Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti, konstatujem da sednici prisustvuje 118 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednica i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu tok sednice je uređen članom 235. stav 2. Poslovnika Narodne skupština, odnosno mogućnošću za traženje obaveštenja i objašnjenja na osnovu člana 235. Poslovnika Narodne skupštine od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslovničkih grupa. Da li neko želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u vezi sa članom 235? U elektronskom sistemu je prijavljen narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje pre svega predsedniku Vlade i ministru inostranih poslova – šta će uraditi povodom izjave Žozefa Ljoverasa, šefa delegacije Evropske komisije, da će Evropska komisija na jesen početi sa pripremom Studije izvodljivosti za Kosovo, koje bi trebalo da bude primljeno u EU, jer ima evropsku perspektivu. U EU se primaju samo države, ne AP. Šta sada misli Vlada posle ovoga da uradi? Skoro smo stigli do kraja. Sve vreme tvrdite da ste vi sve svoje karte bacili na diplomatiju, da na takav način pokušavate da rešite problem KiM, da ste postigli veliku pobedu u UN, čekate odluku Međunarodnog suda u Hagu, a svakim danom omogućavate da Kosovo bude sve dalje i dalje i to je nesporna činjenica. Uzmite samo šta se dešava sa Euleksom, misijom koju ste vi prihvatili, misija koja je zahvaljujući Borisu Tadiću i DS došla na KiM, ali samo s jednim jedinim ciljem, ciljem koji joj je propisao Marti Ahtisari – da stvori institucije Kosova, i to se svakoga dana pokazuje u praksi. Sada je trenutno pokušaj da se na svaki mogući način uvede carina između Srbije i Kosova. Posebno je važno da EU stavlja do znanja Srbiji da može da računa na prijem u EU samo ukoliko kontrola granice sa KiM bude čvrsta, kao svaka druga međudržavna granica. To govori suštinski o vašim stvarnim namerama da posredno, korak po korak, priznate nezavisnost KiM, a sve vreme obmanjujete i lažete građane Srbije kako vi ne prihvatate nezavisnost KiM – javno ne prihvatate, ali tajno činite sve da to prihvatite i sarađujete. To pokazuju i ova dva teroristička napada na jugu Srbije, gde vi, navodno zbog mogućnosti da su teroristi došli sa područja KiM, sarađujete sa Euleksom. Zašto sa Euleksom? Postoji još uvek Unmik, postoji Rezolucija 1244, za KiM su odgovorne UN? Zašto vi prihvatate EU, jer to i jeste cilj – da se istisnu UN, a da EU preuzme pravo da odlučuje o tome, o budućem statusu KiM. To je nešto što je apsolutno nedopustivo. Treba nešto da se uradi. Ono što bi trebalo hitno da se uradi – da se to pitanje postavi u Savetu bezbednosti, da se UN i Unmik vrate na one pozicije na kojima su bile, a da se misiji Euleks otkaže gostoprimstvo, jer je očito da je to za Srbiju izuzetno štetno i da će imati trajne posledice. Vi onemogućavate budućim generacijama da ono pravo koje Srbija ima, a to je da vrati KiM u ustavno-pravni poredak Srbije, svakim danom činite sve težim i daljim. To je istorijska odgovornost, ali nažalost vi nemate tu odgovornost, što pokazujete svakim danom.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedavajući, moje pitanje se odnosi na predsednicu Skupštine, gospođu Slavicu Đukić-Dejanović. Tražim od nje obaveštenje i objašnjenje. Objašnjenje – zašto do sada nije stavila na dnevni red Skupštine inicijativu DSS o Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine? Obaveštenje – kada će staviti ovu inicijativu na dnevni red? Moram da vas podsetim da je 24. aprila ove godine DSS pokrenula ovu inicijativu, uredno je ispunila ustavne obaveze da pokrene ovu inicijativu. Očekivali smo, dakle, da se na prvoj sledećoj sednici stavi na dnevni red po hitnom postupku ovo važno pitanje. Na skupštinskom Odboru za ustavna pitanja 11. maja predstavnici DSS su uputili pitanje gospođi Đukić-Dejanović – da li i kada misli da stavi ovo pitanje na dnevni red? Ona je dala odgovor da će to učiniti odmah po pribavljanju mišljenja Vlade, što je sasvim u redu. Mi smo sačekali uredno sve zakonske rokove ili bolje rečeno sve poslovničke rokove koji su istekli. Danas je gotovo tri meseca od naše inicijative, a taj predlog nije stavljen na dnevni red Skupštine Srbije. Po Poslovniku, po članu 141. stav 5, ukoliko proteknu rokovi poslovnički ne mora se nužno čekati mišljenje Vlade da bi se jedna ovakva inicijativa stavila na Skupštinu. Znači, predsednik Skupštine je prekoračila svoja ovlašćenja i prekršila Poslovnik. Drugim rečima, to je moralo da se nađe do završetka zadnje redovne sednice na Skupštini Srbije. Nas ovde ne interesuje previše pitanje unutrašnjih razmirica i svađa unutar vladajuće koalicije oko statuta Vojvodine i oko zakona o utvrđivanju nadležnosti, to je njihova stvar. O tome se u javnosti dosta govori, u krajnjoj liniji od prošlog oktobra do danas prošlo je gotovo devet meseci i mi nismo završili posao. Razume se da tu postoje neki vrlo veliki problemi. Naravno, to nas prevashodno ne zanima, iako nije neinteresantno sa političkog gledišta. Nas zanima zašto je predsednik Skupštine postao instrument u rukama vladajuće koalicije i instrument njihovih zađevica i svađa oko statuta Vojvodine. Dakle, bez obzira šta se događalo interno u vladajućoj koaliciji, mora se poštovati Ustav, zakon i Poslovnik ove skupštine. Ova tema se mora naći na dnevnom redu. Mi smo morali o tome da raspravljamo, jer to je pitanje ustavnog i zakonskog konstituisanja Srbije. Status Vojvodine je ustavno pitanje. Statut Vojvodine je morao da se usvoji do određenog roka. Prekoračenje je jako veliko, ali je još veći problem činjenica da ni na vidiku nije rešavanje ovog pitanja. Mi smo svedoci mnogih manevara koje je vladajuća koalicija činila zadnjih meseci, ili da bi tu temu zamenila nekom drugom, kao što je regionalizacija Srbije, ili da bi tu temu jednostavno skinula sa dnevnog reda, ne samo Skupštine, nego i javnog mnjenja. Ta nelagoda njihova je očigledna, ali ona, kao što kažem, ne mora da obavezuje Skupštinu, Skupština mora da radi svoj posao. Zbog toga insistiram na tome da se inicijativa DSS uvrsti na prvu redovnu sednicu rada Skupštine, ali takođe da dobijemo pismeno obaveštenje i objašnjenje predsednice Skupštine, gospođe Slavice Đukić-Dejanović, zašto to do sada nije učinjeno.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, zamenik predsednika poslaničke grupe NS.
Poštovana potpredsednice, poštovani kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, nadam se da sada u ovom trenutku ide direktan prenos, pošto ono što je bilo noćas, a veoma važno za građane Srbije, radi se o setu zakona iz javnog zdravlja, kako sam obavešten od noćobdija, emitovano je jutros u pet časova. S obzirom na važnost ovoga što hoću da pitam, želim potvrdu od vas, gospođo potpredsednice, da li ide sad direktan prenos ili ne ide? Imamo li direktan prenos? Zahvaljujem. Hteo sam da postavim jedno pitanje na koje očekujem obaveštenje i odgovor od predsednika Vlade, ministra za manjinska i ljudska prava, ministra unutrašnjih poslova, ministra prosvete, a radi se o pravima Srba u ovoj državi. Dakle, ako pogledamo balkansku političku scenu, posle svih krvavih ratova i onoga što se događalo ovde vidimo da je, hvala bogu, to najiskrenije kažem, jedino država Srbija ostala što se tiče etničkog sastava stanovništva u onom procentu kao i pre tih nepotrebnih ratova. Međutim, to ne amnestira nikoga, pa ni nas ovde da ne postavimo neka pitanja o pravima Srba u sopstvenoj državi. Naime, svedoci smo da postoje opštine u državi Srbiji, kada ovo govorim ne mislim na Kosovo i Metohiju, jer kakva su prava Srba dole to valjda ceo svet zna, onaj koji hoće da zna, zalažem se za prava Srba u opštinama na teritoriji države Srbije gde su oni u manjini. O čemu se radi? Dakle, svedoci smo da postoje opštine u državi Srbiji gde jeudeo srpskog stanovništva od 20 do 30% , kao što je na jugu Srbije, a gde su Srbi prognani iz svih organa vlasti i ne učestvuju uopšte. Kad se radi o državnom nivou, mi imamo razne zakone kojima pozitivno diskriminišemo pripadnike nacionalnih manjina, i za to se svi zalažemo i niko nije protiv toga, i taj sektor, i taj set zakona i propisa, i podzakonskih akata treba, ako treba, nek se razvija i više, sve više u pravcu evropskih zakona i evropskih vrednosti, ali postavljam pitanje šta je sa Srbima koji su u nekim opštinama u državi u Srbiji u manjini? Gde su njihova prava? Kako je moguće da u nekim opštinama na organima državne uprave, dakle, u državnim institucijama nema državne zastave i zašto to vlast toleriše? Gde su njihova prava i ko će o njihovim pravima da se stara? Gde je za njih prazna stolica? Gde je za njih pozitivna diskriminacija? Ovde smo došli do ovih dana da neki, nažalost, od kolega narodnih poslanika pominju i handžar divizije. Kakva je to poruka Srbima u sopstvenoj državi? To mene interesuje da odgovore nadležni u ovoj državi, od predsednika Vlade do resornih ministara, a baš bih voleo i da odgovori ovaj ministar koji je nekim slučajem danas ovde u Skupštini. Dakle, moje pitanje glasi – kakva su prava građana srpske nacionalnosti, jedan izveštaj da dobijemo, u svim opštinama u državi Srbiji gde su oni u manjini? Niz slučajeva se dešava zadnjih dana, a nema odgovora. Kako je moguće da se za jednu noć sruši 713 spomenika u jednom mestu gde su Srbi nastanjeni i nema odgovora? Najnovije, iz nezvaničnih izvora, odgovori iz Ministarstva unutrašnjih poslova kažu – to nije za jednu noć, to se dešavalo više meseci. To je uvreda za te ljude tamo. Neko hoće da kaže da oni mesecima nisu išli na svoja groblja, a dobro znaju da Srbi imaju gotovo kult mrtvih. Prema tome, gospodine ministre, kad ste već tu, da ponovim u ovih 30 sekundi što mi je ostalo, zahtevam da Narodnoj skupštini i meni dostavite izveštaj o pravima Srba u opštinama u državi Srbiji gde su oni u manjini. Da li se poštuju njihova nacionalna, ljudska, verska i svaka druga prava, pravo na zaposlenje u državnoj upravi, onako kako imaju pripadnici nacionalnih manjina? Da li se poštuju prava Srba u opštinama gde su oni u manjini?
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe Napred Srbijo.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam jedno pitanje za predsednika Narodne skupštine, zato što ovo više ovako dalje ne može da ide. Bivalo je i ranije da Vlada ponižava, ne ceni Narodnu skupštinu i poslanike, ali čini mi se da je ovaj sastav Vlade u tom pogledu najgori i da, to kažem poslanicima vladajuće većine, a ne nama iz opozicije, mi se još uvek borimo i batrgamo, ali vi, drage moje kolege, služite samo da zadovoljite broj koji je potreban da nekakvi zakoni koje vam predlažu, zbog kojih škrgućete zubima, budu doneti. Sinoć između 21.50 i 22.00, kada je u sali bilo 30 poslanika, a radilo se o zakonima o zdravlju stanovništva, danas vam ima skoro stotinu iz vladajuće većine, pošto se radi o Savetu nacionalnih manjina i time hoćete da pokažete kako vodite brigu o manjinama, a sinoć ste pokazali da ne vodite brigu o zdravlju. Gospodin Tomica Milosavljević je manirom ministra iz najmanje, a najmoćnije političke stranke u Vladi, izložio ruglu Narodnu skupštinu, sve narodne poslanike, koristio neprimeren ton, neprimerene reči, vikao na narodne poslanike, a na naša dobacivanja iz sale da tako ne može da nam se obraća, rekao je – izvinite, zaneo sam se, mislio sam da sam na stručnom sastanku. Zamislite kako on tek razgovara sa svojim kolegama na stručnom sastanku. Na kraju nam je rekao - javno zdravlje je i pušenje po hodnicima Narodne skupštine, pušite još malo po hodnicima, nećete još dugo. Veliki mangup. Zaista je to primereno za jednog ministra zdravlja. Citirao nam je reči Zorana Đinđića, da zdravlje ne sme da bude osnov za socijalno raslojavanje stanovništva. Pre dva meseca sam u selu Gledić, kraljevačka opština, i nemam nikakvih rodbinskih veza tamo, u jednom staračkom domaćinstvu kafu nam je skuvala žena savijena skoro do zemlje. Mislio sam da je u pitanju oboljenje kičme, pošto se kod nas stariji ljudi tako povijaju da izbegnu bol. Pitao sam je da li je to kičma, ona je rekla - ne, treba da mi se ugradi veštačko koleno. Već dve godine sam 150. na spisku i čekam, i umrla bih čekajući, umrla bih potopno iskrivljena čekajući veštačko koleno. Iz familije Vulovića, proverite vi iz Kraljeva. Rade Miletić iz Bajčetine je prestao da ide zato što treću godinu čeka da mu se ugradi veštački kuk. Na nekom je spisku tamo i nikad neće doći na red jer nema 35.000 dinara da on plati taj kuk, nego čeka da mu ugrade onaj cementni koji radi socijalno. To je briga o zdravlju stanovništva, briga o onima koje niko nema gde da progura i da protežira. Firma G17 plus čistačice u zdravstvenim ustanovama uslovljava da budu članovi firme G 17 plus. To je vaš odnos i prema Republici Srbiji, a posebno prema Narodnoj skupštini. Poručite svojim ministrima, neću više da tolerišem takvo ponašanje. Na sve to što je on uradio juče, gospođa Slavica Đukić-Dejanović rekla je - gospodin ministar je veoma argumentovano obrazložio i nema povrede Poslovnika. Znači, ovde šta god da uradite narodnim poslanicima, nema povrede Poslovnika. Hajde da počnemo da vičemo i mi na ministre. Ovde ima divnih ljudi ministara. Jesu iz druge političke opcije, ali čovek se ne usuđuje da mu kaže tešku reč, jer ne zaslužuje to. Vidi se kako se ophodi prema nama. Ima ovih arogantnih, iskoristio bih jedan narodni izraz, ali možda će da me košta 3.000 dinara, bolje da ćutim, koji samo decibelima dokazuju svoju snagu i takvi iritiraju Narodnu skupštinu, i više zbog toga nema prenosa. Vi se ovde iživljavate na nama i to puštate noću. Od jedan do pola tri sam gledao Narodnu skupštinu da vidim kako to izgleda. Pitajte ove kamermane zašto su prenosi statični, zašto se fokusira samo govornik. Nema više onog šetanja kamere, onog švenka po sali da se vidi koliko nas ima, šta radimo za to vreme, ko u tome učestvuje, a ko ne učestvuje. (Predsedavajuća: Pet minuta, narodni poslaniče. Vreme za traženje obaveštenja je iskorišćeno.) Izvinjavam se, gospodine Čipliću, trebalo je da pošaljete gospodina Bradića, on je bio predstavnik predlagača kada su ljudska prava bila u pitanju. Nije trebalo ni danas da dolazite, on bolje zna da krši ljudska prava od vas.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja, a sa pravom da iskoristi svoje pravo iz člana 235. stav 2? U elektronskom sistemu nemam registrovanih imena narodnih poslanika, zbog toga postavljam pitanje. Ako se niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Borislav Pelević i Momo Čolaković. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača dr Svetozara Čiplića, ministra za ljudska i manjinska prava, prisustvuju i Aniko Muškinja-Hajnrih, državna sekretarka u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, a povodom sledećih tačaka dnevnog reda, pored predstavnika predlagača dr Diane Dragutinović, ministarke finansija, da prisustvuju i dr Zoran Ćirović, pomoćnik ministra, Elizabet Paunović, pomoćnica ministra zdravlja i Žarko Milićević, mlađi savetnik u Ministarstvu finansija. Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O NACIONALNIM SAVETIMA NACIONALNIH MANjINA (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za međunacionalne odnose i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkih grupama, sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe, imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim sve poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile,da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Kenan Hajdarević - poslaničku grupu LDP, narodni poslanik Miletić Mihajlović - poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Oto Kišmarton - poslaničku grupu Napred Srbijo, narodni poslanik Željko Tomić - poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica i narodna poslanica Marina Toman - poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagač Svetozar Čiplić, ministar za ljudska i manjinska prava, želi reč? (Da.)
Poštovane poslanice, poštovani poslanici, nalazimo se pred načelnom raspravom o zakonu o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Ovaj zakon je po prvi put u ustavno-pravnom poretku Republike Srbije, nažalost, samo najavljen 2002. godine. Nakon donošenja Zakona o slobodi i zaštiti nacionalnih manjina, trebalo je u vreme još SRJ zakon o nacionalnim savetima doneti. Nažalost, iz manje ili više opravdanih razloga, tek je ova Vlada uspela da formuliše zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Ustav Republike Srbije od 2006. godine uveo je, između ostalog, kada je reč o nacionalnim manjinama, jedan novi institut posebnim poglavljem, odnosno posebnim grupisanim odredbama u Ustavu, koje sve zajedno predstavljaju instituciju manjinske samouprave. Na ovaj način, nacionalni saveti, predviđeno je, predstavljali bi mehanizam koji bi građanima Republike Srbije omogućio da Ustavom jemčena manjinska prava realizuju kroz manjinsku samoupravu. Ono što je značajno, manjinska samouprava jeste ne samo pravo nacionalnih manjina da se samostalno staraju o Ustavom zajamčenim pravima, nego istovremeno i odgovornost nacionalnih manjina da se formirajući i birajući nacionalne savete samostalno staraju o pravima koja im Ustav garantuje. U okruženju, države koje imaju nacionalne savete kao iskustvo pokazale su da se, bez obzira na stepen manjinske samouprave, položaj nacionalnih manjina može posmatrati u jednom kvalitativnom pomaku napred. Izrada ovog predloga, što je veoma bitno, ovog specifičnog zakona, sastojala se od dve faze – prve faze u kojoj su radili eksperti i druge faze u koju su bili uključeni predstavnici svih izabranih nacionalnih saveta. Drugim rečima, ono što mogu da potvrdim je da, uz više ili manje odstupanja, ovaj predlog zakona istovremeno predstavlja i konsenzus među izabranim nacionalnim savetima, odnosno predstavnicima nacionalnih manjina. Nekoliko je glavnih tokova koji su vezani za ovaj zakon, odnosno nekoliko je bitnih odlika koje je ovaj zakon, koji smo svi mi koji smo pokušali da formulišemo rešenja, želeli da učinimo zakon što efikasnijim, a nacionalne savete što odgovornijim i što boljim mehanizmom za pripadnike nacionalnih manjina, kako bi realizovali svoja ustavna prava. Najpre, s obzirom da imamo 16 izabranih nacionalnih saveta, ali da imamo i 28 nacionalnih manjina, prvo pitanje koje je bilo otvoreno je pitanje međusobne razlike, ne kulturološke, ne etničke, među nacionalnim manjinama, već one razlike koje su verovatno dovele do toga da niko nije ni želeo da se upusti u pisanje zakona o nacionalnim savetima. To su razlike koje se tiču brojnosti i naseljenosti. Imajući to u vidu, pošli smo u rešavanje najznačajnijeg pitanja, a to je pitanje izbora nacionalnih saveta. Prvo i osnovno pitanje i prvi i osnovni princip je bio nacionalni saveti, kao izraz slobodne volje pripadnika nacionalnih manjina, treba da budu izabrani i birani na neposredan način. Pretpostavka za to jesu posebni birački spiskovi. Posebni birački spiskovi su oduvek bili posebno delikatno pitanje. Ovo delikatno pitanje je bilo raspravljano sa predstavnicima svih nacionalnih manjina i na osnovu međunarodnih konvencija, na osnovu konsultacija sa predstavnicima međunarodnih organizacija koje se bave zaštitom ljudskih prava, na osnovu normi koje smo mi predvideli, nema nikakve dileme da formiranje posebnih biračkih spiskova ne ugrožava ustavni položaj nacionalnih manjina niti njihova građanska prava. Daleko značajnija od ovoga je i činjenica da su nacionalni saveti prihvatili formiranje posebnih biračkih spiskova, a posebno je značajna činjenica da prijavljivanje u poseban birački spisak koji se formira za svaku nacionalnu zajednicu nije obaveza, kao da i neprijavljivanje na poseban birački spisak ne predstavlja gubitak bilo kakvih ustavnih sloboda ili prava koja su garantovana manjinama. S druge strane, imajući svest o tome da postoje i nacionalne manjine koje nisu bile spremne ili nisu bile voljne u većem delu da izađu na neposredne izbore upravo bojeći se, imajući određene strahove prema posebnim biračkim spiskovima, predvideli smo mehanizam da ukoliko poseban birački spisak ne bude formiran na zakonom propisan način, takve nacionalne manjine idu na elektorske izbore. Drugim rečima, izborni sistem koji je vrlo specifičan, ali koji je krajnje jasan i nadamo se efikasan, podrazumeva formiranje posebnih biračkih spiskova i nacionalna zajednica, nacionalne manjine koje upišu više od 50% svojih pripadnika koji imaju biračko pravo, idu na neposredne izbore, a one nacionalne manjine koje to ne učine idu na elektorske izbore. Ovakav sistem, ponavljam, prihvaćen je od pripadnika svih nacionalnih manjina. Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, kao i Vlada Republike Srbije su svesni da će ovakav izborni sistem, koji do sada nije kod nas proveren, nismo imali prakse sa tim, zahtevati posebnu pažnju i delikatan pristup izbornim radnjama i upravo zbog ove činjenice, jer smo svesni mogućih problema, predvideli smo donošenje tehničkih izbornih akata kojima će se kompletizovati, pojasniti i precizirati izborne radnje koje su potrebne, počevši od formiranja posebnog biračkog spiska, preko njegovog praćenja i ažuriranja, do izbornih radnji, bilo da je reč o neposrednim izborima, bilo da je reč o izbornim radnjama koje se vrše u elektorskom sistemu. Elektorski sistem je modifikovan u tom pravcu da kandidacione podrške moraju biti overene pred državnim organima i da na taj način za verodostojnost podrške garantuje onaj ko ju je potpisao. Pored načina izbora, ono što je veoma značajno jesu i objašnjenja. Nalazili smo se u pravnoj situaciji da pišemo zakon koji je po svojoj prirodi zakon izuzetak, kao što je i manjinska samouprava, kako Ustav navodi, izuzetak od opšteg ustavnog pravila. Ona je dodatna garancija, ona je poseban sistem. Drugim rečima, to je značilo da uopštim sistemima, kakvi su obrazovanje, zdravstvo, službena upotreba jezika i pisma, informisanje, moramo propisati kakav sistem, takve nadležnosti, koje će realizovati ustavne norme. Ovo je i u pravno-tehničkom smislu veoma, veoma težak zadatak i nadam se da smo taj zadatak obavili kao pravnici i časno i pošteno, i da smo uspeli da dosegnemo gotovo sve one kapacitete koje je Ustav u odredbama koje se tiču prava nacionalnih manjina nacionalnim manjinama garantovao. Problem u formulisanju odredbi koje se tiču nadležnosti pre svega se sastoje u činjenici da u pojedinim oblastima društvenog života zakoni nisu bili doneti tj. da su važili zakoni iz prethodnog ustavnog sistema, ili drugim rečima da nije došlo do usklađivanja ustavno-pravnog poretka, zakonskog poretka sa Ustavom iz 2006. godine. S druge strane, imali smo i situaciju da su donošeni zakoni, sistemski zakoni u pojedinim oblastima i da je njihovo pisanje išlo tempom koji je iza pisanja zakona o nacionalnim savetima. Veoma je bitno da prihvatimo i činjenicu da je ovaj predlog zakona prošao proveru samih nacionalnih manjina, da na osnovu učešća nacionalnih saveta imamo konsenzus i oko načina izbora, koji je bio najdelikatniji, i oko ovlašćenja, pri čemu napominjem da je Ustav garantovao učešće odnosno odlučivanje ili učešće u odlučivanju o onim pitanjima koje garantuje nacionalnim manjinama, a da je najveći broj nadležnosti zapravo samo učešće u odlučivanju, a ne i odlučivanje samo. I da je napokon ovakav predlog zakona u svojoj radnoj verziji otišao i na potvrdu ekspertima koji se bave u Ujedinjenim nacijama, Savetu Evrope, Evropskoj komisiji zaštitom ljudskih prava i dobio ocenu da je, što se tiče regiona odnosno što se tiče svih onih država koje imaju nacionalne savete i Ustavom zagarantovana manjinska prava, zapravo zakon koji je lider. Ostaje samo da vidimo i da pomognemo da realizacija ovog zakona teče nesmetano. Ono što je najbitnije, i u to duboko verujem, da je ovaj zakon i u svom pravnom i u svom političkom značenju zakon koji će služiti na čast Republici Srbiji, i da je jedan od retkih zakona u oblasti ljudskih prava koji je, povezujući i proceduralne i materijalne odredbe, zapravo zakon koji obezbeđuje mehanizam neposrednog uživanja ljudskih prava. Otuda verujem da će i rasprava biti zanimljiva, a ono što posebno verujem da će nakon donošenja ovog zakona svako ko bude došao u Srbiju videti model ustavnog garantovanja i zakonskog realizovanja manjinskih prava koje u Evropi ne postoje, pre svega u njegovoj efikasnosti i u njegovoj punoći.
Da li izvestilac Odbora za međunacionalne odnose, narodni poslanik Miletić Mihajlović, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, želi reč? (Ne.) Da li narodna poslanica Milica Vojić-Marković, koja je izdvojila mišljenje na sednici Odbora za međunacionalne odnose, želi reč? (Da.) Izvolite. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, Demokratska stranka Srbije ne spori ni jednog jedinog trenutka da je ovaj zakon morao konačno da se nađe pred poslanicima jer je praktično on jedan u nizu onih zakona o kome se dugo priča i na kojem se dugo radi. Od 2002. godine, kada je donet Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, pa do danas zaista je rađeno mnogo nacrta. Znam da su rađeni nacrti i usaglašeni su sa nacionalnim manjinama, da postoji mišljenje Saveta Evrope na jedan takav nacrt koje kaže da je taj nacrt dobar i da ga treba razraditi. Rađeno je od 2002. godine na ovom zakonu i sasvim je u redu da se konačno nađe pred nama. Na kraju, i Ustav Republike Srbije iz 2006. godine daje jedan vrlo širok spektar prava i sloboda nacionalnim manjina i na osnovu toga što je taj Ustav predvideo Srbija je na kraju postala i lider prema pravima i slobodama nacionalnih manjina koje daje u regionu. Podvlačim, DSS ne spori potrebu da se ovaj zakon donese, ali ono što jeste problematično za DSS jeste što se ovaj zakon u mnogim svojim odredbama kosi sa Ustavom. On je protivustavan u mnogim svojim odredbama. Takođe, ne priznaje zakone koji su regularno doneti u Republici Srbiji, regularno doneti u ovom parlamentu, koji su i dalje na snazi, nisu suspendovani. Dakle, ti zakoni moraju da se poštuju. To jeste sporno za DSS, nepoštovanje Ustava i nepoštovanje zakona koji postoje u ovoj zemlji. Na Odboru za međunacionalne odnose pitala sam gospodina ministra i bilo mi je vrlo značajno to što mi je odgovorio, da mi objasni način na koji je ovaj zakon usaglašavan sa ostalim ministarstvima u Vladi i da mi odgovori kako je glasala Vlada, kako su se članovi Vlade izjasnili o ovom zakonu. Zbog čega sam to pitala? Prosto mi je neverovatno da je Ministarstvo kulture zaboravilo da postoji Zakon o radio-difuziji, koji je još uvek na snazi u ovoj zemlji, nije suspendovan, a ovaj zakon je u direktnoj protivurečnosti sa ovim zakonom. Da li je moguće da Ministarstvo finansija, recimo, nije primetilo jedan deo ovog zakona, gde se kaže da nacionalni saveti mogu da formiraju privredna društva? Nacionalni saveti su, prema Predlogu ovog zakona, budžetski korisnici. Budžetski korisnici, prema zakonima ove zemlje, ne mogu da formiraju privredna društva. Da li je moguće da Ministarstvo pravde ne kaže ni jednu jedinu reč na očigledno kršenje Ustava kada se kaže da građani Srbije, pripadnici nacionalnih manjina, treba da se izjašnjavaju o svojoj pripadnosti određenoj nacionalnoj manjini. To je direktno protivno onome što kaže Ustav u članu 75. i neverovatno mi je da Ministarstvo pravde samo na tom delu, a ima jako mnogo stvari na koje treba da se ukaže, ne kaže ni jednu jedinu reč. Prema onome što znam, ministarstva u Vladi Srbije su dala negativno mišljenje na ovaj zakon. Ministar me je demantovao, rekao je da su svi dali pozitivno mišljenje i da su se uglavnom problemi u usaglašavanju svodili na zakone koji nisu doneti, a upravo su u pripremi, a ne u očiglednoj koliziji sa zakonima koji postoje u ovoj zemlji. Na kraju, ono što je za mene neverovatno, Vlada je glasala jednoglasno za protivustavan Predlog. Da li je moguće da u jednoj zemlji, a Republika Srbija važi za normalnu zemlju, za jednuregularnu zemlju, Vlada te zemlje urušava tu zemlju i sistem u toj zemlji, glasajući za potpuno neustavan Predlog? Ne mogu da ne kažem zato što pripadam poslaničkoj grupi čiju su celu poslaničku grupu, ministar koji je tada bio sudija Ustavnog suda isterao iz parlamenta ljude koji su potpuno regularno prošli na izborima i bili članovi ovog parlamenta i prosto se plašim da on svoju karijeru nastavlja u istom pravcu. Kršio je Ustav, ili da kažem da je vrlo osobeno tumačio, da budem fina, i nastavlja osobeno tumačenje Ustava i u ovom slučaju. DSS niti hoće niti je spremna da ćuti o tome. Kršenje Ustava jedne zemlje, zemlje Republike Srbije u ovom slučaju, mora da bude javno obznanjeno u parlamentu Srbije. Zbog toga sam na tom odboru svoje mišljenje izdvojila i imam pravo to da kažem pred poslanicima.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Veoma je jasno da će veliki broj izlaganja otvoriti velike pravničke dileme, pogotovo što mi koji smo učestvovali u tome smo morali prvo da shvatimo da je ovaj zakon sistem koji zakon mora da formuliše podsistem, sistem iznad drugih sistema, sistem izuzetak. Da li je neustavno da se neko izjasni o svojoj nacionalnoj pripadnosti? Da, samo onda ako on to neće, njega teraju. U svom izlaganju sam obrazložio vrlo jasno da je upisivanje na poseban birački spisak slobodna volja svakog pripadnika nacionalne manjine. Niko u slučaju da se na taj birački spisak ne upiše ne gubi nikakvo pravo koje iz ovog zakona proizilazi. Istovremeno, pošto je reč o ličnoj, vlastitoj, Ustavom garantovanoj volji da se neko na taj način izrazi, onda nema dileme da je ovakvo izjašnjavanje u skladu sa Ustavom. S druge strane, poseban birački spisak ne mora biti formiran u onim elementima i na onaj način kako to zakon predviđa. Drugim rečima, nacionalna manjina koja birački spisak ne formira, odnosno ne upiše više od 50% svojih pripadnika, izjasnila se da hoće da ide na elektorske izbore. Ne postoji u ovom zakonu nijedan prinudni mehanizam. Obično jasna norma možda i budi dilemu, ali ono što treba sve dileme da razuveri jeste sam stav pripadnika nacionalnih manjina, da oni protiv ovakvog rešenja nisu imali ništa, da su se sa njim saglasili, i ako hoćete, na njemu su i insistirali. Dakle, niko nema obavezu da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti. To je tačno. Niko nikome ne može da zabrani da se o istom ličnom svojstvu izjasni. Upravo su to odredbe ovog zakona kada je reč o posebnim biračkim spiskovima. Tu nema nikakve dileme. Možda se nismo najbolje razumeli na Odboru za međunacionalne odnose. Kada se upućuju mišljenja, nismo dobijali negativna mišljenja, nego smo dobijali stavove kako pojedina pitanja treba rešiti, kao i veliki broj predloga zakona. Tako je, pogotovo u Predlogu zakona, odnosno tada u nacrtu zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, bilo dilema iz pojedinih resora na nivou stručnih lica, savetnika i saradnika iz ministarstava oko toga šta treba uraditi, a šta ne. Svako resorno ministarstvo ima pravo i obavezu da pojedine predloge ili primedbe prihvati ili ne. Ako ih ne prihvati, ima pravo i obavezu da obrazloži zašto ih nije prihvatilo. Ta procedura je primenjena u malom broju, ponavljam malom broju primedbi kada je ovaj zakon bio u pitanju, kao što se to dešavalo i kod drugih predloga zakona koje je parlament u ovom sazivu već i usvajao. Nije bilo političkih protivljenja ovom zakonu. Bilo je upravo ono što sam i nagovestio u uvodnom izlaganju, a to je da jedan zakon izuzetak, po prirodi i raciju prava kao zakon izuzetak, ne može biti u saglasnosti i ne može imati ista rešenja kao zakoni koji su opšti, generalni. Zato je on i zakon izuzetak. To je logika prava. To je notorna stvar još od Rimskog prava, da specijalni zakon i odredbe specijalnog zakona derogiraju odredbe opšteg zakona, kao i da dva zakona iste pravne snage ne mogu biti u suprotnosti jedan sa drugim. Oni mogu imati različita rešenja. Otuda i ovo pravilo. Zaista smo se namučili kod nekih stvari, pogotovo kod onih zakona koji su donošeni nešto pre Ustava 2006. godine, pa nisu mogli ni konstatovati činjenicu, odnosno određena prava koja je Ustav iz 2006. godine pomenuo. Tu činjenicu tj. ta prava nismo mogli da ignorišemo, pošto ih Ustav pominje. Jedno od njih su i prava u oblasti informisanja. Otuda verujem da polako i odslikavam probleme s kojima smo se susretali, pre svega u pravno-tehničkom pogledu koje smo imali u toku pisanja i usaglašavanja rešenja.
