Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 96 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Davidović, Vojkan Tomić, Slobodan Pajović, Velimir Stanojević, Dejan Rajčić i Miroslav Markićević. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI KONKURENCIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović; zajedno Ljiljana Nestorović i Meho Omerović; Vjerica Radeta, Veroljub Arsić, Petar Jojić, Zoran Krasić, Ksenija Milivojević, Aleksandar Radosavljević, Nataša Jovanović, Milorad Mirčić, Momir Marković, Nemanja Šarović, Igor Bečić i Božidar Koprivica. Narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović, pisanim putem, povukli su amandman koji su zajedno podneli na član 23. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za trgovinu i turizam i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 1. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da se nastavlja raspoloženje od sinoć u ovoj sali. Moram da se osvrnem na ono što se sinoć desilo u ovom parlamentu, radi javnosti i radi stenograma. Kada je kolega Krasić rekao da u ovoj sali sedi svega šest poslanika koalicione većine, onda se, posle nekoliko minuta, ovde pojavilo još četvoro ljudi i maltene kaubojski prošetalo kroz ovu skupštinu, čak preteći kolegama da više ne smeju njihovo ime da spomenu za ovom govornicom, i kada smo mi, iziritirani takvim ponašanjem, napustili ovu salu, rasprava je i prekinuta. Dakle, istina je ono što smo mi govorili kada ste usvajali Poslovnik, da ga usvajate samo da biste skratili put donošenja zakona, da biste obesmislili rad ovog parlamenta, i to jeste učinili, a verovatno ćete i danas. Ne vi, nego predsednik Skupštine, verovatno će i danas da u neko doba kaže da ćemo da radimo dok se ne završi rasprava u pojedinostima o tački koja bude na dnevnom redu pre 18 sati. I opet će se desiti isto, opet ćete vi koji glasate slepo slušajući Vladu, umesto da Vlada sluša vas, napustiti salu i opet će biti ovde tri-četiri poslanika skupštinske većine. Ujutru se ovde okupite da date kvorum i nemate strpljenja ni tih pet minuta, koliko odsedite, da slušate predsedavajućeg, pa onda i narodnog poslanika koji govori o dnevnom redu. Toliko o Poslovniku i toliko o ozbiljnosti tzv. skupštinske većine. Govorili smo o zakonu o zaštiti konkurencije u načelnoj raspravi i imali smo mnogo primedbi. Govorili smo o čudnim nadležnostima koje ovaj zakon daje Vladi Republike Srbije. Govorili smo konkretno o onim najspornijim članovima, a ja sam, evo, u ime poslaničke grupe, podnela amandman na član 1. Član glasi da se ovim zakonom uređuje zaštita konkurencije na tržištu i osniva Komisija za zaštitu konkurencije, radi podsticanja ekonomske efikasnosti, obezbeđivanja ravnopravnosti učesnika na tržištu i ostvarivanja ekonomskog blagostanja društva u celini, naročito potrošača. Mi smo predložili da se reči - osniva komisija, između ostalog, radi podsticanja ekonomske efikasnosti, naročito potrošača – brišu, zato što mi u SRS mislimo da bi ovim zakonom trebalo da se štiti i podstiče konkurencija na tržištu, pre svega radi ravnopravnosti učesnika, odnosno približno istih uslova poslovanja, i zato mislimo da je neprihvatljivo da se podstiče efikasnost poslovanja, jer se ne zna kojom to merom komisija može da utiče na efikasnost poslovanja. Tačno je da efikasnost poslovanja može biti cilj, ali samo učesnika na tržištu. Dakle, član 1. koji govori o predmetu i cilju komisije za zaštitu konkurencije nakaradno postavlja ulogu komisije i obesmišljava ceo zakon i priču predstavnika Vlade, i kolega koji će glasati za ovaj zakon, koji u svojim diskusijama govore potpuno suprotno od ovog što je predstavljeno u članu 1. Predloga zakona. Ne znam iz kojih razloga, ministre, niste prihvatili ovaj amandman. To je amandman koji ne bi trebalo da utiče na vašu osnovnu zamisao i koncepciju zakona. Jednostavno mi se čini da je ovo greškom navedeno u članu 1. Ako nije tako, onda vam ne valja koncepcija i onda imate skrivene namere kod ovog zakona. Pričate o zaštiti konkurencije, a već u članu 1. se vidi da to nije tako i da vam to nije prava namera. Dakle, ako je moja sumnja osnovana, onda vi, svakako, nećete prihvatiti ovaj amandman, a ako vam je zaista namera da ova komisija za zaštitu konkurencije radi onako kako od nje očekuju i narodni poslanici i građani Srbije, da daje rezultate kakve bi trebalo da daje, onda nema ni jednog jedinog razloga da se ovaj ne amandman prihvati. Pozivam vas, ministre, da još jednom razmislite i da prihvatite amandman SRS. Pozivam kolege da pokušaju, dok su ovde, da nas slušaju, da bi mogli da glasaju pametno, da prihvate ovaj amandman, da učine ovaj zakon boljim, a pošto ih to očigledno ne interesuje napravili ste kvorum, restoran vas čeka, ali nemojte nas da ometate u radu.
Hvala. Reč ima ministar za trgovinu i turizam, gospodin Bojan Dimitrijević.
Dame i gospodo poslanici, prošli put je u kratkom roku završena sednica, tada sam ostao dužan komentare, koji su bili u načelnoj raspravi, a koji će direktno ili indirektno imati veze sa amandmanima koji se predlažu. Hoću kratko da se osvrnem na neke od primedbi koje su se javljale. Kada je reč o antimonopolskom zakonu, stoji jedna primedba, možda je najznačajnija, da se antimonopolski zakon do sada nije ni primenjivao. To je verovatno najtačnija konstatacija koja je bila. Zato sam rekao da je uvođenje komisije za zaštitu konkurencije i njen uspešan rad jedna zaista gotovo revolucionarna novina i nadam se da će se, u tom smislu, komisija brzo snaći i brzo početi da radi, jer će imati pune ruke posla. Bila je jedna primedba da je ovo ministarstvo imalo slabu zakonodavnu aktivnost, jer je podnelo samo jedan zakon. Međutim, podsetiću, pošto je primedba došla iz reda jedne odgovarajuće poslaničke grupe, da prethodni ministar koji je pripadao toj poslaničkoj grupi, za njegovog mandata nije donet ni jedan zakon. Nadam se da ćemo mi ovde doneti makar pet, a verovatno i 10-tak zakona. Čak i kada jedan podelite sa nulom, dobijete plus beskonačno. Što se tiče nekih primedbi koje su se javljale, moram da kažem ovde nekima od narodnih poslanika da se ovaj prvi zakon zove zakon o zaštiti konkurencije, a neki od narodnih poslanika nisu dobro pročitali naslov, pa su rekli da je u pitanju zakon o zaštiti od konkurencije. Taman posla, gospodo narodni poslanici, ovo je zakon o zaštiti od monopola, zakon o zaštiti konkurencije. Niste rekli, gospođo Radeta, ne mogu biti siguran, ali nekoliko pripadnika vaše poslaničke grupe je ovaj zakon nazvalo zakon o zaštiti od konkurencije. Pročitajte pažljivo naslov, a mnogo više se udubite u suštinu predloga. Što se tiče nekih primedbi, jedna od primedbi je bila da li se komisija za zaštitu konkurencije može finansirati iz budžeta? Može u prvoj godini, ali smo mi i kasnije predvideli nekim amandmanima koji su postali sastavni deo zakona da, kada postojeća sredstva nisu dovoljna za rad komisije, onda se može javiti budžet kao mehanizam koji će premostiti nedostatak sredstava da bi obezbedio nesmetan rad komisije. Bila je jedna od primedbi vezana za donacije koje su usmerene na antimonopolsku komisiju, odnosno komisiju za zaštitu o konkurencije, ali je tamo jasno rečeno da oni, na koje se odnosi ovaj zakon, ne mogu ni u jednoj varijanti biti donatori, što je izuzetno važno. To su najvažnije primedbe, čini mi se, koje su bile vezane za zakon o zaštiti konkurencije. Kada je reč o zakonu o oglašavanju, grupisao sam nekoliko osnovnih primedbi. Recimo, jedna je primedba da ovim zakonom nije istaknut problem elektronskog oglašavanja i nije dovoljno naglašen. Može se reći da se sva pravila, koja se odnose na oglašavanje, odnose i na elektronsko oglašavanje. Ali, isto tako, dajem vam informaciju da mi sada spremamo još dva zakona: zakon o trgovini i zakon o elektronskoj trgovini, koji će dodatno regulisati materiju elektronskog oglašavanja i koji će, nadam se do kraja godine, biti takođe na dnevnom redu Skupštine. Zatim, ovaj zakon je potpuno usaglašen sa Zakonom o radio-difuziji. Nije bila tačna primedba da zakon jednim delom nije usaglašen sa Zakonom o radio-difuziji. Zakon o radio-difuziji reguliše pitanje reklama, dok ovaj zakon reguliše pitanje oglašavanja, što je ipak šira oblast od pitanja reklama. Primedba da Radiodifuzna agencija nema ovlašćenja ili da ona ne treba da odlučuje o sportskim programima, o tome koji je program od nacionalnog značaja, takođe ne stoji, jer je u odgovarajućim članovima Zakona o radio-difuziji to pravo nedvosmisleno dato radiodifuznom savetu, odnosno radiodifuznoj agenciji. Primedba koja je bila vezana za radio program takođe mislim da ne stoji, jer u zakonu lepo kaže da će se pravila oglašavanja shodno primenjivati i na radio oglašavanje. Reč "shodno" ne znači da će biti identična primena, nego znači da će se uvažavati specifičnosti medija kakav je radio. Dalje, bilo je nekih primedbi, recimo, vezanih za zakon o cenama. Dve su osnovne: da li treba eksplicitno da uđu oni proizvodi ili grupe proizvoda koji će biti predmet kontrole, odnosno posebnog režima. Mislili smo da ne treba, jer te grupe proizvoda jesu promenljiva kategorija; nekada će se desiti da se poveća grupa proizvoda, a nadam se da će se vremenom desiti da se grupa proizvoda, koji su pod nekom vrstom društvene kontrole, smanjuje. Takođe, kada je reč o Zakonu o NB i njegovoj ulozi u pogledu stabilnosti cena, kažem sledeće: cilj stabilnosti cena je zapisan u Zakonu o NB. Znači, reč je o cilju. Isto tako, taj cilj je i u ovlašćenjima, odnosno u delokrugu rada ovog ministarstva i Ministarstva za finansije. Pošto je inflacija jedan kompleksan fenomen, nije dovoljno i vrlo često je nemoguće zaustaviti inflaciju isključivo merama monetarne politike koje su u domenu NB, nego je za to potrebno primenjivati i mere koje su vezane za snabdevenost i stabilnost tržišta, kao i mere koje su vezane za fiskalnu politiku, koja je naravno u domenu ovlašćenja Ministarstva finansija. Što se tiče ove uloge prvostepenog, drugostepenog organa, itd. mislim da je to jasno iz zakona. Tamo gde su povereni poslovi tačno se zna koji je organ prvostepeni, koji drugostepeni na nivou lokalne samouprave. Tamo gde su ovlašćenja zadržana u okviru ministarstva, onda je drugostepeni organ ministar. Tu se tačno zna da je to pitanje na odgovarajući način rešeno. Bilo je dosta primedbi koje su govorile o tome da nemamo makroekonomsku stabilnost. Možda ovo nije do kraja povod, ali hoću da kažem da imamo skoro potpunu makroekonomsku stabilnost. Imamo prilično visoku stopu rasta društvenog proizvoda. U prošloj godini je bila najviša u okruženju. Imamo znatno poboljšan saldo spoljnotrgovinskog bilansa, koji će verovatno za trećinu biti bolji od prošlogodišnjeg. Imamo znatno ubrzanje procesa privatizacije. Praktično, ako izuzmemo javne sisteme, s kojima je, takođe, otpočela privatizacija, taj proces se privodi kraju, i imamo stopu inflacije koja će, skoro sam siguran, biti do kraja godine ispod 15% i koja je možda za svega 3% više od projektovane, prvenstveno zbog činjenice da raste cena nafte na svetskom tržištu. Prema tome, o tome u kojoj meri je tržište snabdeveno, zaista nema potrebe detaljnije da objašnjavam. Takođe, bila je jedna primedba da ovi zakoni nisu bili podložni širokoj javnoj raspravi. Ne znam da li ima zakona koji su više bili predmet javne rasprave nego što su to bili ovi zakoni. Oni su bili i na Privrednoj komori Srbije i grada i na drugim regionalnim privrednim komorama, na raznim udruženjima potrošača, stručnim i profesionalnim udruženjima. Imala je prilike da se o njima izjašnjava akademska javnost, razne međunarodne institucije, uključujući institucije EU koje su u Beogradu i predstavnici brojnih drugih agencija, uključujući i medije. Kada je reč o komisiji za zaštitu konkurencije, kako su primedbe nastajale, tako sam ih zapisivao. Rečeno je da će trebati 50 miliona dinara da ona radi. Naravno, biće potrebno u povoj godini, a posle toga će se iz sopstvenog tarifnika i naplate odgovarajućih usluga, skoro sam siguran, komisija sama izdržavati i na taj način neće biti teret za budžet i za građane. Međutim, mislim da će se pozitivni efekti rada ove komisije u narednim godinama, ako bude radila kako treba,meriti stotinama miliona evra. Zato je taj početni iznos od 50 miliona dinara zaista simbolična cifra u odnosu na pozitivne efekte, koje će dobra primena ovog zakona doneti za potrošače i za privredu Srbije. Konačno, kada je reč o makroekonomskoj stabilnosti, uprkos činjenici da cene rastu nešto malo brže od onoga što smo projektovali, statistika dokazuje da kupovna moć raste brže od nivoa cena, odnosno da plate rastu u proseku brže od nivoa cena i zato beležimo iz meseca u mesec rast kupovne moći. Hvala.
Hvala. Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Evo malo da se vratimo napokon i na amandman, pošto je ovo rasprava u pojedinostima. Srpska radikalna stranka je podnela stvarno mali broj amandmana na Predlog ovog zakona iz prostog razloga što postoji principijelna razlika u konceptu kako treba da izgleda antimonopol i kako država treba da se bori protiv monopolskih ponašanja na tržištu. Vlada se ovim predlogom zakona opredelila za drugačiji koncept, ali nije do kraja išla i onda se pojavilo od svega pomalo, što čini ovaj zakon izuzetno lošim zakonom. Gotovo da se ovim zakonom ne dotiče monopol, prirodni monopol, ne dotiču se preduzeća koja obavljaju delatnost od opšteg interesa, a ako se pogleda struktura naše privrede, verovatno 60% svih privrednih aktivnosti upravo se obavlja preko takvih preduzeća - Elektroprivreda, Telekom, železnica i da ne ređam dalje, javna preduzeća od republičkog interesa i javna preduzeća od lokalnog značaja. Ona nisu ni dodirnuta ovim predlogom zakona. Postoji nekoliko sistema kako se uređuje tržište, zaustavlja, sprečava, ograničava i isključuje monopolsko ponašanje učesnika na tržištu. Jedan od tih sistema jeste da svim zakonima kojima se uređuje način poslovanja vršenja delatnosti maksimalno liberalizuju uslovi, da bi što veći broj subjekata mogao da bude u prilici da se bavi nekom delatnošću. To je taj normativni prestup koji je, moram da kažem, i prisutan u Narodnoj skupštini. Većina naših zakona koji su doneti ovde, u suštini su podsticaj razvoju konkurencije na našem tržištu. Ali, postoji drugi deo te borbe da se spreči, sankcioniše, kazni, onemogući monopolističko ponašanje. Vidite, kada se pogleda u članu 2. šta sadrži ovaj zakon, šta želi da zaustavi, to je sporazumevanje, zloupotreba dominantnog položaja i koncentracija. Koncentracija kao treći vid postoji verovatno 20 godina kao vid, odnosno oblik zloupotrebe položaja na tržištu. Sada se vraćam na ovaj član 1. i na ovaj amandman. Nije dobro da se u zakonu stavljaju neke parole koje su verovatno pojedinačne ekonomske kategorije koje opterećuju učesnika na tržištu, opterećuju možda i statistiku, opterećuju i političare, ali ništa drugo ne znače. To je i obuhvaćeno ovim našim amandmanom gde smo tražili da se izbrišu ove reči "podsticanje ekonomske efikasnosti". Zašto bi to bio primarni cilj države? Ako je tržište slobodno, ako država obezbedi jednakost i ravnopravnost svih privrednih subjekata na tržištu,zašto onda ubacujemo ovo da podstičemo ekonomsku efikasnost? Među nama rečeno, u nekim u oblastima čak i nije dobro da se podstiče ekonomska efikasnost jer se zapošljava veći broj ljudi i rešavaju se neka socijalna pitanja. Pošto je ovo u domenu ekonomske i neke političke kategorije, to ne treba da opterećuje zakon. Mi smo samo skrenuli pažnju na to da to treba izbaciti iz teksta zakona, jer u suštini to ništa ne znači. Kako bi se neko pozvao na ovu kategoriju, neka mi neko objasni? Efikasnost privređivanja u Srbiji je takva i takva, a mi ćemo ovim zakonom to da poboljšamo. Kako? Da sprečimo zloupotrebu dominantnog položaja? Zašto bi se povećala efikasnost? Ona zavisi od drugih faktora. Vi možete da sprečite zloupotrebu dominantnog položaja, skoči gorivo na 200 dolara po barelu - kako ste povećali efikasnost? Znate, te parole treba izbaciti iz zakona, jer one u suštini ništa ne znače. Ovaj zakon ima poprilično takvih parola. Pokušali smo amandmanima da te stvari malo uredimo. Osnovni nedostatak ovog zakona jeste što se ne bori protiv onih koji imaju monopolski položaj, čak nije ni bitno kako su došli do monopolskog položaja. Elektroprivreda ima monopolski položaj, na nju se ovaj zakon uopšte ne odnosi. Telekom ima monopolski položaj. Zašto ima monopolski položaj - jer nema konkurencije. Ko je konkurencija Elektroprivredi? Nađite mi je. Razlika između dominantnog položaja i monopolskog položaja je u tome da li nema konkurencije ili postoji neka neznatna konkurencija, pa ste tamo izrazili u onim procentima, što je u krajnjem slučaju i korektno. Monopolski položaj neko može da ima, kako vi sada koristite te termine "relevantno tržište", "relevantni proizvod", što u suštini ništa ne znači. U nekom selu jedan trgovac ima monopolski položaj. Ako iz tog sela treba da idu do sledeće prodavnice pet kilometara, jasno je. Ako jedna pekara isporučuje hleb jednoj prodavnici, a ta prodavnica je u nekom manjem mestu, naravno da je to monopolski položaj, jer prirodno da ne može da postoji druga konkurencija. Vi možete da otvorite koliko god hoćete tržište, ali nema interesa da neko ide tamo samo da konkuriše ovome, a ne može nikakav promet da pravi. Kada sam uzeo reč povodom ovog prvog uvodnog člana, ukazao bih na još jedno koncepcijsko neslaganje. Pravilo je, pošto je borba protiv monopola i zabrana zloupotrebe monopolskog položaja ustavna kategorija, deo treće generacija prava koja su propisana međunarodnim dokumentima, pa i našim Ustavom, zašto da se i to ne potencira, onda mora i u ovoj oblasti da se primeni princip na kome se zasniva zakonodavna nadležnost Narodne skupštine da se način ostvarivanja nekih prava uređuje zakonom. Ako se način ostvarivanja uređuje zakonom, onda mnoge stvari koje ste vi ovde propisali da su u nadležnosti Vlade, moraju biti u nadležnosti Narodne skupštine, odnosno moraju da se urede ovim zakonom. Tu imamo šupljinu i oko relevantnog tržišta, relevantnog proizvoda i drugih odredbi gde se javljaju merila, kriterijumi i nešto na osnovu čega se utvrđuje da li postoji dominantni položaj. Što se tiče monopolističkog položaja, vi ste samo rešili pitanje monopolističkog sporazumevanja, ali monopolistički položaj kao status niste ni dotakli. To očigledno ne želite da dirate jer mislite da samo država ima taj monopol. Na mnogim primerima ću da vam pokažem da "braća Karić" imaju monopol, pa i ovi drugi novokomponovani imaju monopol. Dakle, ako ljudi imaju lance svojih objekata, imajuzaokruženu proizvodno-prometnu celinu, šta su oni? Formalno-pravno vi možete da stavite trafiku pored nekog velikog diskonta, ali on je opet monopolista na tom vašem relevantnom tržištu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Narodni poslanik Zoran Krasić.
Evo nastavak onoga što sam malopre pričao. Član 2. ima naslov - Povreda konkurencije. Navodi se u uvodnoj rečenici da su to akti i radnje, a kao povrede se navode sporazumi, zatim zloupotreba dominantnog položaja i kao treće oblik koncentracije. Onda se u sledećem stavu 2. propisuje da, sad već neko merilo kako se izračunava, kako se utvrđuje, bitno sprečavanje i ograničavanje ili narušavanje konkurencije iz stava 1. tačka 1) i 2), ne uzima se zloupotreba dominantnog položaja, procenjuje se zavisno od konkretnog slučaja prema, pa su sada navedeni neki kriterijumi. I ono što sledi u stavu 3, što mi tražimo da se izbriše, Vlada Republike Srbije bliže propisuje kriterijume iz stava 2. ovog člana. Zašto smatramo da to ne treba da radi Vlada? Iz jednog prostog razloga što je to način ostvarivanja nečega što je Ustavom propisano. Ako je to način ostvarivanja nečega što je Ustavom propisano, onda to mora da se propiše zakonom. Mi smo ovim amandmanom hteli da vam skrenemo pažnju da ovo što ste naveli u stavu 3. nije ustavno. Ne možete da podzakonskim aktom uredite to. Moram da vam kažem da postoji i drugi sistem kako se to uređuje, ali taj drugi sistem zavisi od pravnog položaja antimonopolske komisije, bez obzira kako je vi zovete. U uporednom pravu je poznat slučaj da antimonopolska komisija, na bazi zakonskog ovlašćenja, propisuje sama neke kriterijume koje će da primeni. Zbog čega? Zato što se ona izmešta. Nije blizu Skupštine, nije blizu Vlade, pravi nezavisan kvaziupravni organ, koja svojim merilima i kriterijumima može da prati ono što se dešava na tržištu. To je situacija kada izričito ovlašćenje izvire iz zakona, što ima poprilično rezona. Ovako je moguće da se obesmisli rad komisije, jer Vlada će da joj propiše nešto, a to što propiše znači sad je možda zaštićen Janko Janković, a sutra u nekoj novoj konstelaciji Bogoljub Karić, pa on promeni kriterijume, pa više on nije u toj poziciji, pa sad sva njegova moć da kontroliše "Astra Simit", astra ovo, astra ono, "Mobtel" "Mobi klik" itd. i ovaj sistem firmi u kojima ima i kapital i uticaj. Zato se to propisuje zakonom ili se zakonom ovlašćuje antimonopolska komisija da propiše te kriterijume i ta merila. Mnogo je bolje kada se to objektivno uradi zakonom, što se tiče našeg pravno-političkog sistema. Nije loše ako se zakonom da ovlašćenje da uradi i antimonopolska komisija, s tim što tu postoji samo jedan mali problem, što ona donosi propise i primenjuje propise, i onda je obavezna sudska zaštita, naravno u upravnom sporu, gde se kontroliše zakonitost onoga što je komisija uradila svojim pojedinačnim pravnim aktom, ne kriterijumima i merilima. Kriterijumi i merila koje ona donosi mogu biti predmet ocene Ustavnog suda, a vi ste ovo dali Vladi, koja će to da uredi i onda znamo kako će da uredi. Kada je u dobrim odnosima sa Drakulićem, onda će to puna jedra, kada je u lošim odnosima - hajde da promenimo ovaj kriterijum. Kako? Na zahtev komisije, ona je zaključila da nešto nije u redu na tržištu, dajte da promenimo ove kriterijume, pa ćemo da idemo dalje. Radi se čisto o principijelnim primedbama, uz onu osnovnu primedbu da monopoliste niste ni dodirnuli. Verujte, u 90% slučajeva šta se dešava na našem tržištu i ne pojavljuje se ovaj sporazum iz stava 1. tačka 1) ovog člana, ne pojavljuje se sporazum, niti horizontalni, niti vertikalni, niti kako god hoćete, niti granski, niti na nivou nekog udruženja. Nema potrebe da se pojavljuje. Što bi Karić pravio sporazum sam sa sobom. Objasnite mi, molim vas. Zato kažem, ceo koncept zakona je po meni pogrešan i neprimenjiv. Evo, sada da ne ispadne da radikali samo kritikuju. I 1996. godine kada je donet, kada je u Saveznoj skupštini donet antimonopolski zakon, tada sam bio poslanik, mi smo radikali glasali protiv tog zakona. Zašto? Zato što nije bio dorečen. Da li je taj zakon primenjivan? Jedanput u pokušaju da se renovira antimonopolska komisija i da nešto pokuša da uradi. Verovatno je doneto 50 do 100 rešenja. Od 2000. na ovamo, taman posla, niko nije ni smeo da razmišlja o antimonopolskoj komisiji, jer se postavilo pitanje, možda je u ovom trenutku kada izlazimo iz neke krize možda je potrebno da se pogleda da se naprave tako neke malo jače firme koje će da budu generatori, pokretači itd. To je bilo prisutno. Da se završi započeti proces akumulacije prvobitnog kapitala. Sada kada akumulirani kapital ugrožava vlast, hajde sada da se setimo antimonopolske komisije i da krenemo. Koncepcijski zakon, antimonopolski zakon je bolji od ovoga. Mnogo je bolje da ste taj koncept prihvatili i da ste ga dogradili, razradili, i u pogledu rada antimonopolske komisije, sastava antimonopolske komisije i drugih stvari, i da ugradite i ove odredbe o koncentraciji. Mi nismo podnosili amandmane oko koncentracije, ali ona je pogrešno postavljena. Ovde se koncentracija javlja kao prethodno pitanje. Da li kao privredni subjekat mogu da se razvijam, i ako su mi svi propisi dozvolili da se razvijam, mogu da trgujem, mogu da kupujem akcije, a sada moram da pitam antimonopolsku komisiju da li mogu da kupim. Znate, antimonopolska komisija verovatno preventivno deluje svojim saopštenjima i svojim rešenjima na sve, ali ako za statusnu promenu mi treba da pitamo antimonopolsku komisiju, onda izvinite, molim vas, vi ste u obrnutom smeru u odnosu na ono što radi Vlada. Vlada ide ka decentralizaciji, deetatizaciji, a sada i za privredne aktivnosti mora da se pita komisija. Mi nismo tu podnosili amandmane, iz prostog razloga što znamo da ovaj zakon ne može da se primeni. Vrlo prosto. Žarko politički želimo da ponete sa primenom ovoga, jer ćete ranije da odete sa vlasti. Čim krenete sa primenom ovog zakona vi brkate u oči svima. Prvo vašim interesnim grupama, koje su vas i koncipirale tako. Zna se, G17 zastupa ova firma, SPO ova, DSS ove, tu konstelaciju, posvađale su se gazde. Ako krenete sa ovom komisijom gotovo je, bićete obrisani, nećete više dobijati njihovu podršku. Zato nismo hteli da vas sprečavamo, a pogotovo što sada neki više nisu ni u mentalnom stanju da shvate naše amandmane. Ako se amandmanom briše ta reč, donosi druga reč, oni kažu - sve se briše, kao što je sinoć jedan pametni ovde izašao i rekao, a čovek ni ne zna koja je tačka dnevnog reda. Znači, mi imamo politički interes da vam omogućimo da što pre odete sa vlasti. Krenite sa primenom, budite sigurni da idete sa vlasti odmah, jer udarate u vaše sponzore i one koji su vas postavili. Gledajte sami, biće tu i koncesije, drugih stvari, zna se ko koga protežira, ko štiti "Mobtel". Pola Vlade napada, pola Vlade štiti. Ima tu mnogo lepih stvari koje će da se dešavaju. Namerno vam nismo podnosili amandmane na odredbe o koncentraciji, a one su pogrešno postavljene. Vi možete da proveravate nečiju koncentraciju, ali ne možete da tražite od nekoga saglasnost, tim pre što su sve privredne aktivnosti slobodne. Kako vi možete ovim zakonom da menjate druge zakone? Sada hoće firma da kupi akcije neke firme, ona mora da podnese zahtev komisiji. Da li je to koncentracija koja može da dovede do poremećaja na tržištu, odnosno stvaranja nekog novog položaja? Malo ste pobrkali tu lončiće i budite sigurni da će ovo da mnogo boli.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Zoran Krasić.
Teško da može da nađe neko logiku između člana 7. i člana 9. Član 7. je princip, a član 9. je neki izuzetak, pojedinačno izuzeće od zabrane. Naravno, nismo hteli da vam diramo to, da se što pre upljeskate, ali smo vam skrenuli pažnju na stav 3. Vidite kako se doživljava Vlada u ovom konceptu zakona. "Vlada bliže utvrđuje sadržinu zahteva za pojedinačno izuzeće". Znači, Vlada je ovlašćena da napravi obrazac, ne "Savremena administracija", ne Zavod za udžbenike, ne neka štamparija, nego Vlada propisuje sadržinu zahteva. Znači, Vlada je svedena na nivo ćate. Član 6. kaže "relevantno tržište", pa prema prostoru, pa opet poslednji stav kaže: "Vlada bliže propisuje kriterijume za utvrđivanje relevantnog tržišta". Relevantno tržište je promenljiva kategorija i zavisi, pre svega, od toga šta se dešava na nekoj teritoriji. Ono što sam malopre naveo, pošto su preskočeni neki članovi, u članu 4. poslednji stav kaže: "Ovaj zakon se ne primenjuje na preduzeća, privredna društva i preduzetnike koji obavljaju delatnost od opšteg interesa, kao i na lica kojima je aktom nadležnog organa dodeljen fiskalni monopol", cigarete i alkohol. Šta će vam onda zakon? I onaj pre vas, onaj Đelić je za pet godina rešio akcizu za cigarete, unapred dogovorio, uspostavio super monopol, ekstra kluzi. Sve je to on sredio. Kaže, "koji obavljaju delatnosti od opšteg interesa". Delatnosti od opšteg interesa su one delatnosti čije je obavljanje nezamenljiv uslov za život i rad na određenom području: toplana, vodovod, kanalizacija, elektroprivreda, saobraćaj. To ne dotiče ovaj zakon, jer lokalna samouprava o tome vodi računa. Juče smo pričali o tome da tu nema čak ni konkursa, direktori se postavljaju prema parcelama - uhvatila je ova stranka ovo i ona gura to. Znate šta, vi neminovno ovim zakonom morate da udarite malo i na politički monopol, jer 60% svih privrednih aktivnosti se obavlja preko ovih javnih preduzeća ili u odnosu sa tim javnim preduzećima. Nećete valjda da kontrolišete samo trafike i da se borite protiv monopola u trafikama? Gradsko saobraćajno, železnica. Evo pitanje, svi ga izbegavaju - zašto je železnica ukinula neke linije? Koja alternativa? Nema je. Kakvo je to ponašanje? U početnim odredbama ste rekli da personalna primena ovog zakona podrazumeva privredne subjekte, preduzeća, preduzetnike, fizička, pravna lica i državne organe. Sada će kvazi državni organ, kao upravna organizacija - komisija da kontroliše državni organ koji obavlja neku privrednu delatnost. Greška u konceptu, i to velika greška. Sada vidimo za šta vi ovlašćujete Vladu da propiše obrazac zahteva. Član 7. kaže: "Akti koji za cilj ili posledicu imaju ili mogu imati bitno sprečavanje, ograničavanje i narušavanje konkurencije na relevantnom tržištu", a to "bitno" opet procenjuje Vlada, "jesu sporazumi, ugovori, pojedine odredbe ugovora, izričiti ili prećutni dogovori". Ne znam kako će ovi prećutni dogovori da se utvrde. Još niko nije našao formulu kako prećutni dogovor da se utvrdi. Kaže, "usaglašene prakse, odluke udruženja učesnika na tržištu" itd. "Sporazumi iz stava ovog člana zabranjeni su i ništavi, a naročito sporazumi kojima se neposredno i posredno utvrđuju kupovne ili prodajne cene ili drugi uslovi trgovine". Kakav tu može da bude pojedinačni izuzetak? Ono što je propisano članom 9, to je da komisija može na zahtev učesnika u sporazumu, znači onog ko je zaključio sve ovo iz člana 7, koji učestvuje u ovome, da odobri izuzeće pojedinog sporazuma ili dela tog sporazuma od zabrane, ako taj sporazum, odnosno njegovo delo doprinosi unapređenju proizvodnje ili distribucije. Valjda će svi oni da kažu da su napravili sporazum da bi unapredili proizvodnju ili distribuciju. Niko ne bi od ovih ostalih rekao: napravio sam ovaj sporazum da bi onemogućio proizvodnju. Opet će Vlada preko komisije da oslobodi od ovoga zato što je motor razvoja u ulici NN. Loš Predlog zakona, nedorečen, a posebno kod vertikalnih sporazuma. Znači, ako je do sedam godina - može, ako je rok trajanja duži od sedam godina - ne može. Osnovna poenta kod tih sporazuma, malo širim, pošto tu nismo podneli amandmane, a ima vremena, jeste da svi moraju da se daju komisiji. Zašto moraju da se daju? Onaj ko je zaključio, on ne zna unapred kakav će stav biti komisije o tome posle dve godine. Ako komisija posle dve godine zauzme stav da je taj sporazum u funkciji zloupotrebe položaja na tržištu, moguće su kazne od jedan do 10%, pošto je dovoljno da komisija utvrdi ništavost, jer po zakonu su ništavi ti sporazumi. Da se ne bi kroz dve godine utvrdilo da su ništavi i da mu se pokupi sve ono što je radio u toku dve godine, sad svi moraju da jure ispred komisije da daju svoje sporazume o poslovno-tehničkoj, čak nije ni bitno kako se zovu ti sporazumi, jer ovde kaže i prećutne dogovore. Verovatno ćete da idete i na konkludentne radnje. Namrštio se, namignuo je, verovatno je prećutno dogovorio ovo. Znate šta, ovako nešto ne može da ide u zakon. Bilo bi dobro da ovo povučete, jer sve što idemo dalje u analizi ovog zakona, verujte biće i suviše tragikomično.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović zajedno su podneli amandman na naslov iznad člana 15. i član 15. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Čudim se da nisu prihvatili pošto ništa ne menja zakon, ali verovatno neko iz Instituta za uporedno pravo je pisao ovo, pa onda tvrdoglavo insistira na ovome. Član 18. odnosi se na zabrane zloupotrebe dominantnog položaja i sada se navodi šta je to zloupotreba dominantnog položaja, a dva člana pre toga definišu šta je dominantni položaj na bazi učešća određenog privrednog subjekta na tržištu. U stavu 2. kaže se - zloupotrebom dominantnog položaja na relevantnom tržištu robe i usluga smatraju se radnje kojima se ograničava, sprečava ili narušava konkurencija, a naročito radnje kojima se, pa sada prelazimo na tačku 2), ograničava proizvodnja, tržište ili tehnički razvoj na štetu potrošača. Ne znam kako može da se ograniči tehnički razvoj. Znam samo da može da se ograniči proizvodnja ili da se ograniči nešto što se dešava na tržištu. Tehnički razvoj je na tržištu, ako se uvodi nova tehnologija ona se kupuje i sve je to na tržištu. Ako se ovde tehničkim razvojem smatra, ne znam kako neku inovaciju ili dostignuće neko može da naloži nekome da on to mora na bilo koji način da poveri drugom. Ako imam neki novi tehnološki pronalazak koristim ga za svoj proizvod, želim da proizvodim jedini ekskluzivno taj proizvod. Uopšte ne shvatam šta ste pod ovim mogli da mislite. Kako kao vlasnik patenta mogu da narušim tehnološki razvoj nekome? Amerikanci imaju F-16 i zašto bi dali da proizvodi neko drugi F-16? Ko to može njih da natera da daju nekome drugome. Ne može sve u zakon da ide. Znači, on je zloupotrebio svoju poziciju na tržištu koja je dominantna, pa je sprečio razvoj tržišta, guši konkurenciju i stvara poremećaje na tržištu. Kako može poremećaj u razvoju? Razvoj je moja ekskluziva, sve je pobrkano. Elektronska proizvodi rendgen aparate, to je roba koja se prodaje. Dođe kupac sa parama, kupi, oni mu daju i isporuče proizvod. Ako ne donese pare, nema proizvoda. Kakve to veze ima sa tehnološkim razvojem u nekoj drugoj instituciji koja koristi rendgen aparat. Neće da proda šraf, pa ograničio tehnološki razvoj. Ovde ste nešto silno pobrkali, jer svi se bore da imaju ekskluzivni proizvod, svi se bore da imaju ekskluzivno pravo na tom proizvodu. Zašto bi "Adidas" ako je procenio da ima jednog svog dilera ovde, jednog distributera, on s njim zaključuje ekskluzivni ugovor, zatim firma "Jeger", "Simens", ovi što prodaju rezonance, što prodaju rastvore itd, oni žele da unificiraju to. On ima neki svoj poslovni interes i zašto bi on sa šestoricom radio, radiće samo sa jednom firmom ovde. Ovo - tehnološki razvoj, to vam je višak i prosto sam iznenađen da niste to prihvatili, jer ne menja ništa. Odavno je i tehnički razvoj na tržištu, on se ne dešava mimo tržišta. Vinča nešto pronašla pa treba neko drugi da koristi, naravno da traži pare za to, ne može da poklanja. Ne znam zašto ste to ubacili, jer ovde se reguliše tržište, a propisi o naučnoistraživačkoj delatnosti su druge vrste, imaju druga pravila. Ovde to nije. Ono što je poenta i što je cilj ovog zakona jeste da se spreče poremećaji tržišta, do kojih bi moglo da dođe zato što je neko zloupotrebio svoj položaj, pa bez obzira da li je on monopolistički ili dominantan. To je cela poenta ovog zakona. Zašto neko zloupotrebljava svoj dominantni položaj? Da bi ostvario materijalnu korist i da bi poremetio tržište. Van toga ne možemo mi da idemo, Ustav nam ne dozvoljava. On kada propisuje šta je zabranjeno, a zabranjeno je monopolističko ponašanje na tržištu, e sad šta je sve takvo ponašanje: to je zloupotreba monopolističkog položaja i u okviru zloupotrebe monopolističkog položaja kao radnje mogu da se jave sporazumi, ugovori, dogovori oko cena itd. Jedna strana je toliko jaka da nameće uslove drugima koje moraju da prihvate, a ovde kod tehnološkog razvoja ne znam gde ste našli vezu. Ovo nije zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti, ovo nije zakon o autorskim pravima. Ne može sve u direktivu da ide. Član 20. kaže - komisija može na zahtev učesnika na tržištu, koji ima dominantni položaj na relevantnom tržištu, rešenjem da utvrdi da pojedine radnje koje taj učesnik namerava da preduzima nisu radnje kojima se zloupotrebljava dominantni položaj. Ne može to tako. Znači, ja koji imam učešća na nekom tržištu 50% nisam apsolutni monopolista, nisam jedini, najavljujem komisiji šta mislim da radim, pa molim vas komisijo kažite mi da li će to biti akt ili radnja zloupotrebe dominantnog položaja. Ne može tako. Ne može ono za šta postoji prezumpcija da je slobodno da se bilo čime uslovljava. Promet robe, usluga i kapitala je slobodan. On može da se kontroliše i ukoliko iz toga proistekne neka zloupotreba i neka šteta, država je dužna da interveniše. U ovom slučaju komisija može post festum da interveniše, ali vi ovde sada terate sve da se obrate komisiji. Dobar dan, ja sam u dominantnom položaju, prodajem 70% hleba u selu, a ovaj preko puta Đoka prodaje onih 30%, nameravam nešto da uradim oko ovog ovde, molim vas kažite mi da li ću time da zloupotrebim. Komisija mu objasni - nećete vi time da zloupotrebite, možete da radite. Ne može tako, ne može privreda da pita antimonopolsku komisiju, nego antimonopolska komisija kontroliše regularnost ponašanja na tržištu i vodi postupke protiv onih koji zloupotrebljavaju svoj položaj. Promenjena je logika. Grupa ljudi je 1999. i 2000. godine radila na novom antimonopolskom zakonu, koji se zasnivao pre svega na onoj koncepciji postojećeg antimonopolskog zakona, sa dogradnjama koje su neminovne zato što su se promenili oblici zloupotrebe monopolskog položaja i sa ciljem da se razradi što više kriterijuma, merila, kako bi to bilo jasno, primenljivo, da bi komisija mogla da deluje, ali umesto da ste to nastavili dalje, ovo je sada pretumbano kompletno. Ono što stoji u tim direktivama nije ono što bi neko pročitao. Ako uzmete čoveka koji je nasađen na jednu stranu i on to čita onako bukvalno, onda ćete videti i ako treba penicilin da dam moram da pitam antimonopolsku komisiju. Da li ću da prodam penicilin nekome, moram da pitam antimonopolsku komisiju da nije to zloupotreba mog dominantnog položaja. Znate i sami, svi poluproizvodi i proizvodi bazne hemije, to je sve može biti u funkciji tehnološkog razvoja, jer bez njih druge grane koje se naslanjaju ne mogu da rade. Zato vam kažem da će ovaj zakon biti neprimenljiv, a ako neko krene da primenjuje ovaj zakon preko ove komisije, onda će to biti čista samovolja. Čista samovolja! Videli ste i sami malopre, Vlada propisuje obrazac zahteva - ime, prezime, matični broj, šifra delatnosti itd. Nemojte, povucite ovo, pa doradite, da bi ovo na nešto ličilo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevović. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Odbor za trgovinu i turizam nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevović. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Odbor za trgovinu i turizam nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela Ksenija Milivojević. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 36. amandman je podnela Ksenija Milivojević. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo Aleksandar Radosavljević. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, naš predlog je vezan za članove saveta. Smatramo da je sasvim normalno i uputno da sastav saveta bude brojčano veći nego što je to predloženo u zakonu. Naime, predlagač nam je dostavio da je broj članova pet i kao što smo u načelnoj raspravi rekli smatramo da ta ideja nije dobra, jer neće ostvariti cilj ono što je predlagač želeo, da se na taj način možda i spreči eventualni pritisak koji bi možda neko mogao da izvrši na članove saveta. Ideja ovog amandmana je da broj članova saveta bude 11. Zašto 11? Zato što smatramo da ako je veći broj teže je i izvršiti uticaj na članove saveta i onda će svakako to telo imati i neki puni kredibilitet i u početku funkcionisanja neće dolaziti u situacije koje su sasvim realno moguće. Ako imamo na umu da se radi o novom institutu, da savet treba da zaživi u svom punom obimu, onda smatramo da je predloženo rešenje od 11 članova sasvim prihvatljivo. Zašto još smatramo da je 11 broj optimalniji u ovom trenutku od broja 5? Iz prostog razloga što u daljoj razradi zakona predlagač predlaže da u slučaju da sednici prisustvuje četiri člana saveta i da bude neodlučan broj glasova po određenim pitanjima odlučuje glas predsednika. To rešenje nije dobro. To rešenje je protivustavno. Samo vas podsećam na argumentaciju koju su predstavnici vladajuće grupacije imali po tački koja je bila vezana za radio-difuziju i radiodifuzni savet, gde su doslovce rekli da je neprihvatljivo za vladajuću većinu da član saveta iz Vojvodine ima pravo veta. U ovom slučaju dolazimo u situaciju da predsednik bude taj koji će sebi dati za pravo da presuđuje u konkretnim slučajevima. Ko može da nam garantuje da on u pojedinim situacijama možda nije bio podvrgnut uticajima pojedinih grupacija, interesnih grupacija vezanih za pitanje koje reguliše ovaj zakon. Prema tome, zaista smatramo da je predloženo rešenje koje smo dali u amandmanu, da broj članova saveta bude veći od onoga što se nalazi u Predlogu zakona, znači da broj članova saveta sa pet povećamo na 11, je nešto što će rasteretiti pritisak koji može da nastane u jednoj ovakvoj situaciji i da ne dođemo u situaciju da imamo protivustavna rešenja, a vrlo verovatno je da takvih situacija može biti. A u slučaju da bude dva prema dva, da glas predsedavajućeg bude presudan, još jednom podsećam da je protivustavno rešenje, da nije dobro i smatramo da je naš amandman daleko bolji. Na taj način ćemo napraviti mnogo kvalitetniji sastav saveta, a još jednom kažem bićemo u situaciji da već prilikom formiranja jedne takve institucije odagnamo sumnju da može doći do zloupotreba ili pritisaka pojedinih interesnih grupacija. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS na član 36. predloženog zakona o zaštiti konkurencije, koji govori o ovlašćenim predlagačima za izbor ovih pet članova saveta, u skladu je sa konstantnim zalaganjem SRS i sa našim viđenjem podele u strukturi vlasti na zakonodavnu i izvršnu i na ono šta treba da radi jedna a šta druga, i ko je vlastan da predlaže članove saveta. Po mišljenju srpskih radikala, i to ne samo za ovaj savet, moram da vas podsetim i kada je bio Nacionalni prosvetni savet i druga tzv. regulatorna tela, Vlada, koja je imenovana od strane narodnih predstavnika, dakle sa takvom većinom kakvu ima, ne škakljivom nego potpuno neizvesnom, od prilike do prilike, treba da predlaže članove saveta. Zašto mi to tražimo? Zato što je neprihvatljivo ovo što nam je predlagač dao, kao i ova ideja koju je imala koleginica Milivojević, da dopuni te strukture navodnih uglednih stručnjaka, onih koji treba da predlažu članove saveta, pa je ona čak to pokušala da proširi amandmanom i dodala advokatsku komoru, registrovano udruženje privrednika. Zamislite sada, Bogoljub Karić, oko koga se steže obruč sve više i više zbog njegovih velikih kriminalnih afera i dela koja je učinio, da predlaže jednog člana saveta. Zamislite da spreči konkurenciju, on koji drži apsolutni monopol na području telekomunikacije, odnosno kroz posedovanje Mobtela, ili kroz sve druge prljave poslove koje obavlja. S druge strane, stav 1. je takođe za nas neprihvatljiv. Ova formulacija koja se ponavlja od zakona do zakona, to vam je onaj dosovski manir, počev od 2001. godine pa naovamo, kažete - predlaže se iz redova uglednih stručnjaka. Naravno da je za nas prihvatljivo da se kaže - iz oblasti prava ili ekonomije i da raspolažu potrebnim znanjem iz oblasti zaštite konkurencije. Dakle, da su to pravnici ili ekonomisti, koji su se bavili tom oblašću, ali pitanje je i diskutabilno je, znate, sada, da vi kažete - ugledni stručnjaci, kada svi kadrovi, a to smo videli i kroz razmatranje zakona o državnoj upravi i državnim službenicima, koje Vlada prikuplja sebi, pa ministri koji su dobili određene resore, ne da nisu ugledni stručnjaci, nego mnogi od njih zaista su se pokazali veoma neprofesionalno u oblasti kojom se bave. To smo potencirali kada je na dnevnom redu bio Zakon o visokom obrazovanju, stručnjake i pomoćnike koje ima Slobodan Vuksanović, a tako kada krenemo redom od jednog do drugog ministarstva, da ne govorim o vašoj nameri ili maniru koji imate, pokažete prstom na nekoga i kažete - taj je stručan, taj se odmah pojavljuje u udarnim informativnim emisijama, odmah objašnjava. Znate, toliko je nestručnih, u stvari, iz tog vašeg miljea da je to tako da se čovek hvata za glavu. Gde god da pogledate, na bilo kojoj televiziji, u bilo kom jutarnjem programu, naročito Dnevniku RTS, sve vajni stručnjak do stručnjaka iz raznih oblasti. Dosta nam je, evo primera radi, kada je o ekonomistima reč, takve pogubne politike koju u finansijskom sektoru sprovodi Mlađan Dinkić, malo pomalo, od jutra do jutra, pojavi se i majka Mirosinka, veliki je stručnjak za oblast ekonomije i pojašnjava šta će da bude sa penzijama i penzionerima, kakva su kretanja na tržištu novca, kapitala, itd. Smatramo da ti nabeđeni stručnjaci, odnosno stručnjaci za vas i za milje kome vi pripadate, svakako za mnoge druge ljude nisu. Ko je taj ko treba da proceni ko su ti ugledni stručnjaci? To vam je isto kada se godinama razmatralo o nekom imaginarnom budućem zakonu o univerzitetu, najbolji je naravno bio onaj koji je donet 1998. godine, a ovaj od pre nekoliko dana je više nego skandalozan. Onda su se smenjivali na okruglim stolovima državne televizije razni stručnjaci, a mnogi drugi profesori, veoma kompetentni ljudi nikada nisu imali prilike da kažu nešto o tome. Kao što je slučaj u oblasti ekonomije, naročito ove ekonomije tranzicije. Ako treba da posmatramo i procenjujemo ko je stručnjak iz neke oblasti i ko je taj koji zaslužuje da treba da se nađe na određenom mestu, moramo da uzmemo i kompletan profesionalni angažman, i iz naučne oblasti tog čoveka, odnosno te osobe. Vama, recimo, nikada neće pasti na pamet neki profesor koji je možda slučajno ili namerno član SRS, koji se bavi svim onim što se dešava na našem tržištu u ovoj ekonomiji tranzicije. U našim redovima imamo jednog istaknutog stručnjaka kada je već o ovome reč. Da spomenem prof. dr Sretena Sokića koji se, kroz bavljenje ekonomijom i onim šta je ekonomija tranzicije u najdestruktivnijem smislu, pa i kada je u pitanju konkurencija i njena zaštita, bavio time, publikujući jedan naučni opus, knjigu koja je poučna za svakoga. Ali, njega ili nekog drugog vi nikada ne biste pozvali, niti biste od njega tražili savete. Vama je dobro da se začaurite, da imate neki svoj kružok i kažete - taj je za nas dobar, taj je stručnjak. Stvarno ne znam šta je sa ovim displejom gore, morao bi predsedavajući da mi objasni, ili je samo tu nestala struja, ili mogu da pričam sat-dva, nema nikakvih problema. Tema je veoma interesantna, a naročito kako da se zaštitimo od konkurencije u Srbiji, u kojoj privreda propada iz dana u dan, u kojoj se gotovo ništa ne proizvodi. Džabe vam akcija "kupujmo domaće", kada po strukturi proizvodnje od jedne do druge privredne grane, sve je mršavo, veoma tanko. Uostalom, i Republički zavod za statistiku mora da izađe sa takvim podacima. Kada sam već kod ovog amandmana i našeg principijelnog stava, jedinog ispravnog, da članove saveta treba da predlaže Vlada Republike Srbije, kao izvršna vlast u zemlji, još da ponovim ono što smo govorili u načelu o Predlogu zakona, a to je, sve dok postoji ovakav uvoznički lobi, kome apsolutno niko ništa ne može, ni premijer, ni vi ministre, besmisleno je da donosite ovakve i slične zakone i da računate da će ovaj savet ili bilo ko drugi moći da se suprotstavi onima koji zarađuju milionske iznose kroz nelojalnu konkurenciju ili poslovanje na samo njima znan način, a to su tzv. novi, stari, kako god hoćete, srpski tajkuni. Pozivam sve poslanike SRS koji žele da izađu i govore po mom amandmanu, vreme je, dame i gospodo srpski radikali, a i vi ostali, neograničeno.
