Hvala, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih, u skladu sa članom 287. Poslovnika o radu Narodne skupštine, da uputim poslanička pitanja predsedniku Republike Aleksandru Vučiću i gospođi Brnabić, kao predsedniku Vlade. Nedavno u Beogradu je boravio američki kongresmen Eliot Endžel, koji je inače poznat kao najveći lobista u američkom Kongresu za nezavisnost i promociju tzv. nezavisnog Kosova. Imajući u vidu da su ga gospođa Brnabić i gospodin Vučić u Beogradu predstavili kao našeg partnera i prijatelja našeg naroda i države, a imajući u vidu i da znamo da se stav gospodina Endžela nije promenio prema Srbiji i teritorijalnom integritetu Republike Srbije, ja bih iz toga mogao samo da zaključim da postoji neko slaganje, tj. razumevanje oko stavova Vlade i dela američkog Kongresa koji aktivno radi na promociji nezavisnog Kosova. Nismo tako nešto čuli od predsednika Republike kada je bio u Narodnoj skupštini, kad je podnosio Izveštaj o Kosovu. Nismo tako čuli od gospođe Brnabić, ali smo čuli kada je posećivao našu zemlju američki kongresmen. Mi možemo da razumemo kada neki antisrpski elementi na političkoj sceni Srbije, među novinarima, među profesorima univerziteta, među tzv. aktivistima nevladinih organizacija, rade na afirmaciji nezavisnog Kosova u Srbiji i uglavnom rade to za novac, kao i sve što su radili tokom svojih karijera, a da je bilo usmereno protiv Srbije i srpskog naroda, kao Čedomir Jovanović, Nenad Čanak i raznorazni još iz tog miljea, ali ne znam da li sada treba da identifikujemo neke članove Vlade ili neke pripadnike vlasti u Srbiji sa njima svima povodom pitanja Kosova i Metohije. Ako već znamo, po rečima predsednika Republike, da je KiM goruće pitanje za naš narod u ovom veku. Kako tako mi onda možemo da nađemo razumevanje sa nekima koji dolaze iz inostranstva, a rade sve što je usmereno protiv Republike Srbije, njenog suvereniteta i teritorijalnog integriteta i promociji tzv. republike Kosovo, koja danas služi kao jedna baza američke vojske i NATO pakta u Evropi, na Balkanu. Imajući u vidu i da je šef poslaničke grupe vladajuće strane u Skupštini Srbije juče na diskusiju poslanika SRS rekao - ukoliko vam se tako sviđa Kosovo što ne živite u Đakovici, pa ne možemo tako da se odnosimo valjda prema pitanju KiM. Valjda treba da postoji u Skupštini Srbije konsenzus oko pitanja KiM, a ne da se mi ismevamo sa tim što trenutno imamo veliki problem sa našim stanovništvom, tj. građanima Srbije i Srbima na KiM. Mi treba to da shvatimo vrlo ozbiljno i da radimo na tome da se srpska zajednica na KiM što duže očuva i da im pomognemo na svaki mogući način. Kako to sve radimo zbog imaginarnog učlanjenja Srbije u EU, a čuli smo od komesara za susedstvo Johanesa Hana da bez prihvatanja da je u Srebrenici izvršen genocid, a kao što znate za genocid ne mogu biti krivi ni pojedinci ni organizovane grupe, već isključivo države, nema učlanjenja u EU, mislim da bi u Skupštini Srbiji, na isti način kao što smo razmotrili Izveštaj o Kosovu i mnoge druge stvari, trebali da otvorimo debatu oko nastavka evropskih integracija Srbije i konačno da zauzmemo stav u vezi sa tim, ali sagledavajući realno i trezveno sve činjenice koje stoje pred nama.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite, koleginice.
Hvala. Svoje prvo pitanje postavljam Ani Brnabić i ministru poljoprivrede Branislavu Nedimoviću. Pitam – zašto je 13 meseci trebalo Upravi za agrarna plaćanja da obradi zahteve poljoprivrednika kojima se refundiraju troškovi kupovine poljoprivredne mehanizacije sa državnog konkursa, a još sedam meseci da pošalju rešenja o isplati novca? Znači, sav taj postupak uglavnom traje 20 meseci, a ljudima stižu naplate, odnosno stižu rate u međuvremenu. Da li je to zato što je obaveza države da se, nakon slanja rešenja po zakonu, u roku od 21 dan mora isplatiti novac? Poljoprivrednici tvrde da se to namerno sporo radi i da se ti predmeti namerno dugo zadržavaju, i to bez kamate, nasuprot slučaju kada poljoprivrednik npr. ne plati odvodnjavanje i porez odmah mu se računa zatezna kamata. Zašto zakon nije isti za državu i za poljoprivrednike? Znači, poljoprivrednicima, iako ne dobijaju taj novac u određenom roku, ne stižu nikakve kamate. Takođe, država duguje poljoprivrednicima premije za mleko i za junad i, po raznim drugim osnovama, novac koji kasni, često i do godinu dana. Takođe, država nema nikakvu obavezu da plati nadoknadu. Takođe, pitanje – koliko je za 2018. godinu isplaćeno podsticaja za traktore, a koliko za mehanizaciju, koliko još nije isplaćeno, zašto i kada će biti isplaćeno? Tu mislim na 2018. godinu, a takođe pitam – da li je još nešto ostalo neisplaćeno za 2017. godinu, a tiče se mehanizacije i traktora? Postavljam pitanje koje sam postavila i prošli put, a tiče se uvođenja crnogorskog jezika kao službenog jezika u opštini Vrbas, jer je bilo razgovora o tome da je crnogorski jezik jedno, a ljudi govore srpskim jezikom, tako da se zbog toga ne uvodi crnogorski jezik u službenu upotrebu u opštini Vrbas. Zakon je veoma decidan i jasan. On ne predviđa da li neko govori i kojim jezikom govori. Znači, zakon predviđa samo izjašnjavanje po nacionalnoj osnovi i ne predviđa nikakvu anketu o tome. Znači, zakonski uslov je jedino broj nacionalno izjašnjenih građana po poslednjem popisu i zakonska norma ima imperativni karakter. Naša država zvanično priznaje crnogorski jezik. Pojedina dokumenta Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, RIK se štampaju odavno na crnogorskom jeziku, a u opštini Mali Iđoš je u službenoj upotrebi crnogorski jezik od 2010. godine. Zahvaljujući tom Zakonu o službenoj upotrebi jezika i pisma, danas u 42 opštine u Srbiji je u službenoj upotrebi 11 jezika nacionalnih zajednica. Jedino opština Vrbas krši zakon i izbegava uvođenje crnogorskog jezika u službenu upotrebu u opštini Vrbas, pa pitam kada će opština Vrbas uvesti crnogorski jezik u službenu upotrebu u opštini Vrbas? Treće pitanje postavljam ministarki Slavici Đukić Dejanović i premijerki Ani Brnabić, a tiče se Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, koji je stupio na snagu i sada trpe porodice, trudnice, majke, trpe loša rešenja koja su višestruko oštetila porodice. Podsećam da je pre pet meseci Ustavnom sudu poslata inicijativa za ocenu ustavnosti, budući da se krši Ustav, u suprotnosti je sa Konvencijom u zaštiti materinstva, dovodi na rub siromaštva porodice u kojima su trudnice, porodilje, preduzetnice, itd, i mahom porodice sa malom decom snose posledice loših rešenja tog zakona. Pitam, kada će na dnevni red stići izmena zakona, kojim sigurno neće biti nadoknađena šteta, ali će roditeljstvo i odrastanje dece biti barem malo bezbrižnije?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubinko Rakonjac. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, kao što znate pre par dana završena je poseta francuskog predsednika Emanuela Makrona Republici Srbiji. Tokom ove istorijske posete razgovarano je o veoma važnim i bitnim temama za Republiku Srbiju i međusobne odnose dve države. Tom prilikom potpisano je više od 20 obavezujućih sporazuma, memoranduma, protokola, pisama o namerama. Delegacije Francuske i Srbije potpisale su veoma važne bilateralne sporazume iz oblasti ekonomije, obrazovanja, vojne industrije. S obzirom da Srbija i Francuska već imaju potpisan Sporazum o strateškoj saradnji, potpisivanje ovih mnogobrojnih sporazuma govori o želji dve zemlje da se uspešna saradnja nastavi. Francuska je oduvek bila prisutna u Srbiji više od 50% svojih investicija na Balkanu, a realizovala je upravo u našoj zemlji. Ovu posetu možemo protumačiti i kao težnju Francuske da se pozicionira kao jedan od glavnih stranih investitora na tržištu Srbije. Potpisano je devet sporazuma koji se tiču ekonomije. Oni su finalizacija nekih projekata pripremanih godinama unazad, ali početak novih projekata koji su u interesu kako Srbije, tako i Francuske. Sporazumi koji se po svom značaju za Republiku Srbiju posebno ističu su sporazumi iz oblasti energetike, koji je potpisao ministar Antić sa delegacijom Francuske. Ministar Antić ukazuje da Srbija ulaže velike napore za unapređenje elektroenergetskog sektora i da u tom polju postoji veliki prostor za saradnju. Koristim priliku da posebno istaknem sporazume koji su potpisani i protokol o saradnji u oblasti proizvodnje energije iz otpada, gradnja vetro parkova, korišćenja geotermalne energije i prenosa električne energije. Izdvojio bih sporazume vezane za energetsku efikasnost i za obnovljive izvore energije, koji se nadovezuju na investiciju koja je dogovorena u Vinči, a koju realizuje kompanija „Suez“, kao kooperant sa japanskom kompanijom „Itoču“. Danas bi želeo da postavim pitanje Vladi i premijerki Ani Brnabić, šta Srbija može da očekuje od ove posete francuskog predsednika i potpisanih sporazuma? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Postavio bih nekoliko pitanja koja se u jednom delu i ponavljaju, a konkretno jedno od tih pitanja jeste Direktoratu za radijacionu sigurnost i bezbednost. To je novoformirana služba pri Vladi Republike Srbije, koja radi konkretno proglašavanje problema gde su i radioaktivni gromobrani. Svedoci smo da je sedamdesetih i osamdesetih godina to za nas koji smo stari, ovi mlađi ti ni ne znaju, prošli vek kada su postavljani ti radioaktivni gromobrani u velikom delu Srbije gde je bio veliki broj stambenih zgrada. Do današnjih dana ti radioaktivni gromobrani nisu dislocirani, pomereni, a ima potrebe zato što na teritoriji Niškog okruga ima desetak takvih radioaktivnih gromobrana, gde se njih 10, 12 nalaze na stambenim zgradama. Načelnica okruga, Dragana Sotirovska je potencirala i zajedno sa službom je tražila od nadležnih da se uđe u postupak da se pomere ti radioaktivni gromobrani. Očekujem da će novoformirani Direktorat za radioaktivnu sigurnost i bezbednost iznaći mogućnost da se nađu sredstva da se pomere ti radioaktivni gromobrani koji se nalaze, osam ih je na stambenim zgradama u Nišu, ima ih i u Svrljigu, ima ih i u Aleksincu. Bilo bi dobro da se što pre to skloni, da ljudi nemaju problema baš zbog toga što u slučaju da ti radioaktivni gromobrani, da su se malo pomerili, da su se nakrivili, što se kaže po naški, u našem kraju, tog trenutka preti opasnost za građane, odnosno za ljude. Moje pitanje je kada će to biti urađeno i da li će to biti urađeno što pre, baš zbog bezbednosti svih naših građana? S druge strane, tu se moraju postaviti novi radioaktivni gromobrani, odnosno novi gromobrani koji nisu radioaktivni, novi gromobrani kojim bi štitili sve te građane u tim zgradama u kojima žive. To je jedno pitanje. Drugo pitanje jeste konkretno, pošto smo svedoci da što se stiče autoputeva u Srbiji veoma radi, da je pušten put prema Grčkoj, da je sada naša potpredsednica Vlade, dr Zorana, se nalazi na teritoriji juga Srbije, odnosno nalazi se sa svojim kabinetom dole u Beloj Palanci, gde treba da se nastavi, gde treba da se uradi put prema Bugarskoj. Kada smo već tamo, kada su tamo i predstavnici tog ministarstva, siguran sam da će taj autoput biti završen što pre da bismo imali veću sigurnost, veću brzinu i da bi bilo više putnika koji dolaze i koji prolaze kroz našu zemlju Srbiju. S druge strane, bilo bi dobro da u toku tih dana kada je potpredsednica Vlade tamo, da se obiđu i te petlje na kojima će biti postavljene naplatne rampe. S druge, strane, potenciram i više puta sam tražio da se što pre uđe u postupak završetka puta koji ide od Malčanske petlje, to je deo puta koji ide od istočne Srbije, gde je Negotin, Bor, Knjaževac, Svrljig, Zaječar i gde će veliki broj ljudi sada ići preko tog dela puta od Malčanske petlje do Knjaževačke ulice koja je u veoma lošem stanju i da taj put uđe u postupak rekonstrukcije. Pošto se u Nišu veoma mnogo radi, radi se veliki broj ulica, bulevara i ja bih pozvao još jednom nadležne u gradu Nišu da se uđe u postupak zajedno uz pomoć naše Vlade i nadležnog ministarstva, da se uđe u postupak završetka ovog dela puta, od Malčanske petlje do Knjaževačke ulice i da se taj deo puta i sve to osvetli, zato što je tu i zona industrije. Još jedno bih rekao za sve one ljude koji žive u istočnoj Srbiji, da će sada u petak od 19. do 21. biti Sabor na Kadibogazu, gde će doći veliki broj ljudi, preko 20.000 ljudi će biti prisutno, gde sam ja i prošli put tražio, jer je 2014. godine postavljen kamen temeljac za izgradnju graničnog prelaza između Srbije i Bugarske. To je mesto blizu Minićeva, selo se zove Novo Korito sa naše strane i to je 51. Sabor koji počinje u petak i isto bih pitao nadležne da li će neko biti tamo prisutan, pošto svi znamo da je stavljen kamen temeljac 2014. godine, kada je ministar Antić ispred Vlade Republike Srbije bio i predstavnik Skupštine Bugarske, koji su postavili taj kamen temeljac? Da li će se ući u posao završetka tog graničnog prelaza, jer mislim da je to bitno za sve nas koji živimo u jugoistočnoj Srbiji? Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reči ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Ja bih samo dopunio moje poslednje pitanje u vezi sa posetom francuskog predsednika Makrona, pitanje je za Ministarstvo spoljnih poslova u vezi sa njegovom izjavom kojom on direktno i indirektno govori o Kosovu kao o nezavisnoj državi. Tražio sam izjašnjenje ministarstva u vezi sa tim. Samo bi dopunio to pitanje, mišljenjem, odnosno traženjem komentara, naknadnih izjava službenika ove Vlade, visokih predstavnika, od ministra Malog, do gospodina Nikole Selakovića, koji su u svojoj egzaltaciji, posetom francuskog predsednika, koji naravno ima svoj značaj, to ne želim da poričem, onda posebno isticanje njegove spremnosti da se angažuje na traženju rešenja za problem Kosova i Metohije. U tom svetlu pitam, pa zašto toliko oduševljenje, pozivi i molba, takoreći Francuskom predsedniku, da se uključi u rešavanje problema Kosovo i Metohija, ako je on nama, pred našom javnošću čitavom, u lice rekao šta misli o Kosovu, kao nezavisnoj državi. Dakle, malo mi je to paradoksalno imajući na umu i Ustav i zvanične, i ovde u Skupštini stvari koje smo mogli da čujemo. Moje pravo pitanje ili drugo pitanje ide na adresu Ministarstvu sporta, odnosno i Ministarstvu finansija i tiče se odgovora na pitanje, koje sam dobio od Ministarstva sporta, u vezi sa izgradnjom nacionalnog fudbalskog stadiona. Ja sam ovde postavio to pitanje i Ministarstvo sporta se potrudilo, odnosno ministar da odgovori dosta opširno, ponavljajući više-manje ove razloge koje smo mogli da čujemo u prilog izgradnji tog nacionalnog fudbalskog stadiona. Ja sam naravno problematizova te razloge, ali svejedno, pominju se razlozi bezbednosti, pominje se potreba organizovanja nekih međunarodnih skupova, sportskih manifestacija koje zahtevaju savršenije tehničke uslove, pominje se moguća korist od turizma, razvoj infrastrukture do koje bi moglo doći zahvaljujući izgradnjom tog stadiona. Ono međutim, što tu nije jasno, zato ponavljam pitanje i ne samo Ministarstvu sporta, nego šaljem i na adresu Ministarstva finansija, jer je gospodin Mali, tako je i objavljeno u medijima član, odnosno jedan od prvih ljudi u međuresornoj grupi, koja treba da donese, tako je objavljeno pre mesec dana, konačnu odluku o izgradnji nacionalnog fudbalskog stadiona. Iz toga kako je ranije ovde govoreno i tumačeno, ja sam shvatio, da bez obzira što su opredeljena sredstva čak oko 250 miliona evra, odluka o izgradnji tog nacionalnog fudbalskog stadiona, u Srbiji, nije doneta, i ja sam onda apelovao i da se i ne donese, iz razloga koji su tako očigledni koje ne treba ni ponavljati ni obrazlagati. Sada međutim, vidim da je u štampi objavljen, a i na sajtu OUN za razvoj UNDP na njihovom sajtu 11. jula, objavljen tender, odnosno poziv za prikupljanje tehničke dokumentacije za izgradnju novog nacionalnog fudbalskog stadiona u Beogradu. Kažem, to je objavljeno i u štampi, i u, mada diskretno, jedva vidljivo, ima na sajtu ovog UNDP poziv. U tom svetlu, ja pitam, i rok je 5. septembar 2019. godine, kada treba da se podnese dokumentacija u vezi sa izgradnjom tog nacionalnog fudbalskog stadiona. Onda pitam direktno i konkretno, gospodina Malog i gospodina Šapića, da li je doneta odluka o izgradnji nacionalnog fudbalskog stadiona? Da li onda i moj apel i neka javnost koja je za to čula, mada rekao bih nedovoljno se oglasila neka stručna javnost i ostala, dakle da li naši apeli kasne, da li ima šanse ako je odluka doneta da bude revidirana i čemu onda ta međuresorna grupa koja tu odluku treba da donese, ukoliko je već, kako rekoh odluka doneta? Dakle, razlozi protiv izgradnje su jasni, očigledni i ne bi ih, kažem ovde, posebno elaborirao, možemo kasnije po nekoj drugoj temi, po nekoj drugoj tački dnevnog reda, ali svejedno, očekujem konkretan odgovor. Dakle, uprkos tome što su opredeljena sredstva tokom 2018. godine, zaključeno da je to jedan od projekata od značaja, znači u julu, pre godinu dana, ali iz svega onoga što se čulo i što je ovde čak i govorio ministar Mali, u Skupštini pre nekog vremena, stekao sam utisak da ta odluka nije definitivna. Dakle, da li je odluka donesena? Da li je definitivna? I, da li postoji šansa? Na to apelujem i završavam time, da se ona opozove, to je takoreći i moja usluga i predlog ovoj vladajućoj većini, jer mislim da ta odluka neće naići na odobravanje javnosti, čak i onoj koja je naklonjena SNS i aktuelnoj Vladi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, pitanje postavljam javnom tužilaštvu, zašto nije podiglo optužnicu protiv lidera Saveza za Srbiju koji su svojim javnim nastupima u skladu sa članom 305. do 321. Krivičnog zakonika Republike Srbije narušavali teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije? Obrazloženje. Lideri Saveza za Srbiju, Dragan Đilas, Boško Obradović, Vuk Jeremić i drugi čelnici Saveza za Srbiju, sastali su se 4. jula 2018. godine u čačanskoj kafani „Moravski alasi“ u kojoj su napravili plan da pokrenu ulične proteste i ruše Aleksandra Vučića na temu Kosova i Metohije. Ove moralne nakaze, umesto da ruše Vučića trebali su se dogovoriti da vrate Kosovo i Metohiju tamo odakle su ga oni oterali. Eto, tako su nisko pale te moralne nakaze da nesreću sopstvenog naroda sa Kosova i Metohije i Republike Srbije koriste za vlastite interese. Poštovani građani Republike Srbije, Vuk Jeremić je 30. novembra 2018. godine izjavio bez stida i bez srama da je Aleksandar Vučić, citiram, izdajnička bitanga, završen citat. Sada ćete čuti, poštovani građani Srbije zašto i ko je izdajnička bitanga. Pođimo redom. Vuk Jeremić, član međunarodne grupe lopova i prevaranta je u razgovoru sa američkim kongresmenom Tedom Dolom, decembra 2008. godine izjavio, citiram - ulazak Kosova i Metohije u UN najbolje čemu se Srbija treba da nada, završen citat i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Vuk Jeremić je bez saglasnosti Narodne skupštine Republike Srbije i Vlade Republike Srbije zatražio prebacivanje rešavanja kosovskog problema i Saveta bezbednosti UN na EU i tako doveo misiju Euleks na Kosovo i Metohiju i time stao na stranu izdajnika naše zemlje i svrstao se u red izdajničkih bitangi. Zoran Živković, bivši predsednik Vlade Republike Srbije je oktobra 2003. godine na Međunarodnoj konferenciji u Beču izjavio, citiram - meni je svejedno i potpuno nebitno čije je Kosovo i Metohija, završen citat i time se svrstao u izdajničke bitange naše zemlje. Boris Tadić je u razgovoru sa američkim pomoćnikom državnog sekretara Danijelom Fridom, izjavio, citiram - nezavisnost Kosova i Metohije ne mora da znači gubitak ako se pod desno odredi u glavama birača, završen citat. I, američkom izaslaniku Vizneru, 27. jula 2006. godine je, citiram - pružio uveravanje da je u sebi obradio i prihvatio nezavisnost Kosova kao ishod, završen citat. Time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Sergej Trifunović, koji je 31. januara 2019. godine izjavio, citiram – Kosovo je izgubljeno, Kosovo pripada Albancima, a ne Srbima, završen citat i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Saša Janković je 3. avgusta 2017. godine izjavio, citiram – Srbiji je u interesu da Kosovo uđe u Interpol, a zatim prizna nezavisnost Kosova i time postao član izdajničkih bitangi. Nenad Čanak je 5. marta 2017. godine, kao propali predsednički kandidat, izjavio, citiram – spreman sam da priznam nezavisnost Kosova, završen citat i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Nenad Čanak je 13. decembra 1991. godine u Memorandumu o Vojvodini kojeg je poslao Lordu Karingtonu rekao, citiram – da je budućnost Vojvodine da postane nezavisna država, završen citata i time se po drugi put svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Čedomir Jovanović je 29. septembra 2015. godine izjavio, citiram – država Kosovo je nepovratan čin koji nastavljaju da ignorišu samo neodgovorni političari, završen citat i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Profesor dr Rade Veljanovski, jedan od lidera DOS-a, zvani jajara je 21. aprila 2018. godine rekao, citiram – da Srbija treba da prizna nezavisnost Kosova i Metohije i obezbedi mu stolicu u UN, završen citat i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Dragan Đilas je 13. avgusta 2009. godine u razgovoru sa otpremicom američke ambasade Dženifer Braš izjavio - ja se zalažem za hapšenje Ratka Mladića i odreći ću se Kosova, završne citat i time se svrstao u red jajara, izdajnika naše zemlje. Evo, poštovani građani Republike Srbije, dok naš predsednik Aleksandar Vučić čini nadljudske napore u traženju trajnog, pravednog i kompromisnog rešenja za našu južnu srpsku pokrajinu, dotle ovi iz Saveza za Srbiju kao izdajničke bitange narušavaju teritorijalni integritet naše zemlje.
Zahvaljujem. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik prof. dr Žarko Obradović. Nastavljamo rad i prelazimo na Pretres u pojedinostima o 3. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o trgovini. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sednici prisustvuju: Rasim Ljajić, potpredsednik Vlade i ministar trgovine, turizma i telekomunikacija, Siniša Mali, ministar finansija, Zoran Đorđević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Vesna Kovač, državni sekretar u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija, Jovan Stojić, pomoćnik ministra trgovine, turizma i telekomunikacija, Milan Dobrijević, načelnik u odeljenju Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija i Nevena Praizanović, samostalni savetnik u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila Načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Sačekaćemo samo par minuta dok ministar uđe u salu. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Kolega Rističeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, trgovina je dobar posao, posebno ako imate proizvodnju. Ako nemate proizvodnju roba i usluga, ako trgujete samo stranim robama, ako za strani pozajmljeni novac, ako za novac od prodaje kapitala kupujete stranu robu, onda ćete završiti kao loše poljoprivredno gazdinstvo. Dobar poljoprivrednik gleda da robu proizvede. Loš poljoprivrednik koji robu ne proizvodi gleda da je kupi. Ukoliko nema novaca, on podigne kredit. Ukoliko ne proizvodi, kredit potroši kupujući robu od onih koji je proizvode. Kada više ne može da podigne kredit, onda prodaje kapital. Prodaje komad po komad zemlje, objekat po objekat, da bi finansirao svoje potrebe i da bi mogao da trguje. Srbija je bila loše poljoprivredno gazdinstvo za vreme vladavine udruženog zločinačkog poduhvata, ovih koji bojkotuju Narodnu skupštinu, ali platu ne bojkotuju koju im daje Narodna skupština. Dakle, oni su primer loših domaćina. Mi treba da budemo primer dobrog domaćina, koji sem što trguje, proizvodi, transportuje, vrši usluge i od toga finansira egzistenciju svog stanovništva, podiže infrastrukturu, reguliše dugove, ove naše pomoću kojih dižemo infrastrukturu, a i one njihove koji su potrošeni i gde nisu stvarali izvor za vraćanje duga i tako uvećali problem ove zemlje. Nadajući se da ćemo i dalje mi biti taj dobar domaćin, da ćemo Srbiju podizati, ja sam i predložio ovaj amandman, koji je gotovo identičan u tekstu kakav je Vlada predložila. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite, koleginice.
Hvala vam, gospodine Arsiću. Uvaženi ministre, evo, imamo amandman na član 1. Predloga zakona o trgovini kojim se uređuju uslovi i način za obavljanje trgovine na jedinstvenom tržištu Srbije, unapređenje trgovine i zaštita tržišta i zabrana nepoštene tržišne utakmice. Želim da kažem da dajem podršku kolegi Marijanu Rističeviću jer iz obrazloženja amandmana i iz njegovih argumentacija u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o trgovini vidimo da se radi o želji da se sistem trgovine detaljno reguliše i da bude razvijen. Sa druge strane, moram da kažem da razumem i zašto je Vlada u svom mišljenju predložila da se amandman odbije. Složili smo se juče da je dobro da govorimo o današnjici, ali da je dobro da govorimo i o nekim prošlim vremenima u kojima dosovska vlast do 2012. godine nije uradila gotovo ništa za građane, o kojoj god oblasti da govorimo. Čak i danas sabotiraju Srbiju koristeći svaki trenutak i kao opozicija, koja umesto da bude konstruktivna, oni su destruktivni, pokušavaju da prikupe jeftine političke poene pa da onda odluče da li će ići na izbore ili ipak neće smeti. Želim da kažem i da se apsolutno slažem sa ovom konstatacijom kolege Rističevića da ovi koji bojkotuju su primer loših domaćina. Imamo situaciju da ih u sali nema jer nemaju šta da kažu onda kada mi pričamo o njihovom neradu, ali nemaju šta da kažu ni onda kada mi pričamo o rezultatima Vlade otkako je vlast preuzela SNS. Više puta sam i ovde u parlamentu postavila pitanje i dok su dolazili na sednice da nam kažu šta su dobro i pozitivno uradili dok su bili na vlasti i znate i sami da se nikada niko od ovih koji treba da sede prekoputa nas nije javio. Izgleda da nećemo ni dobiti odgovore na pitanja, jer su oni počeli da poslanike izbacuje iz stranke ukoliko dođu na sednice i rade svoj posao. Zamislite samo šta bi oni radili sa apolitičnim građanima ili sa onima koji ne dele njihovo mišljenje, ako svoje članove zastrašuju, ako ih linčuju za primer i na taj način šalju poruku šta će se desiti ukoliko se ne budu slušali lideri Saveza za Srbiju. U svakom slučaju, smatram da se sprovode zadovoljavajuće mere koje se odnose na jedinstveno tržište i na unapređenje trgovine. U trgovini je uposleno oko 19% ljudi od ukupnog broja zaposlenih, što čini oko 10% učešća u BDP-u i u skladu sa tim unapređenje ove oblasti je jako važno, ali i zbog direktnog uticaja na razvoj ekonomije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Javljam se po amandmanu gospodina Rističevića, jer on sam je rekao sve one stvari koje su bitne što se tiče naših domaćina, naših poljoprivrednih proizvođača gde sam ja i u prethodnom periodu govorio i da našu zemlju Srbiju vodi naš predsednik Aleksandar Vučić na način kako to rade dobri domaćini. Mi poljoprivredni proizvođači, ljudi koji živimo i na selu i od sela, svi znamo da bez proizvodnje nema ni opstanka, a gde je proizvodnja, tu mora biti i trgovina. Što se tiče trgovine, govorili smo i ranije da je bio niz stvari koje su bile negativne, da veći profit ima onaj što otkupi od našeg proizvođača, od našeg seljaka nego sam seljak, ali s druge strane mi svi koji smo tu, koji znamo šta je poljoprivreda, koji znamo na koji način treba da se radi, želimo da poljoprivredni proizvođač putem trgovine ima najveći interes i da, normalno, on od svog rada može normalno da živi. Nosimo se onom rečenicom, kako je i sam rekao ranije Marijan Rističević, uvek se kaže – bolje proizvesti, nego uvesti. Toga se trebamo držati. Još jednom, ja ću podržati amandman gospodina Rističevića, zato što mislim da je to ispravno, ali s druge strane, i Vlada je obrazložila predlog, sve je rekla kako treba da se uradi, ali mislim da je Rističević sada ovde u pravu.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, koleginice Jovanović.
Podneli smo ovaj amandman, gospodine ministre, jer kao i svi amandmani SRS su u funkciji da zakon bude precizniji, da bude u duhu srpskog jezika i da bude razumljiv kako za potrošače tako i za trgovce. Neverovatno je da je Rasim Ljajić, kao predlagač ovog zakona, i njegovi saradnici koji su preveli očigledno ovaj zakon od neke zemlje Evropske unije i malo ga upodobili ovim našim prilikama, izbegao to da, mada to svako treba da zna, svaki ministar u Vladi, a pogotovo on, da ovaj zakon reguliše trgovinu uopšte, ali i sve oblike trgovine i da je on svakako zakon za unutrašnju trgovinu. Zato smo i podneli amandman, jer ova reč: „način“ ništa ne znači, a oblici trgovine – e, to je nešto drugo. Dakle, imate maloprodaju, veleprodaju, pijačnu prodaju, itd. i sad dolazimo do toga, evo malopre je Rističević počeo tu priču, kako to da slobodna tržišna utakmica važi za svakog trgovca jednako. U Srbiji je to nemoguće zbog uvozničkog lobija, zbog primene SPP i zbog činjenice da, upravo ti trgovinski lanci pokrivaju 95% našeg tržišta, 20 ih otprilike ima koji su se pozicionirali na tržištu Srbije, od toga je „Deleze“ sa najvećim učešćem od preko 30%. To ništa ne bi bilo sporno da sa druge strane država štiti domaće trgovinske lance, a i proizvođače. Zaista je to prava istina. Vi ako nemate svoj proizvod, teško da ćete da se probijete na tržištu Srbije i da imate dobru zaradu. Šta rade male trgovine gde su uglavnom zaposleni članovi jednog porodičnog domaćinstva? Rade za maržu, koja mora da bude primerena običnom potrošaču, jer dnevno potrošnja u Srbiji je u trgovini na malo od 200 dinara, do čak, kaže, a to je u idealnim uslovima i to baš gde je urbani deo nekog grada 450 dinara i sada mali trgovac ako nabavlja sve, od povrća i voća, preko proizvoda od „Metroa“ i drugih veletrgovaca, teško da može da opstane. Vi dobro znate, gospodine ministre, jer vaš resor radi zapošljavanje, da su mnoge takve trgovine, iako ljudi imaju entuzijazam na početku, nažalost posle par godina osuđena na propast, jer ceo taj lanac plaćanja, onda poreze i svega što treba da daju državi je za njih nedostižan, jer nemaju svoj proizvod, a ovi veliki sistemi njih satiru. Onda je zaista neverovatno da u ovom prvom članu, vi kažete da ovaj zakon treba zabrani nepoštenu tržišnu utakmicu, prevedeno nelojalnu konkurenciju, što je ustaljeni izraz, a sa druge strane, ne znamo ni zbog čega napominjanje toga ovde kada mi imamo Zakon o zaštiti konkurencije. Ne možete da zaštite naše tržište od nelojalne konkurencije, sve dotle dok se ne uspostave carine da bi se sprečio ovaj uvoznički lobi, da uništava domaću proizvodnju, domaće proizvode, jer mi treba da oporavimo, pre svega, kroz podizanje takvih fabriku u delovima Srbije, gde zaista imamo i vredne ljude i repromaterijal za to, prehrambenu prerađivačku industriju. U mnogim gradovima gde je zaista u onoj bivšoj Jugoslaviji, pa da kažem i za izvoz u celoj Evropi su se ljudi dičili time da imaju takve fabrike od proizvodnje i prerade voća i povrća, do prerade mesa, evo i u Kragujevcu iz kojeg ja dolazim čuvena „Crvena zvezda“, da ne pričam dalje po Srbiji, toga više danas nema i onda su mali i sitni trgovci osuđeni na propast.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem se na konstruktivnoj raspravi i na tome što ste postavili to pitanje, kada je u pitanju nelojalna konkurencija. To mora da se kaže, zato što nelojalna konkurencija postoji u više segmenata. Ovde pričamo o nelojalnoj konkurenciji, kada je ovaj zakon imao jednu potpunu drugačiju suštinu, ne bavi se tom problematikom koju ste vi sada naveli i svakako nelojalne konkurencije na više načina je moguće da se ostvaruje. Kada je u pitanju Ministarstvo na čijem sam ja čelu, nelojalna konkurencija je tamo gde ljudi zapošljavaju ljude koji ne plaćaju, odnosno nemaju ugovore o radu i time imaju manje troškove. Kad je u pitanju ovaj zakon, ovde je prvenstveno bila želja da se on upodobi s obzirom da je i trgovina s vremenom napravila neku vrstu napretka i potrebno je da se naše tržište uskladi sa tim i naravno, da prati sve ono što i elektronska trgovina zahteva od ovog zakona. Ono što je bitno, to je da zaštitimo potrošače. Potrošači nisu bili zaštićeni i videli ste da masa mera koja je bila i o kojoj smo pričali pre dva dana, jeste upravo bila u tom smislu da zaštiti potrošača. Potrošač je bio neko ko je u nekim slučajevima bio obmanjen, naveden da dođe misleći da će neki proizvod biti, ja sad dajem samo jedan od primera, biti njemu prodat pod nekim povoljnijim uslovima, a tek kad dođe, onda shvati da je u suštini je prevara. Zatim, nije bilo jasnog pravila kako i na koji način se reklamiraju proizvodi. Svako od nas je bio žrtva, sigurno ranije različitih prevara kad su u pitanju i bombardovanje reklamama i pogrešnim informacijama i navođenje na to da kada dođete na lice mesta i kad želite da kupite proizvod, vi u stvari shvatite da ne postoji ni proizvod, a i da su potpuno drugačiji uslovi. Sve je to probano da se reši sa ovim Predlogom zakona. Ja uvek kažem, kad imate pred sobom neki zakon, svakako želja jeste da se isprave neke stvari i svakako će biti potrebe sigurno u praksi da se neke stvari dorađuju, ali ono što je naša želja, jeste da uredimo ovaj sistem, da u ovom sistemu postoji neko jasno pravilo, a onda da vidimo, ukoliko treba neko fino podešavanje, a svakako će biti potrebno u budućnosti i onda i da menjamo zakon i da podešavamo, a sve u svrhu naših građana i zaštite potrošača. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine ministre, doći ćemo i do tih delova zakona koje ste sada napomenuli, a to je inspekcijski nadzor i mi smo takođe smatrali i videćete u našim amandmanima da i tim odredbama nije mesto u ovom zakonu. Mi imamo Zakon o inspekcijskom nadzoru i zaista je neverovatno da tek novoformirana komunalna milicija, dakle sa dodatim ovlašćenjima može na takav način da se odnosi prema trgovcima i da ima takva ovlašćenja, nemam vremena u ovoj replici da detaljnije o tome govorim. To je valjda običaj dobre poslovne trgovine, kupac uvek treba da bude u pravu, odnosno potrošač i naravno svako ko pribegne tome da vara bilo koga, treba da snosi i zakonske sankcije, a i samim tim, izgubiće i te svoje potrošače. Šta je suština ovde? Suština je u tome da tržište Srbije je zatrpano robom iz uvoza, a pre svega prehrambenom robom koja može ovde i te kako da se proizvodi. Da li je vama normalno, gospodine ministre, da recimo u Prilikama, u Kušićima kod Ivanjice, tone i tone krompira propadaju svake godine? Hoćemo da govorimo o ceni kupusa, paprike, bilo čega? Uvek seljak koji ima plastenik, koji ima njive sa tim zasadima malina, to je tek posebno pitanje, mora da gleda u nebo prvo, a onda da dođe do toga da li će pre neki uvoznički lobi da uveze iz neke druge zemlje, nije bitno da ne pominjem iz kojih se sve uvozi taj proizvod, a on svoj da baci. Ko će da proizvodi krompir najvećeg kvaliteta, a da mora da ga proda za pet ili deset dinara, a da ima te prerade i da ima otkupnih centara koji su, takođe trebali posebno da budu ovde definisani ovim zakonom, onda bi srpskom seljaku bilo lakše.