U elektronskom sistemu je prijava narodne poslanice Milice Vojić-Marković. Slučajno? Hvala. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa od najmanje ka najvećoj? Predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS? (Ne.) Predsednik ili ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe manjina? (Ne.) Predsednik ili zamenik predsednika poslaničke grupe Nova Srbije? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, politički stav Nove Srbije i moj ljudski jeste da moj sin Vladimir ne treba nikakva prava ni za dlaku, ni za jotu da ima od bilo kog Zoltana, Mehmeda, Josipa u ovoj državi. Mislim da ovim stavom izražavam stav 99% pripadnika srpskog naroda. Ništa nije sporno što se tiče ovih nacionalnih saveta manjina. Ovaj zakon shvatam, pre svega, neću da kažem izbornim zakonom za savete nacionalnih manjina, ali otprilike tako ispada na način na koji se regulišu njihova prava, odnosno kako će oni svoje predstavnike da izaberu u savete nacionalnih manjina. Moram da vam kažem, gospodine ministre, da u Novoj Srbiji ima u članstvu pripadnika svih nacionalnih manjina koje hvala bogu žive u našoj zemlji. U jednoj opštini u vašoj Vojvodini, gde je 83% Srba, sa ponosom kažem da je Ištvan Nađ, popularni Beli, predsednik opštinskog odbora. To mi na neki način daje pravo da vam postavim neka pitanja. Želim da odgovorite pošto sam, evo da kažem tako, moje šlagvort pitanje već nekoliko meseci, pitao sve ministre. Vama će biti oprošteno ako ne znate odgovor na ovo pitanje. Ministar trgovine nije znao koliko je cena jednog energenta. Postavljam pitanje, da li su ugrožena ljudska prava pripadnika nacionalnih manjina koji se greju na gas? Gde je Agencija za energetiku? Gde je Komisija za sprečavanje monopola? Gde je Ministarstvo energetike? Gde su nacionalni saveti potrošača ili kako se već to zove? Svi oni primaju platu iz budžeta, kao i mi poslanici, kao i vi gospodine ministre, i niko ne želi da odgovori. Dakle, od 228.000 domaćinstava u Srbiji koja gas koriste kao energent za grejanje zimi, više od 70% je u Vojvodini. Ne znam tačno koliko se pripadnika nacionalnih manjina greje na gas, ali verujem da je dobar broj i mislim da ih ovo pitanje koje postavljam pre svega interesuje kao građane, jer oni koji pljačkaju sa onom cenom gasa građane Srbije, njih ne interesuje da li je neko Srbin, Mađar, Rumun, Bonjšak. Oni smo žele da uzmu pare. Vas kao ministra, kao predstavnika Vlade hoću da pitam, i molio bih vas da uzmete olovku pošto su svi do sada uzimali olovku i pisali. U odgovoru vašeg kolege ministra Petra Škundrića, koji sam posle nekoliko meseci dobio, kaže - dva parametara koji najviše utiču na cenu energetskog subjekta koji se bavi trgovinom prirodnog gasa radi snabdevanja tarifnih kupaca su uvozna cena prirodnog gasa i kurs dolara. Dakle, uvozna cena gasa i kurs dolara. Kada ste 60% povećali cenu gasa i izazvali odijum i u političkoj i svakoj drugoj javnosti, kada su ovde bile predstave i priče o gasnoj mafiji i rušenje Vlade, pravima Vojvođana i građana Vojvodine koji se greju na gas, otprilike je ostao samo Markićević samo da priča. Možda zbog toga što se i ja grejem na gas. Ništa nije sporno, pričam iskreno. U tom trenutku, govorim vam o ta dva parametra, tu su podjednako ugroženi i pripadnici većinske nacije i pripadnici nacionalnih manjina. Zato ste dužni i tu neku vezu hvatam da odgovorite na ovo pitanje. Dakle, hiljadu kubika gasa je tada koštalo 496 dolara. Dolar je bio 51 dinar. Gospodine ministre, to je 25.296 dinara. Sada je uvozna cena hiljadu kubika gasa 230 dolara i dolar je skočio, 66 dinara, to je 15 hiljada i 180 dinara. Pitam i verujem da bi želeli da čuju odgovor na ovo pitanje svi građani Srbije, bilo da su pripadnici nacionalnih manjina ili većinskog naroda, svejedno. Gde je ovih 10 hiljada? Gde je taj ekstraprofit? U odgovoru ministra se kaže da nema monopola, pa između ostalog on kaže u jednom pasusu, posebno napominjemo da kvalifikovani potrošači, pa je u zagradi stavio gospodin, svi kupci osim domaćinstava, mogu kupovati prirodni gas na slobodnom tržištu po cenama koje nisu regulisane. Dakle, za domaćinstva postoji monopol, za pripadnike nacionalnih manjina, ako danas pričamo o njihovim pravima i kako će oni da urede svoje prava, odnosno kako će oni da se organizuju. Mislim da to spada i u korpus ljudskih prava da neko ko ima monopol na uvoz nekog energenta koji je mnogo važan, grejna sezona nam je na pragu, brzo će da prođe, znate kako narod kaže, od Svetog Ilije sunce sve milije, 2. avgust je, preobraženje i polako dolazimo u predgrejnu, odnosno grejnu sezonu, niko ovde ne može da odgovori. Da li je ovo pitanje toliko komplikovano. Direktor Srbija gasa nije znao ništa drugo da mi kaže nego da nemam pojma. Dobro, nemam pojma, nema ovaj narod ništa pojma, samo odgovorite na ovo pitanje. Ima li neko pametan i kvalifikovan iz Vlade da dođe i da odgovori? Kada se ne daju prave informacije i odgovori, onda idu raznorazne poluinformacije i poluistine. Zato ste vi, kao Vlada, krivi. Evo o čemu se radi. Tvrde neki izvori, ne znam da li je to tačno. Vi ste ovde dužni da odgovorite građanima Srbije. Onaj zimus gas što je naš predsednik, inače rođeni Sarajlija, svom rodnom gradu poklonio, ko je platio taj gas? Da li je on to platio od svoje očevine, đedovine, ušteđevine ili sada po tim poluistinama, da kažemo, treba sada da plate svi građani Srbije, bilo da su pripadnici nacionalnih manjina ili da su Srbi. Da li je to istina? Zašto pravovremenom informacijom ne suzbijete, recimo, takve glasine. Još uvek neću da verujem u to. Nemoj neko da se pravi ovde dobročinitelj i humanista na širem balkanskom prostoru preko leđa i preko džepova ionako osiromašenih građana. Prema tome, gospodine ministre, mislim da je vama ovo pitanje veoma jasno. Biću zadovoljan kao narodni poslanik i da vi kažete, pošteno i ljudski, ovo nije moj sektor i nisam nadležan, pitaću na sledećoj Vladi. Dakle, ponavljam, gospodine ministre, 496 dolara. Znate kako je objašnjavano 60% poskupljenje. To se samo radi u banana državama, gde su građani obespravljeni i nemaju ljudska prava, kada se nešto poveća 60%. Sada imamo najavu iz krugova bliskih Vladi, pošto će najverovatnije skoro izbori, kako do nove godine nećemo povećavati struju, gas itd. Ko priča o povećanju? Pričam o smanjenju. Vi ovom cenom pljačkate građane Srbije koji se greju na gas, dakle, sve građane Srbije i pripadnike nacionalnih manjina, jer su oni danas na svu sreću posebna tema. Lepi zakoni, prava poličara ko će da predstavlja koju grupu manjinsku, nacionalnu, sve je to lepo, ali od čega će narod da živi? Da li će ovim zakonom koji danas donesemo da se smanji cena gasa Mađara u Vojvodini koji se recimo greju na gas? Mislim da neće, a na to pitanje bi možda oni danas želeli veći odgovor. Mogu da budem Srbin ne znam koliko velik i gospodin Pastor ne znam koliko veliki Mađar, ali ako nema narod da živi, on ne može da bude čovek, pre svega, a kamoli Mađar, kamoli da misli o svojim ljudskim, kulturnim i svakim drugim pravima. Prema tome, molim vas da odgovorite na ovo pitanje, a ja ću unapred biti zadovoljan ako vi kažete nisam stručan, pitaću u četvrtak na Vladi. Kako je moguće ovako nešto da mi plaćamo najskuplji gas u Evropi? Najskuplji gas Srbija plaća, kao što ima i najskuplji benzin. Nemojte to da vezujete za Ruse i prodaju NIS-a. To nema nikakve veze sa Rusima. To ima veze sa akcizama koje su duplirane. Kako narod kaže, gospodine ministre, vita jela, zelen bor, čekam brzi odgovor, a verujem i mnogi građani u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević, ovlašćeni predstavnik LDP.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, već od samog početka stvaranja zakonske regulative za formiranje nacionalnih savjeta nacionalnih manjina u javnosti su se pojavile polemike o tome da li ti nacionalni saveti će imati pravi legitimitet i relevantni demokratski potencijal da budu reprezentativno tijelo nacionalnih manjina. Da li će funkcionisati kao svojevrsni manjinski parlament u kome će se, u demokratskom dijalogu, razgovarati o svim problemima važnim za nacionalnu manjinu koju taj nacionalni savjet predstavlja i da li će ukazivati na te probleme i pokušati da ih riješava u saradnji sa predstavnicima vlasti. Ova polemika se vodila zbog tri problema koji su uočeni u zakonu po kome su formirani prvi nacionalni savjeti. Prvo je bio sporan način izbora nacionalnog savjeta odnosno taj elektorski sistem, odnosno zato što je bio zanemaren taj neposredan izbor nacionalnih savjeta. Drugo, polemika jeste vođenja zbog načina finansiranja nacionalnih savjeta i treći je bio problem što nisu bile poznate ili kompetencije tih nacionalnih saveta u pojedinim trenucima nisu bile jasno definisane. Predlog zakona o kome danas govorimo rešava ova tri problema, po nama iz LDP na relativno dobar način, i mi ćemo podržati Predlog ovog zakona, iako ćemo da iznesemo neke kritike. Predložili smo šest amandmana želeći da poboljšamo ovu verziju ovog predloga zakona. Naše kritike prevashodno će da idu u pravcu budućeg djelovanja nacionalnih savjeta. Mi smo svedoci da u Srbiji postoji, kao što ste vi u obrazloženju ovog zakona rekli, veliki broj dokumenata i zakonskih predloga koji govore o pravima nacionalnih manjina. Međutim, zato što ne postoji način sprovođenja tih odredbi, stiče se utisak sa nacionalne manjine imaju prava na papiru, dok u stvarnom životu teško ili veoma rijetko to mogu da dožive. Primjer je službena upotreba jezika nacionalnih manjina. Opštine i druge institucije koje ne poštuju Ustav Republike Srbije, ne poštuju Zakon o lokalnoj samoupravi, ne poštuju Zakon o zaštiti nacionalnih manjina i etničkih zajednica, upravo kad govore o službenoj upotrebi manjinskih jezika, a ne postoji nikakva zakonska mogućnost da se te lokalne samouprave ili državni organi natjeraju da ispoštuju ustavnu i zakonsku odredbu. Nacionalni savjeti, nažalost, u proteklom vremenu nikako nisu opravdavali očekivanja. Savjeti su, nažalost, postali produžena ruka bilo vlasti bilo neki pojedinih političkih stranaka koje predstavljaju nacionalne manjine. Bojimo se da su u prethodnom periodu, a nadamo se da se neće u budućnosti nacionalni savjeti i ta manjinska politika svesti na neku begovsku politiku, odnosno na politiku vođenja samo manjinskih prava unutar jedne političke stranke ili elite koja sebe doživljava kao nacionalnu, odnosno manjinsku elitu. Zbog svega toga mi smo, analizirajući ovaj predlog zakona, uočili neke nedostatke o kojima bi trebalo da povedemo računa svi zajedno i da nađemo mogućnost da to izmjenimo. Prva i najvažnija kritika ovog predloga zakona tiče se čl. 70, 73. i 100, koji govori o izboru nacionalnih savjeta, odnosno načinu izbora. Ovde se u članu 70. kaže: "Izborne liste mogu, pod uslovima utvrđenim ovim zakonom, predlagati grupa birača upisanih u poseban birački spisak odgovarajuće nacionalne manjine, odnosno organizacije, udruženja građana, kao i političke organizacije nacionalne manjine". Slično o tome govore i članovi 73. i 100. ovog predloga zakona. Šta to znači? To znači diskriminaciju svih nas pripadnika nacionalnih manjina koji pripadamo građanskim strankama, jer po Predlogu ovog zakona ne možemo da učestvujemo u izborima za nacionalni savet, odnosno i ako možemo da učestvujemo, moramo da se švercujemo preko grupe građana, neke nevladine organizacije, a ne možemo da izađemo sa listom one političke stranke kojoj mi pripadamo. Na ovaj način to nije samo diskriminacija osoba koje se članovi stranaka građanske orijentacije, to je diskriminacija svih birača pripadnika nacionalnih manjina koji glasaju za stranke koje nisu stranke nacionalnih manjina. LDP smatra da ako neko ne može da bude veći patriota u Srbiji samo zato što ima određeno ime i prezime od nas koji nemamo slično ime i prezime, isto tako smatramo da ne mogu pripadnici nacionalnih manjina koji su članovi nacionalnih stranaka da imaju ekskluzivno pravo zastupanja nacionalnih interesa određene nacionalne manjine. Jer biti građanin ne znači ne biti pripadnik svoje nacionalne manjine, ne znači odeći se vjere i nacije, ne znači ne biti Bošnjak, Srbin, Mađar, Hrvat, Albanac itd. Naprotiv, biti građanin znači biti sve ovo, a politička pripadnost znači samo pripadnost nekim političkim idejama i način ostvarivanja tih političkih ideja. Zaista, za nas iz LDP je neprihvatljivo da građani na izborima, bilo lokalnim, bilo republičkim, bilo predsedničkim, glasaju za određene političke partije građanske orijentacije, a da kada treba da glasaju za nacionalne savete imaju to zakonsko ograničenje, odnosno ti građani na republičkim izborima glasaju za politiku LDP ili nekih drugih građanskih stranaka, a kada treba da glasaju o svojoj kulturnoj, obrazovnoj autonomiji moraju da glasaju za pripadnike stranaka koji pripadaju strankama nacionalnih manjina. Mi smo tu predložili amandman koji omogućava da svi pripadnici nacionalnih manjina, bez obzira na njihovu stranačku pripadnost, mogu da učestvuju na izborima, da budu birani. Naravna stvar, kada govorimo o izboru i organima nacionalnih saveta mi smo podneli još jedan amandmana koji govori o sukobu interesa, jer ovim Predlogom zakona o nacionalnim savjetima nije definisan sukob interesa u punom smislu te reči. Imamo samo jedan član koji govori da članovi nacionalnog savjeta, odnosno predsednik ne može da bude sudija, sudija Ustavnog suda ili tužilac, ali mi smo mišljenja da se i za nacionalne savjete mora apsolutno primeniti - zakon o sukobu interesa, jer ne mogu da dopustim da samo jedna određena "elita" mogu da budu i poslanici, i ministri, i predsednici opština i da budu članovi nacionalnih savjeta. Mislim da pripadnici nacionalnih manjina, veliki broj njih postoje koji nisu članovi bilo koje stranke, a ovako definisan predlog izbora nacionalnih saveta bojim se da uvodi još jedan partijski organ u funkcionisanje države. Mi od toga moramo da pobjegnemo, odnosno mi moramo da stvorimo takve organe koji će zaista da predstavljaju pravu sliku pojedinih nacionalnih manjina. Pripadnici nacionalnih manjina nisu samo oni pripadnici koji pripadaju određenim političkim strankama, a naročito strankama nacionalnih manjina. Takođe, ako govorimo o ovom zakonu, videćete da se u članu 9, tačka 6) u jednom delu kosi sa članom 2. stav 2. U članu 9. tačka 6), između ostalog se kaže - osniva ustanove, udruženja, fondacije, privredna društva u oblastima kulture, obrazovanja, obaveštavanja i službene upotrebe jezika i pisma i u drugim oblastima za očuvanje integriteta nacionalne manjine. Dok se članom 2. stav 2. kaže - nacionalni savet predstavlja nacionalnu manjinu u oblasti obrazovanja, kulture, obaveštavanja na jeziku nacionalne manjine i službene upotrebe jezika i pisma. Znači, nema "i drugih oblasti". Kada govorimo o nadležnosti nacionalnih saveta, vezano za kulturu, za obrazovanje, za obaveštavanje i za službenu upotrebu jezika,član 14. tačka 10), član 17. tačka 10), član 20. tačka 3) daju neke suprotne odrednice. Tako član 14. u tački 10) kaže - da nacionalni savet, u skladu sa zakonom u oblasti obrazovanja, daje mišljenje o postupku raspodele sredstava iz budžeta Republike, AP, lokalne samouprave itd. Dalje član 17, koji govori o oblasti kulture, u tački 10) kaže - daje predlog za raspodelu sredstava koja se dodeljuju putem javnog konkursa iz budžeta Republike, AP ili jedinice lokalne samouprave. Takođe i član 20. tačka 3), koji govori o nadležnosti u oblasti obaveštavanja, kaže - da nacionalni savet daje predlog za raspodelu sredstava koja se dodeljuju putem javnog konkursa. Mišljenja smo da nacionalni savjeti mogu da daju samo mišljenje. Ne mogu nacionalni saveti da daju predloge ako se radi o javnom konkursu. Takođe, ovde u članu 17. tačka 10), daje predlog za raspodelu sredstava ''i udruženjima nacionalne manjine u oblasti kulture''. Mislim da ovde treba da stoji jedna opšta odredba - udruženjima u oblasti kulture koja se bave manjinskim pravima, odnosno promovišu kulturu nacionalnih manjina, jer ne smijemo reći one institucije, odnosno one nevladine organizacije, one organizacije koje ne pripadaju usko nacionalnoj manjini, da samo one mogu da imaju ta sredstva. Takođe, ako govorimo o članu 28, gospodine ministre maloprije ste vi rekli, 2. stav člana 28. je nepotreban, koji govori - da će se nacionalne manjine same opredeliti kojem će od ova dva načina dati prioritet. To govori o načinu izbora nacionalnih savjeta jer ovamo je jasno definisano kada se koristi elektorski i kada se koristi neposredni sistem, tako da smatramo da je ovaj stav nepotreban. Kada govorimo o članu 38, obavezama sredstava javnih informisanja da prate izbore nacionalnih saveta, ponovo se vraćamo na situaciju - da stranke nacionalnih manjina koje mogu po ovome učestvovati, biće privilegovane u odnosu na druge organizacije i grupe građana, zbog samog svog organizacionog delovanja i sredstava koja oni mogu da koriste u toj izbornoj kampanji, da je tako nazovemo. Član 114. ovog predloga zakona, koji govori o obavezi lokalne samouprave da finansira rad nacionalnih savjeta, u svom zadnjem stavu govori - da lokalne samouprave u kojima pripadnici nacionalnih manjina dostižu najmanje 10% ukupnog stanovništva, da te lokalne samouprave finansiraju nacionalne savjete tih nacionalnih manjina, ili nacionalnih manjina čiji je jezik u službenoj upotrebi na teritoriji jedinice lokalne samouprave. Smatramo da je nepotrebno da stoji ovo "ili nacionalnih manjina čiji je jezik u službenoj upotrebi na teritoriji jedinice lokalne samouprave", zbog zakonskog ograničenja koje govori da je u službenoj upotrebi u opštinama, odnosno u jedinicama lokalne samouprave manjinski jezik ako se po zadnjem popisu 15% stanovništva izjasnilo da govori tim jezikom. Tako smatram da je ova odredba veća, odnosno da ne treba da zadržimo ovu odredbu koja govori o 10% pripadnika nacionalne manjine. Finansiranje nacionalnih savjeta je ovim zakonom dosta dobro regulisano. Međutim, mi imamo jednu načelnu primedbu, iako je ovde definisano koliko, na primer, lokalne samouprave izdvajaju za rad nacionalnih saveta, da se formira budžetski fond nacionalnih savjeta i ostalo, mislim da je trebalo da se definišu i odnosi - kako da se troše ta sredstva iz tog budžetskog fonda, jer ovde postoje neki kriterijumi, ali smatram da bi to trebalo možda procentualno da se odredi, odnosno sredstva koja nacionalni saveti dobijaju za svoj rad ne koriste se samo za zaposlene, jer nacionalni savjeti treba prevashodno da rade na promociji kulture, obrazovanja i službene upotrebe jezika i informisanja. Tu treba da se da prednost u finansiranju tih projekata u odnosu na sam način funkcionisanja tog nacionalnog sistema. Takođe, ovde imamo jedan veliki problem, maloprije ste i vi gospodine ministre isto govorili o tom posebnom biračkom spisku. Taj problem posebnog biračkog spiska imaće pripadnici nacionalnih manjina, naročito pripadnici nacionalnih manjina koji su manjine u svojim lokalnim samoupravama zbog straha da se ti birački spiskovi mogu zloupotrebiti i mislim da u narednom periodu država, državni organi treba da urade više na informisanju o onome što ste vi maloprije govorili o tom posebnom biračkom spisku. Mi smo takođe predvideli jedan amandman u dijelu kaznenih odredbi, koji povećava novčani iznos kazne za zloupotrebu podataka koji se nalaze u tom posebnom biračkom spisku. Jer, ponavljam, ne smijemo zaboraviti strah pojedinih pripadnika nacionalnih manjina od zloupotrebe tih podataka sa posebnog biračkog spiska. To za posledicu može imati da relativno mali broj pripadnika nacionalnih manjina odluči da se prijavi na taj poseban birački spisak, a manji broj pripadnika nacionalnih manjina koji se odluče da se prijave za taj poseban birački spisak može da dovede da mi nemamo reprezentativno tijelo te nacionalne manjine, odnosno nacionalni savjet te nacionalne manjine. Nama svima, i Ministarstvu i pripadnicima nacionalnih manjina, treba da bude cilj da što više pripadnika nacionalnih manjina se prijavi za taj poseban birački spisak, kako bi imali što demokratičniji ili i bolji izbor, odnosno da bi imali što reprezentativnije tijelo tih nacionalnih savjeta. Takođe, kada govorimo ovde o elektorskom sistemu izbora, imamo član 101. tačka 5) koji je malo nerazumljiv. Ovde se kaže da pismenu ispravu o odluci skupštine organizacije ili udruženja nacionalne manjine kojoj je odrađeno za elektora nacionalne manjine. Ako organizacija neke nacionalne manjine predloži nekog čoveka za elektora, da li on isto mora da prikupi tih 100 potpisa, ovaj član je malo nedefinisan po tom osnovu, ili je dovoljan samo statut i predlog te organizacije da neka osoba bude elektor u budućoj toj elektorskoj skupštini? Na kraju, ponoviću stav LDP da ćemo podržati ovaj predlog zakona. Nadamo se da ćete uvažiti amandmane koje smo mi predložili, naročito ovaj amandman koji omogućuje i pripadnicima nacionalnih manjina koji nisu članovi nacionalnih stranaka da učestvuju na ovim izborima. Na kraju samom, ne smemo dozvoliti mi iz Liberalno-demokratske partije naročito, da u tekstu ovog predloga zakona imamo klicu diskriminacije, kao što imamo klicu diskriminacije u samom Ustavu Republike Srbije.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Uvaženi poslaniče, mnoga od ovih pitanja koja ste pokrenuli jesu bila pitanja s kojima smo se i mi dugo suočavali. Svi ovi problemi koje ste vi izneli jesu problemi i dan-danas, ali mi smo naprosto morali da se od mogućih rešenja tih problema ili različitog pristupa tim problemima opredelimo. Što se tiče političkih stranaka, prvenstvena stvar je da kao pripadnik srpskog naroda duboko verujem da se život ni jedne nacionalne manjine neće svesti na funkcionisanje nacionalnog saveta. Naprosto, nacionalni savet je, pored svog dosadašnjeg bogatstva zajedničkog života, socijalnog života jedne nacionalne manjine, jedan novi dodatak koji će se baviti specifično omogućavanjem uživanja, življenja, izvršenja, kako god hoćete, ustavom garantovanih posebnih prava nacionalnih manjina. Dakle, reč je o jednom mehanizmu za izvršenje. Naravno, svi mi dobro znamo, s obzirom da reč o mehanizmu, organu koji, međutim, nije državni organ, koji treba da izvršava ustavne garancije, da je njegov politički autoritet svakako velik. To nije sporno. Ono što lično nisam mogao da odbijem kao argumentaciju je sledeća činjenica. Prvo, političke stranke, sve koje su ovde, jesu političke stranke koje kreiraju politički život. Veoma je teško, kada nacionalna manjina uspe da iznedri i političku stranku, a to je, rekao bih, element života svake nacionalne manjine, da vi tu političku stranku ignorišete. To je sa jedne strane. S druge strane, ne svodi se, naravno, čitav život jedne nacionalne manjine, pošto neka može, a neka i ne mora imati političku stranku, samo na to, nego i na kulturne institucije, na institucije obrazovanja. Ako imate 16 formiranih nacionalnih saveta, 16 nacionalnih manjina, videćete da neke imaju npr. institucije kulture koje se zovu matice, neke nemaju. Međusobno se razlikuju po formi, po sadržini itd. Jednu stvar smo morali da uradimo, da pokušamo da na najopštiji način sve to obuhvatimo, sve međusobne razlike, da nijedna institucija neke nacionalne manjine ne ispadne iz ovih zakonskih rešenja. Dakle, to je pokušaj, pri čemu smo odmah bili svesni činjenice da je kroz, kako ste vi rekli, liste grupe građana moguć i politički uticaj drugih političkih stranaka koje nemaju nacionalni znak. To su stvari oko kojih smo morali da prelomimo. Prelomili smo na ovaj način. U razgovoru i u argumentaciji vezano za amandmane mi možemo o tome ponovo popričati, ali ono što je činjenica jeste da su nacionalne manjine koje nisu imale ili još uvek nemaju političke stranke sa nacionalnim predznakom smatrale da upravo politička stranka jeste deo bića nacionalne manjine koja ima predznak – nacionalna, ako je naravno izlazila na izbore i ako je formirana, i da i to treba obuhvatiti. Tu je dodatno još jedan problem bio, što smo imali u proceduri, tu ću delimično odgovoriti na još neka vaša pitanja, već dugo vremena zakon o udruženjima građana. Bilo je jako teško utvrditi ko je taj ko u ime državnih organizacija daje kandidaturu, pošto svaka državna organizacija ima pravo da uredi određene nadležnosti kako sama hoće. U tom smislu, pokušavajući da dajemo odgovore na sva bitna pitanja, da na sva ta bitna pitanja imamo efikasan odgovor, funkcionalan odgovor, morali smo da biramo između minimalno dva, nekad i više rešenja.
Narodni poslanik Kenan Hajdarević, pravo na repliku.
Gospodine ministre, zaista podržavam vaš napor da u sistem izbora nacionalnih savjeta uključite sve moguće institucije nacionalnih manjina, bilo da su to udruženja građana, političke stranke nacionalnih manjina, ali ne smijemo zaboraviti da na taj način Predlogom ovog zakona guramo pripadnike nacionalnih manjina koji nisu pripadnici nacionalnih stranaka van tog sistema. To je problem ovog predloga zakona o kome smo govorili. Na ovaj način Predlogom ovog zakona, Nacrtom zakona o lokalnim izborima koji je gospodin ministar Marković predstavljao, dolazimo u situaciju da država kaže pripadnicima nacionalnih manjina: ako hoće politički da se organizuju, odnosno ako će da se bave politikom neka idu u nacionalne stranke; za vas nema mjesta u građanskim strankama, jer ste na taj način diskriminisani. To je problem o kojem mi govorimo. Zaista, LDP vidi stranke nacionalnih manjina kao svoje partnere, prirodne partnere. Ali, ne smijemo dozvoliti da bilo koji zakonski predlog stvara mogućnost diskriminacije, odnosno ne mogu isto da dozvolim, možda će sada to da kaže, ali to je u suprotnosti sa mojim mišljenjem, da samo stranke nacionalnih manjina mogu da kažu šta su interesi pojedine nacionalne manjine. Interese nacionalne manjine zastupaju one stranke koje dobiju glasove te nacionalne manjine na izborima, to je suština. Nemojmo da mi diskriminišemo sve pripadnike nacionalnih manjina koji pripadaju građanskim strankama, jer mi hoćemo na tim izborima da pokažemo ko je zastupnik interesa nacionalnih manjina i u kom odnosu. Jer na ovaj način stranke nacionalnih manjina mogu da iskoriste sve svoje potencijale za dobijanje glasova, a mi npr. iz LDP moramo da idemo kao grupa građana i da objašnjavamo našim biračima zašto idemo kao grupa građana kada se biraju članovi nacionalnog savjeta, a zašto idemo kao pripadnici stranke ako se glasa za odbornike, poslanike ili bilo koji drugi izbor koji definiše Ustav Republike Srbije.
Da li želi reč ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-JS? Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Da bih bio siguran da niste povredili Poslovnik propuštanjem da opomenete prethodnog govornika, želeo bih da znam šta su za njega građanske stranke i da li takav termin postoji kod nas, odnosno da li pod tim podrazumeva sve političke stranke organizovane na principima na kojima se političke stranke u Srbiji organizuju, izuzev stranaka nacionalnih manjina? Da li time štiti prava pripadnika manjina isključivo u LDP ili recimo prava pripadnika nacionalnih manjina u SNS? Da li pod pojmom „građanska partija“ podrazumeva i SNS, i DS, i SRS i DSS? U svim tim strankama nalaze se pripadnici nacionalnih manjina. Kada ovako zdušno brani stavove koje smo mi iznosili kada ste donosili zakone kojima su se na izvestan način pozitivno diskriminisale stranke manjina, posebno oko cenzusa na izborima, i kada smo govorili da su to svojevrsna geta i da će pripadnici nacionalnih manjina koji pripadaju drugim političkim stranaka biti čak izloženi i nekakvoj vrsti protesta kod pripadnika nacionalnih manjina u sredinama u kojima žive, zato što odnose deo glasova stranaka nacionalnih manjina strankama druge orijentacije, kojima je to nije prevashodni cilj, dakle, zamolio bih vas da ovde omogućite ravnopravno učešće svima. Ako pod građanskim partijama podrazumevate sve partije koje nisu stranke nacionalnih manjina u redu, ali ako je prethodnik izvršio diskriminaciju stranaka, pa stranku kojoj sam pripada proglasio građanskom strankom, interesuje me njegov stav o drugim strankama koje nije pomenuo, da li i njih računa u nacionalne stranke, neki novi treći termin koji nije koristio, i da li će pripadnici nacionalnih manjina, članovi nacionalnih stranaka, imati pravo na ovu vrstu zaštite gospodina Hajdarevića kada god su oni u pitanju?