Da vas obavestim, govorili ste osam i po minuta. Imate još šest i po minuta. Istina, gornji sat je u kvaru, ali ovde postoji kontrolni. Verovatno će ga popraviti. Da li još neko želi reč? Da, poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, razlog više zašto treba usvojiti amandman gospođice Nataše Jovanović leži i u ovom drugom delu dole. Ona je predložila da članove saveta bira Skupština i Vlada. U zakonu se kaže da članove saveta biraju ovlašćeni predlagači, pa ste nabrojali ovlašćene predlagače. Međutim, niste ubrojali jednu veliku grupaciju, doduše bila je velika 2000. godine, a sada je nešto manja, ali ako hoćete da vam to bude demokratski, gde su vam ovde Žene u crnom, plus Vojin Dimitrijević, gde vam je Helsinški odbor, gde vam je Narodni pokret "Otpor", danima je sedeo gore od 2000. godine, valjda je nešto naučio. Doduše, neki su prešli, malo požuteli, a ostali ne znam gde su se smestili. Dame i gospodo narodni poslanici, obrazloženje zašto niste usvojili amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović, da ga pronađem, kaže: "Rešenje navedeno u Predlogu zakona je bolje i preciznije od predloženog amandmana." Amandmanom predlažemo da Narodna skupština i Vlada biraju, a ovo je bolje i preciznije - Udruženje pravnika Srbije, Naučno društvo ekonomista Srbije, Advokatska komora Srbije, Privredna komora Srbije. Vi vrlo dobro znate ko je predsednik Privredne komore Srbije. Vlada Republike Srbije je na zadnjem mestu.Doduše, ovoj vladi i jeste zadnje mesto uopšte u Srbiji, ali se nadamo da će posle sledećih izbora doći do promene Vlade, ne da se nadamo, nego smo ubeđeni, sigurni smo da će doći do promene Vlade. Ta vlada će zauzeti mesto na svim nivoima koje joj pripada, a to je prvo mesto. Dame i gospodo narodni poslanici, prihvatite amandman narodnog poslanika gospođice Nataše Jovanović i izbrišite ovaj nepotrebni balast kod formiranja ovog tela koje je jako bitno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Vlada i organi državne uprave izvršavaju zakone, i samo oni, a drugi su dužni da ih poštuju i da se ponašaju u skladu sa zakonom. Ekskluziva izvršavanja zakona je posao Vlade i organa državne uprave. Izvršavanje zakona jeste i izbor. U postupku izbora, bez obzira na neke razlike koje mogu da se pojave, tehničke prirode, i predlaganje je sastavni deo postupka izbora. Tako da ne bi mogao neko van Vlade da bude ovlašćeni predlagač. Zato je podnet ovaj amandman koji sledi praktično onaj prethodni amandman, koji reguliše pitanje ovlašćenog predlagača. Znači, mi smatramo i tražimo ovim amandmanom da Vlada predlaže Narodnojskupštini članove komisije za zaštitu. To je cela poenta ovoga što smo tražili i ovim i sledećim amandmanima, i prethodnim amandmanom. Drugi razlog se nalazi u činjenici da postoji nekoliko zakona gde je predviđen sličan način izbora, kao što je Vlada predložila, gde postoje neki ovlašćeni predlagači. Članom 37. se reguliše taj deo postupka, šta rade ovlašćeni predlagači i kako to rade. Mi imamo tu loših iskustava. Neka slična rešenja postoje kod izbora Saveta radiodifuzne agencije, kod jednog i drugog prosvetnog saveta i još kod nekih institucija. Mislim da je u pitanju i Savet Narodne banke Srbije, takođe nešto komplikovano, kažem nezakonito i neustavno, a prema nazivu ovlašćenih predlagača tačno može i da se pogodi ko bi mogao da bude predložen za ovaj prvi izbor. Međutim, postavlja se pitanje da li članovi saveta, pored ovoga što treba da budu ugledni stručnjaci u oblastima koje su ovde navedene, treba da ispunjavaju još neki uslov. Zašto ovo pitanje postavljam? Postavljam ovo pitanje zbog člana 31. ovog predloga zakona, gde je u stavu 1. navedeno da je komisija samostalna i nezavisna organizacija, koja vrši javna ovlašćenja, u skladu sa ovim zakonom. Možda niste pratili prenos juče i prekjuče, pričali smo o zakonu o državnoj upravi i zakonu o državnim službenicima. Tada smo kritikovali koncept zakona o državnoj upravi u pogledu samog pojma i shvatanja šta su to organi državne uprave, uprava unutar ministarstava, uprava inspektorata, direkcija, posebnih organizacija, sekretarijata i zavoda. Da vas podsetim, još ranije smo izneli kritički stav povodom ideje masovnog formiranja agencija, koja je takođe nedorečena u našem pravnom sistemu. Kada sve to uzmemo i pogledamo šta ste napisali, da je to praktično jedna upravna organizacija i onaj ko rešava o nekim pravima i obavezama, a to je svakako savet, predsednik saveta potpisuje rešenja, s obzirom da se sve to radi u manje ili više jasnom upravnom postupku, a i u odredbama o postupku vi ste samo naveli neke specifičnosti koje bi bile karakteristične, a u osnovi se pozivate na odredbe Zakona o opštem upravnom postupku. Postavlja se pitanje: da li ta lica koja odlučuju o tome moraju da ispunjavaju i dodatne uslove koji se traže za sva ona službena lica koja postupaju i primenjuju zakon u državnom organu. Skloniji sam stavu da ste definisali kao nezavisnu, samostalnu i stručnu organizaciju, koja se između ostalog bavi i ovim poslom, ali ovako mi praktično nemamo pravi uvid u pravni položaj komisije, a pogotovo njenog saveta. Moram da vam skrenem pažnju da je možda bio bolji koncept da stručne poslove za potrebe komisije, koja ne bi trebalo da ima savet, radi odgovarajuće ministarstvo, a da komisija u suštini bude telo koje donosi rešenja, jer ovako vi pravite novu upravnu organizaciju, što mislim da u ovom trenutku nije potrebno, ne samo zbog troškova. A ako mislite da ćete na taj način obezbediti samostalnost ove komisije, grdno se varate, to moram da vam kažem, jer ukoliko zaživi ovaj način predlaganja kandidata za članove ove komisije, vi u startu imate komisiju u kojoj će sedeti ljudi sa jasno suprotstavljenim interesima, kao što je slučaj sa Radiodifuznim savetom. U Radiodifuznom savetu tačno je sve isparcelisano. Zna se šta zastupa predsednik, šta zastupaju ostali članovi, ko koga protežira, zašto protežira i naravno Radiodifuzni savet gotovo da nijednu odluku nije doneo. Kako da donese odluku kada zadire u tuđu parcelu. Međutim, slično će biti sa ovom komisijom ukoliko se ona bude birala na predlog ovih ovlašćenih predlagača. Dalje, znate da postoji problem oko statusa Privredne komore Srbije. Mi smo verovatno jedina država koja ima Zakon o privrednoj komori. Kod nas je Privredna komora Srbije obavezna organizacija za privredne subjekte. Ona čak ne može biti partner u kolektivnom pregovaranju, jer ne ispunjava osnovni uslov, nije nastala dobrovoljno od strane privrednika, industrijalaca itd. Ono što nam se nudi kao alternativa da je nastalo dobrovoljnim udruživanjem privrednika i industrijalaca nosi znak Bogoljub Karić. Kada se igrate sa demokratijom, vodite računa da se ne zaigrate baš mnogo. Nadam se da kako koji član komentarišemo, sve više uviđate da ovaj predlog zakona mora da se povuče jer ovakav niti može da se primenjuje, a ako krenete sa primenom, biće daleko teže štetne posledice od bilo kakve slučajne koristi koja bi se pojavila primenom ovog zakona.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se ovde iz dana u dan nešto kvari, jedan dan procuri Narodna skupština, sledeći dan sat, treći dan vam se pokvari koalicija, zaista se neću smatrati obaveznim da svoju diskusiju uklopim u ovih šest i po minuta, jer ste bili dužni da obezbedite potrebne tehničke uslove za rad Narodne skupštine i za vođenje ove sednice, jer apsolutno ni na koji način ne mogu da znam koliko je vremena proteklo, a nadam se da ni vi nećete zloupotrebljavati svoju funkciju predsedavajućeg da mi dobacujete i da na taj način remetite tok mojih misli, a mogao bih da se i zbunim pa da počnem sve ispočetka. Što se tiče amandmana, koji je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić, na član 37. ovog zakona i kojim je traženo da se briše ovaj član, mislim da je to nešto što bi trebalo prihvatiti, jer je kompletna koncepcija koju ste vi ovde dali kroz ovaj zakon o izboru ovog saveta kao osnovnog tela Komisije za zaštitu konkurencije potpuno pogrešna. Odredbe su uglavnom nejasne, neodređene i to je nešto što, što bi naš narod rekao, mož` da bidne a ne mora, pogotovo dole na jugu. U trećem stavu, na primer, kaže se "predsednik Skupštine najmanje 20 dana pre odlučivanja o izboru člana saveta, na pogodan način, javno objavljuje sve važeće liste kandidata koje su podneli ovlašćeni predlagači, sa osnovnim biografskim podacima o kandidatima". Šta to znači "predsednik Skupštine objavljuje na pogodan način"? Da li će gospodin Marković ili neki drugi, jer ovaj zakon se donosi i za neko duže vreme od tog koliko će on biti predsednik Narodne skupštine, može sam da bira i izabere; za jednog predsednika ovo će biti pogodno, za drugog predsednik ono će biti pogodno. Ako on oceni da je pogodno da izađe na prozor i da vikne, da li će to biti dovoljno da se na taj način ispoštuje ova zakonska obaveza, i da kaže, evo on je javno objavio, bio čovek na prozoru, viknuo tri puta to su ti, osnovne biografske podatke, pa ko je čuo, čuo je. Ako ustanovljavate već neku obavezu zakonom, onda je neophodno da ta obaveza bude na neki normalan način odrediva, da se zna da li će to biti u "Službenom glasniku", da li će biti na neki drugi način, da li će sazvati konferenciju za štampu pa pročitati, koja je to obaveza predsednika Skupštine u ovom postupku. Dalje se kaže - nadležni Odbor Skupštine može pre odlučivanja o izboru članova saveta organizovati javni razgovor sa kandidatima radi sticanja uvida u njihove sposobnosti za obavljanje poslova iz nadležnosti komisije. Znači, minimum mora da bude deset kandidata, ali može da ih bude i 20. Kakav javni razgovor će se tu organizovati? Da li se tu misli da će biti pozvani ti kandidati na sednicu odbora? Oni nemaju nikakvu obavezu da dođu. Da li mislite da može kroz dva, tri ili pet minuta da se vidi kakve su to njihove sposobnosti i kvalifikacije? Nisu oni atletičari, pa da ih testiramo za koliko će pretrčati 100 metara, pa ko je najbrži njega ćemo birati. Na koji način je moguće steći uvid u njihove kvalifikacije kroz razgovor od tri ili pet minuta? Čak ne postoji ni obaveza da se taj razgovor organizuje, niti je ovde precizirano kako taj razgovor treba da izgleda. Da li će to biti u direktnom prenosu, da li će biti na sednici odbora, da li će se organizovati neka TV emisija ili će sesti u park pored Skupštine, pa javno opet moći svako da prisustvuje ko naiđe u tom trenutku? Ovaj član, kao i mnogi drugi, besmisleni je i zbog toga predlažem da se briše ovaj član kao što je to predložio u ime poslaničke grupe SRS i narodni poslanik Milorad Mirčić. Ali, mislim da bi bilo dobro ovde da obratimo pažnju i na još jednu činjenicu koja je vezana za amandmane koji su podneti na ovaj zakon, i mislim da bi dobro bilo da nam i ministar, pošto je već tu, objasni, jer mislim da nema smisla da sedi tu, a da se u svoj posao ne meša. Nije njegovo ovde da nam prvo obrazloži zakon tako što će pročitati objašnjenje i da na kraju da završnu reč. Vi ste tu, gospodine ministre, da bi nama odgovarali na konkretne primedbe. Ono što možda drugi ne znaju, nisu se verovatno ni potrudili da pročitaju mišljenje Vlade, jeste to da je na ovaj zakon, verovali ili ne, iz poslaničke grupe SPO podneto čak 12 amandmana i da su svi do jednog prihvaćeni. To je potpuno, mislim, ispod dostojanstva Narodne skupštine. Mislim da je nezapamćena ovakva aktivnost poslaničke grupe SPO po bilo kom zakonu, a takođe i ovaj procenat uspešnosti od 100% je praktično nešto što nas dovodi u sumnju da vidimo zašto su ti amandmani podnošeni, kako su podnošeni, da li su podnošeni u dogovoru sa ministrom, samo zato da bi se reklo - evo toliko smo amandmana podneli, svi su nam prihvaćeni, mnogo smo pametni. Nijedan drugi zakon koji je bio, a dosta ih je bilo u raspravi, nije ništa slično pokazao. Ukoliko su, ja ću ih pomenuti, Čeković Sanja, Ninić Milan, Blagica Kostić i Stevanović Slaviša zaista ovakvi stručnjaci i za ovaj zakon i za ove oblasti, onda bi mnogo bilo bolje da je neko od njih preuzeo ulogu ministra i zamenika ministra, jer na ovaj način ministar je priznao da je ovaj zakon, koji je on predložio, bio pun rupa, čak 12 amandmana je prihvaćeno, i onda bi osnovno i moralno bilo da je podneo ostavku, pa rekao - evo ovi ljudi su kvalitetniji od mene, bolje se razumeju u ovu materiju, dajte neka oni dalje rade ovaj posao. Očigledno je, moram i to da napomenem, a to govori dosta i o odnosima u koaliciji i načinu na koji ta koalicija funkcioniše, očigledno je da se i poslanička grupa SPS priprema za raspravu o narednim zakonima koji dolaze na red i evo u tom cilju je na Predlog zakona o oglašavanju poslanička grupa SPS povukla čak 17 amandmana, verovatno sve amandmane, odnosno Rajko Baralić je povukao čak 17 amandmana, verovatno sve amandmane koje je podneo na taj zakon. Onda ne znam zašto zamarate narodne poslanike iz drugih poslaničkih grupa da se pripremaju za sednicu, da te amandmane čitaju, da se eventualno pripreme i za diskusiju o njima, a vi da li zbog koalicionih dogovora ili zbog nečeg drugog ne smete, to je već sada očigledno, ni da se javite da obrazložite te amandmane koje ste podnosili. Onda je mnogo bolje da te amandmane ne podnosite. Ne znam šta pokušavate time da postignete, jer to nije prvi put da se ovakva situacija ponavlja i gotovo da za svaki zakon, pre nego što počne rasprava, mi dobijemo dopis od poslaničke grupe SPS da oni povlače sve amandmane koje su podneli na taj zakon. Desi se doduše ponekad da se jedan ili dva amandmana pukim slučajem prihvate i onda je to njima valjda dovoljan razlog. Eto oni kažu - ispunjeno je ono što je hteo naš predstavnik, naši uslovi su prihvaćeni i sada ćemo mi punog srca glasati za taj zakon, iako smo se kleli praktično do prethodnog dana ili do svega 10 minuta pred početak glasanja da od tog zakona nema ništa, jer je neprihvatljiv. Dakle, opominjem još jednom i predsedavajućeg da ne zamajava narodne poslanike, obezbedite tehničke uslove ovde za trajanje sednice ili napravite pauzu dok to ne obezbedite. Možete i da kažete da niste sposobni, znači, i pored napora i stručnih službi, i Vlade i svih ostalih koji ovde činite vladajuću koaliciju da niste u stanju da popravite ovaj sat. To bi dosta reklo o vama, ali se nadam da ćete imati razumevanja i da je to nešto što je od koristi apsolutno svim narodnim poslanicima, bez obzira na poslaničku grupu iz koje dolaze.
Hvala, gospodine Šaroviću. Nisam razumeo o čemu je reč. Izvolite, gospodine ministre.
Što se tiče mešanja u svoj posao, mešam se taman onoliko koliko mi unutrašnja mudrost to nalaže. Ne valja se čak nekada ni previše mešati u svoj posao, jer to može da ima jako negativne efekte. Što se tiče komentara i prihvatanja amandmana, prihvatili smo sve amandmane koji zaista suštinski poboljšavaju zakone. Očigledno niste dovoljno sarađivali s nama da biste dali amandmane koji bi suštinski podržali zakon, ali nije bilo nikakve smetnje da te amandmane prihvatimo. Inače, mogu vam reći sledeću stvar. U ova četiri zakona prihvatili smo amandmane gotovo svih poslaničkih grupa, čak i amandmane SRS. Ako se ne varam, tu je gospodin Deđanski, neki amandmani koji se odnose na vino su bili amandmani poslanika SRS i prihvaćeni su. Tako da ta konstatacija apsolutno nije tačna. Što se tiče toga da li sam čitao ili ne, u životu sam položio više od 50 ispita, uglavnom sa najboljim ocenama, i verujte mi da mi nije nikakav problem da sve što treba kažem i da ne čitam. Kada je ipak reč o zakonima, koji traže vrlo precizno izražavanje i regulišu vrlo preciznu materiju, onda je bolje neke stvari čitati nego pričati iz glave, kao što je u određenim situacijama bolje neke stvari zapisivati nego pamtiti.
Hvala, gospodine Dimitrijeviću. Izvolite. Replika. Ovo je bilo odgovor na izlaganje gospodina Šarovića. Izvolite, gospodine Šaroviću. Mora da se poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. (Žarko Obradović, sa mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku. Daću onda prvo vama reč. Moram da upozorim sve poslanike koji su koncentrisani isključivo na jedan časovnik. Dakle, digitalni časovnik koji se nalazi iznad ovde trenutno nije u funkciji. Molim da koristite časovnike koji se nalaze sa strane radi poređenja, ali svejedno, obaveza predsedavajućeg je, pošto postoje digitalni ovde na ekranima, da stalno podseća koliko je vremena ostalo, pa ću to raditi možda i učestalo, da bih vam pomogao ako vam je potrebno. Izvolite, po Poslovniku gospodine Obradoviću, pa potom replika, gospodin Šarović.
Hvala, gospodine predsedniče. Koristim odredbe Poslovnika i mogućnost da gospodinu Šaroviću kažem nešto povodom amandmana SPS. Naime, u konkretnom slučaju naš kolega Rajko Baralić će reći i zašto je podneo i zašto je povukao te amandmane, ali moram reći, povodom drugih stvari i iznete tvrdnje da mi to radimo pro forme, da to nije tačno. Ovde je izneta generalna tvrdnja da socijalisti podnose amandmane da bi ih posle povlačili, verovatno sa nekom zadnjom namerom. Stvarno ne mogu nikome pomoći ko se ne trudi da da suštinske primedbe, sugestije, predloge kako zakon može da izgleda. Primetio sam da ponekad kolege iz SRS imaju sistemski pristup da sve amandmane podnose sa obrazloženjem - brisati. Imaju jedan sistem da ništa ne valja i da svaki član treba brisati. Mi imamo drugi pristup. Primera radi, uzeću Zakon o visokom obrazovanju. Mi smo podneli dvadeset i nešto amandmana, 11 je bilo prihvaćeno, što od Vlade direktno, što na odborima. Stvarno ne mogu pomoći drugima u pogledu odnosa između sadržaja tog zakona i naših amandmana. Mi smo predložili, primera radi, da bude oktobarski ispitni rok. Šta je normalnije nego da Vlada prihvati oktobarski ispitni rok, ako je predvidela da se tri puta može polagati jedan ispit, a u Predlogu zakona stoji da je to samo dva puta. Znači, ako hoćete, uočili smo grešku i Vlade i predlagača, pa smo podneli amandman. Predložili smo da bi član Nacionalnog prosvetnog saveta trebalo da bude i predstavnik Univerziteta iz Prištine, koji je smešten u Kosovskoj Mitrovici. To u Predlogu zakona nije bilo. To govori o suštini amandmana. Svako podnosi amandmane na zakon na način na koji misli da to treba i to pokušava da obrazloži. Nemojte sa tim insinuacijama, ostavite našu poslaničku grupu, gospodine Šaroviću, na miru. Mi radimo posao na način na koji mislimo da treba. Neki se amandmani prihvate, neki se ne prihvate, ali to je deo i parlamentarnog života i načina rada svake poslaničke grupe.
Izvolite, narodni poslanik Nemanja Šarović, replika na izlaganje ministra Bojana Dimitrijevića.
Kao prvo, gospodine Obradoviću, ne znam zašto vi ubeđujete nas iz poslaničke grupe SRS da su vaši amandmani dobri. Prvo, pričate o amandmanima koji nemaju veze sa ovim zakonom. Drugo, ukoliko su već toliko dobri amandmani, evo verujem vam, ali ne treba da ubeđujete mene, nego vaše koalicione partnere. Objasnite građanima Srbije, ako su vam toliko dobri amandmani, zašto ih onda povlačite? To je bila suština moje primedbe. Znači, zašto povlačite amandmane ako su vam toliko dobri? Naravno da nisu dobri. Kao treće, SRS nikada nije podnela amandman sa obrazloženjem "briše se". Amandman može da glasi - briše se taj i taj član, i takve amandmane podnosimo kad god nije moguće na drugi način popraviti zakonski tekst, osim tako što će biti eliminisan iz pravnog prometa. To je, na našu veliku žalost, često. Ti amandmani, iako glase - briše taj i taj član, uvek imaju obrazloženje i u obrazloženju piše zašto je neophodno da se taj član briše. To su različite stvari. Da li mi radimo dobro svoj posao ili ne radimo, to će procenjivati birači. Apsolutno najbolji dokaz da sam bio u pravu u onome što sam rekao, jeste upravo to što ste vi morali da pričate o nekim drugim stvarima, a ne o onome na šta se moja primedba, koja jeste suštinska, odnosila. Dakle, ubeđivati nekoga da su vaši amandmani dobri, da oni poboljšavaju ne znam koliko život građana, a istovremeno povlačite 17 amandmana, ovo su svi amandmani vaše stranke koji nisu prihvaćeni na naredni zakon o kojem treba da raspravljamo, znači samo jedno, a to je da su vas vaši koalicioni partneri naterali da te amandmane povučete, da bi ova rasprava trajala što kraće. Dajte onda da to kažemo građanima Srbije. Ukoliko nije, izađite ovde i obrazložite bilo koji amandman koji ste podneli i recite - ovaj je amandman dobar, ministar neće da prihvati taj amandman i mi nećemo podržati ovaj zakon. Učinite to jedanput. Naravno, vi to nećete učiniti. Što se tiče ministra i njegovog obrazloženja, mene apsolutno ne zanima koliko je on ispita položio u svom životu. To nije uslov da on bude ministar, niti je to merilo koliko on dobro radi svoj posao. Ponavljam još jednom, ne možete ubediti nikog ozbiljnog da to što je poslanička grupa stranke kojoj vi pripadate, kolika god bila, podnela 12 amandmana i da su svih 12 prihvaćeni, da je to slučajno, da ni jedan amandman nije odbijen, iako po drugim zakonima niti podnose ovoliko amandman, niti se oni prihvataju na ovaj način. Jasno je da se ovde radi o izigravanju Narodne skupštine. Ovo je potpuno neozbiljna. Vi na ovaj način valjda pokušavate da rad svoje poslaničke grupe prikažete građanima Srbije na mnogo ozbiljniji način. (Predsednik: Vreme.) Ako ste već rekli da neko sa vama nije dovoljno sarađivao, zašto vi ne sarađujete sa članovima vaše stranke, zašto opterećujete Narodnu skupštinu? Onda je trebalo vašim unutarstranačkim konsultacijama između tih krila koja postoje da se dogovorite pre nego što je ušao zakon u proceduru, pa da nam date ovde kompletan zakon i da znamo o čemu raspravljamo i na šta pišemo amandmane. Vi na ovaj način date njima da napišu amandmane, prihvatite ih, oni postanu sastavni deo predloga zakona, ali onda ova skupštinska rasprava gubi smisao, jer zakon koji smo mi dobili kao predlog zakona nije taj o kome raspravljamo. (Predsednik: Vreme.) Mi nismo imali mogućnosti da sagledamo te amandmane kroz zakonski tekst unapred, kada smo naše amandmane pisali, jer nismo znali, kao vi, da će ti amandmani biti prihvaćeni. To je suština. Vi nama onemogućavate da se na adekvatan način pripremamo i da znamo šta će sve činiti zakonski tekst, jer kad vi prihvatite ove amandmane na sednici Vlade, onda je već kasno da mi podnesemo nove amandmane na te članove. Praktično, nismo dobili priliku da raspravljamo o 12 članova koji čine ovaj zakon. Dakle, radi se o ozbiljnosti.
Molim vas i sve učesnike, svi odgovorni poslanici koji prate, nemamo razloga da ponavljamo, znamo da amandman na član 20, koji su podneli poslanici SPO, nije prihvaćen. Neki se amandmani prihvataju, neki ne prihvataju, ali svako ima pravo da iznosi svoje utiske. Molim vas, nemojmo o utiscima da raspravljamo. Izvolite.
Gospodine predsedniče, vi dobro znate, kao i svi ovde prisutni, da se deo rasprave u ovom cenjenom domu uvek odnosi na prisutne koji su u sali, ali apsolutno i prema javnosti Srbije. Naravno, svako priča kako mu odgovara i priča ono što želi. Šta je mera kvaliteta vrednosti nekog amandmana? Šta, subjektivan stav, iskustva drugih zemalja, sistemski koncept u odnosu na zakon, stav Vlade prema tom amandmanu? Imate koliko hoćete kriterijuma za meru vrednosti jednog amandmana. Bio sam vrlo jasan, naš kolega Rajko Baralić će izaći i obrazložiti ovde amandmane koje je i predložio i povukao, zašto je predložio i zašto je povukao. Na drugom zakonu i drugom primeru sam pokazao da određeni amandmani apsolutno imaju svoje mesto, da imaju mesto u predlogu zakona koji se predlaže. To je naš metod rada. Neću da koristim ovu govornicu da bih obrazlagao kako drugi rade i kako drugi govore. Uzeo sam ovaj zakon zato što sam potpuno ubeđen da je u Predlogu zakona o visokom obrazovanju bilo sjajnih predloga koji nisu bili prihvaćeni, jer nisu bili deo sistema. Da li stvarno neko misli da amandman koji predloži profesor Velimir Simonović nije kvalitetan amandman? Ali, ne uklapa se u sistem, koji primera radi, Vlada predlaže. Profesore, izvinite što upotrebljavam vaše ime i rad, jer bilo je nekoliko amandmana koji nisu prihvaćeni, ali o tome se odlučuje većinom, u odnosu na onaj predlog zakona i rešenja koja većina smatra da su optimalna. U ovom slučaju imamo jedan zakon gde je kolega Baralić podneo amandmane i on će najbolje obrazložiti. Pustite ostale priče, jer je to sve deo subjektivnog stava prema zakonu i onoga što se prema javnosti Srbije želi sa ove govornice poručiti.
Još neko o ovom amandmanu? Pardon, samo sekund, ovo je povreda Poslovnika. Vi ćete repliku kasnije, a vi gospodine Baraliću? Pošto su se prvi javili, pre toga samo pitam po kom osnovu, jer sa jedne strane redosled javljanja utiče na redosled izlaganja, zavisno od osnova. Gospodin Baralić je po? (Rajko Baralić, sa mesta: Kako god vi hoćete.) Ne kako hoću. Ovde radimo po Poslovniku. Da li ste se javili po Poslovniku? (Rajko Baralić, sa mesta: Neka dečko kaže.) Nemojte dečko. Izvolite, gospodine Šaroviću, ali vi ćete takođe po Poslovniku. Onda ćete vi sledeći dobiti reč, pa potom gospođica Blagica Kostić. Izvolite, gospodine Šaroviću, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam čuo prethodni put na koji se član odnosilo izlaganje gospodina Obradovića, a mislim da ste i vi, gospodine Markoviću, kao predsedavajući bili dužni da kažete da li je po vašem mišljenju povreda Poslovnika učinjena ili nije učinjena, da date neko obrazloženje.
Izvinite, vratiću vam vreme. Nije se javio gospodin Obradović za povredu Poslovnika, nego se javio po Poslovniku. Isto tako ste se vi sada javili po Poslovniku ili povreda. Ako je povreda, molim vas, citirajte član. Vraćam vam vreme.
Gospodine Markoviću, vi ste dužni kao predsednik Narodne skupštine, u skladu sa članom 27, između ostalog da se starate o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Kao prvo, moraćete malo da se suzdržite pa kada se neko javi sačekate da završi, da kaže to što ima da kaže, pa onda komentarišite koliko hoćete. Dakle, upozoravam vas, nemojte me prekidati, nemate pravo na to u skladu sa Poslovnikom. Nikoga nisam uvredio i upravo sam pričao o povredi Poslovnika koja je učinjena po mom mišljenju i dajte malo koncentrišite se, ako treba pročitajte ponovo Poslovnik, ali nemojte me prekidati. Dovoljno su neregularni ovde uslovi u sali zbog toga što ne radi ovaj sat koji nam pokazuje koliko vremena imamo, pa to što vi kažete da ćete vratiti vreme meni apsolutno ništa ne znači. Kao drugo, povređen je član 104. Vi ste ga povredili kada ste rekli da ozbiljni poslanici znaju šta se radi, o čemu se priča itd. Da li vi to, gospodine Markoviću, delite ovde poslanike na ozbiljne i neozbiljne, da čujemo koji su to ukoliko je tako, jer na ovaj način dovodite jednostavno u neprijatnu situaciju sve one koji sede ovde u sali, bez obzira na to kojoj poslaničkoj grupi pripadaju. Gospodine Markoviću, kada vi počnete da kršite Poslovnik, a vaša obaveza da se pridržavate tog poslovnika je veća baš zato što ste vi predsednik Narodne skupštine, veća je i zbog toga što ste pripadnik vladajuće koalicije, onda dajete pravo i drugima da počinju da krše Poslovnik i da se uvredljivo obraćaju drugim poslanicima, kao što je to uradio sada i gospodin Baralić, ali se nije čulo možda u direktnom prenosu. Dakle, zbog vašeg ponašanja posle dolazi do mnogo većih problema, krajnje ste nekorektni bili juče kada ste Milošu Aligrudiću, kao predstavniku vladajuće koalicije i šefu poslaničke grupe DSS, dali reč, on je ovde govorio to što je govorio, pretio i vređao poslanike SRS i rekao - ima vi da ćutite. Ne može nama bilo ko da kaže da li ćemo da ćutimo ili nećemo. Pogotovo smo osetljivi na to kada to govori neko ko nam se obraća sa pozicije vlasti. To jednostavno ne dolazi u obzir. Vi ste bili dužni da sankcionišete to ponašanje. Umesto toga niste ni nama, koji smo se javili da govorimo o povredi Poslovnika, dozvolili da izađemo ovde za govornicu i da kažemo šta imamo, nego ste napravili pauzu. Zbog svega toga poslanička grupa SRS juče je napustila sednicu. To naravno niko od medija nije objavio, ali su građani Srbije mogli da vide kako izgleda Narodna skupština kada tu nema srpskih radikala. Onda se dešava to da vi samo čitate amandman za amandmanom, da više rasprave nema, da se niko ne javlja. Bitno vam je samo da pretrčite to što brže i da idete kući. Ali mi jednostavno ne zbog vas nego zbog građana Srbije to sada nećemo da dozvolimo, sada ćemo ipak govoriti o amandmanima, ali vas još jednom pozivam da se malo prisetite da ste predsednik Narodne skupštine, da ste ovde da štitite prava svih narodnih poslanika i da ste vi prvi dužni da se striktno pridržavate ovog poslovnika, jer povreda koju vi učinite je mnogo teža nego kada to učini bilo koji drugi poslanik.
Član 104. me obavezuje na ono što sam i uradio. Dakle, narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Narodni poslanici dužni su da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. U skladu sa tim članom predsednik Skupštine je zamolio da se u izlaganju po Poslovniku ne obraća pažnja na činjenicu da je moglo da se shvati da su iznošeni podaci iz privatnog života, ko je sa kim i šta dogovarao nezavisno od ove sednice, a skrenuo sam pažnju na dostojanstvo, te da odgovorni poslanici, jer mislim da se dostojanstvo, to sam već jednom rekao gospođi Stojačić, ovde brani pismenošću. Dakle, poslanici koji su se odgovorno pripremili za raspravu, ne moraju svi poslanici da se pripremaju za raspravu u pojedinostima, to je potpuno jasno, ako su pročitali amandmane, videli su da su neki amandmani, pa između ostalog amandman koji je ovde razmatran na član 20. jeste amandman koji je podnela jedna poslanička grupa, odnosno tri poslanika, i da taj amandman nije prihvaćen, i da nije sporno da se zbog toga što neko nije obavešten, pa je iznosio podatak druge vrste, da se o tome raspravlja, jer bi to doprinosilo nedostojanstvu Skupštine. Dakle, branio sam dostojanstvo Skupštine. Gospodin Baralić je tražio reč po Poslovniku. Odustali ste gospođice Kostić? Hvala. Potom replika, gospodin Aligrudić. Oprostite, zadovoljni ste odgovorom? Ne. Skupština će se izjasniti u danu za glasanje. Izvolite, gospodine Baraliću.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ništa nisam uradio izvan ovlašćenja koja daje Poslovnik koji reguliše rad Narodne skupštine. Podneo sam amandmane u skladu sa Poslovnikom i povukao amandmane u skladu sa Poslovnikom. Po svoje mišljenje ne idem u tuđe dvorište, niti iz tuđeg dvorišta očekujem tu vrstu pomoći i asistencije. Ja se za ovo, kao i za svaku drugu sednicu, pripremam ozbiljno. Podsećam da je ovde govoreno po amandmanu i po amandmanima koje sam povukao na zakon koji nije na dnevnom redu u pojedinostima sada. Ovde se razgovara o amandmanima o zaštiti konkurencije. Ne kao što govore neki članovi, nažalost i odbora kojim predsedavam, zaštiti od konkurencije, daleko bilo. Sasvim je drugačija terminologija u pitanju. Osim toga, kada je reč o tom zakonu na koji sam podneo amandmane, radi se o zakonu o zaštiti konkurencije i na koji sam povukao amandmane. U različitim varijantama, u različita vremena, sa različitim ljudima proveo sam 100 sati pripremajući se za ovaj zakon. Regionalna privredna komora Niš, Medija centar sa svim oglašivačima, sa direktorima medija, sa svim zainteresovanima, sa svim zainteresovanim narodnim poslanicima u maloj sali ove skupštine pre nekoliko meseci bio je kompletan tim gospodina ministra, bili su članovi Odbora za trgovinu i turizam, bilo je preko 50 učesnika medija, oglašivača, direktora marketinga i svih drugih ljudi koji su zainteresovani da se na jedan stručan, krajnje otvoren i kvalitetan način govori o ovom zakonu. Amandmane koje sam podneo podneli su u istovetnom tekstu i neki drugi narodni poslanici, kao što je gospodin Bogoljub Pejčić, kao što su mnogi drugi. Iskoristio sam svoje pravo ovlašćenog predlagača, na molbu oglašivača, da podnesem u njihovo ime amandman, bez ikakve posebne obaveze da amandmane branim. Procena je Vlade da li će ili neće da to prihvati. Kada se to nije dogodilo, u saradnji sa njima povukao sam amandmane i to je legitimno, kao što je legitimno da neko svoje amandmane brani. To je puna istina s tim u vezi. Podsećam narodne poslanike, biće prilike, dva puta smo se uglavnom skoro svi obrukali, kada budem podneo izmene i dopune Zakona o socijalnom staranju, da se deca rođena na selu a bez roditelja, uslovno rečeno, nagrade apanažom do kraja redovnog školovanja, da to podrže ovde i pokažu svoja programska opredeljenja prema deci koja se, nažalost, tužno kolokvijalno nazivaju siročad. To će biti prilika i to će se uskoro dogoditi, a sve ovo drugo, znate, može da bude na ovakav ili onakav način tretirano. Nikako ono što ovde radim nije zamajavanje, kako je okvalifikovano to što sam ovde uradio. Nemam nikakvu obavezu ni prema kome u vezi sa tim. Račune polažem tamo gde je moguće i gde je potrebno, organima svoje stranke, biračima koji su me birali i s tim u vezi nemam problem. (Predsednik: Vreme, treći put.) I, kada mene i moju stranku budete pobedili u Čačku, razumeću da taj posao u političkom smislu bolje radite od mene. Zahvaljujem.