Reč ima ministar Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Slažem se sa vama, ali uzrok je davno iza nas i u vremenu kad su neki drugi bili na vlasti, koji su doveli do toga da Srbija nema mala i srednja preduzeća i dovodi do toga da urušavaju u Srpsku privredu i o tome ne možemo za ovo kratko vreme da pričamo, ja mislim da bi za to bilo malo i jedna cela sednica, da pričamo o svemu onome šta je urađeno u Srbiji od 2000. do 2012. godine i verovatno bi mi mnogo toga propustili. Ali, ono što je bitno, to je da mi moramo suštinski nešto da promenimo. Nama je najveći neprijatelj vreme. Vlada Republike Srbije radi na tome, podstičemo stvaranje malih i srednjih preduzeća, jer su mala i srednja preduzeća okosnica svake privrede, pa treba da budu okosnica i srpske privrede i oni treba da budu podrška velikim infrastrukturnim projektima, odnosno velikim investicijama u Srbiji, da prave, da ne uvozimo poluproizvode, već da imamo poluproizvode koji su proizvedeni u Srbiji. Ja sam na vašem stanovištu i svakako treba otvoreno da pričamo o tome, jer ne smemo da dozvolimo da se vrati to vreme, vreme kada Srbija nije imala mala i srednja preduzeća, već kada je sve uvozila. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, mi smo se i u načelnoj raspravi jasno odredili prema ovom Predlogu zakona i najavili snažnu podršku. Podržaćemo zakon zbog svih onih pozitivnih efekata koje će ovaj zakon proizvesti, i kada je reč o maloprodajnom sektoru, i kada je reč o elektronskoj trgovini, ali i zbog svih rezultata koje smo postigli, i to ne samo u oblasti trgovine, već i u ostalim oblastima, i kada je reč o stanju javnih finansija, i kada je reč o stanju ekonomije, i kada je reč o procentu nezaposlenosti. Želeo bih da iskoristim priliku da vas pitam, gospodine ministre, za neke najnovije informacije kada je reč o procentu nezaposlenosti u Srbiji trenutno, i o ostalim oblastima, posebno kada je reč o građevinarstvu. Po svim pokazateljima se jasno vidi da se u Srbiji danas neuporedivo više gradi nego nekad ranije. Samo u maju ove godine izdato je 1.822 građevinske dozvole, pričam za Srbiju, što je za oko 6% više nego u maju prošle godine. Prošle godine je opet bilo više nego pretprošle godine i tako redom. Takođe, indeks predviđene vrednosti radova u maju ove godine je veći za 150,4% u odnosu na maj 2018. godine, kada je opet, takođe, bilo više nego za isti period pretprošle godine. I naravno da je na ovo povećanje vrednosti najviše uticala izgradnja dela auto-puta Preljina-Požega, kao i izgradnja magistralnog gasovoda Bugarska-Mađarska, Deonica 2, ali ogroman procenat zauzima izgradnja zgrada, kako stambenih, tako i nestambenih. U Beogradu samo se godišnje izda građevinskih dozvola za preko milion kvadrata, i to tri godine zaredom, što je za četiri ili čak možda pet puta više nego u nekim ranijim periodima, kada su žuti upravljali gradom. O svemu tome govori i drastičan skok na svetskoj Duing biznis listi, gde smo sa 36. mesta dostigli 11. poziciju. I to su konkretne činjenice, konkretni pokazatelji. Samo što sve to nećete čuti na N1. To za njih nije vest. Ako Srbija, ne daj bože, padne za koje mesto na svetskoj Duing biznis listi, onda je to na N1 glavna vest, onda je to glavna tema, onda se organizuju okrugli stolovi, onda se dovode razni stručnjaci da diskutuju o tome. Mada vidim da im poslednjih dana ponestaje polako tih stručnjaka, nemaju više široku lepezu tih stručnjaka za sve i svašta. Vidim da im je glavni u poslednje vreme neki Beširi, mislim da je Naim Leo Beširi. Taj im je sada glavna zvezda. Taj na N1 sada komentariše sve. On je sad stručnjak i za populacionu politiku, on je stručnjak za bezbednost, on je stručnjak za politiku opšte prakse, pa je stručnjak za spoljnu politiku, itd. Verovatno da su im ostali na godišnjim odmorima, oni vole da odmaraju po nekoliko meseci, i ona sa "Utiska nedelje", i onaj Kesić, i svi ostali, uzmu letnju pauzu od nekoliko meseci da se odmore. Valjda su se umorili mnogo u prethodnom periodu, ne znam šta je. Uglavnom, da ne širim priču, iz svih ovih razloga koje sam naveo, želeo bih da izrazim snažnu podršku ovom Predlogu zakona, ali i svim ostalim naporima Vlade Srbije. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, ministar Đorđević. Izvolite.
Vi ste u potpunosti u pravu. Kad je nešto negativno, onda to bude prva vest na tim televizijama i u nekim dnevnim novinama, ali svakako to više govori o njima, jer oni u svemu traže nešto što je loše. Nikako nema nečeg što je pozitivno, a pozitivne stvari su svuda oko njih, gradilišta su oko njih, ali oni to kao da ne primećuju. Ali, nema veze, bitno je da građani Srbije primećuju i da građani Srbije to primećuju kad su izbori. Kad je u pitanju nezaposlenost, ona je u prvom kvartalu ove godine na rekordno niskom nivou od 12,1%, što je nekih oko blizu jednog procentnog poena manje nego prošle godine. Očekujemo da već u drugom, koji je uvek po pravilu bolji od prvog, i u trećem, koji je po pravilu od drugog bude blizu 10%, možda i jednocifren, prvi put, što pokazuje da sve ono što radi Vlada Republike Srbije, sve ono što radi naš predsednik kad je u pitanju zapošljavanje, dovođenje investicija u Srbiju i upošljavanje naših građana, daje rezultate. Mi ćemo nastaviti da radimo, jer za njih najveći poraz i nešto što njima najviše smeta jeste uspeh i kada vide nov kran, to za njih predstavlja najveći problem. A mi ćemo nastaviti da im pravimo takve probleme tako što ćemo da upošljavamo naše ljude i da pravimo rezultate. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Koleginice Radeta, izvolite.
U članu 1. propisano je šta je predmet ovog zakona. Između ostalog, kažete - uređuju se uslovi i način za obavljanje trgovine, unapređenje trgovine i zaštita tržišta, zabrana nepoštene tržišne utakmice i nadzor. Mi smo mislili da tu treba da stoji - nadzor nad primenom ovog zakona. Ministarstvo, odnosno Vlada, ne misli tako. Ništa čudno što srpski radikali i Vlada nemaju isto mišljenje. Ali, ovde je nešto drugo interesantno. Kako možemo uopšte govoriti nad nadzorom primene nad ovim zakonom, pa i nad inspekcijskim nadzorom, jer ste vi rekli da ova odredba sadrži i inspekcijski nadzor, iako to nigde ne piše, pa hajde da bacamo pasulj pa da pretpostavljamo da je tako, ali, ko će vršiti nadzor nad ovim zakonom? Ministar resorni, Rasim Ljajić, potpredsednik Vlade, koji ne sme da uđe u Narodnu skupštinu zbog istine koju su poslanici SRS izneli o njemu, zbog istine koju je dr Vojislav Šešelj napisao, objavio u svojoj knjizi "Novopazarski kralj heroina"? Dakle, mi očekujemo od takvog ministra da vrši nadzor nad ovim zakonom i na trgovinu uopšte? To, jednostavno, nije moguće i mi smo zato govorili da on više ne može biti na mestu ministra. Gospodine Đorđeviću, nemojte pogrešno da nas razumete, nemamo ništa protiv što vi tu sedite. Vi ste ministar u Vladi i mi mislimo da je normalno da svaki ministar može da predstavlja svaki Predlog zakona, jer mi pretpostavljamo da se u Vladi raspravlja o ovome i da vi znate šta ovde piše. Dakle, ništa protiv toga što ste vi ovde, odličan ste sagovornik, ali jesmo za to da još jedanput podsetimo javnost da imamo potpredsednika Vlade u Vladi Republike Srbije Rasima Ljajića, koji je i ministar za trgovinu, koji mesecima ne sme, neće i ne želi da uđe u Narodnu skupštinu. Prolaze zakoni u kojima u potpisu piše da je on nadležni ministar i njega nema. Možda se plaši da bismo ovde govorili o nadzoru nad trgovinom heroina, pa ga zato nema. Poručite mu, gospodine Đorđeviću, da bi i o tome govorili.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, normalno je i dobro je da svi zakoni, kako reče i ministar, a i neki od kolega koji su diskutovali, budu pravljeni tako da odgovaraju svim stanovnicima, odnosno građanima Srbije i da su oni napravljeni zbog toga da njima bude lakše i bolje, ali mene to podseti na stanovište marketinga naučne discipline, gde se kaže – sve je podređeno kupcu i sve što se radi, radi se u interesu kupca. Da li je istina to u stvarnom životu? Pa, nije. Sve je podređeno proizvođačima, odnosno trgovcima i mi moramo tu da budemo veoma mudri i da zbilja uskladimo i izmene zakona i zakone tako da oni budu velika pomoć za sve građane. Šta nam sada ovo vreme omogućava? Omogućava nam da na greškama onih koji su bili pre nas možemo da razvijamo sve ono što su oni upropastili i zapostavili. To je velika šansa za Srbiju da razvije i prerađivačku industriju, da razvije i nove oblike trgovine i da pruži veliku mogućnost i za rad i za zapošljavanje jednom delu stanovništva koje ima te probleme. Da li će to biti lako? Normalno da neće, ali nas su izabrali zbog toga što ovi prethodni nisu bili dobri i nisu znali da urade ono što su trebali da rade. Vezano za ovu primedbu koleginice Radete da je ovde trebao da bude kolega Rasim Ljajić, ja se u potpunosti slažem. Svako treba da bude tamo gde se govori o njegovom resoru i o zakonima iz njegovog resora. Nadam se da je kolega Rasim Ljajić opravdano odsutan i da će u nekoj sledećoj prilici on biti tu da brani svoje zakone. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, kolega Despotoviću.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS podnela je amandman na član 1. Predloga zakona o trgovini gde smo tražili da se posle stava 1. doda novi stav koji glasi, citiram: „Inspekcijski nadzor nad sprovođenjem ovog zakona vrši ministarstvo, tržišna inspekcija i drugi državni organi u skladu sa svojim ovlašćenjima“, uz obrazloženje da u ovom članu Predloga zakona o trgovini treba da se tačno odredi i definiše ko vrši inspekcijski nadzor. Kako je trgovina veoma značajna delatnost sa velikim uticajem na ekonomiju, a i vidimo da 19% ukupnog broja zaposlenih upravo se nalazi u trgovini, gde je njen udeo u BDP-u oko 10%. Ovaj podatak od oko 20% zaposlenih se povećava i dalje, ali u velikim privrednim društvima, dok se u mikro privrednim društvima broj zaposlenih smanjuje. Ovo se vidi iz aviona. Trebalo bi neko da kaže zašto je to tako i čemu takav pristup. U budućem periodu treba očekivati značajan rast učešća maloprodajnog sektora. U velikom broju država su trendovi u fazi zrelosti, dok je kod nas to u fazi rasta i razvoja. Još jednom ću citirati: „Trgovina je delatnost koja beleži najveći broj novoosnovanih subjekata“, međutim veliki broj se i zatvara i pitamo se šta onda? Da li je neko pomenuo, recimo, reči „simetrija“, „ravnoteža“ i tome slično? Kakva je korist od ovakvih ocena? Razlog ovakvog odnosa stanja je to gde god se otvori hiper ili mega market, ugušiće one male. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Đorđević. Izvolite.
Svakako, slažem se sa vama da je nadzor vrlo bitan u svakom segmentu, pa i kad je u pitanju ovaj zakon i on jeste u članu 45, gde je u glavi koja se odnosi na nadzor predviđeno kako i na koji način se vrši nadzor. Nisam razumeo zašto ste tražili baš u ovom članu i zašto ovde da na početku stoji ko da vrši nadzor kad ima u članu 45, pa ako možete samo još jednom da mi pojasnite zašto baš ovde?
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Despotović Izvolite.
Da nam bude, gospodine ministre, malo jasnije precizirano, vezano kad je u pitanju taj nadzor i da naglasimo značaj tog nadzora.
Pravo na repliku, ministar Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Svakako, slažem se sa vama, ali mislim da je sve, kad je u pitanju nadzor, verovatno ćemo doći do toga kada bude amandmana na članove zakona od 45, pa na dalje, gde se vrši definicija nadzora i pojam nadzora. Onda možemo da pričamo o tome. Ali, mislim da je nadzor u suštini dosta dobro regulisan ovim zakonom, kažem, u glavi 5. i od člana 45, pa dalje, tako da možemo da diskutujem o tome da li tu postoji neka mogućnost da se unapredi. Kažem, nadzor je vrlo bitan nad primenom zakona, jer ovaj zakon je vrlo bitan, kao što sam rekao na početku, jer se tiče naših građana, potrošača, što i jeste suština i razlog postojanja ovog zakona. Primetili smo da u prethodnom periodu, a ja sam to rekao i kad sam pričao o ovom zakonu pre dva dana, da svako od nas, ja mislim, da je bio sigurno svedok i žrtva do sada zloupotrebe prethodnog zakona, odnosno nemogućnosti da se neke stvari spreče i time obmanut da, kad je u pitanju ili reklamiranje ili ponuda nekih proizvoda, dođe u, da kažem, u zabludu da postoji nešto više od onoga što se u stvari nudi. Da ne bi bilo toga, ovaj zakon, ja mislim, da reguliše ovo na najbolji mogući način i verujem da će sprovođenje ovog zakona unaprediti trgovinu u Republici Srbiji. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Despotović. Odustali ste. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, članom 1. Predloga zakona o trgovini, koji je inače krovni zakon, regulisan je predmet zakona. U članu 1, takođe, je naznačena i apostrofirana vrlo važna i značajna uloga, a to je nadzorna uloga. Naravno, u skladu sa metodologijom izrade zakonskih propisa dalje je kroz zakon nadzorna funkcija ministarstva i svih onih koji vrše nadzor nad implementacijom ovog zakona razrađena u jednoj posebnoj glavi. Ono što želim da istaknem, to je da trgovina i te kako ima značajno učešće u BDP-u i sama trgovina kao privredna grana učestvuje sa 10% u BDP. Ipak, moram da napravim paralelu između vlasti do 2012. godine i situacije kakva je danas. Trgovina kao privredna grana i te kako ima ogroman uticaj i na razvoj poljoprivrede i na razvoj industrije. Do 2012. godine „žuto, tajkunsko, pljačkaško preduzeće“ opljačkalo je državu Srbiju i izvršilo pravi masakr privrede po svim privrednim granama po proceni stručnjaka od oko 100 milijardi evra. Samo je iz procesa privatizacije izneto, po istraživanjima američkog instituta, 51,4 milijarde evra. Ono što hoću da povežem, a tiče se poljoprivrede, to je da je u vreme „žutog, tajkunskog, pljačkaškog preduzeća“ do 2012. godine prodato 91 industrijskih kombinata. Moram da istaknem da je u njihovo vreme 300 hiljada hektara zemlje, zajedno sa stokom, sa poljoprivrednim kombinatima, prodato za 50 miliona evra. Toliko danas iznosi godišnji zakup poljoprivrednog zemljišta. Oni su naravno rasterali i radnike. Oni su naravno rasprodali i stoku. Najveći deo poljoprivrednog zemljišta, kasnije na razne načine, prelazilo je u privatne ruke i na taj način došlo se i kroz ogromnu površinu građevinskog zemljišta po minimalnoj ceni, odnosno po jako niskim cenama. Takođe, moram da istaknem da danas su ulaganja u poljoprivredu veća nego ikada. Takođe, moram da istaknem da je u vreme vršenja vlasti SNS, jedan kombinat koji ima 100 puta manje zemljišta, znači tri hiljade hektara, proda za 50 miliona evra. Znači, za onaj iznos za šta je „žuto, tajkunsko preduzeće“ prodalo 300 hiljada hektara. Prema tome, oni su ojadili i opljačkali državu za nekih četiri milijarde evra. Naravno, „žuto, tajkunsko preduzeće“, radnici ih nisu zanimali, jer su oni na ulicama ostavili oko 600 hiljada radnika. Oni i danas pokazuju da njima do radnika ni na koji način nije stalo, ali danas, s obzirom da nisu u stanju, odnosno, da nisu u mogućnosti da vrše vlast, oni u terazijskom tunelu prete vređaju i na najgrublji mogući način pretili su radnicima Gradske čistoće 24. februara ove godine samo zato što su radnici Gradske čistoće iza njih, posle njihove navodne, šetnje čistili smeće. Tako su radili nekada, a tako rade i takav odnos i danas imaju prema radnicima koji vredno i pošteno zarađuju svoju platu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? Koleginice Belačić, izvolite.
Zahvaljujem. Podnela sam amandman na član 2. Predloga zakona koji glasi – ovaj zakon se primenjuje na sva lica koja obavljaju trgovinu u Republici Srbiji. Ovaj zakon se ne primenjuje na pružanje usluga koje su uređene posebnim zakonom. Svojim amandmanom predlažem da se reč „posebnim“ zameni „drugim“, zbog toga što je ovo amandmansko rešenje preciznije. Mi smo podneli niz amandmana sa ciljem da makar tehnički doprinesemo kvalitetu predloga zakona, ali nažalost, smatramo da je situacija vezana za trgovinu u Srbiji prilično loša. Još dok je prof. dr Vojislav Šešelj bio u Haškom tribunalu, mi smo ukazivali na opasnost od uvozničkog lobija, a kampanju po čitavoj Srbiji protiv uvozničkog lobija pokrenuli smo odmah po njegovom povratku i poslednjih pet godina u kontinuitetu upozoravamo na sve teškoće sa kojima se suočava naša privreda i naši seljaci. Obišli smo sva mesta u Srbiji i u razgovoru sa građanima čuli smo da imaju velike probleme zbog ukidanja carina na robu iz EU, i ukoliko vi, ministre, budete isto tako obilazili Srbiju, razgovarali sa građanima, sigurni smo da će i vama reći to isto što su rekli i nama. Činjenica da su naše granice otvorene za robu sa zapada i činjenica da se u zapadnim zemljama subvencionišu proizvođači u mnogome otežava posao našim ljudima. Mi smatramo da je potrebno zaštiti carinama domaću proizvodnju, pre svega zbog činjenice da se Srbija ukidanjem carina odrekla pola milijarde evra i da ukoliko carine vratite, taj novac bi se mogao iskoristiti na mnogo načina, pre svega za subvencionisanje domaće proizvodnje, ali i ulaganje u povećanje plata i penzija. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, evo, da se nadovežem prvo na ovo što je koleginica Belačić izrekla. Ne može da se zameni rečju „drugim“, jer termin poseban znači poseban zakon se odnosi na leks specijalis. Ako se upotrebi termin „drugi“, to onda ne znači leks specijalis. Ali, nešto bih se nadovezala i na prethodnu diskusiju. Dakle, nepoštena tržišna utakmica, termin koji piše u ovom zakonu, je nešto protiv čega se bori svaka država na svetu. U svakoj zemlji postoje i siva ekonomija i nelojalna konkurencija i toga će verovatno uvek i biti. To su dva faktora koji negativno utiču na privredu i takve aktivnosti direktno utiču na štetu države i štetu njenih građana. Dakle, ne prijavljivanje prihoda, odnosno izbegavanje plaćanja poreza, ne prijavljivanje radnika itd. Zbog činjenice da se na taj način obrće veliki novac i da recimo, neformalno zaposleni građani ipak ostvaruju neke prihode, ovo se prećutno toleriše, jer rešava deo socijalnih problema. Ali, dugoročno vrlo je štetno i za državu i za građane, jer novac koji država tu gubi može biti uložen u održivi razvoj, a građani su zakinuti za brojna radnička prava. Zato je nadzor ključan u sprečavanju ovakvih aktivnosti, a ključno je i prijavljivanje svake takve pojave. Iz tih razloga mi svakodnevno insistiramo da se ispita partnersko poslovanje Šolak-Đilas. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Kolega Stojanoviću, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 3. stav 1. tačka 1) Predloga zakona o trgovini. Svi problemi i nedaće koje su nas snalazile kroz našu istoriju donele su nešto pozitivno, a to je sposobnost srpskog naroda da se brzo snalazi i odoleva svim problemima koji ga snađu. Da je bilo koji drugi narod doživeo ono što smo mi doživeli tokom devedesetih – ratove, sankcije, NATO agresiju, pitanje je kako bi odoleo svemu tome. Mi smo to ipak nekako preživeli, nalazili smo alternativne trgovinske puteve i bez obzira na sankcije, robe je bilo dovoljno, ako ne na regularnom, onda na alternativnom tržištu. Neshvatljivo je da mi saomoubilački hrlimo u EU, a potpuno je jasno da u njoj više nema perspektive ni za dugogodišnje njene članice. Toga su svesni u gotovo svim zemljama EU i mene uopšte ne čudi što u poslednje vreme pobeđuju partije sa nacionalnom orijentacijom. Dakle, ne donosite zakone samo zato što to od vas traži EU. Gledajmo svoje interese, jer je većina tih zakona štetna po nas, a i neprimenljiva u našim uslovima. Naš trgovinski sektor može uspešno da deluje i bez ovog evropskog zakona, što pokazuje u mnogim prilikama na terenu. Od države se samo traži da spreči monopol na tržištu, a ostale stvari će doći na svoje mesto. Zahvaljujem.
Reč ima ministar.
Naravno, gospodine Stojanoviću, da mi ne radimo zato što to neko od nas traži. I to je naš predsednik više puta rekao, da mi prvenstveno nešto što radimo, radimo u interesu naših građana. To što primer najbolje prakse tražimo i što se to nekada podudara sa nekim zemljama EU ne govori o tome da mi kopiramo, niti da od nas neko to traži. Najbolji primer za to jeste i Zakon o socijalnim kartama i o onome o čemu sam ja pričao. Od nas niko ne traži da imamo socijalne karte, a mi smo izabrali Dansku kao najbolji primer toga i želimo to da implementiramo u Srbiji, zato što smatramo da naši građani treba da imaju Zakon o socijalnim kartama da bi prvenstveno mi znali šta i sa čim raspolažemo i da znamo kao država gde treba da ulažemo kako bi iskorenili mnoge negativne stvari i da ne bi mogli i da ne bi dozvolili da se dešavaju neke negativne stvari, a opet, s druge strane, da naši građani znaju da država to radi na najpravedniji i najtransparentniji način, da to radi sa vrlo malo ili uopšte bez administracije i da država tamo gde želi da pomogne, pomogne promptno i na vreme i da ljudi ne moraju da dokazuju da im nešto treba. Ima mnogo različitih stvari koje su potpuno neprimerene i za njih ne postoji objašnjenje zašto postoje uopšte u našim zakonima, ali na nama je to da menjamo. Ja ću vam reći samo jedan od primera. Recimo, u nekim zakonima imate obavezu da neke osobe sa invaliditetom, kada znaju da imaju invaliditet, da moraju da dokazuju na određeni vremenski period da i dalje imaju invaliditet. Ja sam pričao sa njima i svakako, vrlo je teško da pričate sa tim ljudima koji trebaju jednom u šest meseci ili godinu dana da dokazuju da i dalje nemaju nogu. Svi znamo da to ne može da se nešto desi neko čudo, ali oni moraju na svakih godinu dana da idu i na lekarske preglede. Da bi dobili nešto od države, oni moraju da dokazuju tako nešto. To je uvedeno upravo u vreme kad su neki drugi, kad su žuti bili na vlasti i kad su želeli i sa time da dobijaju neke pare i da bi davali nekome neko pravo, a terali su ih da dolaze na svakih godinu dana da bi im davali to. Mi to želimo da promenimo i to jeste suština. Izmena ovog zakona je samo izmena u sferi toga, kada je u pitanju trgovina. I sve ono što je neko ranije doneo i što je dozvolio da se dešava, kao što ste i vi rekli o raznim lobijima uvozničkim i svemu ostalom što postoji, pa pogledajte ko su uvoznički lobiji. Možete i poimence da ih nabrajate i prepoznaćete kojim strankama pripadaju. Prema tome, to su sve ljudi koji su vrlo bliski bivšem režimu. Da bi se izborili sa tim, mi moramo da donesemo nešto. Ovo je samo početak toga i sigurno ćemo da iskorenimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, ovaj član zakona i zakon u celini, o trgovini, je sektor koji će pridoneti ukupnoj modernizaciji Republike Srbije, koju je Vlada Republike Srbije projektovala još 2014. godine i to ekspozeom predsednika tadašnjeg Vlade, a današnjeg predsednika Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića. Taj ekspoze zasnivao se na sedam slova I. Ja ću pokazati, to su: ideje, investicije, institucije, infrastruktura, informacione tehnologije i integracije. Cilj je bio da Republika Srbija, čija je privreda bila totalno devastirana, na neki način projektuje modernizaciju na svim sektorima i upravo ovaj sektor trgovine je izuzetno važan i izuzetno bitan. Meni je žao što sada nema gospodina Đorđa Vukadinovića, zvanoga Vlah, ovde u sali, jer je on danas u uvodnom delu svoje diskusije prozvao predsednika Francuske Emanuela Makrona, navodeći da je on rekao u svom govoru na konferenciji za štampu da je Kosovo država. Mi vrlo dobro znamo da je Francuska priznala Kosovo i Metohiju za državu, ali tada gospodin Makron nije bio predsednik države i znamo njegov stav. On je rekao da će se zajedno sa nama boriti za kompromisno rešenje. Čudi me da gospodin Đorđe Vukadinović, zvani Vlah, nikada u ovom visokom domu nije ukorio svoje koalicione partnere, kao na primer Boška Obradovića, na čijoj je listi bio, koji je 13. juna 2019. godine na tajnom sastanku, u rezidenciji američkog ambasadora u Beogradu, ćutke priznao nezavisnost Kosova i Metohije. Na tom sastanku bile su sve njegove kolege, koalicioni partneri. On tada ni jednom rečju nije protivrečio gospodinu Obradoviću i njegovim saučesnicima, Kajlu Skotu i Metju Palmeru, koji su više puta ponovili da je Kosovo nezavisna država. Time se svrstao i Boško Obradović u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Poštovane dame i gospodo, mene zaista čudi kada su novinari u pitanju, evo i danas smo videli, da jedan deo novinara zaista sebi uzima slobodu i tvrdi neistine. Ja se zalažem, zaista, da je kritika vlasti čak i poželjna, ali kritika se zasniva na istinitosti iznetih činjenica. Između kritike i kritizerstva je ogromna razlika. Tako je npr. novinarka Čongradi danas rekla da je, citiram, Republika Srpska genocidna tvorevina, bez argumenata, bez ičega itd. Dakle, zaista ne mogu da verujem, i iznela je tezu da je gospodin predsednik države Aleksandar Vučić diktator. Zaista ovu novinarku pozivam da se urazumi, da ne bude obični diletant, već da joj se kritike, ako želi kritikovati vlast, zasnivaju na iznetim činjenicama, a tvrditi za Republiku Srpsku da je genocidna tvorevina, samo može onaj ko je sišao sa uma. To može najbolje objasniti gospodin Rančić za takve osobe. Zaista mi nije jasno da ta novinarka može tako da tvrdi, a pogotovo za parlament ovde i narodne poslanike. Još jedanput podvlačim, ja jesam za kritiku i vlasti, ali na bazi iznetih činjenica. Kritika se na tome zasniva, a ne na blaćenju, na poluistinama, lažima i izmišljenim činjenicama. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodi poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi po Sporazumu CEFTA imamo pozitivne trgovinske bilanse sa bivšim jugoslovenskim republikama. Kada je već gospodin Atlagić govorio o Republici Srpskoj, rat u Bosni i Hercegovini je, navodno, Armija BiH, Alijina Armija, vodila za multietničku Bosnu. Danas je u Bosni i Hercegovini jedina multietnička teritorija Republika Srpska, koju hoće da proglase za genocidnu. Narod koji je izgubio pola svog stanovništva u 20. veku je žrtva genocida, a ne genocidna. Republika Srpska počiva na 30 hiljada života. Sa tim životima mi nećemo da trgujemo. Republika Srpska je otpor etničkom čišćenju, a ne etničko čišćenje. Republika Srpska na svoj ponos je višenacionalna Republika, što se za hrvatsku, muslimansku federaciju ne može reći. Moj amandman se odnosi na jednak položaj na tržištu bez diskriminacije, što je Vlada takođe u svom tekstu napisala, navela. Pitam vas, gospodine ministre, po pitanju usluga postoje mediji, oni su pružaoci medijskih usluga, oni trguju medijskim uslugama. Mene ne interesuje što će N1 televizija da govori o genocidu. To je laž. Ne interesuje me šta emituje „Nova S“ ili kako se zove ta televizija. Mogu da emituju šta hoće, ali moraju da se registruju. Pitam vas – da li su pružaoci medijskih usluga, elektronski mediji, u jednakom položaju u Republici Srbiji? Neverovatno je da domaći mediji, registrovani kod REM, a REM se pravi mrtav… To je neki kombinovani, uglavnom, stari sastav. Mislim da u REM treba pritvoriti dve trećine članova. Jedna trećina treba da se dopuni, a dve trećine treba pritvoriti. Oni nisu u REM zastupali jednakost na tržištu, već su zastupali Đilasa i Šolaka. Neverovatno je da domaći mediji u Republici Srbiji imaju lošiji položaj od navodnih prekograničnih televizija. Dakle, radi se o „Junajted grupi“, „Junajted mediji“, međusobno povezanima. To su one firme čiji je vlasnik bio Dejvid Petreus, šef CIA, da li je tako, gospodine Lazanski, pukovnik, bivši šef CIA sa nekom aferom, pa su ga pedalirali, i bivši komandant vojnih snaga u Avganistanu, u Iraku, Libiji i Siriji. To je onaj koji verovatno islamizira Evropu, ali to je problem Evrope. Evropa će postati, vidim multietnička, multikonfesionalna, čak mislim da će sami Evropljani biti manjina. To nije problem. Mi nećemo Evropu da branimo od njihovog problema. Oni su napravili Evropu bez granica u Siriji, Libiji, Iraku itd, pa neka sad prime stanovništvo čije su države razorili. Nemoguće je da mediji domaći budu u lošijem položaju od lažnih prekograničnih televizija koje su registrovane fiktivno u Luksemburgu. One stvarno imaju pravo da reemituju program u Srbiji, reemituju. To znači istovremeno emitovanje u Luksemburgu i takav izvorni program, sa takvim izvornim reklamama, može da bude reemitovan u Srbiji, a ne može da bude prekrajan, ne može da se proizvodi u Srbiji i ne može da bude piratski, lažni prekogranični kanal. Ja sam ne znajući za ovo nastupao po dva puta na N1 televiziji. Više neću nastupati. Nastup na televiziji N1 koja nije registrovana, lažni prekogranični kanal, je isto kao vožnja u ukradenom automobilu za koji znate da je ukraden. Znači, televizije N1 i „Nova“ se bave krađom reklamnog prostora, krađom programa i zajedno sa SBB uništava domaće medije. Domaći mediji plaćaju REM naknadu za emitovanje, plaćaju Sokoju, plaćaju RATEL. Ovi lažni prekogranični kanali nikom ništa ne plaćaju u Srbiji. Time su u povlašćenom položaju na teritoriji Republike Srbije u odnosu na domaće medije. Domaći mediji koji žive od reklama i plaćaju sve ove naknade su žrtve ponovo ovih televizija zato što te televizije emituju domaće reklame i isplati im se, jer ne plaćaju porez itd, da ga emituju jeftinije. Time uzimaju hleb regularnim kanalima. Dva puta su u lošijem položaju, već sam vam naveo, domaći mediji u odnosu na lažne prekogranične medije. To su pružaoci medijskih usluga. Time se trguje i o tome govorim u ovom amandmanu. Vlada Republike Srbije, nadležna regulatorna tela moraju da se bave time. Od REM-a sam dobio odgovor koji su pisali vlasnici „Junajted grupe“ i „Adrija njuz“, vlasnici „N1“ i „Nove“, u kome se pozivaju na odgovor onih koji su instalirali te piratske televizije. Oni kažu da nisu nadležni za lažne prekogranične kanale. Jesu, nadležni su za SBB za regulatora i nadležni su da nalože regulatoru da isključi lažne prekogranične kanale, kažu ne mogu da utvrde. Po zakonu imaju pravo da angažuju strana pravna i fizička lica u svrhu pomoći da se takve neke pojedinosti utvrde. Dame i gospodo i treći put su naši domaći mediji, koji su registrovani u Republici Srbiji u nepovoljnijem položaju, zato što SBB domaćim kanalima, čiji program koriste u 80% slučajeva, ne plaćaju za emitovanje ništa. Dok ovim lažnim prekograničnim kanalima, plaćaju i do tri evra po korisniku, odnosno pretplatniku SBB-a. Ima lažnih prekograničnih kanala koji dobijaju milionske cifre mesečno, za navodno reemitovanje, u stvari emitovanje se vrši i proizvodnja u Srbiji. Tom povlašćenom položaju, lažnih piratskih medija se mora stati na put. To je isto, kao kada bi u povlašćen položaj doveli trgovca ukradenih automobila, u odnosu na regularnog proizvođača i trgovca automobila. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić. Izvolite koleginice.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz ministarstva, ne trebaju nama spoljni neprijatelji kada imamo unutrašnje neprijatelje, reče jedan pa ostade živ, valjda se zove Sergej Trifunović - u Srebrenici je bilo genocida. Sram da ga bude, u Srebrenici nije bilo genocida. Mi smo odbrambeni narod, celog života vodimo odbrambenu politiku. U Srebrenici je bilo zločina sa obe strane, stradali su i Muslimani i Srbi, ali ja ljude delim na dobre i loše, a ne po pripadnosti. Znači, jednom zauvek hajde, te majke boli do koske, da lečimo rane. Kako ga nije sramota, pa zna li on šta znači genocid, istrebljenje? Pa, kakvo istrebljenje kada imamo zajedničkog predsednika opština, tamo ljudi rade, žive, privređuju. Mirimo ljude. Kraj više o tome. Zločina je bilo, genocida nikad. Kraj. Mi danas govorimo o Predlogu zakona o trgovini, hajde malo da vidimo kako se to trgovali, a pre svega, s obzirom da je ovo krovni zakon, on se usklađuje sa Zakonom o inspekcijskom nadzoru i Zakonu o opštem upravnom postupku. Da vidimo kako su to trgovali od 2000. do 2012. godine. Bivši ministar odbrane, koji je pretopio sve tenkove i prodao čamce, pa kada je bila ona katastrofalna poplava, sećate se kako je bilo, nismo imali čamce za spašavanje, pazario je čovek stan od milion evra, bez dana radnog staža, svaka mu čast. Tako ne treba, evo ko sluša, ako sluša i gleda neko od dece, deco ovako ne treba. Živković, pazario vinograde, subvencije dobio 525.000 evra, pazario vinograde, pare nije vratio. Postoji još nešto, o tome niko ne priča, penthaus na Vračaru, evo ja ću da pričam. Dalje, Đelić, inkasirao 11 miliona evra, nestao bez traga, sada se tu pojavio, preko „Meridijan banke“. Tadić, inkasirao vilu od 300 miliona evra. Pokrali ovu zemlju, sram da ih bude. Godine 2008. je 400.000 ljudi ostalo bez posla. Pa, nije to 400.000, milion ljudi sa porodicama. Nezaposlenost 27%, danas, evo sada reče ministar, 12,1%. Tako se radi. Mogu da pričam danas sa ponosom o trgovini, nema pljačke, nema korupcije i ako ima, bila su pre neki dan gospoda iz Agencije za borbu protiv korupcije, imaju dokaze svih koji imaju putera na glavi, koji su krali, biće procesuirani. Tako radi odgovorna Vlada. Danas možemo da govorimo o trgovini, jer je prosečan lični dohodak 460 evra, a bio je 330, to je velika količina para. Minimalac je bio 16.000 dinara, pa šta da kupite za 16.000 dinara? Danas je 27.200, do Nove godine će biti mnogo više. Tako radi odgovorna Vlada. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Ja bih o amandmanu gospodina Rističevića, pošto on govori o stvarima koje se tiču naših poljoprivrednih proizvođača, robe, usluga. Kako su malopre govorili, kako je on govorio, a i ja uvek to kažem, naši poljoprivredni proizvođači imaju veoma kvalitetne proizvode. Posebno kvalitetni proizvodi su sa područja jugoistočne Srbije, sa brdsko planinskih područja iz kakvog ja dolazim, ali jeste problem kod naših ljudi ta trgovina zato što oni ne mogu obezbediti adekvatne uslove da prevezu, da odvezu tu robu do pijace u Nišu, do pijace u Beogradu. To radi neko drugi sada smo ovim zakonom neke stvari korigovali, ali i dalje moramo ljudi ta trgovina zato što oni ne mogu obezbediti adekvatne uslove da prevezu, da odvezu tu robu do pijace u Nišu, do pijace u Beogradu, to radi neko drugi. Sada smo ovim zakonom neke stvari korigovali, ali i dalje moramo raditi na tome da obezbedimo bolje uslove života za naše poljoprivredne proizvođače koji žive u našim selima, u brdo planinskim područjima, opštinama, jer ponovo kažem, da veliki broj naših sela nemaju ni trgovinske radnje, ali sa druge strane imaju kvalitetne proizvode. Uvaženi ministre, vi sa vašim Ministarstvom rada i socijalne politike radite na tome da svuda izjednačimo uslove života i ja ću podržati i Predlog ovog zakona i sve ove stvari, ali uvek napominjem da moramo staviti veći akcenat na naše ljude koji žive na selu i od sela, na području jugoistočne Srbije i u brdo planinskim područjima. Hvala još jednom.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre, stigli smo do člana 9. Govorimo danas o ravnopravnosti u trgovini, govorimo o uslovima za obavljanje trgovine, o sprečavanju narušavanja ravnopravnosti na jedinstvenom tržištu u Republici Srbiji. Uvek su zanimljive diskusije kolege Rističevića, posebno je meni uvek interesantno to poređenje koje se pravi između vlasti od i do 2012. godine, pa čak i pre 2012. godine. Sećamo se da je Centar za istraživačko novinarstvo objavio platformu na kojoj se nalaze informacije od 24 sporne privatizacije i kakve je to posledice izazvalo za naše tržište. Dakle, radi se o periodu između 2001. i 2003. godine, pa i kasnije do 2005. godine, o periodu kada je premijer bio i Zoran Živković, kada je ministar za privatizaciju bio Aleksandar Vlahović. Tada je oko 1400 preduzeća privatizovano. Zloupotrebe položaja dovele su do velikih posledica po naše javne finansije. Nad železarom „Sartid“, ako je samo uzmemo kao jedan do primera je 2002. godine pokrenut stečaj zbog prezaduženosti, da bi je 2003. godine prodali. Ono što je bilo sporno je da je prvo bilo potpisano pismo o namerama sa kupcem, pa je tek onda pokrenut stečaj i postupak prodaje. Preduzeće je prodato za oko 20 miliona dolara iako je procenjena vrednost bila mnogo veća i kretala se čak od 28-50 miliona dolara. Dakle železara „Smederevo“ je bila bez ikakve perspektive, a danas imamo potpuno drugačiju situaciju, danas doprinosi stabilnosti budžeta, zapošljava mnogo ljudi. Kineski partneri su sačuvali posao za više od 5.000 ljudi i sa proizvodnjom koja je u prošloj godini išla i do dva miliona tona, železara puni i budžet Smedereva. Od 2016. godine, kada je železaru preuzela HBIS grupa investirano je više od 160 miliona evra. Naravno, oni koji su učestvovali u spornim privatizacijama, sada prvi kritikuju i to neka njima služi na čast što na očigled građana koji se dobro sećaju svega, vode prljavu kampanju služeći se lažima, čak i napadima lične prirode na članove Vlade. Zoran Živković pričom o diplomi ministra unutrašnjih poslova Nebojše Stefanovića, samo zapravo želi da skrene pažnju sa afera i sa spornih privatizacija, a odgovor na pitanje koje je i kolega Marijan Rističević postavio ovde u Skupštini, pošto govorimo o njegovom amandmanu – odakle njemu diploma, ja ću dodati, ako je uopšte Zoran Živković i ima, još uvek nismo dobili. Tako da bih podržala diskusije i amandmane gospodina Rističevića. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite kolega Šešelj.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, evo već tri dana mi raspravljamo u Narodnoj skupštini o zakonima o trgovini bez ministra koji je zadužen za taj resor. Šta je to bilo toliko važno i šta je važnije od skupštinske rasprave, da li ima nešto preče da ministar ne bude u Narodnoj skupštini? Valjda ministar za taj resor treba da prati izmene i dopune i da objašnjava narodnim poslanicima. Ja cenim i poštujem što je gospodin Đorđević tu predan i prisutan svaki dan, mogao bih samo da zaključim da je verovatno to tako zato što se sprema da preuzme taj resor u sledećem mandatu. To bi možda bio dobar potez. Ali, sada imajući u vidu da je gospodin Đorđević tu svaki put kada ostali ministri neće da dođu u Skupštinu, već je prozvan kao ministar opšte prakse, ovo o čemu mi danas razgovaramo i to opšte neprisustvo ministra Ljajića pokazuje i odnos vlasti prema Narodnoj skupštini i pokazuje da mi sa ovim zakonima samo ispunjavamo formu, a ništa ne radimo vezano za suštinu naših problema, što bi Englezi rekli – ne pričamo o slonu u prostoriji. Izvor svih naših problema vezanih za trgovinu jeste Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Sve dok se taj sporazum ne stavi van snage, mi ćemo i dalje stvarati sve nepovoljniju i nepovoljniju situaciju za našu privredu. To je činjenica. A sada da li ćemo uvesti ovaj metod ili onaj tamo ili nešto drugo ili ćemo promeniti nešto u terminologiji, apsolutno je nevažno. Dakle, trebalo bi da raspravljamo o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju i trebalo bi da ono što govori većina predstavnika vladajuće većine u Narodnoj skupštini, a to je da se nešto epohalno desilo 2012. godine, to je konačno svanulo jutro za Srbiju, i šta se već tu desilo, trebalo bi onda da vidimo i na delu da se to pokaže, a ne da bude kao što je sada situacija već sedam godina, da mi faktički imamo kontinuitet sa vladama DS i bivšeg DOS-a, jer sve dok bude izgovor – znate, nismo to mi uradili nego neko drugi, nismo to mi izmislili nego neko drugi, a ništa se ne radi da se problem reši, evo, sada imate većinu, hajde promenite, ako ste protiv toga. Mi ćemo i dalje biti u ovom našem bespuću, nadajući se valjda da će nam to imaginarno učlanjene u Evropsku uniju samo po sebi nešto više doneti.