Narodni poslaniče, nema povrede Poslovnika, bez obzira što niste naveli član Poslovnika za koji smatrate da je povređen. Obrazloženje koje ste izložili bilo bi više replika ili vaše tumačenje onoga što je narodni poslanik Kenan Hajdarević imao pravo da izrazi kao svoj stav. Upozoravam vas da ne zloupotrebljavate pravo iz čl. 100. st. 1. Tema kojom se bavimo danas je zanimljiva. Obuhvata vrlo ozbiljne procese u društvu i možete biti sigurni da će svako ko bude tražio pravo na repliku, nemajući drugu mogućnost da dobije reč, to pravo i ostvariti. Molim vas da, smatrajući da je neko kazao nešto što može drugačije da se tumači, tražite pravo na repliku, neće vam biti uskraćeno i da takvom debatom i među sobom i tokom današnjeg dana zaista otklonimo svaku sumnju o tome šta je ko rekao. Ne može da se tretira ni uvredom, ni razlogom za opomenom stav poslanika kako će nazivati svojuili bilo koju drugu stranku. To nije uvredljivo. To znamo i vi i ja. Narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, gospođo Muškinja, dame i gospodo narodni poslanici, prilika je da danas razgovaramo o jednom složenom pitanju, zapravo oblasti koje je konačno došlo na dnevni red, a možda je trebalo, svakako je trebalo i ranije, kako bi pitanja veoma značajna za život i rad u svim sferama života nacionalnih manjina, kao i pitanja sloboda i prava manjina bolje definisali, u skladu sa svim pretpostavkama koje postoje i u Ustavu, i u međunarodnim ugovorima i svim pozitivnim aktima savremene civilizacije. Dakle, gospodine ministre, zaista verujem da ste se vi kao predlagač zakona, zajedno sa timom koji je radio na ovom zakonu, dobro namučili na nalaženju najboljih rešenja, kako bi iz predstojećeg zakona koji ćemo, verujem, usvojiti, dobili jednu legislativu koja će na bolji način urediti sva pitanja nego do sada. Pitanje ljudskih prava i sloboda je svakako prvorazredno pitanje savremene civilizacije, savremenog sveta i ono je sastavni deo svih temeljnih dokumenata u svim državama, i Ustava, ali i mnogih drugih dokumenata međunarodnih organizacija, znači, konvencija, povelja i ugovora. Međutim, postignuti standardi u ovoj oblasti ne bi bili dovoljni bez dodatnih individualnih i kolektivnih prava pripadnika nacionalnih manjina. Naš Ustav je značajnu pažnju posvetio ovoj materiji u nekim članovima, pre svega u članovima 75, 79. i 80, gde se govori o tim kolektivnim pravima. Reč je zapravo o neposrednom učešću ili preko predstavnika u odlučivanju o pravima, naročito iz oblasti kulture, obrazovanja, obaveštavanja, upotrebe jezika i pisma, a sa ciljem očuvanja svega onoga što je i tradicija i identitet pripadnika nacionalnih manjina. Pravo na manjinsku samoupravu u ovim oblastima može da se ostvaruje izborom nacionalnih saveta i to je praksa i u drugim zemljama, znači, nije to proizvod samo naše legislative i mi to danas evo činimo. Takođe, donošenje ovog zakona je proizašlo i iz ratifikovanih međunarodnih ugovora koji se odnose na garanciju ljudskih prava i sloboda, a naročito na garanciju prava i sloboda nacionalnih manjina. Recimo, Povelja UN posmatra i uređuje pitanje manjina i manjinsku zaštitu u okviru opšteg sistema zaštite ljudskih prava, ali to je nešto u najširem smislu. Vredno je pomenuti dokument koji se zove Okvirna konvencija za zaštitu nacionalnih manjina, koji je prvi pravno obavezujući međunarodni instrument koji je u celini posvećen pravima nacionalnih manjina. Mi smo ratifikovali Okvirnu konvenciju i, naravno, sarađujemo sa Savetodavnim komitetom ove Okvirne konvencije i svakako da aktivno kao država učestvujemo u onome što je ostvarivanje prava, ali na nivou onih standarda i na nivou onih dostignuća koja već postoje u visoko razvijenim zemljama, odnosno u kojima je demokratija neosporna jedna tekovina i koja je dala velika dostignuća u ljudskim pravima, a naročito nacionalnih manjina. Takođe, ovaj zakon bilo je potrebno doneti i ranije. Imam utisak da su raniji nadležni subjekti, koji su bili nadležni da se pozabave ovim pitanjem, i bežali od ovog problema. Ovo je svakako vruć krompir koji je morao da se uhvati u ruke i da se njime pozabavimo i da to pitanje rešimo, i svakako je značajno da ste vi kao ministarstvo u okviru ove Vlade se pozabavili ovim pitanjem. Još jedan razlog je proizašao i iz onoga što je Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, koji je još uvek važeći, a koji u članu 19. daje mogućnost izbora nacionalnih saveta, ali u tom zakonu nije jasno precizirano mnogo štošta što se tiče i nacionalnih saveta, i kada je reč o izborima, i kada je reč o nadležnostima i pravima nacionalnog saveta. Takođe, bilo je potrebno nakon donošenja tog zakona doneti pravilnik o načinu rada Skupštine elektora za izbor nacionalnih saveta, na osnovu kojih je izvršen izbor nacionalnih saveta 15, 16, čini mi se, koliko ih ima. Dosadašnja praksa i život u ovoj sferi pokazali su da ima mnogo, mnogo problema, mnogo čak i improvizacija i različitog tumačenja i zakona koji je prethodno donet i ovog pravilnika o izboru elektora. To je davalo mogućnost različitog pristupa izabranih nacionalnih saveta u ostvarivanju svojih prava i nadležnosti, što svakako nije dobro za državu Srbiju i za pravni poredak u našoj državi. Zakon dobro obrađuje statusna pitanja. Ne bih se time posebno bavio. Kada je reč o nadležnostima, jasno se definišu nadležnosti koje se tiču određenih sfera, kao što je obrazovanje, kultura, obaveštavanje, službena upotreba jezika i pisma, daju se prava nacionalnim savetima u osnivanju, zapravo osnivačka prava za učešće u upravljanju i druge nadležnosti. Što je veoma važno, predviđena je u zakonu ništavost pravnih akata, ako se određeni članovi ovog zakona ne uvažavaju prilikom donošenja drugih akata, zakona itd. u organima Republike Srbije. Prema tome, tu je stvorena jedna mogućnost za korelaciju, povezivanje i uvezivanje svega onoga što je i interes i pravo nacionalnih manjina sa opštim interesom i ukupnom legislativom u najširem smislu Republike Srbije. Međutim, čini se da pored toga što je vidni napredak u ovoj oblasti učinjeno i što će ostaviti pozitivnog traga u funkcionisanju svega onoga što je život nacionalnih manjina, ostvarivanje njihovih prava u okviru naše države, da ima i određenih manjkavosti u ovom zakonu, koje se tiču i nadležnosti nacionalnih saveta, i šta iz toga proizilazi, a takođe i u onome što je izbor nacionalnih saveta. Veoma je važno da se prilikom izbora nacionalnih saveta stvore takve pretpostavke koje će umanjiti mogućnost da to budu neke interesne grupe ili centri koji manje zastupaju interes date nacionalne manjine, a više zastupaju interese neke uže grupe, uslovno rečeno možda neke "manjinske oligarhije" ili neke "elite". Tu postoji mogućnost i opasnost da do toga dođe. Naravno, SPS-JS podržava ovaj zakon, da ne bih ostavio dilemu u tome. Kritički pristupa analizi svega ovoga i mislimo da je učinjen krupan iskorak u pravcu rešavanja ovih pitanja, ali da će vrlo brzo vreme, i praksa i sprovođenje ovog zakona pokazati određene manjkavosti, i mislim da će biti potrebno reagovati u skladu sa ishodima primene ovog zakona i učiniti dodatne izmene i dopune kako bi u datom trenutku poboljšali ovu materiju i ovu regulativu. Mi kao poslanička grupa ne nastupamo isključivo, mi smo više pred dilemom i vidimo da je to veoma složena materija i složena su pitanja pred nama i, rekao bih, kao što ste se vi namučili prilikom definisanja svega ovoga, smatramo da ne možemo svi zajedno biti dovoljno pametni da damo konačne odgovore na ono što je najbolje kao rešenje. Zato moramo budnim okom da posmatramo budućnost primene ovog zakona i što je pre moguće, kada se to ukaže za potrebnim da reagujemo na sve ovo. U javnosti se pokazalo i imali smo i reakciju određenih udruženja koja se bave informisanjem, pitanje osnivački prava, naročito u oblasti informisanja. Zaista, tu postoji mogućnost da se ugrozi princip nezavisnosti medija ako su osnivačka prava u rukama nacionalnog saveta, a ako taj nacionalni savet manje predstavlja nacionalnu manjinu, a više interes neke svoje grupe, a pak to može da proizađe iz sistema i načina izbora nacionalnog saveta, koji je takođe možda tanko mesto u onome što želimo da postignemo, onda sve puca i krivi se i ide u pogrešnom pravcu. Kada je reč o izboru nacionalnih saveta, svakako da je učinjen pokušaj da se u okviru dve alternative dođe do cilja i možda jeste najbolji način i najdemokratskiji da se izaberu preko neposrednih izbora, sa posebnih biračkih spiskova, iako tu možda ima određenih primedbi na to da li je to dobro da se sačine posebni birački spiskovi, naročito u sredinama gde su manjine zastupljene u manjem broju itd. Dakle, tu je teško biti pametan, o čemu sam govorio. Razumem vaše mučenje i vaše dileme, ali sa nečim se moralo izaći i poći. Pitanje izbora nacionalnog saveta tretirano u članu 70, kada je reč o neposrednim izborima, gde imamo izborne liste da se predlažu od strane grupe birača, najmanje jedan procenat sa izborne liste, a najviše 50. Mislimo da je taj broj mali, odnosno da je taj procenat mali. Nismo isključili, ali to je jedna dilema. Predlaganje i podržavanje tih lista od strane udruženja građana može da bude veoma sporno, naročito po novom zakonu o udruženju građana, gde imamo da pravo formiranja udruženja građana imaju tri lica, od toga dva maloletna mogu da budu. Naravno, ako imaju nacionalni predznak ili se bave tim pitanjima, to može da dođe do fabrikovanja tih udruženja koja će podržati listu, a to se isto odnosi na član 100, da ne bih posebno pričao o tome, gde imamo predlaganje elektora od strane ovih subjekata, udruženja građana. Pitanje političkih organizacija sa nacionalnim predznakom, otprilike dosta toga što je gospodin Hajdarević izneo ovde u diskusiji, mi se slažemo sa takvim razmišljanjem, bez polemike i potrebe da to sada definišem da li su to građanske ili neke druge stranke, misli se na stranke koje nemaju nacionalni predznak nacionalne manjine, tu podrazumeva i SPS, i JS, i SRS, i DSS, i SNS i DS itd, izvinjavam se, da ne ređam, ali znate na šta mislim. Naravno da treba praviti razliku između onoga što je izborni zakon, onaj opšti, koji je dao mogućnost manjinama da se ne traži cenzus kao za ostale stranke koje predstavljaju većinski narod ili ne predstavljaju nacionalne manjine, bar po onome što je njihov naziv itd. i onoga što jeste izbor manjinske samouprave. To nisu dve paralelne, to su sasvim različite stvari. Ovo je samo jedan segment koji dodatno treba da nadgradi i da osigura ono što su manjinska prava u okviru već postojećeg sistema. Mislimo da pripadnici nacionalnih manjina koji su u drugim strankama su onemogućeni da svojim političkim ubeđenjima ili u ime svojih političkih ubeđenja i stavova budu podržani od strane svojih stranaka i učestvuju u onome što je podrška lista ili izbor elektora itd. Na takav način se praktično pripadnici nacionalnih manjina u nekim sredinama mogu gurati u ono što je njihovo usko nacionalno, što je jako pogrešno, jer je svakako pogrešno da i na opštem planu se guraju građani u ono što je nacionalno na globalnom nivou, što je srpsko itd. Treba voditi računa o jednom balansu koji je veoma osetljiv. Iz tih razloga mislimo da pitanje podrške liste u neposrednim izborima i takođe pitanje kandidovanja elektora treba da ide uz obavezu 100 potpisa, a da iza toga mogu stajati i stranke nacionalnih manjina, ali i sve druge stranke koje možda, u nekim slučajevima, i više vode računa o onome što je interes nacionalnih manjina, pa makar to bilo i hipotetički, ali moramo poći od jednog takvog razmišljanja i stava. Tu je verovatno jedno tanko mesto. Ne znam, ima verovatno predloga i amandmana u tom pravcu, da vidimo da li tu nešto možemo učiniti ili da budnim okom to pitanje posmatramo za neko buduće vreme. Pitanje nadzora mislim da je dobro postavljeno: od strane Ministarstva kroz mogućnost provere ustavnosti, kroz mogućnost zabrane određenog akta nacionalnog saveta, uz obavezu da posle pet dana se zatraži ustavnost itd. Dozvolite mi samo u ime SPS-JS još jedno pitanje, mada se izvinjavam, to je rezultat moje neupućenosti (Predsedavajuća: Vreme.) dozvolite mi samo da završim misao. Da li je savet Republike Srbije za nacionalne manjine proizašao iz Zakona o zaštiti prava i sloboda? Ako jeste u redu, a ako nije, onda je trebalo ovde da bude to pitanje određeno. Da završim, SPS-JS i pored svih dilema podržaće ovaj zakon, ali će nastojati vrlo brzo i učinićemo napore na nekim dopunama, izmenama, kroz amandmane, koliko je to moguće, ali ćemo takođe nastojati da dođe do dopuna i izmena ako to bude…
Narodni poslaniče, molim vas da završite. Narodni poslanik Oto Kišmarton, ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba Napred Srbijo.
Poštovane kolege narodni poslanici, naš ustav uređuje da se pripadnicima nacionalnih manjina, pored prava koja su Ustavom zajamčena svim građanima, garantuju i dodatna prava, individualna i kolektivna. Individualna prava se ostvaruju pojedinačno, a kolektivna u zajednici sa drugima, u skladu sa našim ustavom, zakonom i međunarodnim ugovorima. Putem kolektivnih prava pripadnici nacionalnih manjina neposredno ili preko svojih predstavnika učestvuju u odlučivanju u pojedinim pitanjima vezanim za svoju kulturu, obrazovanje, obaveštavanje i službenu upotrebu jezika i pisma, u skladu sa našim zakonom. U obrazloženju zakona piše da će ovaj zakon omogućiti nacionalnim manjinama pravo na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika. Nacionalne manjine u Srbiji imaju i treba da imaju prava kao i svi ostali građani Srbije, odnosno imaju i treba da imaju prava kao i većinski narod u Srbiji. Da bi nacionalne manjine mogle i ubuduće da ostvaruju svoja prava, nije dovoljno samo formirati nacionalne savete i reći nacionalnim manjinama – evo vam saveti, pa vi radite šta hoćete. O nacionalnim manjinama ne mogu da brinu same nacionalne manjine. O nacionalnim manjinama mora da vodi računa većinski narod i stranke koje imaju najviše podrške u narodu Srbije. Nije cilj ni države, a ni nacionalnih manjina da pripadnici manjine žive posebno, izolovano, u svojim naseljima ili delovima naselja, bez kontakta sa drugim narodima. Nacionalne manjine ne žele da žive pored srpskog naroda, žele da žive zajedno sa srpskim narodom. Srbija ima veoma šaroliko stanovništvo u pogledu nacionalnog saveta, što je jako dobro kako za pojedinca, tako i za Srbiju. Nacionalna šarolikost omogućuje svim našim građanima da u svom komšiluku upoznaju i dožive običaje različitih naroda, kulture drugih naroda, običaje drugih naroda, verske običaje, istoriju drugih naroda. Mešovito stanovništvo u pogledu različite narodnosti, različitog jezika, različite vere uče građane toleranciji. Po mom mišljenju, sredine gde žive građani različite nacionalnosti su i najtolerantnije, jer su građani vekovima naučili da žive zajedno, rade zajedno, oslanjaju se jedni na druge, slave i tuguju zajedno. Taj zajednički život mogu pokvariti samo političari sa lošim namerama. Sklapaju se mešoviti brakovi, što je takođe dobro, pogotovo ako te porodice nastave da i dalje neguju jezike, kulturu, verske običaje oba supružnika. U takvim sredinama ne postoji nikakav strah od većinskog naroda, niti se može govoriti o nekom teroru većinskog naroda nad manjinom. Recimo, primer iz Kikinde. Po nacionalnom sastavu već vekovima je šarolik. Pored srpskog naroda u velikom broju tu žive, rade i grade ovaj grad i pripadnici mađarske nacionalnosti, Rumuni, Nemci, Slovaci, Hrvati, Romi i ostale manjine. Kod nas se poštuju oba uskrsa, oba božića, odlaze ljudi jedni kod drugih na slave i žive složno. Naša stranka, SNS, apsolutno podržava pravo nacionalnih manjina na izražavanje, čuvanje i negovanje jezika i pisma, očuvanje tradicije, očuvanje kulture, kao i verske posebnosti. Formiranje nacionalnih saveta, odnosno donošenje ovog zakona je pre svega obaveza preuzeta ratifikacijom međunarodnih ugovora, naročito onih koji se odnose na garanciju ljudskih prava i sloboda, posebno pravo nacionalnih manjina, kao i obaveza ispunjavanja standarda za stabilizaciju i pridruživanje. S obzirom da je usvajanje ovog zakona obaveza naše države prema EU, ovaj zakon će skupštinska većina i usvojiti. Usvajanje ovog zakona ne znači da Srbija ima probleme sa nacionalnim manjinama, niti da nacionalne manjine imaju problema sa Srbijom, pa kao sada će ovaj zakon tu nešto da ispravi. Po mom mišljenju, Srbija može biti primer tolerancije i dobrih međunacionalnih odnosa i po ovom pitanju bi zemlje EU mogle da uče od nas. Ovaj zakon će omogućiti pripadnicima nacionalnih manjina formiranje nacionalnih saveta radi ostvarivanja prava na samoupravu u oblasti upotrebe jezika i pisma, oblasti obrazovanja, oblasti informisanja i oblasti kulture. U interesu nacionalnih manjina i u cilju poboljšanja ovog zakona, mi iz SNS smo podneli nekoliko amandmana. Cilj nam je da se ovaj zakon stvarno poboljša, odnosno da ovaj zakon poboljša položaj nacionalnih manjina u oblastima koje reguliše. Nije cilj postojanja nacionalnih saveta nacionalnih manjina radi sebe, odnosno nije cilj da zakon postoji zbog EU. Najvažnije je da saveti funkcionišu, tj rade u interesu pojedinih nacionalnih manjina, kao i u interesu države Srbije. Kao što sam rekao, nacionalne manjine ne žele da žive pored srpskog naroda, nego zajedno sa srpskim narodom. Postavlja se pitanje – da li trebaju nacionalni saveti nacionalnih manjina? Da, trebaju. Trebaju nam nacionalni saveti nacionalnih manjina i to takvi saveti koji će zastupati interese svih pripadnika te nacionalne manjine, kao i interese naše države. Nacionalni saveti koji zaista predstavljaju i izražavaju volju građana na izborima mogu i treba mnogo da doprinesu imidžu Srbije u svetu. Kao predstavnici pojedinih nacionalnih manjina mogu obavljati poslove ambasade u susednim državama. Možda će lakše objasniti EU i našim susedima da ovaj narod što živi na Balkanu nije zaslužio stalno kažnjavanje od sveta. Da bi se to postiglo saveti ne smeju biti politički saveti nacionalnih manjina tj. izabrani saveti ne bi trebalo da se sastoje od političara koji će zastupati interese svojih stranaka. U nacionalnom savetu nacionalnih manjina treba da sede najbolji stručnjaci te manjine iz oblasti kulture, obrazovanja, istorije, koji će raditi u interesu svih pripadnika te manjine, bez obzira iz koje su stranke, koji će raditi u interesu Srbije i u skladu sa zakonom. Saradnja nacionalnih saveta sa našom državom i Vladom, kao i sa velikim strankama u Srbiji je veoma važna, jer nacionalne manjine ne mogu same izolovano da vode računa o sebi. Postavlja se pitanje, ukoliko za nacionalni savet nacionalnih manjina na izborima glasa dva, tri, pet, deset, 20% pripadnika nacionalne manjine, koliki je legitimitet tog saveta? Kako taj savet može da predstavlja tu nacionalnu manjinu? Posebno pitanje je izbora saveta putem elektora, gde se savet može izabrati na predlog 20 udruženja, koja mogu imati po tri člana. U tom slučaju, nacionalni savet bi izabrao negde oko 60 ljudi, koji imaju pravo i koji će izabrati 15 članova nacionalnog saveta. Taj savet je izabran od strane teoretski 60 pripadnika nacionalne manjine. Predsednik tog saveta će reći da predstavlja neku nacionalnu manjinu koja možda broji i nekoliko stotina hiljada građana Srbije, pripadnika neke nacionalne manjine. U ostalim primedbama koje imamo na ovaj zakon, a imamo dosta primedbi, o tome ćemo na sednici kada bude raspravljano u pojedinostima moje kolege i ja nešto više govoriti. Poštovane kolege poslanici, ukoliko je motiv donošenja ovog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina da se popravi ugled i položaj Srbije u svetu tj. da prikažemo Srbiju kao zemlja široke demokratije to je u redu, ali da li zaista neko misli da će donošenje ovog zakona popraviti položaj nacionalnih manjina u Srbiji? Donošenjem ovog zakona i nabrajanjem prava nacionalnih manjina pokazujemo dobru volju i poštovanje građana druge nacionalnosti. Od nabrajanja prava nikome neće biti bolje kada je većini građana, ne samo manjinama, uskraćeno najvažnije pravo – pravo na rad, mnogi ne mogu ostvariti svoje pravo na obrazovanje, mnogima država ne može da obezbedi pravo na besplatno lečenje itd. Da li neko misli da u ovoj našoj siromašnoj državi Srbiji, sa razrušenom ekonomijom, u uslovima velikog siromaštva, zaduženosti, nezaposlenosti ijednoj nacionalnoj manjini može biti bolje, a da svim drugim građanima ne bude bolje? Sve dok je Srbija u krizi, koja je već odavno u krizi, ne bih rekao da je kriza došla u Srbiji, nego je Srbija ušla u krizu, teško da možemo popraviti položaj svih građana, a isto tako i položaj nacionalnih manjina. SNS, kao napredna stranka, kao jedna višenacionalna stranka i kao stranka tolerancije u potpunosti poštuje Ustav Srbije, sva prava koja Ustav garantuje nacionalnim manjinama. SNS poštuje različitost naših građana, imajući u vidu da nacionalne manjine ne mogu u Srbiji same izolovano da brinu o sebi. Cilj SNS je da maksimalno pomogne svim pripadnicima nacionalnih manjina koji poštuju Srbiju kao zajedničku državu. Ova država pripada svima nama koji ovde živimo. Ovu državu gradili su, čuvali i branili naši preci, te podjednako polažemo svi prava na ovu državu i u Srbiji svi treba da imamo jednaka prava i naravno jednake obaveze prema našoj državi. Da zaključim, sve dok u Srbiji vlada kriminal, korupcija, visoka nezaposlenost, loša ekonomska situacija, kriza u državi i porodici, nema napretka i boljeg života ni za većinski narod, niti za pripadnike nacionalnih manjina. Na samom kraju moram reći da je ovaj predlog zakona toliko lepo urađen da izaziva radovanje kod pripadnika nacionalnih manjina. Ovaj zakon je tako lep kao hiljadu obećanih evra besplatnih akcija svakom punoletnom građaninu Srbije ili kao 500.000 obećanih novih radnih mesta. Ne bih želeo da nacionalne manjine od ovog zakona dobiju ono što su Romi dobili Dekadom Roma. Moj prijatelj Rom kaže – Dekada Roma nam ne donela da se više ne zovemo Cigani, sada se zovemo Romi, a živimo isto kao i do sada.
Reč ima Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku hteo bih da se zahvalim našoj demokratskoj državi, Ministarstvu za ljudska i manjinska prava i timu koji je radio na ovom novom zakonu o izborima saveta nacionalnih manjina. Evidentno je da se nešto promenilo u zakonu što je interes i korist nacionalnih manjina, ne pojedinačne nacionalne manjine nego uopšte. Sigurno da ovo nije kraj gde bi se mogle implementirati sve demokratske metode za nacionalne manjine. Moramo da znamo da je nacionalni savet jedna nova struktura u našoj državi. Sigurno je da nisu još sve akte u interesu manjinskih naroda i građana obuhvaćeni, nadam se da će se kroz praksu dosta toga učiniti što do sada nije. Mi znamo da prvi zakon o izboru nacionalnih saveta je bio mnogo neprikladniji, lošiji i neprihvatljiviji je bio nego ovaj sad. Vidimo da u novom zakonu ima više demokratije, prihvatanje međunarodnih konvencija, prava manjinskog naroda, da imamo i kolektivna prava sada u državi. Do sada nismo imali ta prava koje nam ovaj zakon sada omogućava. U državi gde nemate prava kao nacionalna manjina, vi ne možete svoja prava da ostvarite kroz ustav i zakon, jer taj zakon ne postoji. Sada imamo zakon gde nam taj zakon omogućava jednu lepezu više mogućnosti i više prava nego do sada. Imamo pravo na informisanje, imamo prava na štampane i printovane medije, ali pod ingerencijom države. Do sada smo bili prepušteni sami sebi i imali smo dve televizije ugašene. Nismo bili u sistemu pravnom u državi. Sada već imamo jedan sistem gde obavezuje našu državu oko svih ovih pozitivnih metoda i odluka koje je donela Vlada, odnosno država. Dosad nismo imali pravo na manjinske samouprave, nismo imali pravo na obrazovanje, na jezik, našu nacionalnu kulturu, verske običaje itd. Do sada je bilo tako kako je bilo, ali smatram da ovim zakonom imamo mnogo više prava i da će kroz ovaj zakon mnogo više se implementirati prava nacionalnih manjina u svim ovim oblastima koje su ovde nabrojane. Sigurno da je do sada bilo mnogo teško, teško je i sada, ali mislim da je lakše. Mi smo bili nacija koja nije imala ni u Ustavu ni u zakonu ove države prava kolektivna. Ako nemate prava kolektivna, a nacija ste i živite u jednoj državi, onda je to malo apsurdno. Međutim, sada je naša država omogućila nacionalnim manjinama ono što do sad nismo imali da imamo i da rukovodimo upravo u našoj zajednici onako kako odgovara našim narodima u određenim institucijama. Takođe, hoću da kažem da smo do sada bili prepušteni sami sebi i da pišemo razne projekte i da tražimo. Međutim, sada stoji država. Sada nema više da tražimo od organizacija određenih, već imamo prava i država se obavezuje da upravo u ovim strukturama i segmentima država stoji iza toga i država pokriva sve naše potrebe u ovim strukturama. Imamo problem, govorim sad za romsku zajednicu, da se otvaraju... (Predsednik: Gospodine Damjanoviću, vreme je isteklo. Završite rečenicu, molim vas. ) Hvala.
Narodni poslanik Željko Tomić ima reč.
Da li mogu prvo po Poslovniku? Jeste da je čudno, ali molim vas. Gospođo Dejanović, mislim da ste morali da reagujete na izlaganje gospodina Damjanovića koji je rekao da do sada Romi nisu mogli ništa, ali evo ovim zakonom će ostvariti i pravo na školovanje, i ne znam šta je sve pričao. Gospodine Damjanoviću, pa ko je promovisao Dekadu Roma? Ko je ustanovio, emancipovao i potpuno promovisao vaš nacionalni savet? To je bilo za vreme Vlade Vojislava Koštunice. Zašto to niste rekli? Nemojte sada da do ovog zakona nije moglo ništa da bude, mi smo jedna nacija koja nije imala kolektivnu organizaciju, a sada će ovim zakonom, kako ste sami rekli, citiram vas, ovim zakonom ćemo steći ne znam koliko više prava. Nemojte, molim vas, istorija je veliki naš svedok i ne možemo da pričamo i da zaboravimo nešto što je bilo tek tako lako.
Dobro. Izvolite.
Sada kao ovlašćeni predstavnik. Najpre bih želeo da podsetim da institucija nacionalnih saveta nacionalnih manjina uvedena u pravni poredak Zakonom o zaštiti sloboda i prava nacionalnih manjina iz 2002. godine, onim, tako se zvalo, saveznim zakonom, odnosno izglasanim u Saveznoj Skupštini SRJ. Usvajanjem novog Ustava Republike Srbije 8. novembra 2006. godine nacionalni saveti postaju ustavna kategorija. Citiram i mnogi su poslanici to činili, citiraću još jednom u toku svog govora, Ustav predviđa u članu 75. stav 3, da pripadnici nacionalnih manjina radi ostvarenja prava na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika i pisma mogu izabrati svoje nacionalne savete u skladu sa zakonom. Ova odredba Ustava se u više navrata krši u ovom zakonu i o tome ćemo pričati. Zakon iz 2002. godine uredio je i postupak izbora nacionalnih saveta u prelaznim i završnim odredbama, kojima je predviđeno da će do donošenja posebnog zakona, pretpostavljam da je to ovaj, izbor nacionalnih saveta vršiti skupština elektora nacionalnih manjina, i da pravo da budu elektori imaju poslanici i odbornici u jedinicama lokalne samouprave u kojima je manjinski jezik u službenoj upotrebi i koji su na tu funkciju izabrani zbog svoje pripadnosti nacionalnoj manjini lica koja sakupe 100 potpisa podrške pripadnika nacionalne manjine i lica koja odrede manjinska udruženja i organizacije. Ministar je u svom izlaganju dao meni za šlagvort jednu odličnu stvar. On je rekao decidirano, i tu je problem i tu ćemo ući najviše u problem, da nacionalni saveti imaju politički autoritet. Pazite, politički autoritet. Citiram - ostvaruju prava na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika i pisma. Da li mi izlazimo iz kulturne autonomije ovim zakonom? Šta znači politički autoritet? Da li se to nekome ovde baš želi to dati, politički autoritet? Da li nije dovoljno što određene nacionalne manjine imaju i političke stranke? Ne, nego će i nacionalni saveti imati politički autoritet. Ne znam da li je to ministar svesni ili podsvesno, ili nesvesno rekao, ali tu je suština problema što politizacija nacionalnih saveta, verujte, bio sam svedok mnogim takvim slučajevima, postoji. Podsetiću ovde prisutnog poslanika Esada Džudževića, koji je svojevremeno bio predsednik skupštinskog Odbora za nacionalne manjine, da smo bili na jednom sastanku jednog saveta, gde je predsednik jednog saveta nacionalne manjine sve svoje sunarodnike iz drugog dela koji žive dalje od te njegove regije nazvao dijasporom. To ćemo se lako setiti. Hoću da kažem da je ta politizacija u okviru nacionalnih saveta prisutna i bojim se da ovaj termin - politički autoritet mora da se izbegne, odnosno ne treba da postoji. U tome je velika razlika između nas ministre. Konkretne primedbe na zakon, naravno, duže i više ćemo pričati u raspravi o amandmanima, ali treba neke napomenuti. U članu 2. stav 2. se predviđa - da nacionalni savet predstavlja nacionalnu manjinu u oblasti obrazovanje, kulture, je li tako, obaveštavanja itd. i da nacionalni saveti mogu da osnivaju privredna društva. Pazite, "privredna društva", još jedan izlazak iz tzv. kulturne autonomije, iz okvira koji je postavio član 75. stav 3. Ustava. Privredna društva deluju u oblastima društvenog života, u kojima nacionalni saveti predstavljaju nacionalne manjine. To rešenje nije u skladu sa ustavnim i zakonskim rešenjima. Postavlja se pitanje - da li je osnivanje privrednih društava uopšte spojivo sa kulturnom autonomijom? Ko će to ovde da obrazloži valjano i ubedljivo - po meni to ne može niko? Onda se postavlja pitanje - da li je osnivanje privrednih društava i bavljenje privrednom aktivnošću saveta spojivo na kraju krajeva sa budžetskim finansiranjem saveta. Dalje, u članu 3. stavovi 2. i 3. Predloga zakona predviđaju - da se upis u registar nacionalnih saveta vrši na osnovu zahteva za upis itd. Za iznešena rešenja nemam nikakve zamerke, velike, ne bi moglo da bude, da nacionalni saveti već nisu upisani u registar. Da li to znači da ćemo nakon svakih izbora za nacionalne savete, kakvi god da odlučimo da budu, obnavljati registre? Da li ćemo nakon svake konstitutivne sednice novog saziva nacionalnog saveta vršiti upise saveta u registar, ili je registar stalan ili ako se pojavi novi, onda ga dopunjavaju? Da li to znači da ćemo mi to da radimo stalno. Član 12. u stavu 1. predviđa - da nacionalni savet predlaže članove upravnog, odnosno školskog odbora, predstavnike jedinica lokalne samouprave u ustanovama lokalne samouprave u kojima se u većini odeljenja obrazovno-vaspitni rad izvodi jeziku nacionalne manjine. To sada ruši onaj koncept, je li tako, tri-tri-tri, gde imamo tri predstavnika iz škole, tri iz sastava roditelja i tri iz sastava lokalne samouprave. Teoretski može da se desi da u oblastima gde su dominantne nacionalne manjine monolitne da imamo monoetničke školske odbore. Onda tu više nema priče o višenacionalnosti, o multikulturalnosti, o multinacionalnosti itd. To može da predstavlja takođe zgodan teren za manipulaciju, odnosno za politizaciju, čak i u školama od strane nacionalnih manjina koje mogu tome da pribegnu. U članu 13. je sadržano rešenje prema kojem - nacionalni savet daje mišljenje, pazite, Nacionalnom prosvetnom savetu, između ostalog, na nastavne programe srpskog, kao nematernjeg jezika, što je vrlo interesantno. Takvo rešenje uveliko prevazilazi ulogu koju jedan nacionalni savet može da ima. Odakle sada to pravo, kada i Ustav i važeći Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina to ne regulišu? Recimo, iz oblasti prosvete, da li to znači da mi možemo danas da napravimo pauzu, figurativno govorim naravno, ne mislim bukvalno, dok se svi nacionalni saveti ne izjasne o recimo ona dva zakona iz oblasti prosvete koja imamo na dnevnom redu? Pazite, vi pravite opasne nonsense. Zatim, politizacija i uloga nacionalnih saveta je, ponavljam, više nego moguća ako ovako nastavimo. Dalje, u članu 19. se propisuje - da nacionalni savet može samostalno ili zajedno sa drugim pravnim licem osnivati, kao što sam rekao, i ustanove i privredna društva i za obavljanje radio-televizijske delatnosti. Sećamo se da su u celini ili delimično već preneta osnivačka prava na nacionalne savete. Tako smo imali slučaj, gospodin Čiplić to jako dobro zna, da smo 2005. godine sa Skupštine Vojvodine na nacionalne savete predali ta ovlašćenja, pa je redakcija Mađar soa iz Novog Sada preseljena u Suboticu. Koliko je to srećno rešenje i koliko ovaj zakon i dalje usavršava taj model, vi i ja kao Novosađani možemo da prošetamo Novim Sadom i ako nađete jednog jedinog novosadskog Mađara koji je zadovoljan takvim rešenjem, a pitajte po redakciji, znate jako dobro koliko je to nezadovoljstva izazvalo i u Novom Sadu i u okolini, baš među mađarskom nacionalnom manjinom. To je bio opasan presedan, opasna stvar koja se dogodila. Tako da mislim da i nacionalni savet može da utiče i na uređivačku politiku samim ovim "i svojih glasila" i da politički zloupotrebljava, ne govorim sada o ovom konkretnom primeru, nego u načelu. Podsetiću vas da to nije dobro odjeknulo među mađarskom populacijom van Subotice. Apsolutno je naišlo na osudu, ali nije imao ko to da sluša. Dalje, član 22, vrlo osetljiv, piše - da nacionalni saveti, pazite izraz, "utvrđuju" tradicionalne nazive. Utvrđuju. pa kako tradicionalni nazivi mogu da se utvrđuju, ako su tradicionalni? Onimogu da se konstatuju, a ne danas mi da utvrđujemo šta je tradicionalni naziv. Mi možemo da konstatujemo šta nam je istorija ostavila, po raznim nazivima mesta itd. Vi danas dozvoljavate mogućnost da se danas utvrđuje šta je tradicionalno. Mi možemo samo da konstatujemo. Tako da i tu dolazimo u još jedan problem. Izbori su veoma zanimljivi. O njima će govoriti više moje koleginice iz poslaničke grupe DSS, ali ću vas podsetiti, i to nećete moći da sporite, izazivam vas - nijedan međunarodni dokument, nijedan, a naročito Okvirna konvencija ne predviđa ovakav model izbora. Mislim da ne postoji, nigde na svetu to ne postoji. U uporednom pravu nađite takav model. U Hrvatskoj se uporedo sa lokalnim izborima, na primer, održavaju, kako oni kažu, izbori za lokalna nacionalna vijeća, koja onda formiraju te njihove krovne udruge, kako oni kažu, na državnom nivou. Nema neposrednih izbora na državnom nivou. U Mađarskoj, predstavnici lokalnih manjinskih samouprava, dakle elektori, za šta se mi zalažemo, što smo velikom količinom amandmana predložili da ide taj način, elektorski način izbora, onda ti elektori u Mađarskoj biraju, kako oni kažu, zemaljsku tzv. manjinsku samoupravu. Vi ste u uvodnom izlaganju rekli da su elektorski izbori manje demokratski, da se ne mogu smatrati baš demokratskim. U prenesenom značenju mogu iz tog vašeg stava da izvedem naravoučenije da ni Barak Obama nije izabran na jako demokratski način, pošto je izabran na elektorskim izborima. Sve u svemu, što se tiče posebnih biračkih spiskova, to je posebna tema. O tome ćemo najviše pričati povodom amandmana. Birački spisak nacionalnih manjina je veliki problem. S jedne strane, u tehničkom smislu, vi ćete sada pristupiti formiranju tih biračkih spiskova, najranije krajem ove godine, najkasnije početkom sledeće, a 2011. godine već imamo zakazan, je l' tako, popis stanovništva. Na osnovu tog popisa stanovništva bilo bi normalno praviti ovakav birački spisak kako ste vi zamislili. Zaštita podataka o ličnosti se jamči i vi takođe morate da odgovorite gde postoji u svetu primer ovakvog biračkog spiska? Gde to postoji? Gde postoje ovakvi izbori, to sam vas već pitao. Znam da vi ne možete da odgovorite da to negde postoji i da vaša reč "izuzetak", po meni, ne zadovoljava ništa i nikoga, jer to jeste protivustavna norma, jer član 47. Ustava stav 2. izričito predviđa - da niko nije dužan da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti. Ne kažem da država ovde, što ste vi rekli, neće da prisiljava nikog, naravno, ne postoje pritisci, ali onog trenutka kad ulazim na birački spisak i svojom voljom se izjašnjavam o nacionalnoj pripadnosti, ali morate da znate da postoje ljudi koji jednostavno to ustavno ovlašćenje žele da koriste, a žele i da učestvuju na izborima. I zbog toga je elektorski sistem mnogo jednostavniji i mnogo bolji i svrsishodniji. Sve u svemu, podsetiću vas, rekli ste da se maltene nije smelo, nije htelo ili smelo, ne znam, ne sećam se tačne formulacije, pristupiti izradi ovog zakona ranije. Postojao je nacrt ovog zakona, i te kako je postajao i to je moja suštinska primedba - zašto ovaj zakon nije donet ranije? Ovaj zakon čini na neravnopravnosti velikih i malih nacionalnih manjina, nisu sve jednake. Uostalom, to će se, ako se, ne daj bože, usvoji u ovom obliku, vrlo brzo videti i to će pripadnici tzv. manjih nacionalnih manjina vrlo brzo i jasno reći. Postoji neravnopravnost manjina, to ćemo posebno u raspravi o amandmanima da pričamo, iz centralne Srbije i Vojvodine, postoji i dualitet, postoji različit pristup. Velike nacionalne manjine će se, prvenstveno mislim na mađarsku, dobrim delom i na bugarsku, lakše snalaziti u ovome, a male nacionalne manjine će se zbog svojih slabijih uticaja teže snalaziti nakon donošenja ovog zakona. Ne možete da sporite da su na ovaj nacrt zakona sva ministarstva dala negativno mišljenje. Mi to znamo. Sva ministarstva su dala negativno mišljenje i u vladajućoj koaliciji ima mnogo onih koji, figurativno rečeno, jako škripe zubima, škrguću zubima na ovaj zakon. Od protivustavnih normi ima dosta, neke sam naveo, pričaćemo još. Podsetiću vas, nekako mi uvek ide blaga digresija, ali moramo podsetiti da u raspravi o zakonu o Vladi, a sećate je se, pretpostavljam, jer se vas ticala, baš iz vaše stranke je, to nikada nećemo zaboraviti, došao amandman da ovo vaše ministarstvo ne bude predviđeno, odnosno da se ukine a da ne bude onako kako je zamišljeno, pa tek intervencijom poslanika iz vaše vladajuće koalicije, iz Saveza vojvođanskih Mađara, da kažem tako, oformili ste ovo ministarstvo i sada ste, po meni, jedna vrsta, ne znam kako da se izrazim, ali mislim da se u vašem ministarstvu sada može određeni nacionalni savet, određena nacionalna manjina lakše izboriti za svoja prava, u to sam duboko ubeđen, za svoje želje a ne prava. Kada govorimo o nadležnostima saveta, to je jako bitno. Vi u stvari ne govorite o nadležnostima, vi kažete nadležnostima, ali kada vidite šta sve saveti sada imaju, to su ovlašćenja, to više nisu nadležnosti. To je vrlo opasno. Zašto? Zato što stečena prava iz Ustava se ne mogu umanjivati. To znamo. Da li to znači da se ta ovlašćenja više nikada ne mogu ukidati, pa makar se pokazala nefunkcionalnim ili lošim? Po meni lično, ovaj zakon duboko korespondira sa protivustavnim predlogom statuta AP Vojvodine io tome ću više govoriti u raspravi o amandmanima. Neko je to već spomenuo, moje je mišljenje da ovde nema građanske ustavnosti i građanske demokratije, da ste stvorili, baš kako je neko rekao, plemenske asocijacije kojima se daju više nego velika ovlašćenja. Zaista sam uveren da ovaj predlog zakona može doneti mnogo problema, da je više nego nesprovodiv, da naveliko širi i preskače sve što se tiče kulturne autonomije i da zalazi u nešto mnogo opasno, i da takođe predstavlja jednu klicu nečega što ne vodi ka očuvanju države, nečega što može da izazove velike probleme ako se neko želi igrati zloupotrebama ovakvog teksta koji ste vi ovde podneli.