Hvala vam. Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Gospodine Šaroviću, vi ste izgleda potpuno pogrešno protumačili moje reči. Teško je vraćati se, a mislim da nije ni prilično vraćati se na nešto što je bilo juče u ovom domu. Kada sam govorio nisam imao nameru nikoga da uvredim, da omalovažim, niti bilo kome da pretim. Verujem da to tako ne bi trebalo ni da bude shvaćeno. A, moja jedina namera je bila da upozorim da ne mogu drugi narodni poslanici mene da vređaju. Način na koji sam to učinio možda je nekome delovao ovako kao što ste vi rekli. Ali, verujte mi, ako je to i bilo tako, ako je to tako bilo kome delovalo, bilo kom narodnom poslaniku, onda se u ovom trenutku izvinjavam zbog toga, ako sam na taj način, nekim tonom, koji možda nije bio primeren i adekvatan, bilo koga povredio. Znači, spreman sam da to uradim i to i činim. S druge strane, moja namera nije bila ta. Nije dobro i nije korektno da izgovaram nešto što ne stoji. Dakle, niti mi je namera da omalovažavam bilo koga, niti da bilo koga uvredim, niti da bilo kome pretim, niti je bilo ikakvog razloga za to. Jednostavno, moj govor je bio reakcija na drugog narodnog poslanika, koji je izgovorio nešto što mi se u tom trenutku učinilo kao posebna vrsta uvrede u odnosu na mene. Na to sam reagovao i to je bilo sve. Dakle, nemojmo preterivati u svemu ovome o čemu govorimo. Jer, na kraju krajeva, interesantni su ljudi koji imaju jako "tvrd i oštar jezik", a vrlo "meke uši". Znači da mu ne odgovara da čuje bilo šta protiv njega, ali zato vrlo lako i na bezbrižan način voli da kaže bilo kakvu kvalifikaciju o drugome. Prema tome, odmah morate da znate da vas veoma uvažavam, veoma cenim ono što vi radite ovde u Skupštini. Cenim i vaš položaj narodnog poslanika i način na koji se zalažete za dobrobit i uspeh vaše SRS. Prema tome, s tim nemam nikakav problem, ali moram da reagujem kada je reč o nekoj argumentaciji i kvalifikaciji onoga što se ovde izgovori. Mislim da mi nemamo nikakav problem. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 37. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Drago mi je što se konačno vraćamo na suštinu onoga što čini posao poslanika da kroz amandmane pokušamo da preciziramo određene stvari u ovom, po mom mišljenju, inače dobrom Predlogu zakona. Podneli smo amandman na član 37. kojim se u određenoj meri definiše procedura osnivanja saveta komisije. Smatramo da bi bilo dobro da se postupak predviđen u ovom zakonu dodatno precizira, kako bi se izbegle sve moguće sporne situacije koje su do sada postojale kod ovakvih izbora. Lično, kao poslanik i član skupštinskog Odbora za informisanje, imam veliko iskustvo prilikom formiranja Saveta za radio-difuziju, gde smo imali sličnu proceduru i gde smo nailazili na slične probleme, pa na osnovu tog iskustva smatram da imam određeni legitimitet da vam prosto sa svom dobronamernošću predložim da određene stvari u ovom članu zakona ispravite. Naime, zakon definiše da svaki predlagač ima obavezu da predloži dva kandidata, sa njihovim biografskim podacima, što je sasvim u redu. Međutim, s obzirom da član 38, između ostalog, kaže da je kandidat dužan da ovlašćenom predlagaču dostavi pismenu izjavu da ne postoje smetnje za izbor utvrđene ovim zakonom, a to su, recimo, da kandidat ne sme da bude poslanik, da ne sme da bude postavljeno lice, kao i da je dužan da predlagaču dostavi dokaze da nije lice starije od 65 godina i da nije osuđivan, mi ovim amandmanom predlažemo da te iste stvari, osim predlagaču, kandidat ili sam predlagač u ime kandidata je dužan da prosledi i Narodnoj skupštini na proveru, zato što smatramo da je veliki interes u vezi sa ovim zakonom, i svaki i najmanji proceduralni propust, a mi ne možemo da garantujemo da predlagač neće napraviti takvu vrstu propusta, može da ospori formiranje komisije i izbor članova saveta, pa samim tim i da dovede u pitanje sprovođenje samog zakona. Sve što dodatno precizira postupak, po mom mišljenju, jeste dobro. Dakle, imali smo iskustva kod Radiodifuznog saveta, kod Nacionalno-prosvetnog saveta, i zato smatram da bi bilo bolje da procedura bude krajnje precizna, iz navedenih razloga. Zbog toga, predlažemo da u stavu 1, posle rečenice kojom se i inače po ovom predlogu stav završava, doda rečenica: "Sa listom predloženih kandidata ovlašćeni predlagači prilažu i pismene izjave predloženih kandidata sa dokazima iz člana 38. stav 2. i stav 3." Takođe predlažemo u okviru člana 37. da se u stavu 3. posle tačke unese rečenica sa tekstom koji glasi: "Primedbe u vezi sa predloženim kandidatima mogu se dostaviti u roku od deset dana od dana stavljanja liste na uvid javnosti." Dakle, stav 3. člana 37. glasi: "Predsednik skupštine, najmanje 20 dana pre odlučivanja o izboru člana Saveta, na pogodan način, javno objavljuje sve važeće liste kandidata koje su podneli ovlašćeni predlagači, sa osnovnim biografskim podacima o kandidatima. Primedbe u vezi sa predloženim kandidatima mogu se dostaviti u roku od deset dana od dana stavljanja liste na uvid javnosti." Pa, upravo zato predsednik Skupštine i stavlja na uvid javnosti tu listu, da bi se dala mogućnost svima koji su zainteresovani da podnesu određene primedbe, i smatram da taj rok za te zainteresovane treba da bude određen, jer je oročen i rok u kome Skupština mora da izabere članove saveta. On je, kako sam videla na osnovu prihvaćenog amandmana koleginice Kostić, 60 dana sada. Dakle, ne može biti veći rok za onoga ko stavlja primedbu od roka koji Skupština ima da izabere sam savet. Poslednja primedba u vezi sa članom 37. je naša intencija da se posle stava 4. unese novi stav koji bi glasio - nadležni skupštinski odbor utvrđuje objedinjenu listu kandidata i dostavlja je skupštini. Evo zbog čega. To je prosto proceduralna stvar, jer pred poslanike treba da dođe jedna sređena, objedinjena lista, a ne pojedinačne liste koje će svaki predlagač da dostavi. To smo radili i kada je bio u pitanju Radiodifuzni savet. Znači, da se svi ti predlozi objedinjeno ovde dostave u Skupštinu i time bi se definisalo ko bi to radio. Imali smo razne primedbe u vezi sa Zakonom o radio-difuziji i da li to radi skupštinska služba ili nadležni odbor. Smatramo da je celishodnije, s obzirom da sve poslove obavlja nadležni skupštinski odbor, da i tu stvar, sastavljanje objedinjene liste, uradi odbor koji je nadležan za sve ove poslove koji prethode svemu ovome. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi o ovom amandmanu reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo Aleksandar Radosavljević. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević. Izvinjavam se, ako vas podsećam na vreme, zbog toga što nemate ispred sebe, nego sa strane časovnik. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovano predsedništvo, kolege poslanici, gospodine ministre, amandman na član 37. koji sam podneo u ime poslaničke grupe DS je sledstveno proizvodu amandmana koji smo imali na član 36. Još jedanput želim da podseti predlagača da sastav saveta, po predlogu DS, mora biti brojčano veći. Sastav saveta po Predlogu zakona nije dobar. Očigledno je da će napraviti određene probleme prilikom samog konstituisanja, a da ne govorim o tome da u funkcionisanju može doći do ozbiljnih problema. Zašto smatramo da je neophodno povećati broj članova saveta? Još jednom želim da podsetim, kada savet ima pet članova, na situacija da u trenutku donošenja odluke može da ima i četiri člana, te u slučaju jednakog broja glasova odlučuje glas predsednika, što nije dobro rešenje. To je protivustavno rešenje. Želim da podsetim, pošto sada ministar ćaska, na nedoslednost politike koju sprovode predstavnici Vlade Republike Srbije. Podsećanja radi još jedanput, u savetu Republičke radiodifuzne agencije oduzimanje prava veta jednom članu iz Vojvodine pravdano je time da je to protivustavna odredba. Na koji način predlagač zakona želi da opravda činjenicu da predsedavajući ima pravo da, u slučaju jednakog broja glasova, presudi na jednu ili drugu stranu i donese valjano rešenje. Takođe, postoji mogućnost da sa ovakvim brojem članova saveta dođe do blokade rada saveta, što je vrlo verovatno i moguće da se desi, da tri člana izgube status članova saveta, a procedura za izbor novih članova saveta može trajati i više meseci. Dakle, u tom slučaju, u toj situaciji, možemo imati potpunu blokadu rada saveta. Zato je neophodno da imamo veći broj članova saveta i zato članom 37. predlažemo drugačiji postupak i izbor članova saveta, time što će taj broj od 11, za koji smatramo da je optimalan broj, daleko pogodniji, kvalitetniji, nego što je to predlog od pet, učiniti da savet funkcioniše nesmetano, pa čak i u slučajevima da pojedini izabrani članovi saveta izgube status člana saveta. Time ćemo da izbegnemo situaciju, još jednom kažem - protivustavnu situaciju da predsednik saveta ima pravo da presuđuje u slučaju jednakog broja glasova na sednicama saveta. To je nešto što je nedopustivo. Iz tog razloga DS predlaže, po nama, kvalitetno i bolje rešenje nego što se nalazi u Predlogu zakona. U cilju efikasnijeg rada, a s obzirom da se i naredni amandmani na član 40. i 45. odnose i vezani su za amandman na član 36, znači za izmenu sastava članova saveta i broj članova saveta, ovu priliku sam iskoristio da obrazložim ta dva amandmana, neću se javljati povodom amandmana na član 40. i 45. Još jednom upozoravam ministra da rešenje po kome je predsednik saveta ovlašćen i ima pravo da presuđuje u slučajevima jednakog broja glasova protivustavno rešenje. Mi nudimo kvalitetnije i bolje rešenje u ovom slučaju, gde nećemo biti u situaciji da u neko dogledno vreme možda i Ustavni sud Srbije ospori jedno ovakvo rešenje, koje imamo prema Predlogu zakona, koje nam nudi ministar Dimitrijević. Da li sam ga ubedio ili ne, verujem da jesam, verujem da shvata dobru nameru poslanika DS. Još jednom, zarad javnosti, zarad vas kolega, želim da podsetim, na osnovu toga da li su ministar i njegove kolegespremni da prihvate naše amandmane, DS će ceniti da li će podržati ovaj predlog. Hvala.
Hvala vama, gospodine Radosavljeviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 37. amandman je podnela Ksenija Milivojević. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Dozvolite mi, gospodine Markoviću, da vas obavestim, po Poslovniku danas ćemo produžiti rad, zbog važnosti zakona i vaših obaveza, do 20,00 časova, razmatranje u pojedinostima one tačke koja bude na dnevnom redu, pa ćemo nastaviti sutra ritmom koji vam odgovara. Hvala vam, gospodine Markoviću, na razumevanju.
Zahvaljujem. Pre nego što pređem na odbranu amandmana, moram da komentarišem neke stvari koje su se spočitavale poslaničkoj grupi SRS, verovatno iz nemanja filinga da se razdvoji ironija od suštine. Jedan od poslanika, a čini mi se i ministar u jutrošnjem delu izlaganja reče, umesto zakon o zaštiti konkurencije, neki poslanici SRS su rekli zakon o zaštiti od konkurencije. Taj neki poslanik SRS sam bio i ja, i namerno sam rekao - zakon o zaštiti od konkurencije, jer sve koji pripadaju vašim poslaničkim grupama, a bave se nekim poslom, upravo ih nekim prethodnim zakonima, a ne vidim da će i ovaj zakon da vas spreči da to uradite, štitite od konkurencije. (Predsednik: Vratiću vam vreme, nemojte se ljutiti, pošto podržavam, gospodin Marković vrlo retko jezički greši, budite ljubazni i uvažite to. Izvolite.) Dabome. Gospodin Novaković, bivši ministar, i sada je zaštićen od konkurencije i kompletan evro-dizel koji se proizvede u obe rafinerije, jedino preko njegove firme može da se kupi, a usput ima i onoga što je u "Ist pointu" radio, onaj Drakulićev, koji ide do granicei nazad i šeta papire. Ministre, proverite to. Dalje, kada smo već kod zakona o zaštiti od konkurencije, da Vlada radi svoj posao, reče ministar - mi se mešamo u svoj posao, da se vi mešate u svoj posao do kraja, ne govorim konkretno o vama, govorim o nekim vašim kolegama, onda se ne bi desilo da firma, koja se zove "Kontrola leta", za šest meseci dva puta po milion evra da samo za kupovinu putničkih vozila. Ne bi se desilo da firma koja se zove "Kontrola leta" napravi na Kopaoniku kompletan sistem za kontrolu leta i udari ključ, jer ne dozvoljava da se koristi. I umesto da prenese kompletnu opremu na Murtenicu, gde pravi novi, oni kupuju kompletnu opremu novu i sto i nešto miliona dolara ili evra, neću da grešim dušu, ali jedna od te dve valute jeste, ponovo ulažu. Ne bi se moglo desiti da direktor te uprave, koji je sticajem okolnosti jedne nacionalnosti, ne bih da pominjem, u susednoj zemlji, na planini u susednoj zemlji pravi naš centar za kontrolu leta. Ne bi se moglo desiti da se na nivou Jugoslavije, pored svih ovih centara, pravi još jedan centar dole kod Podgorice, tako da smo mi, kao velika Jugoslavija, imali dva centra za kontrolu leta. Sada, kao SCG, imamo četiri i pravi se onaj peti dole. Ne bi se moglo desiti da direktor te institucije ima platu, nećete verovati, milion i nešto hiljada dinara; nije uzeo evre, uzeo je dinare. Doduše, kako Karić uzima 200 i nešto hiljada evra mesečno, ova plata od milion dinara nije ništa. Da pređemo na odbranu amandmana. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 39. stav 1. kojim tražim da se reči "ne predstavljaju ovlašćene predlagače" brišu, pa bi onda bilo: "Članovi saveta dužnost obavljaju samostalno, po najboljem znanju, savesti" itd. Iznenadio sam se kada Vlada nije prihvatila moj amandman i hteo sam da pročitam zašto nije prihvaćen moj amandman. Kaže ovako: "Amandman se ne prihvata iz razloga navedenih za neprihvatanje amandmana na član 37. Predloga zakona, koji je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić". Okrenem obrazloženje koje su dali Miloradu Mirčiću, narodnom poslaniku, da pročitam zašto su njegov amandman odbili. Kaže ovako: "Amandman se ne prihvata iz razloga navedenih za neprihvatanje amandmana na član 36. Predloga zakona, koji je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović". Okrenem i to obrazloženje, gde piše da, kada je u pitanju formiranje samostalnih i nezavisnih tela, u suštini je rešenje u Predlogu zakona, kao i kod nekih drugih, bolje i preciznije od predloženog amandmana i njime se svakako ne vrši diskriminacija kvalifikovanihstručnjaka itd. E, baš mi objasniste. Nemojte više meni da objašnjavate, objašnjavajte građanima Srbije, a uskoro će vreme kada ćete morati da objašnjavate na mitinzima, tribinama itd.
Hvala vam. Reč ima gospodin Krasić. Imate još 10 minuta kao poslanička grupa za ovaj amandman.
Pošto smo završili sa temom kako se vadila repa, da pređemo na amandman na član 39. stav1. Razlika je u tome što se amandmanom traži da se izbriše nešto što je dato u negativnom obliku, pa se onda podrazumeva da se ne menja nikakva suština. Ali, Vlada nije imala hrabrosti da vidi da brisanjem ove dve reči praktično ne dira se suština onoga što je Vlada htela članom 39. da postigne. Kada se za člana nekog organa bira neko zbog ličnih svojstava, a lično svojstvo je struka, obrazovanje, ugled u nekoj oblasti itd, onda su ta lica kao stručnjaci, jer zato što su stručnjaci tu su izabrani, po pravilu samostalni i oni ne podnose račun nikome, pa čak ni onome ko ih je predložio za odgovarajuće mesto. Naprosto, to je praksa. Kada se neko predlaže od strane ovlašćenog predlagača, a nije osnov za predlaganje struka predloženog kandidata nego pozicija samog predlagača, onda su moguća različita rešenja. Klasičan primer za to jeste što u skupštini akcionarskog društva imamo neke koji učestvuju u upravljanju, pa oni imaju daleko veći broj glasova po osnovu pripadnosti akcija itd. Moguća su i neka druga rešenja. Ali, kada je u pitanju struka, onda onaj ko je predložio određeno lice, to lice izabrano, ne može da utiče na njegov rad. Slično je kao što je Skupština predložila jednog člana Visokog saveta pravosuđa. Mislim da je to neki profesor Tomić. On više nikakvu obavezu nema prema Narodnoj skupštini i poslaničkim grupama posle toga. On je upravo predložen zato što je profesor Pravnog fakulteta, nalazi se u toj oblasti, može da proceni i računa se da mu struka i njegovo znanje nalažu da najsavesnije i najstručnije radi taj posao. Ovo pričam samo zbog toga što sam se ovde protivio nekim poslanicima, koji su kada su pali neki predlozi, rekli, šta radi taj naš tamo. Nije on naš. On je potpuno samostalan. Usvajanjem ovog amandmana vi ništa ne gubite, već potvrđujete ono što je bilo vaše osnovno opredeljenje. Međutim, pošto je sada prilika da otkrijemo sve manjkavosti ovog zakona, čak i gde ne postoje naši amandmani, upozoravam Vladu da ovaj zakon nema precizne odredbe niti u članu 73, gde propisuje mere. Jedna od tih mera je oduzimanje predmeta i zabrana vršenja određene delatnosti. Ako se zabranjuje vršenje neke delatnosti, da li se to radi privremeno ili trajno? Ako je privremeno, koliko ta mera traje - šeset meseci, godinu, mesec dana, 15 dana? Ovaj zakon, ministre, nema nijednu odredbu, a mesto joj je u prelaznim i završnim odredbama, ako ste predvideli i propisali da Vlada donosi neke podzakonske akte, u kom roku je ona dužna da podnese te podzakonske akte? Ako ima pa nisam primetio, stvarno se izvinjavam, ali ono što sam gledao, nisam video nijednu odredbu, a znam da im je mesto u prelaznim i završnim odredbama. Tu obično stoji - Vlada je dužna u roku od šest meseci ili tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona da donese podzakonske akte iz člana itd. Ni toga nema ovde. Da vam malo pomognem i da vam kažem gde su još te mine iznenađenja povodom ovoga - ne postoji mogućnost da se neko prekršajno kazni u procentu. Kada se izriče novčana kazna, ona je zakonom određena. Dobit koja se oduzima može biti odrediva, ali novčana kazna da bi postojala kao sankcija, mora da bude u nominalnom iznosu određena. Ovo gde ste napisali od 1% do 3% i od 1% do 10% ne može, jer naš Zakon o prekršajima to ne dozvoljava. Ceo ovaj prekršajni postupak koji ste ovde predvideli je u suprotnosti sa našim Zakonom o prekršajima, a verovatno i sa zakonom o budućim magistratima, kako je to Batić najavljivao. To stvarno dovodi u pitanje ustavnost ovog zakona. Mogućnost da se prekršajni postupak vodi pri nekom ministarstvu kod nas postoji, kada je u pitanju poreska uprava, kada je u pitanju carina, a za neka druga ministarstva uvek se tražila izričita odredba, kao i propis u nekom zakonu koji to nešto izvlači i to u nekom materijalnom propisu strukovnog karaktera, kao što je kod carine Carinski zakon, kao što je kod poreske uprave Zakon o postupku i poreskoj upravi. Mislim da se tu javlja veliki problem zbog koga neće biti moguća primena. Ne znam da li je podnet amandman na član 62, ali vi imate ovde zaista veliki problem. Komisija kao upravna organizacija može da donosi i da radi, ali ona nema snagu da sprovede ono što je odlučila. Samo da vas podsetim, kaže se da komisija može da obilazi privredne subjekte i da tamo vrši neku kontrolu i proveru - znam da postoji neki problem, mimo volje da li neko može da ulazi, ako treba da ulazi potrebna je odluka suda, a ima tu i nekih drugih problema i za takve neke stvari potrebna su inspekcijska ovlašćenja. Ovde nema takvih inspekcijskih ovlašćenja. Ostaviću malo nešto i za kasnije povodom ovih problema. Znači, budite apsolutno sigurni, usvajanjem ovog amandmana ne remeti se ono što ste zamislili prilikom predlaganja ovog zakon. Uopšte se ništa ne remeti, jer čak ovaj amandman kaže da se podrazumeva da su članovi komisije samostalni, da ne podnose nikakav izveštaj svom predlagaču, tim pre što predlagači, po ovom vašem konceptu, svako od njih može da predloži dva kandidata. Mene čudi, ovi poslanici koji su odavno ovde, koji znaju kako to izgleda, ovih zadnjih godinu i po dana, kada se biraju na sličan način članovi nekog organa, da niste predvideli odredbe o dimenziji akvarijuma i one kutije od stakla, pa da li se meša na levu ili na desnu stranu, da li se levom rukom izvlače papirčići. Mi smo ovde imali situaciju da idu dva kandidata koja su data alternativno i da svi glasaju i za jednog i za drugog kandidata. To su smešni izbori. Više puta su ponavljani. Ajde što je to smešno, nego je i uvredljivo, jer prvi put je to potonulo, taj sistem izbora na Nacionalnom prosvetnom savetu. Sada postaje izbor pravi cirkus, a radi se o organu koji ima takvu značajnu ulogu koja je propisana zakonom. Čak je bilo i kandidata koji su odustajali, jer im je uvredljivo da se maltene poslanici ovde zbog različitih interesa, a neki i s pravom ponašaju na neki način, pa to može da izgleda kao svojevrsno iživljavanje. Zato predlažite neka rešenja koja su moguća, koja su realna, koja su ostvariva. Ove stvari sa većim brojem predlagača, svako po dva kandidata, ako mislite da na taj način obezbedi samostalnost, nezavisnost, stručnost tih ljudi, grdno se varate. Mi smo iskoristili da vam ukažemo na nekoliko primera, a posebno ću o onoj odredbi kada predsednik glasa, njegov glas vredi glas zapeta 10%. To nema nigde. Valjda je čovek čovek, dignuta ruka je dignuta ruka, ali sudeći prema ovome što se dešava sa savetom ministara mogli ste da ubacite i odredbe o telefonskom glasanju. Oni su telefonski kontaktirali i doneli odluku da 300 miliona ulože u nešto, zaduže se, obezbede posao težak 300 miliona. Kako? Telefonom. Ovaj bio na odmoru sa ženom, ovaj bio ovamo, onamo, jesi za, jesam za, možemo, možemo, koji je osnov, član 14. Zakona o savetu, a član 14. kaže - Savet ministara donosi odluku. Čisto formalna odredba, koja govori o formi odluka koji donosi Savet ministara i telefonom. Ubacite to ako je to praksa. Mogli ste da pitate vašeg Vuka Draškovića, on je tako glasao, a nije nas obavestio. Sada se drma gora. Zašto se drma gora? Zato što je sve neprecizno, nejasno. Mi samo pokušavamo da izađemo iz ove nebuloze koja se predlaže. Prihvatite sve amandmane SRS koji se odnose na izbor članova ove komisije, ima još tri-četiri amandmana koji čine jednu celinu, nećete ništa da pogrešite, biće to normalno i prihvatljivo za sve. Ova svojevrsna licitacija sa 10, 11 predlagača puta dva kandidata i cirkus prilikom izbora, onda vi kažete u startu vi želite da omalovažite svaki organ, kako državni, takoi kvazidržavni organ.
Još neka poslanička grupa o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Hvala, gospodine Markoviću, ali vama ovde izgleda osim sata još nešto ne radi. Što se tiče samog amandmana na član 40, koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS i kojim je predloženo brisanje stava 2. ovoga člana, to je kao što je rekao gospodin Krasić u prethodnom izlaganju celovita koncepcija SRS vezana za ovaj izbor, i tu se provlači ta logika od člana 36, 37, 39, to su ti amandmani koje smo mi podneli i kojima pokušavamo da na jedan mnogo bolji i konkretniji način uredimo ovu materiju koja reguliše izbor članova saveta. Mi smo imali priliku i da vidimo kako već funkcioniše izbor kada je koncipiran na ovaj način prilikom izbora nekih drugih članova nekog drugog saveta i jasno je već i tada bilo svima vama da to ne funkcioniše. Imali smo naknadno i neke promene tih zakona i time ste i definitivno priznali da ova koncepcija nije dobra, pa nije jasno zašto sada opet insistirate na ovakvom načinu izbora članova saveta i da li je neophodno da se na svakom zakonu opečete na isti način, pa da onda kroz tri ili četiri meseca imamo ovde na dnevnom redu izmene i dopune ovog zakona, pa da tada uređujete zakon ovako kako vam mi to kažemo sada. Doduše, tada će možda podneti amandmane poslanička grupa SPO, pa će to tada biti dobri amandmani, ali mislim da je zaista bolje da to uradite sada i da jednostavno, ukoliko prihvatite amandmane SRS, na neki način i ovaj zakon stavimo van dnevnog reda, da donesemo jedan dobar zakon i da možemo da se posvetimo nekim drugim. Stavom 2. člana 40. predviđeno je opet različito trajanje mandata članova saveta i to unapred valjda neodlučen način, jer nije opet detaljno predviđeno kako će se to glasanje obaviti. Opet ćemo imati situaciju da će žrebom predsednik Narodne skupštine birati, muljati tu po nekoj kutijici i vaditi, na taj način odlučivati da li će neko ko je izabran iz reda stručnjaka imati mandat tri godine ili će imati mandat pet godina, a valjda vam je jasno da igrati se na taj način sa ljudima i sa reputacijom nekih ljudi, za koje kažete da su vrsni stručnjaci, ne bi trebalo da bude prihvatljivo. Mi ćemo imati ovde malo-malo cirkus. Non-stop će ići predlaganje tih saveta, taj postupak koji traje pola godine, pa ukoliko tu ne bude bilo rezultata, onda će predlagati Vlada, pa će predsednik Narodne skupštine birati ko će imati koliko. Dakle, dajte da odmah to uradimo na jedan normalan i civilizovan način, da se zna ko se kako bira, ko je ovlašćeni predlagač, koliki je mandat na koji se bira i da ti ljudi jednostavno i taj savet mogu da imaju određeno vreme u kome će raditi na miru, bez nekih uticaja sa strane, da mogu da imaju neku samostalnost u radu, a ne da se savet svakih nekoliko meseci potresa izborom, predlaganjem novih članova. Jednostavno ne znamo kako će oni moći da rade. Kada istekne nekome mandat, da li će oni imati kvorum, neće imati kvorum itd. Ako se vratimo na član 38, vi određujete ko ne može biti član saveta. To naravno nije popularno i ne treba raditi na taj način u zakonu, ne treba na negativan način definisati ko ne može, bolje da ste definisali ko može, i to je ono što je normalno i što je poželjno u zakonskim projektima u drugim državama. Naravno, nekada je bilo kod nas, ali od kada se ne zna ko piše zakone, ko ih predlaže, nije ni čudo da je situacija ovakva. Najpre prva stvar, rekli ste da član saveta ne može biti lice starije od 65 godina. Ja bih voleo ovde da izađe ministar, pa da objasni zašto vi na taj način nipodaštavate ljude koji imaju više od 65 godina života. Mislim da je ovo čak i suprotno i zakonima drugim Republike Srbije i Ustavu Republike Srbije i kako je moguće da neko ko je stariji od 65 godina, ima opšte pravo glasa, dakle, može da bira, može da bude biran na najviše državne funkcije, znači, može da bude poslanik, može da bude ministar, može da bude predsednik Vlade, može da bude predsednik Republike, a ne može da bude član saveta. Dakle, ova vaša koncepcija jednostavno ovde ne može nikakvu logiku da pokaže. Zašto neko ko ima 65 godina ne može da bude član saveta, ukoliko vam je već osnovni kriterijum, a trebalo bi da bude, stručnost u određenoj oblasti. Zašto se na ovakav način lišavate velikog broja stručnjaka, jer priznaćete da veliki broj ljudi koji ima više od 65 godina i dalje ima u potpunosti očuvane intelektualne kapacitete, da mogu da se bave ovakvim stvarima, imaju veliko životno iskustvo nagomilano tokom prethodnih godina života. Ne znam zašto bi vam smetalo da neko ko može, ponavljam, da obavlja najviše državne funkcije, ne može da bude član saveta, što je ipak funkcija koja je nešto malo manje važna od predsednika Vlade, Republike ili Narodne skupštine. Dalje, u članu 38. stav 1. tačka 7) kažete da, pored toga što ne mogu biti članovi saveta lica koja su osuđena za određena krivična dela, za korupciju, prevaru, dela koja ga čine nedostojnim, to je u redu, ne mogu da budu članovi saveta ni lica koja su pravosnažno osuđena na kaznu zatvora u trajanju dužem od šest meseci. Gospodo, to je potpuno nebulozno. Znači, ukoliko je pre 20 ili 30 godina osuđen zbog saobraćajnog prekršaja na sedam mesec, npr. ministar Jočić, on je osuđen pravosnažno, i to je osuđen za tešku krađu, za jedno ozbiljno krivično delo, on može da bude ministar, a ne može da bude član saveta neko ko je osuđen zbog saobraćajnog prekršaja. Dakle, to je potpuno neprimerena koncepcija. Opet imate dvostruke standarde, jedne kada se radi o vama i kada se radi o Vladi, a druge kada se radi o izborima stručnjaka iz određene oblasti koji su osuđeni možda zbog nečega što ih ni na koji način ne čini nedostojnim da vrše određenu funkciju. Dalje, da je koncepcija zakona i sam tekst, način na koji je ovo pisano, pogrešan, govori nam i član 39, jer kažete da članovi saveta ne predstavljaju ovlašćene predlagače, već dužnost obavljaju samostalno. Mnogo je bolja formulacija koju smo mi kroz amandman predložili, gde se kaže da članovi saveta dužnost obavljaju samostalno. Vi ste na taj način rekli sve. Tekst zakona treba da bude što kraći i što precizniji. Vi imate ovde brdo formulacija gde kažete "može da bude" ili "možda će biti". Jednostavno to ne treba i ne sme da ima mesta u zakonu, jer vi na taj način ne određujete ništa. Kada date potpuno široku formulaciju da može i ne mora, vi onda ne morate naglašavati da onda nešto može ili ne mora da bude. Ako ste dali mogućnost, to je dovoljno. Ukoliko ne želite da se ta mogućnost koristi, onda nemojte ni propisivati zakonom, umesto onoga što vi stalno radite, kažete da se to neće koristiti, ali dajemo mogućnost. Zašto onda takvu mogućnost uopšte i dajete? Dalje, član 41. kaže da mandat člana saveta prestaje: istekom vremena na koje je izabran, razrešenjem, smrću. Trebalo je tu predvideti da mandat prestaje i ostavkom. Zbog toga imate i problem u članu 42, gde kažete da Skupština, na predlog saveta ili 20 narodnih poslanika, razrešava člana saveta, pa tačka 7) kaže – "ako član saveta podnese ostavku Skupštini, u pismenoj formi". Gospodo, to podrazumeva koliko je taj komunistički duh u vama još uvek živ, koliko je jak, koliko vi još uvek razmišljate na način iz nekih prošlih vremena, pa bi vi kada neko podnese ostavku, onda to ovde stavljali na dnevni red, pa će nekoga ko je podneo ostavku Skupština da razrešava. To je besmisleno. Kada neko podnese ostavku, to je kraj. Ne treba Skupština da razmišlja da li je ostavka podneta iz ovih ili onih razloga. Jednog trenutka kada stigne kod nas ostavka, mi više nemamo šta o tome da raspravljamo. Kakvu odluku uopšte može da donese Skupština kada neko podnese ostavku? Hoćemo mi ovde da raspravljamo pet sati i onda da kažemo - ne prihvatamo tvoju ostavku, ima da radiš, ima da budeš član saveta, a ti možeš da se protivih koliko hoćeš, možeš da budeš bolestan koliko hoćeš, možeš da bude zauzet koliko hoćeš, ne može, ili ćemo te mi razrešiti ili ti je drugi izlaz da umreš. Ne može, ne razrešavamo te i gotovo. Dakle, ovo je potpuno besmisleno, od člana 36. preko člana 37, 39, 40, 41. i 42, sve što ste uradili i sve što ste napisali potpuno je pogrešno. Ne verujem da bilo ko može ijednu primedbu, kvalitetnu, racionalnu, suštinsku da uputi na ove amandmane koje je podnela SRS. Mislim da je mnogo bolje da ovo već sada regulišemo na precizan način, na evropski način, evroatlantski, kako god hoćete, ako će vam tako biti lakše da prihvatite ove amandmane. Evo, reći ću i to da nas ovi amandmani ubrzano približavaju Evropi. Mislim da će nas zaustaviti i zbog prevelike brzine. Dakle, još jednom vas pozivam da prihvatite ove amandmane i mislim da ćemo se već od narednog jutra naći u Evropi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo Aleksandar Radosavljević. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što sam već rekao u načelnoj raspravi, očekivao sam mnogo bolji zakon koji stvarno definiše ovu oblast, pogotovo kada je u pitanju zaštita konkurencije. Čini mi se da predlagač ovog zakona nije imao onu osnovnu namenu u vidu, a to je da se zaštitom konkurencije štiti krajnji potrošač, a ne učesnici na tržišnoj utakmici. Član 44, na koji je gospodin Bečić podneo amandman, tiče se načina i rada saveta te komisije koja će da prati rad učesnika na tržištu, kako i pod kojim uslovima razni učesnici sklapaju ugovore, nabavljaju robu ili pružaju usluge. U članu, čini mi se, 35. ili 33. sedefiniše ko su ti članovi saveta. Imamo primer ko predlaže. Recimo, predlaže Advokatska komora. Kakve veze ima Advokatska komora sa zaštitom konkurencije? Predlaže Naučno društvo ekonomista. Slažem se, ljudi su od struke, ali postavljam pitanje, da li su ti koji će raditi u ovom savetu ikada bili na jednoj tržišnoj utakmici? Vlada Republike Srbije često sama pravi monopol. Kako će ona da predloži nekoga u taj savet? Privredna komora Srbije, isto tako. Znači, čitava koncepcija zakona je sasvim pogrešna i nema cilj dazaštiti potrošača, već naprotiv, kao posledicu možemo da imamo i skok cena i inflaciju. Sada ću na jednom prostom primeru to da navedem. U članu 7. Predloga zakona, naslov - Akti kojima se sprečava, ograničava ili narušava konkurencija, pa sada pojam šta je to narušavanje konkurencije, pa se u članu 4. kaže – "primenjuju nejednaki uslovi poslovanja na iste poslove sa različitim učesnicima na tržištu i time učesnike na tržištu dovode u nepovoljniji položaj u odnosu na konkurente". Kada neko pročita i razmisli, vrlo malo, kaže - sasvim je u redu, ali ako se neko zadubi u materiju šta je to tržište i kakva je utakmica na tržištu, onda može da zaključi da je ovo čista glupost. Ako se na tržištu pojavi nov proizvođač ili nov proizvod, dajem vam primer iz profesionalnog iskustva, u tom trenutku svi učesnici na tržištu su potpuno izjednačeni, jer je cilj da se osvoji tržište. Jedan broj učesnika prihvata novog proizvođača ili novi proizvod. Cilj jeste da se stekne navika kod poslednjeg potrošača, znači kod onog najobičnijeg kupca da koristi taj proizvod. U tom lancu od proizvođača, velikoprodaje, maloprodaje, svi učestvuju u tome i ulažu često i finansijska sredstva da bi stekli tržište. Koji je razlog? Normalno, ulaganjem svojih sopstvenih sredstava hoće taj novac da oplodi. Kako? Tako što će od dobavljača kada stvori tržište da traži povoljnije uslove nego ostali konkurenti na tržištu, jer je pravio to tržište da bi na njemu radio. To se zove tržišna utakmica. Šta ovaj zakon radi? Sprečava novog proizvođača, sprečava nov proizvod, sprečava pravu konkurenciju kako ona treba da radi na tržištu, koja je nemilosrdna. Koga štitite? Štitite nesposobne i nikoga više. Ovaj zakon štiti nesposobne učesnike na tržištu, ništa drugo. Tu nema ničeg drugog. Pričate o evropskim integracijama. Tamo nema milosti. Ko nije sposoban nestaje. Hoćemo li nesposobne da štitimo? Ko će to da plati? Poslednji potrošač, jer više niko neće imati motiva da da svoj pun doprinos u smislu da dobije povoljnije uslove, da dobije povoljniju cenu i po povoljnijoj ceni, zahvaljujući svojim sposobnostima, plasira robu na tržište, nego će znači, to košta 100 dinara, to mogu da kupim samo za 100 dinara, moja marža je 20%, plus PDV i to je cena, a posledica je inflacija, ništa drugo nego inflacija. Tržište se samo štiti od konkurencije. Tržište samo pravi konkurenciju. Cilj je da neko proda robu što je god moguće povoljnije, da je nabavi i proda. Ko ima od toga koristi? Potrošač. Za koga vi radite? Za nesposobne trgovce ili za građane Srbije koji su poslednji potrošači u nizu? Napravili ste savet i da li ima neko od njih, od tih institucija, osim Naučnog društva ekonomista, ali oni nemaju životno i profesionalno iskustvo iz te oblasti, da li je neko od njih na tržištu? Uhvatiće ove akte, glasaće tamo. Na osnovu ovoga? Na osnovu ovoga. Ovo ništa ne valja. Monopol pravi Vlada Republike Srbije. Hoćete da vam kažem koje monopole ste napravili? Monopol na uvoz nafte i naftnih derivata. Ne može svako da uvozi naftne derivate. Ne interesuju me razlozi zašto, da li vi niste u stanju da ispratite carinu, da li ne kontrolišete carinu dovoljno, da li se bojite šverca itd. Napravili ste monopol. Korist od toga ima Naftna industrija Srbije, a posledica je nestašica goriva u junu i julu mesecu. To je monopol. Neće Naftna industrija Srbije da isporuči naftne derivate zato što se ne uklapa u cenu, ministarstvo ne dozvoljava da podigne cenu zato što je Dinkić zabrljao sa porezom na dodatu vrednost i akcizama. Šta je posledica? Ne date drugima da uvoze gorivo zato što se plašite da će da ga švercuju. To je vaša nesposobnost da iskontrolišete tržište. Hoćete da pričamo o drugim monopolima? Da pričamo o duvanu. Zakon o duvanu je ograničio koliko može da bude uvoznika licencnih cigareta. Da li je to monopol? Jeste. Znači, pet ili šest, dvoje ili troje, nije bitno koliko, mogu samo da uvoze. To je pravi monopol. Hoćete da pričamo o struji i ko tu ima monopol? Ko je zakupljivao dalekovode oko Srbije? Znači, ne može više ništa od struje ni da se uveze u Srbiju, niti da se izveze iz Srbije dokle god se ne pitaju gospoda Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Jesu li opljačkali državu za 500 miliona evra? Jesu. Je l' to dokazao anketni odbor? Jeste. Zašto ih niste pohapsili? Sada ovde pravite nešto ovako. To je sramota, u najmanju ruku je sramota. Moj je predlog, gospodo iz ministarstva, da ovaj zakon povučete, da napravite neki bolji. Slažem se da je potrebno regulisati ovakvu materiju, ali ne na ovakav način. Ovde nema onoga što je najvažnije na tržištu, nema utakmice, on sprečava utakmicu. Pa i Darvinova teorija kaže da samo najsposobniji mogu da prežive u evoluciji. Zašto to ne važi i u tržišnoj utakmici da najsposobniji opstanu na tržištu, to nema veze sa monopolom. Najveću štetu od ovog zakona imaće isključivo poslednji potrošač. Učesnici na tržišnoj utakmici neće imati motiva da mu prodaju robu po povoljnijim cenama.
Izvolite gospodine Krasiću, po istom amandmanu.
Ako se pogleda Ustav i neki zakoni koji su nesporno kvalitetni, onda kada neko podnese ostavku samo se konstatuje prestanak mandata. Ovo je prvi zakon u kojem je pismena ostavka uslov da se neko razreši. Sve ima kod nas. Ovo je verovatno na brzinu rađeno, da se zamažu oči i da to krene. Mene prosto iznenađuje, stičem utisak da Vlada u stvari ne čita stenograme sa sednica Narodne skupštine i da kako koji zakon prođe u Narodnoj skupštini Vlada zaboravi na taj zakon. Kada bi Vlada makar malo izvršila uvid u to šta je uradila, kako se šta primenjuje, šta je i gde zapisano, onda bi mogla da primeti da je ovo što je navedeno u članu 44. u Skupštini nekoliko puta bilo poraženo. I zbog tih poraza mi smo tri puta za godinu i po dana menjali Zakon o radio-difuziji. Zašto smo menjali? Da bi izbegli ono žrebanje. Stičem utisak da je ovo, mada novembar 2004. je bila prva varijanta, niste menjali naovamo uopšte, ovo vam je zastarela varijanta. U međuvremenu se desio život. Vi članom 44. govorite o nekoj proceduri, ovlašćeni predlagači u roku od tri meseca od dana dostavljanja poziva dostavljaju Skupštini predlog kandidata. Vama je jasno, mi smo podneli amandmane na čitavu oblast ovde, koja je sastav i izbor saveta pa nadalje, zato što se koncepcijski ne slažemo jer smatramo da članove ove komisije treba da predlaže Vlada. Vi zastupate koncept da ima više ovlašćenih predlagača i u naš koncept se ne uklapa ovako formulisan član 44. Predloga zakona. Videćete, mi smo ovde dokazali, za ovih godinu i po dana, da uvek kada se ovako nešto predlaže oko izbora i sastava nekog organa, na taj način nam predlagač zakona nepogrešivo stavlja do znanja da on u stvari ne želi ovo, jer kada bi stvarno želeo da se formira i da ova komisija za zaštitu konkurencije počne da radi, verovatno bi išao na drugačija rešenja. Moram da skinem jednu veliku zabludu sa ovog koncepta koji već nekoliko godina postoji, gde se na sličan način predlaže formiranje, izbor i sastav ovih organa. Sa gledišta Ustava Republike Srbije nikakva smetnja ne postoji, jer član 90. Ustava, mislim da beše tačka 5, propisuje da Vlada postavlja i razrešava funkcionere. Vlada izvršava zakon, izbor lica ili zasnivanje radnog odnosa je izvršavanje zakona. Znači, nikakva smetnja sa gledišta Ustava Republike Srbije ne bi bila da ste propisali da Vlada bira predsednika i članove ove komisije za zaštitu konkurencije. Ali, ovde je prosto postala moda da se ide sa nekom širinom, gde se Vlada ponaša na nevladin način, uključuje sve i svašta kao zvanične predlagače i na taj način se devalvira vlast, devalviraju zakoni, a ništa pozitivno iz ovoga ne može da izađe. Da li neko želi da nas ubedi da, ukoliko bi Vlada predlagala, oni koji su nadležni u Vladi da vode ovo, ne bi porazgovarali sa ljudima iz komore, sa fakulteta, iz privrede, nekog instituta. Pa verovatno bi se Vlada raspitala, a ko su to stručnjaci koji se razumeju u ovu oblast. Ko se razume teoretski u ovu oblast, ko praktično, ko ima nekog iskustva, ko ima neka saznanja, neke kontakte sa nekim inostranim organizacijama koje se bave ovom problematikom. Verovatno, pa po logici stvari, valjda bi se Vlada raspitala da obezbedi najstručnije ljude za ovaj posao. A sada je nama garancija za struku pet ovlašćenih predlagača koji bi praktično licitirali. Naravno, pošto se ovaj član ne uklapa u našu koncepciju, mi smo amandmanom predložili da se izbriše član 44.
Hvala vam. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 45. amandman je podneo Aleksandar Radosavljević. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Orijentaciono ćemo raditi do završetka ove rasprave pa ćemo praviti pauzu. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, kao što ste i videli, poslanici SRS podneli su veliki broj amandmana vezano za izbor, sastav i odlučivanje saveta. U ime SRS i ja sam podneo amandman na Predlog zakona o zaštiti konkurencije, tako što sam predložio da se stav 3. člana 45. Predloga zakona briše. Citiraću kako on glasi: "U slučaju jednake podele glasova odlučuje glas predsednika Saveta". Gospodo narodni poslanici, ovde se radi o protivzakonitom, protivustavnom diskriminatorskom i skandaloznom stavu 3. Gospodine ministre, postavlja se pitanje zašto bi glas predsednika imao veću težinu od ostalih članova saveta. Baš zato postoji jedno pravno pravilo, ne znam da li ste pravnik, koje propisuje neparan sastav kolektivnog tela, kako bi uvek postojala većina pri odlučivanju, a ne da glas jednog člana ima prioritet i veću pravnu snagu. To je tipično protivustavno, protivzakonito, diskriminatorsko rešenje i iz tih razloga, s pravom, podnosimo ovaj amandman. Smatram da ćete imati razumevanja i da ćete ovaj amandman usvojiti. Hvala.
Hvala vama. Izvolite, gospodine Krasiću.
Nekim aktom ove komisije može da se propiše da se glasanje vrši tajnim putem. Kako ćete da primenite stav 3. ovog člana? Vrlo prosto i jednostavno, tajno glasanje, pet članova ne mogu da se dogovore, podeljeni su interesi i kažu - hajde da glasamo tajno. Uzmu glasačke listiće, svako se sakrije i zaokruži, donese se ovamo. Bilo ih je četvoro, a peti je letovao u Budvi. Rezultat je dva prema dva. Kako ćete da primenite odredbu da glas predsednika ima malo veću vrednost? To je nemoguće. Ovo je stvarno uvredljivo. Jedno od pravila, jedno od principa izbornog prava jeste jednaka vrednost svakog glasa. Nije rođen čovek čiji glas više vredi od drugog čoveka. Ovo je u suprotnosti sa logikom, hrišćanstvom, moralom. Zašto ste ovo stavili meni uopšte nije jasno. Pa zar je moguće da će biti toliko pogađanje. Čudi me da niste ubacili i ovo telefonsko ili glasanje preko interneta. Ovo ne treba da stoji u našem zakonu. Ako ste hteli da formirate organ da bi uvek bili sigurni da postoji većina u svim varijantama, onda se predviđa neparan sastav organa, pa zatim njegov kvorum za rad itd. omogućava da se uvek vidi većina. Ako dolazite do odluke preko različitog vrednovanja glasa članova organa, onda se postavlja pitanje - pa, da li su ravnopravni ovi ljudi koji su u organu. Da li su oni jednaki? Ovde ispada da je predsednik ne prvi među jednakima nego malo jednakiji od drugih. Izbacite ovo. Povucite ovaj predlog zakona. Ovo vas je, gospodine Dimitrijeviću, neko prevario. Da ste ovo čitali sa malo više pažnje, siguran sam da vi ne bi predložili da ovo dođe na dnevni red. Siguran sam. Budite uvereni da vas je neko prevario. Neko vas je prevario. Ovo je loš predlog zakona. Ne sumnjam da će u političkom natezanju da se obezbedi većina i da se ovo izglasa, ali verujte od ovoga ćete imati mnogo više glavobolje nego bilo koje koristi. Ako mislite da mi sa ovim "papirom" možemo da se kandidujemo negde da smo ispunili neki uslov, onda moram da vam kažem da se grdno varate. Jer, mi ćemo imati štete od ovakvog predloga zakona. Mi smo pokušali da ukažemo na to gde se koncepcijski razlikujemo, gde smatramo i u kom pravcu treba da ide uopšte ova borba protiv monopola i kako treba da se podstiče konkurencija, šta sve treba da se radi. Nismo hteli da idemo do detalja, da sve ovo što smo danas uradili neko ne bi pogrešno shvatio. Najdobronamernije smo vam ukazali da je ovaj zakon neprimenjiv, a ukoliko budete uporni da baš ovaj zakon primenite, javiće vam se kao bumerang sve moguće vrste haosa. Samo skrećem pažnju na one odredbe o koncentraciji i saglasnosti komisije koje treba da da na taj način. Većina učesnika na tržištu optuživaće upravo ovu komisiju. Jer će neki neminovno biti protežirani. Ali, tim odredbama vi devalvirate neke zakone koji postoje u našoj zemlji, a pre svega Zakon o privrednim društvima, o hartijama od vrednosti, finansijskom tržištu i da ne ređam druge propise kojima je promovisana sloboda svih privrednih subjekata. Ako mislite da komisija za zaštitu konkurencije treba da bude komisija za hartije od vrednosti, na neki način, da ima neku sličnost, onda ove odredbe o koncentraciji, koje se tiču imovinskih stvari, a donekle i statusnih, možda bi trebalo da budu pre u nadležnosti komisije za hartije od vrednosti. Ali, ovo je pogrešan koncept.
