokazao da je njemu najvažnija firma, jer je svoje bogatstvo uvećavao dok je bio prvi čovek grada Beograda. Grad Beograd po svom budžetu ima više novca nego bilo koje ministarstvo u Republici Srbiji. Onda ne treba da se čudimo što je čovek jako sposoban, pa je zaradio blizu 650 miliona evra za četiri godine, dok je vodio firmu, koju je smatrao da je privatna i zvala se Beograd. Tako oni posmatraju Srbiju, kao privatnu firmu Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Borisa Tadića, Miškovića, Šolaka, da ne nabrajam dalje. Njima je, ljudi, Srbija privatna firma u kojoj oni treba da budu još bogatiji i još moćniji i zato neće na izbore, zato što, kao i 2007. godine kada nisu raspisivali izbore, misle da na vlast treba da dođu tako što će ponovo da spale ovu Skupštinu, što će ponovo da razbijaju Beograd, što će ponovo da uništavaju Srbiju, što će ponovo nečiju, tuđu decu da guraju u sukobe sa policijom i drugima koji su zaduženi za bezbednost, jer su tako navikli. I njima nije stalo ni do čega osim do profita. Kad su videli kakvu su Srbiju ostavili, setite se, i nisu se nešto mnogo borili za vlast i za Srbiju. Ej, ljudi, država je u problemu, nema para, propada, rešavajte vi to. Kako je Srbija finansijski postajala sve jača, nezavisnija, kako su počeli da je vode odgovorniji ljudi, na čelu sa Aleksandrom Vučićem, tog trenutka se sve promenilo. E, sad, ponovo u Srbiji ima novca. Hajmo taj novac ponovo, kao što smo to radili pre šest ili sedam godina, da trpamo u džepove, da budemo još bogatiji a Srbija još siromašnija. Ali, pošto ne mogu više da pobede na izborima nikoga, treba na vlast da dođu sa ulice, tako što će da ih postavljaju valjda pregovarači u neke privremene vlade, u neke privremene organe, tako što ćemo da suspendujemo izbore, kao što su suspendovali 2007. godine. I tako da vladaju Srbijom. Kako se to zove? Diktatura. Nikako drugačije. To je alternativa ovim zakonima koji su izborni. Diktatura koju hoće da sprovode Dragan Đilas i Vuk Jeremić. Ništa više. Da bez ikakve kontrole opljačkaju sve ovo što je poslednjih godina sa teškom mukom svih, i građana Srbije, svih nosilaca vlasti, prikupljeno, da to ponovo završi u njihovim džepovima. Ovi zakoni jesu i dokaz da SNS želi da što više političkih stranaka učestvuje u političkom životu. Neka oni suprotstavljaju nama svoje programe. Neka bivši režim, ako sme, suprotstavi nama svoje rezultate, a mi ćemo njima svoje rezultate. I neka građani odlučuju. To što građani odluče na izborima, mi ćemo da poštujemo, za razliku od Dragana Đilasa, Borisa Tadića, Vuka Jeremića, Miškovića, Šolaka i ostalih.
Hvala, kolega Arsiću. Reč ima Tatjana Macura. Izvolite. Tatjana Macura odustala. Izvolite, sledeći je narodni poslanik Marija Obradović.
Danas pričamo o ovom bloku izbornih zakona i nekako sa mnogo više elana sam bila na samom početku, kada smo kretali, a sve vreme slušajući i kolege i posmatrajući koliko nas ima u sali, nekako mi pada entuzijazam. Zapravo, loše se osećam, jer sam očekivala mnogo više kolega poslanika, bez obzira da li pripadaju vladajućoj većini ili opoziciji. Čini se da i mediji ne prate dovoljnim intenzitetom ono što se dešava u parlamentu Srbije. Ono što me je posebno zapanjilo da, osim u jednom dnevnom listu, nigde nismo mogli da čujemo o detaljima predloga zakona gospođe Čomić, jer on donosi krupnu političku promenu u naše izborne zakone, a posebno na našu političku scenu. Često najveći deo javnosti i ne bude svestan promena koje nas očekuju. Samo mali broj ljudi, koji su donosioci političkih odluka, budu svesni efekata onoga što u jednom trenutku stavite na papir. Mislim da je dobro pričati o značaju zakona, ali za mene, u mom izlaganju ću mnogo više vremena posvetiti zakonima koji su predlozi SNS, konkretno, smanjenje cenzusa sa pet na tri odsto, ali na samom početku hoću da kažem par rečenica o predlogu gospođe Čomić, koji uvodi mnogo više žena u parlament, nego što je to bio slučaj do sada. Tako barem piše u predlogu zakona, što bi rekli, na papiru. Ali, često ono što piše na papiru realnost sasvim promeni. Zaista, do sada, po našim zakonima, svaki treći kandidat na listi morao je da bude manje zastupljeni pol, a to su žene u Srbiji u ovom trenutku. To znači da usvajanjem predloga gospođe Čomić mi dobijamo 40% na listama na papiru. U nastavku ona precizira - 40%, s tim da u svakih 10 kandidata moramo