Reč ima gospođa Marina Toman.
Dame i gospodo poslanici, ministre, pred nama se nakon dugo godina odugovlačenja nalazi zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Još 2002. godine Zakon o zaštiti sloboda i prava nacionalnih manjina predvideo je formiranje nacionalnih saveta i donošenje zakona. Zaista je prošlo mnogo godina od tada. SRS smatra da je zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina neophodan, pogotovo i zbog činjenice da Ustav u svom članu 75. propisuje da pripadnici nacionalnih manjina, radi ostvarivanja prava na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika i pisma, mogu izabrati svoje nacionalne savete. Skandalozna je činjenica da se zakon tek danas nalazi u proceduri. Skandalozna je činjenica da se nakon toliko godina priča, polemika, rasprava i rada nalazi u ovom obliku, sa mnogo nelogičnosti, pred poslanicima. Zakon utvrđuje proceduru izbora nacionalnih saveta, nadležnosti, finansiranje, imovinu itd. Međutim, u ovom obliku u kome se danas nalazi pred nama za nas je neprihvatljiv. Ne sporimo da je zakon neophodan, ali ne zakon u ovom obliku. Zakon je manjkav, kontradiktoran, konfuzan, neusklađen sa nekim drugim zakonima, što će se odraziti na njegovu primenu u praksi. Zapravo, možemo da kažemo da je u pitanju jedan prilično ambiciozan pilot projekat koji će u neko dogledno vreme morati da pretrpi određene izmene i dorade. Smatram da u ovom trenutku zapravo niko sa sigurnošću ne može da kaže kako će njegovo sprovođenje, kada su pojedine njegove odredbe u pitanju, izgledati u praksi. Mislim da to ne možete sa sigurnošću ni vi ministre da kažete. Nakon toliko godina najavljivanja, čekanja, usaglašavanja, pravne praznine, zaista smo očekivali mnogo bolja zakonska rešenja. Ukratko, ovo su neki od razloga zbog kojih SRS neće da glasa za ovaj zakon. Moje kolege pravnici, Krasić i Martinović, više će se pozabaviti tom pravnom usklađenošću, odnosno neusklađenošću sa drugim zakonima. U formalnom smislu Ustav Republike Srbije garantuje najviša moguća prava nacionalnim manjina. Jedan čitav deo Ustava je posvećen ljudskim i manjinskim pravima i slobodama. U tom smislu oštrica naše kritike nije usmerena na Ustav ili ka formalno-pravnim odredbama, već na sprovođenje tih prava, odnosno odredaba u praksi. Naravno, ne tvrdimo da je to slučaj samo kada su manjinska prava u pitanju, jer pripadnike manjina posmatramo kao sastavni deo ovog društva. U pitanju je jedna opšta pojava koja se odražava i reflektuje na živote svih stanovnika Srbije, a samim tim i na pripadnike nacionalnih manjina. Pripadnicima nacionalnih manjina Ustavom i zakonima, a sada i ovim predlogom zakona, zagarantovana su, da ponovim, određena prava u oblasti kulture, obrazovanja, obaveštavanja i službene upotrebe jezika i pisma itd. Propisani su načini za njihovo ostvarivanje. ''Ako država pruži pravo nacionalnim zajednicama da formiraju savete, onda im mora pružiti i logistiku da ti saveti mogu da žive'', izjavili ste vi, ministre Čipliću. Međutim, kakvu to logistiku može država da pruži kojoj zbog katastrofalno vođene ekonomske politike preti bankrot, kakvu može pružiti logističku podršku nacionalnim savetima? Mislim na onaj deo sprovođenja ovog zakona u praksi. Sveopšta situacija u zemlji i te kako će uticati na ostvarivanje prava nacionalnih saveta, odnosno manjina u praksi. Vlast, koja od gromoglasnih priča o EU, boljem životu, putovanjima, nerealnom cilju očuvanja KiM i ulaska u EU, dotiranja stranih automobilskih kompanija enormnim zaduživanjem zaboravlja na osnovne probleme društva, zaboravlja na njegove socijalne i ekonomske aspekte, i ne može biti dobar partner građanima Srbije i ne može adekvatno učestvovati u ostvarivanju njihovih prava, pre svega prava na bolji život, na život dostojan čoveka. A kako Ustav to nalaže, ljudsko dostojanstvo je neprikosnoveno, bio u pitanju Srbin, Slovak, Mađar, Musliman itd. Prihvatanjem pogubnih uslova MMF-a, Vlada, a gospodine Čipliću, vi ste njen sastavni deo, u proseku, svakom ministarstvu smanjuje izdvajanje za oko 25%. S jedne strane, predlažete zakon za čije sprovođenje treba mnogo para, a sa druge strane u budžetu imate manje para na raspolaganju. U pitanju je čista kontradiktornost. Ni postojeće obaveze nisu mogle da se isfinansiraju, a kamoli ove obaveze. Navešću samo jedan primer. U prvo izbornoj godini za aktivnosti obrazovanja posebnog biračkog spiska, prevođenje materijala, izradu formulara, biće potrebno obezbediti sredstva u visini od oko pet miliona dinara. Zbog toga tvrdnja o tome, kako ste to rekli vi, ministre Čipliću, ''sa ovim predlogom zakona možemo da kažemo da smo država koja je prva u regionu na ovaj način detaljno i široko definisala manjinsku samoupravu'', izaziva skeptičnost i zebnju. Da vas podsetim, sredstva za finansiranje rada nacionalnih saveta obezbeđuju se iz budžeta Republike Srbije, autonomne pokrajine, lokalne samouprave, donacija i ostalih prihoda. Zakon i njegove odredbe su samo jedan deo priče o ostvarivanju manjinskih prava. Drugi deo je njihovo ostvarivanje u praksi, ostvarivanje prava kao i svih građana Srbije. Danas to želim otvoreno da kažem, Slovaci u Srbiji kao nacionalna manjina nisu ugroženi, ali su ugroženi kao ljudi, kao građani Srbije koji teško žive, koji nemaju para da plate račune, da školuju svoju decu, koje muči nezaposlenost, da ne spominjem kupovinu štampe i knjiga na maternjem jeziku, koji isto tako, kao i ostali građani Srbije, nemaju para za pozorište, koji svake godine zbog malog nataliteta, uostalom kao i većinski narod, ima sve manje. Navela sam primer Slovaka, ali isti problemi muče i razaraju živote svih građana Srbije, bili oni Srbi, Slovaci, Mađari, Rumuni, Muslimani. Da ne spominjem Rome, čija je većina još uvek mnogo koraka od ostvarivanja sna o nekom normalnom životu. Zbog toga će ovaj zakon biti još samo jedno mrtvo slovo na papiru. Uostalom, ministre, vi ste davali slične izjave koje potkrepljuje naše stavove. ''Da nema tih socijalnih problema, nacionalne zajednice bi imale samo slatku muku kako da realizuju i iskoriste svoja prava.'' Videli smo da nacionalne manjine, kao i ostali građani Srbije, ne da nemaju, kako vi kažete, tu slatku muku, već da imaju ogromne egzistencijalne probleme. Predlog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina propisuje da Republika, AP Vojvodina ili lokalna samouprava mogu preneti u celini ili delimično osnivačka prava na socijalne savete u oblasti obrazovanja, kulture, obaveštavanja. Ministre, vi ste izjavili da se ovim zakonom uvodi jedna samouprava u ostvarivanju prava nacionalnih manjina, gde će nacionalni saveti imati više prava, ali i više obaveza. Da li će nacionalni saveti u svim tim oblastima moći da nadomeste putem donacija nedostatak sredstava iz budžeta? Naravno da neće moći. S druge strane, moramo da uzmemo u obzir još jednu činjenicu. Nacionalni saveti mogu da broje od 15 do 35 članova, relativno mali broj ljudi da bi se na adekvatan način obavio tako zahtevan i obiman posao. Osnovni problem koji je trebalo predloženi zakon da reši jeste regulisanje nadležnosti i stvaranje uslova za demokratičan izbor nacionalnih saveta. Predlagač se odlučio za kompromis. Zakon propisuje da nacionalne manjine same odluče da li će prioritet za izbor članova nacionalnog saveta dati neposrednim izborima ili elektorskoj skupštini. Međutim, nije jasno i nije definisano na koji način će nacionalne manjine odrediti prioritet. Nije u pitanju udruženje građana, čiji se članovi mogu skupiti na jednom mestu i dogovorom ili glasanjem doneti odluku. U pitanju su nacionalne manjine. Da li će svaki pripadnik nacionalne manjine koji to želi moći da učestvuje u donošenju jedne tako važne odluke? Ako to želi, na koji način će da učestvuje u donošenju te odluke ili će ipak odluku otome u ime nacionalnih manjina doneti nacionalni saveti, naravno, ukoliko su oni već formirani ili neke druge grupe građana, udruženja itd. Znači, od najave da će zakon garantovati da izbor bude rezultat zajedničke volje svih pripadnika određene nacionalne manjine nema ništa. Pomenuti stav je suvišan i zbog stava koji propisuje da neposredni izbori mogu da se održe ukoliko do dana raspisivanja izbora u poseban birački spisak bude upisan zakonom određeni broj pripadnika nacionalne manjine. Ukoliko se taj uslov ne ispuni, ide se na elektorsku skupštinu. Kod obrazovanja posebnog biračkog spiska nacionalnih manjina takođe se javljaju veliki problemi. O tome su govorili i poslanici iz drugih poslaničkih grupa. Naime, na osnovu Predloga zakona, svaki građanin sa biračkim pravom, pripadnik nacionalne manjine, može na posebnom obrascu pismeno zatražiti da bude upisan u poseban birački spisak odgovarajuće nacionalne manjine. Znači, ukoliko želi da ostvari svoje biračko pravo, mora da se izjasni o svojoj nacionalnoj pripadnosti upisom na poseban birački spisak. Kako će to da izgleda u praksi? Mnogi će u startu odustati, što zbog otpora prema administraciji, što zbog nedostatka vremena, što zbog straha od zloupotrebe podataka sa posebnog biračkog spiska, što zbog stava da je u pitanju jedna vrsta diskriminacije. Neki prosto to neće uraditi zbog neobaveštenosti. Može Ministarstvo i da pokrene kampanju putem sredstava javnog informisanja da je započelo obrazovanje posebnog biračkog spiska, kako to nalaže uostalom i ovaj predlog zakona. Ne vidim da će to dati očekivane rezultate. Inače, volela bih da mi odgovorite na pitanje – kako će to izgledati kampanja koja će koštati 200.000 dinara? Mislim da sam dobro videla te podatke i prosto ne mogu da zamislim tu kampanju. Verovatno neće izgledati nikako. Zamislite samo romsku populaciju, čiji pripadnici, nažalost, uglavnom žive u veoma teškim materijalnim uslovima, na granici ili ispod donje granice siromaštva, bez struje, vode, o gledanju televizije, slušanju radija ili kupovini dnevne štampe da i ne govorimo. Proći će još mnogo godina dok svi oni koji žele da se nacionalni saveti biraju neposrednim putem savladaju sve prepreke na putu koji je zakon propisao i ostvare to pravo. Dotle će mnogi i dalje članove za nacionalne savete birati putem elektorske skupštine koji poslednjih godina trpi dosta kritika. Takođe, moram da istaknem i stav da SRS, kao stranka koja u svojim redovima ima pripadnike nacionalnih manjina, zastupa stav da predlagač liste, odnosno da na izborima mogu učestvovati, pored političkih organizacija nacionalnih manjina, i ostale političke organizacija. Svi pripadnici nacionalnih manjina, bez obzira na političku pripadnost, moraju da imaju mogućnost da učestvuju na izborima. Niko ne sme da se odbaci, odnosno da se vrši selekcija po političkoj pripadnosti, naravno, ukoliko se svi oni koji učestvuju na izborima bore za ostvarivanje prava nacionalnih manjina. Kada je u pitanju oblast obrazovanja, tu ću izdvojiti jedan segment. Nacionalni saveti moći će da daju mišljenje ministru prosvete u postupku utvrđivanja mreže srednjih škola i ustanova učeničkog i studentskog standarda, što je vrlo bitno. Mi koji potičemo iz višenacionalnih sredina u kojima postoji srednja škola, u kojoj se nastava obavlja na jeziku nacionalne manjine, znamo kako tamošnje stanovništvo strepi neće li država ukinuti školu ili odeljenje zbog smanjenja broja učenika. Zaista, bitan pomak u odnosu na, recimo, tzv. zakon o sedištima sudova, on se tako ne zove, ali tako je imenovan u javnosti. Kada su preko noći mnogi sudovi, pa i oni u višenacionalnim sredinama sa jako dugom tradicijom, sudovi koji su bili primer, ne samo u Srbiji, već i u Evropi, za poštovanje prava nacionalnih manjina ili postali sudske jedinice ili su ukinuti. Mogu da navedem primer, recimo, opštine Kovačica, u kojoj pored Srba žive Mađari, Rumuni, Romi itd. i Slovaci, i u čijem je sudu, starom više od 100 godina, u službenoj upotrebi bilo više jezika. Država tada nije želela da uvaži mišljenje predstavnika nacionalnih manjina. Mislim da je učinjena neprocenjiva šteta za pomenute sredine, za pojedine pripadnike nacionalnih manjina. Ovaj zakon uvodi drugi oblik uređenja odnosa između nadležnih državnih organa i nacionalnih manjina, ali strepnja ipak postoji. Hoće li se zakon poštovati u praksi, kako će se zakon sprovoditi u praksi? Hoće li njegova primena rešiti probleme koji se javljaju kod još jednog aspekta. Sada ću da izdvojim – nacionalne manjine poslednjih godina suočavaju se sa problemom nedostatka nastavnih kadrova za obavljanje nastave na maternjem jeziku iz pojedinih predmeta. Ukoliko se nešto ne preduzme, a ministre mislim da ste i vi upoznati sa ovim problemom, na ovom polju, smatram da ćemo doći u situaciju da ćemo imati škole, ali nažalost, u njima neće imati ko da predaje. Po Predlogu zakona, nacionalni savet može da stipendira učenike, odnosno studente iz sopstvenih sredstava. Ovaj problem bi zaista mogao da se reši na ovaj način, jer nacionalni saveti ipak imaju najbolji pregled situacije. Međutim, problem nedostatka novca će ih u tome sprečiti i to nas ponovo vodi ka lošoj ekonomskoj politici vlasti, odnosno da tražimo nove modele rešavanja tih problema. Pitanje informisanja, odnosno obaveštavanja na jeziku nacionalnih manjina takođe je vrlo bitno pitanje i o njemu ćemo da govorimo kada su amandmani u pitanju, a takođe govoriće i moje kolege. Na kraju, još jednom da ponovim, zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina je neophodan, ne zbog toga što su pripadnicima nacionalnih manjina u Srbiji ugrožena i uskraćena neka prava, već pre svega da bi se u skladu sa Ustavom ova vrlo važna oblast za naše društvo i državu preciznije uredila zbog te postojeće pravne praznine koja je postojala. Međutim, ovakav predlog zakona, konfuzan, u nekim delovima kontradiktoran, u nekim delovima nedorečen, za nas je neprihvatljiv.
Reč ima šef Poslaničke grupe manjina gospodin Balin Pastor.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, veoma sam srećan što danas na dnevnom redu Narodne skupštine imamo Predlog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Skoro sam, ako mi dozvolite, da ovako lično počnem, dve i po godine narodni poslanik i skoro nijedna tema nije bila na dnevnom redu kada u mom govoru se nisam dotakao malo neophodnosti donošenja zakona o nacionalnim savetima. Nije bilo nijednog skupštinskog obraćanja skoro kada nisam ukazao na to da, nažalost, pravna regulativa zaštite prava i sloboda nacionalnih manjina nije zaokružena u Srbiji, jer nije donet zakon o nacionalnim savetima. Sada se pokazalo i to da smo bili u pravu da je neophodno da u Srbiji postoji Ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Ubeđen sam da bez ovog ministarstva mi danas ne bismo imali Predlog zakona o nacionalnim savetima na dnevnom redu Narodne skupštine, zbog toga što smo videli prethodnih godina da kada ne postoji Ministarstvo za ljudska i manjinska prava i kada svako ministarstvo na neki način na papiru se bavi problematikom, odnosno temom zaštite prava i sloboda nacionalnih manjina, onda se u realnom životu niko i ne bavi tim pitanjem i jednostavno ne postoji državni organ koji bi podneo Predlog zakona o nacionalnim savetima Narodnoj skupštini na usvajanje. Ovaj zakon je za nas jedan od najvažnijih zakona koje će Narodna skupština doneti u ovom sazivu. Smatramo da će donošenje ovog zakona doprineti tome da se ne izlože nekakve paušalne ocene u vezi prava i sloboda nacionalnih manjina u Srbiji. Vrlo dobro znate, gospodine ministre, da se mogu čuti dve vrste mišljenja. Po jednoj vrsti, ovde su prava pripadnika nacionalnih manjina na najvišem mogućem nivou, nema nikakvih problema, nema nikakvih nedostataka u pravnoj regulativi i taj stav naravno mi ne možemo da zastupamo jer ne odgovara stvarnosti. S druge strane, imamo i drugu krajnost, prema kojoj ništa ne valja. Pripadnici nacionalnih manjina ne uživaju nikakva prava, prava se ne poštuju, a ni sa time se ne možemo složiti, ni to nije prava situacija. Prava situacija je takva da Srbija jednostavno na osnovu Ustava Republike Srbije mora da donese zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, jer bez donošenja tog zakona ta pravna regulativa nije zaokružena. Nije zaokružena zbog toga što je bez ovog zakona pripadnicima nacionalnih manjina onemogućeno da uživaju kolektivna prava. Onemogućeno je zbog toga što bez ovog zakona nije regulisano pitanje načina izbora zakonom nacionalnog saveta, nisu regulisane nadležnosti nacionalnog saveta i način finansiranja nacionalnog saveta. Neophodno je da te oblasti budu zakonom, a ne uredbom ili nekim pravilnikom regulisane. Ustav Republike Srbije u članu 75. kaže – radi ostvarenja prava na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika i pisma, pripadnici nacionalnih manjina mogu izabrati svoje nacionalne savete u skladu sa zakonom. Sada se donosi ovih dana ovaj zakon i nadam se da će biti usvojen do kraja jula. Ovo je neophodno zbog toga da bi nacionalni saveti kao partneri države mogli da funkcionišu, da bi pripadnici nacionalnih manjina imali mogućnost da uživaju kolektivna prava i da bi imali pravo da formiraju svoju manjinsku samoupravu, kao najviši organ personalne ili kulturne autonomije jedne nacionalne manjine. Nadam se, naravno, da će ovaj zakon biti usvojen ogromnom većinom, kao što je to bio slučaj 2002. godine, kada je u ovoj istoj sali donet zakon, tada savezni, o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Posle slušanja argumenata opozicije nisam baš siguran da će ovaj zakon biti usvojen većinom, ali bi to sigurno dobro značilo i za pripadnike nacionalnih manjina i za čitavu Srbiju ukoliko bi ovaj zakon bio usvojen ne sa 126 ili 128 glasova, nego sa više glasova za. Naravno da ovaj zakon ne može da bude odgovor na sve probleme koje imaju nacionalni saveti, a pogotovo ne može biti odgovor na nesumnjivo postojeće ekonomske probleme sa kojima se suočavaju i pripadnici nacionalnih manjina, kao što se suočavaju sa tim problemima i pripadnici srpskog naroda, ali će svakako biti dobro ukoliko će se ovaj zakon doneti, ne zbog toga što se nedonošenje ovog zakona spominje u negativnom kontekstu u svim izveštajima već godinama i EU i Saveta Evrope. Ne treba to da bude glavni razlog zbog kojeg treba da donesemo ovaj zakon. Ovaj zakon ne treba doneti zbog toga što je nekakav zadatak na putu ka članstvu u EU, treba ga doneti isključivo zbog toga što je to naša ustavna obaveza i zbog toga što će doprineti boljem i većem uživanju kolektivnih prava pripadnika nacionalnih manjina zagarantovanih Ustavom. Naravno, ne smatramo da je ovaj predlog zakona idealan. Ne može se napraviti zakon koji će odgovarati u istoj meri i pripadnicima onih nacionalnih zajednica koje broje nekoliko hiljada članova i onih nacionalnih zajednica koje imaju više stotina članova, ali smatramo da je predloženi tekst zadovoljavajući za sve nacionalne zajednice u Srbiji i zbog toga smatramo da ga treba svakako doneti. Rekao sam da nije idealan. Nije idealan zbog toga što, nažalost, ovaj zakon ne sadrži finansijske garancije, kako smo mi to želeli da sadrži. Ne sadrži možda sve one nadležnosti koje smo želeli da sadrži, ali će svakako sadržati nadležnosti na osnovu kojih ćemo moći da kažemo da u Srbiji postoje najviši organi kulturne autonomije određenih nacionalnih manjina, određenih nacionalnih zajednica. Da postoje nacionalni saveti koji mogu da zastupaju interese dotične nacionalne manjine u sferi obrazovanja, kulturi, službenoj upotrebi jezika i obrazovanja i svakako će postojati nacionalni saveti koji će na najbolji mogući način da se staraju o onim institucijama koje su od nesumnjive važnosti za pripadnike nacionalnih zajednica. Suština kulturne ili personalne autonomije jeste ta da se nacionalna zajednica samostalno brine o svojim institucijama preko legalno izabranih predstavnika. To omogućava ovaj zakon i zbog toga ćemo podržati Predlog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Moram da kažem i to da je mađarska nacionalna zajednica svakako pristalica direktnih izbora i uveren sam da će se mađarski nacionalni savet birati na osnovu direktnih izbora, ali isto tako smatramo da je dobro što je ostavljena alternativa i za elektorske izbore, ne zbog nas, nego zbog onih nacionalnih zajednica koje ne mogu i ne žele da organizuju neposredne izbore za nacionalni savet nacionalne manjine. Na kraju bih želeo da ukažem na jedan problem koji, nažalost, postoji. Svedoci smo toga poslednjih dana. To je moguća kolizija između odredaba ovog zakona, koji se odnosi na nadležnost nacionalnih saveta, u odnosu na druge zakone iz sfere obrazovanja, kulture ili informisanja. Na ovoj sednici Narodne skupštine se nalazi i Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Pored toga, na dnevnom redu ove sednice Narodne skupštine se nalazi i Predlog zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima, a isto tako i Predlog zakona o kulturi. Svakako bi bilo dobro da rešenja ovih nekoliko zakona budu u potpunosti usaglašeni i da ne dođemo u situaciju da određeni posebni zakoni budu u koliziji sa ovim zakonom, nakon što ovaj zakon u ovoj formi bude bio izglasan. Zbog toga mislim da treba da uložimo dodatan napor da se otklone nekakvi nedostaci, da se otklone nedoumice i da svi mi shvatimo da je zakon o nacionalnim savetima zakon izuzetak i da bi ostali zakoni koji se tiču obrazovanja, kulture, službene upotrebe jezika i informisanja na jezicima nacionalnih manjina trebalo da budu u saglasnosti sa ovim zakonom o nacionalnim savetima.
Zahvaljujem, gospodine Pastor. Reč ima gospodin ministar Svetozar Čiplić.
Poštovana predsednice, poštovane poslanice i poslanici, mislim da je u toku dosadašnje rasprave praktično veliki deo okolnosti koje su uticale na pisanje zakona, uticale na to zašto ovaj zakon ima baš ovakva zakonska rešenja, u velikoj meri rasvetljen, kao i činjenica da smo se možda i suočili sa načinom na koji se razmišlja ili razume šta nacionalni saveti jesu, odnosno šta manjinska samouprava jeste. O tome, naravno, nemam nikakvo vrednosno opredeljenje u ocenjivanju, već samo konstatujem da u velikoj meri od 2002. do 2009. godine nije donošen, a ne pisan ovaj zakon ili zakon ovakvog karaktera, upravo zbog toga što su ljudi koji su u tome učestvovali, u pisanju, a katkad i u nameri da se takav zakon i donese, odustajali zbog toga što je reč o sistemu izuzetku. Daleko je lakše nakon 2006. godine sačiniti ovakav predlog zakona, jer je i ustavotvorac sada već odredio, konstatovao okvire manjinske samouprave. Ono što je bitno je sledeće. Reč je o tome da Ustav Republike Srbije iz 2006. godine jemči i garantuje nacionalnim manjinama sva ona prava u delu koji se tiče nacionalnih manjina, koje sve zajedno čine ono što govorimo i kažemo da je reč o manjinskoj samoupravi, i da to nije učinjeno, odnosno da se ovaj zakon ne donosi ni zbog mode, ni zbog toga da bi se po nekim ocenama već dobra pozicija, normativna pozicija nacionalnih manjina sada još dodatno poboljšala, niti zbog toga, i to je netačno, da se ovaj zakon nalazi kao obavezan zakon na mapi puta ka EU. Ne, ovo je ustavna obaveza, jer je ovo ustavna garancija, jer ustav govori o manjinskoj samoupravi. S druge strane, priroda manjinske samouprave, priroda nacionalnih saveta je takva da ima više aspekata, da nacionalni saveti, kao i do sada, a posebno od sada, iako govore o kulturnoj autonomiji, odnosno o manjinskoj samoupravi u domenu kulture, obrazovanja i informisanja, činjenicom da predstavljaju sredstvo za realizaciju ustavnih prava imaju politički autoritet, kao što su ga imali do sada, iako su bili formirani po pravilniku i iako su bili formirani po Zakonu o zaštiti slobode i prava nacionalnih manjina. To je naprosto notorna činjenica, slagali se mi s time ili ne. U uvodnom izlaganju sam rekao, kao pripadnik srpskog naroda to ne mogu da doživim, ali ono što mogu da doživim iz razgovora sa pripadnicima nacionalnih manjina koji su učestvovali u pisanju zakona, ovo jeste sloboda odnosno forma slobode kojom nacionalne manjine preuzimaju odgovornost za stanje izvršenjaustavnih garancija za njihova manjinska prava. Dakle, nije to samo pravo. To su, pre svega, obaveza i odgovornost. Jedan od elemenata koji će možda svima nama, koji pripadamo većinskom narodu ili koji ne učestvujemo u radu nacionalnih saveta, odslikati šta to znači jeste i činjenica da je u velikom broju nacionalnih saveta već došlo do toga da ljudi odustanu od rada u nacionalnim savetima. Svakako da postoji i određeni deo onoga što se zove politički autoritet, ali nacionalni saveti kako su do sada funkcionisali, kako ih je Ustav predvideo i kako ih je ovaj zakon predvideo biće, pre svega, sredstvo i mehanizam koji će, u zavisnosti od stepena koliko će ostvarivati i obezbeđivati da pripadnici nacionalnih manjina ostvaruju Ustavom garantovana prava, toliko biti izvrgnuto kritici pripadnika svoje nacionalne zajednice. Dakle, ovo jeste manjinska samouprava i jeste činjenica da je Ustav Republike Srbije iz 2006. godine garantovao nacionalnim manjinama da mogu, da imaju slobodu da izaberu nacionalne savete i da se sami, u onome što im Ustav garantuje, staraju, uz saradnju sa državom. Njihova organizacija, njihov izbor, njihova odgovornost. Nema maloletnih i punoletnih nacionalnih manjina. Sve one samostalno, i to nije ništa novo, mogu i imaju pravo da se same staraju, ma koliko velike bile, ma koliko male bile. Kao što i nemaju obavezu da formiraju nacionalne savete. Bitno je još nešto. Očekivao sam, verovao sam i nadao sam se da ovde neću čuti onu vrstu argumentacije iz koje provejava ili prosejava ksenofobija, o tome da postoje opasne i manje opasne nacionalne manjine, ili da su jako opasne nadležnosti koje su propisane u zakonu zato što može nešto opasno iz toga da proizađe. Verovao sam da to neću čuti i žao mi je što sam to čuo. (Predsednik: Gospođo Radeta, zamolila bih vas da ne ometate ministra dok govori. Molim vas da mu omogućite da govori. Ako želite da se javite, javite se, dobićete reč.) Dobro sam čuo to što sam čuo i zapisao sam. Nadam se da je postojeća praksa da nacionalni saveti već žive, možda žive ne previše blisko očima javnosti, očima centara, pošto su nacionalni saveti retko koji u Beogradu i registrovani, oni žive detaširano, rade detaširano, kao što su manjine po celoj Srbiji. Nadam se da ovakva vrsta argumentacije i ocenjivanja neće baciti senku na ovaj zakon, na Ustav Srbije koji to garantuje kada govori o manjinskoj samoupravi. Nadam se da će ova skupštinska rasprava biti posvećena onome što je ovom predlogu zakona možda i najpotrebnije, a to je debata oko nekih rešenja oko kojih smo, eventualno, imali dilemu, da bi se čulo mišljenje koje može da dodatnom argumentacijom poboljša tekst zakona ili da potvrdi ovakvu verziju zakona.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Obaveštavam da, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku podneo je najveći broj poslaničkih grupa, izuzev G 17 plus i PUPS, sve ostale poslaničke grupe. Dajem reč gospodinu Rizi Halimiju.
