Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, ima nas 114. Da bismo utvrdili broj prisutnih poslanika u sali, molim poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, ustanovljeno da nas ima 126.Kako je očigledno da nas ima više, možemo raditi. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Miloš Radulović i Mladen Grujić. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala izuzetno za ponedeljak, kao i u roku kraćem od roka utvrđenog članom 86. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština, što pre razmotri predloge akata iz dnevnog redakoji je određen u zahtevu Vlade za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Snežane Malović, ministra pravde, prisustvuju i Jovan Ćosić, šef Odseka u Ministarstvu pravde i Zlatko Petrović, rukovodilac Grupe u Ministarstvu pravde. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i člana 248. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Dvanaestog vanrednog zasedanja, za određivanje dnevnog reda sednice u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Dvanaesto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini, određen je sledeći D n e v n ir e d 1. Predlog zakona o krivičnom postupku, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o parničnom postupku, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o rehabilitaciji, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o zaštiti poslovne tajne, koji je podnela Vlada; 5. Predlog odluka o naknadama za rad u Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje, koji je podneo Administrativni odbor; 6. Predlog odluke o naknadi za rad u Komisiji za akreditaciju i proveru kvaliteta, koji je podneo Administrativni odbor. Narodni poslanik Milan Stanimirović, na osnovu člana 92. stav 2. člana 157. stav 2. i čl. 192. i 193. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički jedinstven pretres o Predlogu odluke o naknadi za rad, u Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje i Predlogu odluke o naknadi za rad u Komisiji za akreditaciju i proveru kvaliteta. Da li gospodin Stanimirović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje predlog gospodina Stanimirovića. Molim da se izjasnimo. Od 132 poslanika, za ovaj predlog je glasalo 122. Konstatujem da je predlog prihvaćen. Prelazimo na rad po tačkama dnevnog reda i to tačka jednog dnevnog reda Predlog zakona o krivičnom postupku. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O KRIVIČNOM POSTUPKU (Vjerica Radeta sa mesta:Po Poslovniku.) Po Poslovniku? Samo trenutak. Daću vam odmah reč, čim otvorim sednicu. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Odbora zapravosuđe i upravu, Zakonodavnog odbora i Odbora za evropske integracije. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, i raspoređuje se tako da: poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Đorđe Milićević, poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Milica Radović, poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica; narodni poslanik Srđan Spasojević, poslaničku grupu Nova Srbija; narodni poslanik Nebojša Ranđelović, poslaničku grupu LDP i narodni poslanik Petar Jojić, poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Pre nego što upitam ministarku, gospođu Snežanu Malović, da li želi reč, gospođa Radeta je reklamirala povredu Poslovnika. Izvolite.
Povređen je član 27. koji obavezuje predsednika Narodne skupštine da se stara o primeni ovog poslovnika, a to znači i o članovima 102. i 101. Poslovnika. Kada se obavi razmatranje svih tačaka dnevnog reda i odlučivanje o njima, predsednik Narodne skupštine zaključuje senicu Narodne skupštine. To se za prethodnu sednicu nije desilo. Član 101. Poslovnika kaže da predsednik Narodne skupštine može da prekine sednicu Narodne skupštine radi održavanja nove sednice Narodne skupštine, uz obavezu da obrazloži prekid. Vi ste faktički prekinuli sednicu jer nije završeno glasanje, pošto celokupnu sednicu podrazumeva i glasanje. Niste dali obrazloženje zbog čega prekidate sednicu i na neodređeno vreme zakazujete glasanje, a u obavezi ste da zakažete precizno nastavak sledeće sednice. Rekli ste da se odlaže na neodređeno vreme glasanje zato što nisu prisutni neki poslanici. Sat vremena nakon toga, odnosno 45 minuta nakon toga ima vas 126 koji glasate za novi dnevni red. Dakle, istina je da nemate kvorum za izglasavanje tačaka dnevnog reda po prethodnoj sednici i bili ste dužni da tu istinu iznesete u skladu sa članom 101. poslednjim i pretposlednjim stavom Poslovnika Narodne skupštine. Hvala.
Gospodo poslanici, u skladu sa članom 101. sam upravo i postupila kada sam obavestila da ću o danu za glasanje naknadno obavestiti poslanike. Međutim, ako ocenjujete da ovo moje obrazloženje nije dovoljno, gospođo Radeta, da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Da.) Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o povredi Poslovnika. Dajem reč ministarki Snežani Malović.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, kao što znate, danas će biti reči o Predlogu zakonika o krivičnom postupku, koji je veoma važan za svako demokratsko društvo, kao i za zaštitu ljudskih prava i sloboda proklamovanih Ustavom. Zakonik o krivičnom postupku predstavlja jedan od ključnih legislativnih akata jedne zemlje i sam Ustav sadrži veliki broj odredaba iz ove materije, a koji se bliže razrađuju ovim zakonikom. Principi koje zakonik sadrži i norme koje razrađuju bitno određuju stepene realizacije najznačajnijih ljudskih prava i sloboda zapisanih u međunarodnim aktima, Ustavu i drugim zakonima Republike Srbije. Takođe, rešenja prihvaćena u ovom zakoniku mogu znatno da utiču na stepen i brzinu otkrivanja izvršenih krivičnih dela i njihovih učinilaca, a efikasnost i delotvornost njegovog sprovođenja čine značajan faktor odvraćanja od vršenja krivičnih dela. O stepenu uspešnosti propisanih rešenja u velikoj meri zavisi primena materijalnog krivičnog prava. Svaki zakonik o krivičnom postupku istovremeno obezbeđuje više ključnih principa. Sa jedne strane, neophodno je obezbediti potpunu zaštitu nevinih lica od neopravdanog pokretanja krivičnog postupka, kao i zaštitu osnovnih prava okrivljenih i potpuno razjašnjavanje činjenica vezanih za izvršeno krivično delo, tako da izrečena sankcija odgovara učinjenom delu. Sa druge strane, da svi učinioci krivičnog dela budu i kažnjeni za učinjena krivična dela u cilju zaštite javnih i privatnih interesa koji se štite krivičnim zakonodavstvom, kao i odvraćanja budućih potencijalnih izvršilaca činjenja krivičnih dela. Prilikom izrade predloženog zakonika o krivičnom postupku posebno je vođeno računa o njegovoj usklađenosti sa međunarodnim aktima i drugim zakonima Republike Srbije, troškovima koje će njegova primena izazvati za sve učesnike u postupku, kao i potrebnim tehničkim uslovima za njegovu primenu. Radnu verziju predloženog zakonika izradila je radna grupa koju su činili nosioci pravosudnih funkcija svih stepena i vrsta sudova i javnih tužilaštava, advokature, profesori pravnog fakulteta, kao i predstavnici resornih ministarstava. Istakla bih da je radna grupa veoma studiozno radila na ovom tekstu, da je izrada trajala oko tri godine, kao i da su u tekst ugrađena najmodernija rešenja sadržana u zakonima evropskih zemalja, a da su određeni instituti preuzeti iz anglosaksonskog pravnog sistema u cilju povećanja efikasnosti postupka, a što je tendencija i u drugim zakonima koji uređuju krivični postupak zemalja kontinentalnog sistema. Takođe bih istakla da je u radnim verzijama predloženog zakonika vođenja široka javna rasprava putem održanih okruglih stolova, kao i pribavljanje mišljenja od sudova, javnih tužilaštava i od advokature. Radne verzije Zakonika o krivičnom postupku bile su postavljene na veb sajtu Ministarstva pravde, tako da su svi zainteresovani mogli da se upoznaju sa njihovom sadržinom i da daju svoje predloge i sugestije koje je kasnije razmatrala radna grupa. Pored toga, pribavljena je i analiza eksperata Saveta Evrope, kao i mišljenje OEBS-ove kancelarije za demokratske institucije i ljudska prava sa sedištem u Varšavi. Sada bih vam u najkraćim crtama predstavila najvažnija nova rešenja koja sadrži Predlog zakonika o krivičnom postupku. Najvažnija novina u predloženom zakoniku o krivičnom postupku je uvođenje tužilačke istrage i stranačkog postupka, utemeljenog na načelu ravnopravnosti koji se vodi pred sudom. Usled toga je došlo do bitnih izmena u procesnim ulogama ovlašćenog tužioca i suda, a jedna od najbitnijih se odnosi na dokaznu inicijativu u toku postupka. Umesto izvođenja dokaza od strane suda, po službenoj dužnosti, teret dokazivanja optužbe je sada na tužiocu. Pri tome, sud može davati nalog stranci da predloži dopunske dokaze ili izuzetno sam odrediti da se takvi dokazi izvedu, ako oceni da su izvedeni dokazi protivrečni ili nejasni i ako je to neophodno da bi se predmet dokazivanja svestrano raspravio. Načelo ravnopravnosti ogleda se u nastojanjima da se obezbedi jednakost oružja između javnog tužioca i okrivljenog u vezi sa prikupljanjem dokaza u toku istrage. Predlogom zakonika omogućeno je odbrani da u toku istrage prikuplja dokaze i materijal u svoju korist. Dok su za prikupljanje dokaza uz pomoć dokaznih radnih nadležni samo državni organi, odbrana dolazi do dokaznih materijala samo uz pristanak lica od koga se pribavljaju, a koji se mogu koristiti samo kao pomoćni materijal od strane okrivljenog i njegovog branioca u toku ispitivanja svedoka ili provere verodostojnosti njegovog iskaza. U slučaju da se do određenog dokaza može doći uz pomoć dokaznih radnji, odbrana može predložiti javnom tužiocu, kao organu koji rukovodi istragom, da je preduzme. Ako javni tužilac prihvati dokazni predlog odbrane ili mu na predlog odbrane to naloži sudija za prethodni postupak, do dokaza u korist odbrane se dolazi na zakonom propisan način u okviru istrage kojom rukovodi javni tužilac. Navedenim rešenjem izbegnuto je uvođenje tzv. paralelne istrage, koja bi mogla dovesti do različitih ocena istih dokaza, kao i do nepotrebnog povećanja troškova postupka. Nova koncepcija postupka imala je za posledicu i mnoge druge izmene koje se odnose na procesnu ulogu pojedinih subjekata krivičnog postupka. Od novina koje se odnose na sud, treba napomenuti uvođenje sudije za prethodni postupak koji u predistražnom postupku i istrazi predstavlja vid sudske zaštite osnovnih sloboda i prava, kao i uvođenje sudije za izvršenje krivičnih sankcija. Značajno je i to da je nadležnost sudije pojedinca proširena na krivična dela za koje je propisana novčana kazna ili kazna zatvora u trajanju do osam godina. Nova uloga javnog tužioca u predistražnom postupku i istrazi podrazumevala je detaljno uređenje njegovih prava. Javni tužilac rukovodi predistražnim postupkom, odlučuje o nepreduzimanju ili odlaganju krivičnog gonjenja, sprovodi istragu, zaključuje sa okrivljenim sporazum o priznanju krivičnog dela i sporazum o svedočenju, podiže i pred nadležnim sudom zastupa optužbu na glavnom pretresu, a takođe je ovlašćen da izjavi žalbu i podnosi vanredne pravne lekove. Pored toga, značajno je izmenjen i položaj oštećenog u krivičnom postupku. Uvedeno je pravo oštećenog da može da izjavi prigovor neposrednom višem javnom tužiocu i da zahteva od njega preispitivanje odluke o nepreduzimanju ili odustanku od gonjenja. Nasuprot tome, odustanak javnog tužioca od optužbe nakon potvrđivanja optužnice, da je oštećenom pravo da se izjasni da li hoće da preduzme krivično gonjenje i zastupa optužbu. Kada je u pitanju branilac, novina je da je pravo na pružanje odbrane u određenim postupcima uslovljeno određenim profesionalnim iskustvom branioca. U postupku koji se vodi za krivično delo za koje je propisana kazna zatvora od 10 godina ili teža kazna, branilac može biti samo advokat sa najmanje pet godina advokatske prakse. Prošireni su i slučajevi obavezne odbrane, kad se postupak vodi za krivična dela za koja je propisana kazna zatvora od osam godina ili teža kazna, zatim kada je okrivljeni zadržan ili mu je zabranjeno da napušta stan ili je pritvoren, zatim kad se glavni pretres održava u odsutnosti okrivljenog zbog nesposobnosti koje je sam prouzrokovao, kada je zbog narušavanja reda udaljen iz sudnice do završetka dokaznog postupka ili završetka glavnog pretresa i kad se pretres održava u odsutnosti uredno pozvanog okrivljenog koji svoj izostanak nije opravdao. U slučaju da okrivljeni odbije branioca postavljenog po službenoj dužnosti i izjavi da želi da se brani isključivo sam, branilac po službenoj dužnosti ima ograničeno polje delovanja u odnosu na branioca po službenoj dužnosti, čijem postavljenju se okrivljeni nije usprotivio. U Predlogu zakonika napravljena je razlika između dokaznih radnji i posebnih dokaznih radnji. Pored postojećih dokaznih radnji, kao što su saslušanje okrivljenog, ispitivanje svedoka, veštačenje, uviđaj, rekonstrukcija događaja, privremeno oduzimanje predmeta, pretresanje i provera sumnjivih transakcija, urađeno je i dokazivanje ispravom i uzimanjem uzoraka. U Zakoniku je pravljena razlika između zaštite posebno osetljivog svedoka i zaštite svedoka od zastrašivanja. Značajno je istaći jednu novu procesnu ustanovu u okviru veštačenja. Reč je o stručnom savetniku, odnosno licu koje raspolaže stručnim znanjima iz oblasti u kojoj je određeno veštačenje, koji ima pravo da prisustvuje veštačenju, da pregleda predmet veštačenja i predloži veštaku preduzimanje određenih radnji, da daje primedbe na nalaz i mišljenje veštaka a na glavnom pretresu i da postavlja pitanje veštaku i bude ispitan o predmetu veštačenja. Kada je reč o posebnim dokaznim radnjama, predloženi zakonik predviđa sledeće radnje – tajni nadzor komunikacije, tajno praćenje i snimanje, simulovani poslovi, računarsko pretraživanje podataka, kontrolisana isporuka i prikrivenog islednika. Predviđeno je da do primene posebnih dokaznih radnji može doći ako se na drugi način ne mogu prikupiti dokazi za krivično gonjenje ili bi njihovo prikupljanje bilo znatno otežano. Važno je isteći da je prilikom odlučivanja o određivanju i trajanju posebnih dokaznih radnji potrebno oceniti da li bi se isti rezultat mogao postići na način kojim bi se manje ograničavala prava građana. Krug krivičnih dela u odnosu na koje se primenjuju posebne dokazne radnje obuhvata najpre dela za koja je posebnim zakonom određeno da postupa tužilaštvo posebne nadležnosti, zatim krivična dela protiv ustavnog poretka, koruktivna krivična dela, kao i krivična dela za koje je procenjeno da klasično dokazne radnje nisu dovoljne za dokazivanje. Predlogom zakonika iz razloga drugačije sistematike, među posebnim dokaznim radnjama nema svedoka saradnika, već se odredbe o ovoj procesnoj ustanovi nalazi u okviru dela koji uređuje istragu. Taj deo sadrži odredbe o sporazumima javnog tužioca i okrivljenog. Predviđene su dve vrste sporazuma i to: sporazuma o svedočenju okrivljenog i sporazuma o svedočenju osuđenog. U odnosu na sadašnje zakonsko rešenje, kao i nove samostalne mere za obezbeđenje prisustva okrivljenog i za nesmetano vođenje krivičnog postupka, predviđene su zabrana prilaženja, sastajanje ili komuniciranje sa određenim licem, zabrana napuštanja boravišta i zabrana napuštanja stana. Proširena je i mogućnost određivanja jemstva, tako da se ovom merom može zameniti pritvor, u slučaju da se okrivljenom sudi za krivično delo za koje je propisana kazna zatvora preko 10 godina, odnosno kazna zatvora preko pet godina za krivično delo sa elementima nasilja ili mu je presudom prvostepenog suda izrečena kazna zatvora od pet godina ili teža kazna. Predlog za određivanje jemstva mogu podneti stranke i branilac okrivljenog, lice koje za okrivljenog daje jemstvo, a sud po službenoj dužnosti može, ako smatra da su ispunjeni uslovi za određivanje jemstva, nakon pribavljenog mišljenja javnog tužioca, odrediti novčani iznos koji u konkretnom slučaju može biti položen kao jemstvo. Članom 211. stav 1. tačka 4) Predloga zakonika preciziran je razlog za određivanje pritvora, tako da se pritvor može odrediti protiv lica za koje postoji osnovana sumnja da je učinilo krivično delo, ako je za krivično delo koje mu je stavljeno na teret propisana kazna zatvora preko 10 godina, odnosno kazna zatvora preko pet godina za krivično delo sa elementima nasilja ili mu je presudom prvostepenog suda izrečena kazna zatvora od pet godina ili teža kazna, a način izvršenja ili težina posledica krivičnog dela su doveli do uznemirenja javnosti, koje može ugroziti nesmetano i pravično vođenje krivičnog postupka. Ova odredba u Predlogu zakona se našla prema mišljenju i stavovima Evropskog suda za ljudska prava. Novine koje su predložene u oblasti dostavljanja pismena trebalo bi u značajnoj meri da doprinesu efikasnosti krivičnog postupka. Kao osnovna pravila predviđeno je da se pismena dostavljaju posredstvom službenog lica, organa postupka koji je odluku doneo, preko pošte ili druge organizacije registrovane za poslove dostavljanja pismena, organa lokalne samouprave, zamolnim putem preko drugog državnog organa, telekomunikacionim ili elektronskim putem, a izuzetno i posredstvom policije. Dostavljanje se može izvršiti isticanjem na oglasnoj tabli ili internet stranici organa postupka a, uz saglasnost lica kome se dostavljanje ima izvršiti, i preko punomoćnika za prijem pismena, putem poštanskog faha ili elektronske pošte. U slučaju nemogućnosti dostavljanja pismena okrivljenom na adresu o kojoj je obavestio organ postupka, dostavljač će ostaviti obaveštenje da će se pismeno istaći na oglasnoj tabli ili na internet stranici organa postupka, a po proteku roka od osam dana od dana isticanja pismena, smatra se da je dostavljanje izvršeno. Krivični postupak obuhvata predistražni postupak i istragu, koji predstavljaju tužilački deo postupka, dok je optuženje faza kojom otpočinje sudski deo postupka. Predistražnim postupkom rukovodi javni tužilac koji je ovlašćen da preduzima radnje radi gonjenja učinilaca krivičnih dela, a takođe može poveriti određene radnje policiji koja je dužna da izvrši njegov nalog. U predistražnom postupku policija je sama ovlašćena da preduzima pojedine dokazne radnje, o čemu je dužna da, bez odlaganja, obavesti nadležnog javnog tužioca. Istraga se pokreće naredbom javnog tužioca protiv određenog lica, kada postoje osnovi sumnje da je učinilo krivično delo, s tim da je novina da se istraga može voditi i protiv nepoznatog učinioca, kada postoje osnovi sumnje da je učinjeno krivično delo. Naredba o sprovođenju istrage dostavlja se osumnjičenom, njegovom braniocu, zajedno sa pozivom, odnosno obaveštenjem o prvoj dokaznoj radnji kojoj mogu prisustvovati. Javni tužilac može ispitati svedoka i bez pozivanja osumnjičenog i njegovog branioca da prisustvuju ispitivanju, ako oceni da njihovo prisustvo može uticati na svedoka, ali se u tom slučaju sudska odluka ne može zasnivati isključivo ili u odlučujućoj meri na tom iskazu svedoka. Naredbu o završetku istrage javni tužilac će doneti kada nađe da je stanje stvari u istrazi dovoljno razjašnjeno, a pored toga javni tužilac može i prekinuti, obustaviti ili dopuniti istragu. Osumnjičeni i njegov branilac imaju mogućnost da do završetka istrage podnesu prigovor neposredno višem javnom tužiocu zbog odugovlačenja postupka i drugih nepravilnosti tokom istrage. Ako prigovor bude usvojen, nadležnom javnom tužiocu se izdaje obavezno uputstvo da otkloni utvrđene nepravilnosti u toku istrage. U slučaju odbijanja prigovora, osumnjičeni i njegov branilac mogu podneti pritužbu sudiji za njegov postupak, koji će, ako oceni da je pritužba osnovana, naložiti da se preduzmu mere za otklanjanje nepravilnosti. Do podizanja optužnice dolazi, po pravilu, nakon sprovedene istrage, kada postoji opravdana sumnja da je određeno lice učinilo krivično delo. Međutim, ako javni tužilac smatra da raspolaže sa dovoljno dokaza koji predstavljaju osnov za optuženje, optužnica se može podići i bez sprovođenja istrage. Optužnica se dostavlja vanpretresnom veću, zajedno sa spisima koje je javni tužilac sačinio tokom istrage. Odmah po prijemu veće ispituje da li je optužnica propisno sastavljena, pa ako ustanovi da nije, vratiće javnom tužiocu da ispravi nedostatke. Propuštanje javnog tužioca da ispravi nedostatke ima za posledicu donošenje rešenja o odbacivanju optužnice. Ako je u pitanju privatna tužba, smatra se da je privatni tužilac odustao od gonjenja i optužba se rešenjem odbija. Okrivljeni kojem je dostavljena optužnica može da podnese pisani odgovor na optužnicu, a to može da učini branilac bez posebnog ovlašćenja okrivljenog, ali ne i protiv njegove volje. Prilikom ispitivanja optužnice, van pretresno veće može da naloži javnom tužiocu da dopuni, odnosno sprovede istragu, a privatnom tužiocu da prikupi određene dokaze. U slučaju da van pretresno veće smatra da nema mesto održavanju glavnog pretresa, rešenjem će u zavisnosti da li je podnošenju optužnice prethodila istraga, obustaviti postupak, ili odbiti optužbu, a u suprotnom će potvrditi optužnicu. Odmah po prijemu potvrđene optužnice, predsednik veća započinje pripreme za glavni pretres, a to podrazumeva: održavanje pripremnog ročišta, određivanje glavnog pretresa i donošenje drugih odluka koje se odnose na upravljanje postupkom. Na pripremnom ročištu stranke se izjašnjavaju o predmetu optužbe, obrazlažu se dokazi koji će biti izvedeni na glavnom pretresu i predlažu novi dokazi, utvrđuju se činjenična i pravna pitanja koja će biti predmet raspravljanja na glavnom pretresu, odlučuje se o sporazumnom priznavanju krivičnog dela, o pritvoru i obustavi krivičnog postupka, kao i o drugim pitanjima za koje sud oceni da su od značaja za održavanje glavnog pretresa. Pripremno ročište se održava pred predsednikom veća, bez prisustva javnosti i obavezno je kada je reč o krivičnim delima za koje je propisana kazna zatvora preko 12 godina, dok je za krivična dela zaprećena lakšom kaznom prepušteno predsedniku veća da, s obzirom na navode optužnice, predložene dokaze oceni da li je ono neophodno. U slučaju, da su javni tužilac, optuženi i njegov branilac postigli sporazum o priznavanju krivičnog dela u odnosu na određene tačke optužnice, pripremno ročište se određuje samo za deo optužnice koji nije obuhvaćen sporazumom. Određivanje glavnog pretresa obuhvata aktivnosti u vezi sa vremenom i mestom održavanja pretresa, pozivanjem stranaka i učesnika u postupku, izdvajanjem nezakonitih dokaza, određivanjem dopunskih sudija, ispitivanjem svedoka ili veštaka. U ovoj fazi postupka može da dođe do predlaganja dokaza pod uslovom da nije održano pripremno ročište. Kada je reč o odredbama o rukovođenju glavnim pretresom, jedna od novina, na koju bi trebalo posebno ukazati se odnosi na krivično delo koje je otkriveno ili učinjeno na glavnom pretresu. U tom slučaju, obaveza predsednika veća je da o krivičnom delu koje se goni po službenoj dužnosti učinjenom od strane optuženog, ili drugog lica na glavnom pretresu, obavesti nadležnog javnog tužioca. Na sličan način se postupa kada postoje osnovi sumnje da je svedok ili veštak dao lažan iskaz na glavnom pretresu, kada se poseban zapisnik dostavlja nadležnom javnom tužiocu. Novo rešenje, sadržano u predloženom zakoniku je da je glavni pretres, pod uslovom da su ispunjene potrebne pretpostavke, počinje donošenjem rešenja da se glavni pretres održi. U slučaju promene predsednika veća kod odloženog glavnog pretresa, pretresno veće može nakon izjašnjenja stranaka, rešenjem odlučiti da se zbog proteka vremena, zaštite svedoka ili drugih važnih razloga, svedoci i veštaci ne ispituju ponovo, nego da se izvrši uvid u zapisnik o njihovim iskazima datim na ranijem glavnom pretresu. Glavni pretres započinje izlaganjem optužbi, izjašnjavanjem optužbe, nakon čega slede uvodna izlaganja u okviru kojih stranke ukratko izlažu dokaze koje će izvoditi, ukazuju na činjenice koje će se dokazivati i pravna pitanja o kojima će raspravljati na glavnom pretresu. Dokazni postupak počinje tako što predsednik veća objavljuje njegov početak. Redosled izvođenja dokaza na glavnom pretresu je takav da se najpre saslušava optuženi, zatim se izvode dokazi koje predloži tužilac, potom dokazi koje predloži odbrana, nakon toga dokazi čije je izvođenje odredilo veće po službenoj dužnosti i po predlogu oštećenog, a na kraju dokazi o činjenicama od kojih zavisi odluka o vrsti i meri krivične sankcije. Po završetku dokaznog postupka, stranke daju završne reči, a posle toga se rešenjem konstatuje da je glavni pretres završen. Na kraju glavnog pretresa se donosi i objavljuje presuda. Presuda može da bude odbijajuća, oslobađajuća i osuđujuća. Značajnu novinu predstavlja rešenje da u određenim slučajevima presuda ne mora biti obrazložena, odnosno da može biti delimično obrazložena. Predlogom zakonika preciznije su utvrđeni kriterijumi za izricanje novčane kazne i kazne rada u javnom interesu, kao i njihovo zamenjivanje kaznom zatvora. Predlogom zakonika, kao redovni pravni lekovi, predviđeni su žalba protiv prvostepene presude, žalba protiv drugostepene presude i žalba protiv rešenja, dok su vanredni pravni lekovi zahtev za ponavljanje krivičnog postupka i zahtev za zaštitu zakonitosti. U pogledu postupka po pravnim lekovima, novinu predstavlja da je ispitivanje povrede postupka po službenoj dužnosti od strane suda znatno suženo, u skladu sa novom ulogom u postupku. Umesto bitne povrede postupka koja postoji, ako izreke ili obrazloženje presude sadrže određene nedostatke, Predlogom zakonika je predviđeno da bitna povreda odredaba krivičnog postupka postoji samo ako je izreka presude nerazumljiva. Takođe, za razliku od postojećeg rešenja, ovu povredu sud ne utvrđuje po službenoj dužnosti. Pored toga, u skladu sa načelom ekonomičnosti, ako se utvrdi da neki od dokaza nije dozvoljen, predviđeno je da sud razmatra da li je i bez tog dokaza utvrđeno činjenično stanje dovoljno razjašnjeno, odnosno da li bi se donela ista presuda za razliku od postojećeg rešenja koje predviđa da se u tom slučaju presuda odmah ukida. Predlogom zakonika uveden je novi institut odlučivanja prvostepenog suda povodom žalbe. Ovim institutom je predviđeno da ako su u žalbi iznete činjenice i predloženi novi dokazi, koji prema oceni prvostepenog suda mogu doprineti svestranom raspravljanju predmeta dokazivanja, može se ponovo otvoriti glavni pretres i nastaviti dokazni postupak. Protiv nove presude prvostepenog suda, kojom je potvrđena ili preinačena ranija presuda, može se izjaviti žalba. Ako prvostepeni sud oceni da iznete činjenice i novi dokazi koji su predloženi u žalbi ne mogu doprineti svestranom raspravljanju u predmetu dokazivanja, dostaviće žalbu na odgovor protivnoj strani, čime započinje drugostepeni postupak. Kada je reč o vanrednim pravnim lekovima, novinu predstavlja da zahtev za zaštitu zakonitosti, pored javnog tužioca, može izjaviti i odbrana pod određenim uslovima. Pored postojećeg rešenja da se ovim pravnim lekom mogu pobijate sudske odluke uvedena je i mogućnost da se može pobijati i odluka javnog tužioca, obzirom da on rukovodi istragom i donosi određene odluke. Vrhovno kasacioni sud odlučuje po zahtevu za zaštitu zakonitosti, samo ako smatra da je reč o pitanju do značaja za pravilnu ili ujednačenu primenu prava. Pored toga, uvodi se i novi razlog za izjavljivanje zahteva za zaštitu zakonitosti i to ako je odlukom Ustavnog suda ili Evropskog suda za ljudska prava utvrđeno da je povređeno ili uskraćeno ljudsko pravo i sloboda okrivljenog ili drugog učesnika u postupku, a koje je zajamčeno Ustavom i Evropskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda. Na kraju bih htela da dam par napomena, vezano za završne odredbe predloženog zakonika. Predviđen je odložen početak primene Zakonika kada su u pitanju postupci za krivična dela organizovanog kriminala i ratnih zločina i to do 15. januara 2012. godine, odnosno do 1. septembra 2012. godine kada su u pitanju ostali krivični postupci. Odlaganje stupanja na snagu Zakonika ima za cilj da se obezbedi stručno usavršavanje sudija, javnih tužilaca, policije, advokata i drugih lica relevantnih za primenu ovog Zakonika. Takođe, neophodno je obezbediti odgovarajuću opremu kao preduslov uspešnog funkcionisanja novih zakonskih rešenja. Na kraju ovog predstavljanja Predloga zakonika o krivičnom postupku, želela bih da vam se zahvalim svima na pažnji i da izrazim nadu, da će nakon rasprave u Narodnoj skupštini Predlog zakona biti usvojen, čime će se stvoriti normativne pretpostavke za efikasniji krivični postupak, što predstavlja jedno od obaveza Republike Srbije u procesu sticanja članstva u EU. Zahvaljujem se.
Pre nego što pitam da li žele reč iz izvestioci nadležnih odbora, dva obaveštenja o ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa. Narodni poslanik Đuro Perić i ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Partija ujedinjenih penzionera Srbije, narodna poslanica Biljana Miladinović, poslaničke grupe Napred Srbijo. Takođe, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18 časova, a do okončanja rada na načelnom pretresu tačke koja je otvorena i koja je u toku. Pauza za rad biće u običajno vreme od 14 do 15 časova. Pitam da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? Predsednik Zakonodavnog odbora? Narodni poslanik Vlatko Ratković ima reč, izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Malović, dozvolite mi da kao predsednik Odbora za zakonodavstvo sublimirano dam izveštaj Odbora čiji sam predsednik. S obzirom, da smatram da se radi o izuzetno važnom zakonu, rekao bih da se radi o jednom revolucionarnom zakonu koji će drastično da promeni pravni život u ovoj oblasti, dakle u krivičnom procesnom zakonodavstvu. Zakon je ne samo utemeljen na Ustavu Republike Srbije, na relevantnim odredbama toga Ustava, već na važnim međunarodnim dokumentima, kao i na praksi Evropskog suda za ljudska prava. Ono što je takođe bitno ovde istaći, jeste da je podršku ovom zakonu dala i OEBS-ova kancelarija za demokratske institucije i ljudska prava sa sedištem u Varšavi i da su u izradi ovog zakona učestvovali ne samo predstavnici Vlade Republike Srbije, već da je i stručna javnost bila vrlo intenzivno uključena u izradu nacrta odnosno predloga ovog zakona. Želim da vas podsetim, kao poslanik i kao neko ko je po vokaciji pravnik, da član 3. Krivičnog zakonika opredeljuje osnov i granice za određivanje krivičnih dela i propisivanje krivičnih sankcija, a to su zaštita čoveka i drugih osnovnih društvenih vrednosti, na prvom mestu ustavnih i drugih društvenih vrednosti i to je ono što je temelj krivičnog zakonodavstva u materijalno-pravnom smislu. Zakonik o krivičnom postupku je procesni zakon sistemskog značaja. On predstavlja, praktično, oruđe ili alat ili ono kako ste vi u obrazloženju zakona naveli, procesno oružje u rukama tužilaštva i odbrane sa druge strane, kao stranaka u postupku, dakle, procesni instrumentarij za sprovođenje Krivičnog zakonika kao materijalnog prava. Ono što je revolucionarno u ovom zakonu jesu, pre svega, njegova načela na kojima on počiva, a to su: načela na pravično suđenje, pravično i fer suđenje, načelo ekonomičnosti, načelo srazmernosti. Živeli smo u jednom krivično-procesnom ambijentu otprilike 50 godina, gde smo imali tzv. inkvizitorsko načelo, odnosno gde je sud koji vodi postupak rukovodio ne samo procesom nego i opredeljivao koji će se to dokazi izvesti, eks-ofis je odlučivao šta će se izvoditi. Sada ulazimo na jedan potpuno drugačiji teren. Kao što je neko već primetio i na sednici Odbora za pravosuđe, imamo kombinaciju anglo-saksonskog prava, što ja pozdravljam, i kontinentalnog prava i onog što je dobra tradicija u srpskom zakonodavstvu. Podsetiću da mnoge države iz tzv. kontinentalnog korpusa prava, kao što je Italija, Nemačka, takođe imaju tužilačku istragu inkorporiranu u svoje krivično-procesno zakonodavstvo i to je ono što je po meni jedna od ključnih novina u ovoj zakonskoj materiji. Dakle, uvođenje tužilačke istrage, odnosno vođenje, odnosno ključna uloga javnog tužioca u pokretanju istrage, istražnih radnji i svemu onome što smo do sad nazivali predkrivični postupak i faza istrage prelazi sa terena istražnog sudije na teren javnog tužioca. Dakle, samostalan status javnih tužilaca obezbeđen je u velikoj meri suštinski ovim odredbama. Samostalan u smislu da na njega ne može niko imati uticaj, ali uz istovremeno načelo hijerarhije odnosno kontrole postupanja javnog tužioca od njemu neposredno nadređenog tužilaštva. Takođe je važno istaći da je načelo kontradiktornosti postupka u ovom zakoniku sjajno dovedeno do kraja, odnosno do svih detalja i do svih sitnica, da tako kažem, tako što je teret dokazivanja optužbe ovoga puta na tužiocu, a dokazi se izvode na predlog stranaka, kao što ste vi to, uvažena gospođo ministarka, i rekli. Predmet dokazivanja predstavljaju činjenice koje čine obeležje krivičnog dela ili od kojih zavisi primena neke druge odredbe materijalnog zakona, dakle Krivičnog zakona, kao i činjenice od kojih zavisi primena odredbi krivičnog postupka. Jedno od važnih pitanja koje želim takođe da naglasim u ovom svom kratkom izlaganju je da se ocena dokaza i utvrđivanje činjenica u vezi sa dokaznim materijalom reguliše članom 16. On kaže da se sudske odluke mogu zasnivati samo na dokazima koji po sebi, ili prema načinu pribavljanja, nisu u suprotnosti sa Ustavom, zakonima, opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava i potvrđenim međunarodnim ugovorima. Načelo "in dubio proreo", dakle, u slučaju sumnje, povoljnije za okrivljenog, koje smo imali samo nominalno u dosadašnjem našem pravnom poretku, ovde je posebno naglašeno i time indirektno obavezana država odnosno javni tužilac koji personifikuje državu da kada ulazi u krivični postupak, kada kolokvijalno rečeno otvara slučaj, ima solidan korpus dokaza za određivanje glavnog pretresa i osuđujuću presudu, čime se, dakle, smanjuju improvizacije, smanjuje neodgovornost, bilo javnog tužioca, bilo odbrane, a time smanjuje mogućnost manipulacija, postiže se efikasnost vođenja krivičnog postupka i imamo odličan balans između ovlašćenja javnog tužioca i, s druge strane, odbrane i prava okrivljenog.