imati četiri kandidata manje zastupljenog pola. Što znači - u prvih 10, u najgoroj varijanti za žene, mi dobijamo poziciju sedam, osam, devet i deset. Dakle, muškarci nisu u obavezi da nas stave na prvih šest mesta. Ja govorim o najgoroj opciji, dakle, ono što život može da ponudi. Sve što bude bolje, odlično. Zašto kažem muškarci? Realno, najveći broj muškaraca pravi odborničke i poslaničke liste u Srbiji. Moramo da pričamo o realnosti, jer ovi zakoni lepo zvuče na papiru, ali realnost je ono što nas zanima. Dakle, dobijamo sedam, osam, devet i 10 u najgorem slučaju. Da li smo onda umanjili sadašnju priču, gde smo imali svaku treću ženu potencijalno - tri, šest, devet? Jesmo. Dakle, gubimo pozicije tri i šest za žene među prvih 10, koje smo imali do sada. Što znači da treba malo razmisliti o tome da li je ova priča ovako, bez ikakvog amandmana koji bi precizirao dodatnu prolaznost žena, mogao da ostane? Ili mi ovim i ovakvim predlogom dobijamo 40, ali u realnosti teško da ćemo dobiti. Vi ćete sad reći - jeste, lista ima 250, pa proći će, na kraju će biti 40% i nije problem za stranku kojoj ja pripadam. Srpska napredna stranka je velika i to je ono zbog čega se ljudi okreću velikim strankama, koje imaju veliku infrastrukturu. Zato što u tako velikoj stranci se manje osećaju ovakvi filigranski detalji zakona. Kod nas je velika stranka i ja sam sigurana da sada imamo 103 poslanika u grupi i mi sada imamo 42% žena u poslaničkoj grupi SNS, dakle, mi smo daleko iznad, ne pre aktuelnog zakona, nego i onoga što će ići, mi smo već otišli, ali ne brine mene SNS, mi se ne bavimo politikom da samo svoju grupu zadovoljimo, brine me žena u nekoj maloj stranci ili grupi građana, da li će ona stići u tih prvih šest koje su sada propisane. Pa, imamo listu koja je skup koalicija, pa su tu dve, tri, četiri koalicije. Svaka koalicija da po dva kandidata i svaka kaže - ne moram baš ja da dam ženu. Zašto? Ne zato što neko ima nešto protiv žena, manje smo vidljive, posebno na lokalu, nismo manje aktivne, nismo manje sposobne, nismo manje pametne i obrazovane, manje smo vidljive. Šta znači vidljive? Vidljive za one koji prave listu. Vi često niste vidljivi uprkos svojim rezultatima samo zato što to ne odgovara onome koji pravi listu. Sve ovo o čemu ja pričam je zapravo tema za sve nas na mesnim, opštinskim i gradskim odborima naše stranke. To je tema. I ja danas, bez obzira da li prođe predlog gospođe Čomić, a znam da ćemo mi iz SNS glasati za vaš predlog, o tome govorimo, da li ćemo amandmanski da ga doteramo, pričaćemo o tome, ima vremena. Suština je da sada razmišljaju žene širom Srbije koje se bave politikom one koje hoće da uđu u politiku i one koje u svojim političkim strankama imaju moć da utiču na liste koje se prave, da pazite da žene nisu u tih deset na sedam, osam, devet i deset, da u malim strankama ako šaljete samo dva ili tri kandidata ispred svoje stranke za koalicionu listu da pošaljete i manje zastupljeni pol ako je to žena. I još jedna stvar, pričaćemo o tome i u subotu, ja bih volela da posebno mediji dobro razrade ove ideje, jer ovo govori o političkoj zrelosti naše scene i našeg društva, novinari i mediji ne smeju da stoje po strani i da čekaju da Ženska parlamentarna mreža sama, ovako krhka pravi neke promene. Kad kažem Ženska mreža mislim na poslanice u Skupštini Srbije. Nisu sve tu danas, a trebalo je da budu, jer to što danas nismo ovde, mi žene koje smo poslanice, mi smo pljunule na sav trud žena koje su to radile decenijama iza nas. Ja sam ovde danas jer se pre 30 - 40 godina neka žena borila snažno da možemo danas da govorimo, da pišemo, prvo 33, pa sada 40. I nećemo pisati dalje, jer sledeća promena, znači da smo 50 - 50, onoliko koliko nas ima u stanovništvu, ali za mene je ključ da smo vidljive da uđemo na te liste, a za to nemojte uvek tražiti kvotu, dobra je kvota koja postoji zakonska. Dajte u samoj stranci, u opštinskom, u mesnom, u gradskom odboru borite se da budete vidljivije. Nije lako, pa ni muškarcima nije lako među sobom, i tamo ima trvenja. Politika je teško ratište, gde se mnogo krvari, mnogi odustaju, ali ako ostaneš do kraja mnogi popuste pred tvojim strpljenjem, upornošću i pred istinom i jačinom tvojih ideja. Samo jedna poruka dragim kolegama, muškarcima. Maja je rekla – ne treba vi nama ništa da poklanjate, nije ovo vaše, pa sad vi nama dajete