Gospodine ministre, prvo da pozdravim da je konačno došlo do procedure za usvajanje ovog zakona. Izražavam bojazan da je u brzini u kojoj imamo nekoliko osnovnih zakona, a koji su pokriveni ovim zakonom, moguće da će opet doći do nepotpune usaglašenosti između ovog i drugih osnovnih zakona, pre svega obrazovanja. I u vezi sa tim da na početku utvrdim da će opet ostati praznina izgleda kod službene upotrebe nacionalnih simbola, jer se uvode termini – nacionalni simbol saveta, a ne – nacionalni praznik, zapravo, nacionalni simboli koji su istorijski građeni, a ne mogu biti utvrđeni preko bilo kog organa, pa u ovom slučaju i saveta nacionalne manjine. Ostaje praznina oko delotvornog učešća manjina u javnom životu, jer imamo nešto u čl. 21. prethodnog zakona iz 2002. godine, koji je ovde, nažalost, ostao nedorađen. Ovde razmišljam o tome, prvo, o delu koji se tiče predstavničkog zakonodavnog organa i nedovoljne povezanosti sa zakonom o izborima i mogućnosti da manjine u određenim trenucima ostanu bez legitimnog predstavnika u najvišem zakonodavnom organu. Imate praksu sa Romima koji su u prethodnom sazivu imaju dva poslanika, sada nemaju nijednog. Moguće je sasvim da u narednom sazivu se ostane i bez predstavnika Albanaca, zavisno kako će se predizborne stvari odvijati, tako da mislim da u tom delu je ostalo nedorađen ili nepreciziran prostor ili neka praksa koja bi omogućila da manjine u tom delotvornom učešću u javnom životu budu adekvatnije zastupljene. U ovom domenu mislim da bi trebalo uvideti i preko amandmana koliko se i sam zakon i osnovni zakoni mogu popraviti, a govorim o obrazovanju, jer je moguće da dolazimo u praksi do stvarno neizvesnih situacija koje nas mogu vratiti na situaciju koju smo do sada imali, a u slučaju Albanaca u Preševskoj dolini da apsolutno nemaju rešenja za niz problema iz obrazovanja. Bojim se sada kada su u pitanju prosvetni nacionalni saveti, zavod za unapređivanje obrazovanja i vaspitanja, da se ovako kako su ovim zakonima formulisani, prepušta se skoro sva odgovornost nacionalnom savetu. S jedne strane se dopušta mogućnost osnivanja, ali je to poprilično široko da nam se u praksi može desiti da za sve ove probleme iz oblasti programa i udžbenika kada su škole na srpskom jeziku imamo niz stručnih organa koje sam maločas pomenuo, institucija, a da kod nacionalnih manjina se stvara samo nacionalni savet te manjine kao predstavnik, ili sa nekim političkim primesama, na koje ovde ima primedbi. Pre svega bih hteo da bude u stručnom pogledu na najvišem nivou, ali samo globalno sa jednim nacionalnim savetom, bojim se da bez užeg, konkretnijeg sagledavanja mogućnosti i konkretnijih ustanova, čak, po meni, pododbora i nižih nivoa ovih pomenutih prosvetnih organa, kao što je nacionalni prosvetni savet i zavod za unapređivanje nastave, da se tu mogu preko amandmana neka rešenja adekvatnije naći. Hvala vam. Ostavljam kolegi malo vremena.
Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poštovana gospođo predsednice, govoriću, pre svega, samo o činjenicama koje stoje kada su u pitanju nacionalne manjine i one koje moramo primiti k znanju da bismo se lakše odredili prema zakonu koji je pred nama, a koji je izuzetno važan, ne samo za nacionalne manjine nego uopšte za Srbiju u ovom trenutku. Srbija spada u zemlje sa relativno heterogenom etničkom strukturom stanovništva. Prema poslednjem popisu stanovništva iz 2002. godine, u Srbiji bez Kosova od 7.498.000 građana Srbi čine blizu 83% ukupnog stanovništva, a preostalo stanovništvo čine pripadnici manjinskih grupa: Mađari, Bošnjaci, Romi, Jugosloveni, Hrvati, Crnogorci, Albanci, Slovaci, Vlasi, Rumuni, Makedonci, Bugari, te dolazimo do toga da popis iz 2002. godine beleži 21 nacionalnu manjinu u Srbiji. Treba napomenuti da teritorijalna disperzija nacionalnih manjina nije jednaka. U centralnoj Srbiji svaki deseti, a u Vojvodini svaki treći stanovnik je pripadnik neke od manjinskih nacionalnih zajednica. Etnička disperzija takođe nije jednaka na teritoriji cele Srbije. Na jugu Srbije skoncentrisani su Albanci, na jugoistoku Srbije uz granicu sa Bugarskom u dve opštine pretežno živeli Bugari, a Bošnjaci su u većini nastanjeni u regiji Sandžak, na jugozapadu Srbije, a Vlasi u jugoistočnom delu Srbije. U Vojvodini je skoncentrisana većina Mađara, Hrvata, Slovaka, Jugoslovena, Rumuna, Bunjevaca i Rusina. Jedino romska populacija u značajnijem broju živi na čitavoj teritoriji Srbije. Što se zakonodavnog okvira tiče, osnovna manjinska prava garantovana su Ustavom i zakonima koji su u poslednjoj deceniji donošeni u Saveznoj i Republičkoj skupštini. Pre svega, zagarantovana su prava na političko organizovanje, pravo na obrazovanje, očuvanje i razvoj kulture, pravo na službenu upotrebu jezika i pisma i pravo na informisanje na maternjem jeziku. Ključni dokument domaćeg zakonodavstva svakako koji to reguliše je Ustav Republike Srbije iz 2006. godine, koji definiše Srbiju kao državu srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive. U posebnom odeljku – prava pripadnika nacionalnih manjina, garantuju se prava manjina, individualna i kolektiva. Član 75. predviđa stvaranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina radi ostvarenja prava na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika i pisma. Član 20. predviđa da se dostignuti nivo manjinskih prava ne može smanjivati. Zakon o zaštiti manjina daje vrlo velika ovlašćenja nacionalnim savetima na planu zaštite i ostvarenja manjinskih prava. Kada se govori o implementaciji prava manjina, višedecenijska tradicija u institucionalnom i zakonodavnom uređenju prava nacionalnih manjina u Vojvodini pre svega, osnov je današnjeg manjinski senzitivnog i efikasnog ponašanja vojvođanskih organa vlasti, kao i aktivnijeg odnosa vojvođanskih manjina prema pitanjima očuvanja sopstvenog identiteta. Pravo na službenu upotrebu jezika, koje je zagarantovano Ustavom, u Vojvodini su, pored državnog jezika, u službenoj upotrebi još i mađarski, slovački, rumunski, hrvatski i rusinski jezik. Jedan ili više jezika nacionalnih manjina u službenoj upotrebi su u 38 od 45 vojvođanskih opština. U dve opštine na jugu Srbije u službenoj upotrebi je albanski jezik, a u još dve na istoku Srbije bugarski jezik. Bošnjački jezik je u službenoj upotrebi je u tri opštine na jugozapadu Srbije. Zakoni koji su donošeni 2000, 2002, 2003. i 2006. godine konačno sa Ustavom su dobili neku svoju primenu u potpunosti u zakonodavstvu Srbije. Mislim da je naš Ustav iz 2006. omogućio dalji razvoj, usavršavanje i afirmaciju prava nacionalnih manjina. Službena upotreba jezika i pisma za pripadnike nacionalnih manjina je veoma raširena. Ovo važi za upotrebu jezika u organima lokalne samouprave i državne uprave, sudovima i policiji, čak i u onim opštinama u kojima manjinsko stanovništvo doseže visokudeo u ukupnom stanovništvu lokalne zajednice. U AP Vojvodini pripadnici mađarske manjine mogu da se obrazuju na sopstvenom jeziku u 78 osnovnih i 30 srednjih škola, a u većini njih je nastava dvojezična. Obrazovanje na mađarskom jeziku obuhvata godinama unazad preko 77% učenika iz ove zajednice na osnovnoškolskom nivou i preko 65 ocena na srednjoškolskom. Nastava na mađarskom izvodi se na tri više škole, katedrama za mađarski jezik i književnost u Beogradu i Novom Sadu i na još tri vojvođanska fakulteta. Učiteljski fakultet na mađarskom jeziku otvoren je 2006. godine u Subotici. Stanje u obrazovanju pripadnika drugih nacionalnih manjina u Vojvodini stoji ovako: na svom jeziku osnovnu školu pohađa oko 73% Slovaka i oko 20% Slovaka u srednjim školama; na maternjem jeziku osnovnu školu pohađa oko 57% Rumuna, a srednju oko 27% Rumuna; nastava na rusinskom obuhvata oko 50% učenika osnovnoškolskom i manje od 1% na srednjoškolskom uzrastu; nastava na hrvatskom jeziku se odvija u više osnovnih škola u subotičkoj opštini, pre svega, a otvaraju se odeljenja i u drugim opštinama u Vojvodini. Dakle, katedre za jezike i književnosti na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu su otvorene za sve jezike nacionalnih manjina koje žive u Vojvodini, osim za romski jezik. Predmet makedonski jezik sa elementima nacionalne kulture i bugarski jezik sa elementima nacionalne kulture predaju se od 2006. godine u dve vojvođanske škole. Van Vojvodine obrazovanje na jezicima manjina postoji u Preševu i Bujanovcu, postoji u Bosilegradu i bošnjačke manjine u tri opštine u jugozapadnoj Srbiji. Pravo na potpuno i nepristrasno informisanje na maternjem jeziku je veoma važno pravo zagarantovano Ustavom. Ovo pravo je uređeno i utvrđeno članom 17. Zakona o zaštiti sloboda i prava nacionalnih manjina. U Srbiji se javno informisanje ostvaruje, pored srpskog jezika, i na mađarskom, slovačkom rumunskom, rusinskom, romskom, hrvatskom, ukrajinskom, češkom, nemačkom, makedonskom, bugarskom, albanskom, vlaškom, pa i bunjevačkom jeziku. U Republici Srbiji ima oko 160 štampanih i elektronskih medija koji u potpunosti ili delom informišu javnost na jezicima nacionalnih manjina. Od tog broja u AP Vojvodini oko 140, a u centralnoj Srbiji 20. Ako izuzmemo medije u Sandžaku, radio programe emituju 84 stanice, 72 u Vojvodini, a 12 u centralnoj Srbiji. Radio programi su uglavnom lokalnog karaktera, a neretko su informacije na manjinskim jezicima servisnog karaktera ili imaju karakter nedeljne hronike. TV program emituju 32 televizije, 27 u Vojvodine, a pet u ostatku Srbije. Mediji na jezicima manjina izloženi su snažnim izazovima u aktuelnom procesu privatizacije medija. To je ono što jeste problem, tržišno poslovanje medija. Pravo na učestvovanje u javnom životu i ravnopravnost pri zapošljavanju u javnoj službi je Zakonom o zaštiti manjina, član 21, takođe propisano i očekuje se da će se prilikom zapošljavanja u javnim službama, uključujući i policiju, voditi računa o nacionalnom sastavu stanovništva, odgovarajućoj zastupljenosti i o poznavanju jezika koji se govori na području organa i službe. Izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika iz 2004. godine ukinut je izborni cenzus od 5% glasova za političke stranke nacionalnih manjina, tako da su stranke nacionalnih manjina mogle lakše da budu zastupljene i u parlamentu Republike Srbije, i one to jesu. Neophodno je nastaviti jasnu državnu strategiju prema manjinama, multikulturalizmu i interkulturalizmu. Polazeći od pozitivnih i izglednih rešenja koja danas imaju većinsku podršku u svetu, Srbija treba da pronalazi optimalne i funkcionalne modele regulisanja odnosa manjine i većine, ne samo zbog politike stabilnosti zemlje, već iz razloga koje nalaže pravedno uređenje države i društva. Smatramo mi u NS da treba i nadalje negovati i ponositi se našom multietničnošću, našom multikulturalnošću, našom multikonfesionalnošću i da to jeste jedno od naših bogatstava i da prava Srbija je ona srećna Srbija u kojoj su svi njeni građani jednako srećni, uspešni, zadovoljni. A sreća, zadovoljstvo i uspeh svih građana Srbije svako leži u prvom osnovnom pravu čoveka da ima pravo da radi i da od svog rada živi. Dakle, to je ono pravo koje je podjednako ugroženo kod svih onih koji žive u ovom trenutku u Srbiji i na njemu ćemo i nadalje insistirati. Naravno, rekla bih vam samo da ova vlada, od koje očekujemo pre svega da bude odgovorna Vlada, ni nacionalno ni socijalno odgovorna, već odgovorna pre svega u svakom pogledu, treba da povede računa i da obaveštava javnost Srbije o tome kakvo je stanje Srba koji žive kao nacionalna manjina u okruženju i da osećaju tu brigu države i svog etničkog pripadanja kao neku moguću podršku koja je veoma važna. To vam govorim kao neko ko ima dugo, celoživotno iskustvo u suživotu i saživotu sa drugim nacionalnim manjinama. I da vam kažem jedan kratak detalj, živim u Somboru na severu Vojvodine, u ulici, kako moji Bačvani kažu, koja ima šezdesetak numera odnosno šezdesetak brojeva i, za ne verovati, živimo vrlo uvažavani međusobno Srbi, Hrvati, Mađari, Slovenci, Nemci i Romi, i nećete verovati čak jedan Amerikanac od pre nekoliko godina.
Ima reč gospodin Đorđe Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku želim da kažem nešto što je između ostalog do sada više puta rečeno, a to su razlozi za donošenje ovog zakona. Naime, razlozi za donošenje ovog zakona, pored onih koji su navedeni, proizilaze pre svega iz obaveza preuzetih ratifikacijom međunarodnih ugovora, naročito onih koji se odnose na garancije prava i sloboda, a posebno na prava nacionalnih manjina, kao i obaveze ispunjavanja standarda za stabilizaciju i pridruživanje EU. Dakle, međunarodni pravni okvir zaštite manjinskih prava u Republici Srbiji čine dokumenti UN i Savet Evrope. Naravno, razlozi za donošenje ovog zakona proizilaze iz samog Ustava Republike Srbije, kao i iz odredaba Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Suštinski problem koji zapravo predloženi zakon treba da reši, kako je između ostalog navedeno u zakonskom obrazloženju, jeste regulisanje nadležnosti i stvaranje uslova za demokratičan izbor nacionalnih saveta, koji će garantovati da taj izbor bude rezultat zajedničke volje svih pripadnika određene nacionalne zajednice. Takođe želim da kažem da poslanička grupa SPS-Jedinstvena Srbija podržava cilj koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga - a to je poštovanje razlika između nacionalnih manjina i njihovih specifičnosti. Naravno, smatramo da je dobro što su u izradi nacrta ovog zakona bili uključeni i predstavnici saveta nacionalnih manjina, kako smo između ostalog mogli da čujemo. Ovaj zakonski predlog, po našem mišljenju, svakako predstavlja ogroman korak napred u smislu da će zakon predstavljati jednu dobru osnovu kako bi se u narednom vremenskom periodu uspešno rešavala i ostala životna pitanja nacionalnih manjina. Mi smatramo da je dobro što smo prva država u regionu, kako je između ostalog rečeno, koja na jedan ovako detaljan i precizan način definiše manjinsku samoupravu. Slažem se u potpunosti sa konstatacijom koja se mogla čuti da je zapravo bitno da se život nacionalnih zajednica neće svesti na nacionalne savete, već su oni samo mehanizam kojim će se pokušati operacionalizacija svih mogućih oblika manjinskih samouprava. Suštinski gledajući, kao što je između ostalog rečeno, ovim zakonskim predlogom reguliše se: način izbora i nadležnosti nacionalnih manjina, kao i birački spisak i finansiranje i imovina. Takođe je jako važno da će nacionalni saveti sada funkcionisati na osnovu zakona, a ne pravilnika, a mi zaista želimo da verujemo da će ovo znatno umanjiti tenzije i probleme koji su do sada postojali u funkcionisanju. Predložena su dakle dva načina izbora članova nacionalnih manjina - neposredni i elektronski. Kada je reč o poslaničkoj grupi SPS-Jedinstvena Srbija, oko pitanja koja su vezana za ovu temu govorio je naš ovlašćeni predstavnik i nemam nameru da to ponavljam. Što se tiče biračkih spiskova predlog je da oni saveti koji su organizovani na neposrednim izborima imaju posebne spiskove, dok oni čiji se članovi budu birali elektronski neće imati posebne biračke spiskove. Kada je reč o ovlašćenjima najznačajnija novina jeste zapravo to što nacionalni savet neće više imati karakter nevladinih, već društvenih organizacija sa jasnim ovlašćenjima, dakle postaju deo državne strukture, što smatramo da je takođe izuzetno važno. Ovim zakonskim predlogom, po našem mišljenju, potpuno jasno i potpuno precizno rekao bih da su određene nadležnosti saveta u četiri itzuzetno važne oblasti i o tome je bilo reči, a to je dakle - informisanje, obrazovanje, kultura i očuvanje jezika i pisma. Takođe želim da kažem da nacionalni savet preko svojih organa samostalno donosi i menja - statut, finansijski plan, finansijski izveštaj, završni račun i raspolaže svojom imovinom. Mi zaista želimo da verujemo da predloženo zakonsko rešenje koje je danas pred nama jeste mehanizam, odnosno osnova kojom će ono što je Ustavom Republike zagarantovano biti uobličeno kroz zakon, odnosno dobiti određeni legitimitet. Što se tiče oblasti informisanja, želim da verujem da će nakon jedne kvalitetne rasprave u republičkom parlamentu nedoumice i kritike koje danas postoje u javnosti biti otklonjene, odnosno da će biti pronađena mera, odnosno zakonski okvir da se, sa jedne strane, ne naruši pravni okvir za delovanje medija u Srbiji, a sa druge da se ima razumevanje za interese nacionalnih saveta, da mediji na jezicima manjina funkcionišu, odnosno da se ne ugase. Na kraju želim da kažem da će poslanička grupa SPS-Jedinstvena Srbija podržati predloženo zakonsko rešenje, a u narednom vremenskom periodu pratićemo efekte ovog zakona.
Generalni sekretar RTS-a nas je obavestio da danas 21. jula i sutra 22. jula neće biti direktnog prenosa od 16.30 časova. Reč ima potpredsednica gospođa Judita Popović.
Poštovana gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, LDP, kao što je mnogo puta do sada isticala, pozdravlja uvek svaku vrstu tolerancije, svaku vrstu napora jedne države da učini život u toj državi prihvatljivim za celokupnu populaciju, kako za većinski narod, tako i za nacionalne manjine. To je u stvari osovni razlog zašto će LDP glasati za ovaj zakon. Ne zato što mi imamo apsolutno poverenje u ovaj zakon kao najbolji mogući od svih zakona, nego upravo iz tog razloga što nalazimo u njemu određena dobra rešenja i što shvatamo da je potrebno da se ovaj zakon donese, s obzirom da postoji ustavni okvir, ustavni osnov za to, međunarodno-pravni okvir, kao i da domaće zakonodavstvo, dakle zakoni koji već postoje u stvari predstavljaju obavezu donošenja i ovakvog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Posebno bih skrenula pažnju predlagaču zakona da su nacionalne manjine jedna posebna vrednost jedne države i jedne zajednice, jer te nacionalne zajednice, nacionalne manjine, predstavljaju različitost u odnosu na većinu, tako da i ta većina može preko tih različitosti da stekne određene kvalitete u razvoju te svoje većinske zajednice. Iz tog razloga je potrebno da se toleriše, potrebno je da se pozitivno diskriminiše nacionalna manjina, odnosno sve nacionalne manjine koje postoje i žive u Srbiji. Ta pozitivna diskriminacija je potrebna iz tog razloga što većinski narod mora da prihvati tu činjenicu da pored njega žive i manjinski narodi, dakle narodi koji faktički su zbog svog brojčanog stanja zavisni od većinskog broja, dakle uvek su ugroženiji i njima je potrebna ta pozitivna diskriminacija, da bi postigli ta prava koja već imaju ostali, što već ima većinski narod, u konkretnom slučaju srpski narod. Potrebno je pre svega da se radi na tome da se nacionalne manjine integrišu u zajednicu, u ovo društvo, a ne da se asimiliraju. Asimilacija znači nestanak nacionalne manjine i to nije dobro ni po državu ni po društvo, a integracija znači da se dobija jedan dobar građanin, dobija se građanin koji može da neguje svoju kulturu, koji može da se obrazuje na svom maternjem jeziku, koji može da se informiše na svom maternjem jeziku, pa samim tim i njegova interakcija, njegova reakcija na to što mu je to država omogućila, većinski narod, jeste pozitivna. To je potrebno Srbiji nakon 90-ih godina, nakon svega što smo preživeli, nakon velike netolerancije u kojoj smo živeli u proteklim desetinama godina. Iz tog razloga bih posebno skrenula pažnju i na ovaj član 70. ovog zakona o nacionalnim savetima. Smatram da nije dobro rešenje u ovom članu stavu 1, koji u stvari kao predlagača izborne liste predviđa samo političku organizaciju nacionalnih manjina. Na taj način diskriminiše sve ostale političke organizacije, a nacionalnih manjina ima i u drugim političkim organizacijama. To ima određene posledice po društvo i po rad nacionalnog saveta, jer politička organizacija ima svoj program, ima svoju strategiju i normalno da će taj svoj politički program, preko svojih članova u nacionalnom savetu, i da promoviše. Time što vi ograničavate politički program jedne političke opcije nacionalne manjine faktički isključujete sve ostale moguće političke programe, a to vam je i te kako značajno i u sferi kulture, i u sferi obrazovanja i u sferi informisanja što se tiče nacionalnih manjina. Dakle, potrebno je da i u toj sferi, i u tom domenu nacionalnih saveta imamo tu i multikulturalnost, jer nije kultura samo jedne vrste nacionalne manjine, ta kultura može biti mnogo raznovrsna, a biće raznovrsnija time ukoliko mi omogućimo i drugim političkim opcijama da se promovišu kroz te nacionalne savete. Time što smo to sve ograničili na nacionalne manjine i njihov politički program, mislim da nije dobro rešenje za samu tu zajednicu nacionalnih manjina. To je jedna od osnovnih zamerki i čini mi se da se i kolege iz drugih poslaničkih klubova prilično slažu sa ovom zamerkom LDP, jer mi smo uopšte protiv bilo kakve ksenofobije, pa i te ksenofobije koja se na mala vrata uvlači kroz ovaj zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, koji bi u stvari trebalo da ide u smeru jedne pozitivne diskriminacije, jednog pozitivnog odnosa prema nacionalnim manjinama. Inače, moram primetiti, gospodine ministre, da ste vi u nekoliko navrata posebno isticali svoju pripadnost srpskom narodu. To pozdravljam zaista i nemam lično nikakve zamerke za to, međutim, htela bih da vas podsetim da ste vi jedan državni činovnik, vi ste ministar u jednoj državi, u jednoj Vladi i samim tim jednostavno ne mogu da pozdravim tu činjenicu da vi ističete tu svoju nacionalnu pripadnost. To nije dobro i mislim da to nije potrebno, jer vi ste pre svega tu kao predstavnik Vlade, a ne kao predstavnik jednog naroda. Dakle, to je u stvari ono što se jednostavno često zaboravlja. Jeste, mi imamo pozitivno zakonodavstvo, imamo pozitivna rešenja u Ustavu, poštujemo međunarodno-pravni okvir i ratifikovali smo mnoge međunarodne ugovore što se prava nacionalnih manjina tiče, ali često, možda i neprimetno, provuče se neka premisa iz koje se može zaključiti da je veoma teško da se odviknemo od toga da stvari pojednostavimo i da smatramo da će nacionalne manjine kroz ovo novo institucionalno rešenje biti zbrinute. Zaboravljamo da je u stvari osnovni cilj i strategija koja bi trebalo da postoji, integracija te nacionalne manjine. Htela bih da vas podsetim i na jedan veoma nemio događaj. Pre par godina kada smo birali predsednika države, sećate se da je aktuelni predsednik tada veoma čudno komentarisao kandidaturu jednog predsedničkog kandidata koji je bio kandidovan od strane stranke nacionalne manjine. Prema tome, htela bih da vam postavim pitanje da li bi to bilo zaista čudno da čovek i pripadnik nacionalne manjine postane predsednik države? Da li je to neki problem? Smatram da to nije problem, ukoliko zaista imamo ozbiljne namere i zaista mislimo da poradimo na toj integraciji koja je potrebna za potpunu funkcionalnost našeg društva i naše države, a kada govorimo o integraciji, govorimo o integraciji svih građana Srbije, bez obzira na nacionalnu pripadnost. Dakle, još jednom podvlačim da LDP podržava ovaj zakon. Smatra da, iako nisu sva rešenja dobra u njemu, podneli smo amandmane, ipak predstavlja jedan korak napred u rešavanju pitanja nacionalnih manjina u Srbiji.
Gospodin Đura Mučenski ima reč.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, članovi Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, želim da izrazim svoje izuzetno lično zadovoljstvo da kao poslanik, građanin države Srbije i pripadnik rusinske nacionalne zajednice, koja sa ostalim zajednicama na ovim prostorima živi više od 260 godina, učestvujem u donošenju najvažnijeg zakona koji reguliše položaj pripadnika nacionalnih manjina. Imam izuzetno zadovoljstvo da, zajedno sa ostalim kolegama ovde i pripadnicima nacionalnih manjina koji učestvuju u radu parlamenta i time daju jedan kvalitetan doprinos, učestvujemo svi zajedno u donošenju jednog zakona, zato što smatram da je važno postići jedan široki konsenzus što se tiče pitanja koja regulišu ovaj zakon. Ovaj konsenzus je važan da bude što širi. Teško je reći da ga svi prihvate, iako bi to bilo sjajno, ali bi jako dobro bilo da ga prihvati što veći broj poslaničkih grupa, jer na taj način će lakše zaživeti taj zakon i kvalitetnije rešiti jedno važno pitanje, a to je pitanje položaja nacionalnih manjina u našoj državi. Važno je naglasiti da je ovaj zakon prošao jednu široku javnu raspravu, da su u njemu učestvovali mnogobrojni predstavnici, kako nacionalnih zajednica koje žive na ovim prostorima, tako i predstavnici većinskog naroda, koji je isto tako zainteresovan i koji je dao svoje primedbe i koji ima pravo da odlučuje o svim ovim važnim pitanjima. Osim opštih prava koja su definisana u Ustavu, koja se tiču svih građana, u Ustavu su zajamčena i kolektivna prava nacionalnih manjina da posredno ili neposredno odlučuju ili učestvuju u odlučivanju o važnim pitanjima za svoju nacionalnu zajednicu, a to su pitanja obrazovanja, kulture, obaveštavanja i pitanja službene upotrebe jezika. Osvrnuću se u svojoj diskusiji na dve važne teme što se tiče ovog zakona. Jedna tema je definisanje izbora nacionalnih saveta, a druga je tema pitanje nadležnosti nacionalnih saveta. Što se tiče nadležnosti nacionalnog saveta, ovim zakonom regulisane su određene opšte nadležnosti, kao što je to pitanje statuta koje treba da donosi nacionalni savet, gde treba da definiše svoj rad, kao što je to pitanje raspolaganja imovinom, kao što je to pitanje određivanja nacionalnih simbola, znamenja i praznika, kao i osnivanje ustanova, preduzeća i svega onoga što je bitno za jednu nacionalnu zajednicu. Pitanje obrazovanja je druga važna stvar, mislim i skoro bih se usudio reći da je i možda najznačajnija, jer pitanje obrazovanja je vrlo značajno za opstajanje jedne nacionalne zajednice i sve ono što to obrazovanje znači za jednu nacionalnu zajednicu u svakom smislu te reči. Nacionalni saveti ovde dobijaju široka ovlašćenja, mislim da je to dobro, oni učestvuju u osnivanju obrazovnih ustanova, mogu da budu suosnivači ili da im bude preneseno osnivačko pravo od strane lokalne samouprave, autonomnih pokrajina i Vlade Republike Srbije, odnosno države nad obrazovnim institucijama, da učestvuju u stvaranju, kreiranju i primeni nastavnih planova, kao i udžbenika i nastavnih sredstava, ono što je bitno za određenu nacionalnu zajednicu. Ono što bih posebno rezimirao, ovde je predviđen način rešavanja jednog problema koji se pojavio tamo gde se nastava odvija na maternjem jeziku nacionalne zajednice, a gde nemamo određeni broj učenika koji pohađaju tu nastavu, gde je broj manji od 15 i gde je problematično otvaranje odeljenja. S time smo se susretali u prošlom vremenu i ovim zakonskim rešenjem nadležnom ministru mišljenje će dati nacionalni savet o potrebi osnivanja takvog odeljenja i praktično on će biti taj koji će sugerisati gde je to potrebno učiniti, ako jeste broj učenika koji pohađaju tu nastavu manji od 15, a važno je za očuvanje jezika i mogućnosti korišćenja jezika u toj sredini. Sledeće poglavlje jeste poglavlje kulture, značajno kao i sve ovo ostalo, gde nacionalni savet donosi strategiju razvoja kulture jedne nacionalne zajednice, učestvuje u osnivanju i radu ustanova koje se brinu o kulturi nacionalnih zajednica, a isto tako utvrđuje koje su ustanove i manifestacije bitne za određene nacionalne zajednice. Što se tiče nadležnosti obaveštavanja, vrlo važan segment, gde nacionalni saveti imaju prava i mogućnosti da osnivaju ustanove i privredna društva za obavljanje novinsko - izdavačke i radio-televizijske delatnosti važne za tu nacionalnu zajednicu, kao i da daju svoje mišljenje u određivanju upravljačkih struktura Radiodifuzne ustanove Srbije i Radiodifuzne ustanove Vojvodine. Takođe, i da razmišljaju i donose strategiju razvoja obaveštavanja za tu nacionalnu zajednicu. Peta oblast o kojoj se brinu nacionalni saveti, to je službena upotreba jezika i pisma. Druga stvar koja je važna, a to je stvar izbora nacionalnih saveta i to je možda u ovom momentu, pored ovih nadležnosti, i jedno osetljivo i važno pitanjekoje je važno kako će biti regulisano da bi se ostvarili osnovni principi što se tiče samih izbora. To su opšta načela izbora, koja govore o slobodi izbora, jednakosti izbornog prava, tajnosti izbora i periodičnosti izbora. Takođe, moramo da vodimo računa o dobrovoljnosti. To su praktično tri principa koja moramo da zadovoljimo, o kojima moramo da razmišljamo. To je dobrovoljnost, proporcionalnost i demokratičnost. Ovde dolazimo do najosetljivijeg dela koji je bio predmet mnogobrojnih rasprava i u javnoj raspravi i na odborima i danas, a to su posebni birački spiskovi. Da bi neko pravo ostvarili, moramo da definišemo način na koji ćemo to uraditi. U ovom slučaju, država je odredila pravne granice i pravne okvire i tu je stala. Po mom mišljenju, to je dobro. Mislim da bi bilo loše da je država napravila posebne biračke spiskove, a ako nema odgovarajuću evidenciju, jer je princip izjašnjavanja princip dobrovoljnosti svakog čoveka. Ako državi nisu dostupni adekvatni spiskovi, gde su se ljudi dobrovoljno izjasnili da su pripadnici jedne ili druge nacionalne zajednice, onda bi bilo loše, jer ne postoji nijedan kriterijum na osnovu koga bi to država odredila i to bi bilo jedno naturanje volje države u uređivanju nekog odnosa, i smatram da je to loše rešenje. U ovom slučaju polazimo od tzv. nultih biračkih spiskova, gde polazimo od nule i ostavljamo slobodu nacionalnoj zajednici da se prijavi na tom biračkom spisku, da slobodno izrazi svoju volju pripadnosti određenoj nacionalnoj zajednici i smatram da sloboda izražavanja pripadnosti nacionalnoj zajednici jeste demokratija i to je najbolji način da se demokratija i kroz ovakav način pravljenja spiskova i verifikuje. Ono što je sigurno teško je da krećemo od nule, da ćemo morati svim grđanima, svim pripadnicima nacionalnih zajednica objasniti na koji način se sprovodi izborni postupak, šta znači nacionalni savet, koje su prednosti i šta oni time dobijaju ako učestvuju u izbornom procesu, ako žele da se odluče za to. U toj promotivnoj pozitivnoj kampanji treba da učestvuju svi zainteresovani akteri, ova država treba da im pošalje signal da su sigurni i da neće trpeti nikakve posledice ako se izjasne da su pripadnici jedne nacionalne zajednice, ali isto tako da neće trpeti nikakve posledice i ako se ne izjasne. To je njihovo pravo i to pravo treba poštovati, a od naše umešnosti, naše sigurnosti i naše veštine da im ukažemo na značaj koji dobijaju i mogućnost da urede pitanja koja su važna za njih biće procenat ljudi koji će se izjasniti i učestvovati u ovom izbornom procesu. Ono što je dobro kao rešenje, pošto imamo određena bolna iskustva iz prošlosti, gde je normalno da postoji određeni strah ljudi od izjašnjavanja, da se slobodno izjasne da li su pripadnici nacionalne manjine ili neke druge društvene grupacije, imali smo priliku da vidimo ovde rasprave i u Skupštini kada smo raspravljali o nekim drugim zakonima da smo još uvek društvo koje vuče neka bolna iskustva iz prošlosti i određenu bojazan koja postoji, ukoliko se to ne desi, znači ako se pripadnici ne izjasne svojom pismenom izjavom, overenom u nadležnom matičnom uredu ili mestu gde će to biti određeno, postoji mogućnost da se izbori za nacionalni savet obave na elektorski način. Mislim da treba ljudima objasniti i kako će taj postupak da izgleda, da će oni svojim potpisima, koji će morati da se overe u sudu ili opštinskoj upravi, odnosno mesnoj kancelariji, u amandmanu kako smo mi predložili da bi poboljšali dostupnost tog prava svim biračima, da daju podršku nekom pripadniku nacionalne zajednice da ih zastupa kao elektor u izboru za članove nacionalnog saveta. Takođe smatram, sa kolegama ovde u poslaničkoj grupi, da bi predstavnici elektori nevladinih organizacija i udruženja koja učestvuju u izbornom procesu morali da dobiju isto legitimitet pripadnika te nacionalne zajednice, da oni zaista deluju u duhu i za korist nacionalne zajednice, i da to bude, kao i za elektore koji se kandiduju pojedinačno, overeno sa 100 potpisa, jer na taj način dobijaju legitimitet da i oni zastupaju taj interes koji je važan za tu nacionalnu zajednicu, a da to ne bude samo predznak ili u statutu zacrtano pravo, ali nije sigurno da oni to tako i rade. Sa održavanjem elektorske skupštine mi bismo zaokružili taj proces i imali bismo izabrani nacionalni savet koji će se brinuti o svim pitanjima koja su važna za nacionalnu zajednicu. Ono što je važno reći jeste da će se izbori za sve nacionalne savete odvijati jedan dan, da će pripadnici svih nacionalnih zajednica jedan dan glasati za svoje predstavnike i da će na taj način periodičnost ciklusa biti zaokružena. Trajanje mandata nacionalnih saveta je četiri godine i oni će za četiri godine morati da polože račun za ono što smo uradili i da provere legitimitet onoga što su uradili za svoju nacionalnu zajednicu, da li su radili dobro ili ne. Finansiranje je važno zato što mislim da je dobro rešeno u okviru ovog zakonskog rešenja, da je usklađeno sa ostalim ministarstvima koja su učestvovala u donošenju ovog zakona. Finansiranje će se odvijati preko budžeta Republike Srbije, budžeta AP i lokalnih samouprava, i sredstva koja će se izdvajati će se deliti u određenom procentu za nacionalne savete svih nacionalnih zajednica. To je 30% sredstava koje će dobiti svi nacionalni saveti, bez obzira na brojnost, a 70% sredstava će ići prema broju pripadnika nacionalnih zajednica i broju ustanova o kojima se oni brinu. Mislim da je to u redu. Donošenjem ovog zakona ubeđen sam da ćemo poslati dve vrlo važne poruke – jednu poruku našim građanima, a drugu poruku građanima sveta, prvenstveno građanima EU, kojoj težimo, nadam se, svi. Prvo da smo civilizovano i demokratsko društvo koje ima kapacitete da se brine o svim svojim građanima. I drugo, da ovakvim rešenjem smo spremni i napravićemo jedan iskorak napred i da ćemo pokazati i drugim državama da umemo bolje da rešimo važna i osetljiva pitanja. Da budemo primer drugima, pogotovo primer državama u našem okruženju, i da na taj način tražimo od tih država da po našem receptu i po reciprocitetu rešavaju pitanja pripadnika nacionalnih manjina, zajednica u svojim državama. Zato ću svim srcem, kao poslanik DS i član poslaničke grupe ZES, glasati za ovaj zakon. Takođe, pozivam i sve vas da ovaj zakon dobije što širu podršku da bi napravili stvarno jedan pravi iskorak napred.