Narodni poslaniče, pet minuta i 45 sekundi. Zahvaljujem. Da li izvestilac Odbora za evropske integracije želi reč? (Ne) Da li želi reč izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Ima reč narodni poslanik Đuro Perić. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, cenjena gospođo ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas počinjemo skupštinsku raspravu o jednom od, po mom mišljenju, najvažnijih zakonskih akata u našem pravnom sistemu – o Zakoniku o krivičnom postupku. U predloženom Zakoniku imamo veći broj novina i poboljšanja dosadašnjih odredaba koje će, bez svake sumnje, po mišljenju poslaničke grupe PUPS, ovaj zakonik uvrstiti u red najmodernijih pravnih akata ove vrste u svetu. Treba istaći da će od efikasnosti i delotvornosti njegovog sprovođenja, kao i od uspešnosti propisanih rešenja, u velikoj meri zavisiti i primena materijalno-krivičnog prava. Važno je podvući, takođe, da je predloženi Zakonik usklađen sa međunarodnim aktima i drugim zakonima Republike Srbije. U predloženom Zakoniku o krivičnom postupku od velikog značaja je, između ostalog, posebno definisanje nove uloge javnog tužioca. Neophodno je bilo obezbediti da on ima značajnu ulogu u postupku, kao i veća ovlašćenja u gonjenju učinilaca krivičnih dela, ali ta povećana ovlašćenja zahtevaju i povećanu odgovornost u svim fazama postupka. Svakako da je jedna od važnijih novina u predloženom Zakoniku o krivičnom postupku i uvođenje tužilačke istrage i stranačkog postupka, a jedna od suštinskih se odnosi na dokaznu inicijativu u toku postupka. Umesto izvođenja dokaza od strane suda po službenoj dužnosti, teret dokazivanja optužbe je na tužiocu, a dokazi se izvode na predlog stranaka. Jedno od ključnih pitanja u vezi sa dokaznim materijalom odnosi se na ocenu dokaza i utvrđivanje činjenica. Propisano je da se sudske odluke mogu zasnivati samo na dokazima koji sami po sebi ili načinu pribavljanja nisu u suprotnosti sa Ustavom, zakonima i pravilima međunarodnog prava. Nova uloga javnog tužioca u predistražnom postupku i istrazi podrazumeva detaljno uređenje njegovih prava, što je i urađeno u članu 43. Zakonika. Javni tužilac rukovodi predistražnim postupkom, odlučuje o preduzimanju ili odlaganju krivičnog gonjenja, sprovodi istragu, zaključuje sa okrivljenim sporazum o priznanju krivičnih dela i sporazum o svedočenju, podiže i pred nadležnim sudom zastupa optužbu na glavnom pretresu, a može i da odustane od nje.Takođe je ovlašćen da izjavi žalbu i podnese vanredne pravne lekove. U predloženom Zakoniku došlo je do značajnih promena u položaju oštećenog u krivičnom postupku. Glava 6. predloženog Zakonika posvećena je u celini okrivljenom i braniocu. Uređena su prava okrivljenog, kao i posebna prava uhapšenog. Što se tiče branioca, predviđeno je da u postupku koji se vodi za krivično delo za koje je propisana kazna zatvora od 10 godina ili teža kazna, branilac može biti samo advokat sa najmanje pet godina advokatske prakse, odnosno advokat koji je najmanje pet godina vršio funkciju sudije, javnog tužioca ili zamenika javnog tužioca. Od novina koje se odnose na sud, trebalo bi pomenuti član 22. u kome je precizirano da u prvom stepenu sudi sudija pojedinac, za krivična dela za koja je propisana novčana kazna ili kazna zatvora do osam godina. Uvođenje sudije u prethodni postupak, tj. u predistražni postupak i istragu predstavlja vid sudske zaštite osnovnih sloboda i prava. Novost je i sudija za izvršenje krivičnih sankcija. Pored postojećih dokaznih radnji kao što su saslušanje okrivljenog, ispitivanje svedoka, veštačenje, uviđaj, rekonstrukcija događaja, privremeno oduzimanje predmeta, pretresanja i provera sumnjivih transakcija, uvedeno je i dokazivanje ispravom i uzimanjem uzoraka. Jedna od novina koju sadrže odredbe predloženog zakonika odnose se i na zaštitu svedoka, pri čemu je napravljena razlika između mehanizma zaštite posebno osetljivog svedoka i zaštite svedoka od zastrašivanja. Takođe je značajno istaći jednu novu procesnu ustanovu u okviru veštačenja. Radi se o stručnom savetniku odnosno o licu koje raspolaže stručnim znanjem iz oblasti u kojoj je određeno veštačenje. Zakonik predlaže i posebne dokazne radnje i to su: tajni nadzor komunikacije, tajno praćenje i snimanje, simulovani poslovi, računarsko pretraživanje podataka, kontrolisana isporuka i prikriveni islednik. Među posebnim dokaznim radnjama nema svedoka saradnika, kao što je rekla gospođa ministarka, a odredbe o ovoj procesnoj ustanovi nalaze se u delu koji uređuje istragu i koji sadrži odredbe o sporazumima javnog tužioca i okrivljenog. Predviđaju se dve vrste sporazuma – sporazum o svedočenju okrivljenog i sporazum o svedočenju osuđenog. Posebne dokazne radnje primenjuju se samo onda ako se na drugi način ne mogu pribaviti dokazi za krivično gonjenje ako bi njihovo prikupljanje bilo znatno otežano.Važno je podvući da je prilikom odlučivanja o određivanju i o trajanju posebnih dokaznih radnji potrebno oceniti da li bi se isti rezultat mogao postići na način kojim se manje ograničavaju prava građana. Obim krivičnih dela na koja se primenjuju posebne dokazne radnje obuhvata prvo dela za koje je posebnim zakonom određeno da postupa tužilaštvo posebne nadležnosti, zatim krivična dela protiv ustavnog poretka, korumptivna krivična dela protiv ustavnog poretka, korumptivna krivična dela kao i krivična dela za koje je procenjeno da klasične dokazne radnje nisu dovoljne za dokazivanje. Radi efikasnijeg vođenja postupka predviđene su samostalne mere za obezbeđenje prisustva okrivljenog, kao i za nesmetano vođenje krivičnog postupka. To su: zabrana prilaženja, sastajanja ili komuniciranje sa određenim licem, zabrana napuštanja boravišta i zabrana napuštanja stana. Zabrana napuštanja boravišta obuhvata ne samo mesto boravišta već i teritoriju države Srbije. Proširena je i mogućnost određivanja jemstva, tako da se ovom merom može zameniti pritvor u slučaju da se okrivljenom sudi za krivično delo za koje je propisana kazna zatvora preko 10 godina, odnosno kazna zatvora preko pet godina za krivično delo sa elementima nasilja ili mu je presudom prvostepenog suda izrečena kazna zatvora od pet godina ili teža kazna. Novine koje su predložene u oblasti dostavljanja pismena trebalo bi, po našem mišljenju, u značajnoj meri da doprinesu efikasnijem vođenju krivičnog postupka. Pored uobičajenih načina dostavljanja pismena, predloženi zakoni predviđa i mogućnost da se poziv na glavni pretres ili drugi poziv usmeno saopšti licu koji se nalazi pred organom postupka uz upozorenje na posledice ne dolaska. Dostavlja se može izvršiti isticanjem na oglasnoj tabli ili na internet stranici organa postupka. Tok postupka obuhvata predistražni postupak, istragu, koji predstavljaju tužilački deo postupka, dok je optuženje faza kojom otpočinje sudski deo postupka. Istraga se pokreće naredbom javnog tužioca protiv određenog lica kada postoje osnovi sumnje da je učinjeno krivično delo. Novina je da se istraga može voditi i protiv nepoznatog učinioca kada postoje osnovi sumnje da je učinjeno krivično delo. Do optuženja dolazi, po pravilu, nakon sprovedene istrage kada postoji opravdana sumnja da je određeno lice učinilo krivično delo. Po prijemu potvrđene optužnice predsednik veća odmah započinje pripreme za glavni pretres, a to podrazumeva održavanje pripremnog ročišta, određivanje glavnog pretresa i donošenje drugih odluka koje se odnose na upravljanje postupkom. Novo rešenje sadržano u predloženom zakoniku je da glavni pretres, pod uslovom da su ispunjene potrebne pretpostavke, počinje donošenjem rešenja da se glavni pretres održi. Što se tiče presude, novinu predstavlja odredba o izostanku obrazloženja ili delimičnog obrazloženja presude. Poslanička grupa PUPS smatra da je veoma značajno to što Predlog ovog zakonika sadrži dosledno sprovođenje određenih načela bitnih za krivični postupak. Upravo to će, po našem mišljenju, omogućiti da krivični postupak bude efikasniji i da se presude donose u znatno kraćim rokovima. U tom smislu posebno je značajno načelo suđenja u razumnom roku. U predloženom zakoniku novinu predstavlja preciziranje ovlašćenje suda da procenjuje i sprečava preduzimanje procesnih radnji koje mogu dovesti do zloupotrebe prava u vezi sa odugovlačenjem postupka. Reč je o načinu suđenja u razumnom roku. Tako će, na primer, sud rešenjem protiv koga žalba ne zadržava izvršenje, uskratiti stranci, braniocu, oštećenom kao tužiocu ili privatnom tužiocu, kao i zakonskim zastupnicima i punomoćnicima i pravo na radnju kojom se očigledno zloupotrebljava pravo iz ovog zakonika radi odugovlačenja postupka. Ovo je, po našem mišljenju, veoma dobro rešenje jer je u praksi toga često bivalo. Predloženi zakonik nije izričito predvideo načelo ekonomičnosti, ali je vidljivo da se u njemu obezbeđuje skraćivanje trajanja postupka i smanjenje budžetskih troškova, kao i troškova ostalih učesnika u postupku, pri tom prednost uvek ima zaštita prava učesnika u postupku u odnosu na ekonomičnost postupanja. Ekonomičnost postupka je, na primer, da se na glavnom pretresu utvrđuje samo sporna činjenična i pravna pitanja, izbegavanje dvostrukog ili višestrukog izvođenje istih dokaza u različitim fazama postupka. Uvođenjem sporazuma optužbe i odbrane proširen je, takođe, krug krivičnih dela za koje je nadležan sudija pojedinac. Mislimo da je bitna i priprema načela srazmernosti, iako se ovo načelo izričito ne predviđa. Suština ovog načela je da se u situacijama u kojima postoji više mogućnosti za postupanje, sprovodi ona koja je najpovoljnija za određenog učesnika u postupku. Moram da naglasim da je učinjen značajan korak u modernizaciji krivičnog postupka, što je vrlo bitno. Naime, predloženi zakonik sadrži nova rešenja koja predviđaju korišćenje savremene tehnologije, novih metoda, kao i novih naučnih i stručnih znanja. Omogućava se korišćenje moderne informacione i komunikacione tehnologije, čime se omogućavaju različiti vidovi opštenja sa učesnicima u postupku. Treba posebno podvući i naglasiti kakav uticaj novih rešenja iz predloženog zakonika ima na učesnike u postupku. Predloženim zakonikom značajno se menja uloga suda u krivičnom postupku jer se umesto rešenja iz važećeg zakonika, u kome je istražni sudija imao ključnu ulogu u fazi istrage, ta uloga sada prepušta javnom tužiocu u vezi sa fazom istrage. Uloga suda se sastoji u staranju o zaštiti prava okrivljenog, a u glavnoj fazi postupka sud obavlja funkciju suđenja. Sa druge strane, sud ima veoma značajnu ulogu kod ispitivanja optužnice. Uloga suda je da svestrano ispita optuženi akt i dokaze prikupljene u istrazi. Prema predloženom zakoniku, što je novina u krivičnom postupku, uvodi se tužilačka istraga. Javni tužilac je sada odgovoran za uspeh sprovođenja istrage i odbrane optužnice tokom celog postupka, čime se povećava njegova odgovornost u odnosu na rešavanja iz važećeg zakonika. Teret dokazivanja je prvenstveno na javnom tužiocu, dok se sud sada nalazi na neki način u neutralnoj poziciji. Javni tužilac i policija dužni su da nepristrasno razjašnjavaju sumnju o krivičnom delu za koje sprovode službene radnje i da sa jednakom pažnjom ispituju činjenice koje terete okrivljenog, ali i činjenice koje mu idu u korist. Mislim da je reč o veoma značajnim odredbama koje znatno sužavaju diskreciono ovlašćenje javnih tužilaca. Isto tako, mislimo da je dobro rešenje dato u predlogu u članu 16. što su prava okrivljenog veoma obuhvatno, detaljno i pravilno postavljena. Propisano je da okrivljeni mora u najkraćem mogućem roku da bude izveden pred sud i da mu bude suđeno nepristrasno, pravično i u razumnom roku. Novo je to da okrivljeni mora imati branioca ako se postupak vodi zbog krivičnog dela za koje je pripisana kazna zatvora od osam godina ili teža. Do sada je to bilo 10 godina i teža kazna. U odnosu na dosadašnje odredbe koje se odnose na rehabilitaciju, novim odredbama se preciznije uređuje ova oblast. Predviđeno je da osuđeno lice ima pravo na tri osnova: ostvarivanje prava na naknadu štete, ostvarivanje prava na moralno zadovoljenje i ostvarivanje prava na priznavanje radnog staža ili staža osiguranja. Potrebno je istaći, takođe, da se rešenjima iz predloženog zakonika znatno poboljšavaju status i prava oštećenog u postupku time što je sud dužan da pored odluke o izricanju kazne istovremeno odluči i o imovinsko pravnom zahtevu oštećenog. Na ovaj način se izbegava vođenje parničnog postupka posle završenog krivičnog postupka i sprečava nastupanje zastarelosti. Nema sumnje da je zaštita svedoka jedan od osnovnih uslova uspešnog dokazivanja i sprovođenja krivičnog postupka. Odredbama predloženog zakonika se precizira način zaštite svedoka, dok se u članu 103. propisuje institut posebno osetljivog svedoka. Na kraju, želim posebno da istaknem da smo dobili jedan zaista moderan, savremen i sveobuhvatan zakonik o krivičnom postupku,koji je obuhvatio i uveo toliko toga novog i nedostajućeg, a potrebno, čime je stvoren čvrst oslonac za mnogo brže i efikasnije funkcionisanje celokupnog našeg pravosudnog sistema. Zbog svega toga će poslanička grupa PUPS u danu za glasanje dati svoj glas za ovaj novi zakonik o krivičnom postupku. Hvala.
Iskorišćeno je 15 minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, slušajući moje prethodnike ne mogu da se načudim čudu, ispada da je ovde sve sjajno. Svako ima pravo da misli, da verovatno neki put govori i nešto što ne misli. Duboko sam uveren u to, naročito se to odnosi na onu prvu diskusiju. Moramo kao poslanička grupa Nova Srbija da izrazimo nezadovoljstvo, pre svega, što se ovako ozbiljan sistemski zakonici, za koji smo svi saglasni da oni jesu, dolaze u sredu, a potpuno je čudo, malo se dobilo na vremenu, da je ova rasprava razdvojena. Ovakvi zakoni traže duboku analizu bar od mesec dana. Sve se to ovako odjedanput stavi pred poslanike, pa ćemo verovatno imati problema da ukažemo u ovih 20 minuta na sve ozbiljne primedbe koje se odnose na ovaj zakon. Poslanička grupa Nova Srbija je podnela 15-ak amandmana. Pokušaćemo da sa njima eventualno napravimo neki balans. Međutim, odmah bih počeo od zadnjeg amandmana. Moja diskusija će biti upravo od poslednjeg amandmana, a to je predlog da se ovaj zakonski predlog, ukoliko se izglasa, pomeri na 1. januar, najmanje do 2014. godine, a razloge za to ću u daljem izlaganju obrazložiti. Predlog ovog zakona je devalvacija načela istine i potpuno adverzijalno konstrukcija glavnog pretresa, uz minimiziranje uloge krivičnog suda. To je glavna primedba. U daljem izlaganju ću se držati nekih možda i stručnih stvari, ali suština ovog parlamenta je da građanima predoči šta to znači, onako najjednostavnije. Da li je moguće da neko po krivičnoj prijavi policije, u ovom slučaju tužilac, koji razgledajući te spise, kada mu se podnesu, on je taj koji inicira postupak, da li ima elemenata krivičnog dela, onda podiže optužnicu ili ne i odustaje od gonjenja? Da li takva stranka u postupku do sada, zajedno sa advokatima, treba i može da vodi istragu? Vrlo prosto rečeno, kada neko odgovara za krivično delo do sada je istražni tužilac bio u funkciji da prikuplja dokaze i koji ga terete, ali i one dokaze koji su povoljni za okrivljenog. Da li neko smatra, u ovoj sali, da će onaj ko podnosi optužnicu, praktično inicira krivično gonjenje, moći da bude objektivan u tom prikupljanju materijalne istine, a suština svakog suđenja je da se dođe do istine? Potpuno sam siguran da se to neće desiti. Da li je moguće da će sud sada biti samo jedan nemi posmatrač dvoboja između tužioca i eventualno okrivljenog i njegovog nekog možda skromnog ili elitnog advokata? Verovatno će tu bitku po ovakvom principu izgubiti stranka. Reći ću vam, kada iznosite sve činjenice, činjenica da mešavina ovog kontinentalnog, što mi imamo u praksi, prava i anglosaksonskog ili adverzijalnog prava postoji. Ne možemo da zanemarimo rešenje da smo kao i Nova Srbija priznanje krivice prihvatili kao jedan dobar model iz tog anglosaksonskog, adverzijalnog prava, ali u principu, sve ovo što smo ranije slušali, diskusije, bili su samo nešto što je dobro, nešto što će biti dobro, ali, gde je tu pravično suđenje i gde je tu stranka u postupku, odnosno okrivljeni, bez obzira na to, ne ulazimo u to da li je kriv ili nije? Suština priče je da ne iznosimo činjenicu da u anglosaksonskim pravosudnim sistemima za ovakav način tužilačke istrage praktično nikoga ne poznaje. Reći ću vam da u Americi ne postoji tužilačka istraga. Tu istragu vodi policija. U Kanadi isto tako. U Italiji postoji, ali ako ste već hteli da ubacite tužilačku istragu, onda ste trebali da ubacite i one elemente koje ti pravni sistemi sadrže. U Italiji je uvek obavezna odbrana, nema selektiranja dela da li je osam, pet, šest godina ili preko 15 godina, što je i u našem krivičnom pravu i u nekim drugim delima obaveza. U tim sistemima, gde policija vodi istragu, uvek je obavezna odbrana i donekle se stranka u postupku stavlja u ravnopravan položaj. To je ona suštinska razlika, uzimamo sve ono što je povoljno i dobro za državu. Ponavljam, priznanje krivice je jedan dobar model, ali ne možemo u potpuni zapećak staviti stranku i ovde se dičiti da je sve sjajno, da je sve dobro. Međutim, ništa nije dobro, jer ovako čudna mešavina anglosaksonskog ili kontinentalnog prava bojim se da će naše pravosuđe dovesti do ćorsokaka. Samo ću pokušati da kažem da potpuno adverzijalni model glavnog pretresa nije adekvatan za krivični postupak u Srbiji. To bi u praksi moglo da dovede do veoma ozbiljnih teškoća. U takvom modelu krivičnog postupka, stranke bi samo formalno mogle da imaju jednak položaj. Do istine se ne dolazi po svaku cenu, tako da onda kada to objektivno nije moguće princip in dubio pro reo mora biti primenjen. To više nije slučaj prema ovom predlogu zakonika o krivičnom postupku Srbije, koji predstavlja veoma loše rešenje koje zahteva ozbiljnu kritiku. Izostanak principa materijalne istine iz krivičnog postupka je u suprotnosti sa ostalim suštinskim krivično-procesnim principima. Potpuno je besmisleno da je prema nacrtu novog zakonika o krivičnom postupku predviđena mogućnost žalbe protiv presude zbog pogrešno nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja. Izostavljanje principa, utvrđivanje materijalne istine u krivičnom postupku je suštinski nemoralno, zbog toga što istina u krivičnomne može biti posmatrana izvan generalnog konteksta povezanosti prava i morala. Većina građana očekuje istinu, kako u okviru tako i kao posledicu krivičnog postupku. Takva istina ima često istorijski značaj. Dakle, kao što sam rekao, osnovna zamerka jeste devalvacija načela istine i potpuno adverzilna konstrukcija glavnog pretresa, uz naravno, minimiziranje uloge krivičnog suda. Postavljam pitanje - da li će u praksi, s obzirom da smo imali reformu pravosuđa, da su određene sudije postavljene tu gde jesu, i da ima određen broj tužilaca, da li se tu povelo računa da će možda u jednom trenutku biti više sudija, a sada manje tužioca? Kako će se to i na kakav način rešiti itd? Predlog Nove Srbije jeste, ako se ulazi u ovu koncepciju, da se obezbedi i obavezna odbrana. Obavezna odbrana za sva krivična dela, bez obzira na sve to. U protivnom, ako to već primenjujemo ovaj adverzijalni postupak, onda se postavlja pitanje razmišljanja i o poroti. Ako imamo priznanje krivice, onda samo sud u Americi donosi, bez porote, svoju odluku. Ovde imamo sve ono, ponavljam, što je korisno za državu, što možda olakšava, možda će određene sudije biti zadovoljne što će istraga preći na tužioce – "brigo moja pređi na drugoga", ali da li je to dobro? Naravno, ima tu i nekih tehničkih stvari i kroz amandmane ćemo povesti računa i pokušaćemo sa ministrom da nešto što je dobro, bude prihvaćeno. Ne znam da li ovako sve brzo, da li će to biti dobro? Mnogo je ovde brzine. Meni se čini da smo imali jednu reformu pravosuđa koja je ipak sprovedena u nekim slučajevima, verovatno i korektno. Ima nekih stvari koje nisu u redu. Mnogo brzo menjamo, ministre, krucijalne zakone, ove sistemske zakone. Naravno, kao što ću o parničnom postupku reći da ima izuzetno dobrih stvari i jako je dobro u principu uređen Zakon o parničnom postupku. Mislim da se sa ovim zakonom dosta žuri. Zato smatram da je neophodno da pomerimo malo ovu primenu. Mislim da će to biti korisno. Jer, siguran sam, da ćemo doći u situaciju da ćemo to 1. septembra 2012. godine, verovatno se susresti vi, odnosno neka druga Vlada, verovatno, ili ova vlada sa brzom željom da se ovo prolongira jer se neće steći adekvatni uslovi. Naravno, zakon je pred nama. Ponavljam da će Nova Srbija u raspravi u pojedinostima detaljnije neke stvari predložiti i nadamo se da će neke stvari, naročito, ovaj zadnji amandman koji sam više puta potencirao, da će biti prihvaćen. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 12 minuta i 40 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministar, uvaženi predstavnici Vlade, poštovani koleginice i kolege, pred nama imamo jedan važan sistemski zakon, na takvim zakonima počivaju u stvari pravni sistemi ozbiljnih država. Ovaj zakon možemo ocenjivati na razne načine, shodno pristupu onome što nam je zakonopisac ponudio. Najpre bih se osvrnuo na neke dobre stvari i na neke objektivne nužnosti koje prate ovaj zakon. Da li je bilo nužno da reformu pravosuđa prati i reforma zakonodavstva? Da, naravno, bilo je nužno. Da li je bilo nužno da fundamentalni zakoni, kakav je zakonik o krivičnom postupku, bude perjanica u toj reformi? Da, naravno, i to je bilo nužno. Naravno, to otvara i neka pitanja. Najpre bih se osvrnuo na ono što je gospođa ministar govorila u svom ekspozeu i što je, u suštini, nešto što nužno treba da prati dobre zakone i dobre reforme u državama kakva je naša. Gospođa ministar je govorila o onome što je novina u zakoniku i o nekim načelima čijom primenom, u stvari, treba da se poboljša funkcionisanje pravosuđa, odnosno njegovog krivičnog segmenta u celokupnom sistemu pravosuđa. Trudiću se da ne ponavljam ono što je već rečeno. Naročito ću se truditi da ne prepričavam u kratkim crtama ono što stoji u zakoniku. Suština toga što dobijamo u materijalu je da se oni ne prepričavaju, nego da se vodi diskusija o suštinskim stvarima. Ovde je rečeno par stvari o poboljšanju brzine i efikasnosti. Naravno, to moramo da podržimo, shodno činjenici kakvi su nam bili krivični postupci i shodno činjenici, da su neki krivični postupci koji su bili od suštinske važnosti za promene u našem društvu, trajale u nedogled, neki još nisu okončani, a neki su okončani na traljav način. To što će brzina i efikasnost biti poboljšani, to je nešto što treba da bude suštinski atribut ovakvog jednog zakonika. Tu je i zaštita nevinih lica. Svi krivični zakonici, zakonici o krivičnom postupku su imali pristup da niko ko nije osuđen, odnosno o prezumpciji nevinosti, ne može da bude tretiran kao kriv. Ovde vidimo neka poboljšanja i to je zaista dobro, jer ako želimo evropske standarde, onda moramo evropske standarde da unesemo u sve segmente zakonodavstva. Nešto je rečeno i o usklađenosti. Kada budem govorio samo o meritumu zakona, zadržaću se na tom pitanju. Zaista nam je neophodna usklađenost sa evropskim propisima. Ali, da li ta usklađenost treba da ide toliko daleko i da li treba da budemo veći katolici od pape, to je pitanje oko koga možemo da se sporimo, ali oko koga možemo da se usaglasimo. Na kraju, rečeno je par stvari o načelima. Svim mi koji smo studirali pravo znamo od kakve su suštinske važnosti načela u bilo kom postupku, pa u samom krivično- procesnom pravu. Osvrnuo bih se na poštovanje načela suđenja u razumnom roku i osvrnuo bih se načelo ekonomičnosti. Kako je istaknuto, u glavnom pretresu se utvrđuju samo sporno – činjenična ipravna pitanja, izbegava se dvostruko ili višestruko izvođenje istih dokaza u različitim fazama postupka. Da ne nabrajam ostale atribute ovog načela, ali zaista smatram da je to ono što je falilo našem pravosudnom sistemu, ne samo što se tiče krivičnog postupka, nego i ostalih segmenata našeg pravosuđa. Sada bih se osvrnuo i na opštu sliku, odnosno karakter debate koju vodimo u parlamentu povodom ovakvog sistemskog zakonika, koji je fundament funkcionisanja pravosudnog sistema i čitavog političkog sistema jedne države. Imam pitanje – kakav smo pristup do sada imali u utvrđivanju mesta jednog sistemskog zakonika u našem pravosuđa? Kakva je društvena uloga? Kakvu poruku šaljemo društvu ovakvim pristupom? Shodno tome, potpitanje – kakve su perspektive primene dobrih rešenja u zakoniku? Kakav je odnos zakonopisca prema onome što je očigledno loše u zakoniku? Zašto postavljam ova pitanja? Najpre ću se osvrnuti na nešto što se u obrazloženju zove – razlozi za donošenje zakonika po hitnom postupku. U obrazloženju se kaže – donošenje ovog zakona po hitnom postupku. Ne znam zašto reč zakon? Moglo je i u obrazloženju da stoji zakonika, jer znamo kakva je razlika između zakona i zakonika. Kaže se – donošenje ovog zakona po hitnom postupku se predlaže radi ispunjenja međunarodnih obaveza i usklađivanja propisa sa propisima EU. Znamo da smo po tom pitanju u cajtnotu. Gde smo bili dosad? Ovaj posao je trebalo odrediti znatno ranije. Ovde smo dobili informaciju da je skoro tri godine rađeno na utvrđivanju teksta Zakonika i tako dugačak period trebalo bi da daje jednu garanciju da je sve urađeno temeljno i da se u stvari insistiralo na dobrim i primenljivim rešenjima. Ali, da se setimo jedne poslovice – koga su zmije ujedale, taj se i guštera plaši. Da se setimo, šta smo uradili sa Zakonom o krivičnom postupku u prethodnom periodu odnosno kakav je Zakon o krivičnom postupku koji smo do sada primenjivali? Sećate se, donosili smo, odnosno odlučivali o izmenama i dopunama već derogiranog Zakona okrivičnom postupku, što je u pravnom normiranju jedan nonses, da bismo izbegli konsekvence u krivičnom zakonodavstvu, kakve je mogla da izazove neprimenjivost zakonika, odnosno zakona koji je bio na snazi. Doduše, to je bilo u vreme vlade Vojislava Koštunice, pa se može i razumeti zašto takav galimatijas primene, odnosno kreiranja takvih propisa, ali s obzirom na mnoge atribute neefikasnosti Vlade gospodina Cvetkovića, možda se i ovom prilikom ne bi trebalo čuditi takvom pristupu. Dakle, uz sve pohvale što je jedan ovakav važan posao, kako-tako, priveden kraju, sada bih se osvrnuo i na sam meritum i postavio bih neka pitanja. Voleo bih da dobijemo odgovore na ta pitanja. Kada sam govorio u načelima, uz sve pohvale i uz sve pozitivne atribute onoga što nose načela za čiju primenu je dato objašnjenjeu obrazloženju ovog zakonika, osvrnuo bih se na načelo materijalne istine. To načelo, sećamo se svi, kada smo polagali krivično procesno pravo, bilo je jedno među osnovnim načelima krivičnog postupka, a ovde u zakoniku ga ne vidim na takav način. Da se podsetimo abecede krivičnog postupka - zahtev za pokretanje krivičnog postupka je osnovana sumnja, optužnica - verovatnoća, prvostepena presuda - izvesnost, drugostepena presuda – istina. Da li odsustvom načela materijalne istine u krivičnom postupku možemo da se držimo abecede krivičnog postupka? Razumem intenciju zakonodavca da primenom pojedinih instituta iz anglosaksonskog prava ima ovakav pristup, ali bih želeo da dobijem obrazloženje zbog čega takav pristup i šta je zakonopisac time hteo da postigne? Takođe bih voleo da dobijemo i obrazloženje odluke o razdvajanju predistražnog i istražnog postupka. Postoje tu razlozi i za i protiv. Zašto je zakonopisac imao takav pristup? Sada bih se osvrnuo na ono što je najznačajnija novina u ovom zakoniku u odnosu na prethodno zakonodavstvo, a to je tužilačka istraga. Obrazloženje zašto je to tako trebalo da se uradi smo čuli i ta obrazloženja su na mestu. Tužilačka istraga je nešto što nas vodi ka usklađivanju sa propisima zemalja EU i o tome smo i malopre govorili kada smo govorili o načelima i razlozima. Ali, postavlja se pitanje kako će se tužilačka istraga primenjivati u sadašnjem našem pravosudnom sistemu? Kada smo već kod primene, napravio bih digresiju i vratio bih se na još jedno prethodno pitanje, to je član 608, gde se kaže da će primena zakonika početi od 1. septembra naredne godine, izuzev za slučajeve krivičnog postupka u slučajevima organizovanog kriminala. Mene kao profesora prava interesuje šta ako se u toku postupka utvrdi da se ne radi o organizovanom kriminalu, nego o običnom kriminalu? Šta sa tim? Kako se od tužilačke istrage prelazi na ono što je istraga koju vodi istražni sudija? Taj postupak nam nije dovoljno jasan i nije na adekvatan način obrazložen. Voleo bih da dobijem obrazloženje zbog čega je to tako urađeno. Sada da se vratim na samu tužilačku istragu, odnosno na atribute tužilačke istrage. Imam utisak da su uz tužilačku istragu nekako prošvercovani, oprostite mi na tom izrazu, i neki atributi anglosaksonskog prava. Imam utisak da će sada stranke imati odnos prema krivičnom postupku kao prema parnici pred državnim organom, gde imamo dve suprotstavljene strane, jedna je tužilac, a druga je okrivljeni, odnosno optuženi i imamo sud koji se neće baviti načelom materijalne istine, nego će se više ponašati kao u parničnom postupku. Znam da to nije tako, ali voleo bih da dobijemo obrazloženje kako se došlo do takvih rešenja. Pogotovo što, kada smo govorili o usklađivanju sa propisima EU, možemo da se osvrnemo i na nemačko pravo, oni nisu išli toliko daleko u primeni tužilačke istrage i sasvim drugačiji odnos su imali prema načelu materijalne istine i svemu onome o čemu sam govorio u svom prethodnom izlaganju. Osvrnuo bih se na nešto što se zove tradicija procesnog zakonodavstva u srpskom narodu. Mi imamo bogatu zakonodavnu tradiciju, i ustavnu i zakonodavnu, i time možemo da se podičimo, ne među zemljama na Balkanu, nego među zemljama u Evropi. Ali, da podsetimo, do 1929. godine tužilac je bio, sem u segmentu vojnog zakonodavstva, odnosno vojnog tužilaštva, tužilac je bio deo suda, odnosno za vršenje uloge tužioca bio je određen jedan sudija nadležnog suda. Te 1929. godine dobijamo Zakon o državnom tužilaštva, ali tada ne dobijamo tužilačku istragu. Sve do današnjeg dana toga nema u našem zakonodavstvu. Dakle, tužilačka istraga je jedna ozbiljna novina. Da li je naš sadašnji pravosudni sistem sposoban da primeni tu novinu? Kada govorim o tome, postavio bih pitanje o edukaciji, odnosno da li je dovoljan rok od godinu dana da se izvrši edukacija i da se kadrovi kojima sada raspolažemo, kakvi su takvi su, pripreme za primenu ovakvog jednog zakonika, pogotovo što je on sasvim suprotan tradiciji procesnog zakonodavstva u Srbiji? Ne kažem da je to loše, ali postavljam pitanje kako? Na kraju bih se osvrnuo na nešto što se zove obavezna odbrana. Da li je zakonopisac razmišljao o neukoj stranci koja je siromašna? Da li će takva neuka stranka biti prepuštena na milost i nemilost tužiocu, koji se i te kako spremio da taj protiv koga se vodi krivični postupak bude osuđen? Dakle, voleo bih da dobijem odgovor i na to pitanje, jer ako ne dobijemo adekvatan odgovor na to pitanje možda budemo imali problema sa sudom u Strazburu. To nam uopšte u ovom trenutku nije potrebno. Na kraju jedan opšti pogled, osvrnuo bih se na ono o čemu smo mi iz LDP govorili od naše antiustavne kampanje pa do današnjeg dana. U redu je tužilačka istraga, u redu je to što sto stremimo i težimo da svoje pravo unifikujemo, odnosno približio pravu zemalja EU, ali je notorna činjenica, to smo govorili kada smo kritikovali i sadržinu i način donošenja Ustava, da tužilac zbog načina svog izbora i te kako zavisi od izvršne vlasti. Da li onda sve ovo o čemu smo govorili pada u vodu, jer nam tužilac i, rekao bih, dobar deo pravosuđa zavise od volje izvršne vlasti i od volje pojedinih partija? Kako tome stati na put? Mi znamo, treba promeniti Ustav, ali kako u ovom trenutku? Na samom kraju, dodaću da, naravno, treba podržati donošenje jednog ovakvog sistemskog zakonika, naravno treba podržati unifikaciju, odnosno približavanje prava u EU, ali naravno da treba i insistirati na poboljšanju teksta zakonika, insistirati da se sva pitanja koja su ovde postavljena razjasne, jer pred EU ne možemo sa nerazjašnjenim pitanjima i ne možemo na način na koji smo išli do sada. Hvala na pažnji.