deo. Razmišljajte o ovom Predlogu zakona, ovo nije ženama veći procenat, ovo je manje zastupljenog pola. Šta kad vi jednom budete manje zastupljeni pol? Možda je to daleko za Srbiju, ali hajde da razmišljamo o tome kad budemo sa druge strane. Dosta o ovome, pričaćemo u subotu dalje. Hoću da se vratim na Predlog zakona koji tretira smanjenje cenzusa sa 5% na 3%. Ono što je rekao kolega Martinović i ja ću ponoviti dobar deo njegovog izlaganja, ne zato što ja ne umem drugačije da govorim o ovome, nego je on uboo u suštinu. Na samom početku obrazlažući Predlog zakona govorio je o tome da su Skupština treba da bude i politika je mesto sukobljavanja ideja, dobrih, loših, građani odmere, mi pojačamo kampanju, i jedni i drugi, i na kraju građani posle te kampanje donesu odluku. Dajte da ovde ratujemo idejama. Ne treba nam ulica, ne trebaju nam ovakvi ili onakvi mediji, ne treba da razmišljam hoću li obmanuti birača na ovaj ili onaj način, na različita sredstva. Dajte Skupštinu, dajte da razgovaramo. Zašto nema nikoga kad pravimo budžet? Dajte izađite i recite – Vučićev budžet je loš, naprednjaci nisu dobro uradili, pogledajte šta je bolji budžet. Što to nismo čuli? Evo, nije valjao Predlog izbornog zakona za žene i Čomićka uzela i napisala žena. Krivo mi je što ja nisam to napisala. Ko mi je kriv što se nisam setila? Žena se setila, napisala, mi rekli – predlog je odličan, dajte podržimo. Lično, politički, nisam zadovoljna. Zašto to nisam ja? Zato što želim da pravim rezultate. Ja sam ovde zbog rezultata, zbog građana. Neko je uradio, pružam mu ruku – svaka čast. Još jedna stvar, kada je Čomićka u pitanju. Verovatno ćemo u narednim mesecima tek videti poteze. Za mene je pristojno što je gospođa Čomić ušla u parlament da progovori u ime građana koji su je birali. Njen Predlog zakona je glas građana sa terena. Možemo mi da tumačimo, naprednjacima se to jako dopada, od bojkota nema ništa, DS više ne bojkotuje, njegov poslanik sedi u sali. Možemo tako da spakujemo priču. Ali, nemojte ime ove žene da se provlači kao motiv za priče Draga Đilasa koji nema snage da prizna da ne može da napravi dobar rezultat. Njegova rečenica da svako ko ne izađe na izbore, svako ko izađe na izbore nije opozicija, je takva uvreda za sve kolege koje su decenijama u opoziciji, koji imaju ozbiljne političke stranke koje decenijama postoje, koje imaju hiljade građana svojih članova, Đilase, to su ljudi koji misle drugačije od tebe, koji kritikuju Vučićevu stranku i Vučićevu politiku, ali misle drugačije od tebe. Đilase, nisi ti opozicija u Srbiji, ne određuješ ti opozicioni način razmišljanja i delovanja. Možda bi želeo, ali žao mi je, politički život u Srbiji zavisi od više činilaca. Na prvom mestu od političke volje naroda i birača. Kad smo kod političke volje birača, ona će se bolje videti smanjenjem cenzusa sa 5% na 3%. Bolje će se videti, jer ono što reče moj kolega Orlić jednom – šta kad je dobra ideja, odlična, koje se niko nije setio, dolazi od lidera jedne male stranke, kako da građanin uvede tu ideju u parlament? Nema, čovek je na 3,5, ne 3,7, na 4,2, ne prolazi 5% nikako, a nosi dobre ideje, za jednu grupu građana nosi dobre ideje. Mislimo da je smanjenje na 3% odlična priča da čujemo i tu dobru ideju. Nama to donosi najviše štete, jer ćemo smanjiti naš broj poslanika, uslovno rečeno, sada gledano. Moramo da sačekamo rezultate izbora, ja zaista verujem na prvom mestu u ljude koji čine moju stranku, a onda svakako za sve ljude koji glasaju za nas. U životu inače najviše cenim kad neko radi, kad nije primoran, ono što ne mora. Baš cenim te poteze zato što nije primoran, jer smo mi danas dosta stvari primorani u životu i u poslu. Ovo što je Aleksandar Vučić uradio da nanese sebi direktnu štetu, da napravi dobro za političku scenu u Srbiji, za demokratsko raspoloženje, za bolju sliku demokratske volje građana Srbije je stvar o kojoj ćemo još dugo dugo pričati u vremenu koje dolazi. Slično tome i ovo što je uradila Čomićka danas, što je suprotno odluci o bojkotu, došla da u ime građana razmatra jedan predlog zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Ljupka Mihajlovska.