Zahvaljujem, gospodine Mučenski. Sada počinjemo pauzu koja će se završiti u 15.05 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu u popodnevnom delu raspravom, a po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, svi znamo da se ovaj predlog zakona veoma dugo radio, odnosno znamo da je bilo neophodno doneti zakon koji bi regulisao nadležnosti nacionalnih saveta nacionalnih manjina, kao i način njihovog izbora. Naravno, ministru Čipliću ne mogu da stavim na dušu što je ovaj zakon toliko dugo čekao da bude donet, ali mu svakako mogu staviti na dušu što je u skupštinsku proceduru uopšte stavio ovako loš predlog zakona. Ovaj zakon je loš iz nekoliko razloga, pre svega što su neka rešenja koja su predložena u zakona protivustavna. Drugo, neka rešenja koja su takođe predložena u zakonu odstupaju mnogo od postojećih, odnosno važećih zakona i onoga što ti zakoni regulišu. Treće, što se čak i čitava poglavlja neće moći sprovesti u praksi kako treba i na valjan način. Prema tome, i ta rešenja koja su predviđena u tim poglavljima, konkretno mislim o neposrednim izborima za nacionalne savete, uopšte neće moći da se sprovedu kako treba. Ono što je prilično neprijatna moja misao ili konstatacija, da ovaj predlog zakona prilično podseća na kompenzaciju nekome, za nedonošenje ili stavljanje u skupštinsku proceduru, po mišljenju DSS, u svakom slučaju protivustavnog statuta Vojvodine. Dakle, dobro je što se niste usudili da takav statut pošaljete u Skupštinu Srbije. Međutim, nije dobro što se sada na taj način blokira donošenje ustavnog rešenja statuta Vojvodine. Navešću nekoliko primera za zamerke koje sam iznela. Doduše, ministar, odnosno zvanični predlagač je čuo to dosta od narodnih poslanika, doduše, uglavnom od opozicije, ali to nije razlog da možda razmisli o predloženim rešenjima i možda promeni mišljenje i usvoji nekih od amandmana, kojih ima dosta. Sami izbori su predviđeni da mogu biti neposredni i posredni, odnosno direktni ili putem elektorskih skupština. O tome kako će se izvršiti izbor nacionalnog saveta nacionalne manjine, dakle, za koju će se varijantu opredeliti odlučuje sama nacionalna manjina. Dakle, ovde imamo mešanje dva načina izbora, pa ako nacionalni savet predstavlja, između ostalog, i vid funkcionalne decentralizacije, onda nije dobro mešati dva modela. To bi isto bilo kada biste ostavili na volju svakom gradu ili opštini da odlučuje o tome da li će se lokalni izbori, izbori za lokalnu skupštinu, odvijati proporcionalnim sistemom, odnosno proporcionalno ili će se primeniti većinski princip. Onda biste imali šarenilo po lokalnim samoupravama. Ovo nije mešoviti model izbora nego ovo je svako po svome. Dakle, nije dobro imati dva modela. Videće ministar u amandmanima, pa smo morali dosta amandmana da pišemo, da Demokratska stranka Srbije predlaže da se izbori odvijaju kao i po dosadašnjem pravilniku, putem elektorskih skupština. Danas se dosta govorilo o problemima koji nastaju stvaranjem ili predlogom da se stvori poseban birački spisak. To je protivno Ustavu i članu 47. To je ustavna sloboda, izražavanje nacionalne pripadnosti, kojom se izričito predviđa da niko nije dužan da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti. Kaže se da niko nije dužan, ali ako pripadnik nacionalne manjine želi da učestvuje u izboru svog nacionalnog saveta, onda on jeste dužan da se izjasni o svojoj nacionalnoj pripadnosti i da bude na tom posebnom spisku. Kada je reč o posebnim biračkim spiskovima, mi imamo iskustva tu, odnosno kada se održavaju izbori uglavnom birački odbori dobiju poseban birački spisakkoji se odnosi na vojnike, građane Srbije koji su u trenutku održavanja izbora na odsluženju vojnog roka, pa birački odbor dobije pregled koji to građani ne mogu da glasaju na svom biračkom mestu u svom gradu, nego će glasati na tom biračkom mestu. Dakle, sam koncept posebnog biračkog spiska nije nepoznat, međutim, ovaj način nije dobar i krši prava svakog građanina da nije dužan da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti. Kada je reč o romskoj nacionalnoj manjini, po poslednjem popisu, koji je bio dosta davno, a za koju godinu će biti novi popis stanovništva, po tom popisu u Srbiji živi oko 108.000 pripadnika romske nacionalne manjine. Kad razgovarate sa Hrvatima romske nacionalne manjine ili sa ljudima koji se bave problemima romske nacionalne manjine, oni vam kažu da taj broj nije tačan, da ima mnogo više ljudi u Srbiji koji su pripadnici romske nacionalne manjine, pa se onda te brojke mnogo razlikuju. Neki tvrde da ih ima 200.000, neki da ima 400.000. Vi se onda pitate šta je to, a to je u stvari mimikrija. Šta je to? Pripadnik romske nacionalne manjine prilikom popisa stanovništva se nije izjasnio kao pripadnik romske nacionalne manjine, nego se izjasnio kao pripadnik bošnjačke, srpske itd. Romi zaista veruju da u Srbiji živi mnogo više Roma. Zašto je to tako, ne mogu da kažem. Moje kolega Đura Mučenski je govorio o tome. Kod nekih nacionalnih manjina može da bude prisutan nekakav strah, ali iz nekih razloga Romi ne žele ni prilikom popisa stanovništva da se izjasne kao pripadnici romske nacionalne manjine. Kako će oni doživeti upisivanje u nekakav poseban birački spisak? Još kada je reč o održavanju ovih neposrednih izbora za nacionalne savete, a to je da je predviđeno da se oni organizuju istovremeno za sve nacionalne savete i postavlja se pitanje da li ministarstvo koje je nadležno za sprovođenje ovih direktnih i neposrednih izbora uopšte ima kadrovskih i materijalnih mogućnosti, zato što je procedura prilično komplikovana, a dati su prilično kratki rokovi. Navešću nekoliko primera u Predlogu ovog zakona koji su u suprotnosti sa nekim važećim sistemskim zakonima. Naime, nacionalni savet može osnovati ustanovu ili privredno društvo, o tome ću kasnije, za obavljanje radio-televizijske delatnosti ili pak osnivači tih radio-televizijskih ustanova, odnosno ustanova koje se bave tim poslom, a naravno na jezicima nacionalnih manjina, mogu preneti upravljačka prava na nacionalni savete. Ovo rešenje odstupa od postojećih zakona iz ove oblasti. Pre svega, svi znamo da nije dozvoljeno da se sredstvima iz budžeta finansiraju radio-televizijske stanice, tako je bar u zakonu. Međutim, kada su u pitanju nacionalne manjine, u Zakonu o lokalnoj samoupravi, poslednjem, izuzete su lokalne TV i radio stanice od procesa privatizacije. Bila sam poslanik i u tom mandatu i znam da smo se prilično zalagali da se lokalne TV i radio stanice ne mogu privatizovati, zato što bi to ugrozilo izveštavanje, odnosno informisanje i sve ostalo na jeziku nacionalne manjine gde radi ta lokalna radio stanica. Tu smo se izborili da ti lokalni mediji ne mogu da idu u privatizaciju i to je odlično rešenje. Ali, ovde se odstupa od toga, pa se sada predlaže praktično privatizacija od strane jednog tela ili organa, kao što je to nacionalni savet nacionalne manjine. Mogli ste da imate privatizaciju koja bi bila napravljena od neke druge organizacije ili osobe, a ovde imate privatizaciju od strane nacionalnog saveta, za koji ćete priznati da je samo jedno predstavničko telo. Zašto mislim da treba da ostane upravljačko pravo lokalne samouprave? Zato što u lokalnim samoupravama, u skupštinama imate zastupljene, između ostalog, i pripadnike nacionalnih manjina u svim strankama. Navešću primer Dimitrovgrada, zato što znam kakva je situacija. Između ostalog, u SO koja broji 29 odbornika, uglavnom su pripadnici bugarske nacionalne manjine, ali su oni iz svih stranaka. Recimo, Demokratska stranka Srbije ima četiri odbornika u Skupštini opštine i sva četiri odbornika su Bugari. Mislim da svaka lokalna samouprava, odnosno skupština opštine ipak ima širu lepezu nego štoje to neka nacionalna elita nacionalnog saveta. Mislim da to treba tako i da ostane. Imam još malo vremena, pa ću da spomenem i nekoliko stvari kada su u pitanju nadležnosti u oblasti službene upotrebe jezika i pisma. Moj kolega Željko Tomić je govorio o tome. Naime, prema članu Ustava 79. pripadnici manjine imaju pravo u sredinama gde čine značajnu populaciju da tradicionalni nazivi naselja, ulica i putokazne oznake budu ispisane na njihovom jeziku. Tu se ne spominje pravo da nacionalni saveti utvrđuju tradicionalne nazive. Moj kolega Tomić je malo o tome šire govorio. Dakle, ako je nešto tradicionalno ono je tradicionalno. Ne možemo sada da se dogovorimo da će neki naziv biti tradicionalan i kako se dogovorimo onda je to tako. Tradicionalni naziv je nešto što živi i postoji u određenoj sredini i ono je već utvrđeno. Dakle, možemo samo da konstatujemo da je to i to tradicionalni naziv. Kada je već reč o ovome, u prelaznim odredbama postoji član 134. koji glasi - ako nacionalni savet ne utvrdi tradacionalne nazive iz člana 21. ovog zakona u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona, onda će tradicionalne nazive utvrditi Vlada, u saradnji sa lokalnom samoupravom i u saradnji sa nacionalnim savetom. Pa ide dalje, te da se ovaj član ne odnosi na one nacionalne savete koji su već utvrdili listu tradicionalnih naziva. Kakva je tu situacija, zaista ne znam, i kako će se ovo sprovesti u praksi. Možda su neki nacionalni saveti do sada stigli da utvrde listu tih tradicionalnih naziva, ali mislim da će nastati pometnja. Šta ako neki nacionalni savet nije formalno to uradio? Nacionalni saveti postoje već nekoliko godina, većini je istekao mandat, šta ako to nisu uradili? Sada će nacionalni saveti da se nađu u čudu da će u roku od tri meseca od stupanja na snagu ovog zakona morati da utvrde i tu formalnu listu tradicionalnih naziva.
Reč ima narodni poslanik Esad Džudžević. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi manjina tri minuta i 30 sekundi. Posle njega narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovana potpredsednice, uvaženi ministre Čipliću, gospođo Muškinja-Hajnrih, već osmu godina čekamo zakon o nacionalnim vijećima. Naime, 26. februara 2002. godine u saveznom parlamentu je usvojen Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, u čijim se završnim odredbama zakonodavac obavezao da u roku od šest meseci donese zakon o kojem danas razgovaramo. Moram da početku da istaknem da zaslugu što danas razgovaramo o zakonu o nacionalnim vijećima mogu da ponesu predstavnici svih 16 do sada formiranih nacionalnih vijeća, ali i lično vi, gospodine Čipliću. Još jedan fenomen je vezan za donošenje ovakvog jednog zakona, a to je činjenica da su na njemu radili gotovo ravnopravno predstavnici manjinskih naroda, eksperti i Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, na čelu sa ministrom Čiplićem. Moram da naglasim i činjenicu da su gotovo svi prijedlozi koje je uputilo Bošnjačko nacionalno vijeće prihvaćeni od strane radne grupe i samog ministarstva. Ovim zakonom manjinski narodi preko svojih nacionalnih vijeća postaće ono za šta smo se mi sa Bošnjačke liste odavno zalagali, istinski partneri državi u oblastima koje se tiču nacionalnog identiteta i rekao bih - pitanja ravnopravnosti manjinskih sa većinskim narodom. Moram takođe da istaknem jednu činjenicu koja je rezultat niza, rekao bih, istorijskih i drugih okolnosti i koju će, nažalost, ovaj zakon još više učiniti vidljivom, a to je faktička neravnopravnost manjina koje žive u Vojvodini i manjina koje žive u centralnoj Srbiji. Ta neravnopravnost nije samo rezultat istorijskih okolnosti, ona je bila i sada je često puta predmet ozbiljnih manipulacija i ozbiljnih kršenja ljudskih i manjinskih prava manjina u centralnoj Srbiji, naročito u Sandžaku, istočnoj i južnoj Srbiji. Zakon o kulturi, Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kao i Zakon o udžbenicima, koji su, takođe, predmet rasprave u ovom visokom domu ovih dana, takođe se suštinski tiču zaštite i unapređenja manjinskih prava u našoj zemlji. Ali, što se tiče nivoa ostvarenosti manjinskih prava konkretno kod sandžačkih Bošnjaka i prethodne verzije zakona su obavezivale resorna ministarstva, kao obavezu države, da omoguće, na primer, za sve manjine obrazovanje na jeziku nacionalne manjine u okviru sistema javnog obrazovanja, a o čemu izričito govori član 13. postojećeg Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. U njemu se kaže: „Država je dužna stvoriti uslove za organizovanje obrazovanja na jeziku nacionalne manjine, a do tog vremena obezbediti dvojezičnu nastavu ili izučavanje jezika manjine sa elementima nacionalne kulture i istorije za pripadnike nacionalne manjine“. Nažalost, osam godina od donošenja pomenutog zakona država ne samo da nije ispunila ovu zakonsku obavezu, već resorno ministarstvo prosvete otvoreno onemogućava primenu ovog prava u slučaju sandžačkih Bošnjaka. Takođe, član 17. Zakona o zaštiti sloboda i prava nacionalnih manjina kaže da se država obavezala „da u programima Radio-televizije Javnog servisa obezbedi informativne, kulturne i obrazovne sadržaje na jeziku nacionalne manjine…“
Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, posle njega narodni poslanik Petar Kuntić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je zaista otišla daleko u ostvarivanju prava nacionalnih manjina. Već više godina je otišla dalje i od Okvirne konvencije o pravima manjina, a ovim zakonima dovršava ispunjavanje nekakvih ustavnih obaveza, širi okvire, čini mi se, koje je Ustav postavio za ovu materiju. Zato što ako predlagač zakona upućuje na član 75. Ustava kao ustavni osnov za donošenje ovog zakona, nisam mogao da pronađem da taj član upućuje na učešće u upravljanju ustanovama samo zato što ste pripadnik manjine, odnosno preuzimanje ustanova preko prenosa osnivačkih prava ustanova koje je osnovala država. Imalo bi i biće veoma široke rasprave na Ustavnom sudu: imate li pravo vi da prenesete osnivačka prava savetu nacionalnih manjina? Mislim da je povod za donošenje ovih zakona i neprekidna priča u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope o nekakvoj ugroženosti prava nacionalnih manjina, posebno Mađara u Vojvodini, zato što se uvek iz neke evropske države pronađe neki Mađar koji će da uputi na to kako se brutalno premlaćuju Mađari od strane državne policije, kako su im prava ugrožena, a izvestioci koji dođu na teren ne mogu da pronađu dokaze da se to tamo zaista dešava. Čak sam i sam imao prilike da zatražim dokaze za stotine i stotine premlaćenih pripadnika mađarske nacionalne manjine, pošto sam tamo tvrdio da kao pripadnik opozicije, koji je potpuno informisan o stanju u državi, ne mogu za to da optužim Vladu Republike Srbije, ali da bih se sigurno stavio u zaštitu one manjine koja je na taj način ugrožena i kada bih o tome posedovao valjane dokaze. Govornik koji je pre mene govorio upućuje me na to da se zaista nešto ozbiljno valja kroz Srbiju, čim se usudio da poredi prava pripadnika ili stanje prava pripadnika nacionalnih manjina u Vojvodini i Sandžaku. Zaista ne bih tako delio Srbiju, niti bih prava nacionalnih manjina delio po teritorijama, pa čak kaže da su ugrožena prava i da je neravnopravni odnos u ostvarivanju prava manjina u Sandžaku i prava manjina u Vojvodini. Pa sad kao, Vojvodina je autonomija, pa je to bolje rešila, a možda bi Sandžak i Raška oblast trebala da dobije neku autonomiju, pa bi to vlast koja tamo već postoji sada mnogo bolje rešila u okviru Raške oblasti nego što je rešeno do sada. Postavlja se pitanje, ako imamo pozitivnu diskriminaciju u Zakonu o izboru narodnih poslanika i u Zakonu o izboru odbornika, šta sada dobijamo i savetom nacionalnih manjina? Ako se sada vrši pozitivna diskriminacija pripadnika manjina u odnosu na pripadnike naroda, hajde da ukinemo onu pozitivnu u zakonu o izboru. Ako kažete da su manjine sada predstavljene konačno preko saveta nacionalnih manjina, onda ih političke stranke više ne predstavljaju ili imate dvojstvo u ostvarivanju prava nacionalnih manjina. Nacionalne manjine će preko političkih stranaka nacionalnih manjina da ostvaruju posebno prava i preko saveta nacionalnih manjina da ostvaruju posebna prava. Tu nešto ne ide. Da niste vi to preterali? Razumeo bih kada bi postojali zaista tačni empirijski dokazi o tome da su pripadnici nacionalnih manjina ovde samo kao takvi i samo zbog toga ugroženi na bilo koji način. Ali, toga u Srbiji nema. Lep je ovo spisak želja, ali zaista ste savete nacionalnih manjina podigli bezmalo na vladu nacionalne manjine. Sada svaka nacionalna manjina ima neku svoju vladu u okviru svoje manjine, koja čak preuzima neke ingerencije koje su do sada bile u lokalnoj samoupravi, u Republici. Pokušaću da vam to dokažem. Ako vi kažete da nacionalnu manjinu u oblasti obrazovanja, kulture, obaveštavanja, u prvom stavu člana 2. prepisujete Ustav, a u drugom pomalo dodajete i privredna društva, i druge organizacije, a zašto Srbe ne predstavlja nacionalni savet Srba? Zašto smo mi upućeni da nas isključivo političke stranke predstavljaju, i u parlamentima lokalnih samouprava i AP, i u Narodnoj skupštini? Zašto i mi nemamo prava da se negde zapitamo preko nacionalnog saveta Srba? Možda bih i ja voleo da od mene zavisi naziv neke ulice, samo zato što sam Srbin? Ako to može da zavisi od nacionalnog saveta Bošnjaka, ovde ste im dali pravo da oni odrede tradicionalni naziv ulice i da se on primenjuje. Nisam video da je ovo leks specijalis koji će sada potpuno da obustavi od primene neke druge zakone u materiji koju reguliše. Vi znate kako se donose nazivi ulica, gradova: lokalna samouprava, saglasnost nadležnog ministarstva. Vi sad ovde kažete, nacionalni savet manjina određuje tradicionalni naziv ulica koji mora da se primenjuje. Kako će to da se odbrani u našem pravnom sistemu? Vi kažete da u ustanovama u kojima se u većini odeljenja obrazovni i vaspitni rad izvodi na jeziku nacionalne manjine, savet predlaže članove upravnog odbora i daje prethodnu saglasnost za izbor direktora. Znači, oba organa upravljanja, i inokosni i upravni odbor, zavise od saveta nacionalne manjine. U jednom bez njegovog mišljenja ne može da bude izabran direktor, a u drugom direktno imenuje članove upravnog odbora. „Predlaže odobravanje davanja odobrenja za korišćenje udžbenika i nastavnih sredstava čiji sadržaj izražavaju posebnosti nacionalne manjine, a ministar nadležan za poslove obrazovanja daje odobrenje za korišćenje na predlog nacionalnog saveta“. Znači, više nijedan udžbenik neće moći bez tog nacionalnog saveta da bude u upotrebi. Je li to naša obaveza? Da li mi to sad priznajemo da naša država nije u stanju da sama proceni kako treba da razvija, neguje i pozitivno diskriminiše prava svojih manjina? Da li je to do sada bio problem, gospodine ministre? Da li ministar prosvete do sada nije umeo da proceni koje udžbenike treba koristiti u tim ustanovama? Kakve sve probleme možemo da imamo sada kada on to ne može bez predloga saveta nacionalnih manjina? I kada se već tiče člana 14, nadležnosti ne samo u oblasti obrazovanja, nego i u članu 17. druge nadležnosti, recimo u oblasti kulture, ovo ne može da preuzme savet nacionalnih manjina, ovo je multidisciplinarno stručno, ovo je za jednu vladu Srbije. Koliko će to zaposlenih, koliko će stručnih lica da angažuje savet nacionalnih manjina da bi ovo sve ispunio? Ovo su sve obaveze bez kojih država dalje ne može da krene u ostvarivanju nekog, čak ni prava nacionalnih manjina, a da ne pričam o tome da je to ostvarivanje njenih dužnosti. Ali je zaista opasno kada u članu 15. stavu 3. kažete – da Republika, autonomna pokrajina, lokalna samouprava mogu u celini ili delimično preneti osnivačka prava, recimo ustanovama kulture, na nacionalni savet. To nije dobro. To nije dobro ni za pripadnike nacionalnih manjina. To je apsolutno getoizacija. Ako ste time zadovoljni, i ako se vi koleginice Kovač smejete na ovu moju diskusiju, ne znam šta vi u stvari želite u Srbiji. Podsmešljivo se smejete. Znam kada se vi podsmešljivo smejete. Takvu sam vas viđao i u Strazburu. Dakle, država postoji i dok postoji ovakva država u njoj ćete imati sva prava, ali molim vas nemojte da se izdvajate, želimo da živimo zajedno s vama. Želimo da živimo pomešano. Ne želim da kao Srbin osetim da sam nešto tu sada ugrožen i oštećen što moja prava niko ne štiti. Što ja ne biram taj svoj udžbenik? Pa kažem, izvinite, mi smo izabrali jednog Srbina da proceni koji će udžbenik na srpskom da bude. A vi to pravo imate. Meni će direktor škole da naturi udžbenik iz koga će da uče moji unuci, a vi ćete da odlučujete iz kojeg ćete vi udžbenika da učite. Ko je tu diskriminisan? Diskriminacija je reč koja označava nepovoljni položaj. Nema pozitivne diskriminacije. Ako su Pera i Mika u jednom odnosu, pa je Mika pozitivno diskriminisan, onda je Pera negativno diskriminisan. To tako ide. Ako nekome date više, pa kažete moram tebe posebno da razvijam, ovoga ste zaustavili negde. Kao da ne bih mogao da razmišljam o nekoj ustanovi kulture koja neguje vrednosti i tradicije srpskog naroda? Ne, to mora da ide na Vladu, gde sede svi. Kada pričamo o pravima manjina, onda kažemo – isključivo ćete vi pripadnici manjina o tome da odlučujete. Zašto? Što to tražite za sebe? Hajde da svi odlučujemo o tome. Ili će možda jednog dana u selima u kojima su u većini pripadnici manjina da se kreće na crveno svetlo na semaforu jer je tako odlučio savet nacionalnih manjina. Ako se pobunimo, vi ćete reći – ne date nam da živimo kako mi hoćemo. Dakle, voleo bih da smo mi nekim zakonima ispravili nepravde. Voleo bih da sam čuo od diskutanata koje nepravde u Srbiji treba ispraviti ovim zakonom, podići ću ruku da taj zakon bude donet. Ali, ovo je hir, ne kažem iživljavanje, ovo je nekakav bes. Trebalo je, gospodine ministre, da dođete da branite ljudska prava u zakonu koji je obrazlagao ministar kulture, da vidim da li biste vi tada ćutali pred činjenicom da čovek nema pravo na svoje mišljenje, samo zato što se to njegovo mišljenje, taj njegov sud ne sviđa ministru. Kažete da nacionalni savet može podneti Narodnoj skupštini, Vladi i drugim državnim organima i posebnim organizacijama predloge, inicijative i mišljenja o pitanjimaiz svoje nadležnosti. U skladu sa kojom ustavnom odredbom? Ustav je jasan – 30.000 građana. Poslovnik kaže – 15.000 i ne znam da li je ispravljena ta neusklađenost između Poslovnika i Ustava. Kako može nacionalni savet da podnosi Narodnoj skupštini, jer kada kažete to u zakonu mi o tome moramo da raspravljamo? Ne biste valjda rekli – može da podnese, ali Skupština nije obavezna da o tome razmišlja. To može svaki građanin. Napiše predlog ili inicijativu, a sekretar Skupštine kaže – nije u skladu sa Ustavom i Poslovnikom. Šta ćete reći za inicijativu saveta nacionalnih manjina, hoće li biti odbačena zato što nije u skladu sa Ustavom i sa Poslovnikom Narodne skupštine, koji bi trebalo da bude u skladu sa Ustavom? Kakvo je to predviđeno pravo koje ne može da bude ostvareno? Možda ćemo onda u Strazbur, pošto naš Ustav nije regulisao materiju koju je zakon bolje regulisao – moraćemo da menjamo Ustav zbog ovoga? Zaista mi je neprihvatljivo da nacionalni savet utvrđuje tradicionalne nazive jedinica lokalne samouprave, naseljenih mesta i da nazivi koje je utvrdio nacionalni savet postaju nazivi u službenoj upotrebi, pored naziva na srpskom jeziku. Kog zakona je to odredba? Koliko zakona mora sada da bude promenjeno zbog ove zakonske odredbe? U koliziji je sa postupkom kojim se utvrđuju nazivi naseljenih mesta, drugi geografski nazivi, u apsolutnoj koliziji koji će zakon da se primenjuje. Kada se pojavi zahtev nacionalnog saveta, šta će da uradi lokalna samouprava, AP ili država – da prizna ovaj zakon ili onaj po kome postoji procedura? Nacionalni savet predlaže promenu naziva ulica – pa to može svaki građanin. To su sada neka prava, kao velika prava, možete da predložite naziv ulice, pa to može svaki građanin da predloži. Da li je to materija o kojoj se razmišlja, koja se razmatra, o kojoj se odlučuje? Ova međunarodna i regionalna saradnja – u skladu sa zakonom, nacionalni savet sarađuje sa međunarodnim i regionalnim organizacijama. S kojim zakonom? Gde je to posle razrađeno, bilo kojom odredbom bilo kog zakona – saradnja nacionalnog saveta i već znate šta ste sve već nabrojali u stavu 1. član 26? Sada je ovde i ministar za lokalnu samoupravu. Vi kažete da ćete u roku od 90 dana da zaključite prvi poseban birački spisak za izbore za savete nacionalnih manjina, a mi već deset godina čekamo jedinstveni spisak birača u Srbiji. Vi se sada obavezujete da ćete za 90 dana završiti posao koji ne želite da završite već deset godina u Srbiji. Da ste tako ekspeditivni prema svim građanima Srbije, sve bi bilo dobro. E sada, naravno, predvideli ste na početku da za sve što nije regulisano primenjuju se zakoni o izboru narodnih poslanika, odbornika, ali zašto ovakav sastav Centralne izborne komisije, stalni sastav od tri člana imenuje ministar, a onda u prošireni sastav ulaze i oni koji učestvuju na izborima? Zašto ministar imenuje članove CIK-a? Dalje, na isti način izbornu komisiju za biračko područje – i obe komisije ne znaju šta će kada se završe izbori i proglase rezultati izbora. Ko ima pravo prigovora? Ko rešava po prigovoru? Gde je spor? Tu ovaj zakon uopšte ne može shodno da se primeni, pošto je tamo RIK, a ovde imate CIK. Znači, neko je morao u ovom zakonu da odredi da li se CIK-u upućuje prigovor. Šta će onaj koji je nezadovoljan objavljenim rezultatima? Zakon ne predviđa njegovo pravo, da se negde u drugom stepenu odlučuje o tome – jesu li izbori bili regularni ili nisu. Da ne pričam o budžetu, reći ćete mi sad da mi je žao sredstava koja će otići za nacionalne manjine. Nije mi žao, samo ste ponovo odvojili Vojvodinu, sa nekakvim pravima koja bi trebalo da budu na nivou teritorije Republike Srbije. Stupanjem na snagu ovog zakona vrši se opšti izbor, odnosno reizbor svih nacionalnih saveta. Ako na dan raspisivanja izbora za nacionalne savete nacionalni savet nije navršio polovinu mandata, njegov mandat se obnavlja i trajaće koliko i mandati nacionalnih saveta koji se biraju. To ćete morati da mi objasnite. Kakve veze ima koliko je trajao mandat kad stupa na snagu zakon po kome se vrši izbor ponovo? Zamislite da ste rekli za sve do sada zakone koje ste donosili da biste ponovo birali ljude? Zamislite zakon o izboru predsednika Republike, pa da ste rekli - pošto gospodin Tadić nije prešao polovinu mandata, on ostaje na funkciji predsednika Republikei ne mora da ide u izbore. To je pokušao jedanput Slobodan Milošević kada je pre vremena podneo ostavku na funkciju predsednika Republike, pa je neko dao tumačenje da mu nije bilo isteklo pola mandata, pa mu se taj mandat ne računa. Naravno, tada su pravnici još uvek smeli da kažu ono što misle i kad su rekli šta misle, od tog tumačenja se odustalo. Danas više nemate slobodno mišljenje među pravnicima, zato što, kao i u medicini, svi ljudi strahuju za svoje parče hleba. Sudije strahuju da li će biti reizabrane, tužioci da li će biti reizabrani. Lekari strahuju da li će da izgube posao zato što se na njih okomila firma G17 plus ili neko drugi. Narodni poslanici ovde strahuju da neki ministar ne viče na njih i da ih ne vređa samo zato što je bahat i osion, i ova se država zasniva na strahu koji vlast sprovodi prema njenim građanima i na pravima koja država obećava pripadnicima nacionalnih manjina. Vi vrlo dobro znate, na sledećim izborima neće male političke stranke da budu jezičak na vagi, nego stranke nacionalnih manjina. Od vas će, dame i gospodo, koji predstavljate ovde nacionalne manjine, da zavisi kako će izgledati buduća vlast u Srbiji. Ovo vam je sad ulagivanje. Ovo je kao kad ste sastavljali prošlu Vladu, spisak lepih želja i obećanja, a posle ćete da se u javnosti požalite kako vam nisu ispunili ovo, nisu ispunili ono, kako ste veoma nezadovoljni, ali iz klupa da mrdnete nećete, zato što je način da dođete do tih klupa veoma lak, lakši nego za mene i vi to vrlo dobro znate. Sa malim brojem glasova dođete u poziciju da ostvarujete i ono što ne bi trebalo da tražite i o tome razmislite veoma dobro. Srpska napredna stranka će da sarađuje sa strankama nacionalnih manjina. Za vas su otvorena vrata u svakoj vladi koju budemo formirali, ali mi vam nećemo potpisivati ili obećavati ono što ne možemo da vam izvršimo, ni vama, ni drugim strankama, posebno iz Vojvodine, koje sada te dogovore koriste kao ucenjivački kapacitet. Mi ćemo da vam pružimo ruku u kojoj nema ni noža, ni skrivenih papira, potpuno čisto i jasno,hoćete - hoćete, nećete - nećete. Pomoći ćemo vam kad god ste ugroženi, a vi da pomognete nama da ovu Srbiju konačno svrstamo u red zemalja čiji su građani ponosni što žive u Srbiji. Za ovaj zakon može da se glasa, ali vi vrlo dobro znate, ono što vam žuti stave na papir, to u praksi nikada neće da sprovedu.
Pre nego što dam reč sledećem govorniku, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo i danas raditi posle 18.00 časova, a u raspravi po tački dnevnog reda koja u tom trenutku bude naša tema. Reč ima narodni poslanik Esad Džudžević, pravo na repliku.
Samo imam potrebu da dam komentar na ono što je kolega Nikolić rekao, da ga ispravim. Govorio sam, naime, pokušao da govorim o manjinama u centralnoj Srbiji. Niste pažljivo slušali. Između ostalog, pomenuo sam Sandžak, istočnu i južnu Srbiju. Kolega Nikoliću, region iz kojeg dolazim u mojoj jezičkoj tradiciji se zove Sandžak, kako ćete ga vi zvati u vašoj jezičkoj tradiciji je vaše pitanje.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pravo na repliku.
Nisam želeo da vama na bilo koji način uskratim pravo da tu teritoriju nazivate Sandžakom, samo sam rekao kako je ja nazivam i kako bi trebalo istorijski da se naziva, a vi imate pravo da je nazivate i Sandžakom, i nikad vam to neće niko da zabrani, ali zaista ste izdvojili Sandžak. Pogledajte stenogram, Vojvodinu i Sandžak ste izdvojili. Dakle, mislim da sam bio potpuno jasan. U Vojvodini su pripadnici nacionalnih manjina na vlasti. U Sandžaku, da koristim vaš izraz, pripadnici nacionalnih manjina su na vlasti. Izgleda da su ovi sposobniji tamo u Vojvodini nego vi u Sandžaku, ali ako mislite da to može bolje da se ostvari preko nekakve autonomije Sandžaka u odnosu na Srbiju, vi znate koliko je to dug put i da jednostavno nije moguće stvoriti novu autonomiju, bar po ovom ustavu sada. Vi nećete imati 50% upisanih građana nikada za takvu odluku.