Šesnaest minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Dva minuta replike, razjašnjenje. Izvolite.
To samo zbog pominjanja Vojislava Koštunice u kontekstu u vreme Vlade Vojislava Koštunice, koji je inače predsednik naše stranke i izjava gospodina Ranđelovića nas je povredila i naše birače, u priličnoj meri. Naime, ako se stavlja pitanje pravosuđa u negativan kontekst u vreme Vlade Vojislava Koštunice, a pri tom se taj kontekst širi i na ko zna šta drugo, po ugledu na jednu divnu TV stanicu, čije ime neću ovde da pominjem, koja je tu floskulu inače izmislila i tura je narodu svako malo, ona to, na kraju krajeva, nije ni korektno. Istine radi i razjašnjenja radi, podsetio bih da je u vreme Vlade Vojislava Koštunice,usvojena i utvrđena Strategija pravosuđa. Ta Strategija nije sprovedena do dana današnjeg, nego je iskrivljena, izvitoperena i napravljena jedna nakaza, jedno čudo koje dan danas ovde maršira po ovoj skupštini u vidu različitih neverovatnih propisa koje predlaže Vlada Republike Srbije. Govor koji smo maločas čuli je apsolutno utemeljen, profesionalno jako potkrpljen, ali je problem u tome što ako se u takvom govoru nalaze elementi koji ga politizuju do mere niskog politikanstva, onda to nije osnovna diskusija. Onda se devalvira sve ono drugo što je rečeno. Dakle, ovi propisi su nekonzistentni, naopaki i ako ćemo o njima govoriti racionalno i vrednosno, onda ne možemo da brkamo babe i žabe, pogotovu ne da paušalno, onako kao uzgred, diskvalifikujemo neke političke protivnike, tako što ćemo utvrditi jednu potpuno neverovatnu i sumanutu mantru kako je sve loše bilo u vreme Vlade Vojislava Koštunice, pa verovatno ako je sneg padao, ako se neka ptičica smrzla, verovatno je to zbog toga što je to bila Vlada Vojislav Koštunice, znate. A u to vreme je postojao društveni bruto proizvod koji je veći nego danas. U to vreme su započete važne reforme koje do danas nisu uspele da se realizuju, upravo zbog opstrukcije sadašnje vlasti. To je u suštini cela istina o vremenu Vlade Vojislava Koštunice.
Narodni poslanik Nebojša Ranđelović, dva minuta replike. Izvolite.
Zahvaljujem na datoj reči. Malopre sam govorio o načelu materijalne istine. Voleo bih da mi neko kaže šta je u onome što sam izneo neistina. Dobio sam kvalifikativ da se radi o politikanstvu. Činjenica je da je u vreme Vlade Vojislava Koštunice rađeno nešto sa Zakonom o krivičnom postupku, za šta mi obaramo studente na ispitima. Žao mi je što je to tako, što se to dešavalo u mojoj zemlji i u ovom parlamentu, ali je tako i to niko ne može da ospori, kao što niko ne može da ospori činjenicu da je Vlada Vojislava Koštunice radila ono što je nedopustivo. Setimo se promene predsednika sudskog veća u Specijalnom sudu, promenu u Specijalnom tužilaštvu, i to u vreme trajanja procesa ubicama premijera Zorana Đinđića. Ne sa političkog, sa pravničkog, ljudskog, moralnog stanovišta, to je nedopustivo, a to je radila Vlada Vojislava Koštunice. Voleo bih da mi neko kaže da nisam u pravu i da dokaže da se to nije dogodilo. Žao mi je, to se dogodilo. Hvala.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić, dva minuta. Izvolite.
Dakle, reći ću vam da niste u pravu, prosto zbog toga što mi ovde govorimo o važnim stvarima, a ne o paušalnim ocenama i onome šta vi mislite ili kako vi zamišljate da su se stvari odvijale. Mi govorimo ovde o utvrđenim činjenicama. Činjenice su da je za vreme Vlade Vojislava Koštunice započela reforma sistema u kome se prekinulo sa praksom da tužioce postavlja izvršna vlast, one iste koji su bili smenjeni na način na koji su bili postavljeni, smenila je zakonodavna vlast. Dakle, činjenica je da je u vreme Vlade Vojislava Koštunice narod bolje živeo nego što živi danas i činjenica je da je u vreme Vlade Vojislava Koštunice ova država i ovaj narod imao neku perspektivu, koju danas više i ne vidi. To što vi kao, navodno, opozicioni predstavnik ne vidite ove okolnosti i ove činjenice, to vama služi za vašu kvalifikaciju pred biračima. To nije nama na teret nego vama. Izmišljotine ili konstrukcije koje ste vi ovde izneli, o tome ko je šta radio i povezivati to, pogotovo sa ubistvom premijera Zorana Đinđića, zaista je besramno.
Narodni poslanik Nebojša Ranđelović, dva minuta. Izvolite.
Oprostite što se javljam još jednom, ali shodno dnevnom redu, bio sam ubeđen da se danas vodi rasprava o Zakonu o krivičnom postupku i o krivičnom zakonodavstvu i o funkcionisanju pravosudnog sistema u oblasti krivičnog zakonodavstva, a ne o tome kako je narod živeo. To mogu da budu paušalne ocene, ovakve ili onakve. Činjenično stanje da je nešto urađeno ili nije urađeno, da je smenjen predsednik sudskog veća, da je menjan tužilac, da je u vreme Vlade Vojislava Koštunice bilo i te kako, na sreću neuspešnih pokušaja da se uništi Specijalni sud. To su činjenice, to nije politikanstvo. Naravno, ubijeni su i svedoci saradnici, da ne nabrajam šta je sve rađeno. Niko ovde ne može da kaže da se to nije dogodilo. Nažalost, u državi Srbiji se to dogodilo. To su notorne činjenice i žalosno je što je tako. Hvala.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić, dva minuta. Izvolite.
Mislio sam da odustanem od dalje replike, međutim, opet ta kvalifikacija koja je, u stvari, neka vrsta podmuklog podmetanja u skupštinskoj raspravi. Vi hoćete da stvorite utisak kod građana koji ovo gledaju da može biti da sam Vojislav Koštunica, DSS ili tadašnja Vlada ima veze sa ubijanjem svedoka. Ne, vi ćete reći da to niste hteli da kažete. Šta ste onda hteli da kažete, da je bila neefikasna u sprečavanju? Uporedite ovu vladu, koju danas podržavate u priličnoj meri, a to se vidi kroz način kako glasate u ovoj skupštini i kako dajete kvorum u pojedinim momentima, kada je u ovoj vladi bila kritična situacija, a tu se vidi ko je na kojoj strani. Ovde reagujem samo zbog toga što određene reči koje se izgovaraju svesno od strane onih od kojih se izgovaraju, imaju određeno značenje ili određeni prizvuk, da bi se stvarao utisak. Znam, u politici je verovatno sve dopušteno kada se politički protivnik napadne, a nemojte očekivati da ćete to činiti i da ćete ostati bez replike i bez odgovora na tako nešto.
Narodni poslanik Nebojša Ranđelović, dva minuta. Izvolite.
Ovo o čemu je govorio kolega Aligrudić su utisci, a ono o čemu sam ja govorio su činjenice. To su dve zaista različite kategorije. Nisam rekao da je Vlada gospodina Cvetkovića dobra, nego sam rekao da je Vlada Vojislava Koštunice bila katastrofalno loša.
Narodni poslanik Đorđe Milićević ima reč, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS. Izvolite.
Gospođo Čomić, poštovana gospođo Malović, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, najpre želim da kažem da je potpuno jasno opredeljenje Srbije za sticanje statusa kandidata za članstvo u EU. Na putu evropskih integracija jedan od najznačajnijih segmenata, jedan od najznačajnijih preduslova da bi Srbija nastavila uspešan put evropskih integracija, jeste usaglašavanje srpskog pravosuđa sa evropskim, odnosno uspešna reforma srpskog pravosuđa. Na dnevnom redu tekuće sednice nalazi se set pravosudnih zakona: Predlog zakona o krivičnom postupku, Predlog zakona o parničnom postupku, kao i Predlog zakona o rehabilitaciji. Najpre, želimo da postavimo pitanje, shvatajući važnost i značaj teme o kojoj danas govorimo, da li će Srbija zaokružiti svoje obaveze sa sticanjem statusa kandidata za članstvo u EU, odnosno koliko se uspelo uraditi u ovoj predpristupnoj fazi kada je u pitanju oblast pravosuđa i šta je to što je jošpotrebno da učinimo da bi zaokružili svoje obaveze za sticanje kandidata za članstvo u EU kada je reč o oblasti pravosuđa? Danas govorimo o Predlogu zakona o krivičnom postupku, koji je u okviru ovog seta pravosudnih zakona tekućeg zasedanja prikazan kao jedan od tri zakona o kojima ćemo govoriti narednih dana, koji treba da omogući i drugačije i kvalitetnije funkcionisanje sudstva u Srbiji. Zakon o krivičnom postupku, kao i Predlog zakona o parničnom postupku, predstavljaju suštinski važne zakone za procesni postupak pred sudovima i o tome je, između ostalog, već bilo reči. I ova dva zakona, uz Zakon o izvršnom postupku koji je čini mi se stupio na snagu u septembru, jesu razlozi očekivanja i jesu osnov očekivanja da bi pravosuđe moglo da funkcioniše na jedan apsolutno drugačiji, potpuniji i kvalitetniji način. Naravno da podržavamo ciljeve procesnih zakona, ubrzanje postupka i efikasnije pravosuđe, odnosno povećanje efikasnosti. Između ostalog, to i jeste jedan od suštinskih razloga zašto se ušlo u reformu pravosuđa u Srbiji. Smatramo da veoma brzo treba otvoreno da razgovaramo i o efikasnosti, zaštiti prava ljudi u postupku, kao i o kvalitetu. Jer, svaki od ova tri segmenta može u lošem smislu uticati na pravni poredak. Potrebno je da napravimo jednu analizu metodologijama koje su verifikovane i koje su vrlo realne i veoma je važno da to što pre učinimo. Nesumnjivo je dakle da donošenje novog zakonika o krivičnom postupku predstavlja jednu od najvažnijih novina u procesu reforme sudstva i krivičnog procesnog zakonodavstva u Srbiji. Novine koje se predviđaju Predlogom ovog zakona, kao što je između ostalog i rečeno, treba da nas uvrste u red zemalja koje su na jedan moderan način, ali istovremeno u skladu sa pravnim poretkom, rešile pitanje krivično-pravnih procedura i ovlašćenja, odnosno odgovornosti učesnika u krivičnom postupku. Međutim, čini mi se da je pogrešno verovanje da je celokupni dosadašnji sistem bio suprotan evropskim modelima i anahron, ili u celosti supro-tan evropskoj praksi. Recimo, Zakon o krivičnom postupku je u primeni od 1976. godi-ne, sa manje ili više promena, što ipak govori o kvalitetu nekih zakonskih rešenja. Jedna od najznačajnijih i najvećih promena u sadržaju ovog zakona jeste potpuno nova uloga javna tužioca u krivičnom postupku. Umesto suda, ubuduće će javni tužilac voditi istragu. Umesto suda, tužilac će izvoditi dokaz, i to na predlog stranaka u postupku. Takođe, javni tužilac dobija novo ovlašćenje i ulogu u prethodnom postupku. Sada tužilac, dakle, rukovodi prethodnim postupkom, on odlučuje o preduzimanju krivičnog gonjenja ili njegovom odlaganju. Sve ovo tužiocu daje potpuno novu ulogu i ogromnu odgovornost za čitav krivični postupak i njegov krajnji ishod. Čini nam se, opet, u neku ruku, kada ovaj predlog razmatramo, da u ovom segmentu nema jednakosti u položaju učesnika. S jedne strane, tužilac ima na raspolaganju brojne mogućnosti i ovlašćenja, dok s druge strane okrivljeni nema na raspolaganju ni približne mogućnosti u postupku. Dakle, postavlja se pitanje ravnopravnosti u postupku. Ono na šta posebno treba obratiti pažnju je da se nova uloga tužioca u istrazi bazira na praksi iz anglosaksonskog prava a ne na evropskom i rimskom pravu na koje se naš pravni sistem oslanjao. Ova razlika se zasniva i na načinu izbora tužilaca. Recimo, u Americi, tužilac se bira na javnim izborima. Dakle, na neki način je to oprečno našoj praksi i pravnom poretku. Teret odgovornost na tužiocu je, dakle, njegovo novo zakonsko ovlašćenje, da sa okrivljenim može zaključivati sporazum o priznavanju krivičnog dela i sporazum o svedočenju. On po svojoj proceni podiže optužnicu ili odustaje od nje. Ova ovlašćenja, koja su potpuno nova i do sada nepoznata, u našem krivično-procesnom zakonodavstvu podrazumevaju veliku, individualnu odgovornost tužioca, koji mora biti i nepristrasan i nekorumpiran, visoko-moralan i sa izuzetno visokim iskustvom i znanjima. U protivnom, čini nam se da nova tužilačka uloga ne može dati pozitivne rezultate. Za sprovođenje ovih zakonskih odredbi biće potrebna jedna ozbiljna priprema, edukacija tužilaštva, kojima je ovakva praksa do sada bila poznata jedino iz komparativnog krivičnog zakonodavstva. I ne samo tužilac, već i sud ovim zakonikom dobija drugačija ovlašćenja i drugačiju ulogu u krivičnom postupku. Predlogom zakona uvodi se nova sudijska funkcija - sudija za prethodni, predistražni postupak i sudija za izvršenje krivičnih sankcija. U dokaznom postupku takođe ima novina, jer se pored dokaznih radnji koje su do sada bile zakonom predviđene uvodi uzimanje uzoraka u istražnom postupku, zatim institut zaštite svedoka od zastrašivanja, kao i novi oblici dokaznih radnji, posebne dokazne radnje koje podrazumevaju korišćenje modernih elektronskih sredstava nadzora, snimanje, računarsko pretraživanje podataka, tajni nadzor komunikacija i sl, uvodi se institut prikrivenog islednika, tajnog praćenja, itd. U krivični postupak se uvodi korišćenje novih tehnologija, informacionih sistema, savremenih i naučnih stručnih znanja, itd. Sve ovo bi trebalo da doprinese efikasnijem vođenju krivičnog postupka, ali se ne smeju zaboraviti ni ljudska prava i zaštita položaja okrivljenog. Postavlja se pitanje – šta će biti u konkretnom slučaju zaštita mehanizma od zloupotrebe? Međutim, kako bi se izbegle zloupotrebe i narušavanje osnovnih ljudskih prava i pravno pravilo da niko nije kriv dok se ne dokaže suprotno, biće potreban jedan ozbiljan i krajnje odgovoran odnos nosilaca sudijske i javno-tužilačke funkcije u sprovođenju ovog zakona. U dosadašnjoj praksi bilo je prisutno, gotovo kao pravilo, odugovlačenje postupka, zbog odsustva stranke u postupku koja se ne odaziva pozivu, odnosno izbegava poziv, tako sudski sporovi traju godinama, a veoma često dolazilo je i do zastarevanja. Sada se uvodi novina u obaveštavanju učesnika, odnosno u dostavljanju pismenih obaveštenja, tako da stranka može biti obaveštena i usmeno, u toku, ali i isticanjem na oglasnoj tabli organa koji vodi postupak, o čemu je, između ostalog, bilo reči. Dakle, ovde se povećava odgovornost učesnika u postupku. Ima još jedna novina koja bi trebala da doprinese efikasnosti, a to je propisivanje mogućnosti za vođenje istrage i protiv nepoznatog učinioca, onda kada postoji osnovana sumnja da je učinjeno krivično delo. Dobro rešenje su i nove zakonske odredbe koje se uvode u zakonik, a treba da onemoguće odugovlačenje samog postupka i eliminisanje onih procesnih radnji kojima se postupak odugovlači. U krajnjoj liniji, sve ove izmene treba da skrate postupak, ali i da doprinesu pravednom vođenju postupka i poštovanju ljudskih prava stranaka koje vode sudski spor. Na primer, tu su zakonikom predviđene mogućnosti onda kada postoji više alternativa izbora postupka, odnosno izbora procedure koja je najpovoljnija za određenog učesnika u postupku. Dakle, u svim fazama postupka ima novina koje treba da doprinesu i efikasnosti i ekonomičnosti u vođenju krivičnog postupka, od istrage do izvršenja. To je značajan napredak, posebno kada se ima u vidu da kod nas i krivični a posebno parnični postupci traju i po više godina, a neki i više decenija. Zakonikom su takođe uvedene odredbe koje se odnose na rehabilitaciju, definisana prava koja se mogu pred sudom ostvariti, što posmatramo u svetlu Predloga zakona o rehabilitaciji, koji je takođe na dnevnom redu na ovoj sednici Narodne skupštine. U Predlogu ovog zakona ima i odredbi koje bi po našem mišljenju trebalo nešto jasnije precizirati. Na primer, zakonsku odredbu kojom se uređuju razlozi za zadržavanje okrivljenog u pritvoru. Ovde se mora precizirati i šta su to posebno teške okolnosti zbog kojih se predlaže pritvor. Dakle, treba navesti da su u pitanju višestruki izvršioci teških krivičnih dela, već osuđivani za takva dela, a ako ostane ovako neprecizna odredba, po našem mišljenju, može ličiti na kaznu pre izrečene kazne, jer se može ova mera i zloupotrebljavati u praksi. Kada je reč o sporazumu krivice, smatramo da je ovaj institut veoma opasan, jer onaj koji ima veliki interes, a po prirodi stvari je i nepouzdan, u nekom smislu, vrlo lako može manipulisati, po nečijem nalogu, može predočavati netačne činjenice, pod znacima navoda, što naravno nije dobro. Dakle, smatramo da je neophodno uvesti kontrolnu meru kontrole kvaliteta saopštavanja. Ključna stvar u sprovođenju ovog zakonika, to posebno želim da istaknem, jeste osposobljenost tužilaca za ključnu ulogu u krivičnom postupku, koju on preuzima od suda, jer do sada je sud imao ključnu ulogu u istrazi i izvođenju dokaza, a sada taj teret pada na pleća javnog tužioca. Činjenica je da od kvaliteta vršenja predistražnih i istražnih radnji zavisi celokupan sudski ishod. Dakle, tužilac ovim zakonom na neki način postaje gospodar i života i smrti i tu ulogu će morati časno i odgovorno da vrši. To će za tužioca i za tužilaštvo biti veliki i stručni, ali rekao bih i ljudski izazov. Verujemo, naravno, da će država učiniti sve što je potrebno da u najkraćem vremenskom periodu osposobi javnog tužioca, odnosno javno tužilaštvo, da osposobi javne tužioca za ovaj potpuno novi, ali definitivno, izuzetno težak i izuzetno odgovoran posao učesnika u deljenju pravde. Na samom kraju, želim da kažem da će poslanički klub SPS-JS, u danu za glasanje podržati ovaj zakonski predlog. Hvala.
Iskorišćeno je 12 minuta i 20 sekundi, od vremena predstavnika poslaničke grupe. Završavamo današnji prepodnevni rad, s obzirom da je ostalo još samo pet minuta, tako da sada određujem pauzu. Rad ćemo nastaviti u 15,00 časova, nastavkom sednice a po Poslovničkoj obavezi, da reč dobijaju predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa od manje ka većoj. Hvala vam. [[Posle pauze.]] Narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice načelnim pretresom o Predlogu zakonika. U toku sednice smo kada pravo na reč imaju predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Dodatno obaveštenje da je ovlašćeni predstavnik poslanike grupe ZES narodni poslanik Nenad Konstantinović. Reč ima narodna poslanica Milica Radović.