Hvala vam. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 45. reguliše kako se glasa u Savetu. Recimo, članom 36. kaže se ko je ovlašćen predlagač, to su Udruženje pravnika Srbije, sada ću da izdvojim samo dva, i Advokatska komora Srbije. Predlog SRS je da se ovaj zakon povuče iz procedure, jer ne samo da nema svoju namenu, već nije ni u skladu sa drugim zakonskim propisima. Zamislite sada, gospodine ministre, vi ovde predstavljate Vladu, ako neko, a moraće neko iz Udruženja pravnika Srbije i Advokatske komore Srbije da pročita ovaj zakon, jer će vrlo verovatno biti član tog saveta, pa pogleda član 74. u kome se kaže: "Zastarelost gonjenja za prekršaje nastupa protekom pet godina od dana učinjenog prekršaja". Suvišan član. To se reguliše Zakonom o prekršajima, gospodine ministre, a tamo je relativna zastarelost prekršaja godinu dana, apsolutna - dve godine. Uzmite, pre nego što prihvatite da budete ovlašćen predstavnik predlagača, sakupite svoje pomoćnike, zamenike, stručne saradnike, neka dobro pročitaju ovaj zakon, da ne bude slučajno da se provuče neki član koji je u koliziji sa nekim već važećim zakonskim propisima, koji imaju materiju kojom se reguliše kada zastareva neki prekršaj ili neka druga odredba uopšte, kada je nešto posebno regulisano nekim posebnim zakonskim predlogom, a ne ovako iz neba pa u rebra, kaže se - pet godina. Za mnoga krivična dela nije pet godina, a kamoli za prekršaj.
Hvala, gospodine Arsiću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. U članu 48. konstatuje se da predsednik i članovi saveta imaju pravo na novčanu naknadu za svoj rad u savetu. U drugom stavu se kaže: "Kriterijumi za određivanje visine naknade uređuju se statutom u visini plate predsednika, odnosno sudija Vrhovnog suda Srbije". Amandman, koji je Socijaldemokratska partija podnela na ovaj član 48. Predloga zakona, predlaže da se menja stav 2. i da glasi: "Odluku o visini naknade za rad predsednika i članova saveta donosi Skupština, na predlog skupštinskog odbora nadležnog za poslove finansija". Šta smo želeli u suštini da postignemo? Naime, u zakonima, u kojima Skupština bira nezavisne komisije, odbore i druga tela, postoji velika šarolikost kada je u pitanju određivanje visine naknade za rad u takvim telima. Smatramo da bi bilo sasvim opravdano da ubuduće skupštinski odbor, nadležan za poslove finansija, a na osnovu komparativne analize, utvrđuje predlog odluke za Narodnu skupštinu. Znači, nama nije bila ideja da ni na koji način dovedemo u pitanje visinu naknade za članove ovog saveta, o kome sada govorimo, niti bilo kog drugog, nego da se uvede neki red. S obzirom da Skupština bira članove ovog saveta i ostalih nezavisnih tela kojih je bilo, a biće ih još kroz različite zakonske projekte ovde u Skupštini, predlažemo da se uvede jedna sistematizacija i red. Kao primer, navešću vam kako je to do sada bio slučaj. Članovi Saveta Radiodifuzne agencije dobijaju naknadu u visini plate sudija Vrhovnog suda. Članovi Upravnog odbora Agencije za telekomunikacije po istom principu, kao i Poverenik za dostupnost javnih informacija. Kod ombudsmana, odnosno zaštitnika građana, plata se formira na osnovu plate predsednika Ustavnog suda, a zamenici ombudsmana na osnovu plate sudija Ustavnog suda. Kod članova Republičkog odbora za sprečavanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija plata je formirana u visini plate narodnog poslanika, sada potpuno drugačije. Kod člana Nacionalno-prosvetnog saveta, platu određuje Narodna skupština, mada u zakonu nije sasvim definisano ko u Narodnoj skupštini to čini. Dakle, postoji velika šarolikost, kao što sam rekla. Još jednom, s obzirom da Skupština bira ove ljude, mislim da bi odbor nadležan za poslove finansija trebalo da definiše platu članova i predsednika, bilo o kom odboru da je reč, ili savetu, pa tako i u ovom slučaju. Hvala.
Hvala, gospođo Nestorović. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, načelno bih se složio sa ovim primedbama koje je iznela gospođa Nestorović. Ali, ono što je bitno, zaista moram da je podsetim da su svi ovi zakoni, o kojima je ona govorila, koji su upravo doveli do ove šarolikosti u načinu utvrđivanja nadoknada za rad u ovim različitim telima, savetima, komisijama, agencijama i svim ostalim formama organizovanja koje ste vi pravili u prethodnom periodu, upravo je i njena, da ne kažem, poslanička grupa, ali ta grupa poslanika, koja je izabrana na način na koji je ona izabrana, glasala i podržavala ove zakone. Naravno, bolja je, kako je jednom rekao Tomislav Nikolić, naknadna pamet, nego nikakva. Dobro je da se sada na ovaj način ipak kritikuje ovakvo rešenje kakvo je predloženo ovakvim zakonom. Moram primetiti i drugu činjenicu da, kada određujete da će neko imati platu, odnosno nadoknadu za rad onoliku koliku ima i predsednik Vrhovnog suda, odnosno da će članovi saveta imati platu kao sudija Vrhovnog suda, treba da imate u vidu i to da je ipak postupak, po kome neko dolazi do položaja sudije, odnosno predsednika Vrhovnog suda, neuporedivo duži, nego što je to postupak po kome se dolazi do mesta člana, odnosno predsednika ovog saveta. Da bi neko postao predsednik Vrhovnog suda, on mora da završi pravni fakultet, mora da bude pripravnik jedan određeni broj godina, pa onda mora nekoliko godina, što se može produžiti na pet, 10, da bude stručni saradnik, pa ga tek onda biraju za sudiju u prvom stepenu, pa onda treba da bude izabran za sudiju okružnog suda, pa tek onda, znači, posle dugog niza godina, kao vrhunac i kruna karijere, neko može biti izabran za sudiju, da ne govorim o položaju predsednika Vrhovnog suda. Vi ne samo što ste u prethodnom periodu potpuno devalvirali funkcije sudija Ustavnog suda i predsednika Ustavnog suda političkim postupanjem, određivanjem i donošenjem političkih odluka, kako je to činjeno upravo za vreme vaše vladavine, već i kroz ovaj zakon i brojne druge zakone devalvirate i postupak izbora za predsednika Vrhovnog suda i uopšte za sudiju Vrhovnog suda. Mislim da je ovo pogrešno, trebalo bi, ipak, da imate u vidu da samo jedan određen i ograničen broj ljudi u državi, pogotovo ljudi koji su prošli, da tako kažem, dug i trajan proces ispitivanja njihovih vrednosti, kao što su to sudije Vrhovnog suda, možete vrednovati na ovaj način. Apsolutno je pogrešno za nekoga, za koga će neka komisija na neki način, odnosno skupštinska većina reći, on je ugledan stručnjak iz određene oblasti i dati mu sva prava i beneficije kako ćete dati predsedniku Vrhovnog suda koji, priznaćete, ipak obavlja jedan izuzetno važan posao. Zbog svega toga vas pozivam da se uozbiljite i da pazite na koji ćete način rangirati nekoga ko treba da bude član saveta. Mislim da to ipak nije dovoljno na ovaj način vašom odlukom izjednačite te ljude sa predsednikom i sudijama Vrhovnog suda.
Hvala vam, gospodine Šaroviću. Replika narodni poslanik Ljiljana Nestorović, mada nisam shvatio da vas je pominjao nego da ste pogrešno protumačeni.
Uvaženi kolega Šaroviću, prosto moram da reagujem i da vas posavetujem - sada smo opozicija i moramo da sarađujemo. Ako je neki predlog dovoljno pametan, po vašem mišljenju, a ja bih iz vaše diskusije rekla da jeste pametno ono što smo predložili, prosto se složite i pohvalite, ne morate da budete maliciozni. Nije reč o naknadnoj pameti. Mi smo u svakom zakonu koji je podrazumevao obrazovanje ovakvih tela i komisija predlagali da visinu naknade određuje upravo Odbor za finansije, odnosno Skupština, jer Skupština i bira te članove. Međutim, to svakako nije bio dovoljan razlog da, iako se ne prihvati, rušite jedan koncept, zakonski projekat, ukoliko smatrate da je on većim svojim delom u redu. Znači ne možete rušiti jedan zakon samo zbog toga što se niste dogovorili oko toga kako ćete definisati plate za članove saveta koji taj zakon podrazumeva, tako da nije reč o naknadnoj pameti nego je reč o konstruktivnosti. Hvala.
Hvala, gospođo Nestorović. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ništa naravno nije bilo maliciozno u tome što sam rekao. Upravo i jesam pokazao na jedan konkretan način da mi iz SRS ne procenjujemo predlog prema tome od koga on dolazi. Upravo sam i pohvalio i rekao, evo ovde u ovom slučaju jeste u pravu. Drugo, nisam pomenuo vas imenom i prezimenom, a ni stranku nisam pominjao, iz prostog i jednostavnog razloga što zaista nisam ni mogao da se setim u kojoj ste trenutno i kako vam se trenutno stranka zove. Vi ste, ja ću vas podsetiti, u ovu skupštinu ušli na jednoj listi, vrlo brzo sa te liste izašli, a onda ste se pridružili Nebojši Čoviću, koji apsolutno nije dobio nikakvo poverenje građana, jer su građani rekli da ne žele ni da ga gledaju ni da ga slušaju. Malo je čudna ta koncepcija po kojoj se vaša stranka kao velika, kao parlamentarna, kao stranka koja je imala ministre i na saveznom i republičkom nivou, ulila u tu ogromnu reku koju čini Čovićeva stranka, koja nije imala nigde ni poslanika, ni ministra, ni bilo šta drugo. Jednostavno, ne možete na ovaj način varati građane Srbije i reći, mi smo sada opozicija, sada smo vlast, sada kritikujemo, sada ne kritikujemo. Ne možete vi mišljenje o zakonima menjati iz dana u dan. Vi ste i danas, bez obzira što sada tvrdite da ste opozicija, a mislim da ni sami do kraja ne znate gde ste, pošto vam je većina članova ipak ostala u vlasti i rekla da ih ta partija ne zanima, što je na jasan način pokazalo da vi nikada niste ni imali političku stranku, nego da je to obična interesna grupacija, morate snositi političku odgovornost i za vaš glas koji ste dali pre nego što ste bili, kako sada kažete, opozicija. Dakle, vas mora obavezivati mišljenje koje ste iznosili po prethodnim zakonima i to što sada kažete, da rešenja za koja ste glasali u ranijem periodu nisu dobra, a to je upravo ono što je loše i što bi se možda moglo nazvati malicioznim, ali prema građanima Srbije, a ne prema narodnim poslanicima ovde. Hvala.
Izvolite, gospođo Nestorović. Upozoravam da se ubuduće narodni poslanici ne pozivaju na Poslovnik da bi vređali narodne poslanike.
Nemam običaj da vređam nikoga nego govorim o činjenicama i uvek ću stajati iza svega za šta sam digla ruku. Moram da vas podsetim, gospodine Šaroviću, ja sam iz Socijaldemokratske partije i vi bi to kao poslanik trebalo da znate. Znate vi to veoma dobro i nemojte da mi držite politička predavanja ovde o poziciji, opoziciji i sličnim definicijama, to veoma dobro znam i ne krivim nikoga od vas što to ne zna. Što se tiče svega što smo glasali, iza toga stojimo. Mi smo jedna od retkih stranaka, dok je i pripadala vladajućem korpusu, ulagala veliki deo amandmana jer smo smatrali da sve može da se popravi i smatramo gde svi isto misle, u stvari niko ništa ne misli. To je sasvim novi pristup vlasti u odnosu na možda neka vremena kada ste vi bili vlast. Vremena se menjaju, pa se menjaju i vremena kada ste vi imali jednog poslanika, a sada imate 84. Socijaldemokratska partija ima sada dva, pa će jednog trenutka imati proporcionalno više, kao što ste vi nekada imali jednoga, a sada imate 84. Biće tako i to je takođe neminovnost. Što se tiče onih ljudi koji su ostali u vlasti i nisu pratili politiku SDP, pa i to je legitimno - svako bira između fotelje i principa. Političko polje je široko, kao što je bilo široko i političko polje kada je gospodin Glamočanin napuštao SRS, ali mi smo imali priliku da vidimo neke snimke tamo kako je za to dobijao neki novac. Tako da nemojte da prozivate ljude koji su se odlučili da ostanu uz vladajuću koaliciju. SDP je prešao u opoziciju, ali takvih aranžmana nije bilo.
Hvala. Pošto ne postoji nijedan razlog da se sa govornice prozivamo koliko članova parlamenta pripada kojoj poslaničkoj grupi, a ko pripada nezavisnim poslanicima ili kako se zovu stranke, predsedavajući uvek na početku pročita tačne podatke i na osnovu toga se i raspoređuje vreme. Po Poslovniku je tražio reč gospodin Šarović.
Povređen je član 104. Ako već pričate o tome da je neko dobijao novac da bi napustio SRS, to jeste tačno. Ali, gospođo Nestorović, mi smo to govorili tada kada se to dešavalo. Ne samo to, nego smo podneli krivičnu prijavu protiv tog čoveka koji je to uradio. Isključili smo ga iz stranke i podneli krivičnu prijavu protiv njega. Za razliku od nas, gde su eventualno neki koji predstavljaju kukolj, a takvih ima svuda, dobijali pare da bi napuštali stranku, ima i nekih slučajeva da su neki dobijali pare da ulaze u neke stranke. Ali, to nikada nije bio slučaj sa SRS. Drugo, ovde ste pričali o pristupu vlasti. Tačno je da SRS i vaša stranka, a vi kažete da se sada zove Socijaldemokratska partija, imaju različit pristup vlasti. Jeste, mi vlasti pristupamo tako što izađemo na izbore, pa osvojimo poverenje građana, pa onda formiramo vlast, a vi pristupate potpuno drugačije. Vi na izbore nikada niste izašli. Socijaldemokratska partija, unija, ovako ili onako, kako se već zvala imali ste dosta i predsednika, nema ko se tu nije izmenjao. Te ste bili u koaliciji sa Koraćem, pa ste njega izbacili, pa s Čovićem, pa s Karićem, nema praktično onoga sa kim niste bili. Vaš politički kurs menjate svaka tri meseca. Ono što nas razlikuje je upravo to što vi niste sposobni da izađete na izbore i da kažete, naša stranka se zalaže za to i to, da vam građani poklone određeno poverenje i da onda toliko koliko imate poslanika učestvujete u vlasti. Najveće zlo za Srbiju upravu jesu političke stranke koje se provlače kroz politički život od izbora do izbora, nemaju apsolutno nikakvo glasačko telo, a nažalost dolaze na veoma važne pozicije u društvu, dolaze u poziciju da odlučuju o određenim tokovima o kojima nipošto ne bi smeli da odlučuju i onda se zbog toga dešavaju brojni problemi. Na svu sreću, sada bar što se tiče vaše stranke delimično se raščistila ta situacija. Nadam se da na narednim izborima nijedna politička stranka, koja ima neko uporište u biračkom telu, neće dozvoliti da se na njihovim listama, poput slepih putnika, provlače neki koji nemaju nikakvo poverenje građana. Voleo bih da čujem i od G17 plus, DS, DSS, dakle onih koji imaju kapacitet da osvoje određeni broj glasova birača, koji su to razlozi koji njih motivišu da prime "slepe putnike" na svoju listu, koji im ništa ne mogu doneti po broju glasova. Kada budemo raščistili te stvari, situacija u Srbiji će biti mnogo bolja. Hvala.
Neće Skupština odlučivati o predizbornim koalicijama, izvolite, jasna su pravila po zakonu. Izvolite, gospođo Nestorović. Molim da i tonom i sadržajem privedemo kraju ovaj deo rasprave, da bismo završili raspravu o amandmanima. Izvolite, gospođo Nestorović.
Gospodine predsedavajući, iskreno se nadam da svojim dosadašnjim ponašanjem nisam zaslužila da mi, ni insinuacijom, ukazujete na to da bih mogla drugačije da se ponašam. Ne bih da produžavam dalje ovu raspravu. Što se mene tiče, potpuno sam svesna da se i vremena i kapaciteti menjaju. To što je SDP u Skupštini je posledica činjenice da imamo koalicioni potencijal, za razliku od vas iz SRS. Vi do sada taj koalicioni potencijal niste imali. Mi smo izlazili u koalicijama, uglavnom u širokim koalicijama i te su koalicije većinski dobijale podršku građana Srbije.Vi ste ostajali opozicija. Iskreno mislim da će to tako da bude i ubuduće.
Još neko o istom amandmanu? (Ne.) Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 50. amandman je podneo Aleksandar Radosavljević. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, član 50. Predloga zakona definiše finansiranje komisije. Ovde je predlagač ostavio odredbu koja kaže da sredstva za osnivanje i prvu godinu rada komisije obezbeđuju se iz budžeta Republike Srbije. Predloženim zakonom smatramo da nije najbolje regulisan način finansiranja komisije, pogotovo ako imamo na umu kakva je nadležnost i kakvi su poslovi u narednom periodu, od trenutka stupanja na snagu ovog zakona i formiranja komisije, pred komisijom. Komisija za zaštitu konkurencije će biti finansirana iz budžeta samo u prvoj godini. Postavlja se pitanje njenog daljeg postojanja ukoliko nakon prve godine iz budžeta više ne budu predviđena sredstva, odnosno neće biti predviđena sredstva, kako stoji po slovu Predloga zakona. (Vjerica Radeta, dobacuje iz sale, ali se ne razume.) To možemo da pretpostavimo. Znači, da li će to što je ministar rekao - biće predviđena neka sredstva, to nije jasno definisano. Sredstva za osnivanje i prvu godinu rada Komisije obezbeđuju se iz budžeta Republike Srbije. Dosadašnje iskustvo pokazuje koliko je vremena bilo potrebno da bi komisije zaživele. Takođe, postavlja se pitanje i da li će ova sredstva biti dovoljna. Kažem još jedanput, nešto što smatramo da je bolje rešenje, pogotovo ako imamo na umu da je ovo novi institut, nova institucija, pogotovo ako imamo na umu značaj posla kojim ona treba da se bavi, godinu dana je nešto što nije dobro. Mogu da naslutim zašto jedno ovakvo rešenje. Zato što su i odnosi unutar Vlade i odnosi resornih ministara prema ministru finansija prilično loši. To jasno pokazuje nedostatak komunikacije i nedostatak spremnosti da ministar finansija izađe u susret nekim zahtevima koji su potpuno opravdani. Ne bi me čudilo i ne čudi me ni informacija koju smo imali prilikom finansiranja i izgradnje žičare na Kopaoniku da resorni ministar trgovine i turizma gotovo da nije ni znao iz kojih sredstava se taj objekat investirao, ali smo zato imali priliku da vidimo ministre iz različitih resora koji nemaju veze sa resorom koji pokriva gospodina Dimitrijević, da su se tamo pojavili i objašnjavali javnosti, građanima, da su završili jedan važan i značajan objekat i da to doprinosi razvoju turizma u Srbiji. Slažemo se, ali je svakako i bilo pitanje da li je to i predviđeno u budžetu Republike Srbije, da li je to bilo predviđeno u sredstvima sa kojima je Ministarstvo raspolagalo ili je to bila stvar dobre volje ministra finansija. Zato smatramo da, ako želimo da imamo jednu kvalitetnu komisiju koja će nesmetano funkcionisati, koja će barem u naredne tri godine, kao što amandmanom želimo da postignemo, moći nesmetano da funkcioniše, onda iz budžeta moraju biti predviđena sredstva za njeno finansiranje. Takođe, finansiranjem komisije putem donacija može direktno da utiče na njenu nezavisnost u radu. To smo ovim amandmanom želeli da izbegnemo, iako zakon izričito navodi da privredni subjekti ne mogu biti donatori, ostavlja se prostor da doniranje privrednih subjekata može biti prikriveno. Može se izvršiti preko nevladinih organizacija. Ovim amandmanom se isključuje finansiranje putem donacija, a s tim u vezi se predlaže i brisanje stava 3. ovog člana. Još jedanput zaista apelujem na ministra da prihvati ove naše amandmane. Što se stava DS tiče po ovom zakonu, jasno i glasno kažemo glasaćemo, ali ako amandmani koji u daleko većoj meri popravljaju predloženi tekst zakona budu prihvaćeni, DS će drage volje glasati. Ali, vidim da nema razumevanja i vidim da ministar nema spremnosti ni želje da amandmane koje DS predložila prihvati, pa na osnovu toga vam je i logičan zaključak kako ćemo se odnositi prema Predlogu zakona.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 51. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 70. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 70. doda član 70a. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 75. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, prof. dr Bojan Dimitrijević, ministar trgovine, turizma i usluga, želi završnu reč? Da.
Nekoliko stvari koje su ovde možda zasluživale malo komentar. Recimo, jedno je bilo oko ovog amandmana da li 11 ili 5 članova komisije. Na prvi pogled ispada da je teže potkupiti 11 članova nego pet. Meni se čini da ako širite broj članova onda može da se ispostavi da ćete imati veći broj ljudi koji su skloni nekoj vrsti neformalnog pritiska, nego ukoliko je broj ljudi manji. To je sada stvar o kojoj se može razgovarati. Ono što je tu veći problem to je da bi se tu pojavilo pitanje kvoruma. Ukoliko neko hoće da opstruira rad komisije koja broji 11 članova, onda je mnogo lakše da se u tom slučaju ne postigne kvorum, nego ukoliko je broj članova komisije pet, jer onda je za kvorum potrebno svega troje ljudi. Dve su stvari koje, povodom nekih pitanja vezanih za način na koji se komisija formira, treba komentarisati. Šta je specifičnost ovog zakona? On je pod lupom EU i gotovo većina članova ovog zakona pravljena prema sličnim zakonima, direktivama ili propisima iz EU. Gotovo da u bloku ovih zakona nije bilo ni jednog za koji je EU bila zainteresovana toliko kao što je to bio slučaj sa ovim zakonom, gde je usvajanje ovog zakona jedan od direktnih uslova za nastavak pregovora o Sporazumu o stabilizaciju i pridruživanju. Prema tome, mnoge od odredbi, naročito one vezane za način na koji se komisija bira, ne bi bila apsolutno prihvatljive za EU. Ovde želim iskreno da kažem da sam i ja u prvoj verziji zakona bio sklon tome da Vlada treba da bude ta koja će sve članove predlagati, jer mi se čini da je to rešenje bilo i praktičnije i operativnije, kako god hoćete, ali to ne bi nikako prošlo sa stanovišta Evropske komisije. To je stvar koju smo morali da prihvatimo na taj način, budući da je prioritet zemlje da se pridružuje EU stariji od ovih drugih rezervi koje mi imamo prema načinu na koji ta komisija radi. Opet treba istini za volju reći da i Evropska komisija te stvari nije izmislila, nego su one došle kao rezultat dugogodišnje prakse u kojoj se pokazalo da jedno nezavisno telo formirano na ovaj način najbolje može da odgovori interesima zbog kojih je i nastalo. Međutim, opet kažem, mi smo pokušali da u nekim odredbama ugradimo one članove koji su išli u susret tome da ipak ne bude taj rok za formiranje komisije beskonačan i da, ukoliko se ne iskoriste ta dva meseca, Vlada može da bude ta koja će predložiti članove komisije. Kada se već komisija, odnosno savet formira, onda je ona potpuno nezavisna od predlagača i to eksplicitno piše u zakonu, ali je obavezna da izveštaj podnosi Narodnoj skupštini. Na taj način smo ipak želeli da vežemo odgovornost članova komisije za Narodnu skupštinu. Što se tiče plata koje treba da primaju članovi saveta, visina plata je ovde u funkciji nepotkupljivosti. To je ta druga specifičnost pojedinih rešenja, koja je vezana i za glas predsednika, odnosno predsedavajućeg komisije. Šta je problem sa ovakvim komisijama koje imaju vrlo specifične zadatke? Problem je da može da dođe do blokade rada, jer su brojne interesne grupe, a takvih u Srbiji ima koliko god hoćete, vrlo zainteresovane da na svaki mogući način blokiraju rad ove komisije. Jedan od načina na koji bi mogao da se blokira rad ove komisije je, recimo, beskonačno dug period za predlaganje članova saveta. Drugi način bi mogao da bude taj da, recimo, stalno imate paran broj članova i da komisija nikako ne može da donese odgovarajuću odluku. Pošto je pet članova komisije, paran broj četiri sadrži se u broju pet, a to je broj koji je veći od broja tri, moguće je da svakog puta bude četiri člana komisije i da komisija ne može da odlučuje. Brojne su evropske zemlje u kojima postoji rešenje da tada odlučuje glas predsednika, predsedavajućeg ili zamenika predsednika. Verovatno se to pravilo nikada neće iskoristiti, jer samim tim što je ugrađeno, ono eliminiše bilo kakav pokušaj opstrukcije. Budući da ta komisija zaista treba da se bori protiv brojnih lobija, koji će na svaki način nastojati da blokiraju njen rad, onda je ugrađivanje jednog ovakvog člana, za kojim su posegle i mnoge zemlje EU, bilo potpuno opravdano. Što se tiče nekih primedbi oko prekršaja, oko toga da li je to prema procentu od godišnjeg prihoda itd, zakon je potpuno usaglašen sa Zakonom o prekršajima i sa svim drugim zakonima koji regulišu prekršajnu materiju, tako da tu problema nema. Još nešto oko ovog poslednjeg što je poslanik Radosavljević rekao. U članu 51, videli ste tamo, ovim amandmanom koji smo prihvatili, rekli smo ukoliko prihodi komisije nisu dovoljni, mogu se obezbediti dodatna sredstva iz budžeta. To sam i u uvodnom izlaganju naglasio. Znači, nema bojazni da će komisija blokirati svoj rad zbog toga što ne postoje sredstva iz budžeta. Međutim, ostaje još jedna stvar, moram da budem iskren, a ona je vezana za donacije. Kada se malo bolje pomisli, verovatno postoji opasnost od prikrivenih donacija određenih interesnih grupa, to i ja želim ovde da kažem. Ta stvar će u ovoj fazi, pošto je nemoguće sad na nju drugačije intervenisati, ostati verovatno ili za savest članova komisije u prvoj fazi, a u drugoj fazi ćemo verovatno intervenisati i odgovarajućim poboljšanima. U ovom trenutku to skoro da nije moguće.
Hvala vam, gospodine Dimitrijeviću, a hvala vam i što ste ugradili načelo iz Praviteljstvujušćeg sovjeta, pa nema razloga da ga branimo Evropom, ono je srpsko. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sada ćemo imati pauzu do 15,00 časova. U 15,00 časova nastavljamo raspravom u pojedinostima Zakona o oglašavanju i tu tačku dnevnog reda ćemo razmatrati, dakle produžujemo radno vreme, za one koji nisu čuli, do 20,00 časova. [[Posle pauze – 15,05]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Još jednom ponavljam, danas ćemo raditi do 20,00 časova. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OGLAŠAVANjU (pojedinosti) Jedno tehničko obaveštenje, pošto je bilo šale tokom prepodneva. Dakle, časovnik koji je digitalni i koji se nalazi preko puta, probala je stručna služba da stavi u upotrebu, pošto se njime najčešće koriste govornici da bi mogli da kontrolišu koliko im je vremena ostalo. još jednom ponavljam molbu, znam da je to mlađima ponekad problem, kao što smo čuli tokom prepodneva, ali možemo da pojasnimo kako se koristi. To su ovi časovnici sa strane. Ponavljaću ubrzano, nemojte da shvatite to na ma koji način kao opterećenje tokom izlaganja, ako ponavljam koliko je vremena ostalo, jer postoje digitalni časovnici koji se nalaze u okviru ekrana ispred. Imamo obećanje, da svima bude lakše, posle 20,00 časova stručna služba će nastojati da detaljno popravi i ovaj časovnik, da nam olakša rad. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić, Staniša Stevanović, Meho Omerović, Ljiljana Nestorović, Slobodan Živkucin, Marko Đurišić, Milan Stanimirović, Milan Veselinović, Miljko Četrović, Zlatan Jovanović, Stefan Zankov, Tomislav Penezić, Darko Glišić, Vojislav Milajić, Milan Stevović, Momir Marković, Petar Jojić, Milovan Radovanović, Božidar Koprivica, Nataša Jovanović, Nemanja Šarović, Veroljub Arsić, Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić, Milorad Mirčić, Gordana Gajić, Jovan Daja, Vjerica Radeta, Ljubomir Kragović, Mileta Poskurica, Tihomir Đuričić, Stevica Deđanski, Goran Cvetanović, Aleksandar Đorđević, Vitomir Plužarević, Ivan Radić, Dragoljub Stamenković, Igor Bečić, Zoran Antić, Snežana Stojanović-Plavšić, Ivana Kovačević, Aleksandar Lazarević, Bogoljub Pejčić, Rajko Baralić, Bojan Kekić, Aleksandar Vučić, Zoran Anđelković i Odbor za trgovinu i turizam. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Staniša Stevanović na član 9. i Rajko Baralić na čl. 2, 3, 4, 5, 8, 11, 16, 25, 30, 49, 64, 65, 68, 78, 90, 101. i 102. Predloga zakona. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za trgovinu i turizam i Zakonodavnog odbora. Zakonodavni odbor je na osnovu člana 146. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine odbacio kao neblagovremene amandmane koje su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić i Milan Marković na čl. 15, 17, 18, 20. i 101. Predloga zakona. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa na osnovu člana 146. stav 3. Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Bogoljub Pejčić.
Mislim da je nepotrebno govoriti koliko je smešan naziv - proizvođač oglasnih poruka. Dakle, ta kovanica ne samo da je jezički rogobatna, nego je i neprihvatljiva u komunikaciji, iz razloga što je to ostatak verovatno iz Kardeljevog vremena, kada su bili inokosni poljoprivredni proizvođači i razni proizvođači. Tako se našla i ova kovanica - proizvođač oglasnih poruka. Umesto takvog naziva predložio sam da se to zove agencija za oglašavanje ili pak marketinška agencija, a da nikako ne može da stoji ovo - proizvođač oglasnih poruka, bez obzira što se u obrazloženju predlagač zakona poziva na Zakon o privrednim društvima i Zakon o privatnom preduzetništvu, jer u tim zakonima koje sam pregledao apsolutno ništa nije nespojivo sa nazivom koji sam predložio.
Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Ministar upravo ulazi. Ministre, počeli smo raspravu u pojedinostima. Ubeđena sam da ćete nas ozbiljno saslušati i da ćete prihvatiti naše amandmane, sa dodatnim obrazloženjima koja ćete danas da čujete, i zato je dobro da ste ušli u salu. Jedan prisutan manir Vlade Republike Srbije, kada su u pitanju predlozi zakona, ustoličen je od 2000. godine da Vlada kada ima nameru da neki predlog zakona predloži Narodnoj skupštini, onda nedeljama, čak i mesecima unapred ministri, resorni ili neki drugi koji i nemaju baš mnogo veze sa zakonima koji se predlažu, na velika zvona i u svim medijima pričaju o tim predlozima kao o nekim revolucionarnim dostignućima, kao o nečemu što nikada niko do sada nije video, kao o nečemu bez čega ne može život da se zamisli, i tako je bilo i sa ovim zakonom. Istina je da i mi srpski radikali prihvatamo činjenicu da je bilo potrebno doneti ovakav zakon, da jeste potrebno da se materija oglašavanja uredi precizno, tačno, sveobuhvatno, jasno, bez mogućnosti zloupotrebe, bez skrivenih krajnjih namera, ali sve to, odnosno ništa od toga nije sadržano u ovom predlogu zakona. Vlada je u obrazloženju ovog zakona rekla, između ostalog, koji su razlozi za donošenje zakona i ciljevi koji se žele ostvariti, pa kažete - oblast oglašavanja nije na celovit način regulisana, tako da loša praksa oglašavanja kod nas unosi nesigurnost na tržištu i ne garantuje zaštitu potrošača. Mi smo vam u načelnoj raspravi govorili, a evo ponavljam, verovatno će i ostale kolege, da ni ovaj vaš zakon ne donosi nikakvu sigurnost na tržištu i ne garantuje zaštitu potrošača, a to bi trebalo da bude krajnji cilj i ovog zakona i sveukupnog rada Vlade Republike Srbije. Dalje kažete - zakon bi stvorio uslove da se efikasnije ubiru prihodi kroz porez i druga javna davanja povodom usluge oglašavanja. Ovo i da niste napisali znamo. Vama je jedini u Vladi Srbije cilj da punite budžet, a kako trošite budžet to je posebna priča. Još uvek nismo imali priliku na sednici Skupštine da razmatramo završne račune svih ovih prethodnih godina, od 2000. pa naovamo. Valjda ćemo jednog dana biti u prilici da govorimo i o tome kako ova, a i prethodne dve vlade, troše i koriste budžet Republike Srbije, odnosno pare građana Srbije. U obrazloženju kažete - navedeni efekti koji se očekuju u toku sprovođenja zakona doprineli bi i ostvarivanju ciljeva u suzbijanju sive ekonomije kroz sprečavanje neodgovornog oglašavanja. Zar vi mislite da je od one prave sive ekonomije, o kojoj niko od predstavnika vlasti ovde ne govori, moguća zaštiti ovim vašim zakonom ili bilo kojim zakonom o oglašavanju. Pa, nikada se nije desilo da se prava, državna siva ekonomija oglašava u sredstvima javnog informisanja. Vi i dalje pokušavate da građane Srbije ubedite, i narodne poslanike u ovom parlamentu, da je siva ekonomija ono što neko ko je ostao bez posla sa 30 godina radnog staža, podstanar je, nema od čega da živi, pa onda prodaje nešto što kupi na buvljoj pijaci, prodaje na nekoj drugoj pijaci na nekoj prevrnutoj gajbi. Nije to, ministre, siva ekonomija. Siva ekonomija je nešto mnogo opasnije za državu i za građane Srbije, i nažalost još uvek prisutna u državi Srbiji. Ovim zakonom nećete sprečiti da se i dalje reklamira nešto što nije novina a prodaje se na kiosku. O tome sam govorila i u načelnoj raspravi. Sve što sam rekla otprilike ide u prilog našoj tvrdnji da vi, kao Vlada, znači ne vi lično, niste ni imali iskrene i časne namere da ovu oblast uredite na način od kog bi koristi imali svi građani Srbije. U članu 2. stav 1. tačka 1) govorite - pojedini izrazi upotrebljeni u ovom zakonu imaju sledeće značenje, ali bih najpre da skrenem pažnju da je takođe manir ove vlade da predlaže preglomazne zakone, valjda vam se čini da ako zakon ima više stranica i članova da je bolji zakon. To, naravno, nije tačno. Tako i ovaj član 2. uopšte nije bio potreban. Pravna norma, odnosno zakon, mora biti koncizan, jasan, precizan, bez mogućnosti tzv. rupa u zakonu, sa što manje mogućnosti zloupotreba u primeni zakona i mi vam to govorimo svaki put kada govorimo o vašim ovako rogobatno napisanim zakonima. Ne samo vašeg ministarstva, ministre Dimitrijeviću, nego i ostalih ministarstava, koje ovde vaše kolege predstavljaju Narodnoj skupštini. Tako i ovaj član 2, em nije bio potreban, em ako već postoji, onda mora da bude uređen tako da bude jasan, da niko ko ga primenjuje ne može da bude u razmišljanju i da kaže - može ovako, može onako, nego jasno, precizno, tačno kako piše u zakonu tako se čita i tako se primenjuje. Vi kažete - oglašavanje jeste obaveštavanje preko oglasnog sredstva kojim se preporučuje oglašivač, njegova aktivnost, proizvod, usluga ili druga preporuka sa ciljem da je primalac, kome je upućena, prihvati ili koristi. U ime poslaničke grupe SRS predložila sam da se brišu ove reči - ili druga preporuka, zato što je to neprecizno, zato što to ništa ne znači. Ako postoje još neke konkretne preporuke, onda moraju da budu napisane u zakonu - koje su, a ne - neke druge, da neko može da smatra ovo ili ono tom vašom - nekom drugom preporukom, jer kada god postoji neodređena reč koja definiše nešto u zakonu, bar se kolege pravnici s tim slažu, da se onda takvom normom u stvari ništa ne reguliše i ništa ne utvrđuje. Vlada, naravno, nije prihvatila ovaj amandman. Kažem - naravno, zato što smo čuli, i ja sam juče govorila, kada je bilo govora o jednom drugom zakonu, a moje kolege danas o prethodnom zakonu, koji je princip prihvatanja amandmana. Nemamo iluziju mi iz SRS da ćete vi prihvatiti neki naš amandman, iako znamo da vi znate da su naši amandmani i konstruktivni i da zaista poboljšavaju tekst zakona, ali vi sve ovo dobro zapamtite, zapišete i mi za mesec, dva ili najviše tri imamo predlog o izmenama i dopunama zakona koji se usvoji bez naših amandmana i onda uredno u te zakone ugrađujete ono što smo vam mi preporučivali kroz amandmane. Ali, šta ćete, valjda ne možete sve da prihvatite, pošto morate kroz prihvatanje amandmana da regulišete probleme razmene u vašoj koaliciji, odnosno trgovine, odnosno sezonskog sniženja, rasprodaja itd. Ali, to je još malo vaš problem. Nadamo se da će taj problem da se razreši raspisivanjem vanrednih izbora. Još nekoliko rečenica ću reći vezano za obrazloženje Vlade Republike Srbije zbog čega nije prihvaćen ovaj amandman. Pretpostavljam, ministre Dimitrijeviću, da ste vi ovo pisali, odnosno vaše službe, a da ste vi bar upoznati s tim, u prvom stavu kažete - Vlada ne prihvata amandman zbog toga što se brisanjem reči, kojima se u Predlogu zakona objašnjavaju pojedini izrazi upotrebljeni u Predlogu zakona, ne bi postigla preciznost u objašnjenju pojmova. Pa, baš suprotno. Kako možete da tvrdite ovako nešto - da se ne postiže preciznost pojmova ako se brišu reči - druga preporuka. Ili - neka druga preporuka. Pa, ako hoćete preciznost pojmova, a i mi hoćemo preciznost pojmova, onda izbrišite ove tri reči. Vi meni u drugom stavu kažete - u Predlogu zakona izrazi se određuju tako da se podrazumeva razvoj u oblasti oglašavanja i sveobuhvatna zaštita učesnika u procesu oglašavanja, primalaca oglasnih poruka, odnosno zaštita potrošača i zaštita konkurencije. Gde vam je tu sveobuhvatnost? Mislite da je sveobuhvatno ako neodređeno kažete - neka druga preporuka. Da ste vi ovde naveli još deset pojmova, tačnih, preciznih, konkretnih, onda bih mogla da prihvatim i onda bismo mogli da prihvatimo da se radi o sveobuhvatnoj zaštiti učesnika. Ovo što ste napisali, bez našeg amandmana, nikako nije u tom smislu. U trećem stavu, vrlo je interesantno Vladino objašnjenje, kažete - predloženim amandmanom nije dato preciznije objašnjenje pojedinih izraza i pored toga što se u obrazloženju amandmana navodi da je to razlog za donošenje amandmana. Pa, niste valjda očekivali da vam mi kao opoziciona stranka pišemo zakone. Mi vam skrećemo pažnju da ovakva formulacija nije dobra, da ne možete ovako neodređene, nepravničke pojmove da unosite u pravnu normu. A, to što ste ovde napisali da mi nismo preciznije objasnili, pa naravno da nismo. Dovoljno je precizno da vam kažemo da ne može ovako neodređeno. A vi ste vlast, vi predlažete zakone, vaša skupštinska većina donosi zakone. Vi ćete još malo, doduše još vrlo kratko, primenjivati ovaj zakon. A mi ćemo imati vremena i naći načina, kada ga mi budemo primenjivali, da ga uradimo i precizno i prema evropskim standardima, da svaka pravna norma bude jasna, da se zakon može primenjivati na svakog pod jednakim uslovima, na svakog jednako, da ne može onaj ko radi na primeni ovog zakona, neki službenik, da zloupotrebljava ovakve nedorečene i neodređene forme. Dakle, predlažem, u ime poslaničke grupe SRS, da ovaj amandman, ministre, prihvatite. Bar ovaj amandman vam ne dira ni u koncepciju ni u suštinu zakona, ali priznaćete čini zakon mnogo boljim, mnogo konkretnijim i nemojte da vam je razlog samo to što amandman dolazi iz naše poslaničke grupe bude dovoljan da ne prihvatite amandman. Pozivam i kolege narodne poslanike da razmisle i prihvate ovaj amandman. Verujte, ako prihvatite ovaj i još neke amandmane SRS, nećemo imati tako brzo izmene i dopune ovog zakona. Ne prihvatite li te naše amandmane, zapamtite današnji dan, podsetiću vas, za dva ili tri meseca, ukoliko do tada ne budu raspisani izbori, na izmene i dopune ovog zakona.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Ovim amandmanom je obuhvaćen član 2. stav 1. tačka 3). Ta tačka reguliše šta su to oglasna sredstva. Između ostalog, navodi se da je to letak, prospekt, ambalaža proizvoda, plakat, fotografija, ogledni karton. Znači, vrši se nabrajanje tih oglasnih sredstava, nešto što može da nosi i sadrži oglasnu poruku, koja je definisana tačkom 2. ovog člana i ovog stava. Tačka 3) se završava rečima, "kao i druga sredstva pomoću kojih se oglasna poruka može učiniti dostupnim primaocu". To je neprecizno, može da se tumači na različite načine. Čim je neprecizno, nije mu mesto u zakonu. Skrenuo bih vam pažnju na nešto što je obuhvaćeno sledećim amandmanom, a tiče se istog člana i tiče se neke logičke veze između pojmova koje vi definišete ovim članom. Skrenuo bih pažnju na tačku 6). Tu uređujete šta je prenosilac oglasne poruke, pa ste naveli da je to javno glasilo. Pogledajte šta ste napisali ako iz teksta izbacimo sve što je u zagradi. Tačka 6) bi glasila ovako: Prenosilac oglasne poruke jeste javno glasilo, pa onda nabrajate javna glasila, čiju osnovnu ili sporednu sadržinu čine oglasne poruke. Onaj ko je radio ovo, čini mi se da nije pročitao Zakon o javnom informisanju. Tu se javlja neka dijalektika između novine, kao sredstva javnog informisanja, i osnivača. Nikada ne odgovara novina, nego osnivač novine. U praksi se često brkaju ta dva pojma. Kada se kaže "novina", oni misle na osnivača, iako ne znaju ko je osnivač. Bilo koju novinu da uzmete, ona ima jedan naslov, a u impresumu kada vidite ko je osnivač, izdavač, glavni i odgovorni urednik, ko štampa, videćete da tu postoji ogromna razlika. Ne može novina da odgovara. Odgovara osnivač. Novina je medij. Molim vas da pogledate tačku 7) gde ste rekli - drugi prenosioci oglasnih poruka. Znači, tačka 6) je osnovni pojam prenosioca oglasne poruke, a tačka 7) drugi. Tu ste naveli pravna lica ili preduzetnici, koji u izlozima svojih poslovnih prostora, niste rekli izlog, poslovni objekat, nego ste rekli pravno ili fizičko lice. Ovo vam sve pričam iz razloga što prenosilac oglasne poruke ne može da bude medij, nego može da bude pravno lice koje je osnivač tog medija. Znači, tačku 6) morate da vežete za pravno lice. Da ste vezali za pravno lice i da izbacite ovo što mi amandmanom predlažemo da se izbaci iz tačke 3), koja je u ovom delu, gde tražimo brisanje, stvarno neprecizna, onda bi ovo moglo da ima nekog smisla. Ovako, u definisanju pojmova koji se koriste u ovom zakonu, vi unosite praktično zabunu. Znači, tačka 2) - šta je oglasna poruka, ne prigovaramo. Šta je oglasno sredstvo? Sredstvo preko koga poruka dolazi do onoga kome je upućena. Da li namerno, da li slučajno, nije bitno za ovaj predlog zakona? Dalje, oglašivač, to je onaj koji ima potrebu da se reklamira. Proizvođač oglasne poruke, autor špice, autor memoranduma, prenosilac oglasne poruke i drugi prenosioci oglasnih poruka mogu biti samo pravna ili fizička lica, koja obavljaju, između ostalog, i ovu delatnost. Ovako ste uneli zabunu. Primalac oglasne poruke je jasno, prodajno mesto takođe, otvoreni prostor ovo što ste definisali je uredu. Znači, tačka 3), tačka 6) i tačka 7) moraju da funkcionišu na neki način, moraju da razgovaraju, moraju međusobno da se razumeju. Da biste shvatili o čemu se radi, namerno sam iskoristio da vam ukažem na primeru Zakona o javnom informisanju, neki to nazivaju javno obaveštavanje. Znači, novina jeste sredstvo, publikacija jeste sredstvo javnog obaveštavanja, ali novina ne može da odgovara. Odgovara njen osnivač, pod nekim uslovima čak krivično i glavni i odgovorni urednik, ukoliko se ne zna autor. Sudeći po tački 7), gde ste izlog vezali ne za prodajno mesto, nego za onoga ko obavlja delatnost, ko je vlasnik itd, onda ste tu logiku morali da primenite i u tački 6). Ovo sve što ste u zagradi naveli u tački 6) treba da ima mesto u tački 3). Poslovnik nije smetnja da Vlada interveniše sa jednim ovakvim amandmanom, jer onda ovo ima nekakvog smisla. Ukoliko to ne uradite, onda imamo problem sa pogrešnim definisanjem osnovnih pojmova koji se koriste u ovom zakonu, a ove pojmove, kako ste pogrešno naveli, niste tako pogrešno interpretirali u ostalim odredbama, nego ste u ostalim odredbama videli da postoji razlika.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik gospođa Gordana Pop-Lazić je, u ime poslaničke grupe SRS, podnela amandman na član 2. u kome traži da se u stavu 1. tačka 6) briše. U članu 2. stav 1. tačka 6) glasi: "Prenosilac oglasne poruke jeste javno glasilo (novine, radio program, televizijski program, servis novinskih agencija, internet i drugo elektronskoizdanje javnih glasila itd". Ono što traži narodni poslanik Gordana Pop-Lazić da se briše deo teksta u zagradi "i druga sredstva informisanja namenjena javnoj distribuciji i neodređenombroju korisnika". Razlog zbog čega je amandman Vlada odbila glasi: "Vlada ne prihvata amandman iz istih razloga navedenih u ovom obrazloženju za neprihvatanje amandmana na član 2. stav 1. tačka 1) narodnog poslanika Vjerice Radete". Primoravaju nas da se vraćamo na ono šta su nekome od poslanika onomad obrazložili zašto ne prihvataju amandman. Amandman narodnog poslanika Vjerice Radete Vlada nije prihvatila iz razloga što se u Predlogu zakona objašnjavaju pojedini izrazi i pojmovi upotrebljeni u Predlogu zakona i ne bi se postigla preciznost u objašnjenju pojmova. Dalje kažu da se u Predlogu zakona izrazi određuju tako da se podrazumeva razvoj u oblasti oglašavanja i sveobuhvatna zaštita učesnika u procesu oglašavanja, primalaca oglasnih poruka, odnosno zaštita potrošača i zaštita konkurencije. I predloženim amandmanom nije dato preciznije objašnjenje pojedinih izraza i pored toga što je u obrazloženju amandmana navedeno da je to razlog za podnošenje amandmana. Dame i gospodo narodni poslanici, tek posle ovog objašnjenje zašto nije prihvaćen amandman meni stvarno, a pretpostavljam ni vama, ništa nije jasno ili bar nije jasnije od onoga što je traženo. Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić je tražila da se ta "i druga sredstva informisanja namenjena javnoj distribuciji i neodređenom broju korisnika" brišu. Pitam, koja su to "i druga sredstva informisanja namenjena javnoj distribuciji i neodređenom broju korisnika"? Koja su to sredstva kojima ministarstvo može da odredi broj korisnika? Da li je to bilbord, pa će neko iz ministarstva da stoji pored bilborda i da uzme računaljku i da broji koliko je građana toga grada prošlo pored bilborda i upoznalo se sa oglasnom porukom. Da li je to televizija? Ako jeste, a već nije, jer je i ovde navedena televizija, koliko je to slušalaca, gledalaca, koliko je ovih "i drugih sredstava informisanja" danas u poštanskim sandučićima - otvorio čovek obućarsku radnju u naselju, napravio na papirićima oglase da popravlja cipele od 16,00 do 19,00 sati i stavio u svako poštansko sanduče. Da li je to za nedefinisan, odnosno neodređeni broj korisnika? Dame i gospodo narodni poslanici, zakoni pre svega moraju da budu jasni, članovi kratki, sažeti, da svako razume zakon. Ovako kako ste ga zakukuljili, malo je onih koji će razumeti, a mislim da je najveći problem upravo u prevodiocima. Danas imamo priliku dagledamo suđenje Slobodanu Miloševiću, gde je svedok prof. dr Vojislav Šešelj i gde upravo prevodioci prave najveći problem, ili nešto prevedu naopako ili nešto ne prevedu kako treba ili nešto uopšte ne prevedu, pa onda što svedok ili optuženi kažu ispadne naopako. Mislim da je i ovde problem u prevodiocima. Džabe ste im platili, nisu preveli kako treba i zato su vam zakoni ovako nejasni. S druge strane, mnogi zakoni iz te Evrope kojoj streme evropejci, što reče Brana Crnčević, koji srljaju u Evropu, mnogi zakoni iz te Evrope ne mogu se primeniti baš doslovce na srpsko područje, na srpsko tržište, a ni na srpski jezik.