Zahvaljujem. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Iako visoko cenim većinu, gotovo sve amandmane kolege Rističevića, moram da kažem da predlažem da se ne prihvati ovaj amandman, zbog onog obrazloženja koje je Vlada Srbije dostavila u svom mišljenju. Međutim, ovo što mene brine, gospodine predsedavajući, to je jedno narastanje agresije, histerije i nasilja u društvu, što možemo da vidimo ovih dana i po medijima i imamo jedan frapantan primer u tom smislu. Naime, funkcioner Narodne stranke Vladimir Gajić, po nalogu njegovih šefova Vuka Jeremića i Dragana Đilasa, na najprostačkiji način je izvređao poslanicu DS Natašu Vučković. Milim vas, pogledajte šta je on rekao za nju: „ti si beda, bedina, ti si impotentna amaterka“. Ja sam stvarno, da kažem, zaista i ljudski ganut i uznemiren ovakvim histeričnim, prostačkim i vulgarnim vređanjem narodne poslanice, iz koje god ona stranke dolazila. Dakle, u pitanju je poslanica DS, koju je taj Vladimir Gajić na najvulgarniji način izvređao na Tviteru, i zaista mislim da mi kao društvo treba da se pozabavimo time da smanjimo ovaj stepen nasilja, govora mržnje koji se pojavljuje u medijima. Znate, ja sam zaista jedan izraziti pacifista i gnušam se nasilja svake vrste, dakle, za mene je ovo zaista neprihvatljivo. Nataša Vučković je u intervjuu u „Novom magazinu“, ako se ne varam, rekla kako bojkot nije politika i to je jedini greh Nataše Vučković. I zaista bojkot nije politika. Bojkot ni na koji način ne može da bude politika, a zaslužila je ovako divljanje i ovakvo vulgarno ponižavanje od strane ostatka tog Saveza za Srbiju. I nije ovo, da vam kažem, predsedavajući, jedini primer. Danima već traje jedna borba u tom Savezu za Srbiju između Jeremićevih i Đilasovih. Verovatno da je u pitanju borba za prevlast u okviru samog Saveza za Srbiju i imamo svaki dan napade jedne grupacije na drugu grupaciju, verovatno da Đilas, znate, on ne voli konkurenciju, verovatno da je u pitanju borba za prevlast, on želi da bude neprikosnoveni lider, pa sad želi na svaki mogući način da ukloni svakog onoga ko mu je na neki način konkurencija. Ja zaista opet ponavljam da mi kao društvo treba da nađemo načine i modele da se izborimo sa ovakvim vidovima nasilja i govora mržnje koji dolaze od strane ovog Saveza za Srbiju, Đilasa i ostalih. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Ljubić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, Zakonom o trgovini sprovedene su značajne izmene u pogledu opštih uslova za obavljanje trgovine na unutrašnjem tržištu. Uvedena je klasifikacija oblika i načina trgovine, kao i pravni okvir za unapređenje trgovine, a sve u cilju razvoja tržišne utakmice i ravnopravnosti trgovaca. Sprovedena je reforma inspekcijskog nadzora koji vrši tržišna inspekcija u pravcu efikasnijeg sistema kontrole. Do 2012. godine trgovina u Republici Srbiji razvijala se bez osmišljene i konzistentne trgovinske politike. Maloprodajni sektor je pokretač rasta konkurentnosti i zapošljavanja. On predstavlja stub ekonomije. Maloprodajne usluge su ključne za modernu ekonomiju. Naš cilj je izgradnja moderne tržišne privrede, a time i moderne trgovine. Trgovina sve više postaje ključni motor razvoja tržišne privrede. Adekvatna informatička baza je osnova za razvoj poslova i kreiranja trgovinske politike. Na taj način resorno ministarstvo i Vlada Republike Srbije će voditi aktivnu politiku planiranja i sprovoditi konkretne mere u procesu izgradnje strukture tržišta i trgovine. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, kolega Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj zakon o trgovini trebalo je doneti ranije i početi sa otklanjanjem posledica ranijeg režima koji je u trgovini bio pre svega najveći, da kažem, štetni po državu Republike Srbije, da su kriminalci imali priliku da se bave trgovinom i špekulacijama, a da nadležni državni organi nisu reagovali u smislu odredaba zakona. Ono što želim da kažem je da je u Srbiji problem najveći sa inspekcijama. Inspektori ne obavljaju svoju dužnost u skladu sa zakonom, bio onaj koji je na snazi i ovaj koji se priprema i treba da stupi na snagu. Pre svega, pitanje je kada se vrše inspekcije, ko vrši inspekciju, kod koga odlaze inspektori da vrše inspekciju i inspekcijski nadzor. Imamo inspekcija jako puno. Međutim, uzmite u obzir opštinu Čajetina i Zlatibor, selo Jablanicu, Semegnjevo, Dobroselicu, Negbinu, Kućane, Jasenovo itd. i ovim zakonom se predviđa da isključivo trgovinom mogu da se bave trgovci. A šta ćemo da radimo kad iz ovih dvadesetak sela na Zlatiboru iznesu svoju robu poljoprivrednici i stočari na pijacu, a dođe inspekcija i kaže – a, vi niste trgovac, trgovac je Zlatiborac. I Zlatiborac koji nema kožu, e, on će imati pravo da se bavi trgovinom.
Zahvaljujem. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u pitanju su veletržnice, to je za nas poljoprivrednike veoma zanimljivo ali moram reći da se radi o trgovini na veliko. Stranka bivšeg režima je takođe trgovala na veliko. Prodala je zemlju za fotelju, trgovali su nacionalnim interesima ove zemlje, trgovali su suverenitete ove zemlje i prodavali ga budzašto. Proizvodnja ih nije interesovala za kredite i za novac od prodaje kapitala za tuđi novac trgovali su tuđom robom. Što se poljoprivrednika tiče, poljoprivrednici su 90-ih godina podneli teret socijalnog mira, to izdržali, cene poljoprivrednih proizvoda su bile ispod socijalnih. Jedan vagon pšenice je vredeo kao gajba piva zbog inflacije. Kamion stoke, za kamion stoke niste mogli dobiti više od 100 maraka. Poljoprivrednici u Srbiji ili seljaci su svesno bez velike pobune izdržali teret vojnih i ekonomskih pritisaka na našu zemlju. Mi smo sanjali da posle promena država to poljoprivrednicima vrati. U to vreme Miodrag Kostić i ostali današnji veliki poljoprivrednici se bavili švercom nafte i preprodavali poljoprivrednicima. Nije im palo na pamet da se bave poljoprivredom po socijalnim cenama. Danas su oni veleposednici, dok smo mi sanjali san o tome da posle promena država sve to vrati poljoprivrednicima što su izgubili ne obnavljajući mehanizaciju 90-ih godina i opremu, dotle su tajkuni zajedno sa pojedinim liderima DOS-a, sanjali san da kada do promene dođe kako da zaposednu stotine i stotine hiljada hektara poljoprivrednih površina. To su i učinili. Kada su kupili kombinate radnike su otpustili, stoku rasprodali, a time naše prerađivačke kapacitete, klanice itd, ostavili bez sirovina. Tako su uništili prerađivačku industriju. Preduzeća su ima bila kao školjke, isisaju kapital i to vrate u činiju, odnosno ono što im nije trebalo vraćaju se Agenciji za privatizaciju, koja je onda morala da izdržava takve firme iz koje su oni isisali kapital. Poljoprivrednicama nikada nije vraćen interes i ja sam se zalagao da poljoprivredno zemljište ne bude predmet privatizacije. Vlahović, ima poslanika ovde koji su bili u to vreme poslanici, izašao za govornicu i obećao mi, to stoji u stenogramima, i obećao da poljoprivredno zemljište neće biti predmet privatizacije, i slagao. Tražio sam da 30% prerađivačkih kapaciteta ode u vlasništvo poljoprivrednicima, kao nadoknada za izgubljenu dobit 90-ih godina. Ni to nisu mogli da dobijemo, nego su to šećerane, recimo, dali Miodragu Kostiću za tri evra, zajedno sa šećerom ni ugovorenom šećernom repom. Ali, Miodragu Kostiću to nije bilo dosta, pa je morao i da prepakuje, zbog prepakivanja je cena šećera i u Srbiji preferencijalna, šećer je u Bosni je bio dva puta jeftiniji nego u Srbiji, koji je taj šećer proizvodila. Kada se domogao zemljišta, onda mu se nisu neke parcele dopale. Onda je Vlada Mirka Cvetkovića, zamenila 1.200 hektara zemljišta koja je kupio Milorad Kostić, sitne parcele, to je spisak ovoliki bio, za ovoliki spisak državnih parcela, ukrupnjavali su privatno, a Zakon o poljoprivrednom zemljištu, kaže, da se zamena može vršiti samo kada se ukrupnjava državno, ali su ukrupnjavali Koletovo. Što znači da je Kole upravljao državom. To je bila ta vrsta trgovine i ja slobodno mogu reći da su oni prodali zemlju za fotelju, seljake su ostavili bez perspektive, bez mogućnosti da kroz preradu zarade ono što su izgubili ne samo 90-ih godina, već ono što u primarnoj proizvodnji danas, eventualno izgube, zbog niskih cena ne mogu ga kroz prerađivačku industriju da zarade, zato što im oni nisu omogućili da budu suvlasnici prerađivačkih kapaciteta. Ova država nije radila za običan narod, radila je za tajkune i za međusobno povezane funkcionere. Privatni biznisi su spojeni sa javnim funkcijama i da nije bilo promene 2012. godine ova država bi verovatno bila bivša. Mi moramo ubuduće voditi računa i dobro izračunati ono što je gospođa Jeftović rekla, 300 hiljade hektara poljoprivrednog zemljišta, to znaju kolege i sa desne i sa leve strane u Vojvodini danas vredi oko pet milijardi. Po ceni PIK Bečeja, u nekoj ponovljenoj privatizaciji, cena PIK Bečeja sa tri hiljade hektara zemlje je bila 50 miliona evra, to je sto puta manje zemljišta nego što su oni prodali sa svim kombinatima i zadrugama. Trista hiljada poljoprivrednog zemljišta vrede pet milijardi evra. Država je zbog tajkuna i bivših funkcionera oštećena za četiri milijarde 950 miliona evra samo u poljoprivrednom zemljištu, a da bi se bavili samo poljoprivrednim zemljištem stoku su poklali, radnike otpustili, prerađivačka industrija ostala bez prerade mleka, mesa, jaja i tako dalje. Tako da je šteta višestruka. Verujem da ćemo kroz veletržnice nešto učiniti, ali bez učešća poljoprivrednika u skladištenju, bez učešća poljoprivrednika u preradi, bez učešća njihovog u vlasništvu tih kapaciteta koje valja podizati, subvencionisati, bez učešća u hladnjačama, silosima, skladištima, bez učešća u preradi veletržnice će biti malo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima, narodna poslanica Snežana B. Petrović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, u vezi sa podnetim amandmanom mog kolege Rističevića imam potrebu da ukažem na sledeće, da je u Srbiji od ukupnog broja stanovništava 4,5% nastanjeno u van gradskim sredinama, da je imamo 4700 srpskih sela, da imamo 631 hiljadu registrovanih domaćinstava u kojima živi pretežno starije stanovništvo, ali i podatak da u hiljadu sela nema nijedne prodavnice. S obzirom da raspravljamo o amandmanu o Predlogu zakona o trgovini ovo je prilika i potreba da kroz ovu formu koja je predložena u zakonu ukažem na to da se treba učiniti maksimum da se u selima formiraju prodajni objekti, da kažemo trgovine, prodavnice u kojima ti stariji žitelji mogu da obezbede sebi potrebne namirnice jer često nisu u mogućnosti da putuju dalje da iste pribave. Imamo zadruge i zadruge imaju nekoliko formi i one rade i tu gospodin Krkobabić dobro radi na razvoju zadrugarstva, ali nama je potreban dalji razvoj sela i ruralnog područja i to sve u skladu sa nacionalnom strategijom koju je promovisao i podržao predsednik Vučić da se u narednim godinama poseban akcenat stavi na dalji razvoj ruralnog područja i obnovu sela. Molim gospodina ministra koji je danas ovlašćen, ali i nadležnog ministra da se razmotri mogućnost da se nađe u okviru ovog predloga zakona određene povoljnosti, ne mogu reći povoljnosti, jer njima na selu je život veoma težak, znači, podsticajne mere za otvaranje trgovinskih objekata u selima i snabdevanje našeg starijeg stanovništava. Naša Vlada i politika ove Vlade garantuju da brigu o svakom građaninu, naročito kroz nacionalnu strategiju daljeg razvoju i obnove ruralnih područja i obnove sela, da će to biti, i ja vas samo molim da pored svih prioriteta i ovaj prioritet bude jedan od važnih, jer nam je važan svaki čovek, a naročito nam je važno da starijem stanovništvu u selima obezbedimo jedan koliko je moguće kvalitetan život. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem, koleginice Petrović. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Slažem se s vama da je nama najveći problem u stvari to što demografska slika, s jedne strane, se u Srbiji pogoršala i mere koje i sam predsednik, smatrajući da je to jedno od najvažnijih stvari, jer bez ljudi, džaba nam i dobri zakoni, džaba nam i zakoni i sve ostalo ako nemamo ljude, da moramo nešto da promenimo. Svakako, okosnica svega jeste da ne živimo svi u gradovima, već selo mora da živi. Kad je u pitanju ovaj zakon, i kad pričamo o trgovini i elektronskoj trgovini i o robnoj berzi, jedna od stvari jeste upravo to približavanje i sve mogućnosti ovih zakona upravo onim ljudima koji žive na selu. Jer, neke stvari koje se i primenjuju ovde su daleko od toga da su pristupačne ili da su razumljive za neke ljude koji danas žive tamo, a svakako da bi zadržali mlade i da bi oni živeli, oni moraju da imaju sigurnost posla. Sigurnost posla se obezbeđuje, na neki način, i sprovođenjem ovog zakona, a zatim, naravno, i sprovođenjem Zakona o elektronskoj trgovini, jer oni bukvalno elektronsku trgovinu mogu da rade iz bilo kog dela naše zemlje i da i ako žive na selu, da imaju potpuno isti osećaj kao da žive u gradu i kao da su prisutni tamo gde se nešto dešava, a da im za to nije potrebno da bi plasirali svoju robu da moraju da žive u gradu ili da imaju svakodnevne troškove, odnosno da moraju da idu do grada ili do nekog centra gde bi prodavali to što proizvode. To jeste jedan segment koji indirektno utiče na to da sigurnost posla i da se ekonomske migracije ne dešavaju. Mislim da je o tome kolega Rističević dosta pričao kada je u pitanju selo i problemi koji postoje na selu, ali i svemu onome što neki negativni primeri iz svega onoga što se dešavalo u prošlosti, a o dosta toga je bilo priče ranije, dovode do toga da i naši mladi vide da jednostavno neke stvari se po tim pričama loše dešavaju i da oni nemaju šta da traže ovde. Mi kao država, mi kao Vlada, želimo to da promenimo. Želimo da im pružimo šansu i želimo da kažemo da smo mi zemlja koja pruža jednake mogućnosti za sve građane, za sve mlade i to je jedini način da mladi ostanu u našoj zemlji. Hvala.
Zahvaljujem, ministre. Koleginice Petrović, vi želite repliku? Izvolite.
Vaše izlaganje me uverava da dobro radite i da je politika ove Vlade usmerena kako na čitavu Srbiju, tako i na srpsko selo. Srpski seljak, bez uvrede, ili seljanin, kako je to govorio akademik Lukić, je Srbiju gradio, podizao i u ratu branio, a i u miru podržavao. Nikada ne smemo da zaboravimo srpskog seljaka. Ja sam dete sa sela i dužnost mi je i obaveza da dam podršku, a vaše izlaganje i politika naše Vlade me uverava da ćemo osnažiti srpsko selo. Snažno selo jednako je snažna Srbija. Hvala vam na tome.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Ja bih se nadovezao, kao što je rekla i koleginica Snežana, govorimo o selu, govorimo o poljoprivredi, govorimo o trgovini. Sve te stvari su vezane jedna za drugu. Gde je selo, gde je seljak, gde je kvalitetno jagnje, sir, da li je kvalitetan belmuž, da li je nešto drugo sa naših pašnjaka ili voćnjaka, sve to je veoma kvalitetno ali, vrlo je teško da dođe do kupca, nego tu dolaze nakupci i gde je velika razlika u ceni, dođe od proizvođača do konačnog kupca, gde su ti nakupci, ljudi koji stvarno rade neke stvari, koje nisu dobre za našeg seljaka. Ja još jednom kažem i govoriću uvek o našem selu, poljoprivredu, i dobro je što se o tome govori ovde u Skupštini, da je selo stub naše Srbije, da je seljak branio i hranio zemlju, ali je vrlo bitno da znamo da svi mi koji smo tu imamo neko poreklo iz sela. Ali, s druge strane, mi koji živimo na selu, mi koji radimo poljoprivredu, siguran sam da imamo osećaj za one stvari koje su bitne za naše selo, za našeg seljaka, za našu poljoprivredu. Uvek govorim i uvek ću govoriti iz srca, iz onog dela što znam, zato što sam u području gde se veoma teško živi, gde je selo u brdsko-planinskim područjima, gde nema nigde, većim delom naše opštine, a i na jugoistoku Srbije, nema ni interneta, tako da sam više puta tražio od nadležnog ministarstva telekomunikacije da se obezbedi pokrivenost internetom do naših sela, do tih naših lepih sredina, gde možemo imati mogućnost da živimo mnogo bolje. Još jednom, pozivam sve kolege poslanike da dođu i da budu sa nama kada počnu poljoprivredni radovi i ja bih vrlo rado ugostio nekog poslanika koji živi u gradu, da oseti probleme u našem selu, da odemo zajedno da radimo poljoprivredne radove i da zajedno posle odemo do kuće u selu, da završimo ono što je potrebno, a kada vidimo koliko je slaba struja, da nema vode, da nema prodavnice, da nemamo doktora, e, to su stvari koje su sada trenutno fakat i o tim stvarima moramo ovako pričati i govoriti, transparentno. S druge strane, naša Vlada radi na rešavanju ovih problema koji su zaostali od prethodnog perioda. Ali, to su stvarno problemi i za svakog čoveka se moramo boriti. Još jednom, organizacije koje mi radimo u tim malim sredinama, kao što je Svrljig, Bela Palanka, gde je "Belmužijada", gde su "Dani banice", evo, sada je u Knjaževcu organizacija "Sabor na Kadibogazu", na tim mestima ljudi se viđaju, tu se razmenjuju iskustva. Ali, s druge strane, nije lako živeti u takvim područjima. Ako tamo želimo da ostanemo, moramo više izdvajati za naše žene na selu, za našu decu na selu, za naše poljoprivredne proizvođače koji žive u takvim područjima. Hvala još jednom.
Zahvaljujem, kolega Miletiću. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam ovim mojim amandmanom tražio brisanje ovoga člana 23, iz jednog prostog razloga što ovaj član uvodi ograničenja o tome ko sve može da se bavi trgovinom. Meni je obrazloženje Vlade zbog čega nije prihvatila ovaj amandman u najmanju ruku zanimljivo, gde se kaže - amandman se odbija iz razloga što na veletržnicama mogu raditi samo oni ljudi koji imaju diplomu trgovca. Mi svi znamo da je trgovina najstarija delatnost ljudska, da je to univerzalna delatnost i da se trgovinom bave, pre svega, oni koji imaju talenta za to. Može neko imati i sve diplome iz oblasti trgovine, a recimo da u praktičnom pogledu, u praksi, ne može ništa da uradi. Dakle, mislim da ne treba uvoditi nikakva ograničenja, nego jednostavno pustiti da se ljudi bave trgovinom onoliko koliko su za to sposobni i onoliko koliko osećaju da su za to sposobni. Pošto se radi o veletržnicama, ja mogu da pretpostavim da ste možda hteli sa ovim da izbegnete, da eliminišete nakupce i tako neke druge stvari, ali onaj proizvođač svoje robe na veletržnicama ima pravo sa svojom robom da radi šta hoće i da je proda na bilo koji način. Recimo, ako uzmemo da je reč o poljoprivrednim proizvođačima njima je najjednostavnije i najlakše da tu svoju robu daju na kvantaškim pijacama, da je prodaju odjednom da bi išli ponovo da rade na tim svojim poljoprivrednim gazdinstvima. Tako da, mislim da nije trebalo uvoditi ova ograničenja, jer za tim apsolutno nema nikakve potrebe. Diploma kao diploma, mi znamo kako se danas dolazi do diplome. Diplomu je danas lakše kupiti, nego malo bolji telefon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vera Jovanović. Po amandmanu. Izvolite, koleginice Jovanović.
Zahvaljujem, kolega Milićeviću. Ministre sa saradnicima, ne prihvatam predloženi amandman, podržavam Predlog zakona. Moram da kažem da Vlada čini napor da se nasleđeni problemi urede i u trgovini, kao i u ostalim segmentima društva. Setite se inflacije 1990. godine, setite se uništene privrede, tajkunskih privatizacija, uništene proizvodnje, 2012. godine, nasledili smo haos svuda i na svakom mestu. Ako nema proizvodnje, nema ni trgovine. Ovih kojih danas nema u parlamentu su deo te rušilačke armade, ali ovih dana je i njihova nervoza dostigla maksimum. Zašto? Pa, oni ne mogu da prihvate činjenicu da je Srbiju posetio Emanuel Makron, predsednik, tako važne evropske države, Francuske. Oni znaju da je to uspeh Aleksandra Vučića i Srbije koja je danas cenjena i na istoku i na zapadu. Gospoda iz opozicije besno reaguju što ih nije primio Makron. Pa, nije, a možda ta inteligencija nema nikoga ko govori francuski pa da napiše pismo ambasadoru da žele susret sa njim. Ko zna, možda da su napisali pismo na ćirilici, možda bi ih i primio, s obzirom da se on potrudio da svoj govor izgovori na našem lepom jeziku, a to je uvažavanje našeg predsednika, uvažavanje naše Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Moram samo jednu stvar da podelim sa vama, što mi je sada, kada ste rekli veletržnica, palo na pamet, a to je jedna stvar o kojoj mi ovde pričamo. Non-stop pričamo o Evropi i Ruskoj Federaciji, a jedna stvar i jedno tržište je za nas otvoreno i mislim da, kad je u pitanju trgovina i kad je u pitanju elektronska trgovina, naše prisustvo tamo i te kako može da bude vrlo korisno za našu zemlju, a to je Afrika i afričke zemlje. Želeo bih da vam kažem da iz nekog svog ličnog iskustva, s obzirom da sam bio tamo, da zemlje na afričkom kontinentu su i te kako privržene Srbiji i te kako nas vole i to je posledica neke dobre politike koju smo vodili ranije, ali koju i danas vodimo. Mislim da smo u nekom periodu od 2000. do 2012. godine, dosta pričamo o stvarima koje su negativne, a to još jedna dodata u celoj toj priči jeste to da te naše prijatelje na afričkom kontinentu smo u potpunosti zapostavili, da smo doveli do toga da, kad su osnovne stvari bile u pitanju i kad je politika naše zemlje, jednostavno, nismo želeli da imamo nikakav kontakt sa njima, iako smo znali da su oni naši prijatelji, da kad je u pitanju jednostrano priznanje Kosova i to što smo dozvolili da oni nemaju nikakvu informaciju o tome kakav je naš stav prema tome, doveli do toga da pola naših prijatelja na afričkom kontinentu je priznalo, da mi danas naporno radimo sa njima i da većina njih povlači ta priznanja upravo zbog toga što su oni naši prijatelji. U razgovoru sa njima oni su vrlo voljni da, kad je u pitanju trgovina, to se vrati na neki nivo od ranije, da otvore njihova tržišta, da kupuju robu od nas, da to bude mogućnost da naši trgovci, naši proizvođači, naši poljoprivrednici svoju robu plasiraju tamo. Ovo prilika da, pored toga što Srbija ima dobre odnose sa EU i sa Ruskom Federacijom, mi budemo ta spona Ruske Federacije i EU ka afričkom kontinentu. Oni su vrlo voljni da se to radi na taj način. Mislim da svi mi svi ovde i vi narodni poslanici i mi, Vlada Republike Srbije, treba da radimo na tome svakodnevno, da gajimo to prijateljstvo prema tom narodu, da imamo stalne kontakte sa njima, jer te mogućnosti koje su pred nama, jednostavno, druge zemlje nemaju. Mislim da neka druga zemlja da ima deseti deo onoga što mi imamo, da bi to mnogo, mnogo bolje iskoristila od nas, koji imamo 100% mogućnosti prema afričkim zemljama. Zato pozivam i sve vas, ko god je u mogućnosti, ko god ima kontakte sa bilo kim u nekoj afričkoj zemlji, da ima stalne kontakte, da to prijateljstvo negujemo, jer to je budućnost. Afrički kontinent je budućnost. Hvala.
Zahvaljujem, ministre. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, evo konačno zakoni iz resora Ministarstva trgovine su došli u Narodnu skupštinu, jer je to ministarstvo jedno od retkih koje se, pored svojih kadrova, oslanjalo na neke projekte sa strane. Stigli zakoni, a nije stigao resorni ministar, tako da ministar Đorđević ima nezahvalnu ulogu danas da brani zakone ministra koji ignoriše i Narodnu skupštinu i narodne poslanike. Zakon o trgovini je svakako ključni i temeljni zakon ove delatnosti, gde se regulišu svi poslovi vezani za trgovinu. Naveli ste da je vaše ministarstvo 2016. godine formiralo Radnu grupu za analizu i izradu propisa iz delokruga rada ministarstva, a naročito propisa koji uređuju tržište, što je u redu, ali sada je druga polovina 2019. godine i znači da je prošlo pune tri godine. Tri godine trudnoće da bi se izrodilo ovo zakonodavno čedo? U obrazloženju zakonskog predloga citirali ste neke izveštaje iz 2001. godine i to na engleskom jeziku. Nije bitno da li ja poznajem taj svetski jezik, što je svakako inovacija svoje vrste. Još jedna interesantna stvar, u ovom navođenju piše da je u Hrvatskoj 2016. godine učešće super marketa i hiper marketa u prometu iznosilo 68%. Nije problem što ste naveli Hrvatsku, ali gde nađoste da navodite podatke od pre toliko vremena, kad je trgovina, po vašoj tvrdnji, delatnost koja je u stalnom rastu i razvoju? Treba li da vas podsećam da, kada govori se o trgovini, su u pitanju objekti, komadi, masa, kilaža, procenti, pare? Nije to pitanje metafizike, svesti ili nečega što nije opipljivo. Trgovina je kasa, podatak, profit, krah. Vaše ministarstvo je obrazovano da prati stanje stvari u trgovini, ali kako ćete to da radite kad nemate podatke? To je isto kao kad hoćete da kopate kukuruz, a nemate ni njivu, ni motiku. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Bojiću. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Može da se kopa kukuruz i bez njive i bez motike. Može, recimo, kod Miodraga Kostića. On je pokupio sve njive, a ima i motike. Treba imati samo dobra leđa. Ovaj amandman govori o cenama. Već smo govorili više puta da se spajanjem javnih funkcija i privatnih biznisa u privatizaciji, bolje reći grabizaciji, ovi udruženi zločinački poduhvat, plus Boško Ljotić Žutić su sve kupili za džabe. Sve što je bilo naše, postalo je njihovo. Cena je bila „za džabe“, a i to „za džabe“ je imalo neke popuste. Da li je tako? Prethodno su kupovali recimo marke za desetinu njene vrednosti ne po realnom kursu, već po zvaničnom. Dobiju pravo da kupe marke, plate ih deset dinara, izađu na ulicu i prodaju za sto dinara, ponovo se vrate i kupe deset puta više maraka, iznesu to lepo na kipar i, kada je došla privatizacija, grabizacija, onda su sav taj kapital pretvorili još u veći kapital. Po procenama međunarodnih organizacija, naša zemlja je prodata za džabe. Izneto je to 2011. godine samo preko privatizacije, a to strane organizacije tvrde, 51 milijarda dolara. Toliko su oštećeni građani Republike Srbije. Sad, taj raj bogatih je zasnovan na paklu siromašnih. Rezultat toga je 600 hiljada ljudi otpuštenih sa posla i nije to sve, zato što su ti ljudi sa prihodovne strane prebačeni na rashodnu. Dakle, umesto da pune fondove, prešli su u socijalne slučajeve i država je morala da ima takvu vrstu rashoda. Što se cena tiče, to smo mogli da vidimo koliko košta država iz, gospodine Martinoviću, prepisa razgovora Roćen – Jeremić, koliko košta država, koliko košta ono majke državi Srbiji i Crnoj Gori, koliko košta prodaja nacionalnih interesa ne samo Srbiju i narod u Srbiji, već i narod u Crnoj Gori, koliko košta prodaja suvereniteta Srbije, kolika je cena prodaja suvereniteta Crne Gore. To je sve koštalo 30 noćenja u hotelu Sveti Stefan u Crnoj Gori. (Aleksandar Martinović: Dvadeset i devet.) Eto, dvadeset i devet. Dakle, ne čak ni 30, nego 29. Mora da im je Milo Roćenu i Jeremiću skinuo jedno noćenje i rekao – e neće, vala, biti 30, nego 29. Verujem da su toliko i cenili državu i verujem da građani po tome treba da cene ove što bojkotuju Narodnu skupštinu. Verujem da će sutra narod na izborima bojkotovati stranke koje bojkotuju Narodnu Skupštinu. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Po ovom članu u konkretnom stavu stoji da povećanje cene saglasnost treba da da resorno ministarstvo, odnosno resorni ministar. Mi smo svedoci realnosti koja vlada kada je u pitanju izvršna vlast i kada je u pitanju rad parlamenta. Resorni ministar je pre nekoliko meseci izjavio da mu ne pada na pamet više da se pojavljuje u ovom parlamentu i očigledno da njegova volja ili bolje reći samovolja je iznad bilo kog zakona i iznad Vlade. Mi smo ovde osuđeni da raspravljamo o zakonu čiji resorni ministar nije prisutan i razgovaramo sa uvaženim gospodinom Đorđevićem, koji može a i ne mora da zna odgovore na svako pitanje, pogotovo na ove amandmane. Naime, u ovom Predlogu zakona ima nešto što se zove dupliranje ovlašćenja. Zakon o Vladi jasno nalaže kako i po kom principu radi Vlada, kako donosi odluke. Zakon o trgovini ne može da bude iznad Zakona o radu Vlade. Vlada kao kolektivni organ donosi svaku odluku, i tu se podrazumeva da uz saglasnost resornih ministara, ali to ne može biti naglašeno ovde kada je u pitanju povećanje cena. Ključni problem kada je u pitanju sistem trgovine u Srbiji je sledeći, nama se najveći deo kapitala, kao države, preselio u trgovinu i to transferisanje iz proizvodnje u trgovinu. Još Srbija nije našla odgovor, pa i o ova Vlada, kako da veći deo tog kapitala vrati u proizvodnju. Mi imamo trgovinu koja je kao protočni bojler, uveze se roba iz inostranstva, uvoznici prodaju ovde po, naravno, višim cenama, stabilan kurs dinara, nemaju nikakvog rizika, to pretovre u evre, iznesu taj kapital ovi veletrgovci. Čitav sistem veletrgovine je zamišljen tako. Mi ovde mučimo muku kako da unapredimo, kako da stimulišemo razvoj privrede, razvoj proizvodnje. Ne možemo zato što taj deo kapitala, jednostavno, ne ulaže se u proizvodnju, nego se ulaže u nov uvoz robe, najvećim delom na uvoz robe, jer ako pada proizvodnja, ako pada privreda, pa samom tom logikom biće i manje domaćih proizvoda. Uostalom, ima u preseku psihologije ličnosti dosta toga što koriste ovi koji otvaraju mega markete. Mega market je zatvoren prostor, čovek nema predstavu o vremenu, da li je dan ili je noć, to je potpuno relativno kada se čovek nađe u takvom prostoru. Drugo, nije mega market namenjen za penzionere i starije ljude, zato što nema nigde mesta da se odmore. Treće, psihološki gledano, uvek su vam velike korpe na raspolaganju. Sramota čoveka ako ne popuni tu korpu. To je taj osećaj čoveka, tako je i zasnovana trgovina koja se sprovodi u Srbiji. Svako misli da je to povoljne cene, da je to zdrava konkurencija, a u stvari ništa nema od toga. Najmanje koristi mi pri ovakvim zakonima imamo zato što uz ovakav zakon, ovakve izmene zakona treba da ide splet izmena drugih zakona, kao što je Zakon o porezu. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Dragana Kostić. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem predsedavajući. Kao što je prethodni govornik rekao, član 28. se odnosi na formiranje cene i svakako da je neophodno da Vlada daje saglasnost za formiranje određenih cena. Vlada ne učestvuje samo u povećanju cena, nego i u korekciji cena. To znači da nekada cene mogu da se smanje, nekog proizvoda, uz saglasnost sa resornim ministarstvom, odnosno ministrom koji je na čelu tok ministarstva. Moram da se vratim pre 2012. godine, kada je savetnik u Ministarstvu trgovine, gospodin Mišić, koji je upravo učestvovao u formiranju Pravilnika o ceni narodnog hleba, da je i posebne neke uslove da taj narodni hleb mora da koristi određene aditive, a naravno te aditive mogli ste samo da kupite kod njega u njegovom privatnom preduzeću. Da se to više ne bi ponovilo, danas ova Vlada na čelu sa našim predsednikom, Aleksandrom Vučićem, se trudi da do ovakvih malverzacija više nikada ne dođe.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Suština je, koleginice uvažena, ovde da jednostavno dupliraju se ovlašćenja neka koja se odnose na resorno ministarstvo, a imamo Zakon o radu Vlade koji reguliše i donošenje odluka Vlade, a ovde dajemo ekskluzivno pravo ministru. Sad, zamislite kakav je to apsurd? Ovo ministarstvo se zove Ministarstvo za trgovinu i telekomunikacije. Nađite mi zajedničku vezu između telekomunikacija ili trgovine ili je to možda veza kao što je ministar Popović nedavno otišao da pričao o ovima iz Instituta „Mihajlo Pupin“ šta treba da rade? Zamislite, kakav apsurd, nema čovek blage veze o tome i priča naučnicima tamo šta treba da rade. Kakve veze ima trgovina i telekomunikacije? Sad, zamislite sledeću situaciju, hipotetički, na preporuku EU ili evropske zajednice, kako se to kaže, jednostavno nema u nazivu tog ministarstva trgovina, kaže, telekomunikacije i slobodne aktivnosti. Karikiram. Ovde stoji u ovome zakonu da ministar za trgovinu daje saglasnost na povećanje ili na sniženje cena, to je potpuno svejedno. Valjda se Zakonom o radu Vlade to definiše, a ne pojedinačnim zakonima. Postoji nešto što se zove kolektivno odlučivanje u Vladi i predsednik Vlade odlučuje, u krajnjem slučaju ima diskreciono pravo u pojedinim situacijama, do duše u cenama, a ne da apostrofiramo da to ministar mora da da saglasnost.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, narodna poslanica Dragana Kostić. Izvolite.
Član 28. glasi: „Ako je zakonom određeno da Vlada daje saglasnost na cene“, ne piše da daje ministar trgovine saglasnost na cene. Vlada donosi na osnovu predloga resornog ministra. Uz to, neophodno je da i druga ministarstva daju pozitivnu saglasnost na preporuku resornog ministra, pa na osnovu toga Vlada donosi cene. Znači, uopšte niste u pravu ovo što ste rekli. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Vlada odlučuje, koleginice, na osnovu predloga ministra i ministar nadležan za odgovarajuću oblast. Ovo je Zakon o trgovini. Nije valjda da mislite da ovde odlučuje ministar o radu i socijalnim pitanjima, valjda je u zakonu logično, logikom stvari ide, možda i jeste. Možda mi koji nismo za ulazak u EU nismo na tom nivou shvatanja, pa nam objasnite. Bilo bi dobro da objasnite. Valjda bi ministar trebao. Suština je sledeća, vi izbegavate da odgovorite ili neko od ovih koji vam dobacuju da to nije Zakon o radu Vlade, jeste Zakon o Vladi, gde se reguliše rad Vlade, ali dajte da objasnite zašto vam ministra resornog nema ovde? Da li je to kriza Vlade? Da li je to kriza vlasti u Srbiji? Da li je to kriza autoriteta predsednika Vlade kada ne može resornog ministra, nego gospodin Đorđević dolazi tu? Naravno, daje adekvatne odgovore, ali oni su više u svrhu budućih izbora ili političkog obračuna, a ne nešto što bi se nazivalo stručna rasprava.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, narodna poslanica Dragana Kostić. Izvolite, koleginice Kostić.
Ovako, da je kriza u Vladi, sigurno bi narod 55%, koliko se izjašnjavao da glasa za SNS, sigurno se ne bi izjašnjavao. Druga stvar, pošto ste tražili da vam objasnim oko cene, da vam kažem primer. Cena uglja, resorni ministar, znači ministar energetike, daje predlog da se cena uglja poveća ili smanji. Na to, traži se saglasnost Ministarstva finansija, Ministarstva privrede i ostalih ministarstava, pa se tek na osnovu toga Vlada izjašnjava i daje odluku, odnosno rešenje da se cena uglja poveća ili ne. Na primer, za neke druge proizvode iz nekog drugog resornog ministarstva, resorni ministar daje predlog, a onda sva ostala ministarstva se saglase sa tim ili se ne saglase, pa na osnovu toga Vlada donosi cene. Prema tome, to što vi pričate uopšte nema smisla.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Možda ja nisam smislen čovek, ali gledajte o čemu se radi ovde, koleginice. Zašto izdvajati u ovom Zakonu o trgovini resornog ministra? To se podrazumeva, to je Zakon o Vladi Srbije, pročitajte, videćete. Sve to što ste vi govorili tu je izregulisano, izdefinisano, na predloge resornih ministara. Ali, zašto u ovome zakonu, naše je pitanje - zašto u ovom zakonu, u ovom stavu apostrofira se resorni ministar? Zašto u drugim zakonima nije? Zašto nije, recimo, u Zakonu o energetici, zašto nije izdefinisana ova oblast oko uglja? Nije, nego o trgovini. Razumem ja o čemu vi govorite, da bi to trebalo da bude nešto što je adekvatno ili identično sa Zakonom o Vladi, ali zašto apostrofiramo kad vam nema ovde ministra? Što se tiče krize Vlade, nemojte da objašnjavate to da građani glasaju, građani glasaju za Aleksandra Vučića. Ostavite tu priču, to narod zna, na Aleksandra Vučića, pa čak i u mesnim zajednicama kada su izbori za savet mesne zajednice, stavite Aleksandar Vučić. Što se ne pojave ovi silni ministri sa svojim imenom i prezimenom, pa i dotični resorni ministar trgovine, što se ne pojavi nekad na izborima i kaže da se lista zove po njegovom imenu, ili bilo koji drugi ministar? Ne, nego koriste ime Aleksandra Vučića. Ostavite te priče, one nisu utemeljene u realnosti. Prema tome, vi zamenom teza želite da izbegnete odgovor. Zašto ne prisilite, na neki način, resornog ministra da dođe u parlament?
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodna poslanica Dragana Kostić. Izvolite, koleginice Kostić.