Reč ima narodni poslanik Petar Kuntić, a posle njega narodni poslanik Sulejman Spaho.
Poštovani gospodine ministre, poštovana predsedavajuća, uvaženi narodni poslanici, pred nama je jedan od najvažnijih zakona za nas pripadnike nacionalno-manjinskih zajednica. Zakonom o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2002. godine, formiranjem nacionalnih vijeća, tj. nacionalnih savjeta, zaživelo je jedno novo razdoblje u životu nacionalno-manjinskih zajednica na prostoru Srbije. Tu, počev od 2002. godine počeli su se javljati određeni problemi. Naime, stare manjine, one koje su imale status za vreme bivše zajedničke države, u tom novom nekom okruženju jačale su svoje nacionalno-manjinske institucije vezano za te četiri oblasti, a mi pripadnici novih manjina, koji smo to postali raspadom zajedničke države ili na temelju ovog zakona iz 2002. godine, imali smo probleme da od nule faktički podižemo institucije nacionalno-manjinske zajednice. Poglavito je bilo teško u oblasti obrazovanja. Upravo smo imali situacija koje nacionalno vijeće, tj nacionalni savet nije mogao riješiti. Recimo, da imamo nastavu na maternjem jeziku, a da nemamo udžbenike, onda se nastava obavlja bez udžbenika, a onda sledeće godine kada je upis, isti ti roditelji postavljaju pitanje kakva je to nastava koja se obavlja bez udžbenika. Tu dolazi do određene turbulencije unutar same manjinske zajednice, pa smo imali u skoro svim nacionalnim savetima, u većini nacionalnih saveta određene turbulencije koje su konačno završile sa tim da sa današnjim danom imamo 15 nacionalnih savjeta formiranih, sada već stabilnih, i 16 je savet židovskih opština u Srbiji. Tada smo očekivali i jedva smo dočekali tu 2006. godinu, pošto je mađarska zajednica prva formirala svoj nacionalni savet i onda svi ostali kasnije, i tamo negde 2006-2007. godine smo očekivali konačno te izbore, kada smo smatrali da novi ljudi u nacionalnima zajednicama će doneti određeni kvalitet i ti novi ljudi će moći da isprave i reše sve one probleme koji se javljaju u četiri oblasti, u oblasti te kulturne autonomije manjinskih zajednica. Međutim, prošla je 2006. godina, 2007. godina, novog zakona o izborima nacionalnih savjeta nije bilo i evo, za tako reći godinu dana, ovo ministarstvo je uspelo da se uhvati u koštac sa tim problemom i mi imamo jedan od najvažnijih zakona za nacionalno manjinske zajednice u Srbiji pred nama. Zakon je dobar. Ovde je neko malopre vrlo dobro kazao, fino vrši integraciju nacionalno-manjinskih zajednica u društveno-politički i privredni život Republike Srbije i zaustavlja asimilaciju. Prema tome, sve ovo što je vezano za neposredne izbore, za sam izborni zakon za nove nacionalno-manjinskesavete, bilo da se radi o neposrednom i elektorskom načinu, mislim da je jasno da smo nekoliko puta ovde već čuli, a da je najbitnije da i jedno i drugo zavisi od same organiziranosti i jačine nacionalno-manjinske zajednice. U svakom slučaju, kod elektorskog načina je novitet, i to je ključ i sadržina svega, da se ti izbori ne razlikuju ni u čemu od izbora kada se raspišu parlamentarni ili pokrajinski, ili na nivou opština. Znači, da će ti potpisi biti kontrolirani ovjerom u institucijama da li suda ili institucijama opštine. Takođe, veoma je bitno da je rešen način i unutrašnje kontrola materijalno-finansijskog poslovanja samih nacionalnih savjeta i samo finansiranje nacionalnih savjeta i više se neće događati da to zavisi od toga da li ima novca ili nema novca i tačno je propisano kako će se finansirati sami nacionalni saveti. Isto tako, da ne bi neki nacionalni savjeti otišli možda predaleko iznad onoga što se zove kulturna autonomija, ministarstva za ljudska i manjinska prava imaju pravo da sve akte, statute itd. preispitaju i ono što misle da nije u skladu, da to pitanje postave Ustavnom sudu. Na kraju, želio bih da podržim da ovaj zakon ide po hitnom postupku, zaista dugo smo ga čekali, veoma je važan za nacionalno-manjinske zajednice. Koalicija ZES će zasigurno jednoglasno dati podršku ovom zakonu, nadam se i ostale poslaničke grupe u Skupštini, jer se ova odluka temelji na konsenzusu svih nacionalnih saveta koji sada egzistiraju u Republici Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho, a posle njega narodna poslanica Vesna Pešić.
Dame i gospodo narodni poslanici, skoro svi zakoni koje je Vlada uputila u ovaj parlament su bili nedorečeni. Takođe, i ovaj zakon o nacionalnim savetima ima svoje propuste i nedorečen je. Nacionalni savet i nacionalna manjina u upravni poredak države uvedeni su još 2002. godine Zakonom o zaštiti sloboda i prava nacionalnih manjina. Uprkos pričama vladajuće koalicije o tome kako se u pravima nacionalnih manjina mora otići korak dalje, kako mora zakonski da se zaokruže oblasti, godinama smo čekali na ovaj zakon. Na njega nisu čekali samo pripadnici nacionalnih manjina, već i građani Srbije koje je ovaj zakon interesovao. Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina tek danas se nalazi pred nama poslanicima, sedam godina nakon usvajanja pomenutog zakona i tri godine nakon usvajanja Ustava. Da podsetim, Ustav sadrži odredbe koje omogućavaju pripadnicima nacionalnih manjina da neposredno ili posredno preko svojih predstavnika učestvuju ili sami odlučuju o pojedinim pitanjima vezanim za ostvarivanje prava iz oblasti kulture, obrazovanja, upotrebe jezika i pisma. Ustav takođe daje mogućnost nacionalnim manjinama da izaberu svoje nacionalne savete. Postavlja se pitanje - zašto smo dugo čekali na ovaj zakon? Međutim, to pitanje, nakon što smo videli konačnu verziju Predloga zakona, ovaj zakon pada u vodu. U ovom trenutku bitnije je da nam odgovorite na pitanje - zašto smo nakon toliko godina, nakon toliko priča dobili Predlog zakona koji sadrži toliko mana? Dobili smo Predlog zakona koji je u pojedinim delovima i nedorečen, a i nejasan. Gospodine ministre, nakon toliko godina, nakon toliko rasprava, priča, polemika, zakon mora da bude savršeno jasan. SRS će svojim predloženim amandmanskim rešenjima pokušati da ispravi pojedine njegove odredbe, međutim, sa nekim odredbama to je prosto nemoguće. Zakon je na prvi pogled dobro upakovan, ušminkan, međutim, nakon te savršene spoljašnosti otvaraju se mnogobrojni problemi. Pre svega, njegova priprema u praksi, mogućnosti, odnosno nemogućnosti sprovođenja pojedinih njegovih odredbi u praksi i posledice koje će proizvesti odredbe u ovom zakonu o nacionalnim savetima. SRS smatra da je ovaj zakon neophodan. Neophodan je jer uređuje jednu veoma važnu oblast, oblast prava nacionalnih manjina. SRS je uostalom i godinama ukazivala na potrebu donošenja jednog takvog zakona. Međutim, Predlog zakona u obliku u kom se našao pred poslanicima, tj. pred nama, za nas je neprihvatljiv i za njega, gospodine ministre, nećemo glasati. Zakon propisuje da nacionalne manjine same odlučuju kako će da biraju članove nacionalnih saveta. Izbori za nacionalne savete mogu biti neposredni ili putem elektorske skupštine, međutim, nejasno je kako će se vršiti opredeljenje. U zakonu stoji: "Nacionalne manjine će se same opredeliti kojem će se od ova dva načina dati prioritet", u stvari, na koji način ćemo, recimo, mi pripadnici muslimanske veroispovesti izjasniti kome ćemo od ova dva načina dati prioritet. Da li će svi zainteresovani moći da učestvuju u donošenju tako važne odluke ili će odabrana grupa ljudi to odlučivati u moje ime i u ime svih nas koji pripadamo strankama koje nisu nacionalne. Verujem da to pitanje i ta dilema ne muči samo nas muslimane, već i Rome, Slovake, Rumune i Rusine. S druge strane, ako se donese odluka da se izađe na neposredne izbore i ako ne bude upisan dovoljan broj birača na poseban birački spisak, izbori za nacionalni savet održaće se putem elektorske skupštine. Ubeđen sam, dame i gospodo, da je većina zainteresovana da to budu neposredni izbori. Pokazalo se da elektorski izborni sistem izbora članova nacionalnog saveta ima puno mana. Neposredni izbori su mnogo bolji i konstruktivniji način da se izaberu predstavnici nacionalnog saveta. Isto sam tako uveren da će biti veliki problem kod izrade, gospodine ministre, posebnog biračkog spiska. Bojim se da vam taj birački spisak ne posluži isto kao u kampanji za dodeljivanje kafe, šećera i ostalog. Način formiranja posebnog biračkog spiska je izazvao, to dobro znate, polemike i rasprave, posebno u Odboru za nacionalne manjine. To što ste propisali da birači moraju da sami podnose zahtev za upis je možda jedna vrsta diskriminacije. S druge strane, kažete da ćete organizovati kampanju za upis u birački spisak, međutim, ne verujem da će ta kampanja dati željene rezultate, a verujte mi, svi to dobro znamo, da će mnogo i koštati državu. Uzmimo, gospodine ministre, primer muslimana. Oni su raštrkani po čitavoj Srbiji. Nisu skoncentrisani na jednom mestu. Neki žive u gradovima, neki po zabitim selima, gde nema struje, samim tim i televizije, a da ne spominjem novine. Ako kojim slučajem i čuju za poseban birački spisak, za njih će biti vrlo komplikovano i predstavljaće veliko maltretiranje da se upišu u poseban birački spisak. Mnogi možda neće ni želeti da se upišu u ovaj posebni birački spisak, plaše se njihovih zloupotreba. SRS je upravo zbog toga predložila amandmanima veće kazne od onih koje je predložio predlagač ukoliko dođe do zloupotreba podataka sa posebnim biračkim spiskovima. Međutim, kod ljudi postoji bojaznost, treba ih razumeti. Takođe, predložili smo da, pored političke organizacije nacionalnih manjina, mogu i druge političke organizacije da se prijave za ove nacionalne savete. Time sprečavamo diskriminaciju pripadnika nacionalnih manjina, pružamo mogućnost da na izborima učestvuju svi, bez obzira na političku pripadnost. Zašto bih ja Sulejman Spaho, musliman, poslanik SRS ili bilo koji drugi moj kolega bili u podređenom položaju u odnosu na kolege koji su u strankama, koji se definišu kao političke organizacije nacionalnih manjina? Svako zna program Spahe Sulejmana i SRS i zato ostavljamo narodu da on odluči ko će ga u nacionalnom savetu zastupati, a ne u startu nekog eliminisati. Ovo je samo neka od zamerki, a moje kolege će pričati o drugim aspektima ovog zakona. Na kraju, još jednom da ponovim stav SRS. Zakon nacionalnim savetima nacionalnih manjina je neophodan da bi se uskladila sa Ustavom ova vrlo važna oblast za naše društvo i našu državu, daleko preciznije uredila. Međutim, ovakav predlog zakona, koji je u nekim delovima nedorečen, za nas je neprihvatljiv. Nismo mi protiv zakona, već protiv ovakvog oblika zakona. Isto kao što je meni kao muslimanu i SRS drago što je vladajuća koalicija preuzela neke naše stavove, kao musliman moram da konstatujem da ohrabrujući korak predstavlja to što se država u spoljnoj politici opredelila za saradnju sa nesvrstanim zemljama i velikom većinom u Organizaciji islamske konferencije. Takođe, dobro je što je predsednik palestinske samouprave Mahmud Abas bio u Beogradu, a koliko su iskreni ti koraci, videćemo u budućnosti. Ukoliko uzmemo u obzir vaše ponašanje svih ovih godina, moramo biti skeptični. Znam kojem nacionalnom korpusu pripadam. Pripadam srpskom, zato što se deklarišem kao Srbin islamske ispovesti. Znam takođe da pripadam srpskoj islamskoj zajednici, kojoj je sedište u Beogradu. Pripadam i ponosan sam sa tim što pripadam SRS, a ono što je najvažnije, moj predsednik je Srbin, ne Srbin, nego Srbenda, srpski junak dr Vojislav Šešelj i dok Srbija bude imala take srpske junake dotle će i da postoji. Je l' tako, gospodine Nikoliću?
Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić, vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP je četiri minuta i 20 sekundi.
Već je ranije rečeno da će LDP glasati za ovaj zakon. Htela sam da napravim nekoliko komentara. Prvo, moj utisak kada je reč o ovom zakonu kao da, gospodine ministre, postoji nekakav višak regulacije u ovom zakonu. Toliko ste sve izregulisali, da mi se čini da je rađeno kao za jednu jedinu manjinu i po tom modelu te manjine je sve to regulisano. Odmah ću da kažem šta pri tom mislim. Recimo, kod izbora za nacionalne savete, da li direktno ili preko elektora, traži se jako velika dokumentacija, a znamo da postoje neke manjine kojima je vrlo teško da ostvare tu dokumentaciju, recimo, Romi. Možda bi Romi voleli da ne bude tako skockano sve, kako ste vi ovde preregulisali. Oni možda neće moći da odgovore, zato što iz realnog života znamo da vrlo često oni nemaju ni lične karte, nemaju dokumentaciju. A onda i kada je reč o popisu stanovništva, gde prema tome određujete koliki broj će imati savet, znamo da kod nekih manjina, jer one se između sebe veoma mnogo razlikuju, postoji fenomen mimikrije, koje se ne prijavljuju kao pripadnici tog naroda, nego se u stvari ili uopšte ne prijavljuju na popisima ili ih je veoma teško uhvatiti na popisu. A onda, na primer, u članu mislim 8, kažete tako striktno koji broj, najveći je broj 35 članova. Onda, sve prema propisu tačno, kao da pravite neke kutijice, kažete - ako je upisano na poslednjem popisu stanovništva 10.000 onda ima 15 članova, a ako ima od 10 do 20... hoću da kažem to nisu tako egzaktne stvari, kako ste vi ovde postavili. Drugo, šta to vas briga koliko će oni da imaju tih članova. Šta je to toliko važno? To mislim da je malo preregulisano, ako ih je 10.000, pa neka imaju i 20 u tom savetu. Zašto mora da bude tako precizno? Zašto mora to da bude sve jedno sa drugim tako da se to uklapa? Možda se za neke manjine uklapa, možda nekoj manjini to odgovara, ali manjine su po svojoj prirodi veoma različite. Neke manjine imaju daleko veću težnju da se na neki način separiraju, da drže veoma jako, čvrsto svoju različitost i možda njima ovakav jedan zakon odgovara. Vi imate neke manjine koje će da mere koliko mi poštujemo manjinska prava, koliko on ima prava da se integriše. Recimo, opet uzimam primer Roma. Imate jednu manjinu koja je veoma slaba manjina zato što nema svoju matičnu državu. Ne zna se tačno, ima nekakav jezik, ali nije dovoljno afirmisan, kao što su neki drugi jezici afirmisani. Njena je mera upravo u tome koliko će biti upisano u najobičniju školu njihove dece, jer ih već u prvom razredu likvidiraju iz tih škola. Oni nemaju nastavnike, oni nemaju lekare, oni nisu uopšte komparabilni u nizu struka. One bi više imale meru svoje ravnopravnosti time što bi imale mogućnost da se integrišu, nego da dobiju sve svoje posebno. Kada je ovako preregulisano i suviše precizno rečeno, pitanje je koliko to kojoj manjini odgovara. Čini mi se kao da ste pred očima imali samo jednu manjinu, pa prema njoj ste sve to skockali, a da druge manjine možda bi malo više razbarušeno voleli da mogu slobodnije, fleksibilnije da se organizuju nego što je ovde dato, jer ovu preciznost kao manjina ne mogu da ostvare. Znači, to je jedna generalna primedba, ona onda pokazuje jednu krutost ovom vašem zakonu. Već sam navela ovaj član 8, gde ministar, na primer, raspisuje, onda ministar određuje, onda vi, na primer ste isto u vašim intervencijama, kao što znate, izjavljivali, eto, mi imamo nacionalne manjine, eto, one su danas… (Predsednik: Vreme gospođo Pešić, završite molim vas.) … jeste, ali vi ste se više puta stalno izjašnjavali kakvom narodu vi pripadate. Vi ste ovde državni činovnik. Meni apsolutno to nije važno i tu i jeste stvar. Znači, možemo da gledamo koliko jedna manjina ima prava upravo prema tome koliko će da bude sudija, koliko će da bude državnih činovnika, a ne samo to koliko će ona da ima mogućnosti da izražava određene kulturne ili druge potrebe, koliko će imati prava na rukovodeće položaje, da li je reprezentovana rukovodećim položajima. Recimo i kod one…
Zahvaljujem, gospođo Pešić. Gospodin Todorović reklamira povredu Poslovnika.
Na osnovu člana 27, gospođo predsednice, tražim informaciju da nam kažete šta se to dešavalo u Skupštini. Po nekim informacijama, na ulazu iz Kosovske pojavila se žena sa pištoljem. Dolazili su pripadnici MUP. Po nekim informacijama, tražila je nekoga ko se bavi privrednim kriminalom, da nije mogla do sada da reši probleme koje ima i mi imamo takvu informaciju. Da podsetim da se pre 20 ili mesec dana jedan sličan događaj desio preko puta nas, u Predsedništvu. Očito je da situacija u našoj državi je takva da sve veći broj građana ne vidi izlaz ni za sebe, a ni za probleme s kojima se susreće i onda pribegavaju sredstvima i načinima za koje misle da su jedina moguća rešenja, a vi o tome ćutite. Mislim da bi bio red da poslanici o tome saznaju od vas, da date odmah objašnjenje, odnosno da nas obavestite, a ne da po hodnicima saznajemo, da nas susreću novinari, da nas zovu telefonom, što mislim da nije korektno i da nema razloga da se skriva od narodnih poslanika. Jer ionako će to verovatno sutra, a i večeras, svi elektronski mediji javiti, a mi ćemo verovatno zbog toga što ćemo završiti rad tu oko pola tri, kada je i vreme, saznati ili nećemo, ili ćemo sutra ujutru saznati šta se dešava u Skupštini Republike Srbije. Molim vas da nam date, ako vi znate, obaveštenje odmah.
Kakav bih bila predsednik da ne znam. Nema povrede Poslovnika, jer povredu Poslovnika mogu učiniti dok traje sednica. Naravno, dok nisam dobila zvaničnu informaciju nisam bila u mogućnosti niti da vam se obratim, niti da kažem o čemu se radi. Devojka je htela da uđe u Skupštinu. Zaista su u njenoj torbi bili i pištolj i meci u posebnoj kutiji. To je identifikovano sve na ulazu u Skupštinu i određeni organi iz MUP-a i iz zdravstvene službe su reagovali, jer je bilo potrebe i za jednom i za drugom reakcijom. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nije mi lako da govorim posle ove vesti, pošto vidim da su se kolege poslanici jako zainteresovali za to, tako da ne mogu da se takmičim sa tom vrstom popularnosti. U toku dana sam već rekla da je ovo jedan od onih zakona koji su i te kako dugo čekani i od 2002. godine, kada je donet Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, kada je predviđeno formiranje nacionalnih saveta, koje je zapravo trebalo formirati radi ostvarivanja prava na samoupravu u oblasti službene upotrebe jezika i pisma, obrazovanja, informisanja i kulture nacionalnih manjina. U međuvremenu se krenulo sa pripremom ovakvog zakona. Urađeno je nekoliko nacrta, bilo je javnih rasprava, stalne komunikacije sa pripadnicima nacionalnih manjina. Imamo mišljenje Saveta Evrope o jednom takvom nacrtu i to je jedna, rekla bih, standardna procedura kako se donosi ovaj zakon, mada je činjenica da je dugo čekan. Pomenula sam već da je 2006. godine donet Ustav, da je taj ustav takođe doneo jedan širok spektar prava i sloboda nacionalnim manjinama, garantovao im je kolektivna manjinska prava, potvrdio formiranje nacionalnih saveta radi ostvarivanja prava na samoupravu u oblasti obrazovanja i informisanja, kulture i službene upotrebe jezika i pisma. Do danas je formirano 15 nacionalnih saveta, 16 kada bismo uzeli i ovaj savez jevrejskih opština, od 28 manjina. Danas u toku rasprave jedan od poslanika je rekao da je bila jedna praznina, jedan vakuum u kojem se ništa nije radilo. Istina je da nije postojalo ministarstvo za nacionalne manjine, za ljudska prava, ali je istina da je mnogo toga urađeno i navešću samo nekoliko stvari. Vidimo, 16 nacionalnih saveta je formirano. Urađen je i ovaj nacrt zakon koji je praktično prošao proceduru i u Savetu Evrope. Doneta je odluka o zastupljenosti nacionalnih manjina u državnim organima. Savet Republike Srbije je doneo niz odluka o uvozu udžbenika, recimo o odobravanju simbola nacionalnih manjina. Šta je još urađeno na tu temu? Inicirano je takođe nekoliko važnih stvari, na primer da se u Vojvodini državni službenici uče na jeziku nacionalnih manjina. Tako je na Policijskoj akademiji uveden predmet ljudska i manjinska prava. To su sve tekovine koje su postojale i koje su dovele do ovog danas. Sada ću reći nekoliko generalnih komentara i zamerki za zakon o kome je DSS već govorila, ali vredi napomenuti ponovo. U dobrom delu Predloga zakona je i neustavan i neusklađen sa postojećim zakonima. Govorila sam o Zakonu o radiodifuziji. Treba da pomenem i Zakon o pečatu. Obnovom zakona Vojvodini je data nadležnost da koristi pečat višejezični, no u drugim delovima Srbije takođe žive nacionalne manjine, one nemaju takvu mogućnost i prosto nemaju nadležnost lokalne samouprave da se time bave. Mislim da su ovde dovedene u neravnopravan položaj nacionalne manjine. Druga vrsta zamerki se odnosi na to što je ovaj zakon nesprovodiv. Ovaj zakon pravi dualizam u izboru za nacionalne savete i to koristi hibridni model koji ima dve strane, s jedne strane ima neposredne izbore, a s druge trane ima elektorske izbore. U slučaju ovih neposrednih izbora on predviđa proceduru kako će se odvijati. U slučaju elektorskih takođe predviđa proceduru, ali on ovde pravi razliku između vrednosti jednog i drugog načina, tako što kaže ne eksplicitno, ali iz ovog se vidi da ukoliko ne uspe, recimo, nacionalna manjina da primeni ovaj neposredni model, ima pravo da koristi elektorski, koji je u ovom slučaju neka alternativa, manje vredan model. S druge strane, ovaj način, ovaj hibridni model pravi razliku između "velikih" i "malih" nacionalnih manjina. DSS nema tu vrstu razlike između malih i velikih, ona smatra da sve nacionalne manjine treba da imaju potpuno jednaka i ista prava. Zapravo, mi smo kao poslanička grupa i napisali amandman koji se odnosi na to da je vrlo prihvatljivo da se koristi samo jedan model i smatramo da je elektorski model mnogo bolji za jednu i za drugu varijantu, da prosto ostane samo kao jedini model. Kao razlog za to navešću intervju u „Novostima“, od srede 8. jula, koji je dao gospodin Vitomir Mihajlović, predsednik Saveta romske nacionalne zajednice, koji je i naš kolega poslanik, dakle, jedna dvostruka uloga, koji kaže ovako – Roma po popisu iz 2002. godine ima 108 hiljada, a realno ih ima bar 7 puta više. Zato mi ne bismo imali problema da se izborimo za direktno biranje članova saveta, iako se mnogi moji sunarodnici plaše, podvlačim plaše, da se upisuju u spiskove, pa im je lakše da odrade elektore. Znači, ako to kaže neko ko, moramo priznati, jeste i u politici relevantan, onda zaista treba uvažiti ono što smo kao poslanička grupa rekli i ono što smo kao model ponudili u našim amandmanima. Zatim, treća vrsta zamerki se odnosi na to što je ovaj zakon i njegova primena vrlo skupa. Recimo, jedan od mojih prethodnih govornika je rekao da će se povesti kampanja za upis u biračke spiskove. Kampanja košta. Država ima neslavan rekord u obaranju svih mogućih inflacija i svega ostalog. Živi se vrlo teško, tako da nisam sigurna koliko je potrebno razbacivati novac na sve strane. Ajde da ne kažem još jednu stvar, ne razumem zašto je sada potrebno u drugoj polovini 2009. godine i u 2010. godini praviti takve druge alternativne tzv. biračke spiskove, ako ćete u 2011. godini već imati rezultate novog popisa. Mislim da je relevantnije koristiti nešto što je novo, nego raditi jedan posao koji će koštati i biti poprilično veliki. Šta je još protivustavno u ovome što ste naveli kao Predlog zakona? Direktni izbori za nacionalne savete dovode do kršenja prava građana. Mislim da nema poslanika opozicije koji nije govorio na ovaj način, jer praktično pravljenjem ove liste novog biračkog spiska praktično „terate“, vi kažete dobrovoljno, ali ako hoće da budu u tom procesu moraju da budu na toj listi i prosto ih terate da se izjašnjavaju o svojoj nacionalnoj pripadnosti. To je protivno članu 47. stav 2. Ustava Srbije, koji eksplicitno kaže da niko nije dužan da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti. Polazeći od toga odredba koju nudi ovaj zakon o ovom biračkom spisku je praktično neustavna. Ako već postoji ovakav jedan birački spisak, nameće se niz daljih dodatnih pitanja, koja smo pokušali da razrešimo amandmanima. Recimo, odnos između rešenja sadržanih u ovom zakonu i rešenja iz Zakona o izboru narodnih poslanika, zatim, pitanja u vezi sa upisom i brisanjem sa biračkog spiska, zatim, kakva je uloga suda u ovom poslu. Naročito je važno reći ono što sam već pomenula, zašto sve to radimo u drugoj polovini 2009. godine i početkom 2010. godine, ako ćemo imati rezultate u 2011. godine, kada su ti rezultati potpuno autentični, pravljeni tog trenutka. Ima još protivustavnih odredbi. U članu 2. stav 2. zakon kaže ovako – nacionalni savet predstavlja nacionalnu manjinu u oblasti obrazovanja, kulture, obaveštavanja na jeziku nacionalne manjine i službene upotrebe jezika i pisma, učestvuje u procesu odlučivanja ili odlučuje o pitanjima iz tih oblasti i osniva ustanove, privredna društva i druge organizacije iz ovih oblasti. Ne samo da širite ovde ulogu nacionalnih saveta tako što im dajete pravo da osnivaju privredna društva, nego se nameće jedan potpuno neprirodan odnos, spajate praktično privredna društva sa kulturnom autonomijom nacionalne manjine koju predstavljaju nacionalni saveti. To je ono što vidim kao problem. Prosto je nespojivo, ali vidim da su predstavnici manjina koji dolaze iz vladajuće koalicije to istakli, da je vrlo važno da ste im ponudili privredni rast i privrednu saradnju. Mislim da to nema nikakve veze sa ovim zakonom, jer se ovaj zakon bavi nekim sasvim drugim stvarima nego što je privreda. Takođe, da li je spojivo da nacionalni saveti koji su budžetski korisnici osnivaju privredna društva i bave se privrednom delatnošću. Žao mi je što vreme moje poslaničke grupe praktično ističe, vrlo bih volela da sam imala prilike da govorim o radio-difuziji, jer sam skupila nekoliko novinskih članaka u kojima pripadnici nacionalnih manjina, a sa pozicije profesije novinara, govore o tome koliko je ovaj zakon neprimenljiv.
Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton. Zoran Krasić ima reč. Izvolite.
Na početku bih predstavniku Vlade uputio nekoliko poruka koje može tumačiti, pre svega, kao odraz nečega što je političko stanje, pa bih vas zamolio ako sretnete gospodina Cvetkovića ili gospodina Borisa Tadića da ih obavestite o ovome. Vidite, iza vas se nalaze gospođa Slavica Đukić-Dejanović i Veljko Odalović, tamo je moj prijatelj Milan Nikolić, ovde je Sulejman Spaho, evo i ja sam tu. Za 20 godina uopšte nismo promenili naš stav po pitanju prava nacionalnih manjina. On je potpuno identičan i pre 20 godina i danas. Neki drugi su se promenili. Pre 20 godina su pričali o Srbiji kao nekom mestu gde se navodno krše ta manjinska prava, a vidite u našim razmišljanjima, u našem odnosu prema Ustavu, prema pravima ništa se nije pojedinačno promenilo. Verovatno ste primetili da odavno skoro sve političke stranke povodom ovih i ovakvih pitanja jasno stavljaju do znanja da u članstvu imaju one građane koji su pripadnici neke nacionalne manjine. Naš predstavnik po ovoj tački dnevnog reda bila je Marina Toman, nju javnost zna pre svega kao člana SRS, a retko ko zna da je ona pripadnik neke nacionalne manjine. Mi se ponosimo time. Smatramo da ljudi koji učestvuju u političkom životu mogu da imaju neku razliku političke prirode sa nekim svojim političkim alternativama, ali ako smo iskreno opredeljeni za demokratiju i ljudska prava, onda svako ljudsko biće, svaki građanin Republike Srbije, svaki državljanin Republike Srbije, pa zašto ne reći i stranac, treba da uživa ta prava da maksimalno dolazi do izražaja jednakost pred zakonom, ravnopravnost, odsustvo do zabrane bilo kakve diskriminacije. To je jedan standard. Takođe, obavestite gospodina Tadića, ako ga budete videli, da već, da ne preteram baš mnogo, ali tridesetak godina, ako ne i duže, u svim vladama Republike Srbije u vidu ministra, potpredsednika Vlade uvek je bio prisutan neko kao pripadnik neke nacionalne manjine, više puta pre svega kao stručnjak za neku oblast, ali i kao pripadnik nacionalne manjine. Slična situacija je i sa Narodnom skupštinom. Nikada nije bio problem u Narodnoj skupštini da se ustupi neko mesto na bazi one srazmere koja pripada poslaničkim grupama nekom predstavniku nacionalne manjine. Jednostavno, sve stranke su želele da imaju dobre odnose sa političkim predstavnicima nacionalnih manjina, zato što je to jedan od dobrih uslova za stabilnost Srbije i za normalan život, jersmo mi i komšije, i prijatelji, pa i rodbina itd. Tu nikako nema problema. U međuvremenu su se neki promenili, oni koji su rekli ako vide neku zastavu u nekoj ruci, oni koji su delili besplatne sanduke svima zbog teškog materijalnog položaja, pa vidite i sami promenili su se i oni koji su napadali Ustav Republike Srbije. Trpeli smo velike kritike, a oni koji su pozivali da se ne glasa, da se ne ide na referendum, sada se pozivaju na odredbe Ustava Republike Srbije iz onog dela gde se nalazi deklaracija o ljudskim pravima. Ovo sam morao da vam kažem da biste jednostavno shvatili da postoje neki politički razlozi zbog čega se ovakva vrsta i ovakav tekst zakona nameću. To su, pre svega, politički razlozi, jer neko ko smatra da jepolitička elita neke nacionalne manjine želi po svaku cenu da sačuva svoj politički ekskluzivitet i svoja mesta. Mogu da vam nabrajam šta je bilo za proteklih pet godina povodom pitanja nacionalnog saveta, medija, otvorenih pretnji itd. Ne ulazim u ta politička uslovljavanja, ko je, zašto prihvatio da podrži Borisa Tadića za predsednika od predstavnika nacionalnih manjina ili ko je prihvatio da podrži ovu vladu da bi ostvario neka, ipak moram da kažem, parcijalna politička prava i interese kao elite. Moram da dignem glas, jer u nekim rešenjima ovaj predlog zakona prosto vrši svojevrsnu izolaciju i getoizaciju, jer ispada da predstavnici nacionalnih manjina u SRS, u DSS i bilo kojoj drugoj stranci nisu autentični predstavnici svoje nacionalne manjine. Oni su praktično isključeni u nekim odredbama. Ako vidite gospodina Tadića i gospodina Cvetkovića, pitajte ih da li ovakav koncept zakona nameravaju da plasiraju u Crnoj Gori, u Hrvatskoj, u Mađarskoj, u ovim zemljama koje su u EU ili u predvorju EU? Znam da želite da budete lideri na Balkanu, znam da Srbija treba da bude na prvom mestu, sve je to poznato, ali ono što ne možete da ostvarite radi ispunjavanja ustavne obaveze, zaštita prava Srba u Crnoj Gori, ono što ne možete kod Mila Đukanovića, evropskog čoveka, da progurate, nemojte ovde, a pogotovo nemojte na ovako neustavan način. Samo bih vam sad skrenuo pažnju u čemu se ogleda grubo kršenje Ustava Republike Srbije. Ima tu i nekih rešenja koja su u suprotnosti, a ima i rešenja koja su u nesaglasnosti koja se može poistovetiti sa suprotnošću. Skrenuo bih vam pažnju da reč "samouprava", kada stoji u okviru nečega što je teritorijalna, kada stoji u okviru nečega što je lokalna, ima vrlo precizno svoje značenje, određeno Ustavom Republike Srbije i zakonima. Kada pogledate u članu 75. tu reč "samouprava", ona nije ta vrsta samostalnosti. Ovde se ne govori o nacionalnom savetu nacionalne manjine kao instituciji, ne govori se o nečemu što ste vi u uvodnom izlaganju rekli - formiranje, već se priča o pravu. U ovom članu se priča o individualnim i kolektivnim pravima, ali i kod kolektivnih prava se priča da se ona ostvaruju ili neposredno ili posredno, ali nigde nema reči ko je predstavnik. To je interesantna stvar koliko ste daleko otišli, upravo zbog ove elite koja želi da obezbedi svoju poziciju. Rekli ste - ovaj zakon treba da predstavlja izuzetak. Ne, ovaj zakon treba da predstavlja samo ono što je ustavni okvir. Samo da vam skrenem pažnju. Ko je vas ovlastio da u Predlog zakona ubacite odredbu o prenosu nekih ovlašćenja koja su autentično državna ovlašćenja, proističu iz vršenja državne vlasti? Kako možete to da prenesete na nešto što nije obavezujuće? Zato ste u čitavom ovom predlogu zakona, u svakom članu gde počinjete sa rečima - nadležnost ubacili reč - može. Zar nešto što može, može da dobije ona ovlašćenja koja su vezana za - mora. Samo da skrenem pažnju, jesu ova četiri pitanja izdvojena u okviru korpusa kolektivnih prava, ali u članu 80. stav 1, verovatno ga znate, pripadnici nacionalnih manjina mogu da osnivaju prosvetna i kulturna udruženja koja dobrovoljno finansiraju. Molim vas, u okviru prava na teritorijalnu autonomiju, u okviru prava na lokalnu samoupravu, postoji niz odredbi koje nalažu da prema sastavu stanovništva, osobenosti određenog prostora, autonomija i lokalna samouprava uređuje neka pitanja, i tu su i kultura, i obrazovanje, informisanje, tu je upotreba službenog pisma. Vidite, službeno pismo i jezik gotovo da su teme koje ne treba da uopšte obrađujete ovim zakonom, jer je sve regulisano. Regulisala Republika, regulisala autonomna pokrajina, regulisale sve lokalne samouprave. Pošto je regulisano već, onaj koji to krši, on je u skobu sa državom, a ne sa predstavnicima nacionalne manjine. Oni su apsolutno tu zaštićeni. Nije ni čudo što je onako veliki pečat za pojedine opštine u Vojvodini. Treba da bude veliki i to je obaveza, na svim jezicima da stoji to napisano i to niko ne spori. Kada je u pitanju informisanje, uzmite bilo koje mesto gde živi i radi veliki broj predstavnika nake nacionalne manjine. Oni već imaju na svom jeziku i na svom pismu informativna glasila. Hoćemo li u pogledu kulture? Umetnička društva koja finansira lokalna samouprava neguju i baštine i ono što je osobenost i kulturni identitet žitelja te opštine. Ne vidim tu nikakav spor. Ako je nešto dodatno potrebno preko toga i to je Ustav regulisao. Vi to ne želite. Vi želite da zadovoljite apetite onih koji predstavljaju političku elitu. Samo da vas podsetim, pre nekoliko meseci je usvojen Zakon o političkim strankama, pa je došlo do neke male modifikacije pojma - političke stranke nacionalnih manjina u odnosu na ono što je pisalo u Zakonu o izboru narodnih poslanika, a koji je promenjen tamo, čini mi se, februara 2004. godine. Dolazimo do zaključka da dva puta rade isti posao. Jedanput kao politička stranka, jer promoviše one osobenosti i to nikome nije sporno, a onda se sele i u nacionalni savet, gde treba da koriste i sredstva sa svih nivoa budžeta, i opet ta politička elita neće biti zadovoljna. To obavestite gospodina Tadića. Opet će da ga uslovljavaju, kao što smo imali situaciju ovde da skoro na svakih mesec i po, dva meseca, odapne se neka strela, eto, mi razmišljamo o glasanju, možda ne damo kvorum. Zašto? Ima neki razlog. To nije razlog pripadnika nacionalne manjine nego elite. Znate i sami da za proteklih nekoliko godina pitanje formiranja nacionalnih saveta, i po onom propisu koji je važio u to vreme, bilo je pitanje partijske podele, dominacije jedne ili dve, ili tri ili više međusobno konkurentnih političkih grupacija unutar jedne iste nacionalne grupe, kako bi obezbedili ne samo prisustvo polugama vlasti, nego i dominaciju i sticanje sredstava. Ne želimo da trpimo zbog toga, svi trpe zbog toga. U Srbiji postoji samo jedna stranka, da znate, stranka siromašnih, to je ono što pogađa sve nas, beda, ekonomska kriza, nemaština. To je nešto protiv čega treba da se borimo, a ne da razmišljamo o tome kako će jedna ili druga strana, unutar navodno političkih predstavnika pojedine nacionalne manjine da pobedi, ili po nekom drugom kriterijumu, a videli ste i sami u toj borbi koliko su beskrupulozni jedan prema drugome, da su u stanju da i pripadnike svoje nacionalne manjine izvedu jednog protiv drugog. Ne smete vi u tome da saučestvujete. Mi ćemo u okviru pojedinosti da pričamo i o konkretnim rešenjima, i moram da vam kažem, i gotovo suludim rešenjima. Ovo ne treba da bude zakon za nešto što je sui generis, jer to ne ispunjava uslove, ovo treba da bude zakon koji mora da bude u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Taj kriterijum saglasnosti ovaj ponuđeni tekst ne ispunjava.