Hvala, predsedavajuća. Evo, ja ću se nadovezati kratko na govor prethodne koleginice i reći da sam se možda i ja setila nečega čega se niko drugi nije setio. Najpre bih govorila o predlogu koleginice Čomić, a to je da se poveća kvota za učešće žena u politici, SMS i ja naravno da to podržavamo. Ostaje gorak ukus što danas u parlamentu deluje zaista kao da mi žene molimo muškarce da nam nešto daju. Naravno, u idealnoj situaciji bili bi bar 50:50. Kao što mnogi nisu verovali ženama koje su se pre 100 godina izborile da žene imaju pravo glasa i da mi danas budemo ovde, verovatno mnogi od vas ne veruju da je moguće usvojiti i moj predlog, odnosno dopunu predloga gospođe Čomić, a to je da se na svakoj izbornoj listi među prvih 10 kandidata, napominjem, dakle ne na svakih 10 kandidata, nego u prvih 10 kandidata nađe jedna osoba sa invaliditetom. Meni je nekad žao što ja pripadam onoj manjini, pa i SMS za čije ideje mi još uvek nismo zreli i što možda te ideje negde će sigurno stići Srbiju za 10-15 godina i ma koliko vam to delovalo čudno i ako ne podržite taj moj predlog, verujte mi da će se u ovom parlamentu usvajati neki sličan predlog, ako ne taj. Zbog čega je ovo važno? U Srbiji imamo između 10 i 15% populacije koja spada u kategoriju osoba sa invaliditetom. To je više nego pripadnici bilo koje druge stranke nacionalnih manjina. Međutim, osobe sa invaliditetom ne mogu po zakonu da se organizuju kao manjinska stranka, dok stranke nacionalnih manjina mogu. Vi znate da negde nas obavezuje da u nekom periodu za određene manjinske stranke i rezervišemo mesto u parlamentu. Primera radi, pazite sada neverovatnu stvar, Uganda ima pet rezervisanih mesta u svom parlamentu za osobe sa invaliditetom, a u lokalnim parlamentima u obavezi je da svaka lista ima najmanje jednog muškog i jednog ženskog kandidata koji ima invaliditet. Zbog čega je ovo važno? Važno je da jednoj grupaciji koja trpi viševekovnu diskriminaciju obezbedimo minimalnu moć kako bi mogla da zastupa svoje interese i bori se za unapređenje ove grupe, a sve sa idejom da ravnopravno učestvuje u svim društvenim aktivnostima i dovodi do bolje ekonomske situacije u zemlji. Dakle, ideja je da ova populacija ne bude stavljena u položaj pasivnih korisnika socijalnih davanja, već da kroz političku moć, kroz političko učešće afirmiše i motiviše druge ljude i obezbedi podršku da se i od ovih ljudi izvuče maksimum kako bi i oni zadužili svoje društvo, a ne bili samo teret društvu. Ja mislim da Srbija jeste zrela da usvoji ovaj predlog i to naravno ne zavisi apsolutno ni od koga sa strane, nego isključivo od nas. To bi u praksi značilo da ako u parlamentu prođe 10 do 15 lista, to bi bilo 10 do 15 osoba sa invaliditetom, nemojte misliti da i sada nema više osoba sa invaliditetom nego što zvanično mislimo da jeste. Možda nemaju svi papir, ali je činjenica da iako ima više osoba, ti ljudi nemaju interes da se bore za ovu populaciju. Dakle, od vas drage koleginice i kolege zavisi da li ćete to podržati u danu za glasanje. Što se tiče predloga SNS o smanjenju cenzusa na 3%, Stranka moderne Srbije, to ste već imali više puta priliku da čujete, to podržava. Međutim, mi smatramo da je možda čak i veći problem od cenzusa broj potpisa koji politički subjekt treba da sakupi da bi prvo osnovao stranku, a onda izašao na izbore. Dakle, vama je, ako želite da se bavite, da se čuju vaše ideje koje, recimo, ne zastupaju većinske stranke, potrebno minimum 50.000 evra samo da registrujete stranku, i to samo da platite overu potpisa, a da ne govorim o iznajmljivanju kancelarija, ljudi koji će tamo sedeti, dežurati i celoj toj infrastrukturi, a onda još 50.000 evra da biste uopšte predali parlamentarnu listu. Dakle, trebalo bi razmisliti i o tome, jer je pitanje da li je veći problem cenzus ili uopšte način da se uđe u trku za cenzus. Što se tiče ovog dela o nacionalnim savetima, odnosno o tome da nacionalni saveti daju potvrde da neka stranka zastupa interese određene manjinske zajednice, mi smatramo da to nije dobro. Daću vam primer makedonske nacionalne zajednice. Imate tri stranke makedonske nacionalne zajednice registrovane u Registru političkih stranaka. Nisu sve ni jednako bliske, ni jednako mrske postojećem Nacionalnom savetu makedonske nacionalne zajednice. Pri tom i po zakonu nacionalni saveti nisu političke organizacije, odnosno ne bi smele da budu, mada na terenu imamo da su i te kako politizovane, pa onda što da ne. Razmislite o tome da se oni pretvore u političke stranke, pa da se bave politikom Smatramo da bi tu moglo doći do zloupotreba i sukoba interesa i da to treba definitivno rešavati na drugačiji način. Više o svom amandmanu, naravno, u pojedinostima. Hvala vam.