Hvala gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, moram da priznam da sam vrlo iznenađena ovom današnjom raspravom, tačnije odlukom da se rasprave koje su danas na dnevnom redu ne spajaju. To je nešto što je neočekivano, ali u svakom slučaju se radi o dobroj odluci koja zaslužuje svaku pohvalu. Sa druge strane, vrlo mi je krivo što to isto ne mogu da kažem za Predlog Zakonika o krivičnom postupku, jer se radi o jednom izuzetno lošem zakonskom predlogu koji zaslužuje ozbiljnu doradu. Ovo naravno ne govorim samo kao predstavnik opozicije. Ovo govorim kao neko ko je duboko zabrinut za održivost pravosudnog sistema danas nakon svih onih potresa koje je pretrpelo posle reforme, tzv. reforme pravosuđa i naravno reizbora. Umesto da se rešava jedan po jedan problem u pravosuđu kojih ima preko glave, ovde se faktički otvaraju vrata za nove probleme i nikada da to prosto stane. Znači, nema kraja novim problemima, što ćemo ubrzo da vidimo i kada je u pitanju ovaj predlog zakonika o krivičnom postupku, jer on na jedan potpuno pogrešan način reguliše ono što bi trebalo da bude materija ovog zakona koja bi vodila ka efikasnijem, pravičnijem presuđenju, što treba da predstavlja i samu njegovu svrhu. Verujem da ne postoji bilo ko u stručnoj javnosti ko bi imao da kaže i jednu reč hvale za ovakav predlog zakonika jer glavne karakteristike i glavna obeležja ovog predloga zakonika su potpuna eliminacija načela istine iz krivičnog postupka, potpuna pasivnost suda i potpuna neravnopravna uloga stranaka u postupku koja se očekuje potpuno inferiornom ulogom odbrane u odnosu na samog tužioca i onda se postavlja jasno pitanje da li je uopšte svrha krivičnog postupka ovde ispunjena i da li će na ovaj način biti zadovoljena pravda. Sada, dokaze umesto suda izvode same stranke koje su toliko ravnopravne da se na jednoj strani nalazi tužilac koji je deo državnog aparata, koji je deo izvršne vlasti i kao takav u toj ulozi može da računa apsolutno na svesrdnu podršku takvog istog državnog aparata, a sa druge strane nalazi se okrivljeni koji jedva da može da ima i pravo na željenog branioca. Sada, kakve su njegove uopšte šanse za uspeh u jednom takvom postupku? Možda izgledne, ako se radi o finansijskom moćniku koji može da angažuje dobre advokate koji će mu nesumnjivo pružiti najkvalitetniju moguću odbranu, ali šta ako se radi o licu koje nema elementarne uslove za preživljavanje, šta ako se radi o čoveku koji nema tu privilegiju da danas bude bogat, a takvih ima i to svakim danom sve više i više? Šta se radi sa takvim licem i kakve su uopšte njegove šanse za uspeh u postupku? Ovde je od ključnog značaja kvalitet odbrane koju pruža branilac i ovde je ona u najčešćim slučajevima povezana sa cenom te iste usluge. Nesumnjivo je i neminovno je da će samo jedan broj i to manji broj okrivljenih imati tu privilegiju da angažuje najbolje branioce koji će mu pružiti vrlo kvalitetnu odbranu, ali će takođe postojati ogroman broj onih koji neće imati nikakvu mogućnost za to. Takva odbrana se nesumnjivo razlikuje od one koju pruža i koju će pružati branilac po službenoj dužnosti u slučajevima koji su predviđeni ovim predlogom zakona, a znamo svi, to smo napominjali kada je u pitanju rasprava o Predlogu zakona o advokaturi, da se odbrana koju pruža branilac po službenoj dužnosti bitno razlikuje od odbrane koju pruža branilac koji je izabran od strane istog okrivljenog. Ovde, pored toga što neće biti motivisan za jednu takvu odbranu, postoje i oni nasleđeni problemi iz prakse, a to je što se naknade troškova i nagrade za njegov rad od strane suda jako teško isplaćuje. Mislim da je sud već sada, bar je takva bila ranije praksa, da kasne sa tim isplatama i više od godinu dana. Koliko je važno pitanje kvalitetne odbrane najbolje se pokazuje na jednom primeru bivše ragbi zvezde O. Džej Simpsona, koji je oslobođen optužbe za dvostruko ubistvo, ubistvo svoje supruge i ubistvo njenog ljubavnika, prosto zbog toga što je kvalitet odbrane koji su pružali advokati koji su ga zastupali bio na neverovatno visokom nivou. Šta se desilo posle toga? Posle toga je došlo do objavljivanja knjige od strane istog tog okrivljenog, odnosno kasnije oslobođenog, u kojoj indirektno priznaje da je počinio to krivično delo da bi nedavno u jednoj emisiji Opre Vinfri faktički to delo i priznao. Znači, priznao je da je ubio svoju ženu u samoodbrani i jako je dobro znao da za takvo krivično delo neće moći da odgovara zato što je protiv njega za isto krivično delo vođen krivični postupak. To je ono koliko je važna odbrana u jednom predmetu. Ovo ne govorim zbog toga da cilj krivičnog postupka treba da bude izbegavanje istine, kao što je predviđeno u ovom predlogu zakona, ovde sam htela da napomenem koliko je važno da svako u postupku ima adekvatnu odbranu. Predlog zakona takođe predviđa i tužilačku istragu koja zamenjuje sadašnju sudsku istragu kojom rukovodi, do sada je rukovodio i rukovodiće još neko vreme, istražni sudija. Lično nemam ništa protiv koncepta tužilačke istrage i smatram da je dobra i da ima svoje prednosti u odnosu na sudsku istragu, ali ukoliko postoje jasna pravila postupanja. Nije mi jasno zbog čega se od 2006. godine nije ništa radilo na obezbeđivanju materijalnih odnosno kadrovskih i tehničkih uslova za obezbeđenje jedne ovakve istrage. Prosto, znamo još od zakonika o krivičnom postupku iz 2006. godine da je tužilačka istraga neminovnost i da će morati da bude kad tad uvedena u naš krivični pravni sistem. Postavlja se pitanje zašto se na početku sprovođenja reforme i ovo pitanje nije uzelo u obzir i zbog čega ona tada nije bila rešena. Danas bismo imali mnogo rasterećeniji pristup sudau rešavanju ovog problema, imali bi već određene tužioce, raspoređene tužioce, imali bi adekvatne prostore za saslušavanje, odnosno za izvođenje celokupne tužilačke istrage. S obzirom na to kako je celokupna reforma pravosuđa izvedena i kako se sprovodi nije ni čudo što ovo pitanje koje je u opsegu svih onih problema sa kojima smo se suočili u samoj reformi pravosuđa od manjeg značaja i zato ne čudi što nije rešeno. Podsetiću samo da je nekom kosmičkom računicom broj sudova, a samim tim i broj tužilaštava sveden na nerazuman broj, što se kasnije u praksi videlo da predstavlja ogroman problem. Takođe, nakon toga je broj sudija se našao izvan pravosudnog sistema, a neki i danas nisu dobili obrazloženje zbog čega nisu podobni da se i dalje bave tim poslom. Napomenuću da postoje bivše sudije koje nisu dobile obrazloženje za takvu odluku. Kasnije je došlo do izveštaja Evropske komisije u kome se kaže, neminovno se podvlači kao problem reforma pravosuđa sa posebnim osvrtom na reizbor, gde se kaže da je neophodno da dođe do revizije celokupnog postupka za ne izabrane sudije. To se nekako prihvatilo kao argument i krenulo se u taj postupak. Nakon toga se oglasila i predsednik Vrhovnog kasacionog suda, koja je takođe rekla da je mreža sudova koja je uspostavljena ranije jednostavno nije dobra i da je zrela za izmene. To samo potvrđuje koliko se sa površnošću ušlo u celokupnu reformu pravosuđa, koliko je izvršena bez ikakve vizije i koliko je, moram da priznam, izvršena bez nekog potrebnog znanja. Sada smo realno u problemu da ovo što predviđa ovaj predlog zakonika o krivičnom postupku, pitanje je da li će uopšte moći da bude na vreme sve ispoštovano, odnosno da li će sve ono što predlaže zakonik biti na vreme obezbeđeno. Podsetiću da je rok za njegovu primenu za običan, tako da kažem, ako uopšte postoji takva vrsta terminologije, običan terminal, 1. septembar, ako se ne varam, 2012. godine i sada se postavlja pitanje da li će do tog termina biti obezbeđeni svi oni uslovi koji su neophodni da bi ovaj zakonik stupio na snagu? Prosto, imam neke određene rezerve u pogledu toga i sada želim da iskoristim prisustvo gospođe ministar i da pitam – da li se zna gde će Prvo osnovno tužilaštvo da bude izmešteno, pošto se podrazumeva, a verujem da to znate, da ono ne može da bude u istoj zgradi gde i sud, jer bi time još veća neravnopravnost između stranaka koja je ustanovljena ovim predlogom zakonika bila još više izražena? Ali, ovim tehničkim pitanjima, prosto, ostavljam vama da se bavite njima. Vratiću se na Predlog ovog zakonika o krivičnom postupku, gde sam rekla da je tužilačka istraga nešto što zaslužuje u svakom slučaju moj pozitivan komentar, ali ukoliko je jasno određena, ukoliko je jasno definisana, čiji cilj treba da bude utvrđivanje istine, a ne bežanje od načela nepristrasnog utvrđivanja istine. Naravno, da bi se sve to postiglo neophodno je da glavnu ulogu nakon završetka istrage, koja je neminovno u rukama državnog tužioca, ima sud. Tu je vrlo važno da on odlučuje o tome koji će dokazi da se izvedu, a koji ne. U raznim zemljama koje imaju sličan krivično-procesni sistem kao što imamo mi govori se upravo o tome da tamo gde je istraga u rukama državnog tužioca glavna uloga suda mora da postoji nakon završene istrage. Uputiću vas samo na krivično-procesni sistem, recimo, Nemačke ili krivično-procesni sistem Austrije što su nam nekada davno predstavljali uzore u našem krivično-procesnom konceptu. Postavlja se pitanje – da li je uopšte predlagač pošao od tačne pretpostavke, kada je rekao da ako imamo državničku, odnosno tužilačku istragu, da li to nužno mora da pretpostavlja i taj adverzijalni, odnosno stranački koncept glavnog pretresa? Ovde se u Predlogu zakonika pošlo od toga da jedno drugo ne isključuje, odnosno da jedno nužno proizilazi iz drugog, sa čime se ne slažem, ne samo ja, nego i stručna javnost, zato što postoje slučajevi i to u najvećem brojem krivično-pravnih zakonika, gde je tužilačka istraga predviđena za samog tužioca, a kasnije, kada se završi istraga glavnu ulogu preuzima sud. Valjda svrha same istrage treba da bude odluka državnog tužioca o tome da li uopšte postoje elementi za podizanje optužnice ili ne. Sada, verujem da niko od onih koji su ozbiljno pogledali ovaj predlog zakonika ne veruje da će tužilačka istraga da bude nepristrasna i da će ona na bilo koji način voditi računa o dokazima koji idu u prilog okrivljenog. U krajnjem slučaju, zašto bi to tako bilo? Sa druge strane, imamo okrivljenog, imamo njegovog branioca, koji su sada po ovom predlogu zakona potpuno samostalni u prikupljanju dokaza, ali se postavlja pitanje da li će oni uopšte moći sami da prikupe sve dokaze koji su nužno potrebni za odbranu okrivljenog? Neće moći da ih prikupe zato što se tamo podrazumeva da lice nad kojim se vrši određena dokazna radnja mora da da svoj pristanak za to. Da li će ono dati svoj pristanak, recimo konkretno u saslušavanju svedoka? Mislim da to neće biti u praksi sprovodivo. Čak i da bude, onda se postavlja pitanje – pred kim onda u takvom konceptu svedok polaže zakletvu, da li to radi pred okrivljenim ili pred kim drugim, ako su same stranke glavni nosioci dokaznog postupka u krivičnom procesu? To su pitanja koja na žalost nisu rešena i mislim da je ovde, u situaciji kada okrivljeni nije u stanju da određenu dokaznu radnju preuzme sam, je bilo nužno predvideti ulogu sudije za prethodni postupak, ali ne na način kako je to predviđeno u Predlogu zakonika, jer se podrazumeva da je njegova uloga više nego izuzetna, nego je trebalo predvideti to da u svakom slučaju sudija za prethodni postupak ima obavezu i moranje da takvu dokaznu radnju preuzme sam, ako ništa zbog utvrđivanja istine u samom postupku. Od toga ne treba da se beži. Time u krajnjem slučaju i sam postupak bio mnogo pravičniji, bio bi efikasniji. Onda se postavlja pitanje – šta ako kojim slučajem javni tužilac i preuzme radnju koju je od njega zahtevao okrivljeni, da li će on preuzeti na korektan i da li će na nepristrasan način to izvršiti? Imam velike rezerve da sumnjam da će to biti tako. Zbog toga smatram da je u ovom delu Predloga zakonika bila neophodna veća uloga sudije za prethodni postupak. Naravno ne treba zaboraviti da je državni tužilac faktički deo državnog aparata, deo izvršnevlasti i da on u takvoj svojoj ulozi sigurno neće biti imun na mnoge pritiske koji dolaze sa te strane. Sada, situacija na glavnom pretresu je još drastičnija. Tu se uloga suda, između ostalog, svodi na to da on može da da nalog stranci da preuzme određene dokazne radnje ili izuzetno da ih on sam odredi, samo onda kada su dokazne radnje koje su do tog trenutka izvršene protivrečne. Ovde ne postoji obaveza suda da preuzme određene dokazne radnje da bi dokazao istinu u krivičnom postupku. To sada više nikog ne zanima, to više nije predmet ove današnje rasprave i to je nešto što je naša najveća zamerka ovom predlogu zakona. Ovde je takođe pokušano nešto što je neizvodljivo, a to je da se sa jedne strane istraga ponudi, da kažem, da se istraga poveri državnom tužioca, a da se svi dokazi koji su izvedeni u predkrivičnom postupku, odnosno u istrazi, kasnije mogu koristiti u toku samog glavnog pretresa. To je takođe nešto što apsolutno nema svoje utemljenje u krivično-procesnoj praksi, čak i u onim tipičnim adverzijalnim, da kažem, stranačkim postupcima, kakav je recimo američki sistem, istraga nije formalizovana. Ona jeste u rukama policije, ali retko šta od tih istražnih radnji može kasnije da se koristi u toku samog suđenja. Nemojte zaboraviti da u američkom sistemu postoji porota. Kod nas ne postoji porota, postoje samo stranke. Danas ovakvim krivičnim zakonikom i predlogom potpuno je na videlo nešto što ne bi smelo nikad da se desi, a to je kompletno pretvaranje i pokušaj pretvaranja krivičnog postupka u nešto što on nije, koji mnogo više ima sličnosti sa paraničnim postupkom, nego sa krivičnim postupkom koji bi trebalo da izgleda potpuno drugačije. Zbog toga što nemam dovoljno vremena samo ću ukratiko da ukažem na još neke velike probleme koji su se u ovom predlogu zakona našli i o kojima ću više da govorim u raspravi o pojedinostima. Recimo, vrlo je loše rešeno pitanje dostavljanja pismena. Vrlo loše je rešeno pitanje korišćenja nesudskih dokaza u toku celokupnog krivičnog postupka i vrlo loše je rešeno i pitanje pretpostavke krivice, jer sada više ne postoji pretpostavka nevinosti, već se ona zamenjuje pretpostavkom krivice. O tome, pošto nemam vremena, ne mogu sada duže da pričam, ali će biti vremena u raspravi o pojedinostima. Na samom kraju, mogu da kažem da ovaj Predlog zakonika o krivičnom postupku obiluje velikim omaškama, velikim promašajima, i uopšte, propustima i zato bi najcelishodnije bilo da se on povuče iz skupštinske procedure. Mislim da on sigurno, ovako kako je koncipiran, neće obezbediti tačnu presudu, a bez tačne presude nema ni dobrog pravosuđa. Za pravosuđe znamo u kakvom je stanju. Ono je nakon tzv. reforme i reizbora, koji je faktički postavljen naglavačke, toliko ugroženo da u njega mogu da poveruju i da veruju samo oni koji su tamo pozvani da dele pravdu, ako je i to uopšte danas moguće. Smatram da ovakav predlog zakonika doprinosi daljoj kompromitaciji krivičnog postupka i da bi se to prosto izbeglo, neophodno je da se on povuče iz skupštinske procedure.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Miladinović, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Napred Srbijo.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici i građani Srbije, Zakonik o krivičnom postupku koji se nalazi pred nama bi trebalo da po mišljenju predlagača ima za osnovni cilj smanjenje stope kriminaliteta, potom, efikasnije suđenje i dosledniju zaštitu ljudskih prava. Opravdano sumnjam da isti ne može ispuniti ni jedan od ovih ciljeva i za to navodim sledeće argumente. Predlog zakona nije u potrebnoj meri prošao stručnu i opštu javnost, a radi se o vrlo važnom zakonskom tekstu. Čak ni Evropska komisija ne zahteva prioritetno donošenje ovog zakona, te stoga nije jasno zbog čega se toliko žurilo. Ukoliko predlagač misli da se radi o istom tekstu o kojem je pravosudna javnost bila upoznata 2007. godine, onda se vara, jer tekst pred nama ima mnoga i drugačija rešenja. Takođe, ne daje se obrazloženje zbog čega se uopšte odustalo od prvobitnog predloga. Nama iz poslaničke grupe SNS, stručnoj javnosti i narodu je jasno zbog čega ste to uradili. Zato što ste čekali da izdržite najgoru reformu pravosuđa u savremenoj istoriji planete - postavite veći broj podobnih i stručnih tužilaca, predsednika sudova i sudija da biste se zaštitili od mača pravde. Varate se, ukoliko mislite da će to proći. Neće biti oprošteno kriminalno pustošenje privrede, veze sa organizovanim kriminalnim grupama i druge grube zloupotrebe, među koje ubrajamo i ove pod tzv. preispitivanjem odluka Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva. Zakon izgleda lepo upakovan, ako se na brzinu čita. Mnoge važne stvari donositi, misleći da će tako Srbija stići do pridruživanja EU. Aktuelna vlast će narodnu rekla da je ispunila sve što je obećala. Predlog nije u skladu sa realnošću. Jasno je da se zakon donosi za budućnost. Da bi mogao biti efikasan od prvih dana, treba preispitati mogućnosti za realizaciju. Ukazivali smo na promašaje u reformi pravosuđa. Apostrofirali smo znatno povećane troškove kojima manipulišete i skrivate ih od javnosti. Postavljamo pitanje – kako mislite da sprovodite tužilačku istragu sa ovakvom mrežom tužilaštva? Ona značajno odstupa od mreže policije koja ima veoma značajnu ulogu u postupku. Kako će istraga, kao jedna od najznačajnih faza celokupnog postupka da bude efikasna, kada veliki broj tužilaca, rukovodilaca i zamenika putuje po 80 i više kilometara od kuće do kancelarija? Reći ćete – policija ima ovlašćenja. Da, ali ne sva. Vrlo značajno pitanje kvaliteta, jer policija sa srednjom ili nekom sličnom školom, svakako ne može kvalitetno da obavi mnoge dokazne radnje – pretresanje i ulaženje u stan, iako je tu bilo dosta primedbi advokata na zakonitost. Šta je sa policijskim hapšenjem i privođenjem tužiocu u neradno vreme, na primer? Hoće li policijska stanica iz, na primer, Guče da privede osumnjičenog dežurnom tužiocu koji živi u Topoli, i to, po snegu? Ili, policija iz ministarkinog rodnog Uba, osumnjičenog da vodi tužiocu koji živi u Užičkoj Požegi? Ili će primeniti onu famoznu odredbu o predugačkom roku od 30 dana da obavesti tužioca? Niz apsurdnih situacija će se događati. Zato je trebalo prvo promeniti zakon o mreži sudova i tužilaštava, i naravno, poništiti celokupan postupak izbora iz decembra 2009. godine. Tužilaštvo nema dovoljno kvalitetan kadar da sprovodi istragu. Ono što je imalo i valjalo, to ste oterali. Jako je malo iskusnih sudija za prethodni postupak, a veliki broj novih mladih zamenika tužioca, od kojih su neki došli iz javnih preduzeća, osiguranja, privrede i slično. Sigurno oni neće umeti da vode istragu. Suđenje u razumnom roku će nam biti još dalje,tamna broja kriminaliteta daleko veća, i to ne samo zbog napred iznetih zamerki, jer i sada realni izveštaji koje dobijamo od poštenih nezaplašenih sudija i tužilaca i građana, ukazuju da suđenja nikada nisu ni bila sporija. Biće još sporija, jer nema mehanizma za ubrzanje. Do sada smo imali odloženo gonjenje tzv. nagodbu i slično, ali koliko se primenjivala i sa kakvim ishodom. Ne postoje nikakve sankcije za nepoštovanje, a rokovi su neprecizni. Sporazumo priznanju krivice je lepo zamišljen, ali nema nikakvog objašnjenja niti istraživanja, a kod nas se pokazuje zašto se predlaže neograničeno tj. sporazumevanje za sva krivična dela. Zašto ne za krivična dela do 12 godina, kao što je u sadašnjem tekstu? Slučaj poznate folk pevačice je stvorio ozbiljnu sumnju u ovaj institut. Sada se predlaže da se, na primer, tužilac nagodi sa Šarićem. Nema opravdanja ni za to, što kod ovog instituta nije predviđeno za koja dela tužilac može odustati, niti koliko će trajati i kako će izgledati pregovaranje sa okrivljenim i braniocem. Zašto je rok za primenu odložen za 1.9.2012. godine? Da li postoje materijalni i tehnički uslovi za primenu? Ni jedan sud, naravno i tužilaštvo, osim specijalnog nema video i tonsko snimanje. Tužilaštva nemaju novac da plaćaju veštake. Kada smo kod troškova, odredbe u predlogu su nedorečene. Šta je sa troškovima istrage koji se obustave, tj. zašto je navedeno da sud, tj. predsednik suda, odlučuje o troškovima kada on u toj situaciji i ne mora da zna da je bilo istrage? Poslanička grupa SNS zato predlaže povlačenje ovog zakona iz procedure i njegovu temeljnu reviziju, uz naravno, razuman rok da stručna javnost da svoje primedbe. Hvala.
Iskorišćeno vreme od vremena predstavnice poslaničke grupe je sedam minuta i 25 sekundi. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa, želi reč u ovom delu sednice? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Gospođo potpredsedniče, gospođo ministre, nova rešenja koja se nude u Zakoniku o krivičnom postupku ne daju uverenje da će to biti krivični postupak u skladu sa Ustavom Republike Srbije i sa međunarodnim ugovorima, ratifikovanim od strane Srbije i drugih država. SRS ima brojne primedbe na predlog i projekat ovog zakonika. Osim brojnih modifikacija postojećih odredaba Zakonika, više neuspešnih, koje ćemo mi u amandmanima prikazati, nego uspešnih. Predlog predviđa jedan broj novih odredaba koje do sada u važećem zakoniku nismo imali. Među njima posebnu pažnju zaslužuju odredbe o novoj organizaciji prethodnog postupka i o procesnoj zaštiti svedoka. Najkrupnija novina koja se predlaže u predlogu je prelazak na novi tip prethodnog, tj. istražnog postupka. U procesu donošenja novog predloga zakona o krivičnom postupku, za taj veoma ozbiljan poduhvat još se nisu stekli potrebni uslovi. U procesu izgradnje pravne države, u još nestabilnim političkim prilikama, sa još nereformisanim javnim tužilaštvom i policijom, čija je organizacija još uvek zasnovana na ideološkim kriterijumima, istražni sudija, iako tehnički neopremljen i slabije efikasan, je sigurni organ za vođenje istrage i neuporedivo bolji zaštitnik ljudskih prava i prava od bilo kog izvršnog organa i organa uprave vlasti. Kod nas su još uvek političke prilike nestabilne, ljudska prava su internacionalizovana, a naročito posle ratifikacije Evropske konvencije o njihovoj zaštiti, pa postoji opravdana bojazan da bi izvršno-upravni organi često mogli da zloupotrebe ovlašćenja ako bi im se ovim predlogom zakona u sadašnjim okolnostima ta ovlašćenja dala. Naša država je pristala da odluke njenih organa podležu kontroli Evropskog suda za ljudska prava, što je bio osnovni razloga za uvođenje istražnog sudije. U uslovima ekstremne međunarodne kontrole svi državni organi vlasti su dužni da podjednako budu obazrivi i pažljivi prema građaninu i njegovim ljudskim pravima. I pored toga, novoj organizaciji krivične istrage ne treba pristupiti brzopleto i pre no što se argumentovano odgovori na pitanje da li je promeni zaista došlo vreme. Naročito treba objektivno utvrditi da li su stvoreni svi potrebni uslovi za takvu transformaciju krivičnog postupka, ne samo politički, već i u pogledu organizacije državnih službi koje treba da prihvate istragu, posebno da li je javno tužilaštvo organizovano kadrovski i tehnički spremno za takav veliki poduhvat? Naravno, pitanje je da li je ovim predlogom zakona pripremljena normativna podloga za prelazak na novi model krivične istrage dovoljno proučena, prihvatljiva i adekvatna? U predlogu predloženi model istražnog postupka se sastoji od dve između sebe povezane faze, prethodne istrage i istrage. Prethodna istraga se vodi kada postoje osnovane sumnje da je izvršeno krivično delo i dok učinilac još nije poznat. U njoj se preduzimaju dokazne radnje, ali i druge, npr. pritvor, ali koje imaju dokaznu snagu u daljem krivičnom postupku, tj. na njihovim rezultatima se može zasnivati sudska presuda, što je apsolutno neprihvatljivo. Te radnje se preduzimaju u odredbama Zakona o krivičnom postupku, po pravilu od strane javnog tužioca, koji njihovo obavljanje može poveriti organima unutrašnjih poslova. To je ono što je vrlo opasno. Po pravilu, od strane javnog tužilaštva pojedine dokazne radnje u prethodnoj istrazi obavljaju organi unutrašnjih poslova samostalno – privremeno oduzimanje predmeta, pretresanje stana, a pod određenim uslovima daje im se ovlašćenje da mogu obavljati uviđaj i odrediti veštačenje koje ne trpi odlaganje. Istragu sprovodi nadležni javni tužilac, poovom vašem predlogu, samostalno, ali za izdavanje naredbe o pretresanju stana i lica, naredbe za privremeno oduzimanje stvari i naredbe za obdukciju i eshumaciju leša ovlašćen je istražni sudija na predlog javnog tužioca. Međutim, i ovoj je, po mišljenju SRS, apsolutno neprihvatljivo. Iz odredaba predloga se vidi da se u istrazi preduzimaju dokazne radnje, kao što su saslušanje okrivljenog, uviđaj, saslušanje veštaka, pretresanje stana, saslušanje svedoka, ali nigde ne piše da li te radnje imaju snagu samo u istrazi ili u glavnom postupku. To znači, ako se ove radnje preduzimaju u predistražnom postupku, da ih sutra neko može upotrebiti kao osnovno dokazno sredstvo, dakle, u kontradiktornom postupku, da bi se na tim dokazima mogla doneti presuda, što bi apsolutno, po našem mišljenju, bilo protivustavno. Osim što izdaje naredbe o pretresanju stana i lica, privremenom oduzimanju stvari, za obdukciju i eshumaciju leša, rešenje o određivanju pritvora, istražni sudija, doduše, odlučuje o žalbi protiv rešenja o sprovođenju istrage. Na predlog javnog tužioca izriče disciplinske kazne pojedinim učesnicima istrage i preduzima dokazne radnje koje se na pretresu ne bi mogle preduzimati. On sprovodi i ostale dokazne, na predlog javnog tužioca i drugih ovlašćenih tužilaca. Oštećeni kao tužilac jedino od njega može tražiti sprovođenje određenih radnji. Pre podnošenja optužnice, odredbe predloga o prethodnoj istrazi i istrazi teško da bi se mogle oceniti kao zadovoljavajuće. One nemaju ni suštinskih, ni pravno-tehničkih nedostataka, na koje SRS ukazuje. Radnje prethodne istrage trebalo bi da su u suštini neformalni policijski izviđaj, a to vam je, gospođo ministre, slučaj u Francuskoj, Nemačkoj i u Italiji. Preduzimanje tih radnji ne bi trebalo ni da bude regulisano u Zakoniku o krivičnom postupku, jer je to već uređeno Zakonom o policiji. Da li se slažete, gospođo ministre, sa tim? Mislim da bi trebali, a vi imate u vidu i tu činjenicu koja su ovlašćenja policije prema Zakonu o policiji. Dakle, te radnje se preduzimaju po službenoj dužnosti organa unutrašnjih poslova, ali bi moralo biti predviđeno da ti organi preduzimaju i po zahtevu javnog tužioca, kome su potrebne da bi mogao vršiti svoje dužnosti. Prethodna istraga se ne otvara nikakvom formalnom odlukom, protiv koje bi lice, prema kome se vodi, imalo mogućnosti da upotrebi pravni lek i zbog koga ona za to lice ne sme imati nikakvih posledica, a još manje se saslušanje svedoka i osumnjičenog iz te faze postupka mogu tretirati kao formalne procesne radnje, uz to još i sa dokaznom snagom u budućem postupku. Za tim saslušanjima nema ni stvarne potrebe, jer odmah iza tog neformalnog postupka sledi formalna istraga u kojoj se sve to može regularno preduzeti. U tim preliminarnim izviđajima dovoljno je prikupiti obaveštenja i prikupiti druge policijske radnje, usmerene na otkrivanje krivičnog dela i učinioca, a lice prema kome se taj postupak vodi za sve to ne mora ni znati. Saslušanje svedoka i osumnjičenog, osim od strane javnog tužioca, za potrebe donošenja rešenja o otvaranju istrage, apsolutno ne dolazi u obzir. Ta ovlašćenja organ uprave ne bi trebao da ima. Dakle, gospođo ministre, nema nikakve potrebe u novi model prethodnog postupka preslikavati današnji predkrivični postupak, a uz to ga još i učiniti formalnijim nego što je do sada. Jedino je bilo dopušteno angažovanje istražnog sudije da preduzme one dokazne radnje koje se kasnije ne bi mogle preduzeti. Nije potpuno jasno šta se prema Predlogu ovog zakona razume kao pojam krivičnog postupka i kada on otpočinje. Radnje i mere prethodnog postupka mogu biti prepuštene upravnom organu. Dakle, upravnom organu, ali tek kada se odvoje od odlučivanja o slobodama i pravima građana, što u pravnoj državi pripada samo i samo sudu. Zbog toga se svaka nesudska istragamora cepati na dvoje. Organima uprave se ne može poveriti samo da preduzimaju istražne radnje u operativnom smislu, a sudu se mora ostaviti da odobrava i kontroliše primenu prinude koja je potrebna za preduzimanje tih radnji. To je legalitet i tu je garancija za zaštitu od građanskih prava. To je prva i najvažnija funkcija istražnog sudije, kako se naziva u predlogu, a koja se može nazivati i drugačije – npr. sudija za prethodni postupak ili sudija za prethodna saslušanja, kao što je to rešeno u nekim zemljama u krivičnom postupku u uporednom pravu. To možete lako da vidite iz studije koju smo mi, prilikom izrade zakonika o krivičnom postupku 2000. godine, pripremali zakon koji je usvojen 2001. godine, u kojoj stoji koja sve ovlašćenja imaju, pre svega policija i organi uprave i da li se upravo izvedene radnje u prethodnom postupku mogu upotrebiti u kontradiktornom postupku na glavnom pretresu. Osim toga, istražni sudija u nesudskom prethodnom postupku nastupa i kada je potrebno preduzeti procesne radnje koje se na pretresu pred sudećim sudom ne bi mogle ponoviti, a važne su za formiranje sudske odluke. Ovaj predlog, međutim, istražnom sudiji dodeljuje još dve funkcije. On bi u nekim slučajevima trebalo da bude i organ za izricanje disciplinskih kazni i organ za preuzimanje kompletnih istražnih radnji, a u operativnom smislu, čije izvođenje traže ovlašćeni tužioci, tj. oštećeni kao tužilac, pa čak i javni tužilac, kako se predviđa. Ove odredbe predloga dovode u pitanje čitavu ideju o prelasku na novi model istražnog postupka. Ako istražni sudija treba da vodi jedan broj istraga, što ih i dalje ne bi vodio sve? Problem bi se mogao rešiti tako da istraga u potpunosti, a ne samo delimično pređe u nadležnost javnog tužioca, ali kroz 10-15 godina, kad se za to budu stekli uslovi, kao što je postalo nemoguće uvođenje nekog drugog oblika kontrole koja treba da obezbedi da javni tužilac ne povredi princip legaliteta krivičnog gonjenja, umesto današnje subsidijarne tužbe. Dakle, krivični postupak podrazumeva suđenje, utvrđivanje činjeničnog stanja i primenu prava od strane nezavisnog i nepristrasnog suda. Zbog toga se nijedan deo suđenja ne može poveriti drugim nesudskim organima. To bi se, međutim, desilo kada bi sudeći sud primenu prava u svojoj presudi zasnovao na dokazima koje su izveli drugi organi, mislim na organe uprave, dakle, policija i tužilac. To je razlog što se dokazne radnje, kako ste vi njih krstili, umesto radnje dokazivanja, koje su preduzete u prethodnom postupku, nikako ne mogu izjednačiti sa onim koje su preduzete na glavnom pretresu. Tako kaže i stručna javnost i sudska praksa. Zbog toga procesno načelo, gospođo ministre, neposrednosti u krivičnom postupku, jer imamo ovde načelo neposrednosti, jer su obezbeđena građanima prava da neposredno na pretresu mogu unakrsno da ispituju svedoke koji su saslušani ili, ako je dat iskaz pred policijom i pred javnim tužiocem. Dakle, gospođo ministre, otprilike se uzima pravna praksa iz Haškog tribunala. U Haškom tribunalu jedini čovek koji se suprotstavio američkoj mašineriji i još nekih njenih satelita, i tom adverzilnom sistemu procesnog prava, uspešno se suprotstavlja prof. dr Vojislav Šešelj. On bi jedino mogao da napiše odredbe zakona o krivičnom postupku koje bi važile u Srbiji, da se ne vređaju ljudska i osnovna prava. Zato ga i drže, gospođo ministre, nepunih devet godina, sa lažnim svedocima, upravo koji su uzimani širom bivše Jugoslavije. Evo kakav je ishod tog postupka. Svi ti svedoci kad dođu pred Vojislava Šešelja i predsednika Veća Antonetia, upravo kapituliraju i budu razoružani, utvrdi sud, već se vidi, javnost je to videla, da se radi o lažovima i lažnim svedocima i podmetačini zato što nekome u Srbiji iz političkih razloga nije odgovaralo da Vojislav Šešelj bude u Srbiji. Gospođo ministre, suprotno tom predlogu, načelo neposrednosti suđenja bilo bi skoro poništeno i bilo razoreno. Dopuna je zaista opasna. Sud bi opet postao transmisija za donošenje presuda zasnovanih na dokazima koje je pripremila policija. Predlog kruni načelo neposredno i na mnogim drugim mestima i na mnoge druge načine. Izuzetak je da veće može odlučiti da se umesto pozivanja stručnjaka ili organa kojima je povereno veštačenje, u nekim slučajevima samo pročita njihov nalaz. Gospođo ministre, mi smo uložili brojne amandmane. Između ostalog, vi predlažete u ovom zakonu da bude odredba da sudija i sud imaju pravo da pozovu veštaka, da on mora da izmeni svoje mišljenje i nalaz i da će biti, ukoliko ne postupi po nalogu sudije da menja iskaz, kažnjen novčanom kaznom od 150.000 dinara. Gde to ima? Zamislite, ako je veštak sa liste veštaka, iz registra koji vodite vi, kad taj veštak dođe pred sudiju i sudija mu uruči nalog i kaže – morate promeniti nalaz i mišljenje. Kako da ga promeni? Ima da ga promenite, vi niste uradili dobar nalaz. U čemu? Ne stavlja mu konkretnu naredbu šta treba da uradi. Šta ostaje tom veštaku, da postupi po nalogu suda, da pripremi nalaz i mišljenje koje će odgovarati sudiji da lakše napiše presudu i da reši predmet. To ne može. Veštak mora da bude suočen, kao što je to u Francuskoj, Nemačkoj, Italiji, on mora da se suoči sa odbranom, da se suoči sa optuženim. Optuženi ima pravo da mu postavlja unakrsna pitanja i bez toga nema suda i suđenja. Da li se vi sa tim slažete? Nadam se da se slažete, ali ne u dovoljnoj meri. Pitanje je koliko su izvršili uticaj na vas neki ljudi koji su ovo pripremali. Ove odredbe dovode u pitanje predlog ovog zakona i sa gledišta usaglašenosti sa Evropskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda, naročito sa odredbama o pravu na pravično suđenje. Ko ima pravično suđenje, ako ja kao tužilac nudim sudu dokaze koje sam pripremio preko policije ili lično kao tužilac i sada ih dostavljam sudu, da sud zasnuje svoju odluku na bazi lažnih izjava svedoka? Onaj u Čajetini da izjavu, ne vidi ga optuženi, ne vidi ga branilac, ne vidi ga sudija i sad je tužilac rekao – slažem se da vi ovu izjavu uzetu u Čajetini imate da uvrstite kao dokazni predmet, da pročitate i čak na njoj može da zasnuje odluku. Gospođo Malović, verujem da se ni vi sa tim ne slažete. Vi ste pravnik, imate iskustva i svakako nećete dozvoliti da ovakve stvari prođu i da zakon bude usvojen. Ova odredba Konvencije predviđa pravično suđenje, a nema ga ako ne mogu ja da ispitam na suđenju svedoka i veštaka neposredno, jedino ako se upotrebi prinuda. Ova odredba Konvencije predviđa pravo optuženom da se u bukvalnom smislu vidi i suoči sa svedocima pred sudom, ne na ulici, ne u kafani, da svedočenje bude neposredno. To znači da vi morate da vidite čoveka koji protiv vas laže, da svedoci u svakom slučaju budu ispitani. Da li preuzimamo pravila o vođenju krivičnog postupka iz Haškog tribunala? Gospođo Malović, meni ovo upravo na to liči. Naš zakonik i sada to ne obezbeđuje u potpunosti, ali smo suočeni sa jednom gorkom istinom, koje gorke plodove će taj Haški tribunal da bere pred Vojislavom Šešeljem… (Predsedavajuća: 20 minuta.) Ako dozvoljavate, samo još jedna rečenica. Gospođo Malović, jednakost oružja. Da li možete da uporedite reprezentaciju Brazila i reprezentaciju Konga? Da li vi imate predstavu koja će stranka uspeti u sporu, ko će pobediti, 11 igrača iz Brazila, 11 igrača iz Konga? Državna mašinerija stoji iza tužioca, a optuženi go kao miš, on je taj koji treba da bira sredstva i da se brani, a uz to je lošeg materijalnog stanja, osim toga i nedovoljno obrazovan.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović, predstavnik poslaničke grupeZES. Molim prijavite se.
Zahvaljujem se. Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, novi Zakonik o krivičnom postupku treba posmatrati u okviru sveobuhvatne reforme pravosuđa, koja svakako uključuje i reformu procesnog zakonodavstva. Pred nama se nalazi Predlog jednog novog, modernijeg i efikasnijeg zakonika o krivičnom postupku, koji će predstavljati moćno sredstvo u borbi protiv organizovanog kriminala, koji će omogućiti da se prevaziđu problemi koji smo imali sa odugovlačenjem postupaka do sada i koji je apsolutno usklađen sa evropskim standardima i unosi neke nove institute u naše procesno zakonodavstvo. Od 2009. godine kada je započela reforma pravosuđa, kako zakonodavna, tako i institucionalna, postignuti su izuzetni rezultati. Mislim da mnogi od tih rezultata dugujemo baš izmenama koje smo činili u proteklom periodu i u Zakoniku o krivičnom postupku. Tužilaštvo je pokrenulo na stotine krivičnih postupaka neki od njih su završeni, dobili su znači svoj epilog na sudu, neki od njih i dalje traju. Mislim, da smo svi svedoci da je bilo nezamislivo, pre reforme pravosuđa da Joca Amsterdam bude osuđen i bude u zatvoru, da je Andrija Drašković osuđen posle mnogo godina, koliko je trajao krivični postupak protiv njega, da su osuđeni svi oni koji sebe smatraju navijačima, a u stvari su huligani. Da su osuđeni oni koji su okarakterisani kao pripadnici ekstremnih grupa koji su širili mržnju i nasilje na ulicama Beograda. Od svih postupaka, naravno, najznačajniji je onaj protiv grupe i klana Darka Šarića za 3,5 tone kokaina i pranja novca. Osim, te kriminalne grupa u 2011. godini, dakle krajem i 2010. godine tužilaštvo je pokrenulo i 22 postupka protiv drugih pripadnika kriminalnih grupa koje su se bavile trgovinom narkotika, otmicama, ubistvima, trgovinom ljudima, pranjem novca i drugim teškim krivičnim delima. Trenutno je u toku istraga protiv bivšeg direktora puteva Srbije Branka Jocića, tužilaštvo za organizovani kriminal vodi krivični postupak vezano za zloupotrebe u Kolubari, u toku je suđenje Milenku Šarančiću, bivšem direktoru Železnica Srbije, u toku je suđenje licima u bekstvu, Stanku Subotiću, Slobodanu Raduloviću bivšem direktoru "Ce marketa". Ako uzmemo statističke podatke videćemo da u 2011. godini, dakle prvoj polovini, za 50% porastao broj optužnici za krivična dela korupcije u odnosu na 2010. godinu. Takođe, videćemo da preko 300 miliona evra imovine zaplenjeno licima koje su činila krivična dela. Ovakve rezultate sigurno ne bi postiglo ni tužilaštvo, ni pravosudni organi da nismo u 2009. godini započeli izmenu procesnog, krivičnog procesnog zakonodavstva i uneli neke nove institute koje sada ovim predlogom razvijamo i dalje i omogućićemo još efikasniju borbu protiv počinilaca krivičnih dela. Značajni rezultati koje je tužilaštvo postiglo u proteklom periodu govore nam o visokom stepenu stručnosti, profesionalizma i spremnosti tužilaštva da postupa u krivičnim delima organizovanog kriminala. Mislim da je to jedan od razloga zašto ovim zakonikom o krivičnom postupku ukazujemo dodatno poverenje, novo poverenje tužilaštvu i omogućavamo tužilaštvu da ima veća ovlašćenja nego što je imalo ranije ali to sa sobom nosi i mnogo veću odgovornost. Čuli smo danas tokom rasprave da je glavna novina u ovom zakoniku tužilačka istraga. Šta predstavlja tužilačka istraga? To znači, da je javni tužilac isključivo odgovoran za istražni postupak, odgovoran je za uspeh optužnice, odnosno otpremu optužnice tokom celog postupka. To znači da tužilac nosi i mnogo veću odgovornost, to znači da je teret dokazivanja prvenstveno na javnom tužiocu a da sud mora biti neutralan i suditi na osnovu dokaza koji su predložili tužilaštvo i odbrana. Dakle, javni tužilac je taj koji mora da uveri sud da je okrivljeni učinio krivično delo jer u protivnom biće oslobođen od optužnice. Sve ovo govori o znatno većim ovlašćenjima tužioca, ali položaj tužioca treba posmatrati i u skladu sa Zakonom o javnom tužilaštvu koje predviđa njegovu krivičnu i disciplinsku odgovornost, ako vrši svoje nadležnosti na ne zakonit način. Hoću na ovom mestu da uputim jednu poruku tužiocima, a to je da moraju da opravdaju poverenje koje im se ukazuje donošenjem novog Zakonika o krivičnom postupku, da moraju uvek da imaju na umu da su odgovorni i da će odgovarati ukoliko gone nekoga ko nije, za koga ne postoji osnovana sumnja da je učinio krivično delo i naravno u koliko propuste da gone onoga za koga postoje osnovana sumnja da je učinio krivično delo. U skladu sa proklamovanom borbom protiv korupcije i organizovanog kriminala odredbe ovog zakona u delu koji se odnosi na organizovani kriminal i korupciju, počeće da se primenjuju već od 15. januara 2012. godine i to je važnoako imamo u vidu da je sada tužilaštvoza organizovani kriminal nadležno i za krivična dela visoke korupcije, dakle, ona kada krivična dela korupcije počine lica izabran od strane Narodne skupštine, Vlade Republike Srbije. Hoću da kažem na kraju da mi danas gradimo jedan sistem koji u potpunosti otporan na korupciju i organizovani kriminal, odnosno na dela organizovanog kriminala a da je efikasan način u borbi protiv ovih pošasti, Zakonik o krivičnom postupku. Ovakav savremen Zakonik, nesumljivo će doprineti izgradnji društva koje se zasniva na apsolutnoj vladavini prava i zbog toga će poslanici DS u Skupštini Srbije podržati ovaj zakon. Hvala.