Hvala. Da li još neko želi reč? Na član 3. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbora zatrgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbora zatrgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, počev od amandmana na član 2, koji je obrazlagala gospođa Vjerica Radeta u ime poslaničke grupe SRS, tako ćete videti, a naročito kroz našu intervenciju u članu 4, da su neprecizne i nepotpune formulacije kroz definisanje pojmova, u ovom slučaju u članu 4. u okviru načela oglašavanja, osnovni propusti ovog zakona. Ako ste već hteli da donesete, a mi ne sporimo da je bilo potrebno da Srbija ima jedan ovakav zakon u ovoj haotičnoj situaciji što se tiče i frekvencija i oglašavanja i svega što atakuje na mozak građana, počev od maloletne dece do naših najstarijih sugrađana, onda je bar trebalo ozbiljno da sagledate našu nameru da popravimo zakon, kako bi se neki pojmovi bolje definisali. U ime poslaničke grupe SRS intervenisala sam – pošto ima još intervencija u članu 4, govori se o načelu istinitosti, potpunosti i određenosti oglasne poruke – na drugi stav, gde sam predložila da se za podatke koje određena oglasna poruka sadrži, pored informacija odnosno podataka koji moraju da budu istiniti, potpuni, oni naučno ili značajnim iskustvom potvrđuju. Neshvatljivo je da predlagač ovog zakona, ministar ili predstavnici Vlade koji su nam dali odgovore i tako meni odgovorili da nije prihvatljiv ovaj amandman, imaju dvostruke aršine. Kada smo govorili o izboru članova saveta komisije u prethodnom zakonu, vi ste uporno potencirali da to moraju da budu ljudi, članovi saveta naučno dokazani iz pravničke struke ili ekonomske i da kao takvi budu predlagani od onih raznoraznih asocijacija. Šta vam je smetalo, ovo je samo odgovor radi odgovora, da se ne bi prihvatio zakon. Preciznija je ova formulacija, budite sigurni. Ako su u pitanju bilo koje vrste oglašavanja, one na svaki drugi način, pored istinitosti, moraju da budu potvrđene iz domena struke odnosno nauke koja definiše taj pojam. Da li je u pitanju oglas za neki hemijski proizvod, da li je u pitanju oglas za prehrambeni proizvod, nešto vezano za kulturu uopšte, nešto sa socijalnog aspekta, da li je u pitanju, a o tome govori i amandman kolege Šarovića, što takođe definiše ovaj član 4, istinitost podataka kroz ankete koja se sprovodi, a i tu je odlična intervencija da bi se znalo na osnovu kojih relevantnih podataka neko može da objavljuje određene ankete; dakle, ništa nije smetalo jer sve ima svoj osnov. Reklama kao reklama i način oglašavanja u najvećoj meri utiču, naravno pored utvrđenog ili neutvrđenog na tržištu kvaliteta, da li će neki proizvod ili usluga, nešto da se proda. Ako je to kroz amandman ili kroz član dodatno definisano sa potporom nauke ili tim dokazanim iskustvom, nesporno je da jedna takva intervencija može da bude prihvaćena, da bi ona samo poboljšala ovako predloženi tekst zakona. Načelo istinitosti, potpunosti i određenosti oglasne poruke, definisana u zakonu a neprimenljiva u praksi, biće veoma opasno, kao što je i do sada bilo. Vi znate da se, a ovog puta ću potencirati nevladine organizacije, kroz finansiranje pre svega od strane Soroš fondacije i od raznih agentura sa Zapada, oglašavaju svuda u gradovima Srbije, na svakom mestu, kroz bilborde koji su najskuplji, na najfrekventnijim mestima, sa neistinitim porukama i sa načinom oglašavanja koji pre svega vređa u najvećoj meri i ljudsko dostojanstvo, nas pripadnika srpskog naroda i svih drugih građana Srbije. Moram da vas podsetim na sve one bilborde koji su bili izlepljeni u Beogradu uoči obeležavanja događaja u Srebrenici. I ne samo to. Pozivi na rušenje ustavnog poretka, na dezerterstvo, na bojkotovanje onoga što su građanske obaveze, a pre svega prava čoveka i građanina ovde u Srbiji i svuda u svetu, nisu male i retke pojave, a potiču od strane Nataše Kandić, Sonje Biserko i ostalih predstavnika tih najprljavijih agentura, čiji je cilj, njih pojedinačno i onih koji ih finansiraju, da steknu samo materijalnu dobit. Ali, sva je sreća da je svest građana Srbije, kako maloletnih ljudi, tako i onih koji su stasali i za školovanje, sada izraženo kod mlađe populacije, mislim na studente, takva da oni prepoznaju kakva se opasnost krije iza takvih poruka. One ne samo da nisu istinite, nego su tendenciozne, uperene protiv onoga što ovaj zakon treba da štiti, i pre svega i mi kao narod, i uopšte u tim raznim situacijama kada se oni oglašavaju, naravno, usmereni od strane svojih finansijera. Sam zakon, što se vidi kroz sve amandmane koje smo mi podneli, ima dosta nejasnoća umesto definisanih pojmova, stavljanja izraza kao što su "može da", to je jedan vid neodređenosti koji je prisutan u pojedinim članovima, kao što je slučaj u članu 4, a o tome će opet govoriti i kolega Šarović, jer se njegov amandman odnosi na taj stav, kroz neprecizno definisanje članova i nevešto umetanje veznika. Sve u svemu, amandmani poslanika SRS, svih nas koji smo podneli na ovaj predlog zakona, imali su cilj da se u što boljoj formi jedan zakon nađe u danu za glasanje posle usvajanja ovih amandmana pred poslanicima Narodne skupštine. Poslanici koji su ovde iz vladajuće strukture, ako žele uopšte da razmatraju ovaj predlog zakona, a nije nešto o čemu ne treba da razmišljaju, jer oglašavanje opet u najvećoj meri, osim toga što utiče na svest ljudi i što je jedan dobar poligon za manipulaciju u bilo kom smislu, takođe je veoma značajan korak u unapređenju svih procesa u jednom društvu, a naročito kada je u pitanju pokretanje privrede. Jer ono što je danas najveća boljka srpske privrede i definisanja onoga što mi imamo, a što treba da plasiramo na tržište širom sveta, jesu proizvodi koji nisu dovoljno afirmisani i koji nisu dovoljno brendirani, kako hod hoćete to da nazovete, da bi imali prođu na tržištu, a pre svega zbog unutrašnje blokade, jer očigledno je da i oni koji se bave proizvodnjom kvalitetnih proizvoda u našoj zemlji, pored mogućnosti da ih oglašavaju i da ih promovišu na inostranom tržištu, imaju unutrašnju blokadu kroz sve restriktivne zakonske mere koje su do sada donete, pre svega mislim na Ministarstvo finansija. Pozivam vas još jednom da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman, koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, i time ćete još jednom da potvrdite da je svako naučno saznanje iz bilo koje oblasti ili iskustvo stečeno u praksi i te kako važno da bi se nešto bolje oglašavalo i da bi ta poruka i taj oglas bili u pravom smislu reči istiniti i potpuni.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 4. stav 4. zakona o oglašavanju i ovo je jedan od tri amandmana koje je poslanička grupa SRS podnela na ovaj član zakona. Veoma je važno da član 4. i uopšte ovih nekoliko članova na početku, može se slobodno reći, utvrđuju određena načela oglašavanja na jedan precizan način sva ova materija reguliše, kako bi posledice koje verovatno ni predlagač zakona, a svakako ni mi ne želimo, bile izbegnute. Mojim amandmanom traženo je da se u četvrtom stavu brišu reči "može da" i da se doda "broj anketiranih", kako bi taj stav glasio: "Oglasna poruka sadrži statističke podatke ili broj anketiranih i rezultate ankete, pod uslovom da se na taj način podacima oglasne poruke ne daje veća vrednost od one koju stvarno imaju". Obrazloženje koje je dalo Ministarstvo potpuno je besmisleno, jer se u obrazloženju kaže da se ne prihvata ovaj amandman zato što nije neophodno da svaka poruka sadrži statističke podatke, odnosno da sadrži broj anketiranih i rezultate ankete. Ako se ovo pažljivo pročita i protumači, zato i postoji ovo "i" gde kaže - oglasna poruka sadrži statističke podatke ili broj anketiranih i rezultate ankete, pod uslovom da se na taj način podacima iz oglasne poruke ne daje veća vrednost od one koju stvarno imaju. Dakle, jasno je da neće morati i svakako ovim amandmanom ne bi ni bila nametnuta opšta obaveza da svaka i bilo koja vrsta reklame u sebi sadrži i podatke koji su dati u anketi, broj anketiranih, kakvi su rezultati ankete itd. Postojala bi obaveza oglašivača da u slučaju da se poziva na neku anketu da kaže da je uzorak bio toliki i toliki, da su rezultati bili ti i ti. Znači, ukoliko će neko reći - evo, ovo je ubedljivo, rezultatima ankete došli smo do sigurnog podatka da je ovo najbolji proizvod na tržištu, anketirao je troje ljudi i tih troje mu je reklo da je to tako, ili se može desiti da anketira samo jednu osobu i taj mu jedan kaže - to je najbolje što sam probao, a ne mora da znači ni da je koristio druge proizvode, niti bilo šta drugo, onda to morate priznati ne bi bilo dovoljno da se na osnovu sprovedene ankete kaže da je taj proizvod najbolji. Ako se uvede obaveza za one koji se već pozivaju na rezultate ankete da moraju da kažu - anketirano je toliko i toliko ljudi, već sama činjenica da je neko anketirao jednog čoveka, troje ili petoro ili mali broj ljudi, da bi se sa sigurnošću moglo doći do podataka o kvalitetu nekog proizvoda, usluga ili bilo čega drugog, na jasan će način govoriti o tome koliko je ta anketa pouzdana. Onima koji su ozbiljni, i oglašivačima i oni koji nude zaista kvalitetne proizvode i usluge, njima neće biti nikakav problem da izvrše anketu u deset ili petnaest gradova Srbije, da izvrše anketu na dve, tri ili 5.000 ljudi i da kažu - imamo zaista reprezentativni uzorak, toliko i toliko ljudi smo anketirali u raznim gradovima, 80% ljudi kaže da je naš proizvod, usluga ili bilo šta drugo što se oglašava tog i tog kvaliteta, najbolje ili nije najbolje, najbolje za taj novac ili bilo šta drugo. Na ovaj način jednostavno bi se izbegla mogućnost zloupotreba, da se pod lažnom sigurnošću koju daju neki rezultati neke ankete provlače proizvodi koji ne odgovaraju tom kvalitetu, a naravno oni kojima je ta reklama dostupna mogli bi na osnovu toga pogrešno da zaključe da je taj proizvod ili usluga boljeg kvaliteta nego što zaista jeste. Na ovaj način bi se uvelo malo više i sigurnosti i reda u ovu oblast koju sada regulišemo i zaista ne znam koji su to razlozi koji motivišu predstavnike Vlade da na ovakav način, pogotovo sa ovako besmislenim objašnjenjima, odbijaju ove amandmane. Ovo nije nešto što suštinski utiče na zakon, nije nešto što bi vam poremetilo bilo kakvu koncepciju ukoliko je uopšte imate, ali mislim da bi na jedan konkretan način doprinelo zaštiti krajnjih potrošača, korisnika usluga, odnosno građana Republike Srbije, a upravo je to i ono što ste vi proklamovali kao cilj donošenja ovog zakona. Moram još samo da kažem nekoliko reči o stavu 5. ovog istog člana, gde kaže da oglasna poruka može da sadrži naučnu ili prividnu naučnu terminologiju, pod uslovom da se na taj način podatku iz oglasne poruke ne daje naučni karakter koji taj podatak nema. Evo, ministar je tu, čak mi se čini da me pažljivo sluša, pa bih zaista voleo da nam on objasni, hajde nekako da progutamo i ovo "naučna terminologija", tu bi možda mogli i da shvatimo šta ste pod tim mislili, ali koja je to "prividno naučna terminologija". Dakle, šta je to "prividno naučna terminologija" i kako je moguće da se pomoću nje, kažete, podatku iz oglasne poruke ne daje naučni karakter koji taj podatak nema. Ako neko koristi "prividno naučnu terminologiju", za koju zaista ne znam šta znači i šta kome može da deluje kao naučna terminologija, to će verovatno zavisiti i od stepena obrazovanja i od nekih drugih faktora, kako će to i ko će procenjivati šta je naučna, šta je prividno naučna terminologija i da li se tom prividno naučnom terminologijom daje naučni karakter? Kako je uopšte moguće da se prividno naučnom terminologijom nečemu da naučni karakter koji taj podatak u stvari nema. Mislim da ste ovde preterali u pokušaju da zakonski definišete nešto što po samoj svojoj prirodi izmiče mogućnosti regulisanja i stavljanja u neki kalup i u zakon. Znači, ne može se nikad predvideti zakonom svaki pojedinačni slučaj koji je moguće da će se pojaviti u nekoj budućnosti. Dakle, neke stvari se moraju prepustiti i osećaju onih koji će taj zakon sprovoditi. Još jednom vas pozivam da i ovaj i druge amandmane SRS prihvatite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Milan Stanimirović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 4. stav 4, samo želim, i zarad onih koji možda nisu pažljivo čitali zakon, a i zarad naših građana, da pročitam. Kaže: "Oglasna poruka može da sadrži statističke podatke ili rezultate ankete, pod uslovom da se na taj način podacima iz oglasne poruke ne daje veća vrednost od one koju stvarno imaju". Smatramo da je u ovom slučaju u članu 4. reč "anketa" možda značajnije promeniti time što ćemo navesti precizniju formulaciju i iskoristiti reč "istraživanje". Pojam istraživanja je mnogo širi pojam od ankete. Anketa je javna metoda istraživanja, pa je termin "istraživanje" u ovakvom slučaju daleko adekvatniji nego što je to formulacija koju smo dobili od strane predlagača. U stavu 5. se kaže: "Oglasna poruka može da sadrži naučnu ili prividno naučnu tehnologiju, pod uslovom", pa smo onda smatrali da je preciznija formulacija da se kaže "da se navede izvor statističkih podataka i rezultata istraživanja" i onda da dalje navedeni tekst u stavu 5. predloženog člana ostane isti. Kaže se da se na taj način podatku iz oglasne poruke ne daje naučni karakter koji taj podatak nema. Šta je motiv jednog ovakvog predloga? Naime, navođenje bilo kakvih statističkih podataka ili rezultata istraživanja treba da bude, pre svega, praćeno izvorom tih podataka, posebno kada se podaci koriste u cilju oglašavanja proizvoda. Da bi podaci bili proverljivi, važno je napomenuti ko je obavio istraživanje i na čije se istraživanje oglašivač u navedenom slučaju poziva. Pružanjem ove informacije, mišljenja smo da bi se sprečilo da primalac oglašene poruke eventualno može da bude doveden u zabludu ili prevaren. Očekujem od ministra da jedno ovakvo rešenje prihvati. Time ćemo potpunije i preciznije regulisati onu odredbu koja se definiše u članu 4. Predloga zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejičić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman, u ime SRS, na član 4. stav 5. Vlada je dala svoje mišljenje o amandmanu, nije prihvatila amandman. Još je dala i neko prilično nelogično objašnjenje, pa se u tom obrazloženju ili objašnjenju kaže: "Vlada ne prihvata amandman iz razloga što se predloženim amandmanom ne bi postigla jasnoća norme, već bi se suzio domen zaštite primalaca oglasnih poruka od obmanjujućeg oglašavanja". Čini mi se da neko u Vladi pokušava da otkrije vruću vodu. Stav 5. člana 5. Predloga zakona kaže: "Oglasna poruka može da sadrži naučnu ili prividno naučnu terminologiju, pod uslovom da se na taj način podatku iz oglasne poruke ne daje naučni karakter koji taj podatak nema". To je, kako kaže Vlada Republike Srbije, potpuno jasan stav. Da pogledamo koji bi bio jasniji. Ukoliko bi moj amandman bio prihvaćen, stav 5. bi glasio: "Oglasna poruka može da sadrži naučnu terminologiju, pod uslovom da se na taj način podatku iz oglasne poruke ne daje naučni karakter koji taj podatak nema". Neka mi neko iz Vlade Republike Srbije objasni šta je to "prividno naučna terminologija" i ko će to da meri? Hoće li to da rade prividni naučnici, prividni stručnjaci, prividna ministarstva prividne vlade? Potpuno razumem želju ovih stranaka koje sebe nazivaju demokratski blok ili DB, ovde su od 5. oktobra uveli neku stvarno prividnu terminologiju i stalno koriste neke reči koje većina građana ne razume, pa ni oni sami kada ih koriste. Više ste dosadili i bogu i narodu sa "transparentnim", sa "konvencijama", kao da u našem jeziku nema prihvatljivijih i preciznijih izraza, a sve to iz želje da prikažete kako ste vi prividno proevropski orijentisani. Verovatno i neki prividni eksperti pokušavaju da stave neku prividnu naučnu terminologiju i uopšte mi nije jasno zašto predlagač ovaj amandman nije prihvatio, jer on suštinu samog predloga zakona ne menja. Kaže se da bi se suzio domen zaštite primalaca oglasne poruke, ukoliko bi ovaj amandman bio prihvaćen. Šta je sad šire, da li prividno naučna terminologija i naučna ili samo naučna? Šta je šira materija za zloupotrebu, ova dva termina ili jedan od ova dva. Slažem se, ako napišete "prividno naučna", možete tu sve da trpate. Dalje, koji su kriterijumi, da ponovim to pitanje, koji će da razdvajaju šta je naučna, šta nije? Da li hoćete, samo zato što dozvoljavate da se koriste nerazumljive reči, ali su već u našem jeziku prihvaćene na određen način, da to ima neko značenje koje nije definisano. Građani ne znaju o čemu se radi, ali eto svi o tome pričaju, pa ajde i ja ću da koristim tu reč ili da je primim kao poruku iz oglasa. Valjda zato što je neki proizvod transparentan, on je dobar, zato što to znači da je on iz proevropske stranke, znači neka politička poruka ili oglas ili zato što je sa tržišta EU itd. U principu, izgleda da ovaj termin - prividno naučni može da se iskoristi za još mnogo stvari. Reći ću vam kakve su recimo 2000. godine bile poruke prividno naučne. Primera radi, bilo je prividnih šest milijardi dolara ukoliko Milošević padne sa vlasti. Svi ćete se složiti da su prividne, niko ih nije video. Bilo je prividno da u Srbiju dolazi demokratija, jer smo doživeli "Sablju". Bilo je prividno da će narod bolje da živi, živi gore. Bilo je prividno kada se ova vlada stvarala, koja jeste Vlada koja nastavlja kontinuitet prethodne vlade, da će biti bolja, i dalje nije bolje, svakim danom je sve gore i gore. Samo je privid, gospodo, da ćete vi još dugo biti na vlasti. Vrlo brzo će vas na vlasti zameniti SRS.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom sam tražio da se iz člana 5. stav 3. reči "oglašavanje usmereno na podsvest", kao i reči "drugi oblici skrivenog oglašavanja" brišu. Odgovor koji sam dobio zašto mi amandman nije usvojen od strane Vlade glasi: "Vlada ne prihvata amandman iz razloga što se brisanjem navedenih reči ne bi postigla preciznost norme, već bi se suzila mogućnost zaštite primalaca oglasnih poruka koje se upućuju suprotno načelu prepoznatljivosti oglasne poruke, odnosno nekim od oblika skrivenog oglašavanja koje utiče na podsvest". Da li je ovo zakon o sprečavanju vudu magije? Da li je ovo zakon o sprečavanju vračanja? Da li je ovo zakon o sprečavanju gašenja ugljevlja? Koji je uticaj na podsvest? Da li vi uopšte gledate te reklamne poruke koje uvozite sa zapada, prevodite ovde i plasirate na naše tržište. Svaka oglasna poruka sa zapada u deliću sekunde ima skrivenu poruku koja utiče direktno na podsvest. U filmu u deliću sekunde ubačeno vam je to što će uticati na vašu podsvest da sutradan kada odete u prodavnicu kupujete isključivo koka-kolu, isključivo pepsi-kolu, a ne drugo, računajući da je to vaše određenje, vaš stav, vaš izbor, a oni vas tako upućuju da trošite pare tamo gde oni hoće. Multinacionalne kompanije čitavu strategiju zasnivaju upravo na tome. Nemojte razmišljati o ovim našim porukama ovde pravljenim, skrpljenim. Recimo, na mene nikako nije moglo, na moju podsvest nikako ne bi moglo da utiče ono sa bilborda - Vuk zna put. Ne na mene, nego na građane Srbije. To koliko Vuk zna put, brojano u glasovima, iznosilo je malo manje od statističke greške. Prema tome, smatram da bi ovaj zakon stvarno dobio na kvalitetu ukoliko izbacimo ove nebulozne ili nebulozno prevedene segmente. Prema tome, oglašavanje usmereno na podsvest, vas će zapad tog trenutka da izbaci, zabraniće vam da primenjujete ovaj zakon ovi vaši mentori koji odavno rukovode vama. Drugi oblici skrivenog oglašavanja. Nemojte da se zamerate onima koji su vas 6. oktobra doveli, koji su vam platili, omogućili da dođete na vlast. Odreći će vas se u novinama, u "Njujork tajmsu" će da vas odreknu, i to ne skriveno, nego otvoreno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.). Na naslov iznad člana 8. i član 8. amandman je podneo narodni poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić, Blagica Kostić i Staniša Stevanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko, narodni poslanik Milovan Radovanović, ispred poslaničkog kluba SRS, podneo je amandman na član 14. u kome traži da se stav 2. tačka 2) briše. Član 14. glasi - TV oglašavanje u smislu ovog zakona jeste emitovanje oglasnih poruka uz naknadu ili bez naknade, radi preporučivanja oglašivača, njegove aktivnosti, proizvoda, usluga i drugih preporuka, sa ciljem da je primalac kome je upućena prihvati ili koristi. TV oglašavanje bez naknade vrši se u slučajevima, pa pod jedan je u redu, a pod dva - saopštenja javnih službi i oglasne poruke neprofitnih organizacija za dobrotvorne i humanitarne akcije, kao i njihovi pozivi na dobrotvornu ili humanitarnu akciju koji se obavljaju bez naknade. Pre nego što počnem sa obrazlaganjem zašto ovaj amandman treba prihvatiti počeću sa jednom konstatacijom. Svi se sećate da je BK Mobtel dao onu poruku - pozovite broj taj i taj, pa će vam tada postpejd 50 dinara i 30 dinara pripejd sa računa biti skinuto i upućeno na žiro-račun taj i taj za lečenje dece itd. Mnogi građani su, osećajući humanu potrebu, okretali taj telefon i Bogoljub Karić, odnosno njegov kandidat za gradonačelnika, ne znam kako se gospođa zove, pošto ona vodi tu organizaciju, uz naplaćen porez na dodatu vrednost, uz naplaćenu taksu i uz naplaćenu svoju proviziju, ostatak od toga što ste vi 50 dinara ili 30 dinara uplatili, uplaćivala tamo. Na sve televizijske emisije izlazila je i busala se u grudi junačke kako ona i Bogoljub pomažu humanitarno. Prema tome, neprofitna, humanitarna organizacija. Evo kako se ponašaju te neprofitne i humanitarne organizacije koje su samonikle i iznikle upravo sa terena koji nisu ni humanitarni, ni neprofitni. Ne može neko ko je sebi odredio mesečnu platu od 210 hiljada evra da bude human, nikako. Doduše, on polazi od činjenice da je i Bog prvo sebi stvorio bradu, pa video da mu lepo stoji, pa će kada on iskoristi sve te čari i bogatstva, možda neki od njegovih pra-pra potomaka biti human. On u sakom slučaju nije. Prema tome, treba striktno odvojiti koje su to humanitarne organizacije koje mogu besplatno da se reklamiraju. Ne može se dozvoliti ovakvim i sličnim uzurpatorima da se besplatno reklamiraju. Zato tražimo da se tačka 2) stava 2. člana 14. briše. Doduše, nije ovo jedini slučaj. Sećamo se još mnogih humanitarnih organizacija. Na kraju krajeva, i humanitarnih koncerata koji su besplatno reklamirani, a posle toga su se punili džepovi i nekima koji su bili u onoj vlasti do 2003, a bogami i onima koji su sada u vlasti.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je poslanik Milan Stanimirović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, član 14. tiče se TV oglašavanja i TV prodaje. Ono što je moj kolega Stanimirović želeo da kroz predloženi amandman praktično precizira odnosi se na stav 2. tačku 2) koja, između ostalog, kaže da saopštenja javnih službi i oglasne poruke neprofitnih organizacija za dobrotvorne i humanitarne akcije, kao i njihovi pozivi na dobrotvornu ili humanitarnu akciju, koji se obavljaju bez naknade. Ono što je gospodin Stanimirović želeo da unese u predloženi tekst člana 14. stav 2. tačka 2) odnosilo bi se na obrazovne i kulturne manifestacije i akcije koje su neprofitne. U obrazloženju koje smo dobili od strane Vlade ne vidim razlog da Vlada kaže - ne prihvata amandman zbog toga što su saopštenja javnih službi obuhvaćena članom 14. stav 2, što znači saopštenja koja se odnose na obrazovanje i kulturu. Ko pažljivije čita tekst predloženog člana videće da zaista u ovom delu ne postoji preciziranje oblasti koju je amandman gospodina Stanimirovića postavio, a to je da se odnosi na obrazovanje i kulturu. Možemo da pretpostavimo, ali zaista to da li postoji preciziranje ili ne, i da li postoji praznina ili ne, ne želimo da pretpostavljamo. Smatramo da je bolje da zakon sadrži sve odredbe u sebi, pogotovo ako to ne predstavlja nikakav problem za predlagača, a u neku ruku nam je i čudno zašto jedno ovakvo rešenje, koje smatramo zaista korektnim, koje ima cilj da popravi tekst zakona, nije prihvaćeno od strane predlagača. Ali, to govori, u neku ruku, o samom predlagaču koji i ovakve stvari, koje se tiču pre svega obrazovanja i kulture i onih aktivnosti koje su usmerene u tom pravcu, smatra da je on dovoljno definisao kroz svoj tekst zakona. Što bi narod rekao - niko se nije naučen rodio, pa nije ni ova vlada, pa nije ni ovaj ministar. Smatramo da je bilo krajnje korektno da se prihvati ovaj amandman, ali ostaje na predlagaču i na Vladi da snose odgovornost za jednu, pre svega, dobru ideju koju je DS imala što su predloženi amandman na ovaj član odbili tek tako, kroz jedno šturo obrazloženje, smatrajući da su oni ipak najpametniji. Građani Srbije vrlo jasno vide da je ova vlada daleko od toga da je baš preterano pametna. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 15. i na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Bogoljub Pejčić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Bogoljub Pejčić.
Članom 15. predlagač zakona određuje ukupno trajanje TV blokova i utvrđuje procente koliko smeju iznositi reklamne poruke od ukupno dnevno emitovanog programa komercijalnih TV stanica. Dakle, nezakonitim mešanjem u uređivačku politiku zakonodavac želi da propiše komercijalnim stanicama koliko smeju vremena da upotrebe u emitovanje reklama. Ovo je naročito važno stoga što se u poslednje vreme sve češće govori o privatizaciji TV stanica, i sada kako ćete vi jednoj komercijalnoj TV stanici, koja živi od tržišta, koja mora tržišno da se ponaša, da odredite koliko sme u procentima da objavljuje reklame. Naravno da svaka komercijalna stanica koja predimenzionira reklame neće biti gledana. Prema tome, oglašivači neće ni biti zainteresovani da oglašavaju svoje proizvode na takvoj TV stanici. Pustite zato vi komercijalne TV stanice da se one tržišno ponašaju, da uređuju svoje programe, a koliko će vremena oni upotrebiti za TV oglašavanja, to je njihov problem. Dakle, problem je i oglašivača, jer, ponavljam, ukoliko se te komercijalne TV stanice neposlovno ponašaju, ukoliko odbijaju gledaoce da gledaju njihove programe, takva TV komercijalna stanica neće imati ni zainteresovane ljude - oglašivače koji će se reklamirati preko takve TV stanice.
Hvala. Da li još neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Gospodine ministre, uvaženi gospodine Pejčiću, pažljivo sam saslušao argumentaciju koju ste podneli i ona je za mene neprihvatljiva iz više razloga. Prvo, komercijalne TV stanice koriste etar kao resurs koji pripada svim građanima u jednoj zemlji. Drugo, komercijalne stanice, govorim o elektronskim medijima, ne mora biti samo televizija, enormnim vremenom za oglašavanje mogu sniziti cenu oglasne poruke i na taj način nelojalno konkurisati nekom drugom ko nije u takvoj situaciji. Treće, postoji jedan broj TV stanica koji i inače, i radio stanica, nemaju brigu za gledanost. Njima je važno da na svojim programima emituju oglasne poruke kao jedini program. Ne bih ih nabrajao zato što ne želim da ih reklamiram. Takođe, postoje TV stanice i radio stanice koje pod neformalnim oglašavanjem, kao što su informativne emisije, i u informativnim emisijama oglašavaju angažman lokalnih samouprava na neprofesionalan način, to naplaćuju, a ne prikazuju kao oglašavanje, već kao informativni program. Dakle, to jeste prevara u svakom slučaju. Veoma uvažavam vaše stavove i razumem ovo što ste napisali u formi amandmana, ali smatram da zakonodavac ima obavezu da, između ostalog, zaštiti i građane od terora oglašavanja. Oglašavanje je u trouglu. Privredni subjekti koji žele da oglašavaju svoje proizvode ili usluge, da one nađu put do kupca. Potencijalni potrošači da, na osnovu korektnog oglašavanja, spoznaju šta bi za njih mogao biti odgovarajući proizvod ili usluga koju žele da koriste i mediji koji iz toga treba da obezbede sebi prihod. Država ima obavezu da uravnotežiove tri stvari, da pri tome niko nema štetu, a da svi imaju korist. Naravno, to je jako teško. Mislim da je član zakona, koji ovo reguliše, napisan sa merom i u tom smislu ne bih mogao da podržim amandman. Molim vas da razumete, ovo nije ništa lično, ovo je samo sukobljavanje različitih argumenata. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo poslanik Aleksandar Vučić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Da nastavimo samo sa temom o kojoj su pričali moji prethodnici. Član 15. odnosi se na vreme trajanja TV oglašavanja i TV prodaje u programima komercijalnih televizijskih stanica. Amandmanom tražimo da se briše stav 2, naravno, bez diranja u stav 1. Stav 1. glasi: "Vreme trajanja TV oglašavanja i TV prodaje u programima komercijalnih televizijskih stanica mogu iznositi najviše 20% od ukupno dnevno emitovanog programa". Stavkoji tražimo da se briše glasi: "Vreme trajanja TV oglašavanja (potenciram TV oglašavanja nema više TV prodaje) u programima komercijalnih TV stanica može iznositi najviše 15% od ukupno dnevnog emitovanog programa." Mi tražimo da se ovaj stav izbriše. Da biste shvatili opravdanost ovog amandmana, moram da vas podsetim da u prelaznim i završnim odredbama ovog predloga zakona navode se pojedine odredbe dva zakona koje prestaju da važe kada se usvoji ovaj zakon. Znači, samo su dva zakona našla za shodno da, na neki način, pojedina pitanja oglašavanja urede, pa te odredbe nisu više potrebne, ukoliko se usvoji ovaj predlog zakona. Jedan je Zakon o radio-difuziji, a drugi je vezan za zdravstvenu ispravnost životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe. Zakon o radio-difuziji je donet pre nekoliko godina, kao vrlo problematičan, poprilično kontradiktoran i zakon usvojen pod uticajem nevladinih ili kvazi-nevladinih organizacija. Pre nekoliko dana mi smo raspravljali o Zakonu o radio-difuziji u delu koji se odnosi na TV pretplatu. Da vas podsetim, taj zakon je 2002. godine, čini mi se kada je donošen, kada je uspostavljena TV pretplata, potpredsednik Vlade u to vreme, Žarko Korać je obrazlagao, branio, zalagao se za uvođenje TV pretplate. Ona je trebalo da krene februara 2003. godine, a nije krenula do danas. Sada će da krene, na neki način. Držana su nam velika predavanja o tome šta je javni servis, a šta je komercijalni program, šta je komercijalna stanica, šta je stanica od interesa za Republiku, javnost, pa smo onda tumačili šta znači ovo - javni u celom Predlogu zakona. Videli smo da onaj, ko je predložio zakon, ne zna da protumači niti reči - javni, niti reči - servis. Uskoro će krenuti TV pretplata kojom će se finansirati RTS, bez obzira u kakvom obliku bude. Postavljam pitanje, ako se nameće ta obaveza svim građanima, kažu da će biti 300 dinara, onda da li ta državna TV stanica ima pravo da se finansira putem komercijalnih emisija? U nekim zemljama Zapadne Evrope pravilo je da državne TV stanice, koje su navodno javni servisi, nemaju mogućnost da emituju komercijalni program, jer zbog finansiranja njihovog programa i postoji TV pretplata. To je BBC, koji nema reklame. Mislim da je slično u Holandiji i Belgiji, ali samo u kombinaciji sa kablovskim televizijama i činjenicom da kod njih niko ne sme da ima satelitsku antenu. U nekim državama se taj javni servis ne plaća, država ga finansira, ali ga dimenzionira prema potrebama budžeta, pravilo je, jedan TV kanal, jedan radijski. Kod nas se ide sa svojevrsnom mešavinom. Sada da se vratimo na onu tačku dnevnog reda koja je malopre bila - zaštita konkurencije, da ne citiram jednog poslanika zaštita od konkurencije. Ovde se praktično javlja zaštita od konkurencije. Koga? Pa, RTS-a. Ako je RTS obezbedio pravo finansiranja po osnovu pretplate, odakle mu pravo da emituje komercijalni program? Hajde otvoreno da popričamo. U ovoj zemlji postoji veliki broj radio-tv stanica. Ovaj član se konkretno odnosi na TV stanice i njihove programe. Ako država ne finansira privatnu komercijalnu TV stanicu, ona se finansira - kako? Komercijalnim programima. Komercijalni programi mogu da budu ne samo reklame, oglašavanje, TV prodaja, nego mogu da budu i namenske reportaže kroz koje se promoviše neki lokalitet, a na tom lokalitetu jedina kafana nekog čoveka koji finansira izradu nekog dokumentarnog filma. Ukoliko se to uskrati komercijalnim TV stanicama, pa im se propiše kolika je minutaža, u kom procentu ili na drugi način, onda se neminovno dovodi u pitanje njihovo finansiranje, njihovo postojanje. Moram da skrenem pažnju na još jednu činjenicu. Ako državna TV, takođe, ima pravo da se finansira iz komercijalnih programa, s obzirom na gledanost, a kada je u pitanju radio - i na čujnost, pokrivenost cele teritorije, ko onda obara cenu reklama? Zakon o radio-difuziji samo u nekim naznakama se meša u uređivačku koncepciju TV stanica. On je možda nešto najprecizniji kada je u pitanju javni servis i kada je u pitanju državna televizija. Za tzv. privatne TV stanice, bez obzira od kojeg su značaja, samo se načelno regulišu neka pitanja o tome koliko koji program mora biti zastupljen u programima te stanice. Onda se s pravom postavlja pitanje da li mi na ovaj način ekonomski uništavamo privatne radio-televizijske stanice; konkretno, što se tiče ovog člana - televizijske. Kao što možete da primetite, mi amandmanom ne tražimo brisanje prvog stava, nego drugog stava. Smatramo da je prvim stavom regulisano na, u ovom trenutku, prihvatljiv način, procentualno je određeno ukupno vreme trajanjaza TV oglašavanje i TV prodaju. Ukoliko bi ostao drugi stav, onda bi se bitno uticalo na koncepciju komercijalnih programa privatnih TV stanica. Da li onda mi imamo pravo toliko daleko da idemo? Nemamo to pravo. Ako smatrate da RTS treba da bude javni servis, da građani trba da plaćaju televizijsku pretplatu, onda oni nemaju pravo na komercijalni program. Ne sporim da u nekim državama postoje neka rešenja, da li je to procentualno 10%, 15%, 20%, ne ulazim u to, gde državne stanice koje su javni servis takođe mogu da emituju komercijalni program, ali to je njihova procena. Kod njih su privatne stanice nastale tako što je prvo donet zakon, pa su na bazi zakona deljene frekvence, kanali. Regulisano je pravo da neko koristi, što reče moj prethodnik, taj etar koji je javno dobro. Kako je kod nas nastalo? Kod nas je nastalo tako što su svi kršili zakon koji je postojao, Zakon o telekomunikacijama na saveznom nivou, pa su neki tamo koji su bili to zloupotrebljavali, pa su nekima davali neke papire kao da je neka dozvola, što i nije, pa danas Radiodifuzni savet moli, molim vas javite se da evidentiramo, jer kada raspišemo konkurs imaćemo u vidu ko se evidentirao itd. Hoću da kažem da danas faktičko stanje odudara od zakonskog stanja. Valjda uzimate u obzir i tu činjenicu kako su faktički nastale neke televizijske stanice koje emituju televizijske programe. Imate tu i ove izdajničke, koji su nastale parama iz inostranstva, poput B92 i da ne ređam, "Mreža", udruženih ANEM-ovih stanica. Postoji neka Televizija 5, Televizija 6, nije bitno koja je oznaka. Oni su udruženi, pa se svađaju sa Veranom Matićem u inostranstvu ko će više para da uzme za sponzorstvo. Ne možete tu stanicu da uporedite sa nekom drugom stanicom, koja je nastala na bazi toga što je neki privatnik smatrao da može nešto da napravi, da krene u taj posao, pa sada ne može ni on da radi, ne može da izdrži konkurenciju. Sada ga dočekuje ovaj zakon i on kaže, nekako ću da preživim radio-difuziju, ali oglašavanje nemam šansi da preživim. Zašto Kojadinović ne dođe pa da gasi televizije, nego gura drugog ministra sa zakonom koji reguliše neku sporednu stvar. Prvi put se reguliše kod nas obavljanje delatnosti oglašavanja u celoj svojoj punoći, od pravljenja poruke pa nadalje. U tom kontekstu, kada se sve to pogleda, stav 2. je ne samo besmislen nego je pretnja komercijalnim televizijskim stanicama, gde se kaže - "vreme trajanja TV oglašavanja je 15% od ukupnog", a za oglašavanje i prodaju ukupno iznosi 20%, pa se nekim drugim tumačenjem može zaključiti da može. Zašto sada ulazimo u "sitna creva", u neke procente? Za mene će biti vrlo interesantno da ulazimo u procentu kojima se određuje ili minutaža kojom se određuje trajanje reklama i TV prodaje putem RTS-a. Evo, mi sada čitamo po novinama koliko sekundi, koliko minuta, kolika je cena i videli smo koliki je gubitak - gde su pare. Gde su pare kod onoga koji će da se finansira iz TV pretplate? Kojadinović reče, da li mu se to omaklo ili stvarno tako misli - oni će da postanu javni servis onog dana kada prvi dinar od pretplate dođe na njihov račun. Šta, do sada su bili ni na nebu ni na zemlji? Sada su nečija privatna "prćija". Mislim da usvajanjem ovog amandmana ne udara se u neku poslovnu samostalnost televizijskih stanica, barem kada su u pitanju ove dve stavke TV prodaja i TV oglašavanje. Prvim stavom ste definisali i odredili koliko treba procenata da iznosi. Mi vam taj deo ne diramo. Ovo što sam malopre sa nekim paralelama i prokomentarisao neke stvari koje se kod nas dešavaju šta je faktičko stanje, samo sam iskoristio da bih približio ovaj amandman, koliko je on osnovan. Predlažem da pogledate kod Vlade da se ovaj amandman usvoji, jer ukoliko se ne usvoji, dodatno otežavate nekim privatnim stanicama da dalje rade. Povodom nekog drugog amandmana pričaću kako ste se ponašali u neko vreme kada ste bili opozicija po pitanju privatnih stanica, po pitanju nekih zakona, jer se dotiču i te vaše intervencije od pre sedam ili osam godina pojedinih odredaba ovog zakona, pa da vidimo ko je liberalniji i ko je veći demokrata.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sve što je rekao gospodin Krasić su izvanredni argumenti, pod uslovom da nije porušen kompletan sistema RTS i pretrpeo štetu od 407 miliona dolara tokom agresije na našu zemlju. Ne postoji nijedna druga stanica u Srbiji koja je imala tu štetu. Samo su aktivisti Nove Srbije devedeset i neke godine plastičnim eksplozivom i daljinskim upravljačem porušili predajnik BK televizije i televizijske stanice "Galaksija 32" na planini Kablar i zbog toga dobili višegodišnju robiju, i NATO agresija je uništila 57 releja, master, pri čemu su poginuli ljudi, kompletnu infrastrukturu, sve što je bilo vredno od emisione i druge tehnike. Zbog toga molim svakog za razumevanje, da bi se to obnovilo i nadoknadilo. Zahvaljujem svima koji su podržali amandman da se formira tranzicioni fond i da se RTS, kada postane javni servis, postavni na noge onako kako najveći broj građana, kako svi građani ove zemlje očekuju. Znači, samo je u tome razlika. Ukoliko bismo prihvatili ovo što deluje vrlo logično, onda bi dali čoveku bez noge pravo da se takmiči na 100 metara sa ostalim učesnicima, koji trče na dve noge. To nije moguće. Zato je važno da pomognemo da RTS bude javni servis onako kako se to i očekuje. Čuli smo argumentaciju. Potencijalna zarada od TV oglašavanja na RTS-u je između 15 i 50 miliona evra u toku jedne godine. Ukoliko bi se to ovako džentlmenski prepustilo komercijalnim TV stanicama, objektivno najveći deo tog kolača pripao bi trima stanicama, koje naravno iz toga očekuju da naprave veliku zaradu. Mislim, sa odgovornošću koju svi imamo, svi to treba da izmerimo i da na izvestan način izbalansiramo, i da svako dobije ono što može, ali da pri tom RTS ne bude uskraćen za mogućnost da se oglašava, pri čemu naravno on ima neke druge limite o kojima se stara drugi zakon, a ne ovaj. Ovaj zakon definiše nešto sasvim drugo. U pravu je gospodin Krasić u drugoj stvari. Imamo čitav niz pojava koje su prepoznate i koje su najvećem broju poslanika potpuno jasne. Postoje ljudi koji, što se mene tiče, na potpuno problematičan način, zakupe kompletan oglasni prostor, recimo RTS. To je gospodin Đilas, čuveni šef Narodne kancelarije, koji zakupi oglasni prostor na RTS za čitavu godinu i onda diskontno prodaje to kome želi i kako želi, a pri tom je još producent za emisije, kao što je "Svadba 48 sati" i neke druge. Ili recimo Goran Vesić, koji je na jednoj privatnoj TV stanici Pink producent, zapravo vlasnik emisije "Sav taj Pink". On je vlasnik još mnogo čega, bavi se provajdingom u javnom parkiranju sa Žikom Anđelkovićem i drugima - dakle, prosto da ne mislite da nismo informisani. To su pojave protiv kojih se borimo, ali RTS u toj utakmici ne treba da bude posmatran kao neko ko je u ovom trenutku žrtva takvog ponašanja, već kao nacionalna televizija koja treba sutra sa dve nacionalne frekvencije da pokrije teritoriju Republike Srbije, da svako može u Srbiji da čuje i vidi ono što je za njega od najveće moguće važnosti, a ovim poslovima neka se bave oni koji su za to plaćeni i odgovorni. Veoma je važno da građani znaju o čemu se ovde radi. Dakle, u tom smislu ne treba RTS tako posmatrati. Kada ga postavimo na noge, kada se obnovi emisiona i druga tehnika, kada se uradi sve što je neophodno da oni mogu biti nacionalna televizija i javni servis kakav je zakonom propisan, onda možemo podneti izmenu i dopunu ovoga. Rado ćemo to podržati i reći - nema više oglašavanja, finansirate se iz pretplate ili, imate oglašavanje, ukidamo pretplatu, to je časno. Sada dok se ove stvari ne regulišu, mislim da je ovo jedino moguće rešenje. Hvala lepo.