Zahvaljujem i ja vama. Reč ima Sandra Božić.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ovde smo danas imali priliku da čujemo jednu raspravu koja je daleko iznad kvalitetne. Dakle, jednu vrlo iscrpnu i, pre svega, sa puno detalja o svim temama koje su danas na dnevnom redu. Pre svega bih podvukla nekoliko stvari i za, eventualno, kraj današnjeg dana i današnje sednice koje se tiču Zakona o smanjenju izbornog cenzusa sa 5% na 3%, koji je SNS, kao predlagač, i dala, a to je da ova promena daje jedan dodatni impuls razvoju moderne Srbije, a mi smo već na tom putu, evropskim vrednostima. Ovo je predlog koji daje nadu i ulaganje u budućnost demokratije u Srbiji. Mogućnosti koje ove izmene cenzusa sa 5% na 3% daju i pružaju jesu dodatno razvijanje političkog života u Srbiji i mogućnost da u društvu onu situaciju koju imamo, pre svega političku, u najvećoj i najpreciznijoj meri preslikamo i na narodni dom, odnosno na parlament. Kao što smo mnogo imali priliku danas i da čujemo, u ovoj situaciji smanjenja cenzusa jedina stranka koja može da izgubi jeste upravo SNS, i to zbog proporcionalnog sistema, Dontovog sistema koji nam služi za obračunavanje odnosno krajanje mandata na kraju izbornih rezultata. Dakle, mi smo jedini koji u ovoj raspodeli možemo da izgubimo, ali nekoliko puta smo naglasili i dovoljno je čuti svaki put da je interes Srbije ispred svakog pojedinačnog, političkog interesa ili bilo kojeg drugačijeg. Ovo je jedna izvanredna prilika da čujemo šta misle manje stranke, manji pokreti, grupe građana. To je prilika za lokal, prilika za grupe građana i prilika da se i u parlamentu sutra čuje jedna drugačija politika, da se uz jedan širok društveni konsenzus zajedničkim snagama ujedinimo i vodimo unutrašnju i spoljnu politiku zarad razvoja naše države. Podsetiću vas i dati jedan egzaktan primer, nisam sigurna da smo to danas imali priliku da čujemo, a vezan je za rasipanje glasove koje smo imali priliku da vidimo na prethodnim izborima. Godine 2014, podsetiću vas, četiri stranke, četiri liste su bile između 3% i 5%, više od tri, a manje od pet, i nisu ušle u parlament, 510.940 glasova je glasalo za ove četiri liste, koje su ostale ispod cenzusa. Dakle, na ovaj način SNS, kao predlagač, i Aleksandar Vučić pokazujemo da nam je bitan svaki građanin, da nam je bitan svaki glas i da je najbitnija volja naših građana. Njihova volja će sutra krojiti politiku Republike Srbije, krojiti institucije i dati nam mogućnost da na dalje idemo u razvoj. Najavljeni bojkot Saveza za Srbiju, kao jednog dela opozicije, neće ni na jedan mogući način uticati ni na tok, ni na ishod i na rezultate izbora. On predstavlja jednu neodgovornost prema biračima, a nama je vrlo jasno da ovog bojkota zapravo i nema. Vi znate, a sada je i vrlo jasno, i ako smo do sada možda imali dilemu, više je nemamo, da Dragan Đilas u svoje ime, a rekla bih da svi ostali koji su u Savezu za Srbiju, nadam se da su u skorije vreme i obavešteni, izlazi na izbore preko svoje organizacije „Jedan od pet miliona“. Dakle, bojkot je samo izgovor za nedostatak poverenja građana. Ne smetaju njima izborni uslovi. Oni su po ovim izborima, od 2000. do 2012. godine, samo dobijali, i to od izbora za savet mesne zajednice, preko parlamentarnih do predsedničkih izbora. Dakle, poverenje građana oni nemaju i u to ime ide i njihov bojkot i priča o legitimnosti izbora. Da zaključim onom istinom koja će biti sutra svedok i vremenu jeste da legitimnost izborima daju samo građani, a ne fašisti i tajkuni. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Prateći pažljivo raspravu i prateći dijaloge koje je današnji dan ishodovao, kako u hodnicima, u ovoj sali, tako pretpostavljam i u političkim strankama, bivajući prisutna i na sastancima Ženske parlamentarne mreže, želim samo da podelim sa vama da sadržaji amandmana koji su podneti, način na koji Ženska parlamentarna mreža i svi drugi poslanici budu predložili da taj amandman bude prihvaćen imaće rečenicu kojoj se raduju svi oni koji treba da glasaju u ovoj Skupštini, a to je kada predlagač kaže – prihvatam predlog amandmana, tako da postaje sastavni deo predloga zakona, pa ne morate da glasate. Dakle, sutrašnji dan, nastavak dijaloga za dobro svih onih u Srbiji zbog kojih mi postojimo.