Hvala vam što ste sami rekli da naš predsednik Aleksandar Vučić i predsednik naše stranke ima toliko procenata naroda koji glasa za njega. Mislim, svesni su svi, sem nekih, neki ovde nisu svesni da je Aleksandar Vučić broj jedan čovek u Srbiji. Što se tiče ovog zakona, na kraju ovog zakona stoji da je na predlog ministra i ministra nadležnog za odgovarajuću oblast. Ovde ne piše da samo stoji ministar trgovine. To što vi imate hajku na gospodina ministra trgovine, to je vaša stvar, ali ovaj zakon je kako treba i naročito ovaj član koji se bavi formiranjem cene.
Zahvaljujem, koleginice Kostić. Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Što se tiče podrške, sve je to relativno. Boris Tadić je imao preko 50%, jeste videli kako je pao, udario o ledinu na sve te ankete, sva ta istraživanja? Zašto? Možda bi on i prošao, ali loše je saradnike imao. Vojislav Koštunica, čak je bio u proročanstvu Tarabića. Jeste videli? Dođe dan nema ga više, ne vode ni Tarabići više računa o njemu. Tomislav Nikolić je bio priviđenje. On je znao da citira Tarabiće. Sećate se onog njegovog citata, navodim ga, kada je rekao – doći će žuti ljudi, uvredio predsednika Kine? Kad je videla Srbija kakva budala vodi Srbiju, odmah mu otkazali poverenje. Nemojte se oslanjati na to. Nije sporno da on kao pojedinac trenutno uživa poverenje. Promenljivo je to. Ovde se radi o funkcionisanju Vlade. Da li mi nekog podnosimo ili ne podnosimo, ne znam otkud vam taj zaključak? Mi samo kritikujemo rad. Ali, niste odgovorili na ključno pitanje. Pre nekoliko meseci dotični ministar Rasim Ljajić je rekao da mu ne pada na pamet da se pojavi u parlamentu i ostao je dosledan. Koje ste vi mehanizme upotrebili da ministru kažete? To što je on u sukobu sa određenom političkom opcijom u ovom parlamentu, to nema veze sa njegovim radom. On treba da se ovde pojavi kao i ministar Đorđević, da trpi i kritike, a i pohvale, u zavisnosti koja strana smatra za shodno, da li da ga kritikuje ili da ga hvali. To je suština pitanja. Nemojte vi objašnjavati nama da nije kriza. Jeste, čim nema autoritet predsednik Vlade da ga uputi da sedi ovde gde sedi ministar Đorđević. Nego, teško vam je priznati to, zbog javnosti. Saznaće se.
Pravo na repliku, narodna poslanica Dragana Kostić. Izvolite.
Zahvaljujem. Već sedam godina je SNS na vlasti. Verovatno ste već zaboravili, Boris Tadić nikad nije imao preko 50% glasova od naroda, nikada, a predsednik Aleksandar Vučić je imao preko 50% glasova srpskog naroda. Što se tiče upornog pitanja za ministra trgovine, utorkom i četvrtkom imate poslanička pitanja, pa postavite njemu direktno pitanje. Što se obraćate meni?
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, pravo na repliku.
Pa, možda i nije loša ideja da sačekamo utorak ili četvrtak, ali to su parni dani. Ko zna da li će Skupština zasedati utorkom i četvrtkom? Nego, koristim priliku na osnovu i ovog obrazloženja da je predstavnik Vlade resorni ministar, a zove se Rasim Ljajić, u ovim dokumentima. Evo, već ko zna koji put dolazi gospodin Đorđević ili neko od ministara da ga zamenjuje. Samo to koristim, mogućnost. Vaš savet ću imati na umu. Ali, ako se setim utorkom i četvrtkom, a ako se ne setim, budite ljubazni, koleginice, kao što ste lepi, pa me podsetite utorkom ili četvrtkom baš da pitam za Rasima Ljajića. Ali, evo sad otvoreno pitam u ime javnosti – gde je resorni ministar Rasim Ljajić? Da li je njegov lični stav iznad rada i principa rada Vlade, odnosno parlamenta? Da li to postoji neki pojedinac u ovoj državi Srbiji koji može da se digne iznad parlamenta? On ne da ne poštuje poslanike ove ili one političke opcije, ne poštuje građane koji su glasali za tu političku opciju. Samo da vam kažem, koleginice, da ne gubite nikad s uma, u proseku za svakog poslanika, kada podelite ukupan broj glasova, glasa otprilike 17.000 građana, glasača ove Srbije. To je ignorisanje volje i poverenja tih građana koji su i meni i vama pojedinačno, a i svim kolegama poklonili na izborima. A to jedan pojedinac ignoriše tako što kaže – neću da se pojavim, jer biću izložen kritikama. Pa, čemu služe ministarstva i ministri, nego, između ostalog, da budu izloženi krikama, kritikama njihovih zakonskih predloga? Ne možete braniti ono što je neodbranjivo. Što se tiče ovog broja glasova, ja sam vam rekao, samo da vas podsetim, ankete su pokazivale, istraživanja javnog mnjenja, da lepi Boris Tadić ima preko 50%. Koštunici ta istraživanja su predviđala da će biti doživotni predsednik. On je opšteprihvaćen bio u čitavom svetu, čak ga vodili kao mečku Božanu na košarkašku utakmicu profesionalnih košarkaša, profesionalne lige u Americi, davali mu neka odlikovanja. Evo, kolega Šormaz je tu. On je svedok. On je živi učesnik toga. Bio ponosan što mu je tad bio predsednik Koštunica. Bio punog srca, podignute glave. Sad nešto niste, gospodine.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodna poslanica Dragana Kostić. Izvolite.
Upravu ste, gospodine Mirčiću, istraživanja su pokazivala da gospodin Tadić ima preko 50%. Međutim, na izborima nikada nije osvojio 50%, a naš predsednik Aleksandar Vučić je osvoji preko 50%, i to je velika razlika. Što se tiče ovoga što sam vam rekla, kog dana možete da postavite poslanička pitanja, nisam ja to izmislila, to piše u Poslovniku Narodne skupštine.
Zahvaljujem, koleginice Kostić. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman SRS se odnosi na član 31. Predloga zakona, gde smo tražili brisanje istog, a sa obrazloženjem da je oznaka poverenja zastupljena u trgovini putem interneta i da se uređuje drugim zakonom. Svi znamo, trgovci posebno, da je sve veća konkurentska borba. Ne samo da je povećana, nego je i pojačana. Nismo čuli objašnjenje, ni pojašnjenje oblika ove pojave. Stvar nije samo razumljiva, ovo je izuzetno važan sektor za državu. U materijalu se vidimo pominje smanjenje sive ekonomije, kao osnovni zadatak. Nije pitanje da li prodavnice moraju imati do 400 kvadratnih metara i preko 400 kvadratnih metara, odnosno da li prosečna prodavnica u Srbiji ima 50 kvadratnih metara. Osnovno pitanje za ministarstvo i Vladu – zašto je niska kupovna moć građana, kao potrošača, a posebno je izražena u malim sredinama? Sektorom trgovine je lakše upravljati, nego nekim koje su privlačnije, gde država ulaže, dok ovde ulažu drugi, a građani u svakom slučaju plaćaju. Njima je manje važno kome plaćaju, ali moraju da znaju šta se plaća i kakav je kvalitet. Moram da istaknem da se neko našao pametan, pa je u ovom predlogu zakona zapisao da su komunalni i tržišni inspektor isto, da ima iste nadležnosti, a da su isto ne bi se različito i zvali. Svi svojataju i pozivaju se na druge, posebno kada nešto urade kako ne valja. Tada se prebacuje odgovornost sa jednih na druge, sa učinjeno ili pogrešno učinjeno. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Despotoviću. Reč ima narodna poslanica Studenka Kovačević, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Ja bih nešto radi građana, koji nas gledaju. Ministar je maločas pomenuo otvaranje novih tržišta za Srbiji i nadovezala bih se na to i pomenula tržište Japana, kao tržište koje pruža ogromne mogućnosti. Podsetila bih da je od nedavno put do japanskog tržišta našao i gumeni opanak fabrike „Tigar“ Pirot. Nakon što će gumene čizme iz ove fabrike nositi NATO vojnici širom sveta u svojim operacijama i pirotski opanak će se nositi u azijskim zemljama. Inače, „Tigar“ Pirot je treći izvoznik u Srbiji sa izvozom preko 170 miliona evra. Mi smo sa Japancima potpisali i Memorandum o saradnji u oblasti poljoprivrede. Zainteresovani su za voće i druge poljoprivredne proizvode, a žele da u Srbiji izgrade i fabrike za preradu voća. Naravno, Srbija najviše izvozi u zemlje EU, ali je vrlo značajno što smo otvorili najveća svetska tržišta i sve to, naravno, zahvaljujući prijateljskim odnosima predsednika Vučića sa predstavnicima azijskih zemalja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Kovačević. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Čuo sam vaše pitanje i osećam potrebu da odgovorim, pošto ste pitali zašto je loša kupovna moć. To je zbog karakteristike bivšeg žutog režima. Karakteristike su sledeće: oholost, loša politika, krađa, prevara i obmana naših građana. Zato imamo lošu kupovnu moć, a mi probamo da promeni sve to i da naši građani iz dana u dan imaju sve bolju i bolju kupovnu moć. Hvala.
Zahvaljujem, ministre. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je pomenut Nebojša Mišić, pa sam se prisetio tog vrlog savetnika, čini mi se, predsednika Vlade do 2003. godine, a čini mi se da je bio savetnik u Ministarstvu poljoprivrede i trgovine. Mislim da je bio višestruki savetnik. Inače, je to suprug Aleksandre Drecun. Da li je tako, gospodine Martinoviću? Gospođa je bila zamenik Đelića, ministra za finansije. Tako su se oni to porodično, kroz nepotizam, upakovali u Vladu. Poznati su, jer su porodično učestvovali u aferi „Energo zelena“ koja će ovu državu skupo koštati. Pre toga, čini mi se, gospođa Kostić je tvrdila da je Nebojša Mišić doneo uredbu, odnosno pravilnik o narodnom hlebu, što je tačno. On je u taj pravilnik uneo i odredbu da se u narodnom hlebu može upotrebljavati isključivo samo aditiv koji je uvozila njegova firma. Tako je spojio funkciju, lepo i korisno. Kada sam na to ukazao predsedniku Vlade, čini mi se da ga je on smenio. Međutim, to nije smetalo Borisu Tadiću da ga ponovo aktivira. Nije smetalo Mićoviću, nije smetalo Ješiću i taj isti čovek, a radi se o prijatelju Miodraga Kostića, sa Belgijancima je napravio aferu „Energo zelena“ u Inđiji koja će ovu državu skupo koštati. Kada je, pošto se radi o radnom vremenu, u pitanju prodaja imovine, prodaja finansijskih sredstava, prodaja firmi, prodaja preduzeća, kada je u pitanju prodaja nacionalnih interesa, bivši režim, udruženi zločinački poduhvat, koji sad podržava i Boško Ljotić žutić, nije znao za radno vreme. Prodavali su naše interese i vanredno i prekovremeno, kad god su osetili potrebu.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević, po amandmanu. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Milićeviću. Sada kada konkretno govorimo o oblasti trgovine, treba ukazati na zvanične podatke koji govore o rezultatima ove Vlade i odgovornom vođenju politike. Sve oblasti, trgovinu, tržište, finansije, politiku zapošljavanja, ekonomiju, treba posmatrati kao celinu. Ako se u jednoj oblasti napravi greške, to znači posledice za sve druge oblasti, za celo društvo. Otvorili smo više od 150 fabrika. Zaposlili veliki broj ljudi. Sada je prosečna neto zarada 463 evra, a 2012. godine je bila 330 evra. Stopa nezaposlenosti je sada 11,9%, a DOS-ovski režim je imao stopu nezaposlenosti od 27%. Prema podacima Republičkog zavoda za statistiku, u prvom kvartalu 2019. godine ukupna registrovana zaposlenost povećana je za 2,7% u odnosu na isti kvartal 2018. godine. Znači, brojke ne lažu. Za manje od godinu dana zaposleno je više od 50.000 ljudi. U prerađivačkoj industriji skoro 30.000, u građevinarstvu oko 10.000, u sektoru trgovine na veliko i malo više od 7.000 ljudi itd. Dakle, u trgovini je zaposleno oko 19% zaposlenih od ukupnog broja zaposlenih, i to je ono što je od presudne važnosti kada govorimo o ovoj oblasti. Prema tome, svaka zamena teza od strane lidera Saveza za Srbiju ne stoji. Mislim da ne bi bilo loše da svaki put pre njihovih performansa, izjava, podizanja šatora, ulične politike, odnosno politikanstva malo obrate pažnju na to šta kažu brojke i šta kaže zvanična statistika. U tome je osnovna razlika između nas iz SNS i njih. Mi imamo rezultate kojima možemo da se ponosimo, a oni uglavnom za rezultat imaju nulu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Žarić Kovačević. Na član 34. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Reč ima Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Ovo je veliki propust koji ste napravili, u stvari odbegli Rasim Ljajić u zakonu. Dobro, on zna oznake za ove narkotike i to je internacionalna oznaka pa ga i ne zanima, ali što se tiče deklaracije gospodine Đorđeviću, ona mora da bude jasno prevedena na srpski jezik. Ne samo to, to nije čak ni dovoljno, jer su istraživanja pokazala da svaki treći potrošač ne razume oznake na deklaraciji. S obzirom na to da je ogroman priliv robe iz uvoza, zbog uvozničkog lobija, a to je naročito opasno kod prehrambenih proizvoda. Nije mali broj slučajeva na žalost u Srbiji, to ste mogli da čitate i u štampi. Znaju trgovci, evo i među vama ima mnogi koji imaju malu decu, uzrasta osnovne škole, koja su u razvoju, gde je svaka nejasna deklaracija koja nije dobro prevedena, koja nije čitko napisana, za koju vam je potrebna lupa, a obično je potrebna, krije opasnost, jer određeni hemijski proizvodi sadrže alergene koji mogu da štete deci, a naročito maloj deci i deci u osnovnoj školi. I vi ste morali zakonom da obavežete svakog onog ko je proizvođač i onog ko je uvoznik da upravo takva deklaracija bude na tržištu. Ja stvarno ne bih toliko ni počela na to da obraćam pažnju, međutim upravo me je iz jednog lanca tih marketa na to upozorila jedna zaposlena koja mi je rekla da sve to što su standardi međunarodni koji sadrže određene oznake, a naročito kada su hemijski proizvodi u pitanju za nas koji smo možda skloni nekim alergijama su opasni po zdravlje i da svakako na to mora da se obrati pažnja. Ja zaista verujem da ćete vi imati i neki konkretan odgovor na ovo što se tiče poslanika iz vlasti. Vidim da su uključeni u raspravu i to je dobro. Ja bih lično volela da mi replicira kolega Vladimir Đukanović, nije tu. Verujem da bi on zaista kompetentno mogao da da odgovor ili da se složi ili da drugačije mišljenje, ali eto žao mi je što nije prisutan u sali.
Reč ima predstavnik predlagača ministar Zoran Đorđević. Izvolite gospodine ministre Đorđeviću.
Zahvaljujem se. Naravno da treba da sadrži sve činjenice deklaracija, kako kupac ne bi bio obmanut. Imate u članu 34. stav 6. da je to na srpskom jeziku, na ćiriličnom ili na latiničnom pismu. Znači to je definisano. Svakako možemo da pričamo o tome da li treba još nešto da postoji i nešto što je možda iz prakse svako od nas osetio da pored ovog svega što je ovde navedeno, potrebno je još nešto da piše, ali u svakom slučaju eto, definisano je tako nešto. Možda, treba dodati nešto. Ja tu očekujem od vas neki predlog gospođo Jovanović, da nam kažete da li bi trebalo još nešto da se doda. Mislimo da je ovim zakonom definisano kada je u pitanju deklaracija, šta je to sve što je potrebno i mislim da je to sasvim dovoljno.
Zahvaljujem ministre Đorđeviću. Pravo na repliku narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Nema tu ideje. To postoji u svetu, ali kažem vam, eto vidite ministar se ne bavi svojim resorom, a očigledno ljudi koji su pisali ovaj zakon nisu na tu važnu stvar obratili pažnju. U mnogim zemljama u svetu i vi ste čovek koji i službeno, verovatno i privatno putujete pa znate, postoje i oznake za to, pod opasnošću da su po nekoga opasni po zdravlje, proizvodi koji su označeni različitom bojom. Dakle, to je jedna od ideja. Druga ideja je da se zaista obavežu i pravilnikom o tome kako se vrši deklarisanje, a to su opet podzakonski akti koji moraju da budu jasni i precizni, šta sve mora da piše kada su u pitanju hemijske oznake. Nemojte da očekujete, zaista od ljudi koji, imate dosta ljudi koji to i ne razumeju i ne znaju, i on to da čita i sada da gleda. Naznačite mu da to sadrži određeno. Veoma je mali, to su egzaktna istraživanja. Kažu od ukupne količine i broja proizvoda koji se deklarišu, koji se nalaze u rafovima, samo petina njih ima to upozorenje da može da sadrži to i to. Zašto je zakon obavezao svakoga ko vrši reklamu određenih farmaceutskih proizvoda da, znate kada spiker, odnosno onaj ko prati reklamu, ubrzava i kaže – pre upotrebe obratite se lekaru ili farmaceutu itd. E, to mora da stoji na ovim artiklima. Imali smo mnogo slučajeva, samo pogledajte kroz štampu ili ovako, završe ljudi i deca u domovima zdravlja, ne znaju šta ih je snašlo jer je to opasno. Dovoljno je da je to mali promil toga bude prisutno u proizvodu, jednostavno neko to prvi puta proba. To je neki novi proizvod za njega, pogotovu ti uvozni i onda doživi neki šok ili nešto ne daj Bože slično.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević.
Moram da vam kažem i da vas se zahvalim na tome, sada mi je jedna stvar pala na pamet koju smo možda i mi propustili kao Ministarstvo da reagujemo u ovoj situaciji, pogotovo kada je u pitanju deklaracija. Mislim da bi tako nešto možda mogli da uradimo prilikom sledeće izmene i dopune zakona, a to je obaveza da se stavi bar kod i ja ću to da predložim zajedno sa Savezom slepih i slabovidih, da se uradi aplikacija koja će njima da pomogne da imaju aplikaciju koja će da im čita deklaracije, jer mislim da je to vrlo bitno. To će da pokaže i jednu društvenu odgovornost našu i brigu prema upravo ovoj grupi ljudi. Mislim da će to biti kvalitativni iskorak napred, mislim da to nigde još ne postoji u svetu, ali eto neka to bude inicijativa sada, da prilikom sledeće izmene i dopune samo da to bude obaveza, da deklaracija sadrži bar kod pa onda da možemo da izradimo tu aplikaciju koja će upravo ovog grupi ljudi da pomogne. Hvala.
Zahvaljujem ministre Đorđeviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
I kada smo mislili na to na srpskom jeziku, nije dovoljno gospodine ministre da neko misli da je to srpski jezik, a neki je ustaški novogovor. Upravo se to desilo, ovo o čemu pričam, u Republici Srpskoj. Njihov parlament je čini mi se pre par godina, a da ne govorim o ruskim propisima koji su striktni, doneo izmenu zakona gde je baš ovo o čemu mi govorimo i što stoji u ovom amandmanu, u upotrebi je službeni srpski jezik i na srpskom jeziku treba da napišete mleko, hleb, taj artikal sadrži to i to. Dakle, imate situaciju da u ovim lancima kupujete proizvode koji dolaze odatle i oni nisu na srpskom jeziku. To nije deklaracija na srpskom jeziku, jer oni nemaju svoj jezik.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, predstavnik predlagača ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Tako je, naravno. Ne na stranom jeziku, na srpskom jeziku, ali to će pomoći ne samo ovog grupi ljudi, ne samo osobama slepim i slabovidim, već svim građanima. To je toliko nekada sitno i to je neko iskustvo koje svi mi nekada imamo. Nosim dioptriju, ali i da nemam dioptriju, mislim da retko ko od nas može to da vidi. Pomoći će i onima koji su lenji, koji žele da pročitaju deklaraciju i žele da znaju, a ne žele da čitaju. Mislim da će tako nešto biti predlog Ministarstva. Pričao sam sada sa ljudima iz Ministarstva trgovine, nije nešto neizvodljivo, neće biti naloženo da bude odmah, ali eto kao dobra ideja, mi ćemo to da uradimo i probati da animiramo da do donošenja izmena i dopuna zakona u nekoj perspektivi, u budućnosti možda to već zaživi kod nas i da pokažemo da smo društveno odgovorni. Mislim da dosta radimo za osobe sa invaliditetom, a ovo će biti jedan suštinski napredak. Hvala.
Zahvaljujem ministre Đorđeviću. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović. Izvolite.
Hvala kolega. Poštovani ministre, javila sam se po ovom amandmanu upravo iz razloga jer delim vaše mišljenje gospodine Đorđeviću, a to je da je ovaj amandman, odnosno inicijativa koleginice Nataše Jovanović nešto što treba razmotriti i dobro je da ste prepoznali i dobro je da želite da se napravi neka aplikacija upravo za jedan deo populacije koji jeste osetljiv, a o kome bi trebalo još više da brinemo. Razne amandmane smo imali svih ovih godina, sadržaj amandmana, bilo da su oni briše se, što je uobičajeno za opoziciju, ali ovo je jedan od onih amandmana koji ipak možemo reći imaju pozitivnu nameru. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Miladinović. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu turizam i energetiku prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Čestitam, kolega Marinkoviću. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đorđeviću, ministre za unutrašnju trgovinu, ja nisam preneo kolegama iz SRS, meni je laufer iz Vlade Republike Srbije javio da je došlo do preraspodele u Vladi Republike Srbije i da ste vi sada ministar za unutrašnju trgovinu, jer uglavnom ste to i opravdali u ovih nekoliko dana, pogotovo sada kada polemišete sa poslanicima SRS i procenjujete šta bi bilo dobro da se prihvati, ako ne sada, u onom narednom periodu, a gospodin Ljajić, on je ministar za spoljnu trgovinu i uglavnom narkotici, on to prati, od istoka preko Kosova i Metohije, zapad i slično. Vi ste ministar za unutrašnju trgovinu i turizam i usluge, naravno, telekomunikacije, videćemo, Marinković se tu dobro snalazi, možda bi on mogao to da preuzme, ali to sada nije ni važno. Mi smo podneli amandman na član 35. zakona, koji se odnosi na isticanje cena. Evropsko zakonodavstvo je donelo direktivu u februaru 1988. godine, kojom se štite proizvođači. Ona je stupila na snagu početkom marta 1998. godine i ovaj član 35. je preuzeo te određene sugestije iz te direktive i to je u redu. Cena je nešto što motiviše kupca i vrlo je bitan faktor, da li će se on opredeliti nešto da kupi ili neće. Mi smo svakako za to da svaki proizvod bude označen cenom. Vi ste rekli da cena bude pored artikla. Mi kažemo – pored i iznad, ispod, sasvim svejedno. Za to imamo veoma praktičan razlog. Postoji veliki broj vlasnika ili preduzetnika koji imaju trgovinske radnje. Znate kada će oni da pročitaju ovaj zakon? Neće nikad. A važno bi bilo da ga i oni pročitaju. Zbog čega? Pa, zato što je odredba člana 67. ovog Predloga zakona sankcionisala, i to bogami ne malim novčanim kaznama, onoga ko ne poštuje odredbu člana 35. ovog zakona, pa tu posebno sa većim novčanim iznosom biće kažnjeno pravno lice, biće kažnjen preduzetnik, biće kažnjeno i odgovorno lice u pravnom licu ukoliko se ovo desi. Zamislite, mi ne govorimo o manipulacijama na taj način, iza takvih mi ne stojimo uopšte. Ali, evo, veliki i megamarketi, hipermarketi, koji imaju i desetinu hiljada artikala u svom prodajnom asortimanu, zamislite da se samo pored jednog artikla ne nalazi, ali baš pored, ta cena. On će biti sankcionisan odredbama člana 67. ovog Predloga zakona, a ako stoji iznad i ispod, sasvim svejedno je, uglavnom bitno je da se ta cena nalazi na vidnom mestu za potrošača, iako će se mnogi i tada možda teže snaći, govorim pre svega za hipermarkete i velike prodajne objekte, ali ovo važi za sva prodajna mesta. Ministre, nadam se da ćete vi ovo rešiti ili prihvatiti sad.
Zahvaljujem, gospodine Periću. Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo i u načelnoj raspravi izneli primedbe na Predlog zakona o trgovini i ukazali smo da se u ovoj oblasti neće mnogo popraviti i smatramo da su izmene morale biti mnogo ozbiljnije. Mi smo našim amandmanima pokušali da popravimo određene članove ovog Predloga zakona. Naime, na član 35. Predloga zakona podneli smo više amandmana i ovaj član se odnosi na isticanje cena i njime se definišu obaveze trgovca prilikom isticanja cene robe. Takođe ste ovom zakonskom normom predvideli da isticanje cena robe koja se prodaje ili usluge koja se pruža više ne mora da bude istaknuta u domaćoj valuti, odnosno potrošačima se omogućava prikaz cene u stranoj valuti. Mi smo upravo na ove stavove koji definišu prikazivanje cena u stranoj valuti amandmanski intervenisali, jer isticanje cena u evrima ili u nekoj drugoj valuti, a najčešće u evrima umesto u dinarima, često može da zbuni potrošače i isticanjem cena u domaćoj valuti izbeći će se svaka nejasnoća i dovođenje potrošača u zabludu, jer se često dešava da se stekne potpuno drugačiji utisak cene ukoliko je ona prikazana u stranoj valuti. Ova izmena jeste u skladu sa našim stavom koji je tu jasan i nedvosmislen, a to je da cene u Republici Srbiji treba da se ističu isključivo u valuti platnog prometa Republike Srbije, a to je isključivo u dinarima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Nikolić. Po amandmanu reč ima narodna poslanica Dragana Kostić. Izvolite, koleginice Kostić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Svakako da se ne slažem sa predlogom amandmana moje koleginice iz SRS zato što ovde se odnosi isključivo da se cene iskazuju u stranoj valuti vezano za usluge turizma i koje su u neposrednoj vezi sa inostranstvom. Što to znači? To znači da smo mi prihod u prošloj godini od inostranih turista ostvarili 1,4 milijarde evra, to je 6% više nego u 2017. godini i da je Srbija destinacija sa drugim najvećim rastom noćenja i dolaska stranih turista u Evropi u 2018. godini. Petnaest procenata rasta broja stranih turista zabeležen je u 2018. godini, u odnosu na 2017. godinu, znači negde oko milion i po stranih turista je posetilo Srbiju. Posebno mogu da iskažem da je i bezvizni režim prema Kini doprineo da se broj inostranih turista poveća u Srbiji. U ova prva dva meseca u 2019. godini beleži se da je 54% više dolazaka inostranih turista iz Kine u Srbiju. Svakako da bi brisanjem ovog stava u ovom članu 35. umanjilo prihode što se tiče dolaska turista iz inostranstva. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Kostić. Pravo na repliku ima narodna poslanica Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da se ovi stavovi odnose na elektronsku trgovinu i da je usmerena na potrošače u Republici Srbiji, ali i na potrošače u inostranstvu i kaže da cena može da se ističe u stranoj valuti, na način kojim se potrošačima daje mogućnost da izabere valutu u kojoj će se prikazati prodajna cena robe ili usluga iz celokupne ponude tog trgovca. I jeste ovde Zakon o turizmu u pitanju, ali kako onda objašnjavate isticanje cene u evrima različitih stomatoloških ordinacija, gde se cene suprotno zakonu prvo prikazuju u evrima, a zatim u dinarima? Isto to važi i za određene klinike, gde su cene najpre u evrima, a zatim u dinarima prikazane. Mi o tome upravo ovim amandmanom govorimo.
Zahvaljujem. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo, ovaj član govori o rasprodaji, sezonskom sniženju i akcijskoj prodaji. Trgovina obuhvata i trgovinu medijskim uslugama, RTS, javni servis. Dsa li imamo pravo kao narodni poslanici, kao građani da znamo po kojoj ceni je Dragan Đilas od RTS-a, pa i od žutog Bujketa kupovao reklamne sekunde? Da li imamo pravo kao narodni poslanici, kao građani da znamo po kojoj ceni je Dragan Đilas od RTS, pa i od žutog Bujketa kupovao reklamne sekunde? Da li imamo pravo da znamo koliko koštaju medijske usluge u tom marketinškom delu? Da li je tačno da je RTS zajedno sa Đilasom napravio takvu vrstu klime poslovne, da ukoliko kupite reklamu direktno od RTS to je skuplje nego da kupite od Đilasa? Da je Dragan Đilas ne samo u RTS nego i u nekim privatnim medijima kupovao reklamni prostor po jednoj ceni, a preprodavao ga višestruko višoj ceni. Na takav način, zahvaljujući svojoj funkciji i trgovini uticajem obezbedio sebi enormno bogatstvo. Građani koji plaćaju pretplatu Javnom servisu, koji se izdržava od pretplate i reklama, svakako imaju pravo da to znaju, mi kao narodni poslanici, mislim da smo nekoliko puta sanirali gubitke RTS koji su pravili zahvaljujući negativnoj trgovini sa Draganom Đilasom. Hoću da znam, a verujem i kolege narodni poslanici, pošto su prodavane reklamne sekunde, pošto ih je prodavao RTS, a pošto ih je na medijskom tržištu, kao medijske usluge kroz oglašavanje prodavao Dragan Đilas? Vreme je da nam policija i tužilaštvo saopšte te podatke i da nam saopšte ukoliko je bilo trgovine uticajem, ukoliko je bilo preprodaje i špekulacija, vreme je da tužilaštvo kaže i koga goni i po kom članu Krivičnog zakonika? Takođe ja pitam, pitam Javni servis, pitam ministarstvo, a evo gde Ministarstvo trgovine obuhvata telekomunikacije? Pitam Ministarstvo trgovine, kad već obuhvata telekomunikacije, ne samo o lošijem položaju domaćih medija naspram lažnih prekograničnih, sada ih pitam i sledeće, sportska prava, da nam tačno odgovore od koga je RTS kupovao sportska prava? Da li je kupovao od organizatora sportskih priredbi, od UEFA, FIFA itd, da li ih je kupovao direktno ili ih je kupovao od firme povezane sa Junajted grupom, Junajted medijom, Dajrekt medijom Dragana Đilasa sa firmama Dragana Šolaka, Dejvida Petreusa šefa CIA? Da li su sportska prava, prenose, kupovali direktno ili su poput reklamnih sekundi pustili da Dragan Đilas, Šolak i Junajted grupa, Junajted medija kupe sportska prava od organizatora iako njihovi mediji pod njihovom kontrolom ne pokrivaju celo tržište i ne mogu da, po Zakonu medijima, prenose na teritoriji Srbije te sportske priredbe. Postavlja se pitanje zašto neko ko ne može da vrši prenos najznačajniji događaja ne pokriva celo tržište nema slobodan pristup kroz antenu, zašto neko kupuje sportska prava, kada to ne može da prenosi? Pa kupuje ih zato što zna da će ih preprodati Bujoševiću, žutom Bujketu RTS. I zato nas interesuje da li je RTS kupovao sportska prava direktno od organizatora sportskih priredbi ili je to kupovao od Dajrakt medije, Junajted medije, Junajted grupe, odnosno od firmi povezanih sa Draganom Šolakom, Draganom Đilasom, Dejvidom Petreusom? Takođe hoćemo da znamo cenu, da vidimo koliko se to gospodin Bujke, žuti Bujke ugradio, to je onaj što ne dopušta da ja dođem tamo da ne govorim o ovim prekograničnim, piratskim televizijama, lažnim prekograničnim. Dakle, to ga ne interesuje, iako je direktno njegova televizija oštećena jer ovi im uzimaju novac od reklame. Njega to ne interesuje šta rade ovi na tržištu, njega interesuje samo preprodaja. Ja tvrdim da je druga pljačka Dragana Đilasa, Dragana Šolaka, SVV-a, Junajted grupe, bila preprodaja sportskih prava, kupovali su sportska prava znajući da ne mogu da ih prenose, kupovali su ga sa ciljem, jer su znali da će žuti Bujke u preprodaji to daleko više platiti. Znali su da će uzeti novac, da će nešto dati Bujketu i ekipi iz RTS-a, a da će njima mnogo više ostati. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Za razliku od prethodnog amandmana gospodina Rističevića, predlažem da se ovaj amandman prihvati i u danu za glasanje, glasaću za, a istovremeno pridružujem se inicijativi i apelu koji je malo pre pokrenuo kolega Rističević i da se saznaju detalji iz ove, po svemu sudeći, velike pljačke RTS-a. Ono što bih želeo da predstavim kao svojevrsnu dopunu koleginog apela, a to je da postavim pitanje, da li je istina da je 650 miliona dinara šteta koju je RTS pretrpeo zahvaljujući ovoj pljački i ovoj muljavini sa sekundama i minutama kada je reč o Dajrek mediji i ostalim Đilasovim firmama. Isto tako kako je muljao sa minutama i sekundama kako je preprodavao sekunde i minute, tako isto je u poslednje vreme počeo da kupuje političke stranke. Svi znamo da je Đilas kupio stranku koja je do tada imala naziv, valjda Stranka zelenih ili Zelena stranka ili tako nešto. Došao čovek i kupio stranku. Što da se muči? Što da pravi stranku iz početka, što da obilazi Srbiju, što da gradi stranačku infrastrukturu, što da formira odbore kad može da dođe i da kupi na gotovo. Šta će posle da uradi sa tom strankom, da li će da je preproda, to je već pitanje za njega. Isto kao i njegov kolega Vuk Jeremić, koji je kupio stranku onog Aleksića iz Trstenika, poslanika ovde u Narodnoj skupštini, isto tako, dođe i kupi na gotovo. Šta će posle biti sa tom strankom, pitanje je. Isto kao što je ranije preko onih dugova i hipoteka u koje je zapala DS došao Đilas i kupio stranku. I sad pokušava da nametne kako predsednika te stranke onog Zelenovića iz Šapca, pa da na taj način stekne apsolutnu kontrolu u svim strankama koje čine taj tzv. Savez za Srbiju. Dakle, nadam se da ćemo dobiti odgovore na ta pitanja kao što se nadam da će istraga, zvanična istraga koju je najavio ministar unutrašnjih poslova, dati odgovor na ovo pitanje i da li je došlo do te, kako i gospodin Rističević kaže velike pljačke, a ja sumnjam da jeste. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Markoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću, nije to u RTS-u samo reklamne sekunde i preprodaja sportskih prava, nisu to jedini biznisi Dragana Đilasa, Dragana Šolaka, sa žutim Bujketom, žuti Bujke koji mi cenzuriše. Evo, ja mu dozvoljavam opet, njegova televizija je rekla, tamo neka urednica, da se izbaci neki moj prilog, samo zato kao što je ona navela, neće da emituje ljude sa farme. Skinula prilog o žetvenim ostacima, gde sam kao predsednik Odbora za poljoprivredu na njihov poziv govorio da je opasno i štetno paliti žetvene ostatke da to treba zaoravati. Te dve rečenice mi ponekad zasmetaju. Mislim da im ne smetaju te dve rečenice već neke druge, a da sam kažnjen upravo zbog ovog što govorim, o biznisima RTS, o crnim biznisima, najcrnjoj korupciji koju sprovode žuti Bujke, Dragan Đilas, Dragan Šolak. Žutog Bujketa treba slančiti, to ja tvrdim, odmah, dok nije promenio destinaciju i otišao na Maltu kao i ovi sa kojima trguje. To odmah staviti u lance i katance. On to radi sigurno. On to radi sigurno. Neka nam dostavi podatke da li je kupovao sportska prava od preprodavaca i sve će vam biti jasno. Jasno će vam biti ko se koliko ugradio i ko je koliko zaradio. A svu tu štetu kroz pretplatu plate građani Republike Srbije. To je javni servis i mi imamo pravo ovde da imamo te informacije. Ali, nije to sve. Setite se serija koje se narodnim novcem razigravaju. Snima se neka serija, prvi serijal od desetak epizoda isfinansira RTS, razigra glumce, glumačku ekipu, tehniku, razigra sve, razigra i publiku, izazove interesovanje publike i serija posle prvog serijala odjednom promeni TV stanicu i ode na TV stanice pod kontrolom Dragana Đilasa i Dragana Šolaka. Koliko to košta, to zna žuti Bujke i ukoliko bi se učinilo ono što ja predlažem, ja verujem da bi ta ptica u kavezu propevala. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 37. govori o vremenskom periodu i količini robe koja će biti na rasprodaji. Ja sam mojim amandmanom tražio da se ovaj član briše. Zbog čega sam to tražio? Zašto trgovcima uskraćivati mogućnost da sami određuju o tome u kom vremenskom periodu će njihova roba biti na rasprodaji? Zašto trgovcima ukidati mogućnost da sami odlučuju o tome koju će količinu robe izložiti na rasprodaji? Naime, nema tog zakona koji može doskočiti trgovcima. Trgovci su ti koji moraju da se snalaze i oni koriste sve moguće trikove da bi privukli mušterije i plasirali svoju robu. Poznata je ona priča još iz biblijskih vremena, kaže - lakše je kamili proći kroz iglene uši nego trgovcu ući u carstvo nebesko. Doduše, ne sme se to baš bukvalno tumačiti, ne misli se tu baš na klasične iglene uši. U starom Jerusalimu na ulazu postoji jedan uzani prostor kuda su morali proći svi karavani sa kamilama i on je bio toliko mali da su bukvalno kamile morale da se sagnu maksimalno, da bi mogle da prođu. Dakle, mislim da je ovo ograničenje trgovcima potpuno bespotrebno, jer trgovci su ti koji moraju da se snađu. Čak smo i u onom komunističkom vremenu, kad nije vladala puna tržišna ekonomija nego dogovorna, mnogi su proizvođači, pogotovo konfekcije i sličnih proizvoda, naduvavali cenu robe pa onda tu istu robu stavili na rasprodaju. Ti popusti su išli čak od 50 do 70%. U tome je nekad svojevremeno prednjačio "Prvi maj". Naravno, nije mi namera da reklamiram bilo koga. Znači, potpuno je bespotrebno ograničenje ove vrste što se tiče trgovaca, odnosno što se tiče rasprodaje. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Ana Čarapić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Ja se ne slažem sa prethodnim govornikom da se ovim članom propisuje da trgovci neće moći sami da određuju kad će im biti roba na rasprodaji. Naprotiv, ovim članom se samo propisuje da trgovci neće više moći da uključuju i naručuju rasprodaju nove količine robe. Dakle, sprečava se mogućnost od strane trgovaca da varaju nas kupce određene robe. U članu zakona jasno stoji da će roba moći da bude na rasprodaji samo u slučajevima potpunog prestanka rada trgovca, prestanka rada u određenim objektima ili prestanka prodaje određene robe. Dakle, roba neće moći više da bude ponovo vraćena u rafove ako je propisana rasprodaja. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Čarapić. Kolega Jovanoviću, vi želite po amandmanu, ali pre vas replika, narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, kolega Saviću.
Da li se uvažena poslanica Čarapić slaže ili ne slaže sa mojim amandmanom, to nije bitno ni za mene, ni za nju, a ni za ovaj parlament. Ali, jednostavno ovo o čemu sam ja govorio je nešto što iziskuje, i potreba je a i realnost. Recimo, u vreme, evo, sad će, još malo pa će početi sezona pred školu, gde roditelji kupuju odeću, obuću, garderobu svojoj deci, i sad, recimo, ima na rasprodaji neki artikal. Jedan kontingent koji je bio tu u radnji je rasprodat, pa po ovom zakonu taj isti trgovac ne bi smeo da naruči drugu robu iz svog magacina, koji može biti u tom gradu ili u nekom drugom gradu, jer je ovaj zakon njih ograničio. Znači, ovo je direktno upereno i protiv roditelja, protiv kupaca. Jednostavno, nema nikakve logike u ovome.