Reč ima ministar Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se oko ovog člana digla malo prašina, da probamo da još delimično objasnimo o čemu se tačno radi. Prvo, ovaj član je potpuno usaglašen sa Direktivom o prekograničnoj televiziji EU, naročito sa članom 18, koji je uveo tu praksu bez izuzetka u sve zemlje EU. Prosto pre ili kasnije to ćemo morati da prihvatimo, bolje je da prihvatimo pre. Drugo, ako vidite, jedna slična, mada nedovoljno jasna formulacija već je egzistirala i u Zakonu o radio-difuziji. Tamo je naveden procenat od 20%, ali je dodato sa veznikom i 20% u toku jednog sata, pa je onda ta uredba postala nejasna. Treća stvar, imali smo javnu raspravu koja je trajala mesecima. Ni od jedne jedine televizije skoro nismo imali primedbu da je ovih 20% dnevno emitovanog programa trebalo da bude problem. Na sajtu, naprotiv, imali smo na desetine, ako ne i na stotine mišljenja da je to jedna dobra mera koja ni na koji način ne ugrožava proizvođače TV programa i televizije. Ponavljam, od samih televizija ozbiljne primedbe te vrste nismo imali. Naravno, još ću da kažem i to da je televizija vrlo specifičan medij. Upravo u kontekstu moći koju reklame imaju, a to oni koji prate najbolje vide na primeru piva. Reklame i televizija vrše strahovit uticaj na ljude, i na svest i na podsvest. Naravno, poznato u ekonomskoj teoriji, u istoriji ekonomske misije, da se sada ne vraćam na to, da je ključni faktor koji je uticao na smanjivanje potpune konkurencije bila pojava reklama. Ranije je važio koncept suvereniteta potrošača i koncept suvereniteta potrošača je bila svetinja na tržištu. Međutim, kada su se pojavile reklame, one su do te mere svesno i podsvesno uticale na svest ljudi da je potpuno preovladao koncept suvereniteta proizvođača, a da je potrošač postao obična igračka u rukama masovnih medija, televizije, reklama i drugih sredstava. Kako to izgleda najbolje se može videti na primeru ogromnih multinacionalnih kompanija, koje stotine milijardi dolara troše u propagandne i reklamne svrhe. Budući da televizija jeste u tom smislu jedna opasna igračka i jedno vrlo moćno oružje, ideja verovatno i evropskih zakonodavaca je bila, iskristalisana kroz više decenija televizijske prakse, da se na ovakav jedan način ograniči teror reklama, s jedne strane, da se zaštite elementarna ljudska prava potrošača koji žele makar da sat vremena gledaju film bez prekida ili neku fudbalsku utakmicu itd, a da to ne ugrozi poslovni interes bilo koje televizije. Zaista, završiću time, nijedna od televizija nije nam signalizirala da će ograničenjem na 20% emitovanja za reklame, odnosno za TV oglašavanje, biti ugrožen njen poslovni interes.
Replika, gospodin Krasić, a zatim po amandmanu.
Javio sam se za repliku zato što je iskrivljeno ono što sam rekao. Samo sam pravio paralele sa RTS-om kao državnim medijem i njegovim pravom da se finansira iz TV pretplate i upoređivao to sa komercijalnim medijima i njihovim stanjem. Znate, ako direktor Narodne kancelarije, mašinski inženjer, ekspert za medije, zakupi kompletan prostor komercijalni na RTS, nemojte to da stavljate u kontekst mog amandmana na ovaj član. To stavite u kontekst onog zakona koji je skoro donet, odnosno promenjen, napišite pismo Vladi Republike Srbije da Aleksandar Tijanić po ko zna koj put zloupotrebljava svoju poziciju i ne samo kada je u pitanju Đilas i ta neka njegova agencija. Tri imamo glavne agencije u zemlji koje kreiraju sve u ovoj zemlji. Tri mangupa sednu, dogovore se i sve novine sutra to razgraniče i nešto postaje glavna tema, iako je periferna. Tu vam je i Vin produkcija. Bruka i sramota za nacionalnu televiziju da u nedostatku svoje produkcije kupuje emisije od sumnjivih proizvođača TV programa. Lila Radonjić ekspert. Šta može kroz onaj njen Vin da se progura? Sve i svašta. Samo nešto najgore. PG mreža, i ako pogrešim nije to bitno, znate na šta se to misli. Nije kriv zakon, krivi su oni direktori. RTS nema sreće sa direktorima od kada je DOS došao na vlast. Prvo je bio onaj arhitekta Crkvenjakov, pa je napravio svoju privatnu firmicu za bilborde, za neka oglašavanja i on uveo Sušu i ove druge, pa se kobajagi nešto posvađali i predaje tržište drugima. Kome? Verovatno B92 i ostalim stanicama. Hajde sada da budemo onako malo, da otvorim ove priče. BK televizija koja u svakoj sekundi reklamira BK. Kada krenu reklame ona kaže - BK reklame. Sve pauze između emisija, sve pauze između priloga ima BK, BK, BK, ko će da im izmeri to koliko ima minuta. Televizija koja sama sebe reklamira, ali nikako sama sebe da pojede. Jeste vam smešno, ali pogledajte ceo program je BK. Uzmite informativni program, Dragan Karić miluje prasad, obećava svašta, tamo neki piju pivo, neki ovo. Šta je ta vest? Pazite, onaj ko je izmislio televizor izmislio je i daljinski upravljač. Dokle god postoji daljinski upravljač, ja se ne sekiram za gledaoce, jer kada mu se smuči neka televizija, on pređe na drugu. Nemojte povodom ovog amandmana da unosite priče o tome koji je značaj TV reklame, koji je njen domet, šta je 24. slika, 25. slika u sekundi, kako se utiče, kako se ne utiče itd. To je već savladano. Gospodin Baralić je malo pomenuo, bilo je tih eksperata koji su išli za 100 evra, 100 maraka dnevno da se obučavaju u Budimpešti i Segedinu, a eno ih sada u RTS-u, poput Nataše Miljković i ostalih, pa i nekih predsednika nekih političkih stranaka, ali oni su imali još i po dva litra viskija za svaki dan obezbeđen. Ako ste stavom 1. propisali ukupno trajanje i rekli 20% za dve vrste poruka, oglašavanje i prodaja, nemojte stavom 2. da utičete u tu internu preraspodelu, jer bitno ograničavate mogućnost da neko obavlja neku delatnost, jer šta da radi ako ne može da obezbedi to. Onda mu ostaje samo pet minuta ovamo. Ako možemo da budemo rigorozni, najviše trebamo da budemo rigorozni prema državnoj televiziji. Zašto? Nju svi plaćamo. Komercijalno ne plaćamo, okrećemo, biramo kanale kako hoćemo.
Gospodine Pejčiću, nisam siguran da imate osnova za repliku. Daću vam reč po amandmanu. (Bogoljub Pejčić, sa mesta: Dok smo govorili o tom amandmanu, a ministar je odgovarao.) Izvolite, po amandmanu.
Gospodine ministre, potpuno se slažem sa vama što ste rekli, ali ne slažem se kada se pozivate na evropsko zakonodavstvo. Naime, imam preko 20 amandmana, više se neću javljati za reč, ali ćete mi dozvoliti da kažem još nekoliko rečenica. Dakle, gospodine ministre, nemojmo se oko ovog zakona pozivati na evropsko zakonodavstvo. Ovaj zakon je išao na ekspertizu pred neke evropske stručnjake, ovaj naš predlog zakona o oglašavanju, i ja ću vam samo citirati kako ga je prokomentarisao Englez Toni Kinzberg, ekspert iz ove oblasti, koji u pismenoj formi dostavlja Privrednoj komori svoje sledeće mišljenje: "Predlog zakona o oglašavanju Republike Srbije očigledno sadrži pozajmljene elemente iz mnogih postojećih evropskih sistema za oglašavanje. On je izabrao pravila koja potiču iz raznih evropskih zemalja. Dok je u mnogim slučajevima taj odabir mudar, on međutim sadrži i neke od najgorih karakteristika tih postojećih sistema. Konačan rezultat je predlog koji kao da je osmišljen da spreči, a ne da olakša napredovanje ekonomije i uspešnu industriju oglašavanja. Rekao bih da su mladoj ekonomiji u tranziciji potrebna ohrabrenja, a ne inhibicija." To je i protivno vašem sloganu, što ćete se uveriti i u kasnijem amandmanu, "kupujmo domaće".
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Zahvaljujem se gospodinu ministru koji mi je dostavio ovu direktivu na koju se pozvala Vlada u obrazloženju odbijanja amandmana. Ne znam zašto bi televizije dostavljale svoje primedbe ili ne. Mislim da ne treba da patimo od tog samoupravnog koncepta u kome, kad se govori o ne znam čemu, sve strukture društva moraju da se izjasne o ne znam čemu. Prosto, ovo je posao za narodne poslanike i Narodnu skupštinu. Ne razumem odgovor Vlade, ne razum šta to znači direktiva. Dobio sam, naravno, ali ne razumem da se takav odgovor uputi narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini - šta su prekogranične televizije, kako i na koji način se ti problemi rešavaju. Zaista gospodin ministar nije slagao. Tačno je da postoji norma sa istim značenjem u toj direktivi, ali ne znam kakve ona veze ima sa ovo zemljom. Mi ovde imamo uvedenu pretplatu za RTS, za javni servis, a ovde govorimo o komercijalnim TV stanicama, hoćemo li da im damo jednake uslove ili nećemo. Zašto bismo, ukoliko neko može da zadrži gledanost, znači da ne maltretira gledaoce, da ne urušava njihove živote, da ne narušava njihov mir, spokojstvo, gledanje filma, utakmice ili bilo čega drugog, a drugi pokazuju ekonomski interes da se oglašavaju u tom programu, zašto ne bismo dozvolili ono što je razumno? Naravno, niko ne misli da ide na 30, 50 ili 100% i ono što postoji kao osnovna norma u stavu 1. člana 15. Znam da ovo možda odgovara i onima koje ja najmanje volim, zašta se zalažem, ali se za to zalažem zato što je to pravo i pravda, a pravo bolje da ne postoji ako pravde nema. Ne možete potpuno ista prava da date javnom servisu, s tim što on dobije 80, 100 ili 200 miliona evra na godišnjem nivou, a vi se snalazite po svim ostalim potpuno jednakim pravima. Završavam, gospodine predsedavajući, znam da mi je vreme isteklo. Gledam ovaj B92 i tačno vidim kako su naterali sve državne firme da se reklamiraju kod njih. Tačno znam, "mi ćemo tebe da napadnemo za lopovluk ako ne dođeš ovde da se reklamiraš". Znam da to postoji i na nekim drugim televizijama, ali nije to način da se na ovakav zakonski način uskraćuje mogućnost nekome da zaradi određena finansijska sredstva i, ako hoće, da može da se meri sa bilo kojom drugom televizijom, čak i sa javnim servisom. To je njegovo pravo. Ne može sutra neko da kupi FK "Crvena zvezda" ili FK "Partizan", pa hoće da pobedi onaj drugi koji je i dalje udruženje građana, a vi da kažete - izvinite, ovo je udruženje građana, ovo je privatni klub i zato ne može da pobeđuje. Zato treba da se dopuste potpuno jednaki uslovi, bez ikakve razlike. Mislim da bi to bilo najznačajnije za naše televizije. Pošto već dva dana vidim da stalno kukaju na B92 kako im neko preti, vidim da im je neko polupismen pisao i očekivao sam da mene optuže kao večitog krivca za nešto što se zbiva na B92. Imaju samo jedan problem, a to je što je sve pisano latinicom, a dugo nisam pisao latinicom i ne znam da li bih baš znao ono onako da sastavim. Nadam se da će i ta vrsta reketiranja, u varijanti - dođi i plati reklamu kod mene, platićeš je mnogo, platićeš je za godinu dana unapred, a onda mi nećemo da diramo tvoju firmu i preduzeće, makar ti direktor bio član tzv. bivšeg režima itd. Ali, nisam želeo da mi ovim neko tako nešto spočitava i kaže - ovim amandmanom ti želiš da podstičeš te i te televizije na račun javnog servisa. Ne, ne želim, želim samo da imamo ozbiljnu konkurentsku utakmicu ljudi koji žele da se takmiče svojim programima, a ukoliko imaju bolji program, naravno, imaće i više oglašivača. Samo na kraju da vam dam jedan primer. Kada smo radili kampanju, pošto neki nisu umeli da računaju ko je koliko para potrošio, pa su izračunali da smo potrošili neke silne milione, a na kraju se ispostavilo, kad smo mi preračunali, da je to 10 - 12 puta manje od onoga što su "eksperti" računali. Zašto? Zato što smo uzimali u najboljim vremenima sekunde koje jesu najskuplje, ali je rejting u tom trenutku neuporedivo viši, čak i 10 puta viši nego kada emitujete u nekim drugim terminima. U tome leži uspeh onih koji znaju da naprave dobar medija-plan, onih koji znaju da se ponašaju medijski ispravno i koji znaju da koriste televiziju. Zato ne bih sprečavao da to bude u većoj meri, dopustiti ljudima da zarađuju više. Imajući u vidu da ogroman broj multinacionalnih kompanija, ovo je interes vaše vlade, gospodine ministre, danas ima oko 150 do 200 miliona evra troši na oglašavanje na godišnjem nivou, oni u martu negde završavaju budžete, da ne sprečimo dolazak stranog kapitala i u naše televizije, dakle i privatne televizije, a posebno one sa nacionalnom frekvencijom, u koje najviše dolaze, jer to je interes svih građana zemlje, a siguran sam i vaš.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, nema veze sa ovim amandmanom, ali pre nepunih sat vremena je izrečena jedna konstatacija i molim da se stenogram sa tim izlaganjem dostavi MUP-u, jer nemam razloga da ne verujem gospodinu Baraliću kad je rekao da su grupa iz Nove Srbije i Velja Ilić minirali onaj toranj tamo. Molim vas, ako nismo mogli sa ovima koji su minirali toranj na Avali, bar sa ovima koji su ovde u zemlji možemo.
Gospodine Markoviću, ovo nije primedba na Poslovnik i na rad predsedavajućeg, već je za neke druge organe u Srbiji. Narodni poslanik Rajko Baralić, replika.
Gospodine Markoviću, nema za takvim činom nikakve potrebe. Taj proces je okončan, izrečene su sudske kazne, Miroslav Karneks, tako se čovek zove, koji je bio kolovođa, osuđen je na osam godina robije. Dakle, nisam rekao ništa što je netačno.
Narodni poslanik Jovan Todorović, po amandmanu.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, za mene su ovom predlogu zakona najinteresantniji članovi 15, 16. i 17. Mislim da oni odražavaju suštinu ovog zakona. Moram da priznam da ovaj deo rasprave, koji se odnosi na amandman gospodina Vučića, nisam do kraja razumeo i nisam video zašto je sporan amandman. Koliko razumem, predloženo je da se ne deli ovo vreme zakonom, dakle, ako je rečeno 20% ukupnog vremena može da se opredeli za oglašavanje i TV prodaju, onda nije potrebno stavom 2. određivati koliko od tih 20% vremena pripada TV prodaji, a koliko pripada TV oglašavanju. Mislim da to i ne treba da stoji u zakonu i da ovaj amandman ima logiku upravo u tome da se tim komercijalnim televizijama da ta vrsta slobode, da u okviru vremena od 20% ukupnog TV programa na svojoj TV stanici, raspodele za TV oglašavanja i TV prodaju onako kako to njima odgovara i kako to odgovara tržišnim prilikama na tom prostoru na kojem te televizijske stanice ili radio stanice emituju svoje programe. Ako bi tu logiku primenili, onda bi morali u članu 16. od ovih ukupno 10% vremena koje je predviđeno za radiodifuzni servis takođe da podelimo na TV oglašavanje i TV prodaju, pa da ¼ tog vremena, dakle 2,5%, opredelimo za TV prodaju u radiodifuznom servisu. Mislim da to ovde uopšte nije potrebno, jer mi to liči na primer kao kada bi proizvođača cipela, koji godišnje proizvede 20 hiljada pari, opredelili i rekli da mora da proizvede najmanje pet hiljada ženskih od tih 20 hiljada pari cipela. Dakle, to nije stvar zakona. To bi morala biti stvar nekakve volje ili tržišne pozicije tih TV stanica. Naravno da je dobro opredeliti neki procenat vremena koji se mora, odnosno najviše može koristiti za to TV oglašavanje, jer mi smo imali takve situacije da prosto tu nije bilo reda, bilo je mnogo haosa. Ako kažete to i lokalnim stanicama, i to je logično, da se one u zakonu tretiraju poput radiodifuznog servisa, 10% od vremena itd, sve je u redu. Ali. nemojmo onda komercijalnim stanicama opredeljivati tu jednu četvrtinu koja mora ići maksimalno za TV prodaju, odnosno 15% za TV oglašavanje, jer za to ne vidim nikakav poseban razlog, samo može izazvati pometnju na samom tržištu i neće doprineti, i tu se slažem sa mojim uvaženim kolegom, neće mnogo doprineti nekom boljem položaju radiodifuznog servisa, pogotovo što ovo nije prelazna odredba u smislu da je ograničen vek trajanja ovakvog strukturiranja tog vremena koje se posvećuje oglašavanju i TV prodaji.
Za repliku se javio narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Suština ovog amandmana, gospodine ministre, i pravilno je razumeo uvaženi kolega, u tome je da velike televizije sa nacionalnom frekvencijom ne žele često da koriste ono što mi nazivamo TV šop varijante i kada ih emituju, dakle kada idu sa tzv. TV prodajom, onda to ide u manje gledanim terminima. Ono što je za njih mnogo značajnije jeste oglašavanje. Da ste napravili varijantu u kojoj će da bude 18:2 ili tako nešto, pa da bude nešto što je mnogo lakše ili što bolje razumeju. Možda negde da bude i 12:8, ali zašto biste to ograničavali na ovakav način? Zašto opredeljujete oglašavanje u tom procentu, a TV prodaju u ovom procentu? Posebno što iz prethodnog člana 14. stava 1. i poslednjeg stava je sasvim jasna razlika između onoga šta podrazumevate pod TV oglašavanjem i TV prodajom. Mislim da nema nikakvog spora. Prosto očekujem da se svi poslanici slože sa ovim. Mi imamo prvi stav člana 15. u kome se kaže da vreme trajanja TV oglašavanja i TV prodaje u programima komercijalnih TV stanica mogu iznositi najviše 20% od ukupno dnevno emitovanog programa. Moram nešto da vam kažem, onaj ko ima 20% od ukupno dnevnog emitovanog programa, TV oglašavanje i TV prodaja, taj je napravio čudo od televizije. Ne znam ko to postiže. Mogu da postižu u prajm tajmu televizije sa nacionalnom frekvencijom, čak i tada vrlo teško, u udarnom vremenu od 19,30 do 22,30, što je najgledanije televizijsko vreme. Sve ostalo vreme ne mogu da popune na takav način. U jutarnjim satima ili u podne može da pusti nešto TV prodaje i ništa više. Ne razumem zašto bismo na ovakav način ograničavali te televizijske stanice da uberu što je moguće veći prihod. Možda mogu da imaju 1% u TV prodaji, a mogu da imaju 17% u oglašavanju. Ne razumem zašto bismo ih sprečavali da na ovakav način zarade novac, posebno imajući u vidu činjenicu da velike strane multinacionalne kompanije žele da ulože u mnoge od tih televizija, u reklamiranje i oglašavanje na njima. Dođe Procter and Gamble i kaže - hoću da kupim toliko i toliko, 40 miliona evra, hoću da dam na jednoj privatnoj televiziji, hoću da dam 40 miliona na državnoj televiziji. Da mu kažete - izvini, ne možeš da platiš 40 miliona zato što u tom periodu nemam dovoljno vremena za TV oglašavanje, pa ću da ti dam rabat za onu tamo godinu ili ne znam šta ću da radim, ili da ti vratim dva miliona evra. Prosto mislim da to nije u ničijem interesu i uveren sam da će narodni poslanici u Narodnoj skupštini prihvatiti ovaj amandman, a žao mi je od kada je ovaj poslovnik uveden da je u sali moguće da sedi 20 ljudi, a da kada se bude glasalo niko neće znati za šta je glasao.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je, na osnovu člana 139. stav 3. Poslovnika, podneo Odbor za trgovinu i turizam. Mišljenje Vlade i Zakonodavnog odbora nemamo. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Nastavljamo raspravu o ovom članu zakona i stavu 2. Zaista, sa pravom se diže velika prašina oko ovog stava. Još jedanput, u prilog svemu onome što su moji prethodnici rekli, želim da podsetim da član 15. stav 1. kaže - vreme trajanja TV oglašavanja i TV prodaje u programima komercijalnih televizijskih stanica mogu iznositi najviše 20% od ukupno dnevno emitovanog programa. Tu treba da bude tačka. Ne vidim zašto predlagač nakon toga stavom 2. želi da odredi kako i na koji način, u kojim procentualnim iznosima, ide TV prodaja i TV oglašavanje, a naročito to ako imate u vidu sledeći član 16. Jedan od mojih kolega je to pomenuo, on se tiče javnog servisa ili radiodifuznog servisa kome je predviđeno 10%, i tu nema podele na oglašavanje i nema podele na TV prodaju. Onda se sa pravom postavlja pitanje, da li predlagač kroz ovaj zakon favorizuje jednu u ovom slučaju kuću, jedan servis, a komercijalne televizije se ostavljaju da se snalaze kako znaju i umeju. Još jedanput podsećam, izmenama Zakona o radio-difuziji, konkretno u ovom slučaju RTS finansiraće se po tri izvora: pretplatom ili TV taksom koju ste kao većina uveli, iz budžeta ili kako ste izmislili taj tzv. tranzicioni fond i finansiraće se po osnovu ovih komercijalnih prihoda koje sve TV stanice ostvaruju. Onda dobijete obrazloženje da je to u skladu sa nekakvom evropskom direktivom. Poštujemo mi to i poštujemo obrazloženje onih ljudi koji kažu da RTS ima problema, ali nemojte mi reći da i ostale TV stanice u Srbiji nemaju sličnih problema. Ne vidim zašto predlagač želi da favorizuje u ovom slučaju samo jedan servis, a da ostale komercijalne TV stanice moraju da imaju ograničenje. A pogotovo, ponovo se pozivam na Zakon o radio-difuziji, koji kaže vrlo jasno da 20% oglašavanja, što stoji u stavu 1. člana 15, mora biti predviđeno za oglašavanje, TV prodaju ili tzv. telešopove i to treba da ostane. Vi na ovaj način praktično ostavljate mogućnost da 15% iznosi za TV oglašavanje i 5% za TV prodaju. Ako ste želeli, onda ste mogli barem da predvidite koliki je minimum koji može biti predviđen za pojedine delove komercijalnih programa. Logično je da svaka komercijalna televizijska stanica, shodno svojoj poslovnoj politici i svojim interesima, obavlja oglašavanje putem emitovanja oglasnih poruka ili prodajom u obimu koje sama odredi. Zašto to predlagač zakona želi da uredi na ovaj način? Ako znamo da zakon treba da bude jednak za sve, zašto onda favorizujete jedan javni servis, konkretno u ovom slučaju? Želim da se zahvalim kolegama iz Odbora za trgovinu i turizam, koji su imali razumevanja za inicijativu koju je DS imala kroz jedan ovakav amandman, i da smo zajednički, kao Odbor, predložili ovaj amandman na član 15. Isto tako, želim da kažem ako je kolegijalan i korektan odnos postojao tada, treba da postoji i sada. Gospodin Baralić je prozvao par funkcionera iz DS, iznoseći, u najmanju ruku, neistine i tvrdeći da su oni dobro obavešteni. Znam da oni nisu DSS, da su oni SPS i da su obavešteni, ali u konkretnom slučaju veoma loše i pogrešno. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, evo već skoro 50 minuta vodimo raspravu o članu 15. predloženog zakona i amandmanima na ovaj član, što samo po sebi govori o značaju ovog člana, pa bi vredelo podsetiti se na šta se odnosi član 15. Naime, govorimo još uvek o vremenu trajanja TV oglašavanja i TV prodaje u programima komercijalnih TV stanica. U stavu 3. člana 15. kaže se - u okviru jednog punog sata emitovanog programa na TV stanicama, dozvoljeno je emitovati najviše 12 minuta oglasnih poruka i poruka TV prodaje. Moja koleginica Ljiljana Nestorović i ja smo podneli amandman upravo na ovaj stav. Mi predlažemo da se broj 12 minuta zameni brojem 9 minuta. Predloženim amandmanom skratili bismo vreme oglasne poruke za tri minuta, koja se može emitovati u okviru punog sata na komercijalnim TV stanicama. Emitovanje oglasnih poruka od 12 minuta, složićete se i sami, traje ponekad jako, jako dugo. Gledalac u toku emitovanja nekog programa, svi smo verovatno bili više puta u prilici da počnemo da gledamo neki igrani film na nekoj od televizija i onda imate situaciju da igrani film koji traje 130 minuta faktički zađe u četvrti sat emitovanja programa. Mislimo da tako dugo emitovanje i reklama u okviru određenog programa i u toku određene emisije predstavlja neku vrstu svojevrsne torture nad samim građanima Srbije i neku vrstu maltretiranja. Stoga bi vredelo prihvatiti ovaj amandman i smanjiti 12 minuta na 9 u toku jednog sata emitovanja programa. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 16. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Meho Omerović.
Član 16. je u stvari nastavak, samo se govori o vremenu trajanja TV oglašavanja i TV prodaje u programima javnog radiodifuznog servisa. Član 15, o kome smo sat vremena razgovarali po amandmanima, govorio je o komercijalnim stanicama, a ovaj govori o javnom servisu, ili da budemo otvoreni o RTS. U članu 16. koleginica Ljiljana Nestorović i ja smo predložili da se stavu 1. promeni, a on glasi: "U programima javnog radiodifuznog servisa vreme trajanja TV oglašavanja i TV prodaje može iznositi najviše 10 posto od ukupno dnevno emitovanog programa". Zbog nečega, što je uvreženo u javnosti, kod nas običan građanin često deli dnevni i noćni program i znam da kada predlagač zakona govori o dnevno emitovanom programu misli na svih 24 sata, koliko traje jedan dan, pa u tom kontekstu, radi preciznosti, ide ovaj naš amandman. Mi samo predlažemo da se iza " dnevno emitovanog programa" doda "od 0-24 sata". Posle stava 2. predlažemo da se ubaci ceo stav koji bi glasio: "U informativnom programu zabranjeno je emitovanje oglasnih poruka". Znate, mi smo svedoci, kao obični ljudi i građani Srbije, da imamo poplavu TV poruka u vreme najgledanijih informativno-političkih emisija. Evo, poslednjih nekoliko meseci na tom javnom servisu RTS imamo situaciju koja bukvalno izgleda ovako, počnemo uzbrdo i nizbrdo noseći nekakve gajbe piva, a onda nam spiker saopšti da se srušio avion u kome je poginulo nekoliko desetina ili stotina ljudi. Da se to ne bi dešavalo, mi predlažemo da se zabrani emitovanje takvih oglasnih poruka. U odgovoru koji nam je Vlada dala kaže se : "Vlada ne prihvata amandman jer je rešenje iz predloga zakona u skladu sa direktivom o prekograničnoj televiziji, a predlagači amandmana u obrazloženju nisu naveli konkretan primer primene drugačijih standarda u EU." Gospodine ministre, nemam primer za ovo što u stvari vi tvrdite u ovom amandmanu i što predlažete, a obrnuto postoje primeri. Kolege poslanici u raspravi o članu 15. su pominjali BBC televiziju, koja takođe nema reklamiranje u sklopu informativno-političkih programa, ali ne bi bilo loše pomenuti sa ove govornice da, ukoliko se pozivate na nešto što je navodno napisano, gde terate nas kao predlagače da vam to obrazložimo, da se kaže da ni u našoj skupštini naravno da nije napisano da je zabranjeno pljuvati po podu, pa niko ne pljuje po podu u Skupštini. Dalje, stav 3. člana 16. predlažemo da se menja i da glasi: "Na programima javnog radiodifuznog servisa zabranjeno je emitovanje emisija TV prodaje". To je čista komercijala. U javnom servisu ne bi trebalo da bude prodaje. To je suština člana 16. i amandmana koje smo podneli na njega.
Da li još neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi mislimo da nije potrebno smanjivanje ovog vremena za TV oglašavanje, a reći ću vam i zašto. Razumem logiku kojom se rukovodi predlagač i ono o čemu je pričao gospodin Omerović. Kada gledalac sedne ne može da izdrži 12 minuta od 60 da gleda EPP, ali da stvari postavimo sasvim jasno, onakve kakve one jesu u stvarnom životu. Dakle, samo na jednoj, a možda i na drugoj komercijalnoj televiziji, pošto su delimično ljudi naterani, kao što znate neki su ih obilazili, ove nekadašnje socijalističke direktore u Hajatu, na bazenu, pa im omogućavali da ih više ne napadaju, samo da se njihove državne firme reklamiraju kod njih. Nije suština u tome da li ćete da smanjite ili ne, jer svi mi gledamo reklame. Evo, pitajte vaše dete, zna svaku reklamu. Evo, znam, moja deca znaju svaku reklamu napamet. Kako god okrenete, ide reklama. Ljudi se trude da zarade što je moguće više. Svaki put kada hoću da vidim šta je B92 spremio da slaže te večeri, nekako u 19,15 okrenem i naiđem na onu reklamu za jedno pivo, da ga ne reklamiram itd. Ni kriv ni dužan, ali tako naiđem, šta da radim, jer sam željan da vidim kakva je to nova laž, nova manipulacija, kakva je nova prevara koju su smislili. Mislim da ne smemo da ih ograničavamo na 9 minuta zato što oni možda u tri sata, od 19,30 do, recimo, 22,30 mogu da napune sa tih 12 minuta program od 60 minuta, a možda jedna televizija može i nešto kasnije ako ima dobar film ili nešto što je izuzetno gledano na tom programu. Ali, ne znam zašto bismo ih na ovakav način sprečavali da zarade novac, a posebno zašto bismo sprečavali značajniji priliv sredstava koja dolaze od multinacionalnih kompanija, naravno finansijskih, koje se zadržavaju u ovoj zemlji, od kojih i radnici tih kuća, ali i cela zemlja i te kako imaju dobrobiti. Uveren sam da nam je prosto potrebno u ovoj našoj zemlji, bez obzira na sve naše ideološke razlike i na to što svako želi da se dodvori građanima, da im kaže nešto lepše nego što oni drugi kažu, što njegovi politički protivnici misle da iznesu, ali imamo jednu vrlo značajnu stvar - moramo da se ponašamo, ljudi, tržišno, da zarađujemo što je moguće više. Mi smo dozvolili RTS da se finansira iz tri izvora i da niko ne kaže da je u pitanju neko ili da neko ima nešto protiv javnog servisa zato što je tobože danas vlada ovakva, a ona mnogo voli današnje rukovodstvo, a mi ga ne volimo, pa je sada to razlog. Ne. Neka bude. Naš interes je da naš javni servis bude bolji od HRT-a ili neke druge televizije u okruženju, a HRT je strahovito jak, imajući u vidu medijski prostor ovog dela Balkana. Treba da se takmičimo. Naravno da svaka država o tome treba i mora da vodi računa. Mi imamo i te kako značajne brendove, ne računajući televiziju B92, koja jedino služi kako će da obmanjuje javnost, kako će da smišlja optužbe protiv srpskih radikala i protiv svih srpskih patriota. Uveren sam da građani Srbije žele da imaju normalan program, da žele da te TV stanice mogu da napreduju, da njihovi programi budu neuporedivo bolji, a ne da ih mi u tome onemogućavamo na bilo koji način. Jer, ako im uradite ovu vrstu skraćenja, na devet minuta, izračunajte koliko svaka od tih televizija, pa čak i u izbornim kampanjama, ako hoćete, gubi novca od svih nas, koji smo opet uzeli taj novac od građana Srbije, pa im ga ne vraćamo. Pošto su neki govorili tako o srpskim radikalima i novcu koji dobijamo, mi smo jedini bili protiv onog zakona o finansiranju političkih stranaka. Novac koji dobijamo, za razliku od drugih, u najvećem delu, sem onih elementarnih troškova koje imamo, jer se mi nikada ne razbacujemo, vraćamo u narod. Tako ode Toma Nikolić i izgradi kuće, prve kuće u Jaši Tomiću i Međi, Bobištu kod Leskovca, tako se pošalju kompjuteri za sve naše škole na KiM, tako se pošalje novac našem narodu, tako se kupi veštačko đubrivo, stočna hrana, itd. Ovo je način da se nešto vrati u narod, običnim ljudima i da ljudi od toga imaju koristi. Ne vidim ko bi od toga mogao da ima štetu. Hvala najlepše.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Aleksandar Vučić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo ovaj amandman iz razloga koji sam pomenuo pri objašnjavanju i pokušaju da vas uverim da podržite naš amandman, ali čak i amandman gospodina Radosavljevića na član 15. Reč je o pravljenju pravednih uslova za sve one koji se bave javnim informisanjem, dakle, informisanjem građana, za sve one koji emituju svoj program na nebu, odnosno u etru Srbije. I zanimljivo, ovo oko prekograničnih televizija, te moram da priznam da nisam razumeo, molio bih vas gospodine ministre, čitam ove vaše direktive, ubih se čitajući, ali ne razumem. Prihvatam da nisam naročite pameti, ali bih voleo da mi to malo detaljnije i temeljnije objasnite. S druge strane, poštujem mnoge preporuke. U preporukama EU pre svega se govori o borbi protiv korupcije i kriminala, pa to cveta u mnogim sferama društvenog života. Ništa po tom pitanju ne preduzimamo. Tamo gde treba da zaštitimo našeg proizvođača, makar i proizvođača televizijskog programa, mi nismo u stanju ništa da uradimo, nego hajde da mu skinemo i što niko od nas ne traži, i što bi nam neko čak progledao kroz prste. Ne moramo baš da prepišemo u potpunosti svaku normu. O ovome je govorio malopre gospodin Omerović, da budem sasvim otvoren, reč je o tzv. seči, za one koji ne razumeju ovakav jezik, zašto bi bila dozvoljena u programu televizije Srbije, posebno kada se ima u vidu da tu imate emisije obrazovnog karaktera, naučnog, kulturnog, kako god hoćete. Neko će, u onome što svi građani plaćaju, da dobije takvu vrstu mogućnosti, da na takav način zloupotrebljava program. Zašto bi to bilo potrebno? Zašto bi se to nekome omogućavalo? Ne znam. Mislim da bi u ovom smislu javni servis trebalo da bude nešto ograničen. Ima i na BBC-ureklama, u pojedinim segmentima programa. Ali, u onome što je kod njih najvažnije, najgledanije, pre svega informativni program, dakle, oni nemaju nikakve reklame, a pogotovo ne seče programa. Zamislite sada dnevnik javnog servisa i usred dnevnika pojavi se reklama za "Koperton" ili ne znam šta. Što su to dužni građani Srbije da gledaju, koji su već platili taj program, koji su već platili taj dnevnik, koji su platili kulturni, naučni i obrazovni program? Nismo ograničili RTS, nismo ograničili javni servis u prihodovanju. Ima čak neverovatnih stvari tamo, da 60% može da ide preko trećih lica, raznih neverovatnih stvari koje omogućavaju brojne zloupotrebe u budućnosti. Plašim se da niste to dobro izračunali. Kada pogledate i kada to kontrolišete, jasno možete da vidite koliki je to veliki temelj i osnov za mahinacije, manipulacije finansijske i zloupotrebe. Zato je ovo jedan od načina da se pruži pravo na konkurentnost i ostalim televizijama, čak i B92. To je moja omiljena televizija. Mene, ili stranku kojoj pripadam, kad ne napadnu jednu ili dve večeri, kada nešto novo ne slažu, prosto se razbolim, moram da smislim nešto da im kažem, pa da onda počnu ponovo da idu u neku kampanju. Svaki put, kada oni krenu sa svojim kampanjama laži, intriga, izmišljotina, sećate se jedne od onih, a to je da je Tomislav Nikolić nekoga ubio, pa se nije ustanovilo ko je uopšte ubijen, kada je ubijen, niti bilo šta drugo, a kamoli da je pomenuti ubica. Sve su to bili u stanju. Da vam ispričam, biće vam vrlo zanimljivo, tužilac kaže, nema dokaza da su oni hteli da izazovu remećenje javnog reda i mira, a ima dokaza da mene danas zove tužilac, zato što sam njima nešto rekao, valjda sam im se suprotstavio. Da vas obavestim, redovan sam kod tužioca, kod istražnog sudije. Sve im lepo objasnim kakvi su oni, šta su oni. Oni sve lepo zabeleže, malo nevoljno. Nije im prijatno da sve to napišu što kažem ovima koji su tražili da me tužioci gone, ne znaju ni oni sami za šta, valjda zbog njihovih gluposti i izmišljotina. Ali, da znate, to je veoma zanimljivo. Danas je stiglo novo saopštenje, neki mi novi prete krivičnom prijavom. Kažu iz DS da sam slagao za dva miliona maraka, nisam smeo svojom rukom da potpišemdopis tužiocu kojim je reketiran jedan funkcioner SPS, Dragomir Tomić, a novac završio u kabinetu Zorana Đinđića. Lično sam potpisao pismeno tužilaštvu, odnosno Republičkom javnom tužiocu, nisam se krio iza bilo čijeg drugog imena i rekao sam istinu. Napisao sam istinu. Spreman sam da dam dodatne informacije i ono što nisam napisao. Ali, ono što meni smeta je to da svi u ovoj sali znate da govorim istinu. Svi ste me pitali - o kome je reč, da li o onom prvom ili o onom drugom? Svi znate u ovoj sali da govorim istinu. Da li je tako Meho? Svi znate da govorim apsolutnu istinu. Svi tačno znate kako je to izgledalo, ko je to bio i u kojoj kafani su privođeni pojedini socijalistički direktori, pa posle toga plaćali reket. To je bilo u kafani "Verdi", na početku Čumićevog sokačeta; privođeni pod znacima navoda, pozvani umilnim tonom na večeru, a onda im saopštavano kako i šta će biti sa njima, kakva je njihova sudbina ukoliko ne izvuku ovoliko ili onoliko novca da plate svoju slobodu ili slobodu članova svojih porodica. Rekli su, ako sam uopšte smeo to da potpišem, podneće krivične prijave pa ću da odgovaram za gadosti. Nisam gad, nisam nikoga vređao, nisam izgovarao gadosti, samo sam žigosao lopovluk, reketiranje. Iznuda je krivično delo, iz člana 180. st. 2. i 3. To sam uradio, podneo sam taj dopis u skladu sa članom 223. i 224. ZKP, je l tako, gospodine Jojiću? (Petar Jojić, sa mesta: Tačno.) Dakle, sve sam uradio u skladu sa zakonom, a tražim i očekujem od tužioca da kaže da li je to istina ili to nije istina. Ako nije istina, ja ću da odgovaram. Ako je istina, izvinite, nećete lopovluk da zamagljujete time što će neko da kaže, a to je još jedna ujdurma, još jedno ovo ili ono. I prešlo bi se nekako da je to 10, 20, postupak je naravno isti, ali ovo je takva društvena opasnost da neko tako ni za šta uzme dva miliona maraka, što je danas kao dva miliona evra suštinski, nešto malo manje, to je nešto što mora da se zaustavi i to je nešto protiv čega moramo da se borimo. Zato će istina da pobedi, ma kakvim hajkama i harangama se neki bavili u ovoj zemlji i njihovi mediji, koji misle da je dovoljno samo da kažu - to je govor mržnje. Danas sam video da je ona televizija koju sam malopre pominjao, B92, u stvari ekspozitura Haškog tribunala. Sve što je Haški tribunal puštao snimke, kojima je valjda nešto hteo da zameri Vojislavu Šešelju, sve je puštao sa B92. Oni izgleda da ništa drugo nisu imali da rade u međuvremenu, jedino čime su se bavili to je, hajde malo da popisujemo njihove izjave i da dostavljamo ovima našima u Hagu Džefri Najsu, da se izbore protiv ovih njihovih, kakav je Šešelj i Milošević. To pokazuje kakve imamo danas u Srbiji. Ali, moraju da znaju da je prošlo vreme straha od njih. Dosta su uterivali strah u kosti narodu - mi ćemo tebe na našoj televiziji, gleda cela Srbija. Baš me briga šta ćete vi bilo kome na vašoj televiziji, zato što građani Srbije znaju ko ste i šta ste, a građani Srbije hoće obračun sa lopovima, a bogami, biće nekih koji su učestvovali u privatizaciji pojedinih televizijskih kanala, uz mnogo lopovluka, na optuženičkim klupama u budućnosti. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Zoran Anđelković. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je na osnovu člana 139. stav 3. Poslovnika podneo Odbor za trgovinu i turizam. Mišljenje Vlade i Zakonodavnog odbora nemamo. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, član 17. stav 2. između ostalog kaže: "Ako su ispunjeni uslovi predviđeni ovim zakonom, oglasne poruke i poruke TV prodaje mogu da se emituju u toku emisija na način kojim se ne narušava celokupnost i vrednost emisija, odnosno ne povređuju autorska prava". Ono što smo kroz ovaj amandman želeli preciznije da definišemo, a sve u cilju da bi se stvorili ravnopravniji uslovi za emitere u Srbiji, jeste da se ovaj član odnosno stav 2. odnosi pre svega na komercijalne televizije. Ovako definisanim stavom 2. jasno ostavljamo prostor da u ovoj situaciji opet imamo ili stvaramo privilegiju za javni servis. Naime, još jedanput podsećam, javni servis će se finansirati iz tri izvora. Izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji ostavili smo prostor da se radiodifuzni servis u Srbiji finansira kroz pretplatu, iz budžeta, odnosno kako ste ga preimenovali, iz tranzicionog fonda i kroz deo koji se ubira iz prodaje programa kroz oglašavanje. Neosnovano je omogućavanje navedenim ustanovama da, pored prihoda koje će pod tim pomenutim osnovama ostvarivati, ostvaruju i dodatne prihode, pogotovo ako imamo na umu činjenicu da građani plaćaju pretplatu, plaćaju proizvodnju programa i da se taj program ponovo prodaje i da još jedanput javni servis ostvaruje svoj prihod i na taj način. Ne postoji, složiće se većina, interes koji bi opravdao situaciju koju sam pomenuo. Dakle, da gledaoci plaćaju pretplatu za program koji emituje reklame na predloženi način za vreme trajanja samih emisija, pri čemu emitovanjem reklamnih sadržaja navedene ustanove ostvaruju vrlo značajne i respektabilne prihode. Drago mi je što sam imao prilike da vidim da je i poslanik SPS, gospodin Zoran Anđelković, shvatio šta je to javni servis, s obzirom kada je bila rasprava o Zakonu o radio-difuziji, s obzirom da sve što je govorio o javnom servisu bilo suprotno od toga. I njegov amandman je gotovo istovetan sa amandmanom koji smo sada mi predložili. Drago mi je da je, ono što bi se narodski reklo, ukapirao. Želim da verujem da će obrazloženje koje smo dali kroz ovaj amandman biti presudno, ali mi je žao što trenutno ministra nema, koji danas mudro ćuti i koji gotovo ni na jedno obrazloženje koje smo dali, bilo ko od poslanika koji su danas učestvovali u raspravi, nije sebi dao za pravo da da možda pojašnjenje. Ili da nam, pored onih šturih objašnjenje koja smo dobili od Vlade Srbije zašto se amandmani ne prihvataju, da neko svoj dopunsko objašnjenje. Neko ovde u sali kaže - on je makar tu. Ali, ni od tog što je tu mi nemamo neke bogzna kakve vajde. Koliko je vladajućoj grupaciji stalo do ovih zakona potvrđuje to koliko ih ima u sali. Neko je malopre pomenuo, kada bude dan za glasanje, doći će da glasaju ovde, ne znajući za šta glasaju. Tako su glasali i za uvođenje TV pretplate, toliko su znali o tome. Tako su došli i bez uzdržavanja uveli građanima Srbije namet. Zašto kažemo namet? Zato što RTS nije transformisan. Zakon o radio-difuziji u tom delu nije do kraja sproveden, a RTS sada biva u situaciji da ima preimućstvo u odnosu na ostale kuće u Srbiji, tako što će se finansirati iz tri izvora, i to je najbolji primer. Ovim amandmanom želimo da stvorimo ravnopravnije uslove i da omogućimo komercijalnim TV stanicama da mogu da se nose. Još jedanput podsećam, DS nije protiv javnog servisa, daleko od toga, ali je zadatak ove vlade i ove vlasti da pokaže ozbiljnost po ovom pitanju. Na samom kraju, želeo bih da se obratim i gospodinu Vučiću. Mislim da je to što je još jedanput napao pokojnog predsednika Vlade nešto što nije korektno i nije časno. Što se DS tiče, vi ćete biti ti koji ćete to morati da dokažete, ali to u najboljem slučaju govori o vama samima. Zaista mi je jako žao što ste još jedanput pokušali da na ovako prizeman način napadnete, pa konkretno u ovom slučaju pokojnog predsednika i DS.