Sedam minuta iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničke grupe želi reč, da koristi pravo u ovom delu sednice? Ako ne, obaveštavamvas da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja načelnog pretresa prijave na reč u pisanom obliku a sa redosledom narodnih poslanika, podnela poslanička grupa LDP, poslanička grupa Nova Srbija, poslaničkagrupa ZES, poslanička grupa DSS i poslanička grupa SRS. Prelazimo na deo sednice kada reč imaju narodni poslanici a po redosledu i prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakonika o krivičnom postupku. Prva prijavljena za reč, narodna poslanica Judita Popović, posle nje narodna poslanica Zlata Đerić.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, slušajući današnju raspravu iskristalisali su se neki problemi koji su u stvari i krucijalni što se tiče rasprave o ovako bitnom zakonu, kao što je Zakon o krivičnom postupku. Prvo pitanje koje se postavlja to je da li ovaj predlog zakona jača pravnu sigurnost u Srbiji? Drugo pitanje se tiče toga da li ovaj predlog zakona ugrožava ljudske slobode i prava osumnjičenog, okrivljenog, odnosno optuženog, odnosno da li na neki način ugrožava krivični postupak njegovo odbijanje? Odgovore na ova pitanje dobićemo u dve faze. Prva faza će biti ona kada se okonča rasprava i u načelu i u pojedinostima, kada Vlada odluči koje će amandmane da prihvati koji su podneti od strane narodnih poslanika. Dakle, kada budemo imali konačan tekst zakona o kojem će se glasati. Druga faza je ona koja će uslediti nakon stupanja na snagu ovog zakona, odgovor će dati primena ovog zakona u praksi. Dakle, tek tada ćemo moći da kažemo da li ovaj zakon jača pravnu sigurnost i da li na bilo koji način ugrožava prava i slobode, odnosno ugrožava sam tog krivičnog postupka. Pravna sigurnost je jako bitan elemenat prilikom ustanovljavanja kvaliteta određenih predloga zakona. Za sledeće dve nedelje kada mi budemo raspravljali o četiri jako bitna zakona možemo reći da će pravna sigurnost zaista biti glavna tema kada budemo donosili svoje zaključke, kada budemo govorili i o krivičnom postupku i o javnoj svojini, kao i o restituciji. Dakle, ukoliko ta četiri zakona zaista pozitivno odgovore na tu ambiciju da se jača pravna sigurnost, u tom slučaju moći ćemo da kažemo da se u znatnoj meri menja sistem vrednosti u Srbiji i da se u Srbiji menja pristup shvatanja, funkcionisanja državnih institucija, kao i na koji način te institucije prihvataju te neke standarde o kojima mi stalno raspravljamo ovde kada govorimo o EU. Predmetni Zakon o krivičnom postupku daje prilike i prostora da se postave neka konkretna pitanja koja se tiču toga da li predmetni zakon donosi zaista takve novine koje će u znatnoj meri da poboljšati kvalitet krivičnog postupka? Da li predmetni zakon jača već postojeća načela i uvođenjem novih načela da li u stvari daje novi podsticaj za razvoj krivičnog postupka u Srbiji? Novine same po sebi ne znače ništa ukoliko nemaju jasan i konkretan sadržaj, ukoliko nisu usmerene na taj način na koji u stvari trebalo da budu usmereni, a to je da poboljšaju ulogu svih učesnika u krivičnom postupku i tužioca i sudija, sudskog veća, okrivljenog, optuženog, odnosno osumnjičenog, njegovog branioca i svih ostalih. Novine se, pre svega, ovde tiču tužilaca. Dakle, prvi put se pojavljuje u srpskom Zakonu o krivičnom postupku činjenica da će tužilac imati glavnu ulogu u istražnom postupku. Dakle, prvi put tužilac dobija ogromne obaveze koje rezultiraju i ogromnim odgovornostima. Tužilac je i do sada bio bitan činilac u našem pravosuđu i u znatnoj meri je davao ton vođenja postupka, ali nikada nije u toj meri bio isturena figura krivičnog postupka. Do sada je tužilac imao mogućnosti i imao znatno veću ulogu u procesuiranju određenih krivičnih dela, odnosno izvršilaca krivičnih dela nego što se pretpostavlja. Međutim, uglavnom se javnost fokusirala na sudije i na sudstvo, a nekako se zanemarivala činjenica da je tužilac taj od koga u stvari i započinje procesuiranje, odnosno od koga počinje postupak protiv nekog ko je izvršio krivično delo. Od tužioca je zavisilo da li ćemo sve one silne afere koje su mesecima zabavljale javnost imati na kraju krajeva i završnicu. Od tužilaca je zavisilo i zašto se mnoge te afere negde izgube u nekim fiokama arhiviraju. Ne treba zaboraviti da je tužilac imao određenu težinu i do sada, ali ta težina se danas, odnosno sa ovim zakonskim predlogom menja, zato što se mnogo više osvetljava uloga tužioca. Postavlja se pitanje – da li je srpsko tužilaštvo spremno za nošenje ovako velikom tereta? Da li može da odgovori zahtevima, očekivanjima i zakonodavca, kao i javnosti koja očekuje da bude pozitivan ishod kao rezultat usvajanja ovog zakona u smislu funkcionisanja tužilačke istrage? Tužilac kao bitan element krivičnog postupka mora biti samo jedan od činioca tog postupka i ni u kom slučaju ne može biti favorizovan i pred sudom mora imati istu ulogu i isti značaj, onakav kakav ima i druga strana i u tom slučaju se znatno pomera krivični postupak prema jednom centru, što se tiče sudije. Sudija će biti taj, on će voditi postupak, on će biti arbitar, neutralna strana, biti ona strana koja sluša i jednu i drugu i odlučivati na osnovu svih izvedenih dokaza, kakvu će odluku doneti, odnosno da li smatra da su činjenice jasno utvrđene i jasno dokazane od strane onog na kome leži teret dokazivanja, a to je tužilačka strana. Dozvolićete, tu je jako velika izmene u odnosu na dosadašnju praksu i u znatnoj meri sužava diskrecione mogućnosti i tužilaštva i suda, kada se stvari, odnosno kada se vodi krivični postupak koji rezultira određenom odlukom. Iz tog razloga je taj član 16. Predloga zakona i te kako značajan, pogotovo stav 4. tog člana, koji jasno kaže da sud može zasnovati svoju odluku samo na činjenicama u čiju je izvesnost uveren. Dakle, to je jako velika promena i to što se kvaliteta krivičnog postupka tiče, a na praksi je da se utvrdi da li je ta promena zaista pozitivna u srpskom krivičnom postupku. Nova načela koja su predložena ovim predlogom zakona, načelo suđenja u razumnom roku, načelo ekonomičnosti, načelo srazmernosti, kao i mogućnost uticaja na sud, od izuzetnog su značaja, s obzirom da u znatnoj meri menjaju dosadašnji pristup suda okrivljenom, odnosno optuženom, kao i celokupnom vremenu koje je utrošeno za vođenje krivičnog postupka. Nije svejedno da li će krivični postupak da se sprovede za nekoliko meseci, da li će da se vodi godinama, i to je između ostalog, takođe, pritisak na onog protiv koga se vodi krivični postupak. Prema tome, kada se govori o razumnom roku, to daje šanse da ćemo imati mnogo efikasnije sudstvo, mnogo ubrzanija suđenja u krivičnim stvarima. Kada govorimo o srazmernosti, to je takođe jedna novina koja diže standard vođenja krivičnog postupka, a koji je u stvari od najvećeg značaja za onog protiv koga se vodi, odnosno za okrivljenog i optuženog zato što se uvek gleda da se prilikom odlučivanja izabere ono što je najmanje restriktivno po okrivljenog odnosno optuženog. Sud koji u istražnom postupku ima ulogu samo neke vrste arbitra, odnosno nekog ko odlučuje o tome da li je tužilac dobro obavio svoj zadatak i da li je tužilac na neki način ugrozio prava okrivljenog, odnosno osumnjičenog, u ovom slučaju preuzima, šta više, ulogu onog koji brani ta prava osumnjičenog, odnosno okrivljenog. To je, takođe, jedna novina i to je ono što takođe je u interesu lica protiv kojih se vodi krivični postupak. Dakle, celokupna današnja rasprava u stvari se može fokusirati oko tužilačke istrage. Međutim, tužilačka istraga je samo jedna od novina u celom ovom korpusu novih rešenja Predloga zakona o krivičnom postupku i nikako se ne mogu zapostaviti neki predlozi iz zakona odnosno predviđena rešenja koja će ubrzati postupak koji će podići kvalitet suđenja, a ujedno podići i kvalitet zaštite ljudskih prava koliko je to moguće u jednom krivičnom postupku. Nije dobro to što je ostavljeno dovoljno prostora za određene arbitrarnosti za određene mogućnosti da se preširoko tumače pojedine odredbe, odnosno rešenja istih upogledu pritvora. Nije dobro što je tužiocu data mogućnost da sam proceni u kojoj meri je neki od svedoka ugrožen kada se radi istraga u ovim posebnim postupcima koja se tiču organizovanog kriminala, odnosno ratnih zločinaca, da mu je data mogućnost da čak i ne pozove osumnjičenog odnosno njegovog branioca prilikom saslušanja svedoka. Prema tome, sve to u stvari ukazuje na to da je ovo samo jedan korak, da postoje dobra rešenja, da se ne treba apriori bojati novina, ali da nas čeka još jako puno izmena i ovog zakona kao uostalom što se radi i sa drugim zakonima.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana gospođa ministar, poštujući sve ono što su kolege pre mene i ono što će kolege posle mene govoriti, moram da kažem da sam videla da su uglavnom govornici ljudi se koji se profesionalno bave zakonom i zaista njihova reč i njihov sud ovom zakonu za mene je dragocen. Neko sam ko će u ovom slučaju govoriti iz vizura običnog građanina koji može da dođe, kao i većina građana, dakle, pod udar ovog zakona i sa te strane sam veoma zainteresovana da taj zakon omogući ne samo efikasnost nego i dostupniju pravdu za svakoga ko dođe pod udar ovog zakona. Ono što je danas izneto kao primedba i što se zaista može podržati jeste upravo ta nova drugačija uloga tužioca, veća ovlaštenja, ono što se može dovesti pod sumnju svakako da će pod istim uslovima ili bar pod približno jednakim uslovima odbrana i tužilac moći da izvode dokaze, jer ako pogledamo kako se odnose, pogotovo u krivičnom postupku,branioci po službenoj dužnosti, a to je kod onih slučajeva kada su ljudi zaista najugroženiji i materijalno i na svaki drugi način na koji se vrlo lako može obrušiti neki postupak čisto da bi se zadovoljila pravda i da bi se demonstrirala pravda. Onda, sagledavši tu motivaciju branioca po službenoj dužnosti, vidimo da oni baš nisu u situaciji da konzumiraju pravdu koju je država dužna da obezbedi svakom građaninu jednako. Dakle, ono što je ovde stavljeno kao bitna primedba jeste da je u prezunkciji nevinosti sada pretpostavljena prezunkcija krivice. Do sada se tvrdilo da je svako nevin dok se ne dokaže njegova krivica, a sada će biti da je svako kriv dok se ne dokaže da je nevin. Ako ćemo logično to posmatrati onda ćemo videti da je to prilično ozbiljna razlika kada neko dođe u situaciji da bude pod udarom krivičnog zakonika. Ono što me zaista interesuje kao građanina to je problem pritvora i odnos tužilaca prema pritvorenicima i prema dužini pritvora. Do sada je u praksi bilo vrlo često da su ljudi u pritvoru dok se ne dokaže njihova krivica, da budu oslobođeni pritvora i da oni pokrenu postupak za naknadu štete za takav postupak, da to država mora da isplati, pa bi bilo zanimljivo videti kolike su štete nanesene do sada takvim postupcima i ko je za tako nešto odgovoran, jer tužilac je taj koji predstavlja državu. Ono što očekujemo od ove reforme pravosuđa koja se do sada nije baš pokazala najefikasnijom svakako je da građani imaju jedno pravičnije sudstvo, jedno nepristrasno sudstvo i da mogu u svakom trenutku da osete da je država u kojoj žive za sve jednaka i pravična. Inače, ako ne budemo o tome vodili računa i ako ovaj zakon ne bude u toku usvajanja amandmana imao bitne izmene u nekim članovima, odnosno ne budu prihvaćeni amandmani koji bitno menjaju neke članove i omogućavaju da bude pravda dostupnija svim običnim građanima u čije ime govorim, onda ćemo biti u situaciji da se često prisetimo da deljenje pravde u Srbiji pomalo liči na najbolje vesterne kada su pravdu delili Gari Kuper i Džon Vejn, a to nikako ne želimo. Želimo da ona justicija ima onaj ravnomeran tas za svakoga kome treba da presudi. Dakle, ovakav predlog zakona, mislim da i moj kolega Srđan Spasojević koji je advokat to vrlo stručno obrazložio, Nova Srbija neće podržati u danu za glasanje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospodin Mirko Čikiriz.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sa velikom pažnjom sam pratio sve rasprave uvaženih kolega i procena poslanika SPO je da se nama nalazi jedan reformski zakon, veoma bitan zakon za stabilnost jednog društva, za borbu protiv kriminala, veoma bitan zakon za poštovanje osnovnih ljudskih prava. Mislimo da su ministra odbrane koji je zaista napravio izvanredne reforme u svom sektoru i Ministarstva pravde u tom reformskom delu ide korak po korak sa tim, po nama, najboljim ministarstvom i zaista je gospođa ministar i njena ekipa su se latili jednog veoma važnog posla i sigurno je da postoje i politički i finansijski i interesi organizovanog kriminala da se suprotstave postojećem stanju koje je u velikoj meri haotično. Gospodin Nenad Konstantinović je pričao, od kako je započeta reforma pravosuđa, koje su sve kriminalne strukture procesuirane, ko je sve ko jenekad bio nedodirljiv sada u zatvoru. Verujemo da će i ovaj zakonik o krivičnom postupku biti u tom duhu i zakon o parničnom postupku. U neformalnom razgovoru sa kolegama iz svih poslaničkih grupa rekli su da nekih ozbiljnijih primedbi na sam tekst zakona o parničnom postupku nema. Čini mi se je veći broj amandmana donet na zakonik o krivičnom postupku, ali ni tu ne vidim neke bitne izmene i ne bih ni ja bio neko ko bi, da kažem, držao jednu stranu. Mislim da postoji, u velikoj meri i opravdana bojazan uvaženih kolega koji su podnosili amandmane za maksimalnu zaštitu položaja osumnjičenog, odnosno optuženog ili okrivljenog u krivičnom postupku i u tom delu prepoznajem zaista jednu dobru nameru. Sama činjenica da su krivični postupci kod nas u proseku trajali između tri i pet godina, da je to pravo na suđenje u razumnom roku najčešće gaženo, da imamo jedan nasleđeni procesni krivični zakon koji je već decenijama skoro bez nekih krupnih izmena u primeni i činjenica je da je novo vreme zaista tražilo da se donese jedan moderan krivični zakonik. Naravno da ako smo mi do sada imali sud koji je na neki način bio i produžena ruka tužilaštva, čak su, recimo, fizički zgradu suda i tužilaštva delili zajedno sudije tužioci, maltene su se svakodnevno u tim neformalnim komunikacijama i dogovorili - hajde da vidimo kako što više dokaza da nađemo, da iskonstruišemo neku dokaznu građu da bi optužnica opstala na pravnoj snazi i da bi tog optuženog u krivičnom postupku i kaznili, a što mislimo da nije interes države. Interes države je utvrđivanje materijalne istine. Interes države nije da se država, ako je tužilaštvo, a jeste jedna od grana vlasti, da se ne izblamira u krivičnom postupku. Naravno da i sa fizičkim razdvajanjem zgrada tužilaštva i zgrada suda se pokazuje jasna namera da takvih vrsta kontakata više ne bude i sama činjenica da je tužilac koji je nekada, mislim do donošenja ovog zakonika, sedeo u svom kabinetu, išao kod istražnog sudije, zastupao optužnicu na glavnom pretresu i on je imao jedan prilično lagodan i prilično uljuljkan položaj. Policija i sud po službenoj dužnosti su pribavljali dokaze, a tužilac je bio neko ko je statirao. Sada je, kao i u parničnom postupku i u građanskim parnicama, teret dokazivanja na onom ko zastupa optužnicu, pa će tužilac posle stupanja na snagu ovog zakonika morati da se razleti, da prikuplja dokaze na isti način i da se snalazi, kao što to radi onaj protiv koga je podignuta optužnica i sud je, naravno, u takvom odnosu snaga u jednom neutralnijem položaju, što je dobro za pravično suđenje. Sigurno je da, budući da je tužilačka istraga apsolutna novina u našem pravnom sistemu, sigurno je da postoje i opravdane bojazni kakve će sve to posledice u praksi proizvesti. Dobro je da postoji drugačija raspodela odgovornosti za izvođenje dokaza u sporu, da postoje sudije za izvršenje krivičnih sankcija, da imamo sada prigovor oštećenog neposredno višem javnom tužiocu tokom postupka, što je nekada bilo nezamislivo, da imamo proširenja slučajeva obavezne odbrane, a mislim da su u dobroj nameri mnoge kolege ukazale da, posebno kod ljudi koji su neuki i koji su siromašni, a predmet su krivičnog gonjenja, da i o toj obaveznoj odbrani, o tome da moraju da imaju obaveznog branioca, treba ozbiljno da se razmisli. Evo, tri i po godine sam u ovoj skupštini zastupao stav da kod veštačenja i u krivičnom i u parničnom i svakom postupku mora da postoji kontra stručnjak, mora da postoji neko ko se sada u Zakoniku o krivičnom postupku zove stručni savetnik, nebitno da li je stručni savetnik, stručni pomagač. U svakom slučaju, to je lice koje će doprineti utvrđivanju materijalne istine. Kada je bio Zakon o sudskim veštacima gospođa ministar je obećala da će ova odredba, budući da je odbijen taj moj amandman, biti uneta u zakonik o krivičnom i zakonik o parničnom postupku, tu je reč ministar održala, ali da ne bude ovo neko samo moje lično nastojanje, reći ću šta to u praksi znači. Najčešće su po uhodanim šemama sudije birale veštake. Veštaci su uvek između toga da veštače objektivno, stručno i nepristrasno, pa godinama počeli da zastupaju jednu stranu. To je dovodilo do toga da su sve presude imale tu tipsku frazu, to tipsko obrazloženje, od kojih se svima onima koji su zarad takvog veštačenja bili uskraćeni u nekom svom pravu, zaista smučili. Nalaz je dat od strane stručnog i nepristrasnog veštaka, u čiju objektivnost sud nije imao razloga da sumnja. Sada će sud umesto da prihvati sve nebuloze koje napiše jedan sudski veštak morati da u pravom smislu reči bude sudija, moraće da uzme u obzir stručni nalaz veštaka, stručni nalaz stručnog savetnika i to da i te kako valjano obrazloži da bi mu presuda opstala. To je veliki doprinos utvrđivanju materijalne istine i u krivičnom i u parničnom postupku. Čini mi se da sam očekivao da svi obrate pažnju na ovaj značajan institut, jer ne zaboravimo, u velikom broju slučajeva su upravo presude zasnovane na nalazima i mišljenjima veštaka. Dobro je da su razdvojeni predistražni postupak i istraga, da postoji prigovor osumnjičenog i branioca, a neposredno višem javnom tužiocu i da viši javni tužilac može nižem javnom tužiocu davati obavezno uputstvo po kome on mora da postupa, što je opet novi institut, što je opet novi kvalitet i što je opet činjenica na koju danas niko nije ukazao. Odgovor optuženog na optužnicu se može podvesti pod institut koji je već postojao kroz prigovor optuženog na optužnicu. Dobro je da postoji i pripremno ročište za glavni pretres bez prisustva javnosti, upravo zbog toga da bi glavni pretres se što jednostavnije i što brže okončao. Dobra je i novina u pogledu pravnih lekova, jer do sada je zahtev za zaštitu zakonitosti samo mogao da uloži nadležni javni tužilac, ali je to bilo po pravilu u slučaju samo da neko ima dobre razno-razne veze sa javnim tužiocem, pa da se onda javni tužilac zainteresuje za taj predmet. Može se pričati i o stotinama hiljada tih inicijativa da nadležni tužilac uloži zahtev za zaštitu zakonitosti i to u slučajevima kada je zakon teško kršen, ali da tužilac to nije uradio. To su sada prava koja pripadaju strankama u sporu, što je jedan novi kvalitet. Ono što će sigurno biti predmet rasprave u pojedinostima i čemu ću se truditi da dam svoj doprinos, to je ono što sam malopre pomenuo, obavezna odbrana, posebno u slučajevima kada se radi o neukoj i siromašnoj stranci ili optuženom, osumnjičenom. Onda, svedočenje putem pismene izjave svedoka kod posebno osetljivih grupa i kod svedoka koji su ugroženi zastrašivanjem. Mislim da su to dobri instituti, ali i da je dobra bojazan od neke masovne primene tih instituta i od njihove zloupotrebe. Branilac, advokat koji ima pet godina iskustva za krivična dela preko 10 godina, za koja je zaprećena kazna zatvora od preko 10 godina, ne znam koliko ovaj institut trpi svoje opravdanje, upravo zbog činjenice da su advokati imali i položen stručni ispit i sigurno prethodno stručno obrazovanje itd. Da li se tu radi o nekom uskraćivanju ljudskih prava advokata koji nemaju pet godina radnog iskustva? Sigurno je da će u raspravi o pojedinostima biti govora i o zbornosti suđenja, o tome da li je sudija pojedinac, ako se pozivamo na mnoge institute iz anglosaksonskog prava koji su zaživeli u ovom krivičnom zakoniku, a dobri su instituti, i znamo i ulogu porote u anglosaksonskom pravu, da li je dobro da ostane da sudija pojedinac sudi za krivično delo za koje je zaprećena kazna zatvora do osam godina. Uz sva moja razmišljanja o spornim stvarima, i čini mi se, bez imalo ostrašćenosti, bez imalo navijanja, pohvale, zaista, za izvanrednu normativnu aktivnost ovog ministarstva. Želim na kraju da kažem da je ocena nas iz SPO, jer smo pratili izradu ovog krivičnog zakonika, i nije tačno da nije bilo javne rasprave, ona je trajala tri godine. U Radnoj grupi su bili, pored predstavnika Ministarstva, predstavnici Advokatske komore, stručne javnosti, profesori pravnih fakulteta. Svoje mišljenje dao je i Savet Evrope i Misija OEBS i svako ko kaže da nije učestvovao u javnoj raspravi, ili da nije bilo javne rasprave, je neinformisan, jer sigurno da je ubeđenje da nije bilo javne rasprave, ako takvim informacijama ne raspolažu. Zbog toga, gospođo ministre, samo hrabro napred. Uvek kad dođete sa ovako dobrim zakonskim predlozima u Skupštinu, imaćete podršku poslanika SPO. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Jovan Palalić.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iako je do sada u Narodnoj skupštini bila praksa da se sve i svašta spaja i u jednoj od prethodnih rasprava smo imali priliku da vidimo da vidimo da se spojio i Zakon o advokaturi i izvršnom postupku. Sad smo došli u situaciju da se Zakon o krivičnom postupku i Zakon o parničnom postupku razdvajaju. Ali, gledajući materiju, apsolutno ste mogli da spojite raspravu o Zakonu o krivičnom postupku i parničnom postupku. Spajaju se, zaista, dva parnična postupka. Današnja rasprava, ako neko zaista poznaje materiju o kojoj raspravljamo, upravo ukazuje na činjenicu da dolazi do ozbiljnog pomeranja interesa i cilja države kada je u pitanju krivično zakonodavstvo. Gledajući položaj tužioca, gledajući položaj suda, gledajući položaj optuženog i oštećenog u postupku, pogotovo položaj suda, nije jasno šta je osnovni interes države?Da li je osnovni interes države krivično gonjenje, ili je osnovni interes države da se donese presuda na osnovu utvrđene materijalne istine i saglasno pozitivnom pravu? Potpuno preteže utisak da je interes države samo krivično gonjenje. Uz raspravu u okviru ovog vremena kojeg imam kao član poslaničke grupe DSS, ukazaću upravo na te probleme i te protivrečnosti, kao i činjenicu, u kakav period krivično-procesno zakonodavstvo Srbija ulazi. Danas smo ovde više puta čuli činjenicu da se uvodi tzv. tužilačka istraga. Nije sporna tužilačka istraga, sporan je položaj suda. To je ono što remeti čitav koncept koji je ovde postavljen. Ne može se sud u krivičnom postupku dovesti u poziciju koju ima u parničnom postupku. U parničnom postupku, stranke u postupku imaju drugačije interese, o tome ćemo sutra pričati, nego i drugačiji položaj, snagu nego što imaju stranke u krivičnom postupku. O tome su danas moje kolege vrlo konkretno i opširno pričale. U toj situaciji, sud mora da ima aktivnu ulogu na glavnom pretresu. On je ima apsolutno istu, kakvu imaju u parničnom postupku. Tu ulazimo u niz problema koji će se javiti u praksi. Kada je u pitanju položaj suda i pitanje materijalne istine, danas smo ovde o tome govorili, da to nije cilj krivično-procesnog prava koji se definiše Zakonom o krivičnom postupku. Cilj je da se dođe u situaciju i da se donese presuda na osnovu dispozicije i ponašanja stranaka. Krivični postupak je ta vrsta postupka koja direktno zadire u osnovna ljudska prava. Potrebno je prisustvo javnosti i način na koji će se kontrolisati ceo postupak. Ovde imamo situaciju da sudija pojedinac sudi za krivična dela gde je zaprećena kazna do osam godina. Znači, sudija pojedinac koji je u pasivnom položaju. To je apsolutno neprihvatljiva pozicija. Dalje, sam sudija u krivičnom postupku, kako je ovde definisano Zakonikom o krivičnom postupku, nema tu vrstu inicijative za utvrđivanje materijalne istine i predlaganje novih dokaza. Šta više, u toku samog glavnog pretresa, iako se ovde predstavlja to kao prednost, on će doći u situaciju da svojim činjenjem, u onom delu u kojem ima, proizvede štetu i za druga lica u postupku. Recimo, za oštećenog. Iako se ovde govori da je prednost položaja oštećenog, koji će sada imati, tako što će mu se presuditi o njegovom imovinsko-pravnom zahtevu u okviru istog postupka, pa on neće morati da ide na parnični postupak. Ali, u situaciji kada je sud ograničen dokazima koji su prikupljeni od strane tužioca ili optuženog, u kojoj meri će on moći da donese pravičnu presudu i zaštiti interese oštećenog u krivičnom postupku, samo zato, da bi se ubrzalo i da bi se izbegao onaj parnični postupak. Videćete da će tu biti mnogo većih nepravdi, nego da sam oštećeni kaže – dobro, osudi tog optuženog i pusti me da odem u parnicu i da završim posao, i izvedem sve dokaze koje ja smatram da su mi biti i predložim sudu, da bih ostvario svoj interes. Suština čitave priče je u tome, da sud u ovoj pasivnoj ulozi, ne može na najbolji mogući način da zaštiti ključan interes svakog društva, a to je, ako se neko osuđuje, osudi na osnovu pravilnog i potpuno utvrđenog činjeničnog stanja, u situaciji kada sud ima mogućnost po službenoj dužnosti predlaže i prikuplja dokaze. Što se tiče samog tužilaštva, više puta smo ovde govorili o prvom pitanju koje je sporno u ovom trenutku, a to je pitanje kapaciteta tužilaštva da preuzme ovako vrlo važnu ulogu. Reformom pravosuđa, smanjenjem broja tužilaštava, nagomilanim predmetima koje ima tužilaštvo sada da se bavi, pitanje je da li može tužilaštvo sada, sa ovim kapacitetima, da preuzme aktivnu ulogu u istrazi? Drugo, danas ni jednog trenutka nismo dobili odgovor zašto se razdvajaju predistražni i istražni postupak? Apsolutno ni jednog trenutka nismo dobili taj odgovor. Ne vidimo ni u samom procesnom, ni kada se pogledaju norme, obrazloženje takvog jednog čina. Najveći problem, i to je ono što je praksa i što se vidi, kada se dublje uđe u predmete u pravosuđu, jeste da zadržavanjem odredbe da će policija prikupljati dokaze i da će se ti dokazi, faktički,prelivati u naredbu tužilaštva da pokrene istragu, pa potom, da podigne optužnicu, pa potom, ti isti dokazi će se provlačiti kroz pretres. U najvećoj mogućoj meri će se zadržati loše stanje koje imamo, a to je, da će ono što završi policija, 90% biti presuda. To je ključan problem koji mi imamo u ovom zakonu. Apsolutno je bilo opravdano istaći kritike, da će čitav državni aparat, iza koga stoji tužilaštvo, biti u mogućnosti da prikuplja dokaze protiv optuženog. Nemojmo da se zanosimo pričom da će se ovde uspostaviti objektivnost tužilaštva. Možemo mi o tome da govorimo načelno, ali u praksi, ovako postavljen sistem će tužioca dovesti u položaj da ima jedini interes da reši predmet. On kada podigne optužnicu, on mora da dobije slučaj. To je ona praksa koju imamo u anglosaksonskom pravu. Tamo imamo porotu koja odlučuje o krivici. To je sada druga priča u koju ulazimo i šta će se desiti. Sumnju potkrepljuje činjenica, da se širi mogućnost zaključivanja sporazuma o priznanju krivice. Sada će tužilaštvo imati neverovatne mogućnosti, da ispritiska optuženog da napravi dogovor. Čitav aparat koji postoji iza njega, on će sad da koristi, jer tužilac razmišlja o svojoj karijeri. Nemojmo da pričamo ovde izvan života i izvan realnosti. I njemu će neko sutra da pravi statistiku, pa će se videti koliko je njegovih optužnica prošlo. On će sada biti u situaciji, da na svaki mogući način, dođe u poziciju da reši slučaj ako sumnja da može da ga progura kroz sud, da ga reši sporazumom o priznanju krivice. Tu ćete biti svedoci raznoraznih nagodbi i raznoraznih situacija. Što se tiče samog optuženog, naravno, neprihvatljivo je da tužilaštvo ima mogućnost da saslušava svedoke bez prisustva okrivljenog, ovde osumnjičenog. Ne vidim zašto je ta norma ovde zadržana. To apsolutno u još neravnopravniji položaj stavlja optuženog. Molim vas, ne treba pisati deklaratorne norme koje nisu u skladu sa životom. Možemo mi da napišemo da sve lepo izgleda, ali sad koji će to državni organi, aparati stati na stranu okrivljenog, optuženog i pomoći mu da prikuplja sve dokaze, a ti svi dokazi su protivno interesima tužiocu. To nije život, to ne pije bodu u realnom životu. To može da piše, ali to se neće desiti. Bolje jednostavno da se ne zavaravamo, da kažemo – to nije realno. Tužilaštvo će imati mogućnost da ima pristup i pomoć svih optuženih i to je činjenica i to je onako kako jeste u realnosti. Jedina zaštita do sada je bila aktivna uloga suda, koju vi sada ovde isključujete. Kod pitanja punomoćja i ko može biti branilac, ova norma da je zaprećena kazna preko 10 godina ako bude advokat pet godina, ne znam zaista ko je vama to predložio. Šta je obrazloženje toga? I advokati se specijalizuju. Ovde ima mnogo kolega advokata. Imate advokata koji je prošao jednu advokatsku kancelariju kao pripravnik gde su svi advokati krivičari i on može sa punim kapacitetom i sposobnošću čim položi pravosudni ispit da se upiše u imenik da zastupa. Imate i advokate koji su čitav život parničari bili, nisu možda nijedan pretres otišli, a imaju deset godina iskustva. Po čemu su oni kvalifikovani da budu branioci? Samom činjenicom da imaju pet godina iskustva, ali možda ni na jednom pretresu nisu bili. Ne vidim šta je motiv ovoga. Moraćete onda da razradite, pa da uvedete specijalizaciju u okviru advokature, pa onda da kažemo – oni advokati koji se pretežno bave, dominantno bave ili su isključivo u krivično pravnoj materiji. Položaj optuženog dodatno se komplikuje još jednom odredbom. Vi ste ovde uveli mogućnost da drugostepeni sud po žalbi isključivo optuženog preispituje pravilnost utvrđenog činjeničnog stanja u prvostepenu presudu. Vi ste doveli situaciju koja ranije nije postojala, da se može doneti presuda na štetu optuženog, iako je sam jedino on uložio ovde žalbu. To je apsolutno neprihvatljivo. To ruši sva moguća načela koja su do sada bila. Ispada da sam optuženi zato što je uložio žalbu može sebe dovesti u nepovoljniji položaj. Na stranu to da ne može da se menja pravna kvalifikacija dela, ne može da se menja visina kazne, može da se menja činjenično stanje. To je promena i može biti na gore. Pritvor, jemstvo, uznemirenje javnosti, ne znam gde ste vi našli taj razlog za pritvaranje ponovo? Vraćamo se u vreme u koje smo nekada bili, da se zbog uznemirenja javnosti određuje pritvor. Mislili smo da smo prevazišli to vreme. Ali, u isto vreme se proširuje pravo za jemstvo. Tu će kod jemstva biti vrlo zanimljivo ko će sve moći da izbegne pritvaranje, iako postoje one prve tri tačke u 211. ali, ova četiri su, koliko sam ja razumeo, uneta na sugestiju SE ili Evropskog suda pravde, da se zbog uznemirenja javnosti neko pritvara. Što se tiče dostavljanja, tu zaista takođe može da se iznese niz primedbi, kome se sve dostavlja, može i komšija i svi ostali da prime, znači, nije samo cilj da se dostavi, nego je jednostavno cilj da se stvar pravično i na pravi način reši. Prema tome, niz problema i niz velikih propusta. Da, tužilačka istraga, uz otklanjanje ove jako važne i velike neravnopravnosti koju stvara položaj tužioca u istrazi, ali, uz jačanje suda, u isticanju uloge suda kao zaštitnika osnovnog interesa države da se presudi na osnovu utvrđene materijalne istine i da presuda bude doneta saglasno zakonu. Nije interes države samo da se neko krivično goni. Interes države je valjda istina i pravda. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik gospodin Srđan Miković.