Zahvaljujem, kolega Saviću. Koleginice Čarapić, želite repliku? Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Zakonom je precizno definisano šta je rasprodaja, šta su sezonska sniženja a šta je akcijska prodaja. Dakle, ovo o čemu je prethodnik govornik govorio u pitanju su sezonska sniženja, nije u pitanju rasprodaja. Ovde se mešaju pojmovi, šta je rasprodaja a šta sezonsko sniženje. Rasprodaja je jedno, sezonska sniženja su drugo, a akcijske prodaje su treće. I to je precizno definisano zakonom. Kada su u pitanju sezonska sniženja, zakonom je jasno definisano da oni mogu biti propisani dva puta u toku godine. Dakle, imamo letnje i zimsko sezonsko sniženje zimske odeće i obuće, i to letnje u razdoblju od 1. do 15. jula, a zimsko u razdoblju od 25. decembra do 10. januara. To se upravo radi u svim razvijenim zemljama sveta. Da li će određene količine ostati u rafovima ili ne, to je stvar kupovne moći. To je dobro zato što je u Srbiji visoka kupovna moć i što se brzo rasproda takva roba za koju je raspisano sezonsko sniženje. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Čarapić. Pravo na repliku, narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, kolega Saviću.
Šta zakon kaže, šta je sniženje a šta je akcijska rasprodaja a šta je nešto drugo, to je jedna stvar. Zakon može da kaže da je zemlja četvrtasta, ali su bitni oni ljudi koji su direktni akteri, odnosno konzumenti robe, znači, potrošači. Običan čovek, za njega je isto akcija, sniženje, rasprodaja, itd. Ali, nije poenta u tome. Poenta je da se ovim zakonom brani prodavcima da prošire količinu robe koju su imali na rasprodaji. Ako su imali jedan artikal koji je rasprodan u prodavnici, ovaj zakon im ne dozvoljava mogućnost da nabave istu tu količinu koju već imaju, ali koja je već u magacinu, koja ne mora da bude tu u mestu gde se nalazi prodavnica. U tome je suština, ali valjda je suština svake prodaje da se izađe u susret prodavcima i da se proda što veća količina robe.
Zahvaljujem, kolega. Reč ima narodna poslanica Ana Čarapić. Pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. O tome sam upravo i govorila, da je zakonskim rešenjem precizno definisano u kojim slučajevima se propisuje rasprodaja, a u kojim slučajevima imamo sezonska sniženja, u kojima akcijsku prodaju. Dakle, kada je u pitanju rasprodaja, ona je moguća samo u tri slučajeva. Ponoviću još jednom, potpunog prestanka rada trgovca ili prestanka rada određenim objektima, ili prestanka prodaje određene robe. Dakle, ako je neka roba na rasprodaji, ona više neće moći da se vrati u rafove, zato što je ona na rasprodaji. U drugim slučajevima se propisuju sezonska sniženja i akcijske prodaje, to je sasvim jasno. To je dobro i za prodavce, a dobro je i za kupce. Dakle, zakon je u potpunom skladu sa Zakonom o zaštiti potrošača, što je interes Vlade Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Čarapić. Reč ima narodna poslanica Nataša Sp. Jovanović. Po Poslovniku.
Mi imamo tok sednice gde razgovaramo o amandmanima i ja očekujem zaista, da pre nego… nije problem, neka se javi ko god želi na naše amandmane i mi ćemo na neke druge, ali da kolege ipak pročitaju, a i vaša je obaveza, vi imate ispred sebe tekst amandmana, gospodine predsedavajući. Javljam se po članu 27. stav 1. po članu 107. i članu 32. da uputite, o prethodnom slučaju koleginicu Čarapić, na to o čemu se razgovara. Ona je potpuno pobrkala i pojmove i o čemu se ovde priča. Govori o terminima za sezonsku rasprodaju i šta je sezonska rasprodaja. Nije amandman kolege Savića o tome. Kolega Savić govori o, zaista je veliki propust, obratite pažnju, gospodine ministre, nemogućnosti da trgovac koji patike, banane, piliće, bilo šta, stavi na rasprodaju, novu količinu robe, ako se ona u trenutku rasproda… Sećate se one famozne akcije u „Lidlu“? Pa, imate to i na drugim mestima. Vi direktno hoćete da oštetite kupce. Najčešće su to ljudi slabijeg imovinskog i materijalnog stanja. Došao čovek, ja sam svedok toga i vi verovatno - zašto nema? Naravno, oni kažu - doći će, biće posle podne, očekujemo da stigne. Ne, vi ovim zakonom kažete – ne može. Ono što je u „Maksiju“, u „Lidlu“, u „Idei“, u „Rodi“, tu je, ali ne može više iz Beograda, iz centralnog magacina. Rekao je zakon, ne može. Lepo piše, a on traži da se to briše - od objavljivanja rasprodaje do kraja njenog trajanja trgovac ne sme da naručuje, uključuje u rasprodaju nove količine robe koja je predmet rasprodaje. Upravo o tome se radi. Treba da može da uključuje novu količinu robe, jer ljudima treba ta roba po toj ceni. Logično.
Koleginice Jovanović, upravo da bi došli do suštine sam omogućio dijalog između kolege i koleginice. Primetili ste da tokom rasprave nisam želeo da prekidam ni kolegu, ni koleginicu. Ne mogu da predvidim na koji način će poslanici shvatiti i na koji način će tumačiti amandman i ne mogu da predvidim na koji način će govoriti. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Nataša Sp. Jovanović: Ne.) Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo Jovanović, evo samo pojašnjenje, a i pojašnjenje za narodnog poslanika koji je dao predlog ovog amandmana. Znači, razlika je između rasprodaje i akcijske prodaje. U akcijskoj prodaji on, naravno, ima pravo da iznosi i daje po kojoj ceni daje diskaunt i iznosi koliko god hoće, ali put do pakla popločan je najboljim namerama, tako da kad bi rasprodaju dozvolili u tako nekom slučaju, on obmanjuje nekoga da je ostao pred kraj i zna se zašto je rasprodaja. Znate i sami, dolazili ste u situaciju da ja izvadim jednu čašu i kažem – imam samo jednu čašu. Čim se proda ta čaša, vi ste kupili zato što je poslednji komad, a u stvari on iznosi tako besomučno i dovodi nas sve koji kupujemo u zabludu da smo baš kupili po jeftinijoj ceni zato što je poslednji komad i zato se to nazove akcijska prodaja po ceni toj i ona traje do isteka zaliha i ovde se kaže u ovom stavu poslednjem – najduže 31 dan. E sad, meni je pala jedna druga stvar na pamet, koja isto ovde ne postoji, pričao sam sa kolegama iz Ministarstva trgovine, a to je primer dobre prakse u nekim zemljama gde postoji mogućnost kad imate najavu rasprodaje ili akcijske prodaje, vi ste dužni da onda to primenite, recimo, i kažete - za sedam dana biće akcijska prodaja ili rasprodaja. E sad, to kod nas ne postoji i ne postoji kazna za tako nešto. Kad vi ne objavite tako nešto i, recimo, ja kupim ovu čašu za 100 dinara, a sutradan on spusti cenu na 75, ja sam na neki način obmanut, jer dan pre toga nisam ni znao da će biti sutra rasprodaja i obmanut sam da kupim po skupljoj ceni. U tim zemljama, uz račun, možete da dođete i da dobijete tih 25 dinara nazad. To je, možda, ideja samo. Rekao sam da možda u nekoj sledećoj izmeni i dopuni koristimo primer te prakse da tako nešto uvedemo i kod nas. Znači, dužan je prodavac da najavi i kad najavi, svi koji kupe su bili svesni toga da će biti u nekom trenutku rasprodaja, ali ukoliko nema najave, a desi se to sutradan, onda je dužan prodavac da tu razliku nadoknadi onome ko je kupio. Hvala.
Zahvaljujem, ministre. (Nataša Jovanović: Replika.) Ne možete dobiti repliku, imali ste maločas povredu Poslovnika. Amandman je podneo kolega i vi ne možete dobiti repliku. (Nataša Jovanović: Direktno mi se obratio ministar.) Pravo na repliku, narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Može da bude, gospodine ministre, i na taj način na koji vi tumačite, ali najčešće je ovako kako smo mi iz najbolje namere hteli da promenimo ovaj tekst zakona. Vidite, živimo u Srbiji u kojoj je mnogo teško. Evo, uskoro ćemo imati i početak školske godine i tada se, recimo, deci kupuju neophodne stvari. Ako je to tako kao što vi kažete i neka akcijska cena traje par dan, a šta ćemo za one roditelje, eto i resorni ste ministar za to, koji baš tog dana i dok traje ta akcija nemaju? Rasprodaja, po ovom zakonu, ima duži vremenski rok. Ako je nešto na rasprodaji u dužem vremenskom roku, to nije isto, akcija i rasprodaja i sami ste rekli. Da li je tako? Postoji jasna razlika i u tome je suština, ona traje duže. Neko ko ima novca, kupiće te patike, taj ranac, bilo šta detetu u tom trenutku dok je akcija. Ako je rasprodaja, pa u ovim velikim trgovinskim lancima toga više nema tu, fizički izdvojeno kao što stoji ovde, ali može da dođe iz centra, iz Zemuna, Novog Sada i ne znam gde, u tom dužem vremenskom periodu onda je to povoljnije za kupce, jer on zna, jer obično tako i ljudi pitaju – izvinite, to se rasprodalo, kada će… vi imate sad ove letnje, a i vi ste ovde, mi se ne slažemo sa ovim datumima, o tome će kolege kasnije, ali imate taj dug vremenski rok. To su letnje rasprodaje. To nisu akcije. Imate isto tako i zimske - kada će to da dođe, pa kaže – eto, videćemo. Aha, ima na stanju u Kruševcu, u Vranju i ne znam gde, to može da se poruči. Ovim zakonom i ovakvim predlogom vi zabranjujete tom trgovcu da još jedan taj artikal ili dva ili 50 komada u toku rasprodaje poruči. Eto, naša namera je bila da to otklonimo. Ovo nije uopšte dobro rešenje.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, predstavnik predlagača ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Pa, vi ste baš lepo rekli. To je terminološki u pravi. Vi u svojoj glavi morate da raspoznate šta je rasprodaja, šta je akcijska prodaja. Kada kažete nekome – imamo akcijsku prodaju 31 dan, to traje ili do isteka zaliha, ali znate da će biti tih 31 dan i vama je kao prodavcu… Ako pričamo o 1. septembru, vi ćete svakako da krenete zbog godišnjih odmora i nećete 1. avgusta, nego ćete svakako gledati da to bude 20. Ukoliko je rasprodaja za taj isti 1. septembar, vi ćete da kažete – imamo rasprodaju pernica od prošle godine i nema ih novih. To je tih 10, 15, 20 ili jedna koja postoji od prošle godine i ona baš zato ima tu cenu. Vi onda požurite, kupite po toj jer kad kažete „rasprodaja“ niste ga obmanuli da će biti još, nego ste mu rekli upravo požuri da kupiš tu jednu, jer posle toga više nema. Ukoliko kažete „akcija“, vi možete da produžite tu akciju. Hvala.
Zahvaljujem, ministru Đorđeviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Nekada se na licu mesta, bez najave, saznaje da je akcija. Kada je rasprodaja u pitanju, vi sada ste pomenuli pernicu, vi sada hoćete da kažete da ono što je, eto prošlo i neki model je i nešto od prošle godine, sada je na rasprodaji i toga više nema i ne mogu da donose sledeće količine. Šta ako je neko uvezao ko zna koliko hiljada toga, a to je dobro? Ne može, nema. Može, zašto ne može da bude na rasprodaji? Ko je taj ko će da ograniči nekog trgovca, neko ko hoće da ima akcije svakoga dana? Vi ste ovde stvarno jednu nebulozu napisali, od tad do tad je rasprodaja. Prvo, mi nismo taj manipulatorski, zapadnjački mentalni sklop, ovo je Srbija. Možda neki trgovac hoće non stop da ima rasprodaje, a ne da mu zakon nalaže kada će da je ima. Znači, to su neke stvari koje u praksi neće da zažive i nisu dobre.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite, kolega Jovanoviću.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Očigledno postoji dobra namera i kod predlagača i onih koji brane predlog amandmana, ali isto tako moram da isključivo sa nekog pravnog načina razmišljanja prihvatim i ono što je na neki način osporeno, zbog čega amandman ne treba prihvatiti. Ovde u konkretnom slučaju je suština da ne dođe do diskriminacije, odnosno da se ne povredi načelo zabrane diskriminacije, ni kada su u pitanju prodavci ni kada su u pitanju kupci. Zbog toga je jako važno, taj pojmovni deo diferencirati, znači napraviti jasnu distinkciju između akcijske prodaje u odnosu na rasprodaju. Zbog čega? Zbog toga što se vrlo lako dovodi u zabludu kupac. Šta je zabluda? Zabluda je iskrivljavanje određene činjenice, zbog koje kupac može da stvori sliku koja je potpuno pogrešna u odnosu na realnost. Zbog toga se potpuno slažem, saglasan sam da moraju postojati oročeni periodi kada je u pitanju akcijska prodaja robe, a kada je u pitanju rasprodaja, da se na neki način, hajde da kažemo, ograniči ili limitira mogućnost da se bukvalno, mogućnošću spreči bilo kakva vrsta dovođenja u zabludu konkretnog kupca ili potrošača za novu količinu robe koja bi mogla da bude predmet rasprodaje. Znači, ovde su pojmovi jako bitni s jedne strane, s druge strane oročavanja takođe, izuzetno bitna. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Gospodine Jovanoviću, član 37. stav 3. kaže, ima dva člana, jedan je, hajde, čitaću samo ta dva stava: „Rasprodaja robe je prodaja po nižoj ceni u odnosu na prethodnu cenu u slučaju prestanka poslovanja trgovca, prestanka poslovanja u određenim objektima ili prestanka prodaje određene robe“, vrlo jasno definisano. Kaže: „Akcijska prodaja je prodaja robe ili usluge po ceni koja je niža od prethodne cene te robe ili usluge i traje najduže 31 dan“. Vrlo lepo, pojmovno, zašta se šta koristi. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese odluke iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine u trajanju od jedan čas. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, govoriti o Zakonu o trgovini, a ignorisati osnovne postulate, mislim da je to u najmanju ruku nepoželjno. Trgovina nije cilj sama sebi, ona ima zadatak da napravi razmenu između proizvodnje i potrošnje, i da reguliše neke druge odnose na tržištu. Ovo na koji način ste vi objašnjavali razloge za neprihvatanje amandmana SRS na član 37. apsolutno ne stoji. Valjda je osnovni cilj da mi povećamo proizvodnju. Imamo stalnu hiperprodukciju proizvodnje, postavlja se pitanje plasmana i mogućnost plasmana te robe. Razni su načini da ono što tržište može da prihvati, odnosno što bude isporučeno tržištu od strane proizvodnje, onda bi trebalo dozvoliti sve mogućnosti koje stoje na raspolaganju trgovcima da ta roba koja se nalazi na tržištu, dođe do krajnjeg kupca. Osnovno je da trgovci, odnosno krajnji potrošač plati porez na promet, na proizvedenu robu, a nije bitno koji vidovi prodaje sa sniženom cenom će se pojavljivati. Konkretno smo ovde podneli zahtev da se u članu 37. stav 5. sezonsko sniženje prodaje robe po sniženoj ceni, nakon proteka sezone, najviše dva puta godišnje, sezonsko sniženje započinje u razdoblju između 25. decembra i 10. januara, to je zimsko, i između 1. i 15. jula, to bi bilo letnje sezonsko sniženje. Evropska unija, odnosno 27 ili 28 zemalja članica EU, samo u deset je regulisan ovakav način, i to ne ovako restriktivno, nego se kaže da deset zemalja imaju neka ograničenja vremenska kada je u pitanju sezonsko sniženje, odnosno prodaja robe u sezonskim terminima, zbog čega smo se mi onda opredelili da ograničimo mogućnost prodaje naše robe ako ni sve zemlje EU nisu to uradile. Iako ste vi put ka EU prihvatili kao dogmu, dakle, ovo je više sada vezano za neke religijske odnose. Svejedno, treba ispitati neke stvari. Mislim da postoje ozbiljni i dovoljni razlozi za prihvatanje ovog amandmana i sezonska roba može da se, odnosno prodavci mogu u više navrata organizovati sezonsko prodavanje robe. Ne vidim ni jednog razloga za isključenje, čak bi moglo da se ide i na proširenje, uobičajena je prodaja, kao sezonske robe tekstila, opreme i obuća naravno, ovo bi moglo da se proširi i na veći broj proizvoda kako bi tržište potraživalo veću količinu robe, a samim tim i proizvodnja bi se razvijala više. Hvala vam.
Hvala, gospodine Periću. Za reč se javila, po amandmanu, Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Smatram da je predloženi amandman od strane kolege potpuno nepotreban, jer je u članu 37. stav 5. precizno definisano šta je to sezonsko sniženje. Pored ostalih vidova prodaje sa sniženom cenom, kaže se da je sezonsko sniženje prodaje robe po sniženoj ceni nakon proteka sezone i to najviše dva puta godišnje. Sezonsko sniženje započinje u razdoblju 25. decembra i 10. januara i to bi bilo zimsko sezonsko sniženje, i 1. i 15. jula iliti letnje sezonsko sniženje. Znači, uskoro počinje to letnje sezonsko sniženje i velika većina nas se sprema u taj letnji šoping kako bi, na primer, obezbedio neki od top artikala, recimo iz kolekcije proleće-leto za 2019. godinu. Hvala.
Hvala, koleginice Todorović. Pravo na repliku, Sreto Perić.
Postoje, to kolega Martinović kao univerzitetski profesor odlično zna, postoje tzv. prirodni i društveni zakoni. Ovde se radi o društvenom zakonu. Društveni zakon ima za cilj da reguliše odnose i to na onakav način na koji odgovara konkretno svakom subjektu, u ovom slučaju to je Srbija. Mi želimo, i rekao sam, imamo na dnevnom redu Zakon o trgovini, a osnovne postulate trgovine, definicija za trgovinu postoji, ne u današnjem danu, ne u 19. i 20. veku, nego od mnogo pre, i da bi ispoštovali te postulate, zbog toga i skačemo sami, odnosno vi skačete sami sebi onako u grudi, usta, kako godi hoćete, iz razloga, i pričamo stalno, da što više, što veći broj ljudi zaposlimo. Evo dobre prilike da ih zaposlimo u realnom sektoru, u sektoru proizvodnje, a plasman robe i neka se oni koji se bave i organizuju trgovinu, jer trgovina nije cilj sama sebi. Ona ima zadatak da poveže proizvođače i krajnje kupce. Iako često postoje savremeni oblici trgovine i elektronska trgovina, gde može da bude direktna veza između proizvođača i krajnjih korisnika njihovih proizvoda, ali stoji tačno ovde, potpuno precizno, potrebno je biti pismen i pročitati šta stoji u Predlogu zakona. Mi i podnosimo intervenciju na taj deo ovog člana i kažemo da sezonsko sniženje podrazumeva prodaju robe po sniženim cenama. Valjda je u interesu građana Srbije da dobijaju robu po povoljnijim cenama, da bi se ona što više proizvodila, a i u ovom momentu to je verovatno primereno kupovnoj moći i standardu građana Republike Srbije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović, replika.
Smatram da je Predlogom zakona ponuđeno dovoljno mogućnosti da roba na tržištu može da se kupi po sniženim cenama i definisano je da su to u pitanju i rasprodaje i sezonska sniženja, kao i akcijske prodaje i da će to sasvim zadovoljiti potrebe naših potrošača.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
E, sad, ovo je relativno. Možda za koleginicu Mrdaković jeste dva puta ponuđen termin sasvim dovoljan. Mogao je da bude i jednom. Ja sam potpuno siguran da ste vi ovde u predlogu ovog zakona rekli da je sezonska prodaja pa bilo koji datum. U Italiji je ostavljena mogućnost da svaka regija odlučuje kada će im biti sezonski termini, odnosno termini za sezonsku prodaju robe. Ovo je sad relativno. Ali, ja govorim ovde o nečemu što je značajno za državu Srbiju. Ovde se ne postavlja pitanje šta više odgovara poslanici SRS ili SNS ili onima koji ne dolaze ili onima koji su upropastili potencijal privredni i svaki drugi u Srbiji, nego govorimo šta bi bilo korisno za građane Srbije. A, potpuno je racionalno da ovo što smo mi predložili znači da nema vremenskog ograničenja, jer uvek se pozivate vi kako je to urađeno u članicama EU. Ovde, rekao sam vam na početku, samo 10 od 27 ili 28 zemalja članica EU je prihvatilo neke termine. Oni su, doduše, različiti. Samo 10 je prihvatilo, a mnogo veći broj nije. Mi možemo i treba neku svoju specifičnost da iskažemo. Možda jednog dana neće ni trebati uopšte organizovati sezonsku prodaju, ali danas bi bilo vrlo korisno i praktično za građane Srbije da tokom cele godine mogu da kupe robu pod nekim povoljnijim uslovima. Valjda je cilj što više robe prodati.
Hvala, kolega Periću. Samo da naglasim da su ovo bile replike, da se tako evidentira vreme. Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Član 38. Predloga ovoga zakona reguliše oglašavanje prodajnih podsticaja i ovaj član nije trebalo da se nađe u ovom predlogu zakona, zato što je 2016. godine donet Zakon o oglašavanju i član 11. tog zakona govori o obmanjujućem oglašavanju, a član 12. o prikrivenom oglašavanju, dok član 16. govori upravo o oglašavanju prodajnih podsticaja. Dakle, potpuno nepotrebno prenormiranje zakona, ako imamo drugi zakon koji se inače odnosi na oglašavanje. Mi smo zato i predložili da se ovaj član briše. Mi smo danas, recimo, videli kako izgleda jedno od tih, hajde rekla bih, obmanjujućih ili prikrivenih oglašavanja kada je, još na početku današnjeg dana, jedan kolega ovde pričao o Nataši Vučković i o tome kako se ona zalaže za vraćanje tih poslanika koji bojkotuju parlament, zalaže se za vraćanje u Narodnu skupštinu i onda je napadaju oni koji su za bojkot i mi onda ovde slušamo nešto što je, do pre dva dana, bilo apsolutno nemoguće, kada je ona bila deo te grupacije, te bulumente. Sada je promenila mišljenje i sada odjedanput postoji potreba da se ovde o njoj govori pozitivno. Na taj način se zapravo i oglašavaju i razna sniženja itd, potpunom obmanom javnosti građana koji dolaze u prodavnice i vi znate, pa ljudi se ismevaju sa tim, iako nije smešno, da u našim prodavnicama imate najava veliko sniženje, nešto je koštalo 300 dinara, a na sniženju sada košta 299,99 dinara i ovo je jednostavno istina. Kao što je istina da, recimo neki artikal košta 420 dinara, piše velikim slovima sniženje, a on sada košta 450 dinara. Ništa to nije uređeno, ni ovaj zakon to neće urediti, jednostavno, zato što ne postoji interes da se tako nešto uredi. Da postoji, onda vi ne biste i plagirali ovaj član 38, jer ovo jeste čist plagijat od ova tri člana iz Zakona o oglašavanju, ali nekako kada plagijat uđe u krv, onda ne može ni zakon bez plagijata. Baš zbog ovog člana bi bilo dobro da je ovde ministar Rasim Ljajić. Rasim Ljajić je, kao deo Vlade, u obavezi da ovde sedi i u obavezi da sluša sve kritike koje smo mu pripremili mi iz SRS i prosto je neverovatno da neko od poslanika kaže – imate četvrtak i utorak, pa pitajte njega. Nemamo mi šta da pitamo njega. Mi smo Narodna skupština, on je ministar. Ministri su ti koji su u tom smislu potčinjeni Narodnoj skupštini. Ne samo što ih Narodna skupština bira, nego Narodna skupština ima i pravo i obavezu da ih kritikuje, da iznosi svoja saznanja itd. Dakle, nemojte neke stvari koje su apsolutno netačne da predstavljate javnosti da bi građani Srbija sada stekli utisak, šta, da mi nešto posebno progonimo Rasima Ljajića. Ne, mi smo samo ustanovili neke detalje od onoga što on radi. Vojislav Šešelj je objavio u svojoj knjizi, ali to sve nije razlog da Rasim Ljajić, kao ministar, ne dođe u Narodnu skupštinu i mi na tome insistiramo, a svakako hvala gospodinu Đorđeviću koji je očigledno pripremljen došao na ovu sednicu.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo Radeta, član 38, gde ste predložili da se briše, oglašavanje prodajnih podsticaja, je upravo i urađen na osnovu Zakona o oglašavanju i ovde u članu 72. u tački 2) kaže da se član 16. Zakona o oglašavanju stavlja van snage. Ovo je samo dopunjen član 38. i prošireno dejstvo kada je u pitanju oglašavanje prodajnih podsticaja i bliže je uređeno. Nije bio plagijat, s obzirom da je pisac bio isti – Ministarstvo trgovine. Hvala.
Hvala, ministre. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Niste u pravu, jer mi i dalje imamo na snazi Zakon o oglašavanju iz 2016. godine. Zamislite, od 2016. godine ni jedanput nije menjan. To je epohalan uspeh Vlade. Sada, ne ponavljam, znači, čl. 11, 12. i 16. toga zakona predviđaju ono što stoji ovde i nema potrebe da se… Znate šta bi bilo najbolje? Da sve, recimo, iz tog Zakona o oglašavanju podelite na razne zakone, gde je čemu mesto i da onda taj zakon više ne postoji. Nema potrebe da se iste stvari dva puta normiraju. Sa druge strane, mi vam govorimo, dajte da sva krivična dela sakupimo i da uradimo nešto što stvarno vredi i što treba ovoj državi, da uradimo kodifikaciju Krivičnog zakona. To niko neće da radi, pa uz 100 zakona imamo 200 krivičnih dela za koje ne znaju krivičari, sudije, jer primenjuju Krivični zakonik.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Gospođo Radeta, član 11. Zakona o oglašavanju kaže da je to bliže uređenje obmanjujućeg oglašavanja, član 12. prikriveno oglašavanje, član 13. oznaka prepoznatljivosti, član 14. uporedno oglašavanje, član 15. upotreba ličnog dobra u oglašavanju, što važi i za druge stvari i druge proizvode. Član 16, ovaj koji se stavlja van snage, je isti kao i ovaj, a to je oglašavanje prodajnih podsticaja. On je bliže uređen ovde i stavljen van snage u članu 16. Hvala.
Hvala. Reč ima Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Nije tako, naravno, ali sada da ne trošimo vreme i da citiramo sva tri ova člana cela. Kada je donošen Zakon o oglašavanju, onda je rečeno da se taj zakon donosi i da će on obuhvatiti sve što je vezano za oglašavanje i onda sad nije tako. Dakle, morate sami sa sobom da se dogovorite. Najbolje je da prihvatite ovaj amandman i da bar malo popravimo ovaj predlog zakona.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima Aleksandar Marković, po amandmanu. Izvolite.
Mislim da sam imao pravo na repliku, s obzirom da sam pogrešno protumačen u jednom mom današnjem izlaganju, a koje se tiče jedne koleginice koja nije danas sa nama, Nataše Vučković. Moram da kažem da nisam advokat Nataše Vučković, niti sam želeo, ni na koji način, da se pozitivno izjasnim o njenom političkom delovanju. Osetio sam potrebu da osudim jednu pojavu u društvu, a ta pojava je vrlo loša i problematična i tiče se širenja govora mržnje i tiče se jednog nedozvoljenog rečnika koji dolazi od strane ovih iz Saveza za Srbiju, a u pitanju je Vladimir Gajić koji je na najprostačkiji mogući način uvredio jednu damu, jednu poslanicu ili poslanika. (Nataša Sp. Jovanović: Jednog špijuna.) Ne bih sada ulazio u takve karakteristike, ali reč je o poslaniku Narodne skupštine, bez obzira iz koje stranke dolazio. Danas poslanik SNS, sutra poslanik neke druge strane, svejedno je u ovom slučaju. Dakle, ovde imamo jednu brutalnu uvredu od strane predstavnika Saveza za Srbiju koji je rekao za poslanik DS Natašu Vučković da je beda, bedina, da je impotentna amaterka. Ovo su nedopustive pojave u našem društvu. Mislim da mi kao društvo moramo da nađemo modele da sprečimo ovakvo ponašanje u budućnosti, da se suprotstavimo ovakvom govoru mržnje, širenju histerije, kao potpuno neprihvatljivom ponašanju. Još jedna stvar, nisam ja jedini koji je reagovao i osudio ovakvo ponašanje. Možda sam jedini kada je reč o ovom konkretnom slučaju, ali mi se sećamo tog Gajića i znamo ko su njegovi nalogodavci, onaj isti Vuk Jeremić i Dragan Đilas. Ništa on ne radi na svoju ruku, sve radi ono što mu njegovi šefovi kažu. Ali, mi se sećamo i njega kada se zalagao i kada je pozivao na zabranu kompletnih političkih partija, između ostalog i partije čiji prethodni govornik pripada. I tada smo reagovali, i tada smo osudili. Zaista mislim da mi kao društvo moramo da osudimo snažno ovakve pojave da nam se ne bi u budućnosti događale. Zahvaljujem.
Hvala kolega Markoviću. Pravo na repliku, Vjerica Radeta. Izvolite.
Čuli smo šta je Vladimir Gajić rekao za Natašu Vučković, ali iz vaših redova je nedavno rečeno da je ona špijun koji blati Srbiju, koja ide po belom svetu i sve najgore priča o Srbiji. Dakle, mi čuli od vas. Ali, Vladimir Gajić je istoga dana izjavio, možda čak u istom tekstu, izjavio da je Vojislav Šešelj ratni zločinac i da se u Srebrenici desio genocid. Hajde što vas ne dotiče kada neko tako brutalno uvredi Vojislava Šešelja, vaša stvar, a trebalo bi, ne zbog Vojislava Šešelja, nego zbog činjenice da on nije ratni zločinac, ali taj Gajić kaže – u Srebrenici se desio genocid. Vama to ne smeta, odnosno ne reagujete, ali kada uvredi Natašu Vučković, koja je najavila posredno povratak ovde, e onda treba da se odbrani Nataša Vučković, pa zato je valjda i onaj njen zet bio da kaže da je on neki polu-Francuz ili ne znam, pa je sačekao Makrona itd. Znate, nemojte nam bacati prašinu u oči, radite vi šta god hoćete politički, imate pravo. Imate pravo da nađete načina da bi zadovoljili Evropsku komisiju i da vratite ovde neke poslanike na način na koji god vi mislite da treba. Ali, samo nemojte da to radite na način da se stiče utisak da mi ne vidimo i ne razumemo šta radite. Zato, ako već reagujete na tog Vladimira Gajića i na slične njemu, o kojem ja inače nikada ništa dobro nisam ni mislila, ni rekla, koji niti je profesionalno negde uvažen, niti politički, dakle, sve najlošije mišljenje o njemu imam. Onda, kada pratite šta on priča, hajte bar sad evo recite da je za najveću osudu to što je Vladimir Gajić rekao da se u Srebrenici desio genocid. Hajde jednom o tome progovorite, onako baš od srca.
Hvala, koleginice Radeta. Pravo na repliku, Aleksandar Marković. Izvolite, kolega Markoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ne bih želeo da se danas ovo pretvori u takmičenje ko će snažnije osuditi izjave pojedinih kvazi političara, ako tako mogu da kažem, za njihove izjave, kako se u Srebrenici dogodio genocid. Znači, ne želim da se mi sada takmičimo. Opšte je poznato da se svako u SNS na vreme oglasio povodom takvih besmislenih tvrdnji, tih kvazi političara, da ne spominjem sada i mnogobrojne poslanike ovde koji su istog dana reagovali na takve tvrdnje. Naravno da niko iz SNS nikada nije mogao da prihvati tezu o tome da se u Srebrenici desio genocid, i nemam nameru da o tome polemišem. Sada, ne treba ovo zaista da bude takmičenje ko će snažnije da se bavi time. Kada je reč o Nataši Vučković, pa neće biti da se niko nikada iz SNS pozitivno izjasnio o njoj i njenom delovanju. Mi smo ovde njoj nadimak dali „vojvotkinja od Strazbura“, u kontekstu lažnih vojvoda, „vojvoda od Maldiva“, to je bio Balša Božović, jel tako? Pa je bio „vojvoda od pašnjaka“, onaj Šutanovac, e, ona je dobila nadimak „vojvotkinja od Strazbura. Tako da, SNS se jasno odredila o njenom političkom delovanju. Mi ništa dobro ne mislimo o njenom političkom delovanju, ali smo spremni da odbranimo od surovih i potpuno, dozvoliću sebi da kažem, idiotskih napada od strane nekoga ko je gori od nje još. U ovom slučaju tog Vladimira Gajića. Taj isti Vladimir Gajić je bio spreman da tvrdi, osim njegove besmislene tvrdnje o genocidu u Srebrenici, bio je spreman da tvrdi kako je 60% ljudi u Srbiji nepismeno, i da zato oni nemaju šta da traže na izborima, jer eto imaju posla sa nepismenim narodom, i nije ga sramota što je tako nešto rekao, i da zato neće da izađu na izbore, jer znaju da nemaju šta da traže na izborima i da zato na ulici hoće vlast. O takvoj kategoriji mi ovde govorimo, o takvim ljudima.
Hvala, kolega Markoviću. Pravo na repliku, Vjerica Radeta. Izvolite.
Nije bilo tako davno. Dobro, evo već tri i po godine su prošle kada su formirane stalne delegacije. Nataša Vučković je htela po cenu života da bude član delegacije u Strazburu, u Savetu Evrope, zato što je ona tamo godinama išla, zato što je ona tamo imala svoje veze, svoje kanale, koji naravno nisu bili u interesu Srbije. Oni nisu mogli dobiti to mesto po onim proporcijama koje su tada bile izračunate. E, sad, samo kako je moguće da je ona počasni član te delegacije, i opet ide tamo radi šta hoće, priča šta hoće itd. Što se tiče izjašnjavanja, kažete – nećemo se takmičiti ko će jače ili glasnije, ne znam šta kaže, da u Srebrenici nije bio genocid, vi ste mogli biti mnogo glasni da ste hteli. Mi smo predložili da se kao krivično delo u Krivični zakonik unese krivično delo da krivično odgovara svako ko kaže javno da je u Srebrenici bio genocid. Da ste hteli da budete baš glasni, trebalo je za to glasate, jer vi imaće većinu, mi nemamo, mi smo samo predložili, ali naravno vama nije bilo tada nešto interesantno da to usvojite. Dobro znate da se sve glasnije priča o tome da će jedan od uslova Srbije na tom putu ka EU biti i priznavanje od strane naše države da se u Srebrenici desio genocid. Neverovatno nam je da bi nekome u sadašnjem sazivu moglo pasti na pamet da tako nešto uradi, ali znate nikad se ne zna, ništa se ne zna, evo jutros, kada sam čila kolumnu Vladimira Đukanovića, nekako svašta čoveku prođe kroz glavu. On proziva i Vučića zašto nije uradio ono što je obećao, zašto nisu podneli ostavke neki koji su trebali da podnesu. Onda valjda sada u toj frci, u toj borbi da ne budem baš ja taj na kojeg će Vučić da pokaže prstom, onda ovde slušamo sve i svaštau odbranu neodbranjivog.
Hvala koleginice Radeta. Nastavljamo dalje sa radom. Ovo su bile replike. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 40. Predloga zakona o trgovini. Mojim amandmanom sam tražio brisanje navedenog člana iz razloga da bi svi trgovci na našem tržištu imali ravnopravan položaj. Vlada ne sme da favorizuje nijednog subjekta na tržištu, ma koliko to bilo ponekad i opravdano, to sa sobom uvek nosi određenu korupciju. Valjda je cilj Vlade da se suzbije, a ne da se pospešuje korupcija u trgovini. Naše tržište je previše otvoreno stranim subjektima. Zato Vlada mora voditi računa o svim detaljima. Glavni cilj Vlade u ovoj oblasti treba da bude da zaštiti svakog robnog proizvođača, a naročito poljoprivrednog proizvođača. Kada smo kod poljoprivrednih proizvođača, šta Vlada čini da pomogne poljoprivrednim proizvođačima na KiM? Pošto sam rođen i živeo na KiM, znam da poljoprivredni proizvođači u mom Kosovskom Pomoravlju i danas proizvode veoma kvalitetne proizvode, ali nažalost nemaju kome da ih prodaju. Znam da i Vladi nije lako da reši ove probleme, ali svakako mora da postoji neki način da se ovim ljudima pomogne. Ovo nije samo pitanje proste trgovine, ovo je pitanje od strateškog nacionalnog interesa. Hvala.