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li neko želi da govori po članu 96. Poslovnika, odnosno da nije iskoristio svoje pravo iz člana 96? Reč ima Tatjana Macura.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Potrudiću se da budem kratka i da kolegama ne oduzimam suviše vremena, jer mislim da smo postigli široki konsenzus što se tiče predloga koji su danas na dnevnom redu Skupštine, što jeste posledica dijaloga koji je poslednjih meseci vođen u parlamentu i van parlamenta između predstavnika vladajuće većine i jednog dela opozicije. Na kratko ću se osvrnuti samo na predlog izmene zakona, koju predlažu kolege iz poslaničkog kluba SNS, da se cenzus smanji sa 5% na 3% i još jednom naglasiti da one stranke koje su za izlazak na izbore su za izlazak na izbore bez obzira da li je cenzus 5% ili 3% i da se većina političkih organizacije, koje se zalažu za borbu na izborima, odlučila da izađe na izbore pre nego što je uopšte u javnosti započeta diskusija o tome da li je potrebno smanjiti cenzus. Ovo će u mnogome učiniti budući sastav parlamenta boljim iz razloga što nećemo morati da pristajemo na neke koalicije koje su možda teret onim partnerima u okviru koalicionog sporazuma. Mi već danas imamo nekoliko političkih organizacija uokvirenih u raznim savezništvima koji već sada, možemo da vidimo, predstavljaju teret jedni drugima, što zbog programske razlike, što zbog ideološke razlike, što zbog stava o tome da li je potrebno učestvovati na narednim izborima ili ne. S tim u vezi Stranaka moderne Srbije i naša poslanička grupa podržava predlog da se cenzus smanji sa 5% na 3%. Što se tiče predloga koji je Narodnoj skupština uputila naša koleginica Gordana Čomić iz Demokratske stranke, ja kao predstavnica ženskog dela parlamenta mogu samo da pozdravim ovakav predlog, s tim što mislim da on se može još dodatno unaprediti i da će možda i kolege iz poslaničkih klubova razmisliti o tome da obezbedimo što je moguće veće prisustvo manje zastupljenog pola na svim izbornim listama. Dakle, jedan od predloga, koji će uputiti naša poslanička grupa, je takav da u svakih pet kandidata budu dva manje zastupljenog pola. Nadam se da će i druge kolege podržati ovaj predlog ne samo naše poslaničke grupe, već da će i ostale poslaničke grupe imati isti ili sličan predlog i da ćemo takođe postići jedan konsenzus. Ono što je, čini mi se, za javnost možda najvažnije jeste da budu upućeni u to da postoji jedna neformalna poslanička grupa koja funkcioniše u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Radi se o ženskoj parlamentarnoj grupi i moram da kažem da ova grupa u poslednje vreme zaista jako lepo sarađuje i da predlog gospođe Čomić, koja je uputila ovaj predlog izmene i dopune zakona u skupštinsku proceduru, naišao je na široku podršku unutar naše neformalne poslaničke grupe, odnosno ženske parlamentarne mreže i ja ću da se u to ime zahvalim svim koleginicama koje su lobirale unutar svojih poslaničkih klubova i možda onim kolegama koji nisu saglasni sa ovim predlogom uložile su dodatne napore da ih ubede da je važno da se u narednom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije nađe što je moguće veći broj žena. Mislim da smo našim učešćem u parlamentu uspeli u mnogo situacija da dokažemo da smo sposobne da upristojimo rad parlamenta i da uložimo dodatne napore kako bi smo imali poštovanje ove institucije u svakom mogućem obliku bilo da zastupamo interese Narodne skupštine van parlamenta u različitim aktivnostima koje kao narodne poslanice imamo, bilo u svojim nastupima u plenumu ili na odborima. S tim u vezi, poslanička grupa Stranke moderne Srbije podržaće i predlog koleginice Gordane Čomić da se u narednom sazivu i u narednim sazivima nađe najmanje 40% manje zastupljenog pola, odnosno žena. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, poslanička grupa Pokreta socijalista, Narodne seljačke, Ujedinjene seljačke stranke, kao što sam i danas rekao podržaće predloge zakona koje je podnela poslanička grupa SNS u ovom izvornom obliku u kom su i podneti jer mislim da su poprilično dobri. Možda ima prostora za razmišljanje oko korekcije kada su u pitanju manjinske liste, kada su u pitanju pribavljanja uverenja od nacionalnih saveta tako da tu možda treba u danu kada budemo raspravljali u pojedinostima još razmisliti da li postoji jedan prostor da bi taj Predlog zakona bio još kvalitetniji. Zaista sam ubeđen i mislim da predlog koji je podnela koleginica Gordana Čomić zaista u ovom delu tehnički je nužno doraditi. Ako smo krenuli već sa intencijom da nemamo dovoljno svesti da manje zastupljenog pola bude u dovoljnoj meri na listama za naredne republičke izbore, onda treba i obezbediti ovaj uslov koji očigledno nije sporan bio niti među poslanicima, niti u javnosti u Srbiji, a to je da manje zastupljeni pol na listama dobije 40% zagarantovanog prostora kada su u pitanju liste i na lokalu i republičke liste, znači, praktično u političkom životu. Da bi to i tehnički bilo potpuno perfektuirano, kako to umemo da kažemo, mislim da zaista treba razmotriti i neke od amandmana koji su podneti i to ćemo u subotu, pretpostavljam, zbog uslova koje Poslovnik propisuje, ako sebi smem da dam za pravo, nastaviti da radimo i da pravimo jednu dodatnu analizu kako to obezbediti. Ono što je jako zanimljivo jeste ovo o čemu je govorila i koleginica Mihajlovska, ali mislim da u ovom trenutku zaista spoznaja svih političkih učesnika jednostavno je dovoljno jasna da ljudi koji nažalost imaju određeni stepen invaliditeta treba da budu zastupljeni u parlamentu i da se čuje njihov glas. Ono na čemu očekujem da će se poprilično lakše u nekom budućem sazivu, koji će bolje oslikati razmišljanje Srbije, upravo zbog ovog smanjenja cenzusa jer će više ideja moći da se čuje, da će građani biti i oni čije ideje nisu veće od 3, 3,5%, 4% biti zastupljene u ovom parlamentu uticati na to da nama jednog dana kvote bilo koje vrste ne budu potrebne ni kada su u pitanju manjinske grupacije, niti kada su u pitanju osobe sa invaliditetom ili kada su u pitanju neke druge stvari. To je nešto na čemu mislim da postoji ozbiljan prostor na kome treba i može da se radi. Zašto? Zato što ovaj period od ovih osam godina do sada je obezbedio osnovne preduslove da je Srbija ekonomski stala na noge, da više to ne treba da bude osnovni prioritet, postoji jedan zamajac koji će nas nositi dalje i ne sme i da se zaboravi na taj deo, da nam Vojska više nije udruženje lovaca kao što je to bila 2012. godine, koju smo zatekli, već postaje ozbiljan faktor odvraćanja bilo kakvog pokušaja agresije na Republiku Srbiju jer to jeste njen osnovni zadatak. Sada nam zaista ostaje mnogo više potrebe i prostora da upravo na ovakvim stvarima kada je u pitanju bolji život građana, kada je svaki pojedinac u pitanju u nekom budućem periodu i budućem radu parlamenta posvetimo svoju pažnju i angažovanje i ukoliko budemo o tome razgovarali na način na koji se u parlamentu u principu razgovara poslednjih nekoliko meseci, onda zaista ti preduslovi i postoje. Bez mnogo žuči, ali sa ciljem da zakoni koji se donose zaista budu isključivo i samo na dobrobit građana Srbije, ako rasprava u parlamentu se bude vodila oko toga, a da bi se to obezbedilo moramo jednostavno izjasniti se na izborima koji dolaze čije ideje podržavamo, a usvajanjem ovih zakona i smanjenjem cenzusa na 3% zaista nećemo nikoga dovesti u dilemu kada bude zaokruživao listu koja mu je bliska da umesto da glasa za nju glasa za neku drugu, plašeći se da je to, hajde da tako kažem, kolokvijalno bačen glas. Srbija usvajanjem ovih zakona zaista do kraja u ovom trenutku podiže izborne uslove na jedan ozbiljan maksimum u ovom trenutku, a od toga koliko će kampanja biti pristojna i prihvatljiva zavisi od nas samih kako se budemo ponašali u toj kampanji. Ako dozvolimo da nas i dalje stimuliše ulični rečnik, nepristojnost, pokušaj upada tamo gde nekome nije mesto, želje da se na vlast dođe bez izbora, onda Srbiji dobro biti neće. Upravo ovakve rasprave, ovakve ideje, ovakav način funkcionisanja parlamenta jeste nešto što to zaista stavlja na marginu i ovo jeste jedan od najboljih načina da Srbija nastavi posle izbora 2020. godine da napreduje i da bude bolje mesto za život. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Vladimir Orlić.