Replika, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekivao sam ovako tugaljivu priču, jer svaki put kada nema argumentacije, onda pokojni premijer. Nisam ga uvredio nijednom rečju, nisam dao nikakvu kvalifikaciju, samo sam dao činjenični opis dela, što je bila moja dužnost, jer bih odgovarao na sudu za neprijavljivanje krivičnog dela ili ne daj bože neko drugo prikrivanje, ukoliko to ne bih učinio. To je moja građanska obaveza, gospodine Radosavljeviću, što je trebalo da znate kao pravnik, moja dužnost. Po zakonu sam odgovoran ako to ne uradim. Nisam rekao, niste čitali prvo šta sam napisao nigde, ali sam rekao da su dva miliona maraka oteti Dragomiru Tomiću, reketiran je, a novac je odneo, možda vam je zbog toga žao, možda je on neki šef vaše stranke, nisam čuo da je pokojni, ne daj bože, Ljubiša Buha Čume, a odneo je Zoranu Đinđiću. Izvinite što nisam mogao da izbacim to ime, rado bih ga izbacio, ali ne mogu da slažem, da kažem da je završilo na nekom drugom mestu, kada je tu završilo. Izvinite, istina mi je mnogo draža od vaše demagogije i prazne priče. Vojislav Šešelj je u Hagu, ne može da vam odgovori. Poslali ste danas saopštenje mržnje protiv njega i protiv SRS. Je l' to vaš moral? Još nešto što se časti tiče. Svako od nas je počinio svašta. Jednom u životu svaki čovek, ali jedno čime se ponosim, to je da nikada ništa nikome nisam ukrao i po tom pitanju moja i čast onih koje zastupate se i te kako razlikuje. Neću da branim ničiju čast ako je neko ukrao novac, oteo novac, reketirao nekoga, jer taj nema časti. Lopovluk, reketiranje i otimačina nisu časni poslovi. To su teška krivična dela, a to će tužilac da pokaže da li će da podigne optužnicu ili će da povede postupak preko mene, jer priznajem, ako to nije istina, to znači da sam hteo da izazovem poremećaje, odnosno remećenje javnog reda i mira. Ako je to istina, onda ćete morati da izađete za ovu govornicu da se izvinite, ne samo meni, već svima kojima ste govorili - koga pominje, tog i tog. Šta, treba da ćutim? Je l' trebalo da kažem da se nije desilo? Je l' trebalo da kažem da sam mu ja uzeo dva miliona maraka, da mu sina ne oterate u zatvor? Što ne kažete šta je razlog. Svaki bi čovek za svoje dete dao da mu tako banditi dođu i kažu - daj pare, inače ti dete ode u zatvor. Čovek je dao pare šefu, a do šefa je doneo Ljubiša Buha Čume. Izvinite molim vas, mislim da je za građane Srbije mnogo važnija istina od vaše prazne priče i od toga kako ćete da me napadate. Napadajte me kako god hoćete, izgovarajte reči koje god hoćete. Ja sam vam sada otvoreno rekao - videćete šta je istina. A ja vam kažem - nadležni državni organi znaju da je ovo istina što sam rekao. Iz političkih razloga neki od njih ranije nisu hteli da preduzmu gonjenje po službenoj dužnosti i za to treba da odgovaraju. A i te kako imaju informacije o ovom slučaju, a imam više svedoka koji će da potvrde navode oštećenog kako je pljačkan i reketiran, više svedoka. Ne mislite valjda da sam tako blesav da sa takvom pričom izađem, a da ona bude neistinita. Drugo, gospodine Radosavljeviću, video sam vam saopštenje. Vi znate, gospodine Radosavljeviću, da je to istina. Svi u DS znate da je to istina. Znam da znate, ali sam častan čovek, jer se privatni razgovori nikada ne prenose javno. Znam da to najveći broj članova rukovodstva DS zna. Šta se sada pravite kao nikom ništa? Ćutite, jedanput sam rekao, to sam rekao zbog ovog glupog saopštenja, pa bih sada ćutao dok tužilac nastavi, a onda me vučete za jezik da vam pričam javno o nečemu što sam hteo da ostavim tužilaštvu da radi kao svoj posao. Mene su pitali, samo dve rečenice sam izgovorio. Ima tu još podataka koje uopšte nisam javno hteo da kažem. Nemojte da se igrate sa tim, najvažnija je istina, najvažnije je da ljudi znaju da li je to istina ili nije. Ako nije istina, ja sam politički odgovoran. Smeniće me u mojoj partiji, ljudi neće glasati za mene. A onda ću da odgovaram i da snosim pravne konsekvence, da idem u zatvor, kriv sam ako to nije istina. Evo, gospodine Radosavljeviću, neće dugo vremena proći, na moju i vašu žalost, na žalost svih građana Srbije, uverićete se da je to istina, a istina je ipak najveća čast i najvažnija stvar za sve građane Srbije.
Po Poslovniku, gospodin Radosavljević.
Gospodine Vučiću, stari dobri običaj napada na DS. Imali smo prilike da vidimo trening kada ste bili u kampanji za gradonačelnika. Najgnusnije laži protiv gospodina Bogdanovića. Ovo što se sada izgovara mene i sve ostale članove DS ni malo ne čudi. Izašao sam da vam kažem da nemate pravo da napadate nijednog člana DS, jer od 100.000 članova DS nisam imao prilike da vidim nijednog nečasnog i nepoštenog. Ne dozvoljavam vam da barem vi o članovima DS govorite. Što se dokaza tiče, iskreno se radujem da ćete sve to što ste rekli reći i pred državnim organima. Nemojte misliti valjda da smo takvi ljudi kao što vi govorite, da bi nas ovaj ministar pravde, u liku i delu Stojkovića, tek tako milovao, pazio i čuvao. Čovek koji je bio blizak saradnik svih režima od 1980. do 1995, 1996, čovek koji je palio knjige i ostao u uspomenama po tome, sada je po vašim rečima neko ko je zaštitnik DS. Nemojte da govorite tako. Što se nas tiče, iskreno se radujem tome što ćete doći tamo gde treba da to dokažete. To je ono što sam želeo da kažem, ali zaista mislim da je sramota da na taj način još jedanput napadate DS, krajnje prizemno, neljudski, nekulturno, ali to govori o vama i neka služi na čast.
Replika, Aleksandar Vučić.
Slažem se i istina je da to govori o meni i užasno se borim da to govori o meni. Danas sam jedan od retkih ljudi u Srbiji i pripadnik jedine stranke koja sme da govori otvoreno o korupciji, kriminalu, lopovluku, jedan od retkih koji sme da pomene ime danas najmoćnijeg u Srbiji, kakav je Ljubiša Buha Čume, jedan od retkih koji sme takvoj vrsti kriminala i lopovluka da se suprotstavi. Sećate se onih karti koje ste pokazivali kako je Neda Arnerić bila stvarno u Beogradu u to vreme, sećate se gospodine Radosavljeviću. Jeste vi to lagali narod beše? Vi govorite o gnusnim lažima, sram vas bilo, gospodine Radosavljeviću. Vi nekome smete to da kažete.Sve što sam rekao gospodinu Bogdanoviću, a on je časniji od vas, istina je, pa gospoda iz gradske vlasti u Beogradu, sada ću da vam otkrijem jednu novu aferu, platili su vozić turistički 150.000 evra. Isti takav turistički vozić kupio je Dragan Marković-Palma u Jagodini, isti za 6.900 evra. Gospodine Radosavljeviću, 1:22 ili 22:1. Moram da vas pitam, da li je to domaćinsko ponašanje, da li je to domaćinsko poslovanje, gospodine Radosavljeviću? Nemojte da mi govorite o tome ko je šta i kakav je. Svako od nas ima svoje porodice i njima je najbolji. Ljudi će da procenjuju naše političko delovanje. Znam da vi želite da završim u zatvoru. Ako ovo što sam rekao nije istina, želim da završim u zatvoru, jer sam to zaslužio zbog te porodice, ali ako je to istina, gospodine Radosavljeviću, prijavite se bar tri dana da okopavate krompir, iako niste vi lično umešani. Biće mi zadovoljstvo da vas obiđem. Evo, prihvatam to, prihvatam tu vrstu javne opklade, zato što vi znate da sam govorio istinu i zato što znate da sam to čuo od čelnih ljudi vaše stranke, zato što znate da cela Srbija to zna, samo su se pitali ljudi na koji slučaj misli Vučić kad je to bilo najavljeno, pošto je bilo više takvih slučajeva. Ima još nekih slučajeva tu, samo čekamo da vidimo dokaze i potvrde više svedoka za takve slučajeve. To je bilo vreme kad ste mislili kao i danas - možeš u zatvor. Možda može, ali vam kažem da je bolje da sa tom pričom prekinete zato što će istina morati da pobedi. Ili ja odoh u zatvor ili ode Ljubiša Buha-Čume u zatvor. Slažem se sa tim i to prihvatam, za razliku od Nataše Kandić, koja je mogla da izlazi i da laže, pa da kaže da je to progon. Prihvatam da idem u zatvor. Nema me osude za koje god hoće krivično delo ako to nije istina, jer sam onda stvarno preterao i uvredio sam nekoga ko to nije zaslužio na najgori mogući način, ako to nije istina. Ako je istina, onda ćemo drugačije da razgovaramo. Mislim da je Srbiji potrebno da se sazna istina bez paušalnih ocena o tobožnjim uvredama, klevetama. Ostavite to nadležnim državnim organima. Zorana Stojkovića nisam ni pomenuo, ne znam gde njega nađoste. Kakve on veze ima sa tužilaštvima? Moj prijatelj? Ne mogu da se pohvalim time. On je moj poznanik iz Skupštine. Nikad mi u kući nije bio i nikad kod njega u kući nisam bio, nisam bio kod njega u kabinetu, nije ni on kod mene, da vam pravo kažem, pa ne znam kako mi je onda prijatelj. Gde se nalazimo, na pijaci? Ne razumem o čemu pričate i kakve on veze ima sa celom pričom. Vi ste pravnik, vi znate kakve veze ima tužilaštvo sa ministrom pravde. Valjda ne bi trebalo. U našoj zemlji, tačno je, sve je moguće i ne bi me čudilo da i toga bude. Nego, ako hoćete, vi se na ovo vratite, a ako nećete, nemam ništa protiv, ali sam sve sam uradio, sam potpisao i sam ću za to da odgovaram, a ne neko drugi.
Da li još neko želi reč o amandmanu na član 17. Odbora za trgovinu i turizam? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Uvaženi gospodine potpredsedniče, poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 18. Predloga zakona o oglašavanju, tako što sam predložio da se ovaj član briše. Predložio sam da se ovaj član briše upravo zbog toga što je on u suprotnosti sa članom 17, koji je eksplicitno regulisao način emitovanja oglasne poruke i poruke TV prodaje. Citiraću ovaj član koji sam predložio da se briše: "Prenosi međunarodnih sportskih događaja od nacionalnog značaja (olimpijske igre, sportska i evropska prvenstva i sl.) mogu se prekidati emitovanjem oglasnih poruka i poruka TV prodaje najduže devet minuta po času, s tim što ukupno dnevno emitovanje oglasnih poruka može trajati najduže 10% od ukupnog dnevnog emitovanog sportskog programa". Dakle, ovaj član 18. je u suprotnosti sa članom 17. Predloga zakona, koji je čak u deset stavova precizno, eksplicitno regulisao način emitovanja oglasne poruke, pa je iz tih razloga član 18. nepotreban i treba ga, gospodine ministre, brisati.
Još neko o istom amandmanu? Narodni poslanik Zoran Krasić.
Članom 18. Predloga zakona posebno se izdvaja emitovanje oglasnih poruka u toku sportskih prenosa posredstvom javnog radiodifuznog servisa. Znači, to je član koji se odnosi na RTS, odnosi se na TV reklame. Tu ste ubacili da ukupno dnevno emitovanje oglasnih poruka može trajati najduže 10% od ukupno dnevno emitovanog sportskog programa. To ste vezali za sportske manifestacije od međunarodnog značaja, pa su kao takve manifestacije u zagradi navedene olimpijske igre, svetska i evropska prvenstva i slično, a to slično će da utvrdi Savet Republičke radiodifuzne agencije. Onda se postavlja pitanje u čemu se ogleda razlika između prenosa nekog domaćeg i međunarodnog sportskog događaja. Kod domaćeg sportskog događaja to ste regulisali članom 17. i to ste ga regulisali na opšti način za sve emitere, bez obzira da li su javni servis ili ne. Tamo ste rekli da to može u toku poluvremena. Ovde dajete neki prioritet, pa još vezujete, kao da znate da će međunarodno sportsko takmičenje da prenosi samo RTS, odnosno međunarodni sportski događaj od nacionalnog značaja. Verovatno ste ga vezivali samo za reprezentaciju, ali koliko znam i Liga šampiona je od nacionalnog značaja, od nacionalnog značaja su i Balkanske igre, od nacionalnog značaja je i Kup UEFA, od nacionalnog značaja je i GoodYear liga i, u zavisnosti od imena sponzora, još neka od dva- tri paralelna takmičenja košarkaša. Verovatno svaki susret između našeg tima i inostranog tima je od nacionalnog značaja, kada je u pitanju vrhunski sport, jer ovo nema veze sa fizičkom kulturom. Ovde je sport na tržištu. Zašto to vezujete samo za javni servis? Mi imamo nekoliko TV stanica koje prenose međunarodne sportske događaje, pa i međunarodne sportske događaje od nacionalnog značaja. Verovatno Formula 1 nije od nacionalnog značaja, jer nema ni jedan naš tamo, ali što bi se taj program i ograničenja emitovanja razlikovali u odnosu na običan sportski program, drugi sportski program međunarodnog značaja i treći međunarodni sportski program od nacionalnog značaja, pa se još ovaj treći vezuje za RTS. Kao što vidite, sve utakmice reprezentacije prati jedna privatna TV stanica, a ne RTS. Mislim da ne postoji ta specifičnost kada je u pitanju međunarodni sportski događaj od nacionalnog značaja, da bi posebna pravila važila u odnosu na ona pravila koja ste promovisali u članu 17. To je cela poenta ovog amandmana. Cela poenta ovog amandmana je da valjda u tom komercijalnom delu svi koji učestvuju treba da budu, ne mogu da kažem ni jednaki, ni ravnopravni, jer u prethodnim odredbama ste uspostavili neravnopravnost, da onaj ko se finansira iz pretplate može i putem reklama, a onaj ko je komercijalni ne može putem pretplate, samo putem reklama, pa ga onda još oktroišete za reklame i u procentima i u vremenu, a ovde sada dajete opet neku beneficiju javnom servisu od nacionalnog značaja, znači RTS-u. Još ako vam bude ovaj direktor koji je sada, onda obrali smo bostan. Mi nemamo sreće sa direktorima RTS-a. Jedan je tržište RTS-a ustupio jednoj privatnoj stanici, posle njega je došao neko drugi, pa je to ustupio trećoj, pa sada ovaj ustupa četvrtoj, a sa svima šuruje. Najviše sa nevladinim organizacijama, najviše sa privatnim produkcijskim kućama gde je direktno uključena ona Emotion, pa se ona pušta i ovamo i tamo, za svaki slučaj, ako ovaj direktor padne, da ne zatvori sebi sva vrata na drugim privatnim medijima. Negde se svađaju, negde se ne svađaju, drže tenzije, drže javnost, kao da je to nešto od nacionalnog značaja. Problemi Tijanića nisu nacionalni problemi. To su njegovi lični problemi. Pričaju ljudi iz RTS-a da on svakog meseca ima 900 hiljada dinara na raspolaganju, pa raspoređuje kome će šta da da, pa će onom veterinaru 50 hiljada za frizuru, ovom autorski ovoliko, ovom ovoliko, a kamermani i ovi ne moraju da imaju platu. Kada neko počne da vrišti i da kuka nad nacionalnim servisom, nad nacionalnom televizijom, ne znam da li kuka zbog predajnika, zbog zaposlenih, zbog programa ili zbog direktora. Svi koji kukaju kada je u pitanju nacionalna televizija kukaju samo zbog direktora. Za mene nema nikakve razlike između Suše, onog arhitekte, pa i ovog Ristića koji se sada negde gura, muva, nema nikakve razlike, sve je to jedna ista škola. Po mišljenja idu, samo menjaju lokaciju i vrlo često na tri lokacije idu da dobiju svoje mišljenje, pa onda malo puste ove, malo one, komuniciraju sa ovima, sa onima, ali nikada ne poništavaju one veze koje se odnose na prodaju minuta, na razmenu produkcijskih programa itd. Kada branite RTS, lokalizujte odbranu na nešto što je stvarno nacionalna vrednost. Aleksandar Tijanić nacionalna vrednost, smejaće nam se ljudi. Zašto bi on bio vrednost? Vi ste do pre 15 dana, vi sa vlasti, kukali kako vas ne tretira uopšte, najmanje vremena imate, pa ste pričali - mi na vlasti, a nemamo svoju stanicu. Ko je imao svoju stanicu? Nevladine organizacije. Kakva je razlika u programu između B-92 i RTS-a? Nikakva. Oni imaju tamo neke novinarčiće, autore nekih emisija, te ključevi, te otključavanje, te četvrtkom, te petkom, te ovo, te ono. Ljudi su zamislili da svi gledaju RTS, pa se takmiče oko tih uređaja ko koliku gledanost ima, procenti itd. To mene uopšte ne interesuje. Izmislili su ljudi daljinski upravljač, pa sada postoje i kablovske, pa ako vam se ne sviđaju ovi pređite na neku drugu, pa gledajte neku drugu iz bližeg i daljeg inostranstva. Ali, dajte da napravimo normalne uslove poslovanja, da napravimo regularno tržište. Ako ograničavamo nekoga zbog nečega zato što smatramo da je takvo ponašanje zabranjeno, onda to radimo na objektivan način ili na neutralan način, a ovo mi dođe kao pozitivna diskriminacija RTS-a. Malo-malo pa neka pozitivna diskriminacija. Prepuni su nam zakoni pozitivne diskriminacije. Ovo je nešto što liči na tu pozitivnu diskriminaciju. A kada biste znali da je prenose međunarodnih sportskih utakmica od nacionalnog značaja ispustio upravo ovaj direktor RTS-a u dogovorima sa privatnim televizijskim stanicama, a ovamo vrišti kako je to neprimereno, kako je Fudbalski savez prodao nekome, a on kao da to nije znao. Dosta više takvog ponašanja. Zavodite red ako želite da budete vlast. Ako mislite da budete na vlasti a da ne vladate, onda nije ni čudan natpis - pređi na drugu stranu, pada vlada.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je, na osnovu člana 139. stav 3. Poslovnika, podneo Odbor za trgovinu i turizam. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Stav 2. člana 18. kaže: "Listu međunarodnih sportskih događaja iz stava 1. ovog člana utvrđuje Republička radiodifuzna agencija." Moja koleginica Ljiljana Nestorović i ja podneli smo amandman kojim se ovaj stav preformuliše i umesto radiodifuzne agencije zamenjuje se rečima "nezavisno regulatorno telo nadležno za oblast radio-difuzije". Kada slušate sa strane to ništa ne znači, međutim kada se ovaj predlog zakona utvrđuje, on kao i svaki drugi određuje određena ovlašćenja republičkim organima i ne treba navoditi nazive organa, već samo njihovu nadležnost koja se određuje na jedan uopšten način. To je jedno od pravila koje je utvrđeno, ministar to zna i njegove kolege iz ministarstva, metodologijom za izradu propisa Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Tako na primer, podsetiću ministra, Zakon o ministarstvima je regulisao i kaže da je osnovano npr. ministarstvo za trgovinu i turizam, ali u zakonu se nigde ne kaže da će poslove voditi ministarstvo trgovine i turizma, nego se kaže da će poslove voditi nadležno ministarstvo za poslove trgovine i turizma. Dakle, mislim da će ministar prihvatiti jedan ovakav amandman, naprosto zato što se njime samo usklađuje nešto što je predviđeno metodologijom za izradu propisa Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 19. i član 19. amandman je podneo narodni poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Tomislav Penezić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pričamo o onome što je poslanik Rajko Baralić načeo pre dva sata, a to je član koji ima naslov - Način prodaje usluga TV oglašavanja i TV prodaje na programima ustanova javnog radiodifuznog servisa. Mi ćemo se zadržati na RTS-u, pošto se na to odnosi. Stav 1. glasi: "Ustanova javnog radiodifuznog servisa može svoje usluge emitovanja oglasnih poruka i poruka TV prodaje prodati trećim licima najviše za godinu dana unapred. Ukupna vrednost usluga iz stava 1. ovog člana ne može biti veća od 60% od ukupne vrednosti programa namenjenog TV oglašavanju i TV prodaji u jednoj kalendarskoj godini." Mi predlažemo amandmanom da se procenat 60 zameni procentom 49. Zašto? Ukoliko RTS nije u mogućnosti da, pored TV pretplate koju ćete da naplaćujete sa računima za struju, 300 dinara po domaćinstvu, pa ukoliko u okviru one minutaže gde je dobio čast od Vlade Republike Srbije da može da emituje i komercijalni program, pa sada ukoliko u okviru ukupne minutaže ne može sam da obezbedi prodaju toga, onda ne treba ni da postoji. Šta će nam onda. Vi kažete - mogao bi do 60%, maksimalno može da proda unapred. Trebaju mu pare, pa će unapred da proda. Kome? Naravno, neće meni da proda. Neće da proda nekim od agencija, nego će da proda odabranima, onima koji su pomogli da se pretplata vrati, koji su pomogli da se zaustavi verovatno ova afera oko minutaže i prodaje tog prostora. Nešto drugo još. Mi smo do sada uvek imali nešto kao princip kada je u pitanju nešto javno, državno. To je princip vezan za procente. Ako je nešto sto posto da bi bilo državno mi kažemo - minimum mora da bude 51. Znači jedan posto više od polovine. Da bi neko imao neku većinu, uvek se traži 50 posto plus jedan. To je do sada bio neki kriterijum. Ako komercijalna služba javnog radiodifuznog servisa nije u mogućnosti da obezbedi sredstva iz komercijalnog poslovanja, na drugi način, nego da mora da nađe dilera, pa da ga traži u nekom procentu preko 50 posto, a to je ovaj procenat od 60 posto, onda takva radiodifuzna ustanova ne treba da postoji, jer ona nije sposobna da putem pretplate i putem komercijalnih usluga obezbedi normalno funkcionisanje, a to znači da ima i svoj obrazovni program, svoju produkciju, svoj informativni program, kulturno-umetnički program, da prenosi sportske događaje, da bude aktuelna, da građane obaveštava i informiše istinito, pravovremeno, blagovremeno, objektivno, nepristrasno itd. Ne mogu da shvatim da donosimo zakon zbog jednog čoveka, koga bije glas da je sposoban, a po zakonskim odredbama koje se prilagođavaju njemu ispada da je nesposoban. Zašto bi mogao 60 posto komercijalnog programa unapred da proda? Ovog programa, koji se tiče poruka i ovih stvari. Da premosti finansiranje. Nemojte, opet idemo kao u onu priču sa Dinkićem, suficit, suficit, suficit. Dva meseca zemlja se tresla od brige šta da radi sa tolikim parama. Kada se malo razgrne vidi se da neka ministarstva nisu platila račune od februara prošle godine. Pa, kako onda ima suficit? Ako je ovo stvarno vaše opredeljenje da do 60 posto ide ovoga, onda dajte, molim vas, otvoreno vam kažem, evo tvrdim da SRS ima kandidata za direktora RTS koji će sa 30 posto sve ovo da pokrije. Evo, odmah ovo prepolovimo. Evo, poslanici, ako promenimo ovaj član i umesto 60 stavimo 30 posto, SRS može da vam obezbedi direktora koji pod tim uslovima može da funkcioniše. Nekoliko. Svaki uspešan čovek koji se bavio nekim poslom, direktor neke firme, koji zna šta je vrednost, koji zna kako se organizuje posao, ima da organizuje ovo. Ali, presposobnom Tijaniću vi dajete 60 posto. To ne shvatam. A princip u svim odnosima između javnog i privatnog jeste - da bi država imala nešto, da bi verovatno taj javni servis uopšte mogao da postoji, verovatno 51 posto minimum mora da bude državno. Eto, u tom smislu smo mi podneli ovaj amandman, da vam pokažemo da ne mogu babe i žabe u isti koš i ne može pre podne neko da bude uspešan a posle podne neuspešan. Ne može. Ne može - na televiziji velika gledanost, sve je uspeh itd, a radnici koji rade u RTS nisu primili platu. Mi još nismo dohvatili neke stvari, kod ove tačke, nije to sada na dnevnom redu, ali nekada je RTS imao svoja dopisništva, pa je obaveštavao sa svih strana itd. Sada s pravom mogu da vam postavim pitanje - ako je to javni servis, pored lokalnog medija Studio B koji prati šta se dešava u Beogradu, šta će vam Beogradski program. Kao da onog u Preševu baš mnogo interesuje šta se dešava u Beogradu. Taj vam je program otprilike lokalnog značaja. Što bi cela država gledala da li Makiš ima vodu ili nema. Nešto ste pobrkali ovde. Ne vi koji zastupate ovaj zakon, nego oni koji su vam ga napisali i oni koji su donosili Zakon o radio-difuziji i oni koji vode kadrovsku politiku, i oni koji promovišu ovakvog. Znam da biste vi vrlo rado promenili Tijanića, ali nemate hrabrosti, jer će da vrišti. Isto tako JUL ga promenio, pa on posle vrištao, odmah prešao na drugu stranu. On je takav. Ima te sklonosti. A znate i sami, kada se uhvatite u kolo pa posadite tikve, onda tikve idu o glavu. Sami ste tražili. Da ste mene pitali, ja bih vam rekao - za živu glavu ne birajte ga. Ali, vi ste bili jaki, silni pre godinu dana, nikoga nećete da slušate. Pa ni sada ne slušate. A ovde su najdobronamernije preporuke, bar tako uvek pričam. Neću da vam dam nešto zlonamerno. Nego, polazim od toga, pa sutra dolazim na vlast, pa bolje da primenjujemo normalne zakone nego da gubimo vreme na promeni zakona. Sad sa stručnim i normalnim predlozima lobiram biračko telo da glasa za SRS. Zašto bih ovde sada pričao nešto na šta bi građani vrištali - kako ga nije sramota ovo da priča i da ovo predlaže. Ali, budite sigurni, 70 do 80 posto građana koji prate ovo dele moje mišljenje povodom RTS i ovih stvari. Hajde da budemo iskreni. Vi ste napisali 60. Nađite mi razlog zbog koga niste napisali 90 posto. Da on može da rasproda 90 posto unapred. Kako ste ga baš našli na 60 posto? Eto ti. Mi smo tražili promenu ovog procenta. Ja sam vam objasnio kako smo mi to izmerili da bude 49, a to smo izmerili zbog vas, zbog nas. Taj procenat bi mogao da ide još mnogo, mnogo niže.
Hvala. Da li još neko želi reč? Izvolite, gospodine Peneziću, kako da ne, imate još skoro sedam minuta na raspolaganju. Reč ima predlagač amandmana narodni poslanik Tomislav Penezić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se govorilo o mom amandmanu nisam bio trenutno tu, pa zahvaljujem kolegi Krasiću koji je napravio zamenu. Prvo bih uputio jednu zamerku onome ko je ovo napisao, a Vlada je u potpisu. Dali su mi odgovor da Vlada ne prihvata amandman jer nije obrazložen razlog za predloženu izmenu. Hoću vama da uputim kritiku da ste vi nekorektno preneli ovde na ovaj papir moj amandman. On glasi - u članu 20. stav 2. procenat 60 zamenjuje se procentom 49. Ovi koji to imaju pred sobom verovatno misle da sam napravio neku nebulozu. Kod vas, u članu 20. stav 2. procena: 60 zamenjuje se procentom 49. Molim vas, procenat je nešto egzaktno, a procena je kako moderno sada kažu odokativno, a ljubitelj sam narodnog jezika, što kažu otprilike. Prema tome, jedno slovo, jedna slovna greška, morate biti svesni, čini mnogo. Pa čak i jedan deo slova. Sada ću otići u daleku prošlost, kada sam studirao, pa nam je profesor govorio da jedan znak iznad slova menja čitavu koncepciju rečenice. Negde tamo na stanici je pisalo - voda nije za piće, latinicom, i mangupi izbrišu znak koji liči na kratkouzlazni akcenat iznad "c", i vidite šta piše sada. Znači, ovde su izostavili jedno slovo. (Glasovi: Šta piše.) Vi sami vidite. Da, ima nekih ovde koji bi, od koleginica poslanica, dodali još jedan znak s ove druge strane, pa bi bilo "č", ali dobro. Dakle, malo sam se bavio i matematikom... (Leila Ruždić-Trifunović, sa mesta: Nisam te razumela, moraćeš to da mi objasniš posle.) Izgleda da se prepoznala gospođa Leila. Sešću kod vas pa ću vam objasniti. Kažem - bavio sam se matematikom iako matematičar nisam. Hteo sam da potražim pomoć od gospodina Albijanića, ali kažu da se on priprema za vojnog ministra pa ne smem da ga tražim. Prema tome, napravio sam neku računicu na bazi 10 posto od tog programa koji može da se proda trećem licu. Ovako stoje stvari, od 24 sata, 10%, to je 2,4. Ili, ukupno 135 minuta. Ako ostane ovako kako je u zakonu predloženo, onda 60% znači 81 minut se prodaje trećem licu, reći ću, što reče gospodin Vučić, za zloupotrebu tog programa ili preprodaju ili ko zna šta sa tim može da se radi, a javni radiodifuzni servis ima samo 54 minuta, odnosno 40, ako idemo do 60 na prodaju. Moj predlog je, a opet da uputim Vladi kritiku, kažu da im nisam dao obrazloženje, evo ovde predloga, fino dajem obrazloženje, a oni kažu nema ga, znači, nisu čitali, amandmanom predlažem smanjenje vrednosti usluga emitovanja oglasnih poruka i poruka trećim licima ispod polovine ukupne vrednosti programa namenjenog TV oglašavanju i TV prodaji u jednoj godini. Zar ovo nije objašnjenje i obrazloženje. Ovde kaže da Vlada ne prihvata, jer nije obrazložen razlog za predloženu izmenu. Ne znam šta je trebalo, da vam priložim ovu matematiku, pa da onda prihvatite da je to neko objašnjenje. Prema tome, držeći se onog pravila, i to je stav SRS, da javna preduzeća, bilo koja, bilo koja prodaja, bilo čega iz javnih preduzeća, ne sme da ide u većinsko vlasništvo onoga ko kupuje, nego da ostane u vlasništvu države ili državne institucije. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Peneziću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 20. amandman je, na osnovu člana 139. stav 3. Poslovnika, podneo Odbor za trgovinu i turizam. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 21. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 23. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?(Ne.) Hvala. Na član 24 amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 24. Predloga zakona o oglašavanju amandman je, u ime poslaničke grupe SRS, podneo narodni poslanik Darko Glišić. Taj član 24. glasi: "Oglašavanje na otvorenom prostoru vrši se na način kojim se obezbeđuje sigurnost pešaka, motornih vozila i drugih učesnika u saobraćaju, zaštita kulturno-istorijskih spomenika i dobara od opšteg interesa i očuvanje i unapređenje izgleda grada, odnosno naseljenog mesta". U skladu sa predlogom SRS, nakon ovog teksta koji, po nama, nije sporan, trebalo bi dodati reči "kao i javnog morala". Znači, ne vidimo ništa sporno u ovoj formulaciji ovog člana, koji nam je predložila Vlada. Smatramo da bi bilo dobro da se ta formulacija još malo proširi, tako da bi ovim članom posebno bilo obuhvaćeno i naglašeno to da se oglašavanje na otvorenom prostoru vrši na način kojim se, pored ostalog, obezbeđuje i zaštita javnog morala. Već smo imali, mislim da svi to veoma dobro znamo, različite bilborde. Mislim da je ono što je apsolutno najizraženije i najviše smo na to mislili kada je pisan i podnošen ovaj amandman. Imali smo, zaista, po celoj Srbiji bilborde za koje se, u najmanju ruku, može reći da su uvredljive sadržine. Poći ću od onih koje su razne kvazinevladine organizacije, odnosno organizacije nekih drugih vlada, plaćale da stoje po Beogradu; u Beogradu je bilo oko 100 bilborda; direktan povod je bio datum - 10 godina od oslobađanja Srebrenice.Na tim bilbordima bile su prikazane neke činjenice koje su zaista, po mom mišljenju, bile suprotne javnom moralu. To su bile poruke koje su ukazivale na to da je kompletan srpski narod genocidan narod, da smo mi zločinački narod, da je u Srebrenici vršen zločin u naše ime, u ime srpskog naroda, da svi treba, zbog toga, neku kolektivnu krivicu da osećamo, da se zbog toga kajemo, da prolazimo kroz neko pročišćenje, kroz neke krugove pakla. To je bio neizdrživ pritisak. Naravno, to se nije zaustavilo samo na bilbordima. Bilo je tu mnogo više načina pritisaka, bukvalno na samo biće srpskog naroda. Tražili su od nas da se odreknemo i svoje istorije, da priznamo jednostavno da smo zločinački narod, da mi to prvi prihvatimo, a onda, naravno, ne bi bio nikakav problem ni da drugi, ako mi već sami tako nešto za sebe kažemo, sa punim pravom kažu - evo, to su ti zlikovci, to je taj divlji narod, to su ti ljudi koji su činili najgore moguće zločine zarad nekakvih sopstvenih ciljeva. Pored toga, moram napomenuti da je bilo dosta bilborda koji su na krajnje neprimeren način prikazivali žene i kojima su na krajnje neprimeren način zloupotrebljavani određeni ženski atributi u cilju reklamiranja, ako se to uopšte može nazvati reklamiranjem određenih proizvoda. Podsetiću vas samo na neke reklame koje su bile za automobilske gume, uz komentare: "Dobro prianja na svaku podlogu, koju biste radije imali" i sl. Mislim da zaista niko, ko je pri zdravoj pameti, ne može reći da će se založiti za nešto suprotno ovome. Mislim da ovo ne bi trebalo da smeta ni na koji način svakome ko je normalan, dobronameran, ko ima majku, ženu, sestru, devojku, ko uopšte želi da pusti svoju decu iz kuće i da ne razmišlja šta će i kakve će poruke njegovi ukućani ili deca moći da vide, na koji će način moći dalje da se razvijaju, šta će prihvatiti kao normalno. A svakako da ono što može da se vidi na svakom koraku u gradu, upravo najmlađe generacije koje su i najpristupačnije za te uticaje sa strane, svakako da će se njihova svest formirati u tom pravcu da je to što se, dakle, pokazuje javno, svuda po gradu, po putevima, nešto normalno, uobičajeno i da tako jednostavno treba da bude. Obrazloženje koje je ponudila Vlada da se ova intervencija, a pokušao sam da objasnim iz kojih je razloga data, da se ne prihvata ovaj amandman, jer se član 24. odnosi samo na uslove koji su specifični za oglašavanje na otvorenom prostoru, zaista ne mogu da razumem. Da je bilo šta drugo pisalo, da ste rekli - evo, nepismeni ste, da ste rekli ne znam koji razlog uopšte za odbijanje nečega što nemanikakve veze sa političkim strankama, ni sa političkim ubeđenjima. Znači, ovo je nešto što bi trebalo da bude okrenuto prema svim građanima Srbije. Ne znam zašto su specifični ti uslovi za oglašavanje na otvorenom prostoru i podrazumevaju da tu nema ili ne treba da bude nekog morala. Naša namera u poslaničkoj grupi SRS bila je da podstaknemo zakonodavca da u ovoj oblasti, na još nekoliko mesta u zakonu, jednostavno podvuče i svoju nameru i svoju čvrstu rešenost da neke pojave, koje smo imali prilike nažalost da gledamo u prošlosti, eliminiše u budućnosti. Ne znam da li bi toliko smetale te tri reči koje bi mi dodali na ovaj član. Suštinski ništa ne bi promenile. Ne bi ni zakon bio mnogo obimniji nego što je to sada. Svakako da postoje brojni članovi u ovom zakonu koji su mnogo nepotrebniji nego što su to ove tri reči, čije dodavanje mi tražimo. Zbog svega toga još jednom pozivam ministra i pripadnike vladajuće koalicije da izađu u susret ne samo poslaničkoj grupi SRS, već apsolutno svim građanima Srbije. Hvala.
Hvala, gospodine Šaroviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu. Na član 25. amandman je podneo Milan Stanimirović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 25. amandman je podneo poslanik Bogoljub Pejčić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je narodni poslanik Vojislav Milajić pisao ovaj amandman, sedeli smo i rekao sam mu - ako ijedan od naših amandmana bude usvojen, biće usvojen upravo tvoj amandman, znajući ministra, znajući njegovu akciju "kupujmo domaće, zaštitimo privredu", "kupujmo domaće, zaštitimo domaću proizvodnju", ne znam kako je išla vaša poruka. Međutim, u obrazloženju Vlade, umesto da ga nađem na ove prve dve - tri strane, nađem na 17. strani amandman narodnog poslanika Vojislava Milajića - Vlada ne prihvata amandman. Da bi građanima Srbije bilo jasno, član 25. glasi: "Na javnim površinama oglasni pano se može postaviti na osnovu dozvole nadležnog organa lokalne samouprave". Stav 2: "Nadležni organ može da odbije izdavanje dozvole" itd. Narodni poslanik Vojislav Milajić je tražio da se iza stava 1. doda novi stav 2. koji glasi: "Nadležni organ lokalne samouprave će, u slučaju da nema dovoljno mesta na javnim površinama za oglasni pano, prednost dati domaćim fizičkim i pravnim licima". Stav 2. postaje stav 3, stav 3. postaje stav 4. itd. U obrazloženju zašto nije prihvaćen ovaj amandman, na sreću nema onoga da nije prihvaćen zato što nije prihvaćen onaj prethodni, tako deset dok dođete do obrazloženje, ovde obrazloženje odmah iza ovoga. Kaže se, "Vlada ne prihvata amandman jer bi se time pravila diskriminacija, što bi bilo suprotno osnovnim načelima oglašavanja". Dobar dan. Između domaćeg i stranog nećemo štititi domaćeg proizvođača, nećemo štititi domaćeg oglašavača, daćemo gospodi iz Evrope, jer izgleda da su svi postali evropevci, što reče Brana Crnčević. Daćemo ovima iz Evrope neka se oni lepo izreklamiraju kod nas, a ako ostane nešto za našeg domaćeg, i ako taj da nešto, pošto smo sinoć utvrdili koliko može onaj prigodan poklon da iznosi, ako da nešto, daćemo i njemu. Pri tome ne mislim na ministra nego na lokalnu samoupravu, jer ovde će odlučivati o davanju lokalna samouprava, mislim na Bogdanovića. Ala će se taj naprimati prigodnih poklona dok sve izda sve ove bilbordove širom Beograda, to je neverovatno. Dame i gospodo narodni poslanici, i jeste malo ovako smešno, ali kadpogledate suštinu, uopšte nije smešno. Između "Nekst" soka i soka koji je napravljen u "sodelovanju s naravo", pa ga prodaju u našim prodavnicama, ja ću se i bez oglašavanja sigurno uvek odlučiti za domaći sok, koji se proizvodi u Subotici, umesto onog koji se proizvodi u Ljubljani. Međutim, razumem da su mnogi zdušno učestvovali u davanju lokacija, recimo za "Merkator" na Novom Beogradu, to su oni vaši koalicioni partneri iz prethodnog perioda. Sada ste ih malo gurnuli u ćošak, ali opet ćete ih vi, oseća se duh koalicije, uskoro ćete vi zajedno u koaliciju. Dali ste na Novom Beogradu najatraktivniju lokaciju da "Merkator" napravi oniliki megamarket, a govoreno je da će se "Delti" dozvoliti u Ljubljani. Otišao Mišković i oni mu dali neku livadu četiri kilometara od Ljubljane, evo ti ovde pa pravi. Toliko o ravnopravnosti naši kada odu tamo, a pri tom, ne branim Miškovića. O Miškoviću imam posebno mišljenje, ali branim srpsku privredu. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da će ministar, pošto sam ga podsetio na onu njegovu parolu "kupujmo domaće, podstaknimo privredu", da će ovaj amandman usvojiti.
Hvala, gospodine Markoviću. Izvolite, gospodine Krasiću, po istom amandmanu.
Ova tema oglašavanja postala je interesantna tamo početkom 1991. godine, kada je došlo do promene nekih propisa koji se tiču finansiranja lokalne samouprave, pa je data i mogućnost da se ubiru sredstva u lokalnoj samoupravi na taj način što se ubire komunalna taksa za korišćenje prostora na javnoj površini za ovakve delatnosti. U međuvremenu se to nadgradilo. Bilo je problema kod onih svetlećih panoa, pogotovu odakle da se uzme itd. Sada je tu razvijen strahovit biznis u proteklih nekoliko godina. Ovo što visi na banderama, pošto ne postoji na svakoj banderi strujomer, zasniva se na "bacite ruku u pola šest" između ovih koji poseduju ta tehnička sredstva za oglašavanje i Skupštine Grada, i tu je nastalo pravo bogatstvo jer je grad plaćao električnu energiju nekima koji su koristili te bandere. Velike pare su otišle. Šalu na stranu ovo što je gospodin Marković na jedan duhovit način pokušao da objasni da, ako štitimo domaće, onda treba da ga štitimo u svim oblastima, a ne samo kada se Vlada reklamira "kupujmo domaće". I Tuđman je vodio kampanju "kupujmo domaće" 1998. i 1999. godine, pa nije mu kampanja mnogo pomogla. Pomogao je neki stav i neko razmišljanje potrošača, i nešto se i desilo, ali nije mogao da zaustavi ni on ni oni kasnije kupovinu i kravata na lizing, pošto Slovenija i Hrvatska tako funkcionišu, pa ovo što šljašti i blješti da znate da je to sve neki lizing koji se otplaćuje godinama. Nisam se javio povodom ovog amandmana da bih težište stavio na ovo što sam do sada rekao, ali kod lokala se javlja stvarno jedan problem. Vi ste svesni toga da lokalna samouprava vrlo često omogući nekome da ostavi taj oglasni pano na nekim mestima koja su, u najblažu ruku mogu da kažem, takva kada se postavi pano ugrožava se život ljudi. Verovatno i tu treba da postoje neki kriterijumi. Međutim, regulacija saobraćaja je u nadležnosti delimično policije i lokalne samouprave, te ovim zakonom to i ne možemo na drugi način da regulišemo. Ukazao bih na još jednu stvar. Postoje oglasni panoi na kojima onaj ko ih postavlja obavlja svoju delatnost i zarađuje velike pare. Postoje oglasni panoi na kojima se ne zarađuje. To su oni panoi pored ulica gde se reklamira neka fabrika koja je na 500 metara od tog panoa i on je uvek namenjen toj fabrici, i nikada se tu ne javlja neka druga reklama i druga poruka. Verovatno mora da postoji neka razlika između te dve vrste oglasnih sredstava. To se ne vidi u ovom zakonu. Verovatno se to prepušta lokalnoj samoupravi da putem taksi i na drugi način napravi neku razliku, jer na jednom panou se zarađuju pare, a na drugom se ne zarađuju, nego oni predstavljaju trošak onoga koji je postavio, koji je dobio dozvolu da postavi to. Skrećem pažnju da postoji jedan deo koji praktično, bez obzira što želite ovim zakonom na opšti način i potpuno da regulišete ovu oblast, da ima jedan deo koji nije regulisan. Izvinjavam se ukoliko postoji neka odredba, pa to nisam primetio, ali stičem utisak da ne postoji takva odredba. Šta je motivisalo nas da podnesemo upravo ovakav amandman? Zato što može da se javi, a u jednom periodu se javila velika gužva da se mnogi javljaju sa zahtevom da treba da traže da otvore. Ta gužva postoji i u Beogradu. Verovatno desetak firmi ima koje se bave, kojima je delatnost da postavljaju panoe i na panoima oglašavaju neke druge, za iznajmljivanje panoa naplaćuju odgovarajuća sredstva. Verovatno jedan od kriterijuma bi morao da bude i ovo, jer na našem tržištu postoje i oni koji se bave ovom delatnošću, koji su stranci. Postoje firme koje rade pod našim imenom, ali je osnivački kapital iz inostranstva. Postoje i treće i četvrte vrste ovih firmi, ali na neki način treba da se omogući lokalnoj samoupravi da ona baš nema toliku samostalnost, ne lokalna samouprava kao pojam, nego taj referent tamo koji treba da donese tu dozvolu, da napiše ili taj načelnik nekog sekretarijata koji treba da odluči, tim pre što se ovo sve postavlja prema unapred donetom nekom programu, koji ima dosta veze sa urbanizmom i arhitekturom, koja je osnova ili podloga za ovakve pokušaje i za dozvole. Dozvola ima i taj urbanistički aspekt, a ima i ovaj drugi, gde mislim da ovim zakonom mi to ne možemo da razrešimo kada se više njih javi za istu lokaciju. I zbog toga je ovim amandmanom data blaga prednost, a ona se zasniva na tome da je zakon o javnim nabavkama promenjen, takođe data prednost domaćim pravnim licima, pa je čak tamo rečeno, ukoliko su sa ponudom daleko iznad nekog stranog partnera. I Vlada stalno priča - kupujmo naše, ako imate pare u džepu, a ako ne idite na buvljak ili kod Kineza, te je s pravom Marković iznenađen da ono što je vaša poruka i slogan da to niste prihvatili.