Hvala kolega Stojanoviću. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Član 40. pomenutog zakona odnosi se na podsticajne mere, a radi unapređenja trgovine. Želim da naglasim posebnu važnost ovog člana 40, posebno kada je u pitanju elektronska trgovina. Ono što je zabeleženo u prošloj godini, to je da je 1.800.000 potrošača vršilo kupovinu, odnosno trgovinu putem interneta, to je za 130.000 više naručilaca proizvoda putem interneta nego u prethodnoj 2017. godini. Cilj ovog člana zakona je upravo suzbijanje sive ekonomije. Ono što je u fokusu SNS i što je jedno od ciljeva naše politike jeste upravo suzbijanje sive ekonomije, iz koje, naravno, mogu da proisteknu i korupcija itd. Ono što takođe želim da istaknem to je da je naša valuta dinar u prethodnoj godini označena kao druga najznačajnija i najvažnija valuta u svetu. Za vreme pljačkaškog žutog dosovskog preduzeća dinar se nigde nije ni nalazio na toj listi. Takođe želim da istaknem da je Narodna banka Srbije u prošloj godini u okviru jednog projekta „Digitalizacijom do unapređenja kvaliteta života građana“ uvela sistem instant plaćanja. Šta to znači? To znači da građani preko svojih mobilnih telefona mogu da izvrše kupovinu onoga do čega im je stalo. To takođe znači unapređenje trgovine, ali to takođe znači da korisnik sredstava, odnosno da plaćanje, odnosno prebacivanje s jednog računa na drugi je moguće 24 sata za svega 1,25 sekundi. Član 40. smatram jako značajnim, smatram da ne treba da se briše. A što se tiče položaja našeg stanovništva na Kosovu i Metohiji, Vlada Republike Srbije i naš predsednik Aleksandar Vučić svakodnevno pokazuju koliko im je stalo do sigurnosti, bezbednosti i kvaliteta života naših građana na Kosovu i Metohiji, a to oni, naravno, pokazuju na izborima, dajući iz godine u godinu sve veću podršku politici SNS i Aleksandru Vučiću. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima, po amandmanu, Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Naravno da poštujem pobude ili motive predlagača da podnese ovakav amandman, ali moram odmah da istaknem da je kompletan zakon više nego antikoruptivan i da upravo član na koji je predlog amandmana i usmeren upravo sadrži ono što sam malopre rekao, a to je zabrana diskriminacije, odnosno da se na ravnopravan način tretiraju i da se u ravnopravan položaj stavljaju svi trgovci. Ali, ono što je jako bitno, jako je bitno istaći činjenicu da je ovde predlagač uvaženi kolega Filip Stojanović istakao nešto što mi kao narodni poslanici, a i građani Srbije veoma dobro prepoznaju. Tačno je da je borba protiv korupcije imperativ. Nažalost, taj imperativ nije postojao kada su uništavane zemljoradničke zadruge, i to ogroman broj zemljoradničkih zadruga, kada je poljoprivreda devastirana, a moram da podsetim da je to bio period od 2000. do 2012. godine. Samo u Zlatiborskom okrugu je ni manje ni više nego bukvalno uništeno, dakle, oterano u stečaj blizu 20, ako ne i više od 20 zemljoradničkih zadruga. Na taj način se poljoprivreda dovela u jedan vrlo, vrlo nepovoljan položaj, naravno kao grana, naravno kao resurs, od koga građani imaju i te kako velike koristi. Zašto? Zbog toga što su zemljoradničke zadruge bile najbolji mogući servis poljoprivrednih proizvođača, kako u pogledu otkupa, tako i u pogledu svega onoga što je poljoprivredne proizvođače štitilo. Na taj način je, bukvalno uništavanjem svega onoga što je predstavljalo jednu veliku vrednost Republike Srbije, Republika Srbija dovedena do jednog vrlo, vrlo nepovoljnog finansijskog položaja, da ne kažem do prosjačkog štapa. Tek od 2012. godine, zahvaljujući Vladi Republike Srbije koja je prepoznala ovaj problem, koja je uspela da krene sa rešavanjem tog problema, dešava se nešto što je isključivo u korist građana Republike Srbije, a to je s jedne strane revitalizacija poljoprivrede, s druge strane oživljavanje zemljoradničkih zadruga, i to upravo preko dela Vlade, ministra bez portfelja, ali zaduženog za upravo ova pitanja. Zato podržavam pobude i motive uvaženog kolege Filipa Stojanovića, ali ne mogu podržati predlog amandmana, isključivo iz razloga što je zakon u tom delu vrlo precizan i jasan. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Jovanoviću. Na naslov iznad člana 41. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Reč ima Studenka Kovačević. Izvolite, koleginice Kovačević.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dobro, amandmanom se predlaže da se naslov iznad člana 41. promeni i da umesto: „Nepoštena tržišna utakmica“ stoji: „Nelojalna konkurencija“. Mislim, apsolutno je prihvatljivo, jer i jedno i drugo znače isto. Ali, evo, vidite šta sam ja htela da kažem. Ovako stoji u članu 41: „Nepoštena tržišna utakmica, odnosno nelojalna konkurencija je radnja trgovca ili pružaoca usluge usmerena protiv drugog trgovca, pružaoca usluge, odnosno konkurenta kojom se krše kodeksi poslovnog morala i dobri poslovni običaji kojima se prouzrokuje ili može prouzrokovati šteta drugom trgovcu, odnosno pružaocu usluge, tj. konkurentu“. E sad vidite, malopre smo govorili o poslanicima koji bojkotuju parlament. Znači, oni su u ovom slučaju nelojalna konkurencija. Vidite, mi se sve vreme u ovom parlamentu obraćamo građani Srbije koji su nas birali, kako mi, tako i gospoda iz SRS. Ali, kome bi se obratili poslanici opozicije koji bojkotuju ovaj parlament? Ne mogu da se obrate građanima koji su na prošlim izborima za njih glasali, jer su njih izneverili kada su svoje mandate prodali Đilasu i Jeremiću, zapravo su i glasove i poverenje tih ljudi dobro unovčili i za sebe pribavili korist, ali ništa građanima nisu vratili, a očigledno ne osećaju ni potrebu da taj narod zastupaju ovde u parlamentu i meni je jasno, kao i većini u Srbiji o kakvim se tu namerama radi. Činjenica je da svoj nerad žele da prikriju izigravanjem žrtve i to kako je tobože njima uskraćeno da govore je čista laž. Gospodin Rističević je izneo podatak u ovom parlamentu o trajanju diskusije njihove pre bojkota. Kada se iz sistema Narodne skupštine izvuku ti podaci, jasno se vidi da su govorili više od poslanika vladajuće koalicije, a nas ima daleko više, pa nam po Poslovniku, naravno, i pripada više vremena, jer smo osvojili veći broj mandata. Eto, o takvoj se nelojalnoj konkurenciji radi unutar ovog parlamenta. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Kovačević. Na član 41. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Nije tačno da je isto nepoštena tržišna utakmica i nelojalna konkurencija, jer ovaj termin „nepoštena tržišna utakmica“ prvi put se javlja u ovom zakonu, ne samo kod nas, nego bilo gde. Ali, mi ceo dan danas u ovoj raspravi, i što je odlično, podržavamo, slušamo neke stvari koje su vezane za ranije događaje, za neke bivše vlade i svakako treba da se sve malo protrese, svaki put kad smo u prilici da o svemu tome porazgovaramo, ali mi stalno ostajemo bez odgovora na naša suštinska pitanja. Prvo, ako se govori, govore malopre koleginice o žutom lopovskom, tajkunskom, dosovskom preduzeću itd. Pa onaj koji je danas trebalo da bude ovde, a to je Rasim Ljajić, je perjanica tog žutog dosovskog, kriminalnog, lopovskog, kako ga sve nazivaju, režima. To isto su, govorili smo juče, evo, ponovićemo i danas, i Đelić i Labus i Vlahović, i sve je to tačno. Ali, jedino pitanje na koje mi nemamo odgovor je – kako je moguće da su svi ti ljudi na slobodi, zar nema krivičnih postupaka protiv njih, da ih niko ne dira, da mnogi i dalje učestvuju i sa državom i sa nekim javnim preduzećima i sa tajkunima itd, u raznim prljavim poslovima? Tačno je da kada govorimo o prodaji i trgovini, tačno je da su svi veliki prodajni objekti, tržni centri ili gotovo svi izgrađeni na mestima gde su nekada bile fabrike, fabrike koje su u lopovskoj privatizaciji otkupljivane dve godine po ugovorima, tako su tada ugovore zaključivali, dve godine su bili u obavezi da ne menjaju delatnost. Te dve godine nisu ništa radili, dve godine prođe, oni narod na ulici i tako je 500.000 ljudi ostalo bez posla. I na svim tim mestima, dakle, danas su ti tržni centri o čijem radu mi pričamo, između ostalog i kroz ove amandmane. Pitanje, recimo, kako je moguće, i juče se ovde govorilo, i ne samo mi, o Božidaru Đeliću, o 11 miliona evra koje je ukrao u Srbiji preko Meridijan banke. Kako je moguće da on od Meridijan banke postane poslovni partner Vlade Republike Srbije, dočekuje Makrona, kao suvlasnik Vansi erporta koji je koncesionar Aerodroma „Nikola Tesla“.
Hvala koleginice Radeta. Reč sada ima Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Istina je da mi govorimo o nekim bivšim vladama, bivšim vremenima, prošlim i bivšim događajima, ali istini da za volju da bi ste utvrdili kakvo je stanje danas morate napraviti poređenje sa nečim u prošlosti, ili uopšte sa nečim u društvu. Da bismo utvrdili da sam ja nekoliko kila ili nekoliko desetina kila teži od predsedavajućeg moramo da stanemo na vagu, to je činjenica. Tako, da bismo utvrdili današnje stanje i doneli nekakav objektivan sud o njemu moramo napraviti poređenje sa prošlošću, pa samim tim dobro je da neko to i čini u ovo parlamentu. Međutim, da se vratimo malo i u sadašnjost. Nije lako boriti se u nepoštenoj i nelojalnoj tržišnoj utakmici ni onima koji su nosioci te trgovinske delatnosti, ali ni ljudima u političkom životu u Srbiji. Videli ste juče jedan naslov u dnevnom listu „Blic“ koji govori o rasipanju u gradu Subotici, o trošku od šest miliona dinara na troškove restorana, i to je jedan primer nelojalne i nepoštene tržišne utakmice, pre svega u politici. Naime, javnosti radi, istine radi, u Subotici je ove godine za usluge restorana planirano svega 720.000 dinara. Prema tome nije nikako moglo biti potrošeno šest miliona dinara u prvih šest meseci ove godine. Radi se o devetostruko većoj laži. I to je jedan primer, da kažem nelojalne tržišne, odnosno nelojalne političke utakmice. Međutim, ako dalje pogledate tekst u novinama, govori se o Domu kulture u Tavankutu i neispunjavanju obaveza države Srbije prema toj mesnoj zajednici, a onda ako malo dublje uđete u to svatićete da je država do sada uložila 27 miliona iz pokrajinskog sekretara i 20 miliona iz gradskog budžeta u Dom kulture u Tavankutu, a posledica toga je rezultat izborni u Tavankutu. Pre samo desetak dana lista SNS predvođena gradonačelnikom, sa našim partnerima iz Saveza vojvođanskih Mađara je osvojila u Tavankutu preko 70% glasova. E, upravo to je merilo rada i nerada i naš odgovor na nelojalnu i nepoštenu tržišnu utakmicu. Hvala.
Hvala kolega Vujadinoviću. Vjerica Radeta, ima pravo na repliku. Izvolite.
Pa evo sada je kolega, čini mi se, baš objasnio razliku između nepoštenog posla i nelojalne konkurencije. Ako je ovo što su objavile te novine i o čemu on govori, ako je to zaista tako, onda se može govoriti da li je tu bilo nelojalne konkurencije kod odabira tog restorana gde su potrošene te pare itd. Ako je to tačno, to što kolega kaže da nije tačno, ja sada ne ulazim u to nego samo pokušavam, pošto je on taj primer uzeo, da ja na tom primeru objasnim. Ako je to tačno, onda tu samo taj predsednik opštine može biti nepošten, zato što je ušao u jedan takav posao. I to je baš lepo objašnjeno šta je nelojalna konkurencija, šta je nepošteno u odnosu kada je u pitanju trgovina pored nelojalne konkurencije može se govoriti još jedino o monopolu. E, sada kada bi jedina ta kafana, taj restoran u Subotici bio restoran koji služi sve to nešto skupo gde je potrošeno tih šest miliona, ako je potrošeno, onda bi to bio monopol. Dakle, najbolje je kolega Vujadinović objasnio da je naš amandman dobar i da naša amandman treba prihvatiti.
Hvala koleginice Radeta. Reč ima Milimir Vujadinović. Izvolite kolega. Pravo na repliku.
Nekolike i najvažnije reči u izlaganju moje uvažene koleginice, ako je to tačno. Da li je to tačno veoma je to jednostavno utvrditi. Svaki iskusan političar ili svaki odgovoran čovek to može utvrditi pre svega uvidom u plan budžeta bilo koje lokalne samouprave, bilo koje autonomne pokrajine, ili na kraju krajeva Republike. Ponavljam, u budžetu, u budžetu grada Subotice za usluge restorana je planirano ukupno 720.000 dinara. Laž iznesena u novinama je da je u prvih šest meseci potrošeno šest miliona dinara. To je moj odgovor na to da li je to tačno, a mi pozivamo bilo koga da utvrdi da li je to tačno.
Hvala kolega Vujadinoviću. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta.
Pa, i takvi natpisi i razni drugi natpisi u nekim medijima zapravo govore i o nepoštenju tih medija, govore o tome koliko su neki prorežimski, koliko su neki antisrpski i tako dalje. Opet ponavljam, ne ulazim uopšte u rešavanje ovog problema jer to je svako za neke druge organe. Kaže kolega Vujadinović, samo se pogleda plan budžeta i vidi se. Ako je i grad Subotica samo donosio budžet, a nije raspravljano i nisu odbornici imali priliku da vide završni račun budžeta, onda opet nemamo rešenje, jer je rekao u Republici. U Republici, podsećam, deset godina nismo imali završni račun budžeta. Pošto smo mi uvek pošteni i korektni političari, evo i sada ću pred javnošću da kažem, ministar Siniša Mali je ovde rekao da je pripremljeno deset završnih računa i da ćemo ih dobiti u septembru. Tako da ako to bude tako, videćemo i onda ćemo i kroz te završne račune videti i koliko je bilo lojalnih, nelojalnih, koliko monopola, koliko nepoštenja. Videćemo na kraju krajeva, evo, da li ima bolji primer, još jedan bolji primer od ovog iz Subotice za nelojalnu konkurenciju, Zorana – Skot – „Behtel“, 300 miliona evra. Kako je došlo do toga da „Behtel“ dobije posao, sad će neki da poviču da to nije tačno, da „Behtel“ nije dobio posao, pa ću morati da nađem onu Vučićevu izjavu, Nataša molim te, ako bude replike da datum kažeš mi kad je rekao. Dakle, kroz to ćemo videti i na tom primeru ćemo videti koliko je naš amandman ispravan i koliko postoji razloga da se taj amandman prihvati.
Hvala, koleginice Radeta. Pravo na repliku ima kolega Vujadinović. Izvolite.
Primeri iz Subotice, mislim da Subotica u suštini može i poslužiti i za primer u mnogim oblastima, ako ćete na kraju krajeva primer delovanja, koordinisanog delovanja lokalnih, pokrajinskih i državnih vlasti, a evo i šta su primeri. Akva park na Paliću, Y krak u Subotici, radovi na Narodnom pozorištu, radovi na infrastrukturi u mesnim zajednicama, i mnogo drugih projekata. Ako već govorimo o konkretnoj stvari, mislim da je svakome jasno i opet ponavljam da ne možete popiti pola litre vode iz posude u koju može da stane pola litre. Ne možete potrošiti šest miliona dinara ako je predviđeno i planirano 720 hiljada, to je prosto nemoguće i radi se o laži i neistini koja je izašla u stvari i kuhinje lokalnih političara koji su u stvari ispostava Jeremićeve i Đilasove i Obradovićeve grupacije, a možda i nekih da kažem širih krugova. Ako već govorimo šta je tačno i šta se navodi u tekstu, moram da kažem, da je tačno da je dom kulture u Tavankutu u prilično završnoj fazi i tačno je da je država Srbija, govorim o pokrajini i govorim o lokalnoj samoupravi uložila 47 miliona dinara u dom kulture i da je u toku njegovo opremanje, da je završena javna nabavka i da će u korist svih građana Tavankuta taj posao opremanja doma kulture biti završen. Upravo su građani ti koji daju pravi odgovor na to, i dali su ga pre deset dana, a odgovor je 70% glasova za listu koju predvodi Srpska napredna stranka i Savez vojvođanskih Mađara. Hvala vam.
Hvala, kolega Vujadinoviću. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite, profesore Bojiću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ponoviću svoje nezadovoljstvo time što danas ovde nije prisutan resorni ministar, posebno što je bio u svim vlastima od Petooktobarskog prevrata, a samim tim bio je u vlasti sa onima koji su izvršili ekonomski genocid zemlje. Moj amandman se odnosi na član 41. gde se govori o nepoštenoj tržišnoj utakmici ili nelojalnoj konkurenciji, ali ja ću se nastaviti pričom da iznosim svoje viđenje ovog predloga zakona. U trogodišnjoj analizi nalaze se skromni podaci iz 2003, 2004, 2009. i 2012. godine. Pitanje je mogu li se na nedostatku podataka pratiti trendovi a da se koriste bajati podaci? Sve može da čorba bude gušća, ali koji je efekat? Svalimo sve na statistiku i recimo da nam ne trebaju podaci za sve zakone, ali, priznaćete, lakše se radi na bazi uzoraka, tj. procene. Ako ništa drugo, manje obavezuje. U Predlogu zakona zapisano je - Podaci o prometu do nivoa pojedinačnog prodajnog objekta potrebni su za analizu stanja trgovine i njeno planiranje. Njihovim planiranjem formiraće se baza podataka o trgovinskoj mreži Republike Srbije. Molim vas, ovo u prevodu znači da mi u Srbiji nemamo trgovinsku mrežu i da ide sve kako ide. U principu, novi zakoni se donose kada se postave osnove, kada se uspostavlja sistem institucija, ali kod nas je na sceni jedan čudan manir - lako se obaraju stari zakoni, a još lakše donose novi. Kod nas ministri imaju jednu neodoljivu želju da predlažu i donose zakone, kao da će se ta oblast po njima prepoznati. Novi zakon je, znači, mera njihove uspešnosti. Hvala za prekoračenje.
Hvala, profesore Bojiću. Na član 41. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite, koleginice Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo na član 41. Predloga zakona koji propisuje odnosno zabranjuje nelojalnu konkurenciju podneli više amandmana. Mi smo ovim amandmanom tražili da se u stavu 1. posle tačke 6) dodaje tačka 7) koja glasi: "Neovlašćeno korišćenje usluga trgovinskog predstavnika ili zastupnika drugog trgovca", jer smatramo da je potrebno da se i ova tačka svrsta u nelojalnu konkurenciju. Nelojalna konkurencija je uništila srpsku privredu. Naime, poljoprivredni proizvodi iz inostranstva su povlašćeni na našem tržištu u odnosu na sve one proizvode koji se proizvedu u Srbiji. Naše poljoprivrednike i poljoprivrednu proizvodnju guše jeftini proizvodi iz Evropske unije za koje se ne plaća carina. Ti proizvodi su često, odnosno uglavnom su lošijeg kvaliteta od proizvoda koji se proizvode u Srbiji. Jednostrana primena SSP-a omogućila je uvozničkom lobiju da na srpskom tržištu radi šta hoće. Ono što mi moramo da uradimo da bi zaštitili sopstveno tržište jeste da vratimo carine na robu iz EU, da onima koji prema nama imaju carine da im isto te carine vratimo. Cilj je da domaća proizvodnja bude zaštićena, a ne izložena konkurenciji iz zemalja koja svojim proizvođačima daju velike subvencije. Znači, da bi se sprečila nelojalna konkurencija, moraju da se postavi carinske barijere. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Nikolić. Reč ima Vesna Ivković. Izvolite.
Mišljenja sam da ovaj amandman ne treba prihvatiti, jer je predložena dopuna predmet utvrđivanja zakona kojim se uređuju obligacioni odnosi. Naime, u članu 41. Predloga zakona propisana je zabrana nelojalne konkurencije, odnosno nepoštene i tržišne utakmice u užem smislu, kao i sprečavanje kršenja kodeksa poslovnog morala. Naime, propisana je privatno-pravna zaštita i taksativno navedeno u čemu se ista sastoji. Sve ovo je posledica toga da trgovina predstavlja segment privrede u kome je sve veća konkurentnost, konkurentna borba na tržištu i iz tog razloga, ne samo za potrebe analize trgovinske mreže, već i za potrebe upravljanja trgovinom i njenim planiranjem na teritoriji cele zemlje, kao i fer i jednake uslove poslovanja. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Ivković. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite, kolega Šešelj.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Dame i gospodo narodni poslanici, evo, mi već nekoliko dana raspravljamo o promenama Zakona o trgovini i sve što je u sklopu tih oblasti. Došli smo do toga da smo počeli ovde da raspravljamo o nekim najbanalnijim stvarima, a da tome pridajemo veliki značaj, kao da je to sutra presudno za naš napredak i uspeh u toj oblasti. Na primer, vreme obavezne rasprodaje, tačan godišnji period, tj. period u godini kada trgovci treba da imaju rasprodaju. Tek što je to samo po sebi banalno, a drugo što onda pokušavamo da se ugledamo na neki zapdnjački model ponašanja nekog potrošačkog društva, pa mislimo sada ukoliko steknemo njihove navike potrošačke da će to nama da pomogne ovde u našem daljem radu na implementaciji novih zakona, to jest zakonskih rešenja koja dolaze iz EU, pa ćemo sada u vreme katoličkog Božića, kada tradicionalno su rasprodaje u zapadnim zemljama, da mi isto tako organizujemo ovde, da potpuno prilagodimo naše ponašanje, pa će to posle da se odrazi na naš napredak na putu evropskih integracija, da li neko zaista može da poveruje da će nam usvajanje tako nekog pomodarstva pomoći zaista, pogotovo da je neophodno da se to uradi u Srbiji? Ja mislim da nije. Ja mislim da je to skrivanje od pravih problema koje mi imamo. Slušali smo ovih dana predstavnike vladajuće većine gde govore svi o tome kako je DS, DOS, 5. oktobar, žuto preduzeće ili kako već, kako je ojadilo i opljačkalo Srbiju za svojih 12 godina vlasti u Srbiji, 16 godina vlasti u pokrajini i vidimo da od prilike svaki poslanik iz vladajuće većine prilično dobro vlada tom materijom. Zna tačno gde i šta i kako je ko ukrao, a nema nikakvih presuda, nema ljudi koji su pod istragom, nema ničega, a onda u sklopu ove Vlade imamo jednog od lidera DOS-a koji se upravo bavi ovim resorom, bivši lider DOS-a Rasim Ljajić, jedan od 17 ili 18, koliko ih je bilo. Znači, 5. oktobar nam je kriv za sve, DOS je kriv za sve, ali Rasim Ljajić je dobar ministar. Ne razumeju svi u Srbiji sistem podele vlasti, ali poražavajuće je kad ga ne razumeju ministri. Funkcija Narodne skupštine jeste da kontroliše rad Vlade. Skupština je najviši organ u Srbiji. Dakle, ministri su dužni da budu uvek u Skupštini kada su na dnevnom redu zakoni koji pripadaju tom resoru i gde se to ministarstvo pojavljuje kao predlagač i da predstave šta se do sad uradilo i šta je plan da se uradi u svakom od tih resora. A, mi se ponašamo kao da je sasvim normalno to što je Rasim Ljajić rekao da ima pametnija posla, nego da bude u Skupštini kada su na redu njegovi zakoni, tj. zakoni iz oblasti trgovine. Dakle, Rasim Ljajić ima pametnija posla, nego da bude na poslu. Eto, samo toliko je dovoljno da se shvati kakav je stepen demokratije u našem političkom životu. Onda ministar razmišlja kako je Skupština samo jedna formalnost, gde će da protekne dva dana rasprave ili tri dana rasprave, neki će se amandmani pročitati, ukoliko ima nekih amandmana koji ne dovode u pitanje suštinske izmene, jezičkih grešaka promena L u O, itd, to će onda da se usvoji, a sve ostalo nema veze, proći će vreme, pa ćemo da usvojimo zakon. To je pogrešno postavljanje stvari u našem političkom životu. Mi ne možemo da se nadamo bilo kakvom napretku, pogotovo da mi sebe upoređujemo sa evropskim zemljama dok mi takvu situaciju imamo u Skupštini. Normalno bi bilo da ministar Đorđević obrazlaže zakone koji su u resoru socijalnih pitanja, a da nam ministar trgovine ovde objašnjava zbog čega se predlaže da se ovo sad izmeni. Ali, ne. Ono što je glavni problem Srbije na ovom polju, jeste famozni Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Ako mi smo to dočekali, tj. tadašnja Vlada kao nešto izvanredno za Srbiju koje će nam otvoriti vrata modernom svetu, približiti nas Evropi, evo prošlo je 10 godina, nismo nigde odmakli, ali zato smo ugrozili u potpunosti naše tržište. Ugrozili smo naše male privrednike, trgovce i preduzetnike, domaće, a mislimo da ćemo njihov položaj da popravimo nekim trivijalnim zakonskim rešenjima, prepisivanjem nekih akata koja dolaze iz EU, prepisivanjem i prevođenjem sa engleskog jezika i da je to samo po sebi dovoljno da se taj problem reši. Pa, nije. Ko tako razmišlja, on se grdno vara. Pričamo ovde o zaštiti nelojalne konkurencije. Nećemo mi, pozivajući se na zaštitu od nelojalne konkurencije, u ovim nekim stvarima rešiti naše glavne probleme. Mi se pozivamo, kako to za tržišnu utakmicu, pošto imamo tržišnu utakmicu, nije dobro da je neko informisan drugačije, tj. manje nego ostalih možda učesnika, a onda imamo situaciju da Ministarstvo saobraćaja se hvali u napred da će se potpisati ugovor sa famoznim „Behtelom“, bez ikakvog tendera, kao da se ponašamo da ni jedna druga firma ne postoji za izgradnju puteva u Srbiji. Protivnici takvog postupka, te metodologije, se proglašavaju neprijateljima izgradnje i kao da su ti ljudi protiv auto-puta. To je ovo što je nenormalno u svemu ovome. Dakle, ukoliko mi, srpski radikali, ukazujemo na nepravilnosti, ukazujemo na stvari koje direktno narušavaju našu privredu, ne možemo mi biti neprijatelji privrede ili, u ovom slučaju, auto-puta. Znate, političke kampanje su veoma interesantne, pogotovo kada se poredi ono što predstavnici jedne stranke pričaju u kampanji i šta posle toga rade. Ako imamo situaciju da je domaći privrednik na svaki mogući način diskriminisan od strane države, a podstiču se sa strane strani investitori, kakvu mi situaciju možemo da očekujemo tu na dugi rok? Strani investitor, tj. privrednik iz inostranstva koji dolazi da ulaže u Srbiju, ne donosi on nama vatru, ne donosi on nama točak, nešto novo što mi već ne znamo, on dolazi ovde zbog toga što država Srbija daje nekad i više od 10.000 evra po radnom mestu, daje sve moguće dozvole i dokumentaciju po ubrzanoj proceduri i besplatno i na sve to još zemljište poklanja, da bi posle, a nikakvu mi nemamo sigurnost, plus plate su mnogo niže nego one kojima se hvali ministar finansija i predsednik Republike, i kako mi možemo imati sigurnost da kad taj period subvencija istekne, tj. istekne ta dobit koju investitor uzme bez i da je počeo da radi u Srbiji, da će on tu ostati? Sećate se šta nam se desilo sa Smederevskom „Železarom“? Sličnu smo situaciju imali pre nekoliko godina kada je „Esmark“ hteo da uđe u tu „Železaru“. Mi smo prvi upozoravali kakav je tu kriminal na pomolu. Pre izbora 2016. godine. Ali ne, preporuke EU su mnogo važnije i direktive Evropske komisije, nego zaista ono što mislimo da treba da se popravi u našoj privredi. Znate, Aleksandar Vučić je pobedio na predsedničkim izborima. Za njega je glasalo više od 50% građana Srbije. Pobedio je u prvom krugu i to je rezultat za poštovanje. Očigledno narod u Srbiji ima u njega poverenja, ali ne može da bude kontraargument u bilo kojoj raspravi - Mi imamo 50%, kada vi budete imali 50% vi radite nešto drugo, niste automatski u pravu pokazuje to što mi imamo 50%. Ne. Kada se osvoji 50%, tj. kada se osvoji većina u Narodnoj skupštini, ne znači da može da radi svako ko šta hoće i da je automatski za sve u pravu i da je on pametniji od nekih drugih, znači da je to prilika da se dođe na vlast u Srbiji, ali mora da se sprovodi zakon. Ne možemo mi za nešto što bi bilo protivno interesu naših građana ili protivno zakonu da tražimo u tome opravdanje, ali dobro, nema veze, osvojili smo 50% pa sada imamo legitimitet za sve naše odluke. To je pogrešno postavljeno. Zato bih voleo da se malo više o tome povede računa, jer ništa nas ovo neće približiti EU, a pogotovo neće da pospeši našu trgovinu i položaj naših privrednika u Srbiji. Treba se fokusirati na glavni problem. Glavni problem je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji je otvorio vrata stranoj robi u Srbiji bez carina i načinio naše privrednike nekonkurentnim na domaćem tržištu. Na dugi rok, prevelika zavisnost od stranih investitora će nas dovesti u situaciju da se oni za sve pitanju u Srbiji i da taj lobi bude glavni. Nije to vreme tako daleko od danas. Kada se od toga budemo oslobodili, onda možemo da pričamo o napretku. Sa tim sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, pored toga što očigledno nanosi veliku štetu sprskoj privredi idu i politički uslovi i ucene iz Brisela. Nikome nije stalo u EU do razvoja Srbije. Ako postoji njihov interes, to je iskorišćavanje našeg tržišta za njihovu robu, a to u kakvom će položaju naši privrednici biti posle toga, to je zanemarljivo i nikoga to ne zanima u Briselu. Ali, treba da zanima nekog u Beogradu. Srpska napredna stranka je došla na vlast prekidajući 12 godina dugu vladavinu DOS-a, 5. oktobra, DS, kako već se to naziva, nije ni važno. I mi znamo kakav je kriminal pratio tu vlast za tih 12 godina i 24 sporne privatizacije i ogromna pljačka Srbije, i trgovina sa našim teritorijalnim integritetom itd. Ono zbog čega su oni pobedili na izborima je zato što su obećavali prekid takve prakse i preispitivanje svega što je do tada uradila DS. A, mi imamo situaciju da u sve više polja, u sve više sfera društva, mi možemo da vidimo da umesto diskontinuiteta postoji upravo kontinuitet sa politikom DS. Tu bi trebalo da se obrati pažnja. Umesto da se preispitaju sve te odluke, pa i SSP, mi se sada ponašamo kao da nam je to kamen oko vrata. Pa, jeste kamen oko vrata, ali hajde da taj problem rešimo. Obećanja nikada neće biti ispunjena koja dolaze od strane EU. Pogledajte primer Makedonije. Makedoniji su jasno obećali početak pregovora, učlanjenje u EU, ubrzane NATO integracije, pomoć u vidu bespovratnih novčanih sredstava, kredita i dotacija raznih itd, ako potpiše sporazum sa Grčkom. Nešto više od mesec dana je prošlo i EU je na to svoje obećanje zaboravila i dalje nisu otvorili pregovore. Imajte u vidu da slična situacija može da se desi u Srbiji, a da ovo o čemu danas pričamo i ostale stvari koje nas vezuju i koje se pozivaju na EU, pregovaračke okvire, direktive i sve ostalo, nas nigde neće dovesti, niti će nas uopšte približiti članstvu u EU. Hvala.
Hvala, gospodine Šešelj. Samo da vas obavestim da je isteklo vreme ovlašćenog, da ste iskoristili to vreme i vreme koje ste imali dva minuta za repliku, tako da je ostalo vreme poslaničkog kluba. Izvinjavam, se po amandmanu dva minuta i uračunao sam vam još 13,54, koliko ste imali vremena kao ovlašćeni predstavnik. Reč ima dr Vladimir Orlić, pravo na repliku, na pominjanje političke stranke.
Biće dva minuta, bez brige, gospodine predsedavajući. Pitanje gde će nas odvesti razvoj političkih i ekonomskih odnosa sa EU, odnosno čemu služi SSP ili bilo koji drugi način, platforma, nazovite ga kako god hoćete, da mi razvijamo odnose, mislim da se jasno vidi, primera radi, na možda dva, ili tri detalja. Prvo, bazirajući svoje odnose na tim sporazumima, o kojima je bilo reči malopre, ali ne samo na njima, pre svega vodeći računa o interesima Srbije, mi smo uspeli mudrom, pametnom politikom da danas upravo iz tog prostora, tog prostora koji se kolokvijalno naziva evropskim, privučemo značajne investicije u Srbiju, mnogo bolje i mnogo ubedljivije nego u bilo kom prethodnom periodu, koliko god se neko kritički odnosio prema njemu ili ga hvalio. Mnogo bolje i mnogo ubedljivije mi investicije sa tog prostora dovodimo u Srbiju, a onda, organizujući proizvodnju ovde, organizujući na onim radnim mestima koja smo napravili tom vrstom odgovornog pristupa, mi sada imamo plasman, mi sada imamo izvoz upravo na taj evropski prostor, i otprilike 70% srpskog izvoza, to se vidi po strukturi, ide upravo u te zemlje. Dakle, na taj način mi imamo korisno, plus, korisno, za Srbiju, dabome, za Srbiju, ni za kog drugog. I nas uopšte ne zanima korist bilo koga drugog ili trećeg. Nas zanima samo dobar interes ove države, ali, to je pokazatelj da on može da se ostvari kad se vodi ozbiljna, odgovorna politika i kad se radi za rezultat, a ne za lični ćef i sopstveni džep, kao što su radili ti predstavnici žutog preduzeća, tajkunski predstavnici itd, i šta je već sve rečeno danas o njima. Tačno je rečeno. Da srpske firme imaju svoje mesto, naravno da imaju. Evo, nek bude pokazatelj jedan podatak iz prošle godine, za subvencije i bilo šta na tu temu, ova država je sklopila 24 ugovora prošle godine, 2018. godine, od toga 11 sa kompanijama, takoreći stranim, a 13 sa kompanijama odavde. I onda će neko reći da nema ravnopravnosti, da nema šanse za naša preduzeća, 13 za naše, 11 za one koji nisu iz Srbije, prošla godina samo. Poslednja stvar, kontinuitet sa tim što se naziva i žutim i lopovskim i tajkunskim, ispravno se naziva tako. Ja se slažem, treba da se prekine gde god postoji mogućnost. Šta ćemo sa Starim gradom, jel tamo taj kontinuitet valja ili ne valja? Meni se sve nekako čini kad neko štetu nanosi, nema veze da li je ponudio nekome neko mesto u veću ili nekom lokalnom preduzeću. Šteta za građane je šteta za građane, u tome ako je kritikujete ne učestvujete nikad.
Hvala, kolega Orliću. Pravo na repliku ima gospodin Šešelj. Izvolite.
Mi, prvo, da bismo pričali o prekidu kontinuiteta, prvo bismo valjda trebali da dođemo na republički nivo, na vlast, pa da onda obećamo takve stvari, kao što je to uradila SNS. Znate, kao i što vi to često praktikujete, SNS, lokalni odbori koji ostvare neki rezultat na lokalnom nivou imaju autonomiju da sklapaju koaliciju u svojim mestima sa strankama ili grupama građana koje pređu u toj opštini cenzus i čine lokalni parlament. Vi ste, ako hoćete da raskinete taj kontinuitet, pa valjda prvo treba da se oslobodite lidera DOS-a Rasima Ljajića. Valjda bi trebalo da bude osnovno. Znate, ne možete da nama prebacite ništa, bilo kakve mahinacije, bilo kakav kriminal ni u jednoj opštini u Srbiji, ni kada smo samostalno vršili vlast u opštini Zemun dugo godina i sada kada smo u nekim opštinama vladajuća većina sa nekim drugim političkim strankama, a i tamo gde smo vladajuća većina sa SNS. Ako je problem Stari grad, onda bi prvo trebalo da postavite vi onda jedan primer, da raskinete koaliciju u Novom Sadu sa Nenadom Čankom. Eto ga Nenad Čanak, bivši režim. Gospodin Atlagić šta je sve rekao samo u protekle dve nedelje o Čanku, a on je koalicioni partner SNS u Novom Sadu. Završavam za desetak sekundi, gospodine Marinkoviću. Ja samo govorim da ne sme da bude da automatski sve što dolazi sa zapada, tj. iz Brisela, bude dobro po Srbiju. Treba sve odluke preispitati. Ja ne kažem da je sve bilo loše, ali većina da je bila loša, da, i s tim što strani investitori dolaze u Srbiju povećava se uvoz, a ne izvoz toga, a potpuno je naša privreda devastirana. O tome treba razmišljati i treba rešavati probleme.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, pravo na repliku.
Kad dođe kapital, pa na osnovu toga što je došao, se organizuje neka proizvodnja, pa se proizvodi u Srbiji, a to što se proizvelo se izveze, tako raste izvoz i to to znači. I da raste izvoz, to su zvanični podaci. Iz godine u godinu može da se prati kako raste izvoz iz Srbije i gde raste izvoz, pa upravo na ova tržišta o kojima sam ja govorio malopre. To su jednostavne stvari. Nije valjda moguće da mora nekome da se to objasni kako funkcioniše. Da može i pitanje investicija i pitanje formiranja novih radnih mesta i pitanje unapređenja izvoza da bude korisno, naravno da može, ali preduslov za to je ono što sam malopre objasnio, da se neko o tome stara na pravi način, da misli da je to važno, da radi na tome zato što je to važno i da se bori za rezultat. Onda može. Bez toga ne može. E, zato može u vreme kada se o Srbiji staraju Aleksandar Vučić i SNS, a nije moglo u vreme kada su ovi sa kojima, koliko ja sad razumem, postoji dvojaka politika. Na lokalnom nivou postoji politika kontinuiteta sa njima, a na republičkom diskontinuiteta sa njima. Ali, moraćete da se odlučite. Kad kažete – ne valja bivši režim, ne valja Dragan Đilas, ne valja Boris Tadić, ne valja Marinika Tepić, ili ne valja nikako ili valja svakako. Ne može da valja na Starom Gradu, a na Starom Gradu nije pitanje Nenad Čanak, nego direktno Dragan Đilas, nego direktno Marinika Tepić, nego direktno ovaj Todorić o kom smo govorili na temu skandaloznih izjava o Srebrenici. Svi su oni sa Bastaćem, rame uz rame, za onim stolom za predsedavanje, kad se okupi njihova stranka, kako se zove, Sloboda i pravda. Sa tim ljudima biti u koaliciji na Starom Gradu, ja mislim da je to pitanje za onoga ko tvrdi da se zalaže za neki diskontinuitet. Zbog čega? Evo, neka bude jedan od primera, čisto lokalno pitanje, zbog toga što kada kažete da ne može da se menja, na primer, neki plan za trošenje sredstava na godišnjem nivou. Evo, taj Bastać u ime tog Đilasa, te Marinike Tepić i drugih, uzme pa odluku od 15 miliona za angažman nekih lica mimo zvaničnih ugovora promeni u roku od mesec ili dva na puta tri, na 50 miliona. Čiji je to novac i kome će otići taj novac? Jel opet za plaćanje onih fantomskih firmi, jel opet za održavanje dobrih konekcija sa raznoraznim kriminalcima iz regiona? Ja mislim da su to pitanja za onoga ko kaže, sa takvima kontinuitet ne treba. Mi se slažemo, mi se uopšte ne razlikujemo što se tiče stava koji ćemo izneti ovde. Mi se slažemo da sa takvima nikakav kontinuitet ne treba, ali pitanje je dela. Da li se dokazuje delima tako što se ta koalicija održava, pospešuje i snaži, ili tako što se ona raskida? Jednostavna je stvar.
Hvala, dr Orliću. Reč ima gospodin Šešelj, pravo na repliku. Izvolite.
Meni zaista ne pada na pamet da branim Marka Bastaća. Odlično, ukoliko ste vi našli dokaze za kriminal, uhapsite ga, da vidimo, da to bude proces, pa da vidimo šta će od toga biti ako je vršio kriminal. Obavestite nas da li ima nekih srpskih radikala da su u to umešani? Mislim da nema. Nenad Čanak je u koaliciji sa SNS u Novom Sadu, a ovde možemo da čujemo, za istog tog Čanka, sve najgore od strane poslanika SNS. Ja se slažem sa svim što je izneo gospodin Atlagić o Čanku. On to govori na neki duhovit način, ali uglavnom govori ono što srpski narod i misli o njemu, a vi njega držite na vlasti. Do nedavno, do pre 20 dana, SNS je činila koalicionu vlast u opštini Merošina u Nišavskom okrugu sa DS. Do 2016. godine, čini mi se, u opštini Rakovica sa DS. Sad smo mi ti koji podržavamo 5. oktobar, bivši režim Marka Bastaća, a naprednjaci kad podržavaju Čanka, kad podržavaju Ljajića, kad preko Ljajića podržavaju Ugljanina, kada imaju koalicije po Srbiji sa DS, onda su oni najveći protivnici žutog preduzeća. Ne može tako. Strani investitor u Srbiji je povlašćen u odnosu na domaće investitore. Oni nama ne donose ništa novo, ništa za šta mi već nismo čuli ili nismo videli ili nismo u stanju da proizvedemo, a profit iznose. Oslobođeni su carina, pa onda sav repromaterijal koji uvoze dolazi bez carine. Postepeno se na taj način slabi domaća privreda. Uvoznički lobi je zaista jedan veliki problem u Srbiji. Onaj ko je na vlasti, ukoliko mu je stalo do standarda građana Srbije i njihovog boljeg položaja, treba da se sa tim obračuna.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima dr Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Među neverovatnim stvarima, koje izgleda treba objašnjavati, nalazi se i to da ono što se proizvede u Srbiji je produkt domaće privrede, da se ovde formira jedna kompanija, jedna firma, da ona ovde zaposli 100, 300, a nekada i 1.000, a nekada i 2.000 ljudi, da ti ljudi odavde idu na posao svako jutro, ovde primaju platu, na te plate ovde se plati porez, doprinos, to što se proizvede, onda ide kao naš izvoz i računa se u naš BDP. Da to mora da se objašnjava, deluje neverovatno. Ako pogledamo šta sam upravo čuo kao neko obrazloženje, ja sam čuo da je 11 veće od 13. Kad se na ono što sam izgovorio pre dva minuta samo kaže povlašćen je strani privrednik, povlašćena je strana kompanija, a ja kažem 13 domaćih dobilo subvencije, 11 stranih i neko mi kaže povlašćeni su, onda mi kaže 11 je veće od 13. Nekako ne mogu da se složim. Ne znam, možda će se složiti neko ko ovo sluša, možda ga ta vrsta argumenata ubedi. Ja ću nekako i dalje da bude sklon da je 13 veće od 11. Što se tiče tih koalicija, možda se nismo razumeli, nisam ja nikome prebacivao za bivše koalicije, ni za saradnju koju je imao sa žutim, tajkunskim, bivšim režimom na nivou AP Vojvodine, a znamo da jeste, ni za saradnju koju je imao sa istima na nivou grada Beograda, a znamo da jeste, niti za sijaset raznoraznih lokalnih zajednica gde su sarađivali odlično. Pričam o onome što je aktuelnost danas. Da li je opština Stari grad aktuelnost? Nisu menjali koaliciju, koliko ja znam, prethodnih nekoliko meseci. Naprotiv, čak sam video da se hvali, iz ovih redova se hvali kako ta koalicija funkcioniše besprekorno i kaže nam se – sve što smatrate da je sporno, dajte dokažite kroz bilo kakvu presudu. Mora da se odluči kada se pominje bilo koje ime. Jel ste rešili da od sada nastupate isključivo sa presudom kao dokazom pre nego što za nekoga kažete da je nešto kriv, da je lopov, negativac, ovakav ili onakav, ili to važi samo kada vam to tako odgovara? Ako važi samo kada vam to tako odgovara, ne morate vi da objasnite da li je Bastać kriminal ili nije, apsolutno ne morate. Samo objasnite – kako je dobro za građane Starog grada i korisno da im sportski centar ima 100 miliona dinara duga, zašto je to za njih korisno? Samo to nam objasnite. Zašto je za njih korisno da se umesto 15 miliona, kako je predviđeno za raznorazne poslove neformalne prirode u ovoj godini, odjednom troši oko 50 miliona dinara? Zašto je to dobro za te ljude? Zašto njima taj novac ne treba ni za šta drugo? To objasnite za početak i mislim da je primer kontinuiteta ili diskontinuiteta sa lopovima.