Hvala vam, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, na kraju ovog dela rasprave, ja bih želeo da se zahvalim svima, apsolutno svima koji su uzeli učešće u ovoj diskusiji, što smo zajednički pokazali na najbolji mogući način danas da možemo, da umemo da vodimo dijalog, da to možemo da uradimo na najbolji mogući način da sa puno međusobnog poštovanja. Govorimo o stvarima koje su od zajedničkog interesa. Dakle, od interesa čitave države i čitavog naroda kome svi pripadamo. Širi konsenzus, da, to jeste, rekao bih najvažnija poruka koju šaljemo iz ove sale svi zajedno danas i drago mi je što je to primetio i tu poruku podvukao i ovlašćeni predstavnik jedne od opozicionih poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini. To je zaista tako, kada pogledate danas, mi nismo imali različite poglede na pitanje korisnog koje proizilazi na smanjenje cenzusa sa 5% na 3%. Dakle, to su primetili ne samo svi iz parlamentarne većine, ne samo svi koji su učestvovali kao opozicija u našem međupartijskom dijalogu, već i predstavnici onih stranaka koje nisu učestvovale u tom međustranačkom dijalogu. Pokazali smo da umemo da budemo korektni i da ono što je nesporno dobro, baš tako i ocenimo, bez potrebe da žuč prosipamo, bez potrebe da insistiramo na tome da nešto nije dobro samo zato što je nečiji predlog i to je jedna od najvažnijih poruka koje smo poslali danas. Upravo zbog takve poruke da zauzimati neki stav refleksno nije dobro čim ga predlaže Aleksandar Vučić, nije dobro čim ga predlaže SNS, a ponekad čak nije dobro ako je uspeh Srbije. To dame i gospodo ne valja i u tome nikakve sreće nema. Evo, upravo su nas podsetili da neki ne umeju da budu iznad takvog načina poimanja stvari, Dragan Đilas, njegov lični portal „direktno.rs“ kako vidim, započeo je novi krug prostačke kampanje. Jedne potpuno nekulturne kampanje protiv šefa poslaničke grupe SNS Aleksandra Martinovića. Zbog njegovog današnjeg izlaganja zato što je rekao da nije dobro zauzimati stav refleksno, pa onda nipodaštavati uspeh ako ga zabeleži Srbija, niti potcenjivati nešto što predlaže SNS samo zato što to predlažemo mi. Zbog toga su se danas okomili na njega, uostalom vidim da ne štede po društvenim mrežama ni gospođu Čomić, ni sve druge koji su pokazali da u Srbiji postoje ljudi koji su kadri da razmišljaju iznad šablona koji pokušavaju da nam nametnu neki. Šablona koji glasi – na ulici sreća za neke, institucije pod noge, šablona koji glasi – u Srbiji ljudi treba da se doživljavaju kao politički neprijatelji i da postupaju jedni prema drugima sa mržnjom. Mi smo danas svi zajedno pokazali, koji smo danas debatovali, da to tako apsolutno ne mora da bude, da je Srbija mnogo drugačija zemlja u odnosu na to stanje kako bi neki voleli. Zbog toga, za ove koji nikada nisu srećni kada mi nešto dobro zajednički napravimo, neka oni uživaju u tome kako se osećaju i neka nastave da nas podsećaju da imamo šta da popravimo, a to ćemo upravo da uradimo usvajanjem ovog predloga. Dakle, da se više demokratije, više slobode i više prostora za delovanje u Skupštini obezbedi, da mi baš to hoćemo da predupredimo, da prevagne negativno osećanje, da prevagne mržnja i da prevagne poziv da se mi sukobljavamo. To treba da sagledamo zajednički. Takođe, pošto smo već postigli širok konsenzus, svi mi zajedno očekujemo da to primete i kao dobro pohvale i nevladine organizacije i gospođa Fajon, ali i svi ostale koji kažu da im je važno šta se u Srbiji dešava na političkoj sceni. Ako se Srbija oko ovoga slaže, a kao što ste videli, slaže se, onda očekujemo da u najmanju ruku vi budete dovoljno pristojni i da kažete – ni mi nemamo ništa protiv i mi smo srećni što ta zemlja napreduje i što je svakog dana samo bolje u odnosu na vremena koja je ostavila iza sebe, što se danas o sebi stara, što danas beleži uspehe, što beleži pobede, pa i ako to znači, a znači, da realizuje sa uspehom politiku Aleksandra Vučića i SNS, drago nam je kada je nešto dobro, a ne da je dobro, nego je više nego dobro. Hvala.
Hvala. Niko se više ne javlja po članu 96. Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 4. dnevnog reda. Nastavak sednice i rasprava o amandmanima u subotu 8. februara u 10.00 časova. [[Sednica je prekinuta u 18.30 sati.]] Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad sednice Dvadeset drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 116 narodnih poslanika. Nastavljamo rad. Prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda - Predlogu zakona o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje nadležnih odbora. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika odbacio je amandmane narodnih poslanika Đorđa Vukadinovića kojim se dodaje novi član 1, prof. dr Ševarlića na član 1. i Nade Kostić na član 81. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.