Gospodine potpredsedniče, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je tekst Predloga zakonika o krivičnom postupku, jednog dobrog i važnog predloga. Nama je lako da ovde kao narodni poslanici po segmentima napadamo pojedine članove odnosno predloge članova Zakonika o krivičnom postupku i da predlažemo poboljšanje. Teško je bilo sačiniti jedan celovit predlog zakona u 608 članova i zadržati u celom tom tekstu pravi smer iskrene borbe za ostvarivanje najznačajnijih ljudskih prava i za to da se poboljša stepen i brzina otkrivanja izvršenih krivičnih dela i njihovih učinilaca i efikasnost i delotvornost sprovođenja, sve u cilju odvraćanja od vršenja krivičnih dela. Radna grupa u koju su ušli mnogi stručnjaci i to nosioci pravosudnih funkcija svih stepena i vrsta, sudova i javnih tužilaštava, advokature, profesori pravnih fakulteta, svi oni su se trudili da danas, i evo, danas smo u prilici, razmatramo ovaj predlog zakona. Moram da kažem da dolazim iz advokature, jer od 1985. godine sam u advokaturi, znači, pre 26 godina sam aktivno počeo da se bavim ovom materijom, između ostalog i krivičnim pravom. Upravo te 1985. godine, na postdiplomskim studijama, kod profesorke Zagorke Jekić, bio sam u prilici da tadašnji ZPK, odnosno Zakon o krivičnom postupku razmatram i od tada pa do današnjeg dana da se suočavam i sa dobrim i sa lošim rešenjima. Činjenica je da je jako teško pomiriti, s jedne strane, potrebu brzog sprovođenja postupka, a to svi mi ne samo u Pančevu gde sam imao iskustva i pred opštinskim odnosno osnovnim i pred okružnim odnosno višim sudom, nego i pred drugim sudovima u Srbiji, bili smo svedoci nedovoljne efikasnosti u radu, pa, između ostalih, i krivičnih sudova. Tu moram da kažem da su stranke bile oštećene i u situaciji kada se utvrđivalo postojanje krivičnog dela i kada se utvrđivalo da nema elemenata krivične odgovornosti za nekog pojedinca. Između ostalog, tad sam u prilici upravo bio da stignem do prvostepene presude posle oko pet godina sprovođenja postupka pred ranije okružnim a sada višim sudom i stigao, istina u prvom stepenu, do oslobađajuće presude. Upravo tu vidim potrebu da se ubrza postupak i da se spreči nastajanje onih posledica kao neopravdano dugo trajanje pritvora, u ovom slučaju za oslobađajuću presudu, 27 meseci je trajao pritvor neopravdano, bar po prvostepenoj presudi. Znači, upravo zbog toga, da bi se te posledice sprečile, mislim da je potrebno da stignemo do izuzetno kvalitetnog zakonika o krivičnom postupku. U svakom slučaju, jedna od najvažnijih novina u ovom zakoniku o krivičnom postupku je uvođenje tužilačke istrage i stranačkog postupka. Mnogo je bilo reči upravo o tužilačkoj istrazi. U mnogim segmentima napadana su zakonska rešenja. Ali, sa druge strane, moram da kažem, u diskusijama nekih od naših kolega, bilo je pominjano da osumnjičeni ili okrivljeni ili optuženi nije u dovoljnoj meri zaštićen, da prava okrivljenog nisu u dovoljnoj meri zaštićena. Svako od nas, sagledavajući zakonska rešenja, bio je u prilici da podnese amandmane. Upravo ovaj dobar tekst zakona, bio sam u prilici da pokušam da popravim sa 11 amandmana, ističući da na član 202. koji smatram da isto treba donekle korigovati, da imamo priliku da to učinimo na Odboru za pravosuđe. U svakom slučaju, moram da kažem da mnogo dobrih rešenja u zakonu postoji, koji mogu da koriguju neku eventualnu nepravilnost u okviru tužilačke istrage. Postoji mogućnost i Predlogom zakona je definisana uloga sudije za prethodni postupak, upravo u slučaju potrebe da se koriguje nešto u tužilačkoj istrazi. Definisano je na koji način postoji mogućnost da se tokom postupka traži, upravo od sudije za prethodni postupak, intervencija. Opet moram da kažem da je uvedeno i ono što nije do sada postojalo. Mi smo do sada imali prigovor protiv optužnice i nakon rešavanja po prigovoru protiv optužnice, kretalo se u raspravljanje o optužnici. Mi ovog trenutka imamo, po Predlogu zakona, odgovor na optužnicu, na osnovu kog odgovora sudsko veće, iz člana 21. stav 4, može da odluči. Upravo na to rešenje postoji mogućnost podnošenja žalbe, i to neposredno višem sudu. Mislim da je to nešto novo gde se proširuje mogućnost stranaka u postupku, da se i u toj fazi postupka interveniše i koriguje neka eventualna greška. Do sada smo imali vanredno pravno sredstvo zahteva za zaštitu zakonitosti. Do sada je uloga tužioca bila u pogledu podnošenja zahteva za zaštitu zakonitosti, ne govorim o inicijativama za podnošenje zahteva za zaštitu zakonitosti. Ovog trenutka se Predlogom zakona dozvoljava mogućnost uloge same stranke, na primer okrivljeni u određenim situacijama može da pokrene zahtev za zaštitu zakonitosti. To do sada nije moglo. U svakom slučaju, teško je bilo pomiriti sve te zahteve koji su se postavili pred članove radne grupe, da stignemo do ovako kvalitetnog teksta zakona. Uvedene su neke nove institucije ili su detaljnije definisane. Između ostalog, definisan je posebno osetljivi svedok i pravilo i ispitivanju posebno osetljivog svedoka. Istina, postoji potreba, po meni, da se još jednom član 300. preispita i da vidimo da li postoji mogućnost da se i tu određene korekcije učine, s jedne strane, da se ne omogući brzo i efikasno sprovođenje postupka, ali, sa druge strane, da pokušamo da maksimalno zaštitimo prava okrivljenog i branioca, eventualno prihvatajući da po pravilu, a da samo izuzetak bude odsustvo okrivljenog iz određenih faza dokaznog postupka. Mislim da tu treba da budemo u prilici da saslušamo jedni druge i da svaku korisnu sugestiju ugradimo u Predlog zakona, da bi stigli do Zakonika o krivičnom postupku koji će biti za primer i diku ne samo u Srbiji, nego i u okruženju. Kolege su već govorile o instituciji, pravima i dužnostima stručnog savetnika. Smatram da je dobro što je to na ovaj način definisano. Kolege su govorile o instituciji jemstva i upravo tu kažem da u članu 202. smatram da bi, naročito u vezi sa članom 211, trebalo izvršiti određene korekcije. U članu 202. je definisano da postoji mogućnost polaganja jemstva, ne samo u slučaju ukoliko se okrivljeni krije ili se ne može utvrditi njegova istovetnost ili u svojstvu optuženog očigledno izbegava da dođe na glavni pretres i ako postoje druge okolnosti koje ukazuju na opasnost od bekstva, već je definisano da može da se položi jemstvo i ako je za krivično delo koje mu se stavlja na teret propisana kazna zatvora preko 10 godina, odnosno kazna zatvora preko pet godina za krivično delo sa elementima nasilja ili mu je presudom prvostepenog suda izrečena kazna zatvora od pet godina ili teža kazna, a način, izvršenje itd. su doveli du uznemiravanja javnosti. S jedne strane možemo da razgovaramo u uznemirenju javnosti, tu je otvorena mogućnost za zastupanje i jednih i drugih stavova. Donekle bih mogao da razmišljam o polaganju jemstva ukoliko je izrečena kazna od pet godina ili nešto preko pet godina, u takvoj situaciji dok se čeka da se ode na izdržavanje kazne zatvora, ali smatram da u slučajevima uznemirenja javnosti nema opravdanja za polaganje jemstva. Na stranu da razgovaramo o samom uznemirenju javnosti kao instituciji. U pogledu određenih drugih rešenja u Predlogu zakona, moram da kažem da je jako teško u ovih nekoliko minuta se osvrnuti na ceo zakon koji je u 608 članova. Ovaj tekst treba da reguliše jednu veliku oblast, ali smatram da je potrebno upravo ovde, pred svima vama i pred građanima Srbije, pomenuti nešto što do sada nije postojalo, a to je da je Predlogom zakona uveden novi institut odlučivanja prvostepenog suda povodom žalbe. Predviđeno je da ako se u žalbi iznete činjenice ili predloženi novi dokazi koji, prema oceni prvostepenog suda, mogu doprineti svestranom raspletu predmeta dokazivanja, može se ponovo otvoriti glavni pretres i nastaviti dokazni postupak. Time omogućavamo velike uštede, jer do sada smo bili u situaciji da predmet sa žalbom ode drugostepenom sudu, dok stigne na red, dok se odluči, ukoliko dođe do ukidanja presude, tek onda se kreće ponovo u izvođenje ovih dokaza, gde sada neposredno prvostepeni sud može u tom pravcu da učini određene dopune i onda da i sam predmet, kada se odlučuje o žalbi, ode kompletan, a ne da se vraćaju predmeti i da se time,prvo, gubi u vremenu a, drugo, da se povećavaju troškovi. Moram da kažem da ono što su neke kolege isticale da nije ovom tužilačkom istragom zaštićeno pravo okrivljenog u smislu važenja principa in dubio proreo, znači da se u slučaju sumnje primenjujeono što je povoljnije za okrivljenog. Smatram da je uvaženi kolega advokat, koji je o tome govorio, prevideo da je u članu 16. stav 5. Predloga zakona izričito navedeno "sumnju u pogledu činjenice od kojih zavisi vođenje krivičnog postupka, postojanje obeležja krivičnog dela ili primena neke druge odredbe Krivičnog zakona, sud će u presudi ili rešenju koje odgovara presudi, rešiti u koristi okrivljenog".U svakom slučaju, u slučaju postojanja sumnje, postoji važenje ovog principa. To je kolega Spasojević pomenuo, ali on nije tu, verovatno je tog trenutka prevideo samu tu odredbu. Drage kolege i koleginice, uvažavajući i vaše vreme, predlažem da se, kada budemo raspravljali ovaj predlog zakona o amandmanima, svi aktivno uključimo. Ima mogućnosti da se ovaj dobar Predlog zakona u određenim članovima koriguje i da stignemo do vrhunskog zakonika o krivičnom postupku, što ne sumnjam. U svakom slučaju, pozivam vas da u danu za glasanje, nakon usvajanja određenih amandmana, izglasamo zakonik o krivičnom postupku.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Hvala gospodine podpredsedniče, poštovani predstavnici Ministarstva pravde, dame i gospodo narodni poslanici, moja koleginica Milica Radović je u svom izlaganju, u jednoj sjajnoj analizi Predloga ovog zakona jasno i argumentovano istakla da je koncepcija novog ZKP potpuno pogrešno. Osnovni principi koji bi trebali da budu i pravi cilj vođenja krivičnog postupka, jesu pravičnog postupka i princip utvrđivanja materijalne istine. Zašto? Zato što svaki ZKP, bez obzira ko ga predlaže i ko ga usvaja treba da sadrži pravila koja će omogućiti pravičan postupak i koja će dovesti do toga da nevino lice ne bude osuđeno u tom postupku. Kao posledica ovako sprovedenog postupka svakako da je osuda, kazna za krivično delo koje je predviđeno krivičnim zakonom. Međutim, predlogom ovog ZKP potpuno je devalvirano načelo istine, pri čemu su mnoge moje kolege govorile i to stoji u ovom zakoniku i to se ne može sakriti i ne može se maskirati na bilo koji način jer istina u ovom zakonu nije cilj vođenja krivičnog postupka. Sa druge strane, zaista je smanjena, minimizirana uloga suda uz uvođenje takozvanog stranačkog, nekog paralelnog postupka odnosno istrage. Vi ste zakonom uveli pasivnost suda, tako što će dokaze izvoditi stranke, a sud će biti tu čisto da oceni i da vrši kontrolu iz pravnosti sudskog postupka. Zašto se to radi? Zato što ovaj zakonik je pobrkao pojmove brzog i efikasnog suđenja. Slažem se da je brzina vrlo važna, da su postupci u Srbiji trajali isuviše dugo ali brzina nije najvažniji element krivičnog postupka. Mi smatramo, zaista da je i pravičnost postupka i ravnopravnost stranaka i kvalitet presuđenja mnogo važniji od same brzine postupka. Predlogom ovog zakona stranke su samo formalno ravnopravne. Okrivljeni ne mora da ima branioca, a ne znam da li se neko iz Ministarstva pravde zapitao kakav je položaj okrivljenog naspram tužioca i za koga stoji kompletna logistika državnog aparata, a on pri tome nema branioca u postupku. Obavezna odbrana je propisana samo za teža krivična dela tako da većina okrivljenih može ali ne mora imati branioca. To će u praksi izgledati, znači, koliko para, droge, oružja, kriminala neka bitanga ima i za sebe, toliko će pravnih timova, toliko privatnih detektiva u svojoj odbrani, u traženju pomoći i dokaza za tu odbranu imati uz sebe. Činjenica je da je Predlog ovog ZKP u stvari jedan neuspešan pokušaj da se preslika situacija kakva Vlada u praksi veliko SAD i neke kolege su već o tome govorile, tamo 90% predmeta se završava nagodbom između tužioca i odbrane, a samo 10% ide u postupak, ali u kontinentalnoj Evropi, našem sistemu, svuda je gospodar dokaznog postupka. Najbolji primer jeste upravo Nemačka i mene iznenađuje da u nedavnoj poseti kancelarki gospođi Merkel nije istaknuto da je upravo zadržavanje ovog evropskog kontinentalnog prava uslova za priključenje EU, a ne da se Srbi odriču svojih institucija na Kosovu i Metohiji i da sami sebi seku ruku. Apsurdno je što vi, samozvani evropejci prihvatate da sa ovim zakonom u potpunosti napusti načelo Evropskog prava zarad dobijanja statusa za EU. Ukinuli ste, odnosno predlažete ukidanje dominantne uloge suda u postupku i kako je to jedan ugleda profesor Pravnog fakulteta u Beogradu rekao, pretvarate sud u stručni žiri koji će bodovati uspešnost u dokazivanju tužioca sa jedne strane i odbrane sa druge strane. Verovatno da će neke sudije koje su prošle kroz ovo vaše reformsko sito jedva dočekati ovakav zakon, pustiće stranke u arenu da se međusobno sukobljavaju, oni će se izmaći sa strane i razmišljati samo o tome kako da njihova presuda, njihova odluka bude potvrđena na višem sudu. Takođe je neko rekao, možda će se na ovaj način stvoriti višak sudija, možda će se primenom ovog ZKP doći do situacije manjak tužioca. Ne znam, zaista kako će se sve to konačno završiti ali znam svaki zakon koji je došao iz Ministarstva pravde morao da dođe na popravni u Narodnu skupštinu Republike Srbije tako da sam siguran da će i ovaj zakon ponovo vrlo brzo biti na dnevnom redu. Zakon predviđa javno tužilačku istragu i gospodin Palilić i gospođa Radović su jasno istakli da mi nemamo ništa protiv javno tužilačke istrage, ona bi trebalo da ubrza postupak, ona bi trebalo da uspostavi da tužilac bude znatno aktivniji u samom postupku. Verujte mi pre 12 godina sam bio na suđenju gde je tužilac zaspao, probudio se kad mu je cigareta dogorela u ruci, tad je bilo dozvoljeno pušenje u sudnici. Možda će ovaj postupak ovako predviđen ostaviti više mogućnosti i više vremena sudu da se bavi onim što je najznačajnije a to jeste kvalitet presuđenja i moći će da sagleda sve neke bitne činjenice u svemu ovome, ali ne verujem da će popraviti i da će uticati na brzinu samog postupka jer prikupljeni dokazi na ovaj način kako vi predviđate mogu biti zaista diskutabilni u daljoj fazi jer u samom glavnom pretresu, nisam siguran da će se postupak ubrzati ako se ima u vidu da ovi prikupljeni dokazi nisu sudski dokazi i to zaista jeste jedna velika zamerka ovom predlogu zakona i mogu se osporavati na glavnom pretresu. Takođe su i neprihvatljive konstrukcije koje predviđa ovaj predlog zakonika vezane za paralelnu istragu. Odnosno pravo okrivljenog da on prikuplja dokaze koji idu njemu u korist i smatramo da je to direktno suprotno načelu prezunkcijenevinosti jer u ovakvoj situaciji okrivljeni mora da prikuplja dokaze da on nije kriv. Pored ovoga istraga kako ste je zamislili nije usmerena na utvrđivanje istine i ne mogu da zamislim situaciju da će tužilac razmatrati i prihvatiti, biti zainteresovan da obrati pažnju na dokaze koji idu u korist okrivljenog. On je organ progona i on želi da pobedi u toj areni i u tom dvoboju. U Predlogu zakona postoji i mogućnost da osumnjičeni i njegov branilac prikupljaju dokaze u korist odbrane ali recite mi kakve su šanse okrivljenog da sasluša svedoke? Nikakve. Kakva policija, kakvo tužilaštvo, ko će omogućiti okrivljenom da izvrši saslušanje svedoka. Teret dokazivanja jeste na tužiocu, a sud će izvoditi dokaze na predlog stranaka, on može dati nalog stranci da predloži dopunske dokaze ili izuzetno sam će odrediti da takvi dokazi budu izvedeni. Međutim, ovo je interesantno, sud može izvoditi dokaze i onda kada njih nisu predložile stranke. Zašto bi to sud radio u ovoj situaciji. Njegov posao u ovakvom postupku nije da utvrdi istinu, on će pustiti i jednu i drugu stranu i kažem još jednom doneti odluku upravo da bude onakva kako bi bila potvrđena od nekog višeg suda kako bi neki njegov rezultat bio pozitivan na kraju godine i kako ne bi došao pod udar Visoko saveta sudstva. Na ovaj način, bojim se da je koncept čitavog zakona doveden do besmisla i da neće dati očekivane rezultate. Predviđeno je uvođenje stranačkog izvođenja dokaza i potpuna limitirana aktivnost suda. Što je nedopustivo. Recite mi molim vas, od kakvog značaja će biti u postupku izjavljivanja žalbe zbog pogrešno ili nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja. Znači, stranka dolazi u poziciju da žalbom napada činjenično stanje za koje je sama odgovorna, odnosno za njegovo utvrđivanje kako bi sudska odluka mogla da bude valjana. Ono što takođe smatram da je nedopustivo da se nalazi u ovom zakonu, u ovoj formi, jeste što zakon ne predviđa ograničenje sporazuma o krivici. Kako ste vi to napisali sporazum o krivičnom delu, valjda o izvršenju krivičnog dela treba da stoji u zakonu. Onda je stvorena mogućnost da se sklopi nagodba kod bilo kog krivičnog dela. Pa će okrivljeni i tužilac da se dogovaraju kod teškog ubistva, kod silovanja, kod pedofilije, kod trgovine ljudima. Znači svime onome što predviđa krivični zakon. Zaista je potpuno neshvatljivo zašto ste se poigravali sa definicijama u zakonskom tekstu. Vi ste u članu 2. uveli tri stepena sumnje. Pored osnova sumnje, osnovane sumnje, vi ste uneli i opravdanu sumnju. To je primer kršenja prezunkcije nevinosti. Šta će u ZKP definicija o organizovanom kriminalu, organizovane kriminalne grupe? Ovde stoji lišenje slobode je hapšenje, to piše u ZKP. Zašto niste onda zabrana napuštanja stana napisali kićenje narukvicom. Ovo je nedopustivo da ovako nešto stoji u procesnom zakonu. Na kraju tekst zakona je obiman, prenatrpan je normama od kojih su neke protivrečne, neke nejasne, a neke sasvim nepotrebne. Predlog ovog zakona predstavlja jedan krivično loš i ne doteran tekst koji ćemo mi pokušati iz DSS da popravimo i uredimo svojim amandmanima, ali se iskreno nadamo da u ovom obliku neće postati izvor prava u Srbiji. Bez obzira gospođo Malović na vaša očekivanja koja ste izneli u vašem uvodnom izlaganju, mi u DSS smo sigurni da građani Srbije očekuju da kada krivični sud izrekne presudu ona bude bazirana na istini, a ne na tome šta će stranke dokazati u postupku u nekom međusobnom duelu. Mislim da ako zakon bude usvojen u ovoj formi da će on izazvati uznemirenje javnosti i zbog toga DSS ne može da podrži ovakav predlog zakona o krivičnom postupku. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Petkoviću. Reč ima gospođa Maja Laušević.
Poštovani gospodine potpredsedniče, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, savremenici smo sveobuhvatne reforme pravosuđa i izmene procesnih zakona, pa tako je pred nama Predlog zakona o krivičnom postupku. Na prvom mestu osvrnula bih se na objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja. Do sada u toku rasprave bilo je reči o uvođenju tužilačke istrage, a šta to podrazumeva? Umesto izvođenja dokaza od strane suda po službenoj dužnosti, teret dokazivanja jeste na tužiocu. Nova uloga tužioca je u predistražnom postupku podrazumevala uređenje njegovih prava. Ona je decidno predviđena članom 43. Predloga zakona o krivičnom postupku, a to podrazumeva da javni tužilac rukovodi predistražnim postupkom, sprovodi istragu, zaključuje sa okrivljenim sporazum o priznanju krivičnog dela i sporazum o svedočenju, podiže i pred nadležnim sudom zastupa optužbe na ovom pretresu, a može i da odustane od nje, a takođe je ovlašćen da izjavi žalbu i podnese vanredne pravne lekove. Nadalje, u glavi 6. predloženog zakona posvećena je pažnja okrivljenom i braniocu. Predviđeno je da okrivljeni, dužan je da se odazove na poziv organa postupka i da obavesti organ postupka o nameri da promeni adresu. Što se tiče branioca mislim da je ovo dobro rešenje, jer pravo na pružanje odbrane u određenim postupcima, uslovljena je određenim profesionalnim iskustvom branioca, u postupku koji se vodi za krivično delo, za koje je propisana kazna zatvora od 10 godina ili teže krivične sankcije i branilac može biti samo advokat sa najmanje pet godina advokatske prakse, što mislim da je dobro rešenje. U predloženom zakoniku napravljena je distinkcija između dokaznih radnji i posebnih dokaznih radnji. O posebnim dokaznim radnjama, predloženi zakonik predviđa sledeće radnje, tajni nadzor komunikacije, tajno praćenje, simulovane poslove, računarsko pretraživanje podataka, kontrolisanost isporuka i prikriveni islednik. Primetno je da među posebnim dokaznim radnjama nema svedoka saradnika. Kao nove samostalne mere za obezbeđenje prisustva okrivljenog i za nesmetano vođenje krivičnog postupka, predviđena je zabrana prilaska, sastajanje i komuniciranja, zabrana napuštanja boravištai zabrana napuštanja stana i druge mere. Do sada nije bilo reči o tome da je članom 201. Predloga zakona, predviđeno restriktivno izricanje mere pritvora kao najteža krivična sankcija za prisustvo okrivljenog u toku krivičnog postupka. Mislim da su dobra rešenja ta koja su ovde prihvaćena, jer član 210. Predloga zakona kaže da se pritvor može odrediti samo pod uslovima predviđenim u ovom zakonu i da je dužnost svih organa koji učestvuju u krivičnom postupku da pružaju pravnu pomoć, da trajanje pritvora, a ovde je suština svedena na najkraće moguće vreme i da postupaju sa naročitom hitnošću, ako se okrivljeni nalazi u pritvoru. Proširena je mogućnost jemstva. Ono što me posebno raduje, jeste da su novine predložene u oblasti dostavljanja pismena, a trebalo bi u zvaničnoj meri da doprinesu efikasnosti krivičnog postupka, a pismena se dostavljaju poštom od službenog lica, organa koje je donelo odluku ili neposredno kod tog organa, preko pošte i druge organizacije registrovane za dostavljanje pismena. Svedoci smo svi da je dostavljanje vezivalo brojne probleme, kako u krivičnom, tako i u parničnom postupku, tako i u postupku koji se vodio u izvršnim predmetima, značajno je istaći da dostavljanje može izvršiti i na oglasnoj tabli ili internet stranici, što je potpuna novina organa postupka, uz saglasnost lica kome se dostavljanje ima izvršiti, ili punomoćnika prijem pismena, što je odredba koja postoji i u Zakonu o parničnom postupku, putem poštanskog faha ili elektronske pošte. Pitanje će biti rešeno osnovnim matičnim i materijalnim propisima, zakonom o prebivalištu i boravištu koji će se uskoro naći na sledećoj sednici Skupštine Srbije, pa smatram da rešenja koja su prepoznata u praksi kao problem, implementirana u predlog zakona i da se novim zakonom o parničnom postupku, zakonom o izvršenju i obezbeđenju koji stupa na snagu 18. septembra, imaćemo odlične rezultate u ovoj oblasti što se tiče procesnog zakonodavstva. Više detalja će biti kada budemo imali raspravu u pojedinostima.
Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS imaju najmanje 104 primedbe na predlog ovog zakonika, toliko smo formalno podneli amandmana, ali imamo i opštih primedbi o kojima želimo da govorimo, pošto ćemo o amandmanima u onom drugom delu. Tekst ovog zakonika o krivičnom postupku je sumnjiv i sa aspekta Ustava Republike Srbije, s obzirom na činjenicu da vi uvodite tužilačku istragu, a da javnog tužioca bira Narodna skupština na predlog Vlade Republike Srbije. Da li je ovo direktan uticaj izvršne vlasti na sudsku vlast? Mi kažemo da jeste, a vi ćete verovatno reći da nije. Vi ste u pravni sistem kroz ovaj predlog, pokušali ili pokušavate da uvedete mnoge delove iz anglosaksonskog sistema što je takođe neprihvatljivo i vi pokušavate da potpuno promenite pravni sistem Srbije i to na jedan nakaradan način i po nalogu EU. To je ono što ne smemo nikako da izostavimo. Ovaj tekst koji mi imamo, ovu debelu knjigu ispred sebe, na 202 strane su sadržani članovi predloga ovog zakonika, a na 262 strane direktive i sve ono što se hvalite da ste poslušali iz EU. To je za SRS apsolutno neprihvatljivo. Ne znamo odakle taj suicidni poriv u predstavnicima režima Borisa Tadića, šta još EU treba da vam uradi, pa da kažete, e dosta više, nećemo više da razgovaramo sa predstavnicima EU. Sve su nam uništili, odnosno uz njihovu pomoć vi ste uništili za ovih 11 godina. Uništili ste sve demokratske principe, milion ljudi je bez posla, na mestu bivših fabrika, veliki tržni centri, svaki dan novi otkazi, Srbe ubijaju u Haškom tribunalu, oduzimaju i otimaju nam KiM. Šta još treba, ljudi moji, da vam urade i da kažete, nećemo više da razmišljamo o ulasku Srbije u EU? Vi gazite preko svega toga i uporno slušate ono što vam nalažu neki trećerazredni službenici iz neke od evropskih zemalja, i onda nama ovde pričate, ne samo kada je u pitanju reforma pravosuđa, vi se onda nama hvalite kako je sprovedena neka sveobuhvatna javna rasprava, pa imamo stavove stručne javnosti o svakom predlogu koji nam ovde predstavite . Vi ste, gospođo Malović, govorili danas da je i ovaj predlog Krivičnog zakonika prošao javnu raspravu. Niste nam rekli ni jedno zvučno ime. Ko vam je ovo ocenio kao dobro? Kažete – profesori. Koji? Plagijatori – Gašo Knežević i Stevan Lilić. Dajte neko ozbiljno profesorsko ime, dajte neko ozbiljno ime iz stručne javnosti koji će da kaže da je ovo i u skladu sa Ustavom i primenjivo i dobro za naš pravosudni sistem. Nemate uopšte pravu stručnu ili javnu raspravu. Da imate, onda je nemoguće, znate da se ne bi pojavio bar jedan pravni stručnjak koji bi vam rekao da ovo nije dobro, čak i da je dobro, čak i da je odlično, pojavio bi se neko ko bi rekao da njemu iz nekog razloga nije dobro. Ne, imate javnu raspravu sa svojim istomišljenicima. Otprilike, pošto svaki zakon koji ovde predstavljate najpre u javnosti predstavi Slobodan Homen, i onda se ta javna rasprava zapravo svodi na javnu raspravu otporaša Slobodana Homena i državnog sekretara Slobodana Homena. Kada smo već kod gospodina Homena, i vi ste govorili ovde, predstavnici vladajuće većine, šta se sve uradilo u ovom vremenu dok ste ministar i dok vlada ova Vlada, šta je urađeno u oblasti pravosuđa. Nemamo vremena da se, govoreći o ovom zakonu, vraćamo na katastrofalnu mrežu sudova. Nadam se da ste do sada i vi toga postali svesni. Ne možete sresti nekog sudiju a da vas ne pita – aman, da li će ovo da se promeni? Sudije se žale koliko im se povećao broj predmeta, pa oni što putuju iz jednog mesta u drugo, a da ne govorimo o onima koji su ostali bez posla, koji i dan danas primaju platu. Sada Slobodan Homen, poznat, ako ste zaboravili da vas podsetim na dve stvari, najpre onu svežiju, sećate se one prepiske između Ćirića i njega, obojica su tada bili državni sekretari, Ćirić je sada ministar, o tome kada je Ćirić tražio od Homena da se obustavi izvršenje pravosudnih sudskih rešenja i odluka i takav neko nam preporučuje šta je dobro u pravnom sistemu. Ili, evo čitam srpsku "Politiku", recimo. Kada govori o Otporu i o tom periodu kada je tamo žario i palio Slobodan Homen, kaže – kada je reč o novcu treba napomenuti da je 2004. godine koordinator Otpora iz Subotice tražio kontrolu finansija Otpora od 1999. godine zbog sumnje da su tadašnji rukovodilac Slobodan Homen, advokat, sada državni sekretar u Ministarstvu pravde i njegov brat od tetke, Nenad Konstantinović, nezakonito raspolagali sa 10 miliona dolara koje su do 2004. godine dobili na ime pomoći iz SAD. Prema podacima iz SAD, do 5. oktobra 2000. godine, Otpor je primio preko 2,6 miliona dolara, a od februara 2001. do novembra 2002. godine još 800.000 dolara. Osim navedenog, ovde treba dodati još dva miliona dolara dobijenih za razne kampanje – borba protiv kriminala, borba protiv korupcije, zakon danas, ko je kriv i slično, a što sve skupa ulazi u pomenutih 10 miliona dolara. Kada su u pitanju članovi i aktivisti … (Predsedavajući: Gospođo Radeta, molim vas o Zakoniku o krivičnom postupku.) Gospodine Novakoviću, molim vas da mi dozvolite da objasnim zbog čega mislim da je Slobodan Homen kao državni sekretar nekompetentan da predstavlja u javnosti ovaj zakon kao dobar. Moje pitanje ministru Malović je da li je, pošto je nabrajano ovde, gospodine Konstantinović je nabrajao sve neke epohalne uspehe pravosuđa, u pravosuđu urađeno nešto na ovu temu koju sam sada spomenula? Ako jeste, kako je to završeno, da li je završeno, u kojoj je fazi? Javnost valjda to treba da zna. Gospodo u Ministarstvu pravdu, odavno ste već uveli haške principe u naše pravosuđe. Najpre ste to uradili u Specijalnom sudu i Tužilaštvu za ratne zločine i za organizovani kriminal. Zaista moramo da napomenemo kako je najrevnosniji u tome bio Vladimir Vukčević, to je ovaj tužilac za ratne zločine, koji se hvalio u jednoj televizijskoj emisiji kako je ostavio neko staro vino koje je trebao da popije saKarlom Del Ponte, kada je uhapšen Mladić. Svaki normalan domaćin u Srbiji staro vino i staru rakiju ostavlja da je otvori kada mu sin ide u vojsku, kada mu se oženi sin, kada dobije unuče, a Vukčević je čuvao staro vino da ga otvori sa Karlom Del Ponte, kada je uhapšen general Mladić. Ovde je rekao da on to nikada nije izgovorio, iako je na jednoj televizijskoj emisiji direktno to izgovorio, kao što se pohvalio da ga je Bramerc pipkao ispod stola za koleno kada su mu javili kada je uhapšen general Mladić. O tom gospodinu Vukčeviću govori i Kameron Manter, "Vikiliks". Jedna od "Vikiliks" depeša kaže – srpski tužilac za ratne zločine, Vladimir Vukčević, rekao je 16. aprila 2008. godine pravnom savetniku ambasade da oslobađajuća presuda Haradinaju ima negativan uticaj na haško suđenje lideru SRS, Vojislavu Šešelju. Vukčević je rekao da Šešelj primenjuje istu strategiju kao Haradinaj, zastrašivanje svedoka, budući da je uvideo koliko je bila uspešna ta taktika u slučaju Haradinaj. Neki svedoci, uključujući jednog saradnika koji je ranije svedočio u predmetu "Ovčara" pred beogradskim sudom već su izrazili zabrinutost za ličnu bezbednost, rekao je Vukčević. Zbog ove laži gospodin Vukčević moraće da odgovara. Već su pokrenuti određeni postupci u kojima ćemo da vidimo da li će da potvrdi ovo, da dokaže ove svoje gnusne laži. Zamislite, gospođo Malović, kada bi ovo, ne daj Bože, istina. Čija bi to bila odgovornost? Pa, Vladimira Vukčevića. Kako bi on to kao tužilac, kako ga ovde zovu, lokalni tužilac, kaže Manter, za ratne zločine, ako on zna da se tako nešto dešavalo zašto nije ništa preduzeo. Naravno, on je lagao. Radi ilustracije kako vi to primenjujete haški princip u našem pravosuđu, izneću nekoliko karakterističnih delova, odnosno elemenata iz suđenja prof. dr. Vojislavu Šešelju pred Haškim tribunalom i objasniću na koji način je Vojislav Šešelj u potpunosti raskrinkao Haški tribunal. (Predsedavajući: Gospođo Radeta, izvinjavam se, ali Zakonik o krivičnom postupku, koji je predlog, ne primenjuje se u Haškom tribunalu, pa vas molim da se vratite na temu i da raspravljamo o Predlogu zakonika o krivičnom postupku srpskog.) Gospodine Novakoviću, sve vreme govorim, samo ne znam zašto ne razumete, da uvodite tribunalizaciju našeg pravosuđa. To vam objašnjavam, žao mi je što ne razumete. Ne govorim o Pravilniku i Statutu Haškog tribunala nego o Predlogu krivičnog zakonika koji nam predstavlja u ime Vlade gospođa Snežana Malović, koja je kada je pretstavljala u uvodnoj reči ovaj zakon rekla da ovaj zakonik predviđa sporazumno svedočenje okrivljenog i osuđenog. Eto, to se dešava u Haškom tribunalu. Na koji način? Tako što islednici Haškog tribunala prikupljaju izjave od nekih budućih svedoka, to rade pod pritiskom, pokušavajući da ih korumpiraju, rade tako što prete. Zato je Vojislav Šešelj podneo krivičnu prijavu protiv 44 lažna svedoka koji su se pojavili u procesu protiv njega zato što su, koristeći ovo što vi sada predviđate u ovom zakoniku, zato što su iznuđivali pod pretnjom prinudnom i ucenom izjave od tih eventualnih svedoka, Vojislav Šešelj je podneo krivičnu prijavu i protiv tužilaca u Haškom tribunalu koji su učestvovali u tome. Govorite o specijalnom statusu za zaštićenog svedoka. Em je zaštićen svedok, em još ima specijalni status. Kaže – posebno osetljivi svedok. Na šta je to posebno osetljiv? Na pare? Kupovaćete svedoke, kao što ih kupuju u Haškom tribunalu. Da, i onda ćete imati presude po onoj narodnoj - dva bez duše, jedan bez glave. Imali smo mi to već ovde u mnogim procesima koji su se posle nekoliko poslednjih godina odigravali u srpskom pravosuđu. Treba li da vas podsećam na slučaj "Ovčara"? Ne smete da pomenete da je za zločin na Ovčari kriv Aleksandar Vasiljević, odnosno odgovoran. Kaže - kad su Hrvati hteli da pokrenu i najavili pokretanje nekog postupka protiv njega, onda kaže Slobodan Homen - nije vreme da se sada o tome raspravlja, kao da postoji neko vreme koje jeste ili nije za razotkrivanje ratnih zločina. To vreme, uvek postoji. Imate Dulovića, koji se pojavljivao kao lažni svedok i u Beogradu i Haškom tribunalu, više puta. Zamislite, taj njegov dnevnik famozni koji je dopisivao, koji je falsifikat, sud u predmetu Mrkšić nije uzeo u razmatranje, odnosno odbacio je to kao dokaz, a posle toga ponovo ga zovu da svedoči u postupku Vojislava Šešelja. Dakle, to ćete vi da radite, nažalost, u našem srpskom pravosuđu. Kažete – ako okrivljeni neće branioca, branilac će imati ograničena prava. Koja će imati prava ako ga neće okrivljeni, gospođo Malović? Ako okrivljeni neće branioca, onda mu niko ne može nametnuti branioca ni sa ograničenim ni sa neograničenim pravima. Treba li svi okrivljeni u Srbiji da štrajkuju glađu, kao što se Vojislav Šešelj štrajkom glađu doveo na ivicu života i smrti, da se izborio da se brani sam? Da li to tražite i od svih okrivljenih u nekim postupcima u Srbiji? Kako vam pada na pamet da kažete - ako okrivljeni neće branioca, branilac će imati ograničena prava? Neće imati nikakva, ne sme da se pojavi u sudnici ako ga neće okrivljeni. Nadam se da to morate da prihvatite kao jednu tekovina savremenog međunarodnog prava, gospođo Malović. Govorite o tome da branilac sa praksom od pet godina može biti branilac po službenoj dužnosti. To je prilično neverovatno. Ako neko položi i završi Pravni fakultet, položi advokatski ispit, još ste sad uveli i akademiju, master, šta sve ne, sve to završi i vi ćete onda, šta ćete, da licencirate advokate koji će raditi za državu? Doduše, kažu ovi što sad rade da ih dugo niste platili, ni veštake, ni svedoke, ni porotnike. Ne znam kako ćete obezbediti onda ove po službenoj dužnosti advokate sa više od pet godina radnog staža? Dakle, ovo je takođe neustavno i ovo je diskriminacija i nemate pravo ovo da radite, gospođo Malović, ni vi, niti predstavnici, niti ostali u Vladi koji su nam ponudili ovakav zakon. Dakle, imali smo opet, pošto govorite o ovim specijalnim svedocima, takođe moram da pomenem primere iz Haškog tribunala, iako se gospodinu Novakoviću to ne sviđa, ali samo da bi vam kazala koliko je to loše. Imamo primer, recimo, gde svedok u jednoj izjavi, radi se o svedoku takođe iz predmeta Vojislava Šešelja, a taj svedok je govorio o zločinima koji su se desili u Zvorniku. Kaže da u prvoj izjavi koju je dala predstavnicima muslimanske vlasti nigde ne pominje ni Šešelja, ni "šešeljevce". U drugoj izjavi koju je dala predstavnicima Haškog tribunala takođe to ne pominje, ali u toku svedočenja pominje čak neki diverzantski Šešeljev odred. Dakle, rade po narudžbi, rade onako kako traže, svedoci govore ono što Haški tribunal traži od njih. Svedoci se kupuju parama, kupuju se useljavanjem u treću zemlju, pretnjama i ucenama. Vi to sada sve, nažalost, precrtavate u ovaj zakonik o krivičnom postupku i hvalite se ovim zakonikom. Verujte, nemate čime da se hvalite. Govorile su ovde kolege koje će glasati za ovaj zakon koji su sve veliki procesi završeni u ovih nekoliko poslednjih godina. Nije vama zakon bio problem da ne dozvolite da recimo Šarić pobegne iz zemlje. Ali, naravno vi, ne mislim vi lično, ali od vas lično u jednoj televizijskoj emisiji sam čula da je Šarić toliko moćan da može da utiče na sve vlade u regionu. Naravno, zaključujem, onda i na Vladu Republike Srbije. Zaštoje, recimo, on pobegao? Nije vam smetao postojeći Zakon o krivičnom zakoniku, Krivični zakonik da ga zadržite. Zašto niste našli načina da napišete pravu poternicu za Stankom Subotićem Canetom? Pričali ste – zato što niste imali određeno krivično delo itd. Nije tačno, on je pre dva dana u video obraćanju novinarima putem video linka, čovek lepo rekao da je finansirao DS, da je ne znam koliko para dao Ružici Đinđić. Zato on može da pobegne. Onda se hvalite – uhapšen je, vodi se postupak protiv Šarančića, protiv ovog direktora za puteve, Jocića itd, a ne pominjete npr. Gorana Kneževića. U kojoj fazi postupak, gde je Goran Knežević objašnjavao kako je čuvao pare DS ne znam u kojim količinama u opštini u Zrenjaninu, 200 miliona? Gospođo Malović, govorićemo u pojedinostima o svih ovih 104 naših primedba, kada je u pitanju ovaj zakon, ali ovo vam je veoma loš predlog. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Dejan Mirović.
Koliko imamo vremena?
Preko 45 minuta.
Zahvaljujem. Pažljivo smo slušali uvodne reči ministra i videli smo da se insistira na preuzimanju delova ili pravnih pravila iz anglosaksonskog prava. Smatramo da je to pogrešno, ne samo zbog toga što se radi o činjenici da je svakom studentu prve godine Pravnog fakulteta jasno da Republika Srbija pripada kontinentalnom pravnom sistemu, već što se radi o činjenici da i stručna javnost, kao što su i moje kolege govorile pre mene i ugledni profesori Pravnog fakulteta koji se bave krivičnim i procesnim pravom, kao što je gospodin Milan Škulić, koji nije član SRS, tako da nema dileme da li smo subjektivni ili ne, jednostavnoje izrazio u toj tzv. pod navodnicima javnoj raspravi o ovom zakonu ozbiljne kritike i ozbiljnu sumnju u ovaj nacrt, tj. u ovaj predlog zakona. Podsetiću vas, ministre, da je predstavnik vašeg tima za izradu ovog zakona gospodin iz Apelacionog suda, gospodin Majić, imao kao nekakav duel sa gospodinom Škulićem u dnevnom listu "Politika". Doslovno citiram gospodina Škulića, profesora krivičnog procesnog prava, koji kaže da je ovim predlogom zakona potpuno izbrisano načelo istine. Vi sigurno znate šta je načelo istine jedan uvaženi kolega iz DS ovde je pominjao gospođu Zagorku Jekić, to je ova knjiga i svaki student Pravnog fakulteta u zadnjih 20 godina kada je polagao krivično procesno pravo je koristio ovaj udžbenik. U ovom udžbeniku piše da je načelo istine obaveza pre svega utvrđivanja od predsednika sudskog veća, ne od Tužilaštva, od tužioca, već od sudskog veća i sudijane može biti po ovoj definiciji neutralan u jednom procesu. Mislim da je to potpuno jasno i ovo opet pokazujem da ne bi ispalo kao što neke kolege uvažene iz DS govore da struka i pravo i krivično procesno pravo stoje iza njih. Znači, ovo je dokaz koji se ne može osporiti. Takođe, gospodin Škulić navodi da je jednostavno neuporedivo primenjivati načela iz anglosaksonskog prava na naše prilike. Daću vam jedan konkretan primer. Vi sigurno znate da je u Engleskoj moguće da neko bude advokat, i to ponavljam advokat, a da nije završio pravni fakultet. Najpoznatiji primer je gospođa Margaret Tačer. Dakle, to je nešto što se ne može primenjivati ovde i da ne ulazim u druge detalje da tamo ne postoji faktički ni Ustav itd. Potpuno je pogrešno da se tako nešto primenjuje u našem pravnom sistemu. Možete reći da EU to traži od nas, možete reći da su to standardi EU, da se ne radi samo o anglosaksonskom pravu, međutim, to nije tačno. Vi ste ovde, kao što je rekla gospođa Vjerica Radeta, naveli na nekih 200 i nešto strana i vidim da je to neki manir koji se ponavlja u svakom zakonu, izjavu o usaglašenosti sa akikomuniterom, sa pravom EU. Na tih 268 strana se navodi usklađivanje sa direktivom EU, tj. tačnije Evropskog parlamenta i Saveta iz 2010. godine. Mogu ovde da vam govorim 15 minuta o tome, da ta direktiva nije usaglašena sa srpskim pravom, jer ste vi to naveli u formularu i na više mesta piše -neusaglašeno, nemoguće za primenu itd. Dakle, sami sebe demantujete i navodite da jedna direktiva EU nije primenjiva u srpskom pravnom sistemu. Takođe, začuđen sam i ne mogu da verujem da niko nije postojao u tom timu koji je izradio Predlog zakona, da ne znate, ne vi lično, nego u tom timu da jednostavno, nije tačan prevod direktive EU, već se u pravnoj teoriji - Budimir Košutić, Mirko Vasiljević, ko god se bavi evropskim pravom, koristi termin uputstvo. Dakle, uputstvo zato što je to pravilan prevod, a ne direktiva. Direktiva već podseća na nešto što je obavezno u celosti, na nešto što se koristi u vojnim stvarima, a uputstvo je nešto što je okvirno i nešto što nije obavezujuće za države članice EU, a mi koliko znam, i hvala Bogu, nismo članice EU. Prema tome, potpuno je neprikladno da se jedan tako značajan zakon, jedan zakon koji ima preko 600 članova opravdava, tako što se poziva na jednu direktivu koja nije, tačnije uputstvo, koja nije obavezna i za države članice EU. Takođe, vi govorite o obrazloženju, vi tačnije pišete u obrazloženju Predloga zakona, da je Predlog zakona usaglašen sa članovima Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i prelaznim Trgovinskim sporazumom. To je, morate da priznate, glupost. Prelazni trgovinski sporazum se odnosi na ekonomske delove Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i nema nikakve veze sa Zakonom o krivičnom postupku. Takođe, što se tiče obrazloženja koji, navodno, treba da nam dokaže da se radi o usaglašenosti sa pravom EU, ispod rubrike – usaglašenost sa primarnim izvorima EU, ne stoji ništa. To je neverovatno. Vi ste se usaglasili sa SPP, sa sekundarnim pravom EU, ali nema ni govora o, na primer, Sporazumu iz Lisabona koji je važeći, a može se reći, jedna vrsta "Ustava" EU. Tu nema ni reči o obrazloženju, što pokazuje da taj koji je pisao to obrazloženje zakona, nema pojma o evropskom pravu. Bolje bi bilo malo tačnije da se rade te formulacije, jer ovo je sramota za nekoga ko piše prateći tekst obrazloženja ovako važnog zakona. Što se tiče ove činjenice, nije mi jasno, i pitam vas – da li će se primeniti, ako se već ne spominje u obrazloženju zakona, delovi Lisabonskog sporazuma koji govore da će se uskoro formirati jedan opšti evropski tužilac, koji će imati nadležnosti za sve države članice EU, ako su finansijski interesi EU ugroženi. Radi se o jednoj veoma ozbiljnoj pravnoj problematici i neozbiljno je, a i neprikladno da se tako njoj pristupa u Predlogu ovog zakona. Što se tiče samog zakona, smatram, a takođe su i moje kolege to iznele pre mene, da su veoma sporne odredbe koje se tiču zaštićenih svedoka. Priznaćete da se radi o jednoj materiji koja se regulisala i u zemljama koje ste naveli, ako se ne varam u uvodnom izlaganju kao uzore, to su Nemačka i Italija. Konkretno, u Italiji postoji iskustvo u borbi kriminala, iskustvo u radu sa zaštićenim svedocima koje ste vi demonstrirali da ga uvažavate time, ako se ne varam, jednoj sudnici dali ime gospodina sudije Falkonea. Sa druge strane, podsetiću vas da vi u ovom predlogu zakona navodite da zaštićeni svedok može da svedoči pod zaštitnim merama – da se ne zna njegovo ime, da se ne zna njegov izgled, da se čak istrembluje glas i identitet. Ministre, podsetiću vas, a vi to sigurno znate kao pravnik, da je najpoznatiji proces protiv kriminala i mafije u Italiji čuveni "Maksi proces" iz 1986 – 1987. godine, gde je optuženo negde preko 400 pripadnika Koza nostre. Glavni svedok, zaštićeni svedok kome su ubili dvoje dece, bližu i dalju rodbinu, sve njegove saradnike, bio je gospodin Tomazo Bušeta. Priznaćete da je to ipak jedno svedočenje koje je osetljivo, kako vi koristite u Predlogu zakona definiciju. Sama činjenica da se odigravalo to suđenje u bunkeru koji je tada koštao 100 miliona dolara. Međutim, taj gospodin, bivši kriminalac, svedočio je bez ikakvih zaštitnih mera. Konkretno vas pred javnošću pitam, pred svim poslanicima – da li je moguće da postoji veća opasnost u Republici Srbiji za zaštićene svedoke od ove koja je čuvena u pravnoj teoriji, u pravnoj praksi, u svim suđenjima koji se bave posebno osetljivim zaštićenim svedocima. Dalje neću govoriti o ovome, vi sigurno znate kako su prošli i kako su ubijeni sudije Falkone i Borselino, i kako je to suđenje bili suđenje visokog rizika. Nema logike da je to moguće upoređivati sa situacijom, bez obzira što postoji kriminal u Republici Srbiji. Takođe, pitao bih vas, a vi govorite u obrazloženju da postoji navodna ravnopravnost oružja, kako je to moguće? Sa jedne strane imate državu, imate sa jedne strane tužilaštvo, koji po budžetu Republike Srbije 2011. godinu na raspolaganju imaju nekoliko desetina miliona evra u svojoj kasi, a sa druge strane, imaćete okrivljene koji mogu da imaju prosečnu platu u Republici Srbiji od 30.000 dinara, koji moraju da plaćaju advokate, koji moraju da plaćaju dodatne troškove i sada govorite o nekakvoj ravnopravnosti oružja. Priznaćete, logičko, jezičko, bilo kakvo sistematsko i istorijsko tumačenje govori da je to besmislica. Besmislica je, jer ne može postojati ravnopravnost između takve dve strane. Jedina garancija ravnopravnosti je sudija, predsednik Sudskog veća, Sudsko veće. To je nešto što nam elementarna logika, pravno tumačenje, jezičko tumačenje, ili kako god hoćete, govori. Takođe, moram vas upozoriti kao pravnika i kao nekoga ko je nadležan za pravosuđe u ovoj zemlji, da preterana upotreba zaštićenog svedoka dovodi do drugog fenomena do pojavljivanja lažnih svedoka. Gospođa Vjerica Radeta vam je navela proces Vojislava Šešelja, a ja ću vam dati konkretan podatak. U tom procesu postoji 40 lažnih svedoka. Četrdeset. Od tog ukupnog broja svedoka su negde oko dve trećine zaštićeni. Imate direktnu vezu između tzv. zaštićenih svedoka, između preuveličavanja opasnosti i davanja lažnih zaštitnih mera, i pojave lažnih svedoka. Zato mislim da su ove odredbe Predloga zakona štetne i da će dovesti do ogromne i masovne pojave lažnih svedoka u ovim procesima. Mogu vam navesti koliko god hoćete primera iz domaćeg pravosuđa, ali mislim da je najpoznatiji, i vi to znate, a naravno neću navoditi imena, primer suđenja na Ovčaru. Sigurno znate da su dva zaštićena svedoka, neću im pominjati imena, jedan drugoga optuživali u unakrsnom ispitivanju i iznosili najgore laži i optužbe jedan za drugog. Ispostavilo se, a to smo posle videli u njihovom svedočenju u Haškom tribunalu, da se radi o patološkim ubicama, ratnim zločincima i to su ljudi koji jednostavno nisu dostojni da bilo šta govore kredibilno. Postoje opasnosti i mislim da je ovo olako napravljen zakon i da se radi o jednoj materiji koja se godinama mora pripremati, i jednostavno, mora se sa jednim ozbiljnim pristupom, ne samo što se tiče primene anglosaksonskog prava, što je pogrešno, ne samo što se tiče tzv. usklađivanja sa evropskim pravom, već i ovih pojava tzv. svedoka, u stvari, lažnog svedoka. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik gospodin Mirko Munjić.
Gospođo ministre, kada čovek pročita sve odredbe ovog predloga zakona, a posebno kada se zadrži na onim odredbama koje predstavljaju, kako vi kažete u obrazloženju ovog predloga zakona, novine, onda se sami po sebi nameću određeni zaključci. Prvi zaključak koji se nameće, čitanjem Predloga ovoga zakona, jeste da u stvari ništa bolje po ovom pitanju nismo mogli ni očekivati. Zašto? Pa zato što je ovo jednostavno logična posledica svega onoga što vi od 2008. godine pa do danas nazivate – reforma srpskog pravosuđa. I to od uređenja sudova, od izbora sudija i tužilaca, pa do ovih suštinskih zakona, zakona o krivičnom postupku i zakona o parničnom postupku. Ovaj zakon, kao i onaj koji ćemo imati stura, jednostavno, gospođo ministre, predstavlja tačku na i), kako na onih 100 miliona dolara, tako i na kompletnu reformu srpskog pravosuđa. Za tu reformu srpskog pravosuđa, gospođo ministre, vama više izgleda i nisu potrebne kritike. Nisu vam potrebne kritike jer jednostavno vi ste ovde sami sebi dovoljni. Mi smo vas puno kritikovali kada ste iznosili predloge ovih zakona iz oblasti reforme pravosuđa, ali, kažem, vi ste sami sebi dovoljni. Ako to ne verujete, onda pročitajte Vikiliksa, pa ćete videti tamo, sve možete videti, i kako ste uređivali sudove, kako ste izabirali sudije, kako ste izabirali tužioce, kako ste tamo ogovarali jedni druge pred Amerikancima i sve ostalo što je vezano za reformu pravosuđa. Sve se tamo može videti. Zbog svega ovoga, dakle, jedan opšti zaključak je da je ovaj predlog zakona o krivičnom postupku samo logična posledica te vaše reforma pravosuđa, a ovaj zakon, u odnosu na ovlašćenja koja dajte tužiocu i ovlašćenja koja ostavljate sudu u predkrivičnom bivšem postupku, zaista predstavlja nešto zašta se može reći da će biti dobar samo za one sudije koje su došle u sud i izabrani iz zemljoradničkih zadruga i one sudije čija je glavna referenca da su dobri partijski drugovi. Ovaj zakon će samo za njih biti dobar, a za ostale nisam siguran. Drugi zaključak koji se sam po sebi nameće, čitajući Predlog ovog zakona, jeste da ste vi ovde u stvari izgleda imali zdušnu pomoć. Čini se da su vam ovde zaista dosta pomagali. Rekao bih da je ovde direktna pomoć bila možda i od nekog atašea iz američke ambasade ili nekog stručnjaka iz Haškog tribunala, jer jednostavno kada se ove novine imaju u vidu takav logičan zaključak se sam po sebi nameće. Zašto? Jer ovo je jednostavno svojevrsna mešavina kontinentalnog, anglosaksonskog i haškog krivičnog procesnog prava. Da sada krenemo od nekih konkretnih stvari. Potpuno uvođenje tužioca, gospođo ministre, u dosadašnji predkrivični postupak, dakle uvođenje tužioca u istragu, gde tužilac postaje alfa i omega u prikupljanju dokaza, a sud postaje samo nemi posmatrač u ovom delu, u utvrđivanju materijalne istine, što treba da bude suština ovog postupka, je nešto što apsolutno nema utemeljenja, niti u Ustavu Republike Srbije, a posebno u našoj krivično procesnoj praksi. Pored toga, gospođo ministre, van svake pameti je da se kompletan predkrivični postupak, da se kompletan istražni postupak daje u ruke jednog čoveka, pa makar on bio i taj vaš famozni javni tužilac. Koga vi, gospođo ministre, mislite da ubedite da će ovakav zakon o krivičnom postupku omogućiti zaštitu osnovnih prava okrivljenog, da će ovakav zakon o krivičnom postupku doneti potpuno razjašnjavanje činjenica vezanih za krivično delo? Dalje, gospođo ministre, vi dajete mogućnost tužiocu da zaključi sporazum sa okrivljenim, da zaključi sporazum o priznavanju okrivljenog da je učinio krivično delo, da zaključi sporazum o vrsti, meri ili rasponu kazne, ili druge krivične sankcije, i da zaključi sporazum u pogledu imovine proistekle iz krivičnog dela, koja će biti oduzeta. Gospođo ministre, samo u ove tri stavke koje sam nabrojao, evo prostora za manipulaciju. Vratiću vas samo kratko na Zakon o oduzimanju imovine stečene krivičnim delom. Ako se sećate, gospođo Malović, vi ste tim zakonom predvideli u jednom delu da se deo imovine, koja je stečena krivičnom delom, može ostaviti učiniocu krivičnog dela ako je ona neophodna za njegovo izdržavanje. Gospođo ministre, pitajte onu opljačkanu sirotinju da li je ovo dobro? Pitajte ih da li je dobro da se i jedan dinar od opljačkane imovine ostavi učiniocu krivičnog dela na njegovo izdržavanje? Izvinite, pa tamo gde on ide ne bi trebalo da mu treba ni kaiš, ni pertla, ni ništa, a vi mu ostavljate deo ukradene ili deo imovine stečene krivičnim delom. Šta radite sad sa Predlogom ovog zakona? Gospođo ministre, vi idete još dalje. Nekome je izgleda bilo malo što ste predvideli Zakonom o oduzimanju imovine stečene krivičnim delom, pa sad ovlašćujete javnog tužioca, pazite, da može da pregovara sa okrivljenim o imovini koja je stečena krivičnim delom, pa mu čak i ne postavljate nikakve uslove. Ne postavljate mu nikakvo ograničenje u tom pregovoru. Neka pregovara tužilac kako mu se prohte, je li tako? Bez ikakvog uslovljavanja. Čak u članu 318. Predloga zakona o krivičnom postupku predviđate i kojim regulišete odvijanje ovog sporazuma, umesto da predvidite da će se sporazum obavezno odbiti, ako je tužilac npr. u pogledu imovine koja se oduzima postigao štetan sporazum po državu, po oštećenog. Ne, vi tu čak predviđate neke proceduralne razloge, nikako suštinske, samo proceduralne. Da li je to ono što je intencija predlagača u ovom delu? Da li ste to slučajno uradili ili namerno? Jednostavno, ko vama daje pravo da javni tužilac raspolaže na ovakav način sa imovinom koja je stečena krivičnim delom? Da li je to njegova očevina? Da li je to vaša očevina? Čija je? Ne može tako da se pregovara sa imovinom koju je neko stekao krivičnim delom. Dalje, vi u ovaj zakon uvodite institute zaštićenog, posebno osetljivog, pa onda posebno osetljivog svedoka. Zatim, predviđate korišćenje moderne informacione i komunikacione tehnologije. Predviđate i mogućnost kada je prisustvo optuženog otežano zbog bezbednosnih i drugih razloga, kako kažete, da ovaj može učestvovati na sednici, pazite, putem prenosa zvuka i slike. Ovo vam je stvarno pravo rešenje. Objasnite nam, gospođo ministre, koji su vam to bezbednosni razlozi zbog kojih je otežano da počinilac krivičnog dela bude prisutan na svom procesu? A koji su to drugi razlozi? Pogledajte kako dajete širok pojam – otežani razlozi i drugi razlozi. Koji su to otežani, a koji su drugi? Valjalo bi da nam to objasnite, bilo bi to zaista zanimljivo. Zbog čega to optuženi iz nekih bezbednosnih razloga ne može da prisustvuje? Ili, gospođo ministre, kada je ovo isto u pitanju, da li vi to možda priznajete nemoć države da u svakom momentu obezbedite da okrivljeni bezbedno prisustvuje svom procesu? Ili da li u ime nekog drugog priznajete nemoć policije i drugih bezbednosnih organa? Jeste li vi po ovom pitanju konsultovali gospodina Dačića? Da li je on za to da ne može da se u svakom momentu obezbedi prisustvo okrivljenog? Ko je to moćniji od policije, pa vi to priznajete u ovom zakonu, pa ne možete da ga privedete, ili možda smatrate da je možda bolje da negde sa Ženevskog jezera, iz nekog apartmana, iz udobne fotelje neki okrivljeni putem video linka, ili šta ja znam, daje svoju odbranu? Na kraju, ali ne zbog toga što su iscrpljene teme, rekli smo da smo podneli puno amandmana i o njima će sigurno biti dosta reči. Reći ću još samo nešto o jednom institutu koga ste vi predvideli u ovom zakonu o krivičnom postupku, a to je institut koji predviđate članom 14. Predloga zakona, dakle, suđenje u razumnom roku. Gospođo ministre, suđenje u razumnom roku, ko vama da veruje da ćete vi dosledno sprovoditi i poštovati ovaj princip? Ko vama da veruje, kad se niko, jednostavno niko nije oglasio na pravi način od ove države, od ove vlasti za suđenje od devet godina, koje ne da nije u razumnom roku, nego je van svake pameti, koje se održava u Haškom tribunalu, protiv našeg državljanina? Ko onda da vam veruje da ćete vi poštovati ovaj princip ovde, ako ga do sada niste poštovali? Baš vas briga i za Vojislava Šešelja i za njegovu porodicu i decu i unuke i sve. Ko onda vama da veruje da ćete vi ovaj princip poštovati i ko vama uopšte da veruje više bilo šta? Hvala.