Hvala. Reč ima Aleksandar Šešelj, pravo na repliku. Izvolite.
Ako je realnost u suprotnost za onim što gospodin Orlić govori, tim gore po realnost. Znate, mi smo u koaliciji sa Markom Bastaćem na Starom gradu i nikada to nismo pokušali da sakrijemo. Marko Bastać nikada nije rekao da je Sandžak republika, nikada nije rekao da je Vojvodina republika, nikada nije rekao da treba priznati da se u Srebrenici dogodio genocid, nikad nije rekao da je Kosovo nezavisno i da će ga priznati. Sve to redovno govori Nenad Čanak i Sulejman Ugljanin, koga isto tako posredno podržavate, a čak je i Čanak jedini predstavnik van vladajuće većine, tj. u Skupštini Srbije, koji je predsednik nekog skupštinskog odbora. Dajte da više ne govorim o tim podrškama. „Fijat“ fabrika u Kragujevcu. Dakle, sad je „Fijat“ iz Kragujevca srpski proizvod, da li je tako, po vašim rečima, po logici onoga što ste vi govorili. Vladimir Putin tj. Ruska Federacija nije dozvolila izvoz „Fijata“ koji se proizvodi u Kragujevcu u Rusiju sa razlogom da je to italijanski proizvod i da sporazum između Rusije i Srbije se ne odnosi na proizvode koji nisu srpski. Nisam znao da vi bolje znate od Vladimir Putina. Nisam imao tu informaciju. U svakom slučaju, ne želim da nikog kritikujem zbog onoga što radi samo da bi ga kritikovao.
Privedite kraju.
Još pet sekundi, gospodine Arsiću. Mislim da bi trebalo razmisliti šta je najbolje rešenje za građane Srbije u svakoj od tih sfera društvenog života, a ne automatski prihvati, pa posle tek onda tražiti obrazloženje zašto je to dobro, jer je došlo od EU.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, pravo na repliku.
Bez ikakve ambicije da ja krojim politiku Ruske Federacije i da ja odlučujem da li je nešto korisno za Rusiju i da to znam bolje nego možda Vladimir Putin. Naprotiv nikada nećete čuti takvu rečenicu od nas, ali upravo ovi što sad izgovaraju takvu rečenicu, kao neku vrstu optužbe na naš račun, tvrde u ovoj sali da bolje znaju od Vladimira Putina kakvi su odnosi sa Srbijom, kakvi su odnosi sa Aleksandrom Vučićem i koliko tu poštovanja ima. Ja sam mnogo puta objašnjavao ovde, pokazatelj vam je recimo činjenica, koga je odlikova Vladimir Putin, a za uzvrat sam čuo samo, ne, to bi isto tako bilo da je na vlasti i Boris Tadić. Ali, nekako nije bilo nikada kada je na vlasti bio Boris Tadić ili bilo ko od tih, za kojima se, koliko ja moram da primetim očigledno žali, a sa kojima se sarađuje na nivou, između ostalog i Staroga Grada. Sve ono što je rečeno malo pre, na temu groznih optužbi, na račun srpskog naroda, i u Republici Srpskoj i u Raškoj oblasti, i vezano za Vojvodinu, ali vezano i za Srebrenicu, pa sve su to reči, ali sve su reči od prve do poslednje, tih ljudi, sa kojima se koliko vidim odlično sarađuje na Starom Gradu. Da li je bilo nekog predstavnika, tog njihovog protesta, Đilasovih jedan od pet miliona, kako sve već zovu, čiji je jedan od simbola taj Marko Bastać, ali jedan od simbola, da ne spadaju u njihove stvari koje su izrečene malo pre. Da li je Sulejman Ugljanin, taj protest jedan od pet miliona organizovao u Novom Pazaru? Da li su oni koji su ga organizovali u Novom Sadu, nosili separatističke zastave? Da li su oni izgovarali da je Republika Srpska, genocidna tvorevina i sve ovo o Srebrenici i sa čim se, kao ne slažete? Pa, ti isti ljudi. I sa kim onda se sarađuje na Starom Gradu, nego sa njima. Tim, takvim, koji te stvari izgovaraju. Mene samo zanima da li će se neko pretvarati da mu te stvari smetaju, zato što ima jednu politiku na nacionalnom nivou, a ne smetaju mu zato što ima drugu politiku, kako je sam rekao, na lokalnom nivou, isključivo iz razloga, jer smatra da mu je to korisno? Ako hoće, što se mene tiče ništa sporno nema, svako za sebe odgovara. Ali, neka odgovori ovde, nama, na ono što ovde pitamo. Kako je za građane Starog Grada, ako je jedino pitanje lokalni interes? Kako je za njih korisno i kakva im je interes da sto miliona dinara im bude slupano na jednom sportskom centru, da se 45 potroši na zapošljavanje sumnjivih lica na netransparentan način, pa da pričamo i o drugim milionima koji su očigledno nestali u nekom mraku ili budžaku, u ovoj godini samo. Gde je tu dobar interes, kontinuitet, odnosno diskontinuitet, sa pljačkašima i lopužama.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Pa, ja ako se ne varam, suština vlasti je u republičkoj vlasti i tu je prava vlast. Opet ponavljam, ne želim da budem ničiji advokat, pogotovo ne Marka Bastaća, ukoliko ima nekih dokaza, ukoliko ima nekih sumnji, hajde onda ga uhapsite i više rešite te probleme. Ako je on to sve uradio, pokrao, nenamenski potrošio šta je sve radio, o tome što vi pričate. Dvadeset dana, nije mnogo vremena, pre dvadeset dana koalicija u Merošini, između „žutog“ preduzeća, kako se naziva DS i SNS. Isti ti svi, i Đilas i ne znam Tadić, Lutovac, ko su već tamo ljudi, Čanak, koji govori da je Vojvodina republika, da treba priznati Kosovo, da je u Srebrenici bio genocid, sve najgore o Srbiji i srpskom narodu, a on je koalicioni partner SNS u Novom Sadu. Sulejman Ugljanin, koji govori da su Srbi izvršili genocid nad Bošnjacima i u Sandžaku da je Stefan Nemanja ratni zločinac, da je Srbija fašistička država, sve najgore moguće o Srbima i Srbiji, ima podršku SNS, kroz stranku Rasima Ljajića u Bošnjačkom nacionalnom veću. Da li je gore to što radi Marko Bastać, u jednoj opštini Stari Grad, ukoliko je to sve istina, a nema nikakvog procesa, već vidim da to znaju pripadnici vladajuće većina napamet ili Čanak i Ugljanin, koji su otvoreno protiv Srbije i srpskog naroda, a za to imaju podršku SNS? Nemojte nama, vi prebacujete nama za drvo, a ne vidite šumu. Vi treba prvo sa pozicije republičke vlasti, da se odlučno obračunate sa takvim elementima u Srbiji, a ne da oni imaju podršku SNS i ne može biti isto to, što smo mi na Starom Gradu u koaliciji sa Markom Bastaćem i to što je Čanak na sve strane podržan od SNS.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Svašta ću da naučim danas. Između ostalog, izgleda da je SNS u Bošnjačkom nacionalnom veću, jel tako? Tako sada ispada. Teško da će tako da ispadne i to će verovatno neko da poveruje, kada poveruje u ono što je malopre rečeno, da je 11 veće od 13. Dakle, ni u kakvom mi nismo Bošnjačkom nacionalnom veću, niti u bilo čemu sličnom. Ne pričamo mi o bilo kakvim interesantnim egzibicijama i gimnastici tipa – ovaj preko onoga, pa oko onoga za onoga. Mi pričamo o direktnim konekcijama, neposrednim vezama. Jel se učestvuje u vlasti koja održava Marka Bastaća, imenom i prezimenom, lično u oči u čelo, na mestu predsednika gradske opštine Stari Grad? Učestvuje se. Jel taj Marko Bastać, ne preko nekog povezanog, levo desno, jedan od simbola ovog Đilasovog protesta pet miliona? Jeste. Jel su ljudi koji su medijska promo lica tog i takvog protesta nosioci svih tih izjava za koje se priča da vam smetaju? Jesu. Niko iz okola, preko posrednika, ne znam kako, direktno, najdirektnije moguće. Jel taj Marko Bastać ima nameru kako kaže da rastura i ruši Savski trg na kome mi želimo da podignemo spomenik Stefanu Nemanji? Ne preko posrednika ili ne znam koga, pismom ili razglednicom, nego on sa svojom ekipom, tu za koju mi kažemo da se plaća iz budžeta opštine Stari Grad. Pitamo gde je tu interes građana, a ne Bastaća i tih ljudi koji novac primaju, nego građana, ali on hoće da rastura i taj trg, pa na njemu i spomenik Stefanu Nemanji. On lično. Jednostavno je pitanje jel se te stvari podržavaju ili se ne podržavaju? Besmisleno je pokušavati da se nama ili ljudima koji gledaju ovaj prenos, proda priča da se sa nečim ne slažete, a u stvari omogućavate da tako nešto opstane? Jel vam smeta? Nemojte više da ga podržavate, nemojte da mu na gurku držište leđa ili pridržavate kako to deca kažu, one lopovske merdevine. Zašto su mi baš na pamet pale lopovske merdevine kada pričamo o Bastaću, Đilasu i toj ekipi na Starom Gradu, ne znam, ali mi je nekako delovalo kao da je to baš prikladan izraz. Šta je tu kontinuitet, šta je diskontinuitet? Jel kad im pomažete i kada ih održavate na vlasti? To je pitanje za one koji se, rekao bih, samo prave da im tu nešto smeta.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Dakle, opet ponavljam, ko god krši zakon u Srbiji, treba da bude uhapšen i da odgovara. To je konsenzus i oko toga ćemo se valjda složiti. Ukoliko postoji bilo kakav prekršaj, tj. krivično delo u radu Marka Bastaća, molim lepo da se procesuira. Mi smo na vlasti na Starom Gradu, Poslednji put kada sam proveravao, stara železnička stanica nije na Starom Gradu. Šta mi imamo sa tim što ide neko i pravi političke performanse po Beogradu, jel idemo sa njim zajedno, ne idemo. Možemo da pričamo o funkcionisanju lokalne samouprave, a to što neko ima političke performanse po Beogradu, što tamo premešta te znakove, šta već radi, ide i govori ne znam šta o tim projektima novim izgradnje, ne može da bude uporedimo sa nekim ko govori da je Srbija fašistička, da su Srbi izvršili genocid, da je Kosovo nezavisno i da je Vojvodina republika. To ne mogu da budu uporedive stvari i ne može uopšte da se koristi u argumentaciji. Ukoliko ovde postoji prekršaj ili krivično delo protiv imovine, molim lepo uhapsite ga, a ono što radi koalicioni partner SNS iz Novog Sada, Nenad Čanak je napad na ustavni poredak i to nije od juče. To čovek taj radi od kada se pojavio na političkoj sceni. Nije isto čupanje znakova i priznavanje Kosova. Dajte da govorimo onda o tome, bez kompromisa borba sa petim oktobrom, žutim preduzećem, DS, a onda Čanak u Novom Sadu, Ranjim Ljajić u Vladi, DS sa naprednjacima u Merošimi. Gde je tu beskompromisna borba? Mi nemamo tu sreću, a imaćemo je, da sprovodimo vlast u Srbiji. Mi nikada ne bismo podržali Nenada Čanka u Novom Sadu i ne bi nam bio koalicioni partner i veoma mi je krivo što gospodin Atlagić nije tu.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Siguran sam da je i Marku Atlagiću žao što sada nije tu. Nije isto raditi ono što Bastać radi po gradilištima u centru, oko toga se mi slažemo, i govoriti te najužasnije i najodvratnije stvari na račun, na teret Republike Srbije i srpskog naroda, to je jasno. Ali, te stvari koje nisu iste, i jedne i druge, podržava onaj koji je politički saradnik Marka Bastaća na Starom gradu, i jedne i druge, i te najužasnije, najodvratnije. Dakle, neposredno dolaze iz te kuhinje, od strane Bastaća, njegove nove stranke, kako se već zovu, ja ne mogu da zapamtim, kao da svaki dan ime menjaju, njegovog okruženja, njegovih i Đilasovih protesta „Pet miliona“. Neposredno odatle, kaže se – performansi u centru grada. Oko toga se duboko ne slažemo. Mi uvek kažemo – nije to performans. To Bastać priča da je performans, to Bastać kaže da je to neka promo akcija koja je, eto tako, simpatična. To je nasilje. To je huligansko ponašanje, to je apsolutno neprihvatljivo bilo gde u svetu. Nema veze sada koga volite, koga ne volite, za šta se politički zalažete. Da rasturate ograde po gradilištima, da zaustavljate radove, da maltretirate ljude koji pošteno rade svoj posao, to je nasilje, to je huligansko ponašanje. Pa vam je onda i to malo, nego uzmete da maltretirate slučajne prolaznike, ljude koji stanu i pitaju – šta vam je, šta to radite? Da ih psujete, pljujete, fizički nasrćete na njih. Jel niste gledali one snimke kada se zaleću na jednog starca, pa onda posle taj nasilnik završi u nokdaunu, pošto je toliko jak i onako hrabar, muževan, mnogo je sposoban? Ali, nije bitno, ne bi ništa od toga bilo, ne bi nijedne takve slike bilo na ulicama Beograda da ih ne generišu taj i takav Bastać, ta i takva ekipa. I kada neko kaže – pa mene samo zanima da li se nešto desilo na teritoriji te opštine Stari grad ili nije. Ako je izvan teritorije te opštine, ja sa tim nemam ništa. E, pa neće biti. Ne bi taj Bastać ni bio u prilici da sve to radi, ne bi imao tu ekipu nasilnika i huligana da ga prati, ne bi imao novac da njih te i takve plaća i da se tim na taj način bavi da nema vlast na Starom gradu. Onaj ko mu omogućava vlast na Starom gradu, omogućava mu sve ostalo. (Predsedavajući: Privedite kraju.) O tim stvarima treba da razmisli svako ko će da kaže da se ne slaže sa zloupotrebom vlasti, sa zloupotrebom novca, sa iskorišćavanjem za nečasne namere i potrebe, a to apsolutno jesu uništavanje gradilišta u Beogradu ili bilo gde u Srbiji, uništavanje spomenika npr. Stefanu Nemanji, kojim se takođe preti, ili vređanje Srbije na bilo koji način. Onaj ko te stvari podržava, time što omogućava da budu finansirane, da mogu da se izdržavaju, on, dakle, ili nije iskren kada kaže da te stvari ne podržava ili apsolutno ne može da pronađe način kako da svoju odluku da u njima učestvuje on jedini zna iz kog razloga opravda na bilo koji način.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Meni se čini da se vi, gospodine Orliću, stidite što ste na vlasti sa Čankom u Novom Sadu. Još nismo od vas čuli ništa o tome. Zašto je SNS na vlasti sa Nenadom Čankom u Novom Sadu? Jesam li ja onda rekao da se vi slažete sa Čankovim stavovima, koji su, dakle, priznavanje nezavisnosti Kosova, Srbi su izvršili genocid, Republiku Srpsku treba ukinuti i Vojvodina Republika? Ja nisam rekao da su to onda i vaši stavovi. Ja sam samo rekao da vi njega podržavate, na taj način što je on vaš koalicioni partner u Novom Sadu. Srpski radikali nemaju čega da se stide i nećete nas nigde uhvatiti u kriminalu u Srbiji. A primer je najskoriji za to, koaliciona vlast u opštini Požega je formirana od strane SNS i SRS. Kada je tu otkriven kriminal i kada su određeni ljudi pohapšeni, to su bili sve članovi SNS. Kako nije nijedan radikal uhapšen? Vlast u opštini bira narod na izborima, tu ćemo se valjda složiti, a posle oni koji su u vlasti treba da odgovaraju opet kroz period od četiri godine tim istim građanima koji su ih birali. Nikad nismo rekli da smo protiv izgradnje ili projekata ili bilo čega drugog. Mi smo samo uvek bili protiv netransparentnosti postupka i kriminala, protiv toga. Ali, evo, još nismo čuli od vas razlog za koaliciju sa Nenadom Čankom u Novom Sadu. Mene zaista zanima.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Ne bih ja nešto rekao da postoji bilo kakva koalicija za koju ja treba da pružim obrazloženje ovde, ali vaše su reči, direktno vaše reči – time što sarađuješ sa nekim, na bilo koji način, ti podržavaš njegove ideje i stavove. Nisu moje. Od toga smo počeli. Je li tako? Onda kada je rečeno da je SNS u Bošnjačkom nacionalnom veću, što koliko ima veze sa bilo čim ne moram valjda da vam objašnjavam, to vam je otprilike ono na nivou 11 je veće od 13. Dakle, nisu to moje reči. To su reči na koje sam se ja nadovezao i rekao – e, pa onda to znači to. Jesi s Bastaćem? Jesi. Onda, znači, slažeš se sa njim i njegovim okruženjem, njegovim Đilasom, u istoj su stranci, Bastać je Đilasu šef za grad Beograd, šef njegove stranke, ove koju je pazario, ali slažeš se i sa ovim Todorićem koji je govorio da je bio genocid u Srebrenici i sa Marinikom Tepić koja je, uzgred budi rečeno, i potpisnik nekog predloga da se donese neka skupštinska rezolucija na tu temu, da mi sami sebe osudimo. E, sa takvima ako deliš vlast, znači, deliš stavove. Da se zna, to onda znači to. Te i takve stavove taj neko ko je to izgovorio deli sa Marinikom Tepić. Na druge stvari ja ukazujem ovde. Ne može da se kaže – mi smo za razvoj Beograda i nikada nismo bili protiv „Beograda na vodi“ i uređenja trgova, a onda omogućava onome ko direktno radi protiv razvoja Beograda i „Beograda na vodi“ i preti da će te trgove da ruši, direktno mu pomaže da se finansira, pa da može da se bavi rušenjem trgova. Kakve to veze ima? Jel to još nekom ovde zvuči kao nonsens? Meni zvuči kao težak nonsens. Ne može neko da kaže – mi nismo za to da se maltretiraju radnici u centru Beograda na Trgu republike, a onda omogućava onome ko lično rastura te ograde, ko preti radnicima, unosi im se u lice, a građane koji prolaze tamo šikanira i tuče da ima novca da to radi, da sebi obezbeđenje unajmljuje da bi se time bavio. Meni to zvuči kao težak nonsens. Dakle, ako treba da se govori na temu jel zastupaš određene vrednosti, određene stavove, nema nikakvih problema, možemo o tome koliko god treba danas. I nek je sve po zakonu, a ja nešto nisam siguran da baš jeste, ali nek je sve po zakonu, hajde samo objasnite koji je to interes bilo koga na Starom gradu ili na drugom mestu u Srbiji da se na taj način radi, da se Bastaću omogući da rasturi bilo koji trg, da se Bastaću omogući da ruši bilo koje gradilište, da se sabotira i metro i „Beograd na vodi“ i gondola i šta god hoćete. Samo sad objasnite zašto je to za bilo koga korisno, a da nije reč o Bastaću, Đilasu, Mariniki Tepić ili tim ljudima koji su plaćeni iz budžeta opštine Stari grad. Mislim da to nisu teška pitanja i biće to odgovor na ono prvo pitanje kontinuiteta sa kim i sa čim.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Izgleda da opet imamo sukob između realnosti i reči gospodina Orlića i da će tu realnost opet da ispašta. Ja sam rekao baš potpuno suprotno sve. Ja sam rekao da nisam vama prebacivao zato što ste na vlasti sa Nenadom Čankom u Novom Sadu, da vi delite njegove stavove. Ja sam samo pitao razlog za to, razlog za koaliciju u Novom Sadu. Meni deluje kao da se vi toga stidite i da pokušavate da sakrijete. Ne znam matematiku, ne znam da li je 11 veće od 13, koliko je 11 plus 13 itd, zaista to ne znam, ali znam da je Nenad Čanak izdajnik, i to valjda znaju svi u Srbiji. Kad bi stavili na vagu čupanje znakova, pomeranje ograda i raznorazne budalaštine i teret genocidnosti zbog navodnog genocida u Srebrenici koji treba da se pripiše srpskom narodu, koji ostaje za vek vekova, da li je to isto? Ja mislim da nije. Vlast na izborima formiraju građani. Ta vlast ponovo odgovara kroz četiri godine tim istim građanima. Zaista da pričamo, da upoređujemo prekršaje sa napadom na ustavni poredak, jer onaj ko kaže, priznao bih nezavisnost Kosova, ko kaže u Srbiji je, Srbija je izvršila genocid, ko kaže Vojvodina Republika, taj napada na ustavni poredak. To nisu više prekršaji. To nije novčana kazna. To je najgore krivično delo, delo protiv državnog uređenja, a meni se sve čini kao da vi pokušavate od toga da pobegnete.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Što onda sarađujete sa tim što krše ustavni poredak to pitam sve vreme sa tim koji te stvari izgovaraju? Što sa njima sarađujete na Starom gradu? Uz sve to rade i ono što ste nazvali prekršajima, a u stvari ima mnogo tu i krivičnih dela. Oko jedne stvari možemo odmah da se složimo u sve ono o čemu već jesmo. Dakle, da nema SNS ili bilo kakvom nacionalnom veću bilo koje manjine i da neko očigledno ne zna da li 11 veće od 13. Slažemo se. Vidim ko ne zna, drago mi je što to priznajete. Može li da mi kaže da li je 50 veće od 15. Petnaest miliona bilo planirano da se potroši za ova sumnjiva zaposlenja na Starom gradu, pa je, ima tome možda i manje od mesec dana, promenjeno na 50 miliona. E, sada da vidimo, jel 15 veće ili manje od 50. Ako se slučajno ispostavi da je 15 manje, da se sada planira više, samo još da doda na celo obrazloženje zašto je to dobro i korisno za građane Strog grada, jer su sve drugo u životu rešili, pa sada može na to da se potroši malo više, ima li tu onih stvari sa kojima se traži kontinuitet ili diskontinuitet. Lako je pričati, vrlo je lako pričati i oko toga ćemo verovatno da se složimo ali pitanje, da li može da se stane nečim konkretnim, nekim delom, nekim ličnim kredibilitetom odnosom, pa i spremnošću da se izložiš raznim neprijatnostima i opasnostima, da bi te reči podržao. Koliko god mi ponavljali ovde da je ono što izgovaraju Bastać i njegova Marinika Tepić i ostali sa kojima se sarađuje na Starom gradu neprihvatljivo, a tiče se Srebrenice, samo je Aleksandar Vučić koliko ja znam, bio spreman da zastupa na najgorim i najtežim mestima. Ovaj stav za koji mi govorimo da je ispravan, da se izloži u sred SAD i situaciji da bude tamo sa onim raznoraznim Klintonima, načelnicima, ovima koji se javljaju preko telefona i odakle sve ne, iz te i takve Srebrenice, da ode lično u Srebrenicu i tamo je, koliko ja znam, koliko je meni poznato, jedino Aleksandar Vučić rizikovao svoju glavu za tu vrstu stavova i za su vrstu principa. A ovi što vole mnogo da pričaju, ali ne vole da se liše nijednog jedinog mesta u nekom veću ili lokalnom preduzeću, nekog miliona na Starom gradu. Ja se bojim neće moći da konkurišu toj vrsti uverljivosti i spremnosti da staneš iza svojih ubeđenja, mogu samo da nastave da pričaju, ali nije problem, bićemo ovde pa ćemo da pričamo i dalje.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Naravno da je to što se desilo Vučiću u Srebrenici, čini mi se 2015. godine, skandalozno ali šta je mogao da očekuje? Šta je tražio u Srebrenici? Šta je tražio on na tom jednom političkom skupu, političkom performansu tih nekrofila u Srebrenici? Zašto nije otišao u Bratunac da se isto tako pokloni srpskim žrtvama? Slažemo se mi da treba da se borimo protiv toga da nas optužuju da smo genocidni i nezavisnosti Kosova i novog separatizma u Srbiji itd. I, ja nisam pomenuo to i govorio na taj način da sada to neko ciljano radi iz vrha republičke vlasti, niti sam rekao s kim si takav si. Ja sam samo rekao da je neka stvar koja je činjenica. Činjenica je vlast LSV Nenada Čanka i SRS Aleksandra Vučića u Novom Sadu. Znači, tog žutog preduzeća, tog 5. oktobra, te pošasti što je opljačkala i razorila Srbiju, jednog od njenih lidera Nenada Čanka, osvedočenog izdajnika koji bi priznao nezavisnost Kosova, odvojio i Sandžak i Vojvodinu, i govori sve vreme da je Srbija izvršila genocid. To je isto tako činjenica. Nemojte mi da se borimo, pored toga što se borimo sa delovima međunarodne zajednice koje pokušavaju da nam pripišu to da smo genocidni. S druge strane se podržavaju domaći to jest naši pripadnici naših naroda kojih se mi ne stidimo, koji se samo slučajno mogu nazvati Srbima, a koji su izdajnici i sve nam isto tako najgore žele kao i naši neprijatelji.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Pa, opet pitanja, istog od malo pre, a što se onda sa takvima sarađuje? Tim koji, kako se kaže, krši Ustav. Da li je tu koaliciju u Starom gradu čini ko god je bio u DS, plus u SRS koalicija DSS, Dveri, SDS, LDP i tako dalje. Nešto mi se čini da je to taj sastav. Šta je radio Aleksandar Vučić? Da li je moguće da sam i to pitanje čuo. Pa, borio se, zauzimao se tamo gde nije smeo niko drugi. Tamo gde nije smeo niko drugi, a tamo nije otišao da se izvinjava za razliku od Borisa Tadića i ove ekipe koja je nekad oko Tadića obigravala, sad oko Đilasa obigrava, pa drže Stari grad zajedno sa ovima čija sam imena pročitao. Dakle, išao je tamo da radi, da se bori za interes ovog naroda, da učini da mi možemo da imamo mnogo bolju i pametniju budućnost nego što smo imali prošlost onu i onakvu, sa ovima što su se izgleda sada na Starom gradu okupili i udružili sa onima koji su spremni da u tom njihovom kontinuitetu učestvuju, izgleda da su to jedini koji su spremni da u tome učestvuju i niko više na ovom svetu ne postoji. Nije 11 veće od 13, neće nikad ni biti, da se oko toga razumemo odmah. Kao što nije 15 veće od 50. Tih 15 miliona koji su skočili odlukom Bastaća i ove ekipe koja sa njim čini vlast na Starom gradu, na 50 miliona, to je veći trošak za građane tog dela Beograda. Evo, još dva jednostavna pitanja, a mislim da ćemo odgovore da dosegnemo odmah. Da li je 20 veće od 100, pošto 20 miliona čini mi se da je bio minus tog sportskog centra koji je sada skočio na 100 miliona i da li je nula veća od četiri miliona. Nula je opravdano od četiri miliona koliko je potrošeno na jednu uslugu samo u jednom mesecu, samo na toj opštini. Da li je to kontinuitet poštenja i na kraju da li je to kontinuitet hrabrosti kada kažem, poslednja rečenica, gospodine predsedavajući, da se mi za razliku od drugih ne libimo da odemo na teška mesta, i to je najbolje pokazao Aleksandar Vučić odlaskom u Srebrenicu. Šta nam se nudi kao kontra argument sa druge strane? To što će da izgovori neko kome je očigledno najteže mesto na kom je bio ova Skupština na kojoj mora da odgovori šta je veće od dva broja. Rekao bih, da to ne može da se poredi.
Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pošto već sat vremena imamo već krug replika, u skladu sa članom 112. Poslovnika, određujem pauzu u trajanju od pet minuta. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite koleginice.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, smatrali smo da ova tačka koju predlažemo svakako treba da ima značajno mesto u ovom članu 41. gde se govori o nelojalnoj konkurenciji, a tiče se napada na drugog trgovca i rušenje njegovog ugleda, što će kasnije da ima nesagledive posledice po njegovom poslovanje. Nedavno smo imali izveštaj Komisije za zaštitu konkurencije i mogli su narodni poslanici da vide da su pokrenuti određeni velike vrednosti sporovi između kompanija koje su tražili zaštitu konkurencije. Međutim, šta prethodni tome? Prethodne napadi, naručeni medijski napadi, članci u novinama, pa i razni drugi oblici delovanja kako bi se jedna kompanija dovela u težak položaj i kako bi se od strane nekoga ko misli da je jači na tržištu izvršilo njeno preuzimanje. Veoma često stručnjaci za oblast marketinga i strateškog poslovanja u trgovine koriste izraz neprijateljsko preuzimanje. Šta to zapravo znači? Dođete u situaciju da ste neki vodeći tajkun u Srbiji, kao što su svi oni koji nisu procesuirani, a koji su imali privilegovan položaj na tržištu pod dosovskom vlašću i oni sada ove male preuzimaju, ne na način da objave mogućnost da neko proda svoje akcije, već direktnim pozivima i nuđenjem tim akcionarima da daju ispod cene, ili da na neki način ih uslove da oni postanu vlasnici te firme. Mi imamo situaciju da ministar u Vladi, potpredsednik Vlade, Zorana Mihajlović direktno blati kompanije u Srbiji. Kako pojedina putarska preduzeća da su nesposobni, ovakvi, onakvi, što znači njima smanjuje mogućnost da sutra budu konkurenti na tržištu, kao i vlasnike kompanije „KarGo“ koja vrši prevoz putnika u Srbiji putem aplikacije koju korisnici i te kako imaju i već do sada oko 400.000 ljudi je preuzelo tu aplikaciju. Pa kako ćete onda da od nelojalne konkurencije zaštitite bilo koga drugog kad to radi ministar u Vladi. Sad se postavlja pitanje, koji je njen interes da napada „KarGo“? Koji je njen interes da napada domaće putarske firme, određene građevinske firme. Znati ljudi su se iz tih strukovnih udruženja više puta javnosti obraćali ali evo je način, možda da pokušate da zaštitite i trgovce, jer trgovci koji treba da posluju na vrlo surovom tržištu, gde vlada surova tržišna konkurencija, moraju da imaju i zakonsku zaštitu.
Zahvaljujem. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član govori o zabranjenim radnjama, o špekulacijama, o bitnom menjanju ponuda itd. Špekulacije. Naime ja tvrdim da upad u RTS od strane grupe koju je predvodio Boško Ljotić žutić zvani jenki koji je sada rado viđen gost u američkoj ambasadi, nije bio ni spontan, ni neorganizovan, a čini mi se da je bio dogovoren i sa ljudima unutar RTS. Cilj je bio da se ne menja odnos snaga u REM ili ako se menja, zato je to drugi zahtev opozicije, ili ako se menja da ne bude na štetu Đilasa, Šolaka, a bogami i žutog Bujketa koji ozbiljno sarađuje sa njima. Po svojoj nadležnosti REM treba da omogući da najznačajniji sportski događaji obavezno moraju da budu prenošeni na kanalima koji pokrivaju celo tržište. Očigledno da se žuti Bujke uopšte ne buni što se to pravilo ne poštuje, čak naprotiv. Ukoliko se to kojim slučajem emituje na državnom javnom servisu onda je to sportski događaj koji nije kupljen od organizatora, nego ga je RTS kupio od Junajted medije, Dajrak medije i firmi povezani sa Đilasom i Šolakom. Takođe, žutem Bujketu ne smeta što suprotno Zakonu o medijima član 100. kanali nisu poređani tako da Nacionalni servis bude na prvom kanalu, već se nađe tek na trećem. Uopšte se čovek glasno ne buni. Očigledno da mu odgovara da Đilasovi i Šolakov biznisi idu, niti mu smeta što lažni prekogranični kanali nezakonito emituju reklame i time umanjuju prihode RTS. Đilasov, Šolakov, a verovatno i Bujketov novčanik je sve deblji, a zaposleni u RTS imaju bedne i mizerne plate, upravo zato što i RTS preko REM, lažnim prekograničnim kanalima eksploatišu u svoju korist Đilas, Šolak, a boga mi i žuti Bujke. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, predsedavajući. Nadovezaću se, član 42. pa i amandman počinju rečenicom – zabranjene su radnje, odnosno posledica značajan poremećaj na tržištu. Kada smo kod poremećaja i posledica, kada smo kod upada u RTS, imali smo prilike da u medijima proteklih dana vidimo i naslove „Hapšenje na RTS zbog Đilasa“. Dakle, nekadašnji čelnici državnog javnog servisa, omogućili su Đilasu da trguje sekundama RTS i još piše da je RTS oštećen za više od 650 miliona dinara, da je Đilas kupovao sekunde, a zatim ih preprodavao, čime je naneo štetu. Dragan Đilas je na ovo rekao - nemam komentar. Dakle, za iznos od 650 miliona dinara, za koji je RTS oštećen, „Dajrekt medija“ je stekla protiv pravnu imovinsku korist i to u periodu od 2009. do 2018. godine. Kompanija na čijem je čelu u spornom periodu bio Dragan Đilas, koji je sada na čelu Stranke sloboda i pravde, vidimo u čemu se njegova sloboda sastojala, izgleda u pljačkanju, a pravda će valjda biti zadovoljena po završetku istrage. Ovaj svojevrstan primer protivzakonite trgovine, obuhvata trgovinu uticajem, reklamnim prostorom, zloupotrebe položaja, kriminal, korupciju i sve ono što našem sistemu nikako nije potrebno. Đilas na ovo ćuti. Sa druge strane, Đilas ćuti i na prozivke koje dolaze od Jove Bakića koji mu kaže: „Bravo majstore! Bićeš super kada dođeš na vlast, pošto si već prethodno pokazao koliko ti je stalo do medijskih sloboda sa preprodajom minuta na RTS“. Ovo sam citirala. Predlažem, prema tome, novinarima N1 da ga pozovu u neku emisiju, da vidimo, možda Đilas bude proširio svoj tužbeni zahtev i na Bakića, da mu se odredi privremena mera, da prestane da priča o njemu. Pošto je podneo tužbu i protiv Aleksandra Vučića i protiv Ane Brnabić i protiv još mnogih koji su o njemu i o njegovim aferama govorili. Valjda je sledeće da nam se zabrani da mislimo, da se pretvorimo u neke zombije koji će valjda Dragana Đilasa pratiti kao nekog vođu. Međutim, on mora da bude svestan da se to ni na filmu neće desiti. Ali, ono što se još dešava u Srbiji danas, isti taj Jovo Bakić je izjavio da je oružana sila jedini način smene vlasti, da je važno da bude što manje krvi i da treba razmišljati o načinu na koji će se to uraditi. I šta sad mi da radimo koji smo u Srpskoj naprednoj stranci? Da zaboravimo na uvrede koje nam se konstantno plasiraju preko tih televizija kojima se diriguje preko N1, preko raznih emisija, preko Utiska nedelje? Da ne reagujemo na ovakav poziv na linč u listu "Danas"? Šta sad mi treba da radimo koji smo članovi SNS? Da se osvrćemo kad hodamo ulicom? Ja ću ovo izlaganje završiti samo tako što ću reći da očekujem da državni organi na ovako nešto reaguju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Član 44. Zakona o govori o praćenju tržišta i trgovine. Stav 1. tog člana kaže: "Ministarstvo pribavlja od trgovaca i državnih organa podatke o trgovini i trgovinskoj mreži, radi iniciranja praćenja efekata mera ekonomske politike u oblasti tržišta i trgovine." I to bi bilo u redu. Ovaj stav nije uopšte preciziran, nije definisan. Kasnije se razrađuje ovaj član, pa se kaže kada su obaveze do 31. marta tekuće za prethodnu godinu, da to dostavi. Mi smatramo da je to suvišno i da uopšte nije trebalo sa ovim članom ići, zato smo i predložili da se on briše. Jer, Zakon o državnoj upravi, član 13. kaže šta treba da rade državni organi uprave - prate stanje u oblasti za koju su oni zaduženi, iniciraju preko Vlade rešavanje tih problema ili sami to rešavaju zavisno od njihovih mogućnosti, odnosno ovlašćenja po određenim zakonima, u ovom slučaju zakona o ministarstvima. Ministarstvo nadležno za trgovinu, turizam i telekomunikacije treba da prati stanje u ovoj oblasti. Ali, staviti u zadatak trgovcima da oni ovo obezbeđuju, još uz to predvideti i kaznene mere u slučaju da to ne urade, pa nisu u Srbiji samo "Metro", "Idea", "Ikea" i da ne nabrajam dalje, trgovinski lanci. Tamo postoji i mnogo malih trgovinskih radnji koje sigurno ovo ne mogu da urade ni blagovremeno, a ni kvalitetno. I onda će oni doći pod udar zakona, jer je član 67. predvideo kaznene mere tako što će se pravno lice kazniti od 50 do 200 hiljada ukoliko ovo ne uradi, ili ne uradi blagovremeno, a niko u ovom trenutku, ministar nije tu, ja pretpostavljam da ste vi pratili ovu problematiku, da ni vi sad u ovom trenutku ne znate koji će to biti podaci koji će biti traženi. Analize u određenoj oblasti da se prave, to ima smisla. Kad se kaže da je sad negde oko 60 i nešto hiljada otvorenih radnji, a 2005. godine je bio neki istorijski maksimum, da kažem, u novijoj istoriji, što bi predsednik rekao, bilo ih je blizu 200 hiljada. Jel znate zašto je onda bilo 200 hiljada? To je bilo neposredno posle onih pljačkaških privatizacija, još jednom da se podsetimo, i što su mnogi pokušali svoje egzistencijalno pitanje da reše putem otvaranja trgovinskih radnji ili trgovinskih subjekata uopšte. Ali, trgovina je jedna vrlo ozbiljna disciplina, gde se podrazumeva dosta i znanja i veštine. Mi još uvek nismo toliko osposobljeni, odnosno ljudi koji se bave ovom aktivnošću nisu toliko osposobljeni a vi im stavljate još neke namete, a ni vi sami niste sigurni ni šta će to biti, ni u kom roku to treba uraditi, a predvideli ste kaznenu politiku koja će sankcionisati te ljude.
Reč ima narodni poslanik Olivera Ognjanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. U članu 44. je istaknuto da Ministarstvo pribavlja od trgovaca i državnih organa podatke o trgovini radi iniciranja i praćenja efekata mera ekonomske politike u oblasti tržišta i trgovine. U članu 44. je naglašeno - Vlada bliže propisuje oblik i sadržinu obrasca, način za dostavu i čuvanje podataka iz stava 1. ovog člana, znači, koje će popunjavati trgovci. Znači, neophodno je pribavljanje podataka koji se odnose na funkcionisanje tržišta, razvoja trgovine i praćenje trgovinskih tokova. Pravni osnov za uspostavljanje mehanizama koji će omogućiti prikupljanje ovih podataka jeste jedan od ciljeva koji su predviđeni Strategijom razvoja trgovine Republike Srbije do 2020. godine. Ovom strategijom je predviđen i niz rešenja koji vode do uspostavljanja harmonizovane maloprodajne i veleprodajne mreže na čitavom području Republike Srbije, kao što ste i sami rekli. Član 8. Zakona o ministarstvima određena je nadležnost Ministarstva trgovine, turizme i telekomunikacija. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić.