Da li još neki poslanik želi reč? (Ne.) Na član 25 amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 25, koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo narodni poslanik Milan Stevović, donekle je sličan amandmanu koji je na član 24. podneo narodni poslanik Darko Glišić, odnosno intervencija koja se traži amandmanom 25. tekstualno je ista, odnosno identična onoj koja se traži amandmanom 24. Međutim, dosta sam rekao u prvom svom obraćanju kada sam govorio o amandmanu Darka Glišića, koji su to razlozi koji bi trebalo da na neki način privole vas iz vladajuće koalicije ili ministra koji je nadležan za ovaj zakon da prihvatite ove amandmane, ali sada ću krenuti ipak od kraja praktično. Ovim amandmanom traženo je da se u stavu 2. na kraju teksta briše tačka i da se dodaju reči "kao i javnog morala". Član 25. u svom stavu 2. reguliše koji su to slučajevi u kojima nadležni organ lokalne samouprave može odbiti da izda dozvolu iz stava 1, odnosno dozvolu za postavljanje oglasnog panoa i mi smo tražili da se doda da jedan od tih slučajeva bude i ukoliko bi postavljanje oglasnog panoa na nekoj javnoj površini ugrozilo javni moral. Već sam objašnjavao kakve bi sve tu povrede i zloupotrebe mogle da dođu u obzir, ali pogledajte sada, Vlada u svom obrazloženju ponovo kaže da se ne prihvata amandman na član 25. iz istog razloga iz kog se ne prihvata amandman na član 24. Nije bilo dovoljno to što ste amandman na član 24. odbili, već ste na ovaj način pokazali i to da niste dobro pročitali i da se niste dovoljno potrudili da shvatite smisao ovog amandmana. Obrazloženje u članu za neprihvatanje amandmana na član 24. bilo je, pored ostalog, i to da je specifična situacija za oglašavanje na otvorenom, da je uopšte situacija po pitanju javnog morala, odnosno zabrane povrede javnog morala regulisana i u članu 8. ovog zakona, ali ovo obrazloženje ni po kom osnovune može se odnositi i na član 25. Zašto? Zato što ukoliko ne damo mogućnost nadležnim organima iz lokalne samouprave da zbog, po njihovom mišljenju, povrede javnog morala odbiju da daju nekome dozvolu za postavljanje oglasnog panoa, vi ćete doći u situaciju da neko ko želi, eto proceni da bi mu takav oglasni pano doneo veću dobrobit, odnosno da bi reklamni efekat bio veći nego što su procenjene kazne, može slobodno, iako se unapred zna da će time biti ugrožen javni moral da kaže - jeste, ali procenjujem da će efekti biti mnogo bolji, pa ću to postaviti. Nadležnom organu može da bude jasno o čemu se radi već u samom startu, ali nadležni organ u lokalnoj samoupravi jednostavno u svojim rukama neće imati mehanizam koji će moći da spreči da do takve povrede dođe. Mi iz SRS smatramo da neke stvari koje je moguće sprečiti treba sprečiti. Jedno je kažnjavanje onih koji naprave neki prekršaj u skladu sa ovim zakonom, ali mislim da bi organima lokalne samouprave trebalo dati neke mogućnosti da pre nego što dođe prekršaj, ukoliko je već evidentno da će do prekršaja doći, određene stvari spreče. Uopšte, gledajući dalje ovaj zakon, moram zaista da upozorim predlagača ovog zakona na jednu besmislicu u ovom zakonu, jer razmišljao sam šta bi dalje ukoliko neko, potpuno voljno i brutalno se odluči, da zarad određenog efekta prekrši ovaj zakon, koje bi dalje bile mogućnosti za kažnjavanje, pa kaže u članu 100. da je oglašivač dužan da čuva objavljenu oglasnu poruku u obliku koji dozvoljava mogućnost uvida u tu poruku, podatke o mestu, vremenu i učestalosti oglašavanja, kao i deklaraciju za oglasnu poruku, najduže 15 dana od dana poslednjeg objavljivanja oglasne poruke. Mislim da skoro nismo imali besmisleniju odredbu zakona. Jasno da je ovo pisano zbrda-zdola, jasno da nemate pojma o čemu ste pisali, jasno je da ovo nijedan dobar pravnik nije pročitao, jer da jeste svakako bi jedanput bilo dovoljno da odmah primetite da nešto sa ovom odredbom nije u redu. Evo, dobacuju da je to pogrešno prevedeno. Moguće je i to. I ranije ste imali problema sa prevodom nekih drugih zakonskih tekstova. Moguće je da je i ovde došlo do problema sa prevodom, pa vam se suština izmakla. Ukoliko bi ovo ostalo ovako, to bi značilo da onaj ko čuva 16 dana oglasnu poruku potpada pod udar zakona. Ukoliko takvu oglasnu poruku postite u etar na bilo koji način, da li preko elektronskih medija, štampanih, bilborda, flajera, na bilo koji način, i ne ostavite bilo kakav trag o tome, odnosno uništite sve dokaze, onda ste, u skladu sa ovim zakonom, mirni, možete mirno da spavate, možete sutra da smišljate novu koju ćete plasirati, bilo kakva gadost da je u pitanju. Ali, ukoliko, kao što je u normalnim državama obaveza, sačuvate tu reklamnu poruku, a koja bi bila neophodna i drugim organima koji imaju pravo uvida u tu poruku u roku od tri dana itd, onda ćete već potpasti pod udar ovog zakona. Dakle, ukoliko vi već zakonom zabranjujete nekome da određenu oglasnu poruku čuva, sa druge strane, ne uspostavljate u članu 24. obavezu da te reklamne poruke koje se postavljaju na otvorenom prostoru, odnosno za oglašavanje na otvorenom prostoru, to ne moraju biti samo bilbordi, to može biti bilo koji drugi oblik oglašavanja, vi ne uspostavljate obavezu za oglašivače poštovanja javnog morala, u članu 25. ne dajete organima lokalne samouprave mogućnost i mehanizme da sami, ukoliko im je jasno da će do neke zloupotrebe doći, to onemoguće, a onda u članu 100. onemogućavate bilo koju vrstu zaštite. Znači, ukoliko postoji oštećeno lice koje bi sutra tužilo tog oglašivača, a nema primerak te reklamne poruke, sliku ili bilo koji drugi dokaz, jednostavno, ne postoji način na koji ćete naterati oglašivača da vam on dostavi tu reklamnu poruku kojom je ta zloupotreba napravljena, već naprotiv, vi njega stimulišete zakonom da se on što je moguće pre svih dokaza reši, da uništi svaki trag koji je postojao o toj reklamnoj poruci. Na taj način vi ovde, umesto da suzbijate određene pojave u društvu, vi ih favorizujete. Ne znam da li je toliko bitno što ovaj amandman dolazi od strane poslanika SRS. Suštinski, mislim da je ovo nešto što ne bi smelo da bude sporno. Dajte, već jednom pokažite ta vaša demokratska opredeljenja i želju da idemo ka Evropi. Recite mi u kom zakonu, ne mora čak ni da bude Evropa, može da bude Indija, Azija, Afrika, u kojoj zemlji na svetu postoji zakon o oglašavanju sa ovakvom odredbom? Ako ukažete na bilo koju zemlju, ne mora da bude ni razvijena, ni evropska, u bilo kojoj zemlji na kugli zemaljskoj ukoliko postoji zakon sa ovakvom odredbom, evo onda ću pozvati kolege iz SRS da povučemo ove i ostale amandmane, da se više ne trudimo. Možda smo mi pogrešno shvatili kako sve ovo treba da izgleda, možda ste vi u pravu, ali kažem, recite za jednu zemlju na kugli zemaljskoj u kojoj postoji ovakva zakonska odredba.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, jedan od tri načina oglašavanja, kako je dato u ovom predlogu zakona, prvi način je TV oglašavanje i TV prodaja, drugi način oglašavanje na radiju i treći, oglašavanje na otvorenom prostoru. Za oglašavanje na otvorenom prostoru predlagač zakona je predvideo pet članova u Predlogu zakona. Član 24. govori o oglašavanju na otvorenom prostoru, član 25. govori o postavljanju oglasnih panoa na javnim površinama, član 26. postavljanje plakata na javnim površinama, član 27. postavljanje plakata na ostalim površinama, a iznad člana 28. stoji naslov - Nosač oglasne poruke koja sadrži podatke o poslovnom imenu, sedištu i osnivaču zdravstvene ustanove. Postavljam pitanje u ime poslaničke grupe SRS, gledajući sve odredbe ovog zakona - kakve veze imaju odredbe člana 28. sa oglašavanjem, pogotovo sa oglašavanjem na otvorenom prostoru? Ovaj član glasi ovako: "Tabla ili drugi nosač oglasne poruke koji sadrži podatke o poslovnom imenu, sedištu i osnivaču zdravstvene ustanove, odnosno drugog oblika zdravstvene službe i radnog vremena, mora biti pravougaonog ili kvadratnog oblika, dimenzija koje ne mogu biti veća od 35 puta 55 centimetara, postavljena na zid pored ulaza u zgradu u kojoj se nalazi poslovna prostorija za obavljanje zdravstvene delatnosti. Tabla ili drugi nosač oglasne poruke iz stava 1. ovog člana sadrži i druge podatke u skladu sa zakonom kojim se uređuje zdravstvene delatnost". Da li ovo uopšte ima veze sa ovim zakonom koji se zove zakon o oglašavanju? Sa druge strane, da nije predlog ovog člana zalutao iz nekog drugog zakona u ovaj zakon ili je ovo posledica samo prepisivanja iz nekih zakona iz okruženja ili po direktivi, kako je ovde navedeno od predlagača? Gledajući besmisao ovog člana u ovom zakonu, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman da ispravimo koliko možemo besmislenost ovog člana, gde se govori o ovoj tabli, koja treba da bude pravougaonog ili kvadratnog oblika i dimenzija koje ne mogu biti veće od 35 puta 55 centimetara, da se ovaj deo "koji ne mogu biti veći od 35 puta 55 centimetara" briše. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman i samim tim je ostala pri stavu da ta tabla može biti manja od ovih dimenzija, ali ne i veća. Iako je besmisleno da se to predviđa u ovom zakonu, zašto onda nisu obuhvaćene i ostale ustanove, i predškolske ustanove, ustanove obrazovanja, ustanove iz kulture, pa da budu sve obuhvaćene, da bi se regulisalo kako te table treba da izgledaju. Predlagač zakona je u članu 100. predvideo i kaznu za prekršaj. Nije predvideo za privredni prestup, ali u članu 100. pored ove 62) tačke predviđenih prekršaja za kršenje odredbi ovog zakona, u tački 10) člana 100. predviđeno je da će se kazniti novčanom kaznom od 100.000 do milion dinara pravno lice koje postavi plakat na površini koja nije javna, bez saglasnosti vlasnika, to je iz člana 27, ili postavi tablu ili nosač oglasne poruke za zdravstvenu ustanovu, protivno odredbama člana 28. ovog zakona. Sad vidite besmisao i ove odredbe ili ove tačke iz člana 100. Čak je predviđeno, pored ove 62) tačke, da uz novčanu kaznu za prekršaj iz stava 1. ovog člana, može se izreći zaštitna mera zabrane obavljanja određenih delatnosti pravnom licu u trajanju od šest meseci do jedne godine, kao i zaštitna mera obavljanja određenih poslova odgovornom licu u trajanju od šest meseci do jedne godine. Postavljam pitanje ovde ministru Dimitrijeviću, kako je mogla odredba člana 28. da se nađe u Predlogu zakona, a sa druge strane zašto nije prihvaćen amandman ako je predloženo da se briše - koje ne mogu biti veće od 35 puta 50 centimetara. Ovo "centimetara" daje jasan razlog da je ovaj član, kao i većina odredbi iz zakona, prepisano, zna se odakle, verovatno iz Baltazar škole iz Zagreba ili nekih sličnih. Znači li ovo da može ova tabla da bude 10 centimetara sa 20 i da ne podlegne prekršaju iz člana 100. po tački 10), ali samo ako bude veća od ovih dimenzija, onda sledi prekršaj i kazna za pravno i odgovorno lice ili eventualno za preduzetnika, pošto se preduzetnici bave zdravstvenom delatnošću. Uzgred moram reći da ništa neće pomoći ovaj član 28. korisnicima zdravstvenih ustanova i taj pilot-projekat koji je ministar zdravlja Tomica Milosavljević propagirao za opštinu Kraljevo, i pored još jedne opštine u Srbiji, koji treba da pokažu veliko umeće ili izum G17 i tog dela koji se bavi zdravstvom. Ali, moram podsetiti ministra i celu Vladu Srbije da taj projekat nikakve pozitivne efekte nije dao u opštini Kraljevo. Nažalost, korisnici zdravstvenih usluga su u beznadežnom položaju, prevashodno oni koji nisu direktno u najužem centru grada i prigradskim naseljima. Navešću samo nekoliko primera. Žitelji teritorije Ušća, koje ima oko 12 hiljada stanovnika, a Ušće je udaljeno od Kraljeva 50 kilometara, a pojedina sela su udaljena po 20 kilometara od Ušća, nemaju osim ambulante opšte prakse nijednog specijalistu. Nijedan specijalista nije otišao da pregleda bolesnike u Ušće. Moraju 70 kilometara, kada pribave uput od lekara opšte prakse, da porane, da dođu do Kraljeva, predaju zdravstvenu knjižicu sa tim uputom da bi bili pregledani kod lekara specijaliste. Drugi primer, pored ambulanti koje ima Medicinski centar "Studenica" u Kraljevu, ambulanta u Roćevićima. Ona je udaljena 12 kilometara od Kraljeva. Radila je pet dana u nedelji, ali mudrom odlukom direktora centra rad lekara opšte prakse je sveden na dva dana, sreda i petak. Sada ti po pravilu stari ljudi, a staračko je stanovništvo ostalo u tim udaljenim selima od Kraljeva, što je slučaj u celoj Srbiji, moraju da čekaju sredu ili petak da bi bili pregledani kod lekara opšte prakse i da eventualno dobiju način lečenja, da primaju injekcije. I sada se njima preporučuje da idu u Konarevo peške 10 kilometara da bi primili injekciju ili 12 kilometara do Kraljeva. Mnogo bi bolje bilo da je Vlada Republike Srbije i nadležno ministarstvo se pobrinulo da medicinski centri, bolnice, domovi zdravlja i ambulante budu bolje organizovani i da rade, da pomognu stanovništvu koje je u teškom položaju, a pogotovu koje se razboli.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni obrazloženje zašto amandman narodnog poslanika Miljka Četrovića nije prihvaćen u najmanju ruku je neshvatljivo. Naime, članom 28. kaže se da table, radi se isključivo o zdravstvenim ustanovama, ne mogu biti veće od 35 puta 50 centimetara. Zašto nije 36 puta 50? Koja je to mera i parametar da bude baš 35 puta 50? Zašto nije 10 puta 60, pa piše samo – stomatolog. Drugo, na 35 puta 50 ako napiše sve mora da napiše sitno. I zamislite recimo oftalmologa i zamislite onoga koji treba da dođe kod oftalmologa i da iz daljine pročita koja je to ordinacija. On da vidi njemu oftalmolog ne bi trebao. Zamislite zubara i čoveka koga boli zub, ne vidi od zubobolje i on treba da pročita na ovoj maloj tablici od 35 puta 50 da je tu upravo spas za njegovu muku. Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik je tražio da se amandmanom izbriše ovo 35 puta 50, smatrajući da može da se postavi veća tabla, da može da se postavi tabla u skladu sa gabaritima zgrade, tolika koliko odgovara pre svega onome koji je tu otvorio ordinaciju i onima koji usluge te ordinacije koriste. Vlada ne prihvata amandman iz razloga što bi time bilo onemogućeno pravo izbora veličine table ili drugog nosača oglasne poruke koja sadrži podatke o poslovnom imenu, sedištu i osnivaču zdravstvene ustanove u dozvoljenim dimenzijama. Zamislite sad, ime, sedište, osnivač, poslovno ime itd. i sve to strpate na tablu 35 puta 50. Kaže - podnosilac amandmana nije obrazložio razloge za ograničavanje ispod maksimalno određene veličine. Nema razloga za ograničavanje kolika će tabla da mu bude ispred ovoga. Ograničava ga fasada, ograničavaju ga prozori, ograničava ga lep ukus, izgled te zgrade, izgled te table, jer to na kraju treba da privuče pacijenta. Zašto samo zdravstvene ustanove? Zašto ne može pekara 30 puta 50, pa kifle, burek, đevreci itd. neka stane sve. Zašto se igrate ljudi, jednima ograničavate da ne mogu da napišu kako im se zove ordinacija, a drugima dozvoljavate da se ponašaju kako hoće. Eno ga BK na celoj fasadi - slobodno razgovarajte. Četrdeset devet posto ide u plate Bogoljubu Kariću za 230 hiljada evra mesečno, pa Sretenu, pa dok se nabroje si Karići država ostane bez dividende za 49% koliko sada ima u BK. On može, a zubar ne može nego mora 35 puta 50. Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da u danu za glasanje bar ovu nebulozu izbrišemo i usvojimo amandman narodnog poslanika Miljka Četrovića.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poglavlje tri predloženog zakona govori o neistinitom, upoređujućem i prevarnom oglašavanju, pa se tako u članu 30. u šest tačaka pobraja šta je sve zabranjeno. Moja koleginica Ljiljana Nestorović i ja iz SDP mislimo da treba dodati u ovom članu 30. još jednu tačku koja bi govorila o tome šta je zabranjeno. Naš amandman glasi - zabranjeno je posredno oglašavanje kojim se prikazuje robna marka proizvoda koja nije predmet programskog sadržaja, niti oglasne poruke u skladu sa ovim zakonom. Podnetim amandmanom predloženo je da se u zabrane, kao vid prevarnog oglašavanja, uvrsti i posredno oglašavanje. Posebno oglašavanje je veoma česta pojava i postoji uvek kada se na televizijskim emisijama, a obično se to radi u jutarnjim programima, ali i u emisijama političkog i zabavnog karaktera, ispred voditelja ili drugih učesnika u emisijama postavlja osvežavajuće piće u originalnoj ambalaži, umesto da bude samo u čaši. To je klasična reklama koja nije označena kao reklama, što je suprotno odredbama ovog zakona. Često ste bili u prilici da vidite, obično ujutru, kada uz prvu jutarnju kafu gledate neku od TV emisija jutarnjeg programa, voditelj i voditeljka, lepi kako ih je majka rodila, vode određenu emisiju sa zanimljivim sadržajem, a ispred njih se nalazi obično flaša jedne mineralne vode, u koju je prošle godine potpredsednik Vlade bio i te kako upleten, gde je država oštećena za 40 miliona evra, a da to nije domen ovoga što je predlagač zakona hteo nama da ponudi. Evo, recimo, isto se dešava iza mojih leđa. Ispred potpredsednika Skupštine, zajedno sa pomoćnikom sekretara, u direktnom TV prenosu na Trećem kanalu RTS, građani Srbije, prateći ovu televiziju, vide šest ili sedam flašica jednog te istog proizvođača mineralne vode. Gledaoci, građani Srbije, mogu postaviti logično pitanje da li Skupština Srbije dobija određena sredstva od reklamiranja ove mineralne vode. Vlada u svom obrazloženju, zašto je odbacila naš amandman, kaže doslovce - amandman se ne prihvata zbog toga što se član 30. Predloga zakona ne odnosi na posredno oglašavanje. E baš zato, zato što nigde u Predlogu zakona nema ničega što govori o posrednom oglašavanju, mislimo da je to nešto novo i zato i predlažemo da mu se nađe mesto u ovom delu u kome predlagač zakona govori šta je sve zabranjeno, jer naslov to ne ograničava, a to u stvari i jeste prevarno oglašavanje, što sam vam na praktičnom primeru objasnio. Mislim da će, ako ne Vlada, ono poslanici u danu za glasanje podržati ovaj naš amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Rajko Baralić.
Kolega Omeroviću, ako pogledate vrlo pažljivo sve ove flašice imaju kontrasmer od kamere. To je prvo. Drugo, upravo je Vlada, koju je činio DOS, počela "Sinalko" kampanju na taj način što se nigde nisu pojavljivali bez Sinalko flašica. Podsećam vas da je to trajalo praktično sve vreme, dok gospodin Zoran Živković ima posebne interese, pa je iz razloga reklamiranja jedne kisele vode, mineralne vode Duboka, iz razloga koji su takvi, a ja sam vaspitan kao džentlmen pa ne mogu da kažem zašto je ta stvar išla u tom smeru, dakle sve je to bilo ovde prisutno i to onda nije smetalo. E sada, sa vama se potpuno slažem i sa vašom argumentacijom, osim za ovo što ste rekli za Skupštinu, jer se ovde vodi računa o tome. Pogledajte pažljivo. To je naša voda, iz ove naše Šumadije. Dakle, to može da bude problem sa više aspekata. Da li oni koji se oglašavaju plaćaju porez. Da li ovi koji na taj način stiču prihod takođe plaćaju porez. Znači, ima čitav niz stvari. Ali, treba da razumemo i potrebe producenata, potrebe proizvođača, raznih drugih manifestacija koje idu uz to, sportske, kulturne itd, nije lako sve danas uklopiti u Srbiji. Malopre sam govorio o tome. Naša bi sreća bila da nađemo meru, da ovi koji proizvode imaju ekonomski interes da se oglašavaju, da mediji imaju ekonomski interes da oglašavaju i da građani dobiju potrebne poruke iz tog oglašavanja koje će njima da koriste. Naravno, stvar je koncepta Vlade, zakonopisca, poslanika, ali u najvećoj meri se slažem sa ovim što ste rekli. Ima zloupotreba, naročito na lokalnim TV, gde se u direktnoj emisiji informativnog karaktera dovede proizvođač jednog proizvoda koji nema nikakvog smisla, ne zaslužuje ni po čemu da se nađe u informativnoj emisiji i ćaska se, a na taj način što se u stvari taj proizvod reklamira. Malopre se nisam javio a u vezi sa prethodnim amandmanom, pa bih rekao jednu rečenicu. Zakonom je zabranjeno oglašavanje advokatskih i zdravstvenih usluga. Iz tog zakonskog ograničenja, pretpostavljam, ne znam, nisam ministrov advokat, da je između ostalog rešena veličina panoa, tj. table nosioca oglasne poruke, jer bismo u protivnom mogli imati nelojalnu konkurenciju. Dakle, s tim u vezi, da se kod zubnih ili drugih zdravstvenih ambulanti veličinom table, na kojoj se obaveštavaju građani da se tamo vrše zdravstvene usluge, može privlačiti pažnja. To je jedan jako delikatan teren. To je isto i kod lekova, mada moram da kažem da postoji veliki problem danas u zemlji. Oglašava se ogroman broj medicinskih preparata koji navodno nisu lekovi, pomoćna sredstva, razne druge stvari, ali time neka se pozabave ovi koji su za to nadležni. Inače, postoje pravila, to znate, ovde ima kolega advokata, u advokatskim komorama ako se ustanovi da jedan advokat na bilo koji način oglašava svoju advokatsku kancelariju on može izgubiti licencu za rad. To je i ovde isto. U tom smislu to razumem, a sve ovo drugo ide u domen potrebe da se obrazlaže ono što se ovde predlaže, ali mislim da razumemo da to nije moguće, jer bismo onda ušli na jedan teren iz koga bismo jako teško izašli.
Da li još neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Gospodine Rajko Baralić je i mene i zakon pogrešno protumačio. Član 28. je jasan - tabla ili drugi nosač oglasne poruke koji sadrži podatke o poslovnom imenu, sedištu i osnivaču zdravstvene ustanove, odnosno drugog oblika zdravstvene službe i radnog vremena mora biti... itd. Dakle, ovde se radi o firmi zdravstvene ustanove i njene su dimenzije propisane na 30 h 50. Zamislite sada, recimo, stomatolog - vadim bezbolno zube, popravljam krunice, stavljam proteze itd. na tabli od 35 h 50, pa da vidimo ko će to da pročita. Ili ono pored oftalmologa, obavezan je i optičar, u istoj ordinaciji, ovaj pregleda, ovaj pravi, pa onda - bifokalna, polifokalna stakla. Nemojte, ljudi, da se igramo, on da može da čita, da može da vidi na tu daljinu, sigurno ne bi dolazio kod oftalmologa.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 31. u ime poslaničke grupe SRS amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Ovim amandmanom pokušali smo da preciziramo svojstva određene činjenice, proizvoda, usluga ili drugih sadržaja koji se oglašavaju, kakva treba da budu. Naime, član 31. kaže: "Oglašavanjem se ne mogu prikrivati bitni nedostaci, opasna ili štetna svojstva proizvoda, usluga ili drugih sadržaja koji se preporučuju primaocu oglasne poruke". Ideja SRS bila je da se dodaju reči "neispitana ili nepoznata", odnosno da se promeni član, tako da se kaže: "Oglašavanjem se ne mogu prikriti bitni nedostaci, opasna ili štetna, neispitana ili nepoznata svojstva proizvoda, usluga...". Imajući u vidu kakve su sve zloupotrebe moguće, a imajući u vidu i ovo objašnjenje Vlade, koje kaže da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je Predlogom zakona isključena mogućnost prikrivanja bitnih nedostataka, opasnih ili štetnih svojstava, kaže - bez obzira da li ta svojstva podležu ispitivanju ili drugom načinu provere svojstava, mislim da ovo nije dovoljno, i to iz više razloga. Najpre, zato što vi niste, ni na koji način, isključili mogućnost ovim članom zakona da dođe do prikrivanja bitnih nedostataka, opasnih ili štetnih svojstava, jer se ta mogućnost ne isključuje time što ćete reći: "Oglašavanjem se ne mogu prikrivati određeni nedostaci". Upravo suprotno - da, oglašavanjem se mogu prikrivati nedostaci. Često je reklama upravo uperena da se kod onih koji su, kako vi kažete primaoci tih oglasnih poruka, upravo utiče na taj način da se prikriju određena opasna, štetna svojstva itd. Vi, ukoliko ste želeli da postignete ovaj efekat, onda ste morali da kažete srpski i da kažete - ne oglašavanjem se ne mogu prikriti, nego da kažete - oglašavanjem se ne smeju prikrivati. U tom slučaju, vi bi ovim članom 31. ustanovili određenu zabranu, pa bi onda, ukoliko neko tu zabranu prekrši, mogli da sankcionišete. Ovako postavljena odredba je čisto deklaratornog karaktera, ne uspostavlja nikakvu zabranu za bilo koga i ne možete jednostavno reći da ste na ovaj način isključili mogućnost prikrivanja nedostataka, opasnih, štetnih svojstava proizvoda itd. Da li je važno ili nije važno da li su određena svojstva neispitana ili nepoznata i da li podležu uopšte ispitivanju ili ne podležu, po mišljenju ministarstva očigledno nije. Po mišljenju SRS naravno da jeste. Navešću samo par primera u pokušaju da vam objasnim zašto je to bitno. Najpre, kod lekova. Znate da određene supstance koje mogu na pozitivan način uticati na određene bolesti, odnosno na poboljšanje zdravlja, mogu imati izuzetno loše efekte na ljudski organizam, što se tiče nekih drugih bolesti ili stanja. Znači, nije dovoljno reći samo da su svojstva određenog leka, koja se odnose na jedan deo, neispitana i nepoznata i da samim tim svaka odgovornost, sa onoga ko taj lek oglašava, bude skinuta. Neophodno je da neko, ukoliko to želi, da ispita sva svojstva, pa da eventualno, ukoliko postoje određene nus-pojave i sporedni efekti, kaže - da, lek će pomoći za ovo, ali postoje štetna svojstva, a to su ta i ta. Da onda neko, ko će to koristiti, da li proizvod ili uslugu, ima priliku da bira i kaže - ovo ću uzeti ili neću uzeti. Dalje, dobar primer bi mogla da bude genetski modifikovana soja. To polako postaje sve veći problem u našem društvu. Videli ste da neke oranice, na kojima je posejana genetski modifikovana soja, Vlada nije, a radi se o hiljadama hektara, uspela da uništi; neke, naravno,jesu, ali u okolini Beograda kažu da Čume ima više od 300 hektara sa genetski modifikovanom sojom, američka firma "Monsanto" uvozi tu genetski modifikovanu soju preko ministarke Ivane Dulić-Marković. Efekti za sada još uvek nisu u potpunosti ispitani. Dakle, mogu da potpadnu pod ovo da su neispitani ili nepoznati. Ono što je, takođe, veoma važno, štetne posledice neće pogoditi onoga ko koristi genetski modifikovanu soju. Pogodiće naredne generacije. Mislim da bi zbog ovoga i zbog brojnih drugih slučajeva, u kojima bi moglo da dođe do zloupotrebe, bilo veoma bitno da se uspostavi obaveza oglašivača da i neka svojstva, koja se mogu podvesti pod nedovoljno ispitana ili nepoznata, znači da ima obavezu da korisnika usluge, proizvoda ili bilo čega drugoga upozori na ta svojstva. Hvala.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 31. je logični nastavak onoga što je započeto u članu 30, a to su zabrane koje se odnose na neistinito, upoređujuće i prevarno oglašavanje. Amandmanom se traži dopuna člana 31. rečima "neispitana i nepoznata", odnosi se na svojstva proizvoda. Moram da vam skrenem pažnju da i ovo što ste napisali, bez obzira na to da li ćete usvojiti ili ne ovaj naš amandman, u stvari je neprimenljivo. Ako ste imali nameru da ovo napišete i da bude imperativna norma, kojom se nešto zabranjuje ili propisuje pravilo ponašanja, obavezno pravilo ponašanja, ili nešto što ide kao obavezna zabrana, onda u odredbama o sankcijama to treba da bude i navedeno. Ono što prati ovaj član, pošto očigledno ima karakter neke zabrane, jeste, recimo, član 109, gde ste propisali prekršaje, pa taj član 109. kaže: "Novčanom kaznom od 100.000 do milion dinara kazniće se za prekršaj pravno lice ako ..." Kada se kaže: "pravno lice ako", pogledajte tačku 16) "oglašavanjem prikriva bitne nedostatke". Ko je taj? Da li proizvođač tog proizvoda, onaj ko je napravio spot, reklamu, onaj koji je to pustio na svom mediju? Koje je to pravno lice? Koga ćete vi da kaznite po članu 109. stav 1. tačka 16). Koja je situacija moguća? Moguća je situacija da je proizvođač bezalkoholnog osvežavajućeg pića napravio proizvod, u skladu sa propisima koji regulišu sadržaj deklaracije, dao sastav, napisao da u tom proizvodu ima i aditiva iz porodice "E" od 310 do 319 ili dalje, a vi pročitate neki zdravstveni časopis, pa vidite da su aditivi 309, 310, 311, 319 opasni po zdravlje. Ili, kod proizvođača trajnih mesnih prerađevina, gde se ubacuje sve i svašta - parizer, kobasice, viršle itd, gde takođe postoje aditivi, gde takođe postoji na deklaraciji evidentiran taj aditiv i postoji neko naučno istraživanje koje je dokazalo da su oni izazivači raka itd.Vi to niste obuhvatili. Daću vam jedan konkretan primer baš povodom ovog člana 31, ne ulazeći u to ko je krivac - da li onaj ko je napravio proizvod, da li onaj ko je napravio spot ili onaj ko emituje spot? Stalno na televiziji gledamo jednu reklamu gde se dva sela, kobajagi, trkaju u nečemu. Onda padne jedna kap i očisti onaj lonac. Ministre, uzmite taj deterdžent pa stavite kap, da vidim da li ćete da očistite lonac. Ko to vara potrošače? To svakodnevno možete da gledate. To se vrti već godinama kod nas. Da li imate neku sankciju? Da je ovaj zakon donet, koga biste tu kaznili - RTS koja pušta taj spot; to više nije reklama nego spot, jer imamo reklame koje traju po 40 sekundi, a to već nije reklama. Da li ćete da kaznite agenciju koja je napravila taj spot? Tu se daje neko svojstvo proizvodu koje proizvod nema. To svi gledaju i baš ih briga. Pre nekoliko dana ste imali aferu sa jednom reklamom gde čovek kaže - moja klinika leči od karcinoma pluća toliko jeftino da je ispod cene lekova koji se koriste, a garantujem, ukoliko se čovek ne izleči, vraćam pare. Smešno i tragikomično, a to sve kod nas prolazi, još je kliniku stavio pored manastira. U članu 31, i kada bi bio najbolji kako ste ga zamislili, i da ne morate da usvojite ovaj amandman, kažem vam da vi ne znate koga ćete da kaznite. Mi smo imali na izborima 2002. godine slučaj da je CeSID uvalio neke plakate i na plakatama Labus. Plakat, sa bradom. Pri kraju su ga povukli i CeSID je dao jednom u jednoj boji, a drugi put u drugoj boji. Koga tu da kaznite? Kaže, "oglašavanjem se ne mogu prikrivati bitni nedostaci, opasna ili štetna svojstva proizvoda". Molim vas, onaj ko vas oglašavanjem gotovo tera da koristite neki proizvod, da kupujete neki proizvod, a taj proizvod je opasan po život, to je krivično delo. Uzmite član 109. i pogledajte, "novčanom kaznom od 100.000 do milion dinara kazniće se za prekršaj pravno lice ako 16) oglašavanjem prikriva bitne nedostatke". Ko je tu izvršio prekršaj, ovaj ko je napravio proizvod, onaj ko je napravio reklamu, onaj ko je pustio reklamu a nastradao je onaj ko je kupio taj proizvod, to vam je jasno. Koliko je žena izgubilo kosu zbog onih preparata za kosu. Koga ćete vi tu da kaznite? Nema. Pošto niste propisali koga ćete da kaznite, džabe donosite zakon.
Hvala. Da li još neko želi reč? Na član 34. amandman je podneo poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Stefan Zankov podneo je amandman na član 34, gde traži da se umesto tačke stavi zarez i doda "i vojnog roka". Da bi građanima Srbije bilo jasno ja ću član pročitati: "Zabranjeno je oglašavanje kojim se poziva na bojkotovanje drugog lica, prekidanje ili sprečavanje uspostavljanja odnosa sa drugim licem", a mi dodajemo "i vojnog roka". Dame i gospodo narodni poslanici, država Srbija je mnogo štete imala upravo što u nekom od zakona što nije ovaj deo bio ugrađen. Sećate se koliko su neki barjaktari demokratije pozivali na bojkot mobilizacije, na bojkot služenja vojnog roka, na bojkot odlaska na ratište da se brani otadžbina, setite se koliko je njih odlazilo na ratišta, pa čitave jedinice vraćao nazad i tamo ostajalo ratiše prazno. Odavno je trebalo da se uvede u neki od zakona i ova klauzula. Hvala bogu, u septembru je odziv vojnih obveznika veći i zadovoljavajući, bar tako mi kažu neki moji prijatelji koji su vojna lica, ali u nekoliko prethodnih poziva 20% se odazivalo. Deca su odlazila da brišu decu u Zvečanskoj, da brišu nepokretne i stare po bolnicama, da čupkaju travu u bolnici "Laze Lazarevića", a nisu odlazila da služe vojni rok, upravo zavedeni ovakvim propagandama. Zbog toga smatram da ovaj amandman treba usvojiti. Usput ću pročitati i obrazloženje zašto Vlada ne prihvata amandman. Vlada ne prihvata amandman jer je pitanje obuhvaćeno amandmanom predmet drugih zakona koji se odnose na bezbednost države. Nije obuhvaćeno. Ne sprovodite ni te zakone iako je obuhvaćeno, a kako ćete sprovoditi kad dve trećine vas iz ove vladajuće koalicije misli da ne treba služiti vojni rok, da se ne treba odazvati odbrani, ali to je problem onoga ko je koaliciju skupio. Uostalom sada kada dune severac, padne lišće, pašće i ova vlada, doći će novi izbori, pa ćemo drugačije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 36. govori o oglašavanju pornografije. Moja koleginica Ljiljana Nestorović i ja podneli smo amandman kojim predlažemo da se ovaj član 36. menja i da glasi: "Zabranjeno je oglašavanje sa pornografskim sadržajem, kao i oglašavanje čiji sadržaj nije pornografski, a koji upućuje na pornografiju, osim u pornografskoj štampi. Pornografska štampa na naslovnoj i poslednjoj strani ne može da sadrži pornografsku oglasnu poruku". Za ljude koji govori srpski jezik reč "hot-lajn" ne znači ništa. Ako je nešto u srpskom književnom jeziku nepoznato, onda se ne bi smelo naći ni u jednom zakonu koji predlaže srpska Vlada, kao ni na televizijskom programu u bilo koje doba dana i noći. Međutim, intencija predlagača ovog zakona bila je da jednu svakako lošu pojavu na neki način reguliše predloženim zakonom. To je dobro, ali samo tako što će se na televizijskom i radio programu ona zabraniti, a ostaviti da postoji samo u pornografskoj štampi, gde joj je u stvari jedino i mesto. U tom smislu smo predložili amandman kojim se drugačije određuje ovaj predloženi član 36. zakona i to na način koji priliči ozbiljnoj zemlji, koja hoće i mora da razvija neke druge vrednosti, one vrednosti koje vode u prosperitet, a "hot-lajn" zasigurno nije. Vlada Republike Srbije u svom obrazloženju kaže: "Amandman se ne prihvata jer član 36. Predloga zakona usaglašen je sa najvećim brojem zainteresovanih lica na koja se zakon odnosi, te bi predloženi amandman uneo izmenu koja bitno odstupa od usaglašenog rešenja". Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, molim vas da pred poslanicima i pred celokupnom javnošću objasnite sa kime ste to usaglasili najveći veo ovog zakona? Koji je to najveći broj zainteresovanih lica, zbog čega ste odbili ovaj naš amandman? Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i mnogi zakonski projekti koje ste ovde usvajali i koje usvajate, i sa kojim se hvalite da su evropski, da nas vode ka pridruživanju Evropskoj uniji, da su demokratski, tako i ovaj zakon donosite, koji po mom mišljenju nije primenljiv i neće ni biti primenjen u praksi. Kao i o radio-difuziji i mnogi zakonski projekti, koje smo mi srpski radikali kritikovali, do današnjeg dana nisu primenjeni u praksi, čak pojedini ni delimično, da ne pominjem i skorašnji Zakon o visokom obrazovanju. Ali, koristim priliku da ovde istaknem jedan apsurd i ono što je učinio ministar prosvete kada je doneo odluku da se na prostu Raške oblasti odnosno u Srbijiuvede bosanski jezik. Tada smo mi srpski radikali govorili da to se ne može primeniti u praksi, jer nije sazrelo, da je to nešto što ne postoji, ali nažalost zbog vaše tvrdoglavosti ili dodvoravanja nekome, vi ste to učinili. Šta se danas dešava? Niste razmišljali o posledicama. Danas na prostoru Raške oblasti, u svim gotovo gradovima, postoji prava zabuna oko uvođenja bosanskog jezika. Naime, sada vrše anketiranje dece, i Srpčadi i Muslimančadi, ko će da uči bosanski jezik, ali se pitamo ko će da predaje bosanski jezik. To je glavni problem. Ovih dana na desetine učitelja me zove i Muslimana i Srba i pitaju, kako da predajem bosanski jezik kada za to nisam stručan, to ne postoji, to nisam učio. Nažalost, na to ministarstvo ćuti i ministar prosvete ćuti. Uopšte nije propisao pravilo, odnosno nije propisano ko je stručan da izvodi nastavu bosanskog jezika. Tako je napravljena velika pometnja i šteta građanima Srbije, a posebno onima koji žive na prostoru stare Raške. Tako i ovaj zakon, zakonski projekat liči na dodvoravanje onima iz EU, želite nešto da kopirate ili da se nekome dodvorite. Ova odluka koja je donesena u Ministarstvu prosvete, odnosno ministra prosvete je iznuđena. On je to učinio preko noći, ne razmišljajući na posledice. Verovatno je još tada sklopljen savez sa Sulejmanom Ugljaninom ili su možda ova dva poslanika još tada bili na pregovorima kod Koštunice i tada je tajno sklopljen taj savez koji se, evo, ovih dana i pokazalo da ova dva narodna poslanika podržavaju ovu vladu koju vi činite sa teškom većinom. Upozoravam vas iz vlasti da će vama Bajram Omeragić i Esad Džudžević biti mnogo teži nego Meho, i Ljiljana, i Čović, i onaj Orlić, jer oni znaju da utvrde pazar. Biće vam mnogo teže. Za posledice normalno da će ispaštati građani Srbije. Kada se radi o ovom amandmanu koji sam podneo na član 36, želim samo da kažem ono što je bitno, da prilikom analize naših amandmana ministar i onaj koji je pisao ovaj zakon verovatno čim vidi da je to amandman SRS automatski se odbaci bez nekog obrazloženja. Videćete samo šta smo mi tražili našim amandmanom u članu 36. Mi smo tražili da u drugom stavu dodamo reč "i SMS poruke". Pročitaću drugi stav radi građana, a vam bude jasno. "Oglasna poruka čiji sadržaj nije pornografski, a koja upućuje na pornografiju, (hot-lajn, što je Meho rekao da mi treba da koristimo srpske reči, jer Srbin ovo neće razumeti, oglasna poruka za pornografsku štampu, filmove) zabranjuje se". Mi samo dodajemo "SMS poruke". Šta bi to smetalo da je to uvršćeno u ovaj član 36? Jednostavno samo bi poboljšali ovaj član i time bi mnogo doprineli i učinili da zaštitimo našu omladinu od pornografije i svega onoga što se dešava. Tražili smo, dalje, da izuzetak na TV i radio programima umesto od 0,00 časova počinje od 01,00 čas i traje do 05,00. Želimo da pomerimo vreme za jedan sat unapred, kako bi ponovo ovim našim amandmanom zaštitili omladinu. Ministre, izvršite ponovo analizu ovog mog amandmana i ovo što mi tražimo ovde i videćete da ovaj naš amandman u potpunosti dopunjuje član 36, a time je u interesu i građana Srbije, posebno naše omladine. Šta je interesantno ovde? Interesantno je što ste naveli kada ste odbili ovaj moj amandman, kako je on sadržan u stavu 3. Pročitaću stav 3. člana 36. i videćete da on nikakve veze nema sa ovim što mi tražimo. Član 36. stav 3. kaže: "Zabranjeno je oglašavanje koje upućuje na pornografiju u specijalizovanim TV i radio-programima za maloletna lica, kao i u TV i radio programima koji se emituju u vremenskom periodu iz stava 2. ovog člana, a namenjeni su maloletnim licima." Ovim ste vi predvideli samo onaj deo koji je namenjen maloletnim licima. Ali, uzmimo omladince ili omladinu između 14 i 16, 17 godina, hoćemo li mi njima sada dirigovati koji će oni kanal da gledaju i šta će da prate u to vreme. Znači, nije sadržan u potpunosti ovaj odgovor, letimično je odgovoreno, onako površno. Još posebno da naglasim u vašem obrazloženju ove oblasti gde kažete - zabranjuje se i oglašavanje sa pozivom na bojkot. Mogu da zamislim vas ministre i onu stranku kojoj pripadate da vi sada zabranjujete poziv na bojkot, jer vi ste poznati po pozivu na bojkot. Da li je bila pretplata električne energije, da li je bio bojkot i da li je bio poziv da građani Srbije brane zemlju Srbiju. Uglavnom svi bojkoti koji su bili u prošlom periodu vi ste bili za to. Sada odjednom kada ste se dočepali vlasti zabranjujete bojkot. Sada ne bih smeo kao opozicioni poslanik da pozovem građane Srbije, da izađem javno da kažem - nemojte da plaćate pretplatu televizijsku ili električnu energiju. Verovatno bi me uhapsili. Da ne govorim o oglašavanju nedozvoljenim simbolima. Polazim od ograničenja pri oglašavanju pornografije i slično. Sećam se da ste vi pre 5. oktobra, odnosno ceo DOS služio se oglašavanjima i nekakvim simbolima koji uopšte nisu srpski. Da li su sektaški, i to se dan-danas toleriše, posebno u Beogradu. Sećam se da ste do Sablje vaše reklamirali i silu, da ste stalno prikazivali revoluciju petooktobarsku, paljenje Skupštine itd, sve dok se nije desilo ono što se desilo i onda za vreme Sablje ste to ukinuli i prestali da emitujete. Pozivam vas, narodne poslanike, da se ovaj amandman uvrsti, i ne samo ovaj amandman, nego svi amandmani SRS, kako bi se poboljšao ovaj zakonski projekat. Inače, ovakav kakav je ne vredi ničemu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović. Narodni poslanik Meho Omerović je poznat da govori koncizno i kratko, i nemojte da mu se mešate.
Zahvaljujem na podsećanju. Prikazivanje upotrebe sile je deo o kojem govori član 37. predloženog zakona. Vrlo je kratak pa ću ga citirati: "Zabranjeno je oglašavanje kojim se neopravdano prikazuje upotreba sile ili pretnja upotrebe sile". Moja koleginica Ljiljana Nestorović i ja smo predložili da se reč "neopravdano" briše, jer je ona na ovom mestu suvišna i bez te reči član zakona je potpuno jasan. Nije uopšte moguće po nama zamisliti opravdanu upotrebu sile. Postavljam otvoreno pitanje, gospodine ministre, kada je opravdana upotreba sile u oglašavanju? Po nama iz SDP-a nikada, ali vi očigledno nas ne slušate. Gospodine ministre, kada je opravdana upotreba sile u oglašavanju?
Pošto smo se zaista približili kraju današnjeg rada, nastavak je sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Davidović, Vojkan Tomić, Slobodan Pajović, Velimir Stanojević i Dejan Rajčić pre podne. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OGLAŠAVANjU (pojedinosti) Podsećam vas da smo na jučerašnjoj sednici započeli pretres o amandmanu na član 37. koji su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. U raspravi o ovom amandmanu učestvovao je narodni poslanik Meho Omerović. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za trgovinu i turizam nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.