Jedanaest minuta i trideset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić i on je poslednji prijavljeni na listi govornika. Imate 23 minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Neću da vam pričam šta sve objavljuje "Vikiliks", to ćemo da objavimo, biće tomovi knjiga, ima 200 i nešto hiljada depeša o Srbiji. Međutim, gospođo Malović, preporučio bih vam, kada se sutra vratite u kancelariju, da prvo tražite od VSS da se razreši Siniša Važić. Objavljeno je kako je išao da cinkari državu američkoj ambasadi. Doduše, i Saša Vukadinović je prodavao informacije, vidim da je i Miki Rakić vrlo aktivan, i on se razume u pravosuđe i on se pita oko pravosuđa. Ni jednom rečju niste rekli da li će ovaj zakonik da se primenjuje na teritoriji KiM. Da li ste zaboravili? Građani moraju da znaju, ovo što sada imamo na dnevnom redu, verovatno je ostalo još nekoliko predloga zakona, to su poslednji izdisaji reforme pravosuđa, po zamisli SAD, koji su dali 100 miliona dolara za ovu reformu, gospođo Malović. Žele tribunalizaciju srpskog pravosuđa i to ide po etapama. Kao što vidite, svaka etapa koju ste radili u reformi pravosuđa, bila je katastrofalna. Sada da pričamo malo o Zakoniku o krivičnom postupku. Zašto kažem tribunalizacija? Po novom rešenju sudija može da odobri da se vrši tajno snimanje da bi se utvrdilo da li je dotično lice izvršilo neko krivično delo. Ko to treba da sprovede – BIA. Ko je na čelu BIA – Saša Vukadinović. "Vikiliks" kaže da prodaje informacije američkoj ambasadi. Džabe ste onda ovo radili, nema potrebe ovo da radite. Dalje,imali smo Natašu Kandić koja zastupa ljude u sudu, iako je sociolog. Imali smo Natašu Kandić koja čuva svedoke u svom stanu, imali smo Natašu Kandić koju plaća Haški tribunal, odnosno Tužilaštvo, ona daje ključeve svojim svedocima, ona poziva svedoke iz inostranstva, organizuje transport, vodi nekog advokata, bivšeg sudiju da izigravaju neki postupak. Kako je to moguće? Moguće je. Vi ste dozvolili takvu funkciju nekome u našem pravosuđu. Malopre smo čuli od "otporaša" Nece kako je sve epohalno urađeno od kada ste došli na vlast. Zašto niste rešili predmet Gorana Kneževića, kad je sve epohalno? Da vam malo pomognem, ne treba nikakva promena zakona da se reši, recimo, ubistvo gardista na Topčideru. Odete kod Borisa Tadića, pitate njega i on će sve da vam kaže: kada, ko, ko su pukovnik Đenić, pukovnik Jevđović. To vojska sve zna, ali nećete. Dalje, ko je omogućio da veći značaj u krivičnom postupku ima, navodno, advokat porodice neke žrtve, poput Srđe Popovića, koji sada drži predavanja svima, a on je potpisao peticiju da se bombarduje Srbija? Imamo institut svedoka saradnika, primenjen je u Sudu za organizovani kriminal i za ratne zločine. Za ratne zločine nekoliko svedoka saradnika, izvršioci krivičnog dela. Šta im je zajedničko? Zajednički advokat iz Novog Sada. Šta im je zajedničko? Sudija koji je bio sudijski pripravnik kod tog advokata. Lažu gde stignu. Ovde im izjave nisu uzete, iskazi nisu uzeti prilikom donošenja presuda, niti su im iskazi uzeti u Haškom tribunalu u tri predmeta. Kako oni mogu i dalje da budu zaštićeni? Imate biznismena Čumeta, koji može da gazi po ulici, sa policijom ide da zaključuje ugovore oko renoviranja puteva. On je svedok saradnik. Sada ste to podelili, imamo osumnjičenog i imamo osuđenog kao saradnika koji, zbog navodne velike dokazne vrednosti njegovog priznanja i ukazivanja ko su članovi organizovanog kriminala, dobija zaštitu. Danas je u Srbiji postao san biti svedok saradnik, ima bolju zaštitu nego bilo ko. Dalje, kaže – nezavisno sudstvo. Od čega je nezavisno? Kako može da bude sudstvo nezavisno? Ovo vaše transformisano, da li je rešilo pitanje kriminala 5. oktobra? Nije rešilo. Da li je rešilo neku kriminalnu aferu za koju postoji veliki interes da se ne reši, od strane DS i "satelita"? Nije rešilo. Da li će da reši? Neće da reši. Zašto neće da reši? Nije ni projektovano da reši. Vrlo prosto i jednostavno. Ubacujete nešto što se zgražava stručna javnost u svetu. Tamo neka izjava data nekom istražitelju može da bude dokazno sredstvo, da se ubaci u spis i da dobije dokaznu vrednost i relevantnost, a svi znamo u startu da je laž. Pričate o nekim tekovinama, o nekim međunarodnim standardima. Što se niste pozvali na međunarodne standarde koji su pod okriljem UN, pa konvencije, smernice, minimalni standardi? Ne, uhvatili ste se na 260 strana za umiruće pravo EU. Vi se pozivate na EU koja nam otima KiM. Kakvu poruku šaljete? Vas baš briga za život u Srbiji, vama je važno da vas EU potapše po ramenima. Međutim, pojavi se "Vikiliks" i onda vidimo da to nije baš tako. Ucenjeni ste, morate da radite, kritikuju vas kako verujete čak u one laži koje ovde iznosite, sa kojima dezavuišete građane Republike Srbije. Pričate o nekim osnovnim odredbama i načelima: zabrana mučenja, zaštita itd. Molim vas, kako je moguće da Slobodan Homen, pre nego što se podigne krivična prijava, pre nego što se optužnica napiše, on preko TV prokomentariše ceo predmet. Svima je zabranjeno, a njemu je dozvoljeno. Sve on to ispriča, koje krivično delo, ko je ovaj, ko je onaj, kako će oni to da rade efikasno, sve će to lepo da se završi, naravno, računajući da će u nekom trenutku da dođe neka druga informacija. Razumni rok – vi se pozivate na razumni rok. Vi nemate pojma šta znači standard suđenja u razumnom roku. Kada biste imali blage veze o tome, ova država bi svakodnevno pisala peticiju i obaveštavala svetsku javnost o zločinu koji se čini u Haškom tribunalu nad Vojislavom Šešeljem. Deveta godina u pritvoru, još nema prvostepene presude i nema odgovora na pitanje ko krši njegovo pravo na ekspeditivno suđenje. Imali smo fantastične propise o suđenju u razumnom roku. Tačno je rečeno – za toliko meseci mora da bude podignuta optužnica, ukoliko se ne podigne, okrivljeni se pušta na slobodu, pa smo imali koliko može pritvor da traje tokom prvostepenog postupka, tokom drugostepenog, i to sve po godinama razgraničeno. Sada ste prihvatili novotariju koja se primenjuje u Evropskom sudu za ljudska prava – suđenje u razumnom roku, i naterali Ustavni sud da to primenjuje samo kad su u pitanju parnice. Ako su krivični postupci – nema. Zašto nema? Zato što postoje posebni kriterijumi – složenost postupka, ponašanje strana u postupku, itd, sve opisno, okruglo pa na ćoše. Zašto to radite? Zato što vama nije stalo do efikasnog pravosuđa. Da vam je stalo do efikasnog pravosuđa, odavno bi oni koji su vam pravili ovu zgradu Kasacionog suda naplatili svoja potraživanja – 500 miliona dinara dugujete izvođačima radova. Dugujete još uvek i za Avalski toranj, mada se ne zna ni čiji je on. Koji ste to kapitalni predmet rešili? Da li ste rešili pitanje štedionice "Elita"? Da li ste rešili ubistvo Pantića u Jagodini? Šta ste rešili? Kako ste rešili? Nećete ni da rešavate. Želite da obezbedite pravosuđe pod apsolutnom kontrolom DS i svih onih koji smatraju da jedini put Srbije jeste EU, pa i ovakva EU koja nas rastura, koja nam otima, a da bi se to desilo, kako reče "Vikiliks", potrebni su oni koji su kupili diplomu, oni koji su funkcionalno i fundamentalno nepismeni i koji znaju od sedam padeža – četiri. Zamislite – javni tužilac može da obezbedi, odnosno banka je dužna da dostavi podatke javnom tužiocu. Kako ste to mogli da zamislite? U kog javnog tužioca vi imate poverenja danas u Srbiji? U kog tužioca imate poverenja, kada je javnost obaveštena da prilikom ovog izbora koji ste imali pre godinu i po dana, BIA je bila glavna koja je davala karakteristiku da li neko ispunjava uslove da bude sudija ili tužilac? Da li znate da danas postoji jedna posebna profesija u pravosuđu, a to su bivši radnici pravosuđa – primam platu, ne radim ništa, to su neizabrane sudije i predsednici sudova. Zašto im ne ukinete platu? Nezgodno je – progovoriće. Kada smo završili onu etapu, mada smo vas kritikovali, povodom onih sekretara zadruga koje ste postavili za predsednike sudova.. Ne znate? Ako ne znate, onda džabe obavljate ovu funkciju, ja sam mislio da kada je neko državni funkcioner da mora da zna šta se dešava u njegovom resoru, a ako ne znate, onda ne vredi da pričam sa vama. Ako se da taj značaj policiji o kome vi pričate, ja ću vam pomenuti jedan primer iz Bosilegrada, jednog policajca koji je kažnjen u trećem ponovljenom postupku i kada je dobio po ne znam koji put odluku drugostepenog suda, gde mu je potvrđena kazna, odmah sutradan ga pozvao neko iz suda da mu kaže da treba da se javi na izdržavanje kazne zatvora. A zašto je osuđen? Zato što je sprečio načelnika SUP-a u Bosilegradu i njegovu ženu, koja radi na carini, da neke stvari završavaju i zamerio se nekim švercerima koji su mu pretili da će baš tako da se završi sa njim kao što se završilo.
Narodni poslaniče, ja vas molim da švercere i sve ostalo dovedete u vezu sa temom dnevnog reda, pošto 11 minuta, uglavnom vrlo ovlaš, dotičete odredbe i temu dnevnog reda, pa vas upozoravam da zajedno poštujemo član 107.
Ja vas obaveštavam gospođo Čomić da je ovo zakonik o krivičnom postupku gde postoje faze u tom postupku, vi ne morate to da znate, postoji taj pretkrivični postupak, postoji istraga, postoji pretres, postoji postupak po žalbama, itd, itd. Ja se trudim da ovu moju diskusiju usmerim na neke stadijume ovog postupka. Vidim da su neki ljudi shvatili, ali, pošto ste nervozni, ja ću da okrenem i uzeću neku drugu oblast.
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam. Nekoliko puta u toku izlaganja ste kršili Poslovnik, govoreći o drugim licima na neprimeren način. Ja sam očekivala, uz sav zanos koji unosite u Zakon o krivičnom postupku, da ćete to na bilo koji način dovesti u vezu. Sada vas upozoravam – ili ćete se pristojno obraćati i licima i osobama koji su u sali, i onima koji nisu, ili ćemo zajedno primenjivati odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Narodnog poslanika Sulejmana Spahu takođe podsećam na obaveze pristojnog ponašanja u sali Narodne skupštine.
Ja samo pravim analizu postojećeg stanja i novih rešenja. Recimo, sporazum o svedočenju okrivljenog daje mogućnost nekim ljudima, jer sami ovi članovi podrazumevaju da je taj okrivljeni izvršio neko krivično delo, ali oni daju njemu mogućnost da se na svojevrstan način amnestira tako što će da optuži neke druge i svoju individualnu krivičnu odgovornost svali na nekog drugog, ni krivog ni dužnog. Ali, ja ipak moram da pohvalim predlagača zakona pošto kada kritikujem onda dolazim u neprijatnu situaciju. Evo, mere za sprečavanje odugovlačenja postupka, tu ste napisali da je mera opomena. Ja mislim da ste tu napravili veliku grešku. Kada neko odugovlači postupak, on zloupotrebljava svoja procena ovlašćenja i po pravilu se obustavlja postupak i ne vodi se postupak protiv okrivljenog. Jer, ukoliko to sudsko veće ne bi uradilo, onda ne postoji nikakva razlika između tužilaštva i suda koji pristaje na to. Takođe bih vas pohvalio za ovu činjenicu da okrivljeni ne može da napravi krivično delo. Tu ste malo dalje otišli u odnosu na Bramerca koji je danas ovde. Oni tamo imaju neko nepoštovanje suda, međutim, nepoštovanje suda još uvek nije dostiglo nivo međunarodnog običajnog prava. Moram da vam skrenem pažnju – osim ovih sto i nešto amandmana koje smo podneli na konkretne članove, veliki broj rešenja koja postoje u ovim članovima ne izviru iz međunarodnih standarda i nisu dostigli nivo međunarodnog običajnog prava. To što neko pokušava da napravi miks između kontinentalnog i aglosaksonskog prava, onda pravi kvazi-postupak, kvazi-instituciju, kao nešto što postoji u Haškom tribunalu, gde u jednom trenutku sudije mogu da daju veću dokaznu vrednost izjavi koju je svedok dao pre 15 godina nekom istražitelju tužilaštva, nego njegovom svedočenju u sudnicigde je usmeno svedočio o nekim stvarima. To je potpuno neprihvatljivo. Što se tiče ovih posebnih mera, moram da vam skrenem pažnju da ste ovde napravili veliku grešku. Tajno praćenje, prisluškivanje, itd, itd, sve te mere iz nadležnosti resora BIA moguće su samo u cilju vođenja pretkrivičnog postupka, a vi ste njih ovde podigli na nivo da one mogu biti istražne radnje. Tu ste napravili katastrofalnu grešku. Još jedna greška – omogućili ste običnom sudiji da odlučuje o tim merama. Nekada je to bilo samo u isključivoj nadležnosti predsednika Vrhovnog suda. Da ne pričam o ovim drugim rešenjima koja će u našoj praksi da se pokažu kao vrlo loša. Na kraju, rekao bih nešto povodom problematičnog viđenja prezunkcije nevinosti. Prezunkciju nevinosti u našem sistemu prvi put i prvi ko se usudio da napadne bio je Zoran Đinđić, čuvenom rečenicom – Neka idu u Hag pa neka dokazuju svoju nevinost. Vi ste to uzeli kao jednu maksimu, kao jedno načelo, ovde ste progurali to. Ne na taj način, malo ste taj način obrnuli, ovde se prezunkcija nevinosti vezuje samo za sudsku presudu a izbačen je onaj drugi deo – zakoniti postupak, ali da vam ne pričam, nije to originalno rešenje ove vlade, to je radila i prethodna vlada kada je donosila jedan od zakona o krivičnom postupku, jer mi danas imamo nekoliko zakonika o krivičnom postupku i niko više ne zna ni koji se primenjuje na kom predmetu, s obzirom da se neki predmeti sele poprilično dugo i godinama. Znači, nismo mogli da očekujemo bolje rešenje od ovoga koje ste dali, a ova rešenja koja su sadržana u ovom zakonu su najgora što postoje. Znači, da je bio raspisan tender za najgori predlog zakonika o krivičnom postupku, verovatno učesnici na tenderu ne bi mogli da dostignu ovaj nivo nekvalitetnog teksta. Ovde se ne pruža nikakva zaštita, niti se daje bilo kakva garancija jednom normalnom postupku u kome treba da se utvrdi istina. Što se tiče tužilačke istrage, to u Srbiji nikada neće da zaživi. Moram da vam skrenem pažnju da veliki broj sudija u Haškom tribunalu svakodnevno protestvuje zbog toga što je istraga u rukama tužilaštva. Oni kažu – da je istraga ili kontrola istrage, istražnog postupka u rukama sudija Haškog tribunala, ne bi se dešavale situacije da izjave nekih navodno potencijalnih svedoka budu toliko falsifikovane i lažne da ti isti svedoci u sudnici kažu – ja nikada nisam ovo rekao. O ovome nisam razgovaramo sa Haškim tribunalom i sa istražiteljem. U predmetu koji se vodi protiv Vojislava Šešelja imamo i svedoke, koji su bili pod pritiskom i ambasade i predsednika Vlade i drugih da lažno svedoče protiv Vojislava Šešelja. To je moglo da prođe sve do 1. januara 2005. godine, do kada je tužilaštvo moglo da podiže optužnice protiv običnih ljudi. Pošto je tog dana prekinut, istekao im je rok trajanja, onda su se ljudi oslobodili, nisu hteli jednostavno da saučestvuju u ovoj vrsti laži. Ako istraga bude kod tužioca, onda ćemo imati situaciju kao u Haškom tribunalu, da svedok promaši dve godine i na bazi tog njegovog promašaja formira se čitava optužnica. Umesto da kaže da je to bilo avgusta 1990. godine, on to seli u mart 1992. godine, kada se to nije ni moglo desiti i onda pravi celu konstrukciju za optuživanje po osnovu govora, tamo se dešava katastrofa. Zašto nijedna država ne preispita tribunalizaciju svog krivičnog zakonodavstva? Ne dozvoljavaju, svi se odriču toga. Taj miks ništa dobro nije doneo. Taj miks je uništio sva dokazna načela, a vi ne pričate o dokaznim načelima. Postoje dokazna načela koja su u postupku i jednako oružje i ravnopravnost strana. Toga ovde nema. Ovde pokušavate da glumite, javni tužilac biće srpski službenik pravde i on će da utvrđuje istinu i ono što odgovara za njegovu optužnicu i istinu koja ne odgovara za njegovu optužnicu. Znate li kada će to da se desi u Srbiji? Nikada. Biće mimo kontrole suda, biće kontrole samo u smislu pritvora, dalje ništa više. Da li je obelodanjen kompletan dokazni materijal? Ovde u naznakama imamo i nešto što neki u Savetu Evrope promovišu, a to je da se uzme izjava i da optuženi i odbrana i ne znaju ko je svedok i da nikada ne saznaju ko će biti svedok u sudnici, a vi pričate o vrhunskim načelima međunarodne pravde, o nekim međunarodnim standardima. Nema ovde ni jednog standarda, ovde je svaki standard unakažen, a kada vi to tako nasilno radite, dokaz vam je "Sablja". Koliko je naplaćeno od naknade štete zbog onih silnih hapšenja? Vi ste osioni, imate iza sebe Ameriku, Englesku, imate NATO pakt, imate Evropsku uniju, sve će to tako da se gura, a druge stvari vas ne interesuju, ali da se zaštite vaši, i vaši u javnim preduzećima, da se zaštite vaši u nekim drugim oblastima koje su neke stvari uradili, ali biće vremena kada ćemo i konkretno da pričamo o tome. Dvesta hiljada depeša "Vikiliksa" je objavio, najbolje su rekli Amerikanci šta misle o vama, ko koga tuži, itd. Sinišu Važića izbacite iz pravosuđa, izbacite sve one sudije koji su išli u SAD da se školuju, jer to su ljudi koji rade protiv interesa ovog naroda, oni rade protiv pravde u ovoj zemlji, protiv zakona i Ustava. Nećemo valjda da čekamo da "Vikeliks" objavi, a ja vam kažem šta stoji u depešama, unapred. Ja vam tri godine pričam šta ima u tim depešama na jedan drugačiji način, pa ste se smeškali, a sada kada su objavile depeše, ne smete da udarite na Amerikance, ne smete da kažete da su tamo laži. Ni Amerika nije demantovala depeše koje je objavio "Vikeliks". Da bismo donosili ovaj zakon i sve naše zakone, ova država mora da bude slobodna i da donosi propise koji odgovaraju ovom narodu i da se urede odnosi u ovoj državi i između pojedinaca, a ne po diktatu da se ugrađuju neka sredstva, da biste dokazivali svoju vernost, opredeljenost najvećoj gluposti koju sam čuo, EU nema alternativu. Šta će da bude ako pukne EU? Šta ćete da radite, da izvršite samoubistvo? Nećete da izvršite samoubistvo, jer ova floskula vam je potrebna dok možete da cucate po malo…
Narodni poslaniče, odredbe Poslovnika Narodne skupštine, molim vas, razumem vašu zanesenost, ali vas podsećam i na vašu obavezu da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine.
Gospođo Čomić, ja uopšte nisam zanesen. Ja sam orijentisan u vremenu i prostoru i vrlo lepo …
Ne zvuči tako, narodni poslaniče dok govorite, pa zato moram da vas podsećam da postoje odredbe Poslovnika na koje smo svi obavezni. Možda vi mislite da ste orijentisani, ali kada izgovorite, to tako ne zvuči. Molim vas, pristojno i uz poštovanje pravila Poslovnika Narodne skupštine.
Gospođo Čomić, ja nemam ništa protiv vašeg ličnog stava da EU nema alternativu, ali prošli put ste rekli…
Narodni poslaniče, ne razgovaramo o političkim stavovima, razgovaramo o odredbama Poslovnika Narodne skupštine. U taj poslovnik moraju da stanu svi politički stavovi. Svačiji svakoga, svih 250, molim vas.
U petak ste se hvalili da je dozvoljeno mišljenje u Narodnoj skupštini, pa ako još uvek važi taj deo vašeg tumačenja, dozvolite da se izrazim i da izrazim suprotno mišljenje o ideji da EU nema alternative.
Narodni poslaniče, postoji razlika između suprotnog mišljenja i kršenja odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Suprotno mišljenje je poželjno, a kršenje odredbi Poslovnika Narodne skupštine mene obavezuje da vas kažnjavam. Ako sada možemo da se dogovorimo da vas ne kažnjavam i da kažete svoje mišljenje…
Samo vi radite svoj posao, gospođo Čomić, ja nisam u Narodnoj skupštini da bih imao milozvučne diskusije, ja sam ovde da kritikujem rešenja, da kritikujem strategiju reforme pravosuđa, ja sam ovde da kritikujem i da ukažem šta je pozadina svake promene, ja sam ovde da na vreme ljude upozorim, šta sve može da se desi, ukoliko se nekritički sagledavaju propisi koje dostavljate i za koje tvrdite da su med i mleko. Potpuno sam svestan, da se to nekome ne sviđa. Nemam ništa protiv što se nekome to ne sviđa, to je njihov lični problem, ali ja moram da skrenem pažnju, razlikujemo se, tvrdim vam danas u ovoj zemlji, za EU i za floskulu Evropska unija nema alternativu, možemo da prepoznamo ko je, organizovani kriminal, tajkuni i oni…
Dvadeset tri minuta.
Nastaviću drugi put.
Ne sumnjam. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima ministarka pravde, Snežana Malović.
Poštovane dame i gospodo, uvaženi poslanici, zahvaljujem se svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u današnjoj raspravi, zahvaljujem se onima koji su svoje mišljenje na ovaj predlog zakona dali isključivo sa pravne struke, a posebno se zahvaljujem onima koji nisu pravnici, koji su izneli svoj stav, a zahvaljujem se i onima koji su izneli kritičke tonove. Mi nismo imuni na kritike i to je pokazatelj jedne demokratske vlasti koja je u stanju da sasluša, kako pozitivne, tako i one tonove koji imaju kritički prizvuk. Ovaj predlog zakona predstavlja još jedan korak koje je Ministarstvo pravde preduzelo u sveobuhvatne reforme i pravosuđe, a koje smo počeli 2008. godine usvajanjem pravosudnih zakona i još tada, a i više puta u ovom uvaženom domu govorila sam vam da reforma pravosuđa ima nekoliko svojih faza, a prvo je to bio postupak opšteg izbora, zatim izmena procedure rada, izmena organizacije rada i promena svesti. Ovaj zakon, Zakonik o krivičnom postupku, treba da doprinese tome da imamo izmenu krivične procedure koja treba da obezbedi, kako efikasnija suđenja, da se do pravde brže dolazi na jedan moderan način, kako to postoji u zemljama u svetu, kako evropskim, tako i šire. Sa druge strane, treba da obezbedi zaštitu osnovnih ljudskih prava i slobode. Nije floskula kada kažem da ovaj zakon treba da doprinese promeni svesti. Iako smo u različitim sferama našeg društvenog života imali tranzicione procese, rekla bih da je u pravosuđu taj proces u jednoj meri kasnio i da je i dalje ostao način funkcionisanja kakav je i bio prethodnih decenija u našoj zemlji da je bila dominantna društvena svojina i samoupravljanje kao način funkcionisanja države. Mi smo imali taj adekvatan prelazak na jednu tržišnu ekonomiju i poštovanje ugovora. Naročito verujem da predlog zakona o kojem ćemo raspravljati sutra, Zakon o parničnom postupku će to doprineti. Ovaj zakon omogućava da ostvarimo osnovne ciljeve koje smo sebi postavili kada smo krenuli u reformu pravosuđa, a to je nezavisno sudstvo i samostalno tužilaštvo, efikasnu sudsku proceduru odlučnijom borbom protiv organizovanog kriminala, kriminala uopšte i korupcije, što predstavlja jedan od pet ciljeva na kojima je ova vlada formirana. Čini nam se da je Ministarstvo pravde u svakom svom potezu koje je preduzimalo prethodnih godina upravo govorilo i pokazivalo da smo dosledni ciljevima koje smo postavili. Na ovom zakonu se dugo radilo. Nije bilo brzopletosti kako su pokušali da ukažu neki narodni poslanici. Još od 2007. godine, podsetiću vas, kada je u ovom domu morao da se odloži Zakon o krivičnom postupku koji je predviđao sve ove institutekoje predviđa i ovaj predlog zakona, ali ne na dovoljno konzistentan i razrađen način kako sam sigurna, što će praksa pokazati, predviđa ovaj predlog zakona. Još tada smo organizovali jedan okrugli sto 2007. godine u leto na Pravnom fakultetu u Beogradu, gde su bili pozvani svi profesori koji se bave krivičnom procedurom, s jedne strane, a sa druge strane i oni ljudi koji to svakodnevno primenjuju u praksi – advokati, sudije i tužioci, gde je bio zaključak da je potrebno da naš krivični postupak uredimo na jedan moderan način kako postoji u zemljama Evrope. Istine radi, želim da iznesem mišljenje nekih profesorakoji nažalost više nisu među nama, koji su rekli da možda ne treba da napuštamo sudsku istragu jer možda je to način da budemo jedinstveni. Ne mislim da na taj način treba da budemo jedinstveni u svetu i da na taj način treba da se razlikujemo od ostalog sveta. Formirana je radna grupa na nivou Ministarstva pravde. Kao što sam rekla, tu radnu grupu su činili profesori Pravnog fakulteta, zatim ljudi koji ga primenjuju u praksi i sudije i tužioci i advokati. Bili su i predstavnici kako Ministarstva pravde, tako i MUP. Nakon toga, sprovedena je jedna sveobuhvatna javna rasprava. Pribavljena su mišljenja Saveta Evrope, a i mišljenje Kancelarije za demokratske institucije i ljudska prava. Nakon toga, kada su sva ta mišljenja prikupljena, što u unutrašnjoj tako i u međunarodnoj javnosti, opet je radna grupa pojedinačno razmatrala svaku primedbu i kritiku i pokušala to da ugradi u tekstove zakona tamo gde je smatrala da je to potrebno. Pokušaću da sumiram primedbe i kritike i sugestije i predloge koji su danas ovde izneti i neke od njih pokušaću da razjasnim ili da dam odgovor. Prvo, ono što je percipirano i ono što je duh ovog zakona, to je da je istraga prešla na tužilaštvo. Ne bih rekla da prelaskom istrage na tužilaštvo i svim onim odredbama koje smo osmislili na koji način će se to učiniti, dovelo je do neravnopravnosti stranaka ili nejednakosti oružja. Prosto, ako dokaze prikupi i odbrana i relevantnost tih dokaza se odvija na taj način što će oni biti izvedeni pred tužioce. Ne bih rekla da je odbrana stavljena na taj način u inferioran položaj iz prostog razloga što ni tužiocu nije stalo da vodi jedan besmislen postupak za koji ne postoje dovoljni dokazi ili za koje ne postoji osnovane sumnje da je jedno lice izvršilo to krivično delo. Sve ovo što sam rekla treba sagledavati i u okviru celokupnih promena koje smo uradili na nivou pravosuđa i na nivou suda i na nivou tužilaštva. Sada postoje disciplinske mere koje se sprovode i na nivou tužilaštva i na nivou suda za koje su zaduženi Državno veće tužilaca i Visoki savet sudstva i vi ste na nekoliko mesta u zakonu mogli da sagledate da ukoliko postoje određene primedbe ili da postoji nezakonit ili nepravilan rad tužilaca, on može svoje primedbe i kritike da iznese kako pred Državnim većem tako i pred sudiju za prethodni postupak koji je garant poštovanja svih ljudskih prava i u toku pretkrivičnog i krivičnog postupka. Takođe, ovde je postavljeno pitanje razdvajanja pretkrivičnog i istražnog postupka i postavljeno je pitanje zašto se to radi. Iz prostog razloga, zato što su to dve vrste postupke. Pretkrivični postupak je postupak kada postoje osnovane sumnje. Kada se započne krivični postupak postoji veća izvesnost, postoji osnovana sumnja i samim tim, kada se donese naredba o otpočinjanju postupka od strane tužilaštva, otpočinjanje istrage, tada se javljaju i određene obaveze. Sami ste bili u prilici da prilikom određenih radnji morate da podnesete uverenje da se navodi krivični postupak ili istražni postupak protiv vas. Ovde je takođe bilo reči i oko saslušavanja svedoka, naročito u okviru člana 300. Predloga zakona. Ne bih rekla da to utiče na ravnopravnost oružja ukoliko se desi situacija da se određeni svedoci saslušavaju i bez poziva osumnjičenog. Naravno, to je predviđeno za krivična dela organizovanog kriminala i ratnih zločina. Ako govorimo o krivičnim delima organizovanog kriminala i prakse Evropskog suda za ljudska prava, predviđa i ima u svojim odlukama percipiranje da se u odnosu na ta krivična dela može oštrije predvideti. Ova odredba je bila na oceni eksperata kako Saveta Evrope, tako i OEBS. Evo, opstala je i u ovom predlogu zakona. Ne bih se složila sa mišljenjem nekih narodnih poslanika da se u ovom predlogu zakona došlo do napuštanja materijalne istine. Prosto, to ne stoji zbog toga što i u članu 6. čiji naziv je zakonitost krivičnog gonjenja. U stavu 4. je predviđeno da javni tužilac i policija su dužni nepristrasno razjasne sumnju o krivičnom delu za koje sprovode službene radnje i da sa jednakom pažnjom ispituju činjenice koje terete okrivljenog i činjenice koje idu u korist. U članu 15. ovog predloga zakona takođe je predviđeno u stavu 4. da sud može dati nalog stranci da predloži dopunske dokaze ili izuzetno sam odredi da se takvi dokazi izvedu ako oceni da su izvedeni dokazi protivrečni ili nejasni, da je to neophodno da bi se predmet dokazivanja svestrano raspravio. U članu 16. Predloga zakona, čiji naziv glasi ocena dokaza i utvrđivanje činjenica, u stavu 4. je predviđeno da presudu i rešenje koje odgovara presudi sud može zasnovati samo na činjenicama u čiju je izvesnost uveren. Takođe, ispravila bih i neke narodne poslanike koji su ovde rekli da stranke izvode dokaze. Stranke ne mogu da izvode dokaze. Stranke predlažu dokaze. Dokaze jedino izvodi sud. Znači, jedino se mogu izvoditi u sudskoj proceduri. Što se tiče pritvora, u članu 211. stav 4, bila sam sigurna da će izazvati pažnju narodnih poslanika, predviđeno je da kao osnov za pritvor bude i uznemirenje javnosti. Potpuno otvoreno ću vam reći da je ovo bilo nešto što je bilo predmet dubokog razmatranja radne grupe, na koji način se može ovaj osnov za pritvor osmisliti. Bili smo stava da bi to možda trebalo na drugačiji način formulisati, ali način za formulisanje ove tačke, određivanje pritvora, je preuzeti iz prakse Evropskog suda za ljudska prava. Takođe je ovde postavljeno pitanje – zašto se koristi termin "hapšenje" u zakonu? Iz prostor razloga što ovaj termin predviđa i Evropska konvencija o ljudskim pravima, upravo ovaj termin i zato je on i preuzeti kao takav u ovom predlogu zakona. Bilo je pitanje i oko zaštite posebno osetljivog svedoka. Moram da kažem da sam jako ponosna na ove odredbe Predloga zakona, iz prostog razloga što je to zaštita lica koja su se našla, na žalost pod udarom npr. trgovinom ljudima ili su to lica koji su maloletnici. Duboko sam uverena da odredbe ovog predloga zakona će moći da zaštite njihovu ličnost ukoliko se budu dosledno primenjivale. Bilo je postavljeno pitanje kako omogućiti odbranu licima koja nisu takvog imovnog stanja da sebi to mogu da obezbede na adekvatan način. Možda se u dovoljnoj meri ne može videti u ovom zakonu, ali vas uveravam da tokom jesenjeg zasedanja, sigurna sam, pre ovim uvaženim domom će biti i Predlog zakona o besplatnoj pravnoj pomoći, gde će te odredbe biti još više razrađene. Sami ste svesni, to je ovde više puta isticano, da ovaj zakon ne može da se primeni ukoliko ne bude bila adekvatna edukacija svih učesnika u krivičnom postupku, prvenstveno tužilaca, sudija, policajaca, odbrane. Na tome se već uveliko radi, osmišljeni su programi, naročito i u onim organima gde se prvo primenjuje ovaj zakon. To su tužilaštva posebne nadležnosti i odbrana koja će zastupati ili pretenduje da zastupa u tim postupcima i naravno, delom i policija. Takođe, potrebni su i tehnički uslovi. Zbog toga ovaj zakon prati i analiza efekata, gde smo mi pokušali da utvrdimo sve ono što je potrebno u tehničkom smislu da se sprovede ili nabavi oprema za primenu ovog zakona. Na kraju, želela bih da se zahvalim svim članovima radne grupe, na čijem čelu je bio uvaženi profesor Goran Milić, naročito u onom delu kada je bio direktan učesnik radne grupe, kojom je rukovodio pre nego što je postao sudija Ustavnog suda. Bez njegovog doprinosa sigurno ovaj predlog zakona ne bi izgledao ovako kako sada izgleda. Takođe, želim da se zahvalim i Milanu Škuliću, profesoru pravnog fakulteta, koji je dao veliki doprinos za izradu zakona o krivičnom postupku, koji na žalost nije ugledao svetlost primene, ali svakako je omogućio rad radne grupe koja je izgradila ovaj predlog zakona bude znatno lakši, jer je ovaj predlog zakona u potpunosti prihvatio sistematiku tog zakona i određene odredbe koje su se našle u tom zakonu su prihvaćene u ovom predlogu zakona. Takođe, želim da se zahvalim i kolegama u sudu i tužilaštvu, koji su dali određene predloge, sugestije, kritike. Želim da se zahvalim i predsednici Vrhovnog kasacionog suda, jer pažljivom analizom odredaba radne verzije zakona od strane Kasacionog suda je sigurno u velikoj meri utrt put radnoj grupi da ovaj zakon osmisli na takav način da on bude apsolutno primenjiv u praksi. Radujem se i raspravi u pojedinostima. Nadam se da ću tom prilikom moći da razjasnim sve one sporne stvari koje su kako danas iznete, ali koje sam videla da postoje i u amandmanima. Zahvaljujem.
Pošto više niko ne želi reč, za danas završavamo rad. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakonika. Sutra u 10,00 časova nastavljamo rad prelaskom na načelni pretres 2. tačke dnevnog reda. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 94 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je u elektronskom sistemu za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika i ubacilo svoje identifikacione kartice, a da je u sali prisutan još jedan određeni broj narodnih poslanika. Podsećam narodne poslanike, da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, i pre prelaska na dalju raspravu, sednica Narodne skupštine teče na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji u svom prvom stavu kaže, da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje uloge i funkcije narodnog poslanika, osim na sednici Narodne skupštine, kada izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti i na sednici Narodne skupštine, usmeno u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Molim predsednike odnosno ovlašćene predstavnike koji žele da iskoriste svoje pravo iz člana 286. da se prijave. Narodni poslanik Milan Dimitrijević, ima reč. Izvolite.