Ja sam već rekao da član 13. Zakona o državnoj upravi daje određene nadležnosti organima državne uprave. Ministarstva su takođe organi državne uprave, ali svako ministarstvo ima posebno definisane nadležnosti u Zakonu o ministarstvima. Imamo i Republički zavod za statistiku, kao poseban organ, gde može sasvim dovoljno informacija da pruži ministarstvu, u ovom slučaju Ministarstvu trgovine, turizme i telekomunikacija, tako da nema potrebe dodatno obavezivati trgovce, kako se i kaže u ovom članu 44, da dostavljaju neke dopunske informacije. Ja ne znam da li koleginica zna koje sve evidencije trgovci vode kao obavezne po ovom zakonu i po nekim drugim zakonima i potpuno sam siguran da iz tih evidencija koje su, dakle, obavezne, ne alternativne, biće sasvim dovoljno podataka i pokazatelja za rešavanje problema koji će se eventualno pojaviti nakon nekih negativnih uticaja ili pojava u samoj oblasti trgovine. A u nekim kasnijim članovima ovog zakona je rečeno tačno koje sve analize treba vršiti. Ako znamo koje analize treba vršiti, imamo u vidu koje evidencije trgovci vode kao obavezne, mogućnost dobijanja evidencija od strane Republičkog zavoda za statistiku sasvim je dovoljno da može Ministarstvo trgovine sve uspešno da analizira i da preduzme određene mere u cilju sprečavanja neželjenih posledica, da li od poremećaja na tržištu ili bilo kojeg drugog razloga. To je sasvim dovoljno.
Pravo na repliku, koleginica Olivera Ognjanović. Izvolite.
Ovde je istaknuto da neki veoma važni podaci se ne prikupljaju, a značajni su sa aspekta vođenja trgovinske politike. Podzakonskim aktom biće bliže uređena sadržina i način prikupljanja podataka, pri čemu se mora voditi računa da to ne budu podaci koje već prikupljaju druge institucije, a opet, s druge strane, ovde se radi i o sprečavanju korupcije i sive ekonomije. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Stav 6. člana 44 kaže da Vlada bliže propisuje oblik i sadržaj obrazaca i način za dostavu i čuvanje podataka iz stava 1. ovog člana. Koleginica se malopre i pozvala na Strategiju o razvoju trgovine koja treba do 2020. godine da da određene odgovore na pitanja. Dok Vlada donese podzakonski akt vezan za ovo, mi već imamo 20. godinu. Šta smo dobili? Nismo ništa. Ovo je puko prepisivanje i samo još jedna namera da se oteža i onako ne laka situacija trgovcima u Srbiji. Nije lako ne malim, nego čak ni srednjim. Da li znate da se udružuju, i to je dobro što se udružuju, malo ozbiljniji domaći trgovinski lanci kako bi što uspešnije borili se na srpskom tržištu protiv velikih stranih kompanija, koje samo dolaze zbog svog interesa? Već više puta smo ponavljali, od, ne znam ni ja, desetak hiljada artikala koje imaju u svom asortimanu, neznatan deo ponekad je učešće, odnosno roba proizvedena u Srbiji. Iako već imamo tako tešku situaciju za malo veće i ozbiljnije lance, onda možete misliti kakva situacija je kod manjih, ja bih rekao i srednjih čak trgovaca, da ne pričamo o manjim. Teško im je sa ovim što vi pokušavate da im nametnete dodatno, a velike koristi neće biti od toga.
Pravo na repliku, narodni poslanik Olivera Ognjanović. Izvolite, koleginice.
Do donošenja novih propisa primenjivaće se stari propisi, a rok za donošenje propisa je godinu dana. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Da, to. Samo, ja samo nisam hteo namerno da kažem da je rok za donošenje podzakonskih akata godinu dana, ali sam rekao da strategija ova važi do 2020. godine, a sad je već pola 2019. godine. Šta ćemo mi dobiti tim? Nećemo dobiti ništa. Da li je do sada bilo mogućnosti ili načina da Ministarstvo trgovine, odnosno Vlada donosi neke mere, pa čak kad je ona maksimalno rekla kolike mogu da budu trgovačke marže? Znate kad to radi? Kad su neki poremećaji na tržištu. Bez ovog člana 44. mogla je to da radi. Samo, ovde naša želja, u SRS, jeste da nešto što ne moraju trgovci, a mislimo i na druge privredne subjekte privredne, a mislimo i na građane Srbije, ono što ne moraju, da im se to ne stavlja kao teret. Pričamo mi ovde i o elektronskoj trgovini i o mnogim stvarima. Niko nije protiv unapređenja i na tome treba stalno da radimo, ali treba da imamo u vidu da mnogi trgovci nemaju mogućnost ni da budu povezani sa Poreskom upravom kako bi slali podatke koji su obavezni po drugim zakonima. Da li znate da imamo i takvih situacija? Imamo, sigurno. Ovaj član 44. je nepotreban, predstavljaće velike probleme za trgovce u Srbiji, a i kaznena politika koja je predviđena nije uopšte naivna. Stalno kažete da želite da pomognete građanima Srbije i privrednim subjektima i da stvorite pozitivnu klimu prilikom i zapošljavanja i stvaranja nove vrednosti, pokušajte to i praktično da pokažete prihvatanjem određenih amandmana za koje smo sigurni da bi bili bolje rešenje nego što zakonski predlog.
Pravo na repliku, narodni poslanik Olivera Ognjanović. Izvolite, koleginice.
Član 44. stav 2. je lepo naglasio, kaže – Trgovac je dužan da dostavi ministarstvu podatke iz stava 1. ovog člana o kojima se ne vodi službena evidencija, u skladu sa drugim propisom, jednom godišnje, najkasnije do 31. marta sa stanjem na dan 31. decembar prethodne godine. Znači, jednom godišnje. To nije preveliko opterećenje.
Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Baš ste im učinili veliku uslugu što niste rekli 12 puta godišnje. Razumeli smo, jednom godišnje, ja sam i rekao to do 31. marta tekuće godine, sa stanjem na dan 31. decembar prethodne godine. Nije valjda da bi trebalo više puta? Predvideo je ovo Predlog, nama je to potpuno jasno i mi smo amandman predložili da bi ovaj član 44. bio brisan.
Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Jojiću, izvolite.
Dame i gospodo, gospodine predsedavajući, ima nekih odredaba koje bi trebalo regulisati na drugi način. Mi smo predložili da se ovaj amandman na član 45. usvoji, jer smatramo da je u nadležnosti ministarstva, nadležnog, resornoga, da vrši nadzor i kontrolu sprovođenja i primene ovog zakona. Međutim, moram da ukažem da su članovi 48. i 50. u suprotnosti sa odredbama članova 153, 154. i 155. Zakonika o krivičnom postupku. O čemu se radi? Radi se o tome da se daju nadležnosti, dakle, tržišnim inspektorima i komunalnoj policiji da oni mogu da vrše pretres stanova i pretres prostorija i pretres lica. Ovo isključivo spada u nadležnost, dakle, policije, tužilaštva i suda. Postavlja se pitanje – formalno pravno kako će moći da tržišni inspektor ishoduje, dakle, odluku suda, da bi mogao da izvrši pretres ili stana ili lica ili prostorija? To je apsolutno neprimenljivo. Dame i gospodo, da je Vlada od 2000. godine vodila računa o državi i njenoj teritoriji i njenoj imovini, ne bi se dogodilo, ako niste znali, ja ću vas informisati, da je prodat „PIK Zlatibor“, ukupno 2.500 hektara, za 550 hiljada evra, a da je vrednost tih 2.500 hektara danas milijardu i 300 hiljada evra. Postavlja se pitanje – kako je moguće? Dakle, jedan hektar je prodat za 220 evra, a jedan ar za dva evra, a danas jedan ar na Zlatiboru dostiže cenu i do 20, čak i do 30, 40 hiljada evra u centru Zlatibora. Dakle, gospodo, više imamo poverenja da to uradi država i da uradi ministarstvo, jer sve ono što spustite na lokal izmiče kontroli i tu se upravo događaju korupcija i kriminal. Dakle, nadzor nad sprovođenjem ovog zakona, po našem mišljenju, treba da bude isključivo ministarstvo resorno. Dame i gospodo, još samo da podsetim kako su trgovali „žuti“, „žuta ergela“ kako vam je trgovala. Ta „žuta ergela“ je 2006. godine prodala pančevačku „Azotaru“ za 13 miliona i 100 hiljada evra. Međutim, u trgovini pšenice 15 miliona evra je naneta šteta državi, a na subvencijama razlike u cenama kako su prodavali veštačko đubrivo, 30 miliona evra. Eto kako je otišla pančevačka „Azotara“ u stečaj. Dakle, dame i gospodo, država da preuzme kontrolu i da na taj način uvede red, a ja predlažem, a čak i zahtevam od koalicione Vlade – izvolite, donesite zakon o reviziji privatnih preduzeća koja su opljačkali državu Republiku Srbiju kada je privatizacija izvršena na najgori način i opljačkala čitavu državu i osiromašila ovaj narod. Hvala vam.
Zahvaljujem kolega Jojiću. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Mirčiću, izvolite.
Ono što nastoji svaka vlast kada je u pitanju donošenje zakona, to je da u jednom zakonu, ako je moguće, što više odredbi koje se odnose na određenu temu treba da se izdefiniše i da taj zakon bude pojednostavljen na taj način što će čovek uvidom u taj dokument da ima jasnu situaciju kada je u pitanju konkretno ovde trgovina. Mi ovde imamo dva zakona. Imamo ovaj zakon, Predlog u stvari ovog zakona o trgovini i imamo Predlog zakona o spoljnoj trgovini. Zašto ovo naglašavam? Zato što bi po logici stvari sve ono što je bitno, krucijalno, trebao da sadrži taj jedan zakon i to upravo ovaj koji se zove Zakon o trgovini, pa bez obzira da li je unutrašnja, spoljna ili bilo koja druga vrsta trgovine, ako već postoji. Ovde imamo u ovome članu jednu stavku koja je očigledno večna ili večita dilema. Imamo to da li tržišni inspektor može da zaustavi vozilo za koje ima informaciju da prevozi robu koja je predmet trgovine i da izvrši pretres, odnosno da preduzme određene mere. To smo imali i kada je u pitanju komunalna milicija. Isto smo imali jednu raspravu da li može komunalni milicioner da zaustavi vozilo, da pretrese to vozilo itd. i sada kada vidite, recimo kada su u pitanju tržnice i veletržnice, tu se prepliću nadležnosti i ingerencije i inspektora tržišnog i komunalne milicije. Sada, ko je u stvari vlastan da zaustavi vozilo, da pretrese to vozilo? I jedan i drugi, a u suštini, imamo treći zakon koji daje ovlašćenja nadležnim službama MUP da mogu zaustaviti vozilo i na osnovu sumnje ili informacija da pretresu to vozilo. Potpuno je neshvatljivo. Ono što je još krucijalniji problem, veći problem, to je d,a recimo, ovde nemate u ovome Zakonu o trgovini, a po nama, srpskim radikalima, tu bi trebalo da vidimo kakva je uloga Privredne komore, kakva je uloga carine, kakva je uloga tzv. anti damping komisije. To ima jednim delom u Zakonu o spoljnoj trgovini. Aniti damping, to je da se spreči prodaja po damping cenama, uračunata cena plus PDV. To sam gledao sa jednom uvaženom koleginicom, to ima u Zakonu o spoljnoj trgovini. Ali, valjda bi ovde trebalo da bude to. Imate preko potrebnu saradnju između carine, Privredne komore i Vlade Srbije. U slučaju da dođe do poremećaja kada je u pitanju bilans robe, domaće i one koja se uvozi, mora da reaguje Vlada na osnovu informacija koje će dobiti od Privredne komore, a na osnovu carine koja će voditi evidenciju o uvezenoj robi. To bi trebalo, po nama srpskim radikalima, da sadrži ovaj zakon. Ono što je naša krucijalna primedba, stvarno nema smisla da mi razgovaramo ovde, već kako je to i rekao gospodin Šešelj, razgovaramo treći dan, a nema resornog ministra ovde.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Gospodin Mirčić nije u pravu, mi raspravljamo ne o Zakonu o spoljnoj trgovini, nego o Zakonu o trgovini i raspravljamo o Predlogu zakona o elektronskoj trgovini. Dakle, nema na ovoj sednici nikakve spoljne trgovine. Što se tiče pitanja koje je gospodin Mirčić ovde postavio kao problematična, ko ima pravo da zaustavlja vozila, to je regulisano Zakonom o komunalnoj miliciji, koji smo nedavno usvojili. Dakle, to pravo ima komunalna milicija, nema pravo tržišna inspekcija. Šta radi tržišna inspekcija, to je regulisano posebnim zakonima. Tako da, taj pokušaj da se stvori utisak da postoji disharmonija između pravnih propisa u Republici Srbiji, jednostavno nije tačna. Ono što sam, takođe, hteo da kažem, odnosi se na ono što je pre izvesnog vremena govorio uvaženi kolega Šešelj, a tiče se toga da su strani investitori u prednosti u odnosu na domaće. Ta tema je tesno povezana sa pitanjem trgovine, zato što Republika Srbija ima sve bolje bilanse kada je u pitanju odnos uvoza i izvoza i naš izvoz raste. Ono što je važno da se kaže, zahvaljujući politici koja se vodi od 2014. godine, zahvaljujući politici koju je utemeljio Aleksandar Vučić, a to je privlačenje i domaćih i stranih investicija, mi imamo jednu ubrzanu reindustrijalizaciju Srbije i sve ono što se proizvede u Srbiji izvozi se, najvećim delom se izvozi u inostranstvo. Statistike pokazuju da mi najveći deo naše proizvodnje u oblasti industrije izvozimo upravo na tržište zemalja EU, blizu nekih 70%, oko 27% otpada na zemlje koje su potpisnice CEFTA sporazuma. Ono što, takođe, želim da kažem i time ću da završim za ovo izlaganje, Zakon o državnoj pomoći ne pravi nikakvu razliku i ne pravi nikakvu diskriminaciju između onoga što se obično naziva domaći investitor i onoga što se naziva strani investitor. Dakle, Zakon o državnoj pomoći prepoznaje investitora. Kolega Orlić je pravilno primetio pre nekoliko minuta da je u 2018. godini država više državne pomoći izdvajala za fizička i pravna lica koji su bili investitori, a inače su državljani Republike Srbije, u odnosu na one investicije koje su dolazile iz inostranstva, pri čemu, i kad investicija dođe iz inostranstva, tj. kada kapital dođe iz inostranstva, on je dužan ovde da formira privredno društvo koje posluje po srpskim propisima i u potpunosti potpada pod srpski pravni režim i kad su u pitanju radni odnosi i kad je u pitanju plaćanje poreza, doprinosa itd. U tom smislu naše zakonodavstvo ne pravi bilo kakvu diskriminaciju između domaćih i stranih investitora. Dakle, investitor je investitor i roba koja se ovde proizvodi, izvozi se na tržište bilo EU ili na drugo tržište kao srpska roba, odnosno kao srpski proizvod.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Evo, ja ću biti veoma precizan. Ovde u ovom predlogu zakona, u poglavlju – Ovlašćenje tržišnog inspektora, tačka 6) kaže: „vrši pregled vozila u slučaju saznanja da je to vozilo u funkciji obavljanja trgovine“. Gledajte, ako treba da izvrši pregled, ovde nigde precizno ne kaže da on ne može da zaustavi vozilo ako sumnja da je u tom vozilu nešto što je predmet trgovine. Ali, radi se o sledećem. Mora biti precizan svaki zakon, svaki. Ovde nije reč o tome, gospodine Martinoviću, da mi ne znamo šta je Zakon o spoljnoj trgovini, a šta je Zakon o trgovini, ali trgovina je jedinstvena i spoljna i unutrašnja trebalo bi da bude izdefinisana. Pa kad je nama teško da se snađemo u ovome, možete misliti kako je onima koji nisu državljani Srbije, koji dolaze sa strane. Mora da bude objedinjeno u jednom zakonu što više vezano za trgovinu. A to što je u dva zakona, što je odvojeno u spoljnoj trgovini u odnosu na ovu drugu trgovinu, to nema niko razumevanja, niko, verujte da nema niko razumevanja. Svi koji daju sugestije, a žele da posluju i da funkcionišu po zakonu Srbije, jedna od većih primedbi je zašto nije objedinjeno u jednom zakonu sve odredbe koje su vezane za trgovinu, sve odredbe koje su vezane za investicije, sve odredbe koje su vezane za inspekcijske poslove. Možemo mi ovde da polemišemo, ali kad dođe čovek sa strane i želi da radi u ovoj Srbiji, da se bavi trgovinom, verujte da ne može da se snađe u tome, jako, jako teško. Nismo mi ovde protiv toga da se donosi izmena i dopuna Zakona o trgovini. Kao što vam prigovaramo da nema više smisla raspravljati o tome a da nije prisutan resorni ministar, tako i ovo unosimo kao primedbu i dobronamerno govorimo da je to primedba koja bi trebala da se odnosi na objedinjenje svega onoga što je vezano za trgovinu i funkcionisanje, kao i to da se izdefiniše kakva je uloga ne samo Vlade Srbije, kada je u pitanju trgovina, i uvoz i izvoz, nego i Privredne komore i carine. To je u različitim zakonima, odnosno sadržano je u zakonima koji se ne odnose Zakon o trgovini.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Prvo, gospodine Mirčiću, želim da vam kažem da Republika Srbija od 2015. godine već ima Zakon o inspekcijskom nadzoru. Dakle, čitava problematika inspekcijskog nadzora je već regulisana Zakonom o inspekcijskom nadzoru. Ono što vi predlažete je teorijski moguće, ali u praksi bi tek to izazvalo probleme. Zamislite da imate jedan veliki zakon, zakonik, jedan kodeks u kome će da budu smešteni propisi, odnosno sadržani propisi koji se odnose na inspekcijski nadzor na trgovinu, na spoljnu trgovinu, na ulogu privredne komore, na carinu itd. Dovoljno je samo da uzmete, na primer, carinski zakon, pa ćete da vidite koliko je to obiman zakon. Sad, zamislite da i carine uvežete sa trgovinom i sa spoljnom trgovinom i sa inspekcijskim nadzorom, jako teško bi se bilo ko tu snašao, bez obzira da li je građanin Republike Srbije ili je neko ko želi da investira u Republiku Srbiju. Što se tiče onoga što ste rekli na početku vašeg izlaganja, ovog drugog, mislim da je tu stvar vrlo jasna. Pregled vozila ne znači zaustavljanje vozila. Dakle, pregled vozila podrazumeva da je vozilo već zaustavljeno. Ne možete da pregledate vozilo koje je u pokretu. Neko drugi je to vozilo zaustavio. To vozilo je zaustavila ili komunalna milicija ili ga je zaustavila redovna saobraćajna policija. U svakom slučaju ga nije zaustavila tržišna inspekcija, zato što tržišna inspekcija to pravo nema. Ona ima pravo pregleda, kao što ima pravo pregleda objekata, odgovarajućih prostora, poslovnih knjiga itd. Definitivno tržišna inspekcija u Srbiji nema pravo da zaustavlja vozila, to rade neki drugi organi i to je našim propisima vrlo precizno izdefinisano.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj, pravo na repliku.
Hvala, gospodine Arsiću. Nikad ja nisam rekao da od 2014. godine nije došlo do izvesnih promena. Ja sam samo ukazao na jedan trend koji postoji, nažalost, od 2000. godine u ekonomskoj politici, a to je sve veća i veća zavisnost Srbije od stranih investicija, od stranih investitora zbog svega toga što država njima omogućuje. Nemojte da me optužite da sam protiv zapošljavanja, protiv toga da ljudi rade i zarađuju za svoj rad, ali na dugi rok može da nam se desi da lobi stranih investitora u Srbiji ima veliki ucenjivački potencijal i na taj način utiče na politiku u Srbiji. S druge strane, malopre smo čuli i od gospodina Orlića kako je nivo saradnje sa Ruskom Federacijom istorijski, kako najviše poštovanja ima za srpskog predsednika, koji je inače i nosilac ordena Aleksandra Nevskog. Meni je drago, ja to podržavam, da predsednik Srbije ima orden koji je dobio od Vladimira Putina, ali od pompeznih najava izvoza „Fijata“ iz Kragujevca u Rusiju nema ništa. Dakle, mi smo to videli kao našu veliku razvojnu šansu, a ispostavilo se da država sa kojom imamo odličnu saradnju, bratske veze i koja je naš najveći zaštitnik na međunarodnom planu, smatra da je to italijanski proizvod. Mislim da to može samo da bude pogubno za našu ekonomiju u budućnosti. Takođe je alarmantan odnos izvršne vlasti prema Narodnoj skupštini i ovom konkretnom zakonu, jer ministar Đorđević, koji može kompetentno da govori na ovu temu i da obrazlaže, neće posle snositi odgovornost za neke eventualne mane u primeni ovakvog zakona. Zato je važno da bude resorni ministar uvek u Skupštini, da poštuje instituciju Narodne skupštine i posle toga, kao i svi, snosi odgovornost za svoje predloge.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa zatim Vladimir Orlić. Izvolite, kolega Martinoviću.
Kolega Šešelj, Srbija je do 2012. godine imala problem ne sa stranim investicijama, u smislu da ih je bilo, nego u tome što ih gotovo uopšte nije bilo. Srbija je do 2012. godine imala problem sa loše sprovedenim modelom privatizacije, koji se pokazao poguban po srpsku privredu i to, pre svega, po naše domaće privredne subjekte. Ono što je bivši režim prikazivao kao stranu investiciju, eklatantan primer vam je prodaja „Maksija“ „Delezu“ iz 2011. godine. U njihovim bilansima to je prikazano kao strana investicija, pri čemu je jedna privatna kompanija prodata drugoj privatnoj kompaniji, jedna srpska privatna kompanija prodata belgijskoj. To ni na koji način nije popravilo naš BDP. To je bilo 2011. godine u vreme kada je Srbija beležila negativnu stopu rasta BDP od minus 3,1%. Dakle, mi do 2012. godine stranih investicija, ne samo stranih, nego i domaćih gotovo da nismo imali. Porast investicija beležimo od 2014. godine, pa na ovamo. Prvo smo morali da sprovedemo mere fiskalne konsolidacije, da krenemo u taj posao, a da ga istovremeno obavljamo sa poslom koji se zove reindustrijalizacija Srbije, tako što smo stvorili uslove da ljudi mogu da investiraju u Srbiju, i domaći proizvođači, i domaći privrednici, i strani. Ono što pokušavam i moje kolege iz SNS da vam objasnimo, vi uporno insistirate na toj tezi da Vlada Republike Srbije od 2014. godine favorizuje investitore koji dolaze iz inostranstva. Mi to ne činimo. Molim vas, znači, uzmite, pogledajte Zakon o državnoj pomoći i pogledajte sve uredbe Vlade koje su donete za sprovođenje tog zakona. Nikakve diskriminacije nema između domaćeg i stranog kapitala. Nikakve diskriminacije nema između privrednih društava čiji su osnivači kompanije iz inostranstva i privrednih društava čiji su osnivači domaća, dakle, srpska fizička, odnosno pravna lica. Svi mogu da dobiju državnu pomoć pod istim uslovima. (Predsedavajući: Privedite kraju, kolega Martinoviću.) Završavam. Dakle, državnu pomoć pod istim uslovima. Ono što takođe želim da kažem, nije tačno da svaki investitor dobija tih famoznih 10.000 evra po radnom mestu. To je maksimalni iznos koji može da se dobije. Inače, imate investitore koji su dobili po dve, po tri, po četiri hiljade evra itd. u zavisnosti od veličine investicija, u zavisnosti od broja radnika koje će da zaposle itd. Nema tu uniformnosti u smislu da svaki investitor dobija po 10.000 evra. Tu su limitirani iznosi i tačno je propisano koliki iznos državne pomoći u novcu može da dobije investitor ako ispuni odgovarajuće parametre koji su predviđeni Zakonom o državnoj pomoći, i to je sve vrlo precizno definisano. Ono što je važno da se naglasi, država Srbija ne pravi nikakvu diskriminaciju između investicija koje dolaze iz inostranstva i domaćih investicije, odnosno investicija koje su izvorno iz Srbije. Svaki proizvod koji se proizvede u Srbiji ide, ili na tržište EU, ili na rusko tržište, ili na tursko, kinesko, bilo koje drugo tržište, kao roba proizvedena u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Da ne ispadne nedorečeno ono što je postavljeno kao pitanje meni malopre. Da se „Fijat“ ne proizvodi u Srbiji, ne bi ni bio tema bilo kakvih razgovora između Srbije i Rusije na bilo kom nivou, ne bi postojao kao tema. Naravno, uvek je pitanje za rusku stranu da li oni žele da nešto bude plasirano na njihovom tržištu ili ne i oni u tom smeru imaju apsolutno pravo na svoj interes, kao što imaju sopstvenu proizvodnju te vrste industrije, tako imaju i neku projekciju potreba. Nemamo pravo da se ljutimo na nekoga i da kažemo nije prijateljstvo, ako se on ne slaže sa plasmanom određene marke, brenda ili kako god hoćete. Voljom Evrope ne bi bilo tema ni na koji način, jer Srbija ne učestvuje u ekonomskom paketu sankcija protiv Ruske Federacije, a te evropske zemlje, druge, za koje se kaže to je sve njihovo, nije ništa srpsko, nije ništa iz Srbije, neće biti da je tako. One ne žele zvanično da sarađuju na tu stranu, ali njihovi odnosi su njihovi odnosi, a naš interes, još jednom, je naš interes. Kada pričamo o tim subvencija i koliko su velike, čuli ste tačne stvari od gospodina Martinovića. Zavisi koliko je visoka subvencija po radnom mestu od mnogo faktora, a među njima je i broj radnih mesta. Uglavnom, složićete se, strane investicije podrazumevaju i intenzivan rad u smislu velikog broja radnih mesta, po hiljadu, dve hiljade novih radnih mesta, ali to je, recimo, jedan od parametara kada se određuje koliko će moći da se podrži iz našeg budžeta. Drugi je ukupna investicija. Onaj ko sam dolazi sa namerom da potroši puno normalno je da će sa naše strane imati odgovarajući sluh za tu činjenicu. Potpuno je ravnopravno, dakle, što se pravila tiče, da li je taj neko iz Srbije ili nije iz Srbije. Ni jedno jedino slovo nećete pronaći razlike. Prosečna ta subvencija, kada pogledate šta se sve isplaćuje, zaista jeste negde oko četiri hiljade evra. Znate koliko su druge države, koje su bile u istoj poziciji kao Srbija, davale subvencije? Evo vam Slovačka samo, po 20 hiljada, po 30 hiljada, pa to je po nekoliko puta više od onoga što se lažno prikazuje da troši Srbija, a kod njih je zaista bilo toliko. U auto-industriji, za najkrupnije stvari, najveće investicije, znate koliko je bilo po radnom mestu u Slovačkoj? Po 60 hiljada evra i njima se to isplatilo, a mi kažemo četiri hiljade u proseku, Srbiji se ne isplati. Isplati se još kako, jer kada pogledate sa najnižom cenom rada, a nisu tu svuda niske plate, postoje i sasvim dobre i postoje jako dobre… (Predsedavajući: Privodite kraju.) …Da računate sa najnižom, znate za koliko se isplati te četiri hiljade, za godinu i četiri meseca? Svako ko je došao i ostao u Srbiji da radi, a svi su ostali duže od godinu i četiri meseca, to se ovom narodnu isplatilo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Što se tiče pljačkaških privatizacija u Srbiji i celog tog perioda do 2012. godine, iz toga su trebale da se izvuku neke veoma važne pouke. Dakle, ekonomski model koji se primenjuje u Srbiji, tzv. šok terapija od 2000. godine, sa tom ubrzanom privatizacijom, gde se budzašto prodavalo sve što vredi u Srbiji što domaćim tajkunima, poput šećerana i svega ostalog, što investitorima tzv. iz inostranstva je upropastio Srbiju. A, one trajne investicije u Srbiji, ne dolaze sa strane tzv. političkog zapada. Što se tiče izvoza u Rusku Federaciju, pa mnogo su drugačije carinske stope vezano za srpski i za strani proizvod, tj. proizvod koji nije srpski. Upoređivanje sada sa Slovačkom, da se mi sada tešimo što je to dobar model, zato što se u Slovačkoj mnogo više novca daje, Slovaci prvo imaju razvijeniju industriju i članovi su EU. Ni jedna država se nikada neće razviti, niti taj primer postoji u saradnji, koordinaciji sa MMF. Tu može samo da se vidi šta vredi i da to pokupe stranci. To je model MMF i na Balkanu i u Južnoj Americi i svuda gde se pojavio da pomogne i to je činjenica. Mi, srpski radikali, mislimo da to treba da nam bude dovoljno da promenimo spoljno-političke prioritete, jer je činjenica takođe, da svi najveći projekti i sve najveće investicije u Srbiji, u poslednjih nekoliko godina, ne dolaze iz EU. Pogledajte šta je sa NIS-om, pogledajte šta je sa Železarom u Smederevu, a govorili su koliko se samo novca baca, milioni evra dnevno čini mi se da je bilo u pitanju i sa RTB Borom. Te investicije nisu došle iz EU i nisu došle sa političkim uslovljavanjem i nisu došle da popljačkaju i da odu, kao što to dolaze neki po preporukama MMF. Sada imamo sličnu takvu situaciju, gde se otima državni novac za Moravski koridor i „Behtel“.
Zahvaljujem kolega Šešelj. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Kolega Šešelj i ja se slažemo oko toga da je privatizacija u Srbiji bila loša. Prvo, zakon o privatizaciji je bio loše koncipiran, odnosno, tadašnja vlast koja ga je donela 2001. godina izabrala je jedan loš model privatizacije, a da bi stvar bila gora i tako loš Zakon o privatizaciji je u praksi zloupotrebljavan. Privatizacija je imala smisla, odnosno smisao privatizacije je trebao da bude da oživi ona preduzeća koja nisu dobro poslovala, koja su poslovala sa gubitkom, koja nisu imala bilo kakvu izvoznu perspektivu. Međutim, kod nas se u najvećem broju slučajeva desilo nešto potpuno obrnuto. Umesto da oživi domaću proizvodnju i da oživimo te privredne subjekte koji su bili predmet privatizacije, ti privredni subjekti su dovedeni u još goru situaciju nego što su bili do pokretanja postupka privatizacije ili su potpuno ugašeni i potpuno im je promenjena delatnost. Mi smo o tome pričali i mi se oko toga slažemo, nema tu nikakve dileme. Privredni subjekti koji su postojali širom Srbije, neki od njih su pretvoreni u auto-salone, u neke magacine, ili su jednostavno bili potpuno zapušteni. Mogu da vam navedem konkretan primer, kada je u pitanju Fabrika akumulatora „Krušik“ u Valjevu. To je bila kompanija koja je izvozila akumulatore za tenkove u onoj bivšoj Jugoslaviji, u Irak i u mnoge druge države. Bila je jedna od najuspešnijih kompanija u toj oblasti u Evropi. Tu kompaniju je privatizovao čovek koji nam sada svakog dana, uglavnom preko „tvitera“ on to radi, Zoran Čičak. To vam je onaj Zoran Čičak koji je bio svojevremeno, ako se ne varam član Saveza komunista, pokreta za Jugoslaviju iz 1990. godine, a sada je glavni NATO lobista. On je privatizovao zajedno sa nekim svojim slovačkim parnterima Fabriku akumulatora „Krušik“ Valjevo i napravio pustoš. To vam je samo jedan od primera kako je sprovođena privatizacija u Srbiji. Ono oko čega se ne slažemo, to je što kritikujete model državne pomoći koji postoji u Republici Srbiji, odnosno ono što narod razume kao davanje subvencija. Po zakonu se to zove državna pomoć, jer državna pomoć ne podrazumeva samo davanje novca, podrazumeva i neke druge vidove pomoći, npr. oslobađanja za određeni vremenski period plaćanja poreza na dobit i dobijanja pod povoljnijim uslovima građevinskog zemljišta itd. ali to se odnosi i na domaća fizička i pravna lica i na strana fizička i na strana lica. Što se tiče izvoza u Rusiju, „Fijata“, to je jedna tema koja ne može tako da se svede na to – Putin smatra da je „Fijat“ italijanski proizvod pa zato neće da ga primi na svoje tržište, rusko tržište. Nisam veliki ekspert za tu oblast, ali rusko tržište ima potrebu za nekim drugim tipovima automobila. Za njih je „Fijat“ slab automobil, po svojim performansama, jer je ruska geografija drugačija i od srpske geografije i od italijanske geografije. Oni više naginju ka nemačkim vozilima. Bili ste u Moskvi, bili ste u Rusiji, videli ste. Na kraju krajeva, kupovna moć je pod Putinom skočila, Rusi danas sebi mogu da priušte skupa vozila. Mogu da si priušte nove mercedese. Viđao sam ih po Moskvi, potpuno nove mercedese, nove audije, nove BMV itd. Za vreme Jeljcina vi takve automobile u Moskvi niste mogli da vidite. Sada možete da ih vidite zato što je oživela ruska privreda i za njih je prosto „Fijat“ slab automobil. Automobil koji ima 1200 kubika i on je za Rusa koji živi ko zna gde, negde na dalekom istoku i koji treba da ga vozi po snegu i ledu, slab automobil. Za nas je on dobar automobil, ali naša geografija je potpuno drugačija od geografije Rusije i to je takođe jedan faktor koji morate da imate u vidu. (Predsedavajući: Vreme.) I time završavam gospodine Arsiću i hvala na razumevanju, pun naziv te kompanije u Kragujevcu je „Fijat automobili Srbija“. Iz tog naziva jasno proizilazi da je u pitanju domaća kompanija, registrovana u Srbiji koja posluje po srpskim propisima.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Možda ste u pravu da preferencije ruskih potrošača su drugačije i da oni možda ne bi ni kupovali „Fijat“ iz Kragujevca, ali nisu ni rekli – nećemo da uvezemo zato što su nam preferencije potrošača drugačije, nego zato što nije srpski proizvod. Toliko. Što se tiče državne pomoći, još nisam čuo da je neki privrednik u Srbiji dobio milion evra vrednost zemljišta u Subotici kao što je to dobila firma „Ametek“ iz Amerike, besplatno. Dakle, to je bilo pre možda dve godine. Ono što mi treba što pre da shvatimo je da nam niko neće sa strane pomoći u razvoju srpske ekonomije, da treba da uradimo ono što je u našem nacionalnom interesu i da sarađujemo sa zemljama sa kojima možemo da sarađujemo ravnopravno, bez političkog uslovljavanja, a možemo samo da vidimo i kako to izgleda kada je bila zabranjena faktički izgradnja "Južnog toka". Zato što je to protiv tadašnje politike Evropske unije koja uvodi sada sankcije Rusiji i ulazi u konflikt sa Rusijom, ali niko nije zabranio izgradnju "Severnog toka 2", koji snabdeva Nemačku i centralnu Evropu gasom. Dakle, saradnja sa Rusijom može, kada Evropa od toga ima koristi, a kada treba da ima Srbija i da to bude jedan ozbiljan zamajac sveukupnom ekonomskom razvoju, onda ne može da se podržava Rusija na taj način. To treba da shvati Vlada Srbije. Da nam nisu prijatelji oni koji nas ucenjuju, koji hoće samo da pokupe ovde šta je vredno, a potpuno ih ne zanima kakve koristi i da li će uopšte imati koristi od toga građani Srbije, kakav će biti krajnji ishod tih privatizacija i sve ostalo. Jeste, u teoriji ekonomije jeste model privatnog vlasništva bolji od državnog, ali mi nemamo takvo iskustvo u Srbiji i poučeni tim iskustvom treba da preduzimamo dalje korake.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Sada kada slušam kolegu Šešelja, ispada da Srbija nema nijednog prijatelja. Sada ni Putin nije prijatelj zato što neće automobile iz Kragujevca, nije nam prijatelj Evropska unija, zato što nas ucenjuje. Jel imamo mi uopšte nekih prijatelja i partnera u svetu? Mi u SNS smatramo da imamo. Vi ste lepo rekli, Rusi i Kinezi su nam postali strateški partneri u Boru, u Smederevu, u tome što investiraju u obnovu železničke infrastrukture, azerbejdžanske kompanije, turske kompanije, grade naše auto-puteve, a sa druge strane imamo sve bolji i bolji spoljnotrgovinski bilans, kada su u pitanju zemlje Evropske unije. Dakle, mi treba da sarađujemo i sa zapadom i sa istokom. Ne vidim šta je problem ako neka investicija dođe iz Nemačke, iz Francuske, iz Italije ili bilo koje druge zapadne zemlje i to u Srbiji dovede do stvaranja 500, 1.000, 2.000 ili 5.000 radnih mesta. Mi smo zahvaljujući upravo politici Vlade od 2014. godine uspeli da smanjimo stopu nezaposlenosti sa 26 na 11% i da zaposlimo za nekoliko godina preko 200.000 ljudi, što je ogroman rezultat. Da nije bilo te politike, veliko je pitanje šta bi uopšte bilo sa državom Srbijom. Morate da vodite računa ja mislim o još jednoj stvari. Ma koliko da mi svi volimo Rusiju, i vi i mi, Rusija je geografski od nas daleko. Rusima je mnogo lakše i mnogo bliže da investiraju u zemlje koje su neposredno u njihovim susedstvu nego u Srbiju. A mi smo okruženi zemljama Evropske unije, hteli mi to da prihvatimo ili ne. Mađarska, naš sused, je u Evropskoj uniji, Rumunija je u Evropskoj uniji, Bugarska je u Evropskoj uniji, Grčka je u Evropskoj uniji, Italija je u Evropskoj uniji, Austrija je u Evropskoj uniji, Nemačka je u Evropskoj uniji. To su sve zemlje koje su nam takoreći nadomak u odnosu na Rusiju. Rusija je relativno daleko, u odnosu na sve ove zemlje o kojima sam govorio. Vi govorite da treba da izvozimo samo u Rusiju, odnosno u zemlje Evroazijske unije. Stavite na papir jednu stavku koja se zove troškovi transporta, pa ćete da vidite koliko se naša roba teško probija na to daleko azijsko ili srednjeazijsko tržište. Lakše i jeftinije izvesti robu u Mađarsku nego u Tadžikistan, Kirgistan ili u neke udaljene krajeve Rusije. Dakle, prost račun vam govori da ne možete da izbegnete ekonomsku saradnju sa Evropskom unijom. Ja ne govorimo o njihovoj politici, ja ne govorim o tome da se politika pojedinih država članica Evropske unije uvek dopada Srbiji, daleko od toga, ima mnogo bolnih tema oko kojih se ne slažemo, pre svega pitanje Kosova i Metohije. (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega Martinoviću.) Ali sa druge strane, završavam time, to što se mi politički ne slažemo oko određenih pitanja sa pojedinim državama članicama Evropske unije, ne znači da treba sa njima da prekinemo svaki vid ekonomske saradnje. Na kraju krajeva, uzmite, racionalno posmatrajte stvari. Da li je država Srbija imala bilo kakvu ekonomsku štetu od investicije koja je došla iz bilo koje države članice Evropske unije? Ni država Srbija ni građani Srbije, ne da nisu imali štetu, imamo samo korist, i to vam pokazuje i trogodišnji suficit u budžetu i stalni rast bruto društvenog proizvoda i povećanje zaposlenosti, odnosno drastično smanjenje stope nezaposlenosti, i ono što je takođe bitno, jačanje kupovne moći stanovništva u Srbiji.
Zahvaljujem. S obzirom da se krug replika nastavlja, određujem pauzu. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 sati. Zahvaljujem.