Gospođa Olena Papuga ima reč.
Poštovana predsednice, predsedništvo, gospodine ministre, državna sekretarko, poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine pozitivno ocenjuju zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Za nas je prihvatljiv termin - nacionalne zajednice, koji smo dugo čekali, s obzirom da su prvi nacionalni saveti osnovani 2002. godine. Mogu da kažem da su sedam godina funkcionisali bez zakona. Predlog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina nije idealan, ali će LSV i pored toga podržati zakon, ali smo uložili nekoliko amandmana da bismo poboljšali zakon. Jedan deo amandmana, po meni najznačajnijih, zato što dolazim iz jedne novinsko-izdavačke ustanove, čija su osnivačka prava prenesena sa Skupštine Vojvodine na nacionalni savet 2005. godine. Na neki način sam merodavna da govorim o tome da je zakon malo prostora u svojim članovima posvetio odnosima nacionalnih saveta i novinsko-izdavačkih ustanova i to je po meni jedna zamerka tom zakonu. Mogu da kažem da pokrajinski poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine te 2005. godine nisu glasali za prenošenje osnivačkih prava sa Skupštine Vojvodine na nacionalne savete, uz neku bojazan da će ta manjinska glasila postati na neki način bilteni nacionalnih saveta. To se u ponekima i desilo. Posebno mogu da kažem da se to desilo u novinsko-izdavačkoj u kojoj radim. Predložila sam amandmane na članove 19. i 20, da se oni prošire i da se ti članovi ne odnose samo na radiodifuzne ustanove, nego i na novinsko-izdavačke ustanove. Zakon predviđa da u ustanovama i u drugim oblastima, mogu neke oblasti da se urede statutom, ali ipak mislim da zakon treba da predvidi određena prava i obaveze nacionalnih saveta u novinsko-izdavačkim ustanovama.
Ima reč Stefan Zankov. Dalje Bajram Šehović.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na početku u ime narodnih poslanika Sandžačke demokratske partije želim da izrazim zadovoljstvo što su Vlada i Ministarstvo za ljudska i manjinska prava u skupštinsku proceduru dostavili Predlog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Uloga nacionalnih saveta je da predstavljaju nacionalnu manjinu u oblasti obrazovanja, kulture, obaveštavanja na jeziku nacionalne manjine i službene upotrebe jezika i pisma, a takođe i da učestvuju u procesu odlučivanja ili odlučuju o pitanjima iz tih oblasti, kao i da osnivaju ustanove, privredna društva i druge organizacije iz ove oblasti. Pripadnicima nacionalnih manjina, pored prava koja su Ustavom zajamčena svim građanima, jemče se dodatna prava i to upravo u navedenim oblastima. Ustav takođe kaže - da se u ovim oblastima obrazuju nacionalni saveti u skladu sa zakonom. I Zakonom o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2002. godine predviđeno je osnivanje nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Član 21. Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina ukazuje da se prilikom zapošljavanja u javnim službama, uključujući i policiju, vodi računa o nacionalnom sastavu stanovništva, odgovarajućoj zastupljenosti i poznavanju jezika koji se govori na području organa ili službi. Sada na dnevnom redu imamo Predlog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, o njihovim nadležnostima, organi, izbor i finansiranje nacionalnih saveta. Kod nadležnosti u oblasti obrazovanja predviđeno je nacionalni savet u skladu sa zakonom može osnivati ustanove vaspitanja i obrazovanja i vršiti prava osnivača. Takođe, kao oblik učešća nacionalnih saveta u upravljanju ustanovama vaspitanja i obrazovanja predviđeno je da oni daju mišljenja o kandidatima za članove upravnog, odnosno školskog odbora, o kandidatu za direktora škole, za razrešenje direktora i člana upravnog odbora, da daju prethodnu saglasnost za izbor direktora ustanova u kojima se u većini odeljenja rad izvodi na jeziku nacionalne manjine. Posebno smatram da je značajno što nacionalni savet predlaže Nacionalnom prosvetnom savetu opšte osnove predškolskog programa, nastavne planove i programe osnovnog i srednjeg obrazovanja za jezik nacionalne manjine i daje mišljenje Nacionalnom prosvetnom savetu na nastavne programe srpskog jezika kao nematernjeg jezika. Nacionalni savet daje prethodnu saglasnost Nacionalnom prosvetnom savetu za predlaganje udžbenika koji izražavaju posebnost nacionalnih manjina. Nacionalni saveti mogu da predlažu najmanje jednog kandidata za zajedničku listu kandidata za izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta i da učestvuju u svim pitanjima iz nadležnosti Nacionalnog prosvetnog saveta. Na sličan način uređena je i oblast kulture: to su, pored osnivačkih prava, pravo da učestvuju u upravljanju kulturnom ustanovom, da utvrđuju ustanove kulture od posebnog značaja za očuvanje i razvoj kulture nacionalne manjine i niz drugih sadržajnih suštinskih prava u oblasti kulturne samouprave. Da ne zaboravim, i predlaganje kandidata za zajedničku listu kandidata za izbor Nacionalnog saveta za kulturu. U oblasti informisanja kao da u javnosti postoji blagi nesporazum. Naime, u članu 18. Predloga zakona utvrđeno je da nacionalni savet može, na način propisan zakonom, da osniva ustanove i privredna društva za obavljanje novinsko-izdavačke i radio-televizijske delatnosti, i vršiti prava i obaveze osnivača. Pojedine asocijacije medija upozoravaju da Zakon o javnom informisanju iz 2003. godine izričito propisuje da država, državni organi i pravna lica koja se finansiraju iz budžeta ne mogu biti osnivači javnih glasila. Smatraju da je Zakon o javnom informisanju krovni zakon. Međutim, posle ovog zakona donet je Ustav Srbije, koji u čl. 79. izričito kaže da pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na osnivanje sopstvenih sredstava javnog obaveštavanja u skladu sa zakonom. Zakonom o lokalnoj samoupravi iz decembra 2007. godine, u članu 20. tačka 34) kaže se da opština preko svojih organa osniva televizijske i radio stanice radi izveštavanja na jeziku nacionalne manjine koji je u opštini u službenoj upotrebi, kao i radi izveštavanja na jeziku nacionalne manjine koji nije u službenoj upotrebi kada takvo izveštavanje predstavlja dostignuti nivo manjinskih prava. Dakle, smatram da pravno utemeljenje za nadležnosti u oblasti obaveštavanja postoji, a ako postoji bilo kakva neusaglašenost,država je na odgovarajući način mora otkloniti. Što se tiče samog izbora nacionalnog saveta, date su dve mogućnosti. To su neposredni izbori i izbori putem elektorske skupštine. U svakom pogledu prednost dajem neposrednim izborima jer su pravedniji, u njima se odslikava volja birača i tajnost glasanja. Izražavam jedino bojazan u pogledu sastavljanja posebnog biračkog spiska nacionalnih manjina za održavanje neposrednih izbora, jer je prema članu 28. stav 3. uslov za održavanje neposrednih izbora za nacionalne savete upisivanje više od 50% od ukupnog broja pripadnika nacionalne manjine prema poslednjem popisu stanovništva, umanjenog za 20%. Kod bošnjačke nacionalne manjine, ovaj broj iznosi oko 56.000 birača upisanih u poseban birački spisak, što smatram da je značajno veliki broj. Zato smo na ovaj član Predloga zakona podneli amandman da se ovaj procenat smanji na 20% ili da se sukcesivno za prve izbore nacionalnog saveta propiše 20%, a da se za svaki naredni izbor nacionalnog saveta primenjuje odredba iz člana 28. Predloga zakona i proporcija od 50% umanjena za 20%. Kod finansiranja na lokalnom nivou, nije utvrđena visina sredstava na godišnjem nivou koja se izdvaja za nacionalne savete, kao ni proporcija za raspodelu sredstava nacionalnim savetima. Doduše, ni za druge budžetske korisnike, čast izuzecima, nisu unapred utvrđena budžetska izdvajanja, jer se budžet zasniva na planiranju, baš kao i rad nacionalnih saveta. Ostaje nam da se nadamo, ali da i zajedno radom i odgovornošću doprinesemo da u budžetu Republike Srbije bude više para i da svi građani budu zadovoljni. Na Predlog zakona stavili smo i neke druge amandmane, npr. da kod izbora nacionalnih saveta, s obzirom na disperzivnost nacionalnih manjina, biračka mesta mogu imati manje od 100 birača i da se biračka mesta utvrđuju na predlog IKP-a za biračko područje. Zato molimo Ministarstvo da obrati pažnju na naše amandmane, jer su konstruktivni. Izborne zakone i izborne procese veoma dobro poznajemo, i u matematičkom i u svakom drugom smislu, a cilj nam je da zakon bude što bolji. Na kraju, želim ponovo da kažem da je ovaj predlog zakona veoma dobar. Poslanici Sandžačke demokratske partije u okviru poslanike grupe ZES glasaće sa zadovoljstvom za ovaj zakon.
Reč ima Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste i čuli u dosadašnjem izlaganju SRS-a, naša stranka i poslanički klub neće glasati za ovaj zakon iz više razloga. Dosta tih razloga je spomenuto u komentarima prethodnih kolega, ali bih želeo najviše da se usredsredim na manjkavost zakona, tj. pokušaj nacionalnih manjina da ostvare svoja prava preko ovog zakona. Želim da upozorim da u opštinama i u sredinama gde je nacionalna struktura stanovništva druga osim Srba, želim da kažem da su isto pokušavali u ranijim periodima takođe sprovođenjem predloga zakona ili protokola. Kao što je to nekad bilo, potpisivani protokoli, ali u osam opština na severu Bačke, toga se vrlo dobro sećate, koliko je eksploatisano to u medijima i šta je želela nacionalna struktura da postigne tim protokolom, taj protokol je potpisan u osam opština i ostalo je mrtvo slovo na papiru. Želim samo da kažem da je i ovaj zakon najverovatnije, pošto je ostavljena, čuli smo u komentarima i drugih poslanika i poslanika nacionalnih manjina, rezervna varijanta izbora, tj. da li će biti neposredni izbori ili će biti onako kako je to do sada bilo, elektorskom skupštinom ili pomoću elektora. Do sada kako je to sprovođeno verovatno su nacionalne manjine bile nezadovoljne i manipulacijom takvog izbora je došlo do promene i pritiska od nacionalnih manjina. To smo čuli i od ministra u njegovom izlaganju da su učestvovale sve nacionalne manjine u stvaranju ovog predloga zakona. Od ministra smo čuli da je u Srbiji registrovano, tj. izabrano 16 saveta od 28 manjina, koliko ukupno ima. Postavlja se pitanje – šta će biti sa ostalim manjinama koje nemaju izabrane savete i kako će ih izabrati? U tri postavke ima problema oko ovog zakona. To je sigurno izbor, elektorski ili neposredno, zatim finansiranje i posebni spiskovi. Oko posebnih spiskova smo danas čuli dosta razgovora oko toga, i predloga i komentara, ali mislim da posebni spiskovi, sama reč „posebni spiskovi“ navodi i asocira na nešto što nije primereno što se tiče biračkog spiska. Birački spisak je do sada bio jedinstven birački spisak za Srbiju i mislim da će poseban birački spisak nacionalnih manjina biti zloupotrebljavan, posebno u izborima ili po potrebi strukture koja vlada u državi. Želim samo da uporedim, npr. ko prati malo sport, koliko je košarka napredovala da u zadnjim sekundama se ne zna rezultat i do zadnje sekunde se neće znati krajnji rezultat. Tako smatram da ovaj poseban spisak i ovaj zakon će tačno apsolutno regulisati da u zadnjoj večeri izbornoj se promeni rezultat. To smo već imali na političkoj sceni. Da vas podsetim, mislim da je to i gospodin Krasić spomenuo, imali smo u zadnjim predsedničkim izborima, to su mediji prenosili, koga će koja nacionalna manjina podržavati. Sada ovim posebnim spiskovima će daleko lakše biti političkoj strukturi koja vlada i vladajućoj strukturi da u Srbiji namesti, tj. zadnju noć pregovara sa određenim strukturama, političkim, da bi ostvarila rezultat, jer, naravno, istraživanja su vrlo precizna sada u političkom životu Srbije i do zadnje večeri se neće znati gde su tesni rezultati, ko će na koju stranu prevagnuti. Što se tiče finansiranja nacionalnih saveta i nacionalne strukture u Republici Srbiji, dosad je bilo komentara preko toga da Vlada, ona koja je po zakonu i Ustavu donela zakone o finansiranju političkih stranaka, a sada i nacionalnih saveta, mislim da je nepotrebno ono što je Vlada do sada davala, koordinatora i kontrolora za finansiranje. Ako je zakonom i Ustavom to zagarantovano, onda nema potrebe da nacionalni saveti budu pod lupom Vlade i da budu kontrolisani što se tiče raspodele finansijskih sredstava. Ta finansijska sredstva će sigurno biti zloupotrebljavana, i ovaj deo zakona koji to garantuje, naravno, opet u predizbornim kampanjama. Određeni nacionalni saveti će dobijati finansijsku pomoć ili ono što im sleduje na takav način, sa pregovorima, kao što je do sada bilo – ako podržiš tu i tu opciju. Verovatno će biti lakše dolaziti do finansijskih sredstava. S obzirom da se sve zloupotrebljava u Republici Srbiji, mislim da je i naša politička opcija o tome dosta pričala i komentarisala i da nema razloga da mi sumnjamo da to neće biti i dalje zloupotrebljavano. Što se tiče informisanja, dolazim iz grada koji je sigurno višenacionalan, čak 50% Mađara ima u opštini Bečej, smatram da su njihova prava što se tiče informisanja na lokalnom nivou sasvim zagarantovana i imaju sva prava koja im sleduju što se tiče lokalne samouprave, ali što se tiče nacionalnog medija i nacionalnog informisanja sigurno će nacionalni saveti dobijati toliko prostora koliko budu lojalni. S obzirom nacionalne strukture i saveti ne treba da budu lojalni da bi bili uvažavani ili da im se ispunjava po zakonu ono što im sleduje, pa bi trebalo da se ograde od takvih dešavanja.
Poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nadam se da ćete me razumeti kada vam kažem da mi sada imamo jednu specifičnu pojavu u srpskom parlamentu, a ta pojava ima veze sa sadržinom vašeg Predloga zakona. Naime, u engleskom parlamentu postoje neki poslanici, vi to dobro znate, koji se kolokvijalno nazivaju bičevi. Oni treba da disciplinuju poslanike vladajuće koalicije da budu u sali, da prisustvuju sednicama da se ne bi desilo eventualno da neki predlog zakona ne prođe zato što određeni broj poslanika nije prisutan na sednici. Mi slične bičeve imamo ovde u Skupštini Srbije, ali oni ne rade onaj posao koji se radi u engleskom parlamentu. U engleskom parlamentu bičevi teraju narodne poslanike da dođu na sednicu skupštine, da budu prisutni u sali i da rade posao za koji ih je narod izabrao. Mi imamo neku drugu vrstu bičeva, a to je da se od poslanikatraži da ne govore o tački koja je na dnevnom redu zato što se bliži 18.00 časova i treba da se pređe na naredne tačke dnevnog reda. Nadam se da ste prepoznali u ovim mojim rečima jednog takvog biča iz DS, koji je, gle čuda, zamolio Tamaša Tota, Pavela Marčoka, dakle pripadnike nacionalnih manjina, da ne govore o Predlogu zakona o nacionalnim savetima, kako bi ova rasprava do 18.00 časova mogla da bude završena i kako bi moglo da se pređe na drugu tačku dnevnog reda. Vidite, gospodine ministre, kako smo mi sve demokratske institucije, pa tu i instituciju biča, potpuno preokrenuli praktično u njenu suprotnost. Gospodine ministre, vi ćete se složiti sa mnom kada vam kažem da je slika Balkana i slika uopšte jugoistočne Evrope u nacionalnom, verskom, rasnom, kulturološkom, jezičkom smislu šarolika. Takva je Srbija, ali takve su u većoj ili manjoj meri i sve države s kojima se Republika Srbija danas graniči. Pri takvom stanju stvari, osnovni princip koji mora da se poštuje jeste princip reciprociteta i tu neizbežno mora da se postavi pitanje, kada govorimo o položaju pripadnika nacionalnih manjina u Srbiji - kakav je položaj pripadnika srpskog naroda u državama koje se danas graniče sa Republikom Srbijom? Tu konkretno mislim pre svega na Hrvatsku, na Crnu Goru, Mađarsku, Rumuniju, Albaniju. Dakle, kakav je položaj srpskog naroda u tim zemljama? Kakav je položaj srpskog naroda u Hrvatskoj, vi to verovatno dobro znate. Tokom devedesetih godina, Tuđmanovrežim je izvršio genocid nad srpskim narodom u Republici Srpskoj Krajini i praktično u svim opštinama i gradovima koje nisu ulazile u sastav Republike Srpske Krajine, Srbi su iz tih opština i gradova u najvećoj meri proterani, tu mislim na Zagreb, naKarlovac, na Gospić, na Zadar, Sisak, Osijek itd. Kada smo već kod Hrvatske, gospodine ministre, budući i vi i ja dolazimo iz Vojvodine, u nedelju mislim da je gotovo celokupna Vojvodina, ili barem veći deo Vojvodine, posebno oni žitelji Vojvodine koji imaju kablovsku televiziju, mogli su da prate direktno na Drugom programu hrvatske televizije koncert Marka Perkovića Tompsona. Za Tompsona ste vi, gospodine Čipliću, sigurno čuli. To je, između ostalog, i onaj pevač koji ima pesmu „Jasenovac i Gradiška stara“. Ta pesma je pevana i na ovom koncertu. Od te pesme, ne samo svakom Srbinu, mislim da se svakom normalnom čoveku, koji ima neka racionalna poimanja života i ljudi oko sebe, zaista ježi koža i diže kosa na glavi. Inače, gospodine ministre, tu pesmu „Jasenovac i Gradiška stara“ je citirao dr Vojislav Šešelj u jednom svom podnesku predpretresnom veću Haškog tribunala da bi dokazao da je pravi govor mržnje, za koji je inače i on optužen, u stvari postojao na strani Hrvatske, a ne u njegovim političkim nastupima. Naravno, neću vam sada citirati sve reči te zaista morbidne i patološke pesme, ali evo kako glase neki stihovi: „Jasenovac i Gradiška stara, to je kuća Maksovih mesara; u Čapljini klaonica bila, mnogo Srba Neretva nosila“. Zamislite, gospodine ministre, kako se oseća jedan Srbin u Osijeku, u Vinkovcima, u Zagrebu, u Splitu, u Dubrovniku, kada čuje reči te pesme. Verujem da ste se i vi naježili iako ne živite ni u jednom od tih hrvatskih gradova, ali od te pesme su se naježili i Srbi u Novom Sadu, i Srbi u Somboru, i Srbi u Sremskoj Mitrovici, i u Pančevu i ovde u Beogradu. Zanima me da li je Vlada Republike Srbije, čiji ste i vi član, uputila neku vrstu demarša hrvatskom ambasadoru u Beogradu povodom jedne skandalozne činjenice da se na Drugom programu zvanične hrvatske Radio-televizije direktno prenosi koncert čoveka koji neposredno, na najneposredniji mogući način, poziva na uništenje srpskog naroda. Kakav je položaj Srba u Mađarskoj? Vi znate, gospodine Čipliću, još krajem 17. veka sa patrijarhom Arsenijem Čarnojevićem Srbi su stigli skroz gore do Budimpešte i Sent Andreje. Imali su tamo mnogo škola, mnogo crkava, manastira i zaista su u kulturnom smislu mnogo značili u Mađarskoj u 18. i 19. veku. Pogledajte kakva je sada etnička slika srpskog naroda u Mađarskoj, 90% Srba su jedna nacionalna zajednica koja je potpuno asimilovana u mađarskom političkom i kulturnom životu. Ti ljudi se više ne osećaju kao Srbi, oni govore mađarski, svojoj deci daju mađarska imena i mnogi od njih su prešli na Uniju ili su direktno prešli u rimokatoličku konfesiju. U Albaniji znate i sami šta se dešavalo u vreme komunističkog diktatora Envera Hodže. Srbi su masovno ubijani i proterivani, i zamislite, u jednom komunističkom režimu islamizovani, nasilno im je nametana muslimanska vera od jednog režima koji je bio makar formalno potpuno ateistički. Slična stvar se dešavala i u Rumuniji u vreme njihovog komunističkog diktatora, odnosno raznih komunističkih diktatora. Tamo su Srbi masovno ubijani po rumunskim peščarama, gulazima itd. Mnogi Srbi u Rumuniji, kao i oni u Albaniji, kao i oni u Mađarskoj, izgubili svoj nacionalni i kulturni identitet. O onome što se danas dešava u Crnoj Gori mislim da čak i ne treba trošiti previše reči. Tamo je na delu jedan pravi jezički, kulturni i verski genocid nad srpskim narodom. Tamo je narod koji je stvorio državu Crnu Goru praktično proglašen za nacionalnu manjinu. Danas od Njegoša prave maltene katoličkog nadbiskupa koji se Srbima i sa Srpskom pravoslavnom crkvom apsolutno nema bilo kakve veze. Zaista nisam čuo, ili ste vi ili neki od vaših kolega to možda i rekli, ali zaista nisam tu činjenicu zapazio, da ste uputili ijednu reč protesta protiv svih ovih strašnih stvari koje se danas dešavaju nad pripadnicima srpskog naroda u okolnim državama, posebno u Hrvatskoj i posebno u Crnoj Gori. Što se tiče naziva zakona, gospodine ministre, on je nesrećno izabran. Evo i zašto. Vi znate, u anglosaksonskoj pravnoj terminologiji kada se kaže nacija, onda se u stvari misli na državu. Nacija je u engleskom jeziku isto što i stejt, dakle država. Kod starijih pravnih pisaca, kao recimo kao kod Slobodana Jovanovića, postoji razlika između nacije i naroda. Narod, to su građani, to je biračko telo, to su svi oni koji imaju pravo glasa, bez obzira na svoju nacionalnu, versku i rasnu pripadnost, a nacija, to je određena zajednica koja ima određene etničke, verske, rasne, jezičke i kulturne osobenosti. U kom kontekstu vi pominjete termin nacija u Predlogu zakona o nacionalnim savetima? Za vas termin nacija je rezervisan isključivo za pripadnike nacionalnih manjina. Samo oni imaju pravo da formiraju svoje nacionalne savete. Sada ispada da Srbi u svojoj rođenoj državi nisu nacija. A šta su? Zaista se postavlja pitanja šta su Srbi danas u Republici Srbiji, jer ako čitate ovaj predlog zakona od početka do kraja, doći ćete do istog zaključka do kojeg sam i ja došao, da status nacije i karakter nacije imaju samo pripadnici nacionalnih manjina, a da Srbi izgleda ne ulaze u tu kategoriju. To je, naravno, potpuno pogrešno, jer kada kažete nacionalni savet, onda ne možete unapred, prosto logički ne možete unapred da isključite iz tog pojma pripadnike srpskog naroda. Postavlja se pitanje - zašto bi pravo na formiranje svog nacionalnog saveta trebalo da imaju samo Mađari, Slovaci, Rumuni, Bugari, Romi i Hrvati itd, a ne i Srbi. Vi iz Predloga zakona potpuno iziskujete pripadnike srpskog naroda i taj termin nacija i nacionalno vezujete isključivo za pripadnike nacionalnih manjina. Naravno, SRS nema ništa protiv da se pripadnici nacionalnih manjina organizuju u nacionalne savete i da kroz nacionalne savete štite svoj nacionalni, verski, kulturni identitet, da neguju svoju istoriju, kulturu, tradiciju itd. U pravnom smislu, u političkom smislu, u istorijskom smislu, skroz je netačno taj termin nacije i nacionalnog vezivati isključivo za pripadnike nacionalnih manjina, a srpskom narodu ta svojstva odricati. Ono što takođe želim da naglasim, gospodine ministre, jeste jedna opasnost koja se pomalja iz jednog dokumenta koji se zove statut AP Vojvodina. Pisci tog statuta, pre svega, prema pripadnicima nacionalnih manjina nisu imali dobre namere. Njima su puna usta ljudskih i manjinskih prava, prava Mađara, Slovaka, Rumuna, Roma itd, ali samo na jeziku. U praksi, oni rade sve suprotno od toga. Zašto to kažem? Ako ste čitali statut Vojvodine, onda ste mogli da primetite da je tim statutom predviđeno i obrazovanje tzv. subotičkog administrativnog okruga. Subotički administrativni okrug treba da objedini sve opštine u kojima su Mađari ili većinsko ili stanovništvo koje je u velikoj meri zastupljeno. Kada se termin Subotički okrug sa pravnog prevede na politički jezik, onda to ustvari znači getoizaciju nacionalnih manjina, onda to znači da nacionalne manjine Mađare, Slovake, Rumune, Rome i ostale treba saterati, da tako kažem, u njihov nacionalni tor i u tom nacionalnom toru određene starešine, određeni pastiri tog tora treba da se pitaju za sve što će se dešavati u okvirima te nacionalne manjine. SRS je, gospodine ministre, protiv toga. Mi smo protiv bilo kakvih geta u Republici Srbiji. Mi smo protiv toga da se bilo koja nacionalna manjina u Srbiji ograđuje nekakvim plotovima i da živi nekim svojim životom, potpuno nezavisno od života države i od života pripadnika većinskog srpskog naroda. Ono što je ideal SRS jeste država u kojoj će svi njeni građani biti ravnopravni apsolutno u svemu. Da svi živimo životom dostojnog čoveka, da svi živimo na način kako vi to želite, i kako ja to želim, vi za vašu, a ja za svoju decu. Ono što se danas dešava u AP Vojvodina, a to ćete vi omogućiti i ovim predlogom zakona, ako ga izglasate, jeste da pripadnike nacionalnih manjina zaista grupišete u jedan geto koji će biti autarhičan i koji će živeti manje-više izolovano u odnosu na pripadnike većinskog naroda. Gospodine ministre, zaista se ne slažem sa vama kada ste rekli u vašem izlaganju da je tek Ustav iz 2006. godine omogućio ono što vi nazivate nacionalnom samoupravom. To naprosto nije tačno. Vi znate da je Ustav iz 1990. godine apsolutno garantovao sva moguća prava pripadnicima nacionalnih manjina u Republici Srbiji i do 2006. godine pripadnici nacionalnih manjina mogli su da uče na svom jeziku da se informišu na svom jeziku, da njihov maternji jezik bude jedan od službenih jezika u opštinama u kojima oni žive. Ništa posebno novo u ovoj oblasti Ustav iz 2006. godine nije doneo. To mogu da vam posvedoče i sami pripadnici nacionalnih manjina, njihov status, njihova prava i obaveze ista su danas kao što su bila i 1992. i 1995. i 2000. godine. Apsolutno, na tom planu nema bilo kakvih suštinskih promena. Šta je suštinski problem sa vašim predlogom zakona? Vi ste omogućili da samo političke partije nacionalnih manjina mogu da predlože kandidata za članove nacionalnog saveta i Vlada Srbije je od praktično tri mogućnosti izabrala onu najgoru. Prva mogućnost je bila da zabranite, odnosno ne da zabranite, nego da prosto eliminišete političke stranke iz procesa kandidovanja nacionalnog saveta. Šta treba da bude nacionalni savet? Jedno telo koje ne sme da se bavi dnevnom politikom, nego telo koje štiti autentična istorijska, jezička, verska, kulturna prava pripadnika nacionalnih manjina, kao što mi u SRS želimo da Srbi koji žive u Mađarskoj, u Rumuniji ili Albaniji budu Srbi, da se tako osećaju, da govore svojim jezikom, da upotrebljavaju ćiriličko pismo, da svojoj deci daju srpska imena. Za to isto se zalažemo i kada su u pitanju nacionalne manjine u Srbiji. Bili bismo veliki licemeri kada bi se borili za prava Srba u susednim državama, a ta ista prava odricali pripadnicima nacionalnih manjina. Mađar u Srbiji treba da se oseća Mađarom, treba da govori svojim maternjim jezikom, treba da se obrazuje na svom maternjem jeziku, treba da bude informisan na svom maternjem jeziku, ali ne sme nacionalni savet da bude bačen u arenu političkih, bolje rečeno dnevno-političkih borbi. Vi ste ovim rešenjem, da samo političke organizacije koje okupljaju nacionalne manjine imaju ekskluzivno pravo da predlažu kandidate za članove nacionalnog saveta, ovu opasnost praktično učinili vrlo realnom i vrlo izvesnom. Druga mogućnost je bila da omogućite svim političkim organizacijama da kandiduju članove za nacionalne savete i za tu mogućnost se opredelila SRS u jednom od svojih amandmana. Međutim, vi ste upravo izabrali ovu treću, najgoru mogućnost da samo političke stranke nacionalnih manjina imaju pravo da predlažu kandidate za članove nacionalnog saveta. Postavlja se pitanje - zašto ste to uradili? Ispada da nacionalni savet neće biti ništa drugo nego produžena ruka jedne političke stranke koja okuplja pripadnike nacionalnih manjina. S druge strane, gospodine ministre, ovakvim rešenjem vi ste indirektno priznali da se za prava nacionalnih manjina u ovoj državi bore samo političke partije koje imaju taj manjinski ili tzv. manjinski predznak, što uopšte nije tačno. Smatram da se i SRS bori za prava nacionalnih manjina. Mi to dokazujemo svojim delima, ne tako što pričamo u vetar o ljudskim i manjinskim pravima, ne, imamo poslanike koji su iz redova nacionalnih manjina. Imamo ih i Skupštini Srbije, imamo ih u Skupštini Vojvodine, imamo odbornike u lokalnim skupštinama koji su pripadnici nacionalnih manjina, imamo predsednike opštinskih odbora koji su pripadnici nacionalnih manjina. Mi na taj način dokazujemo da smo i te kako zainteresovani za poštovanje manjinskih prava. Odakle pravo Vladi Srbije da kaže - samo partije koje okupljaju nacionalne manjine, samo one treba da imaju pravo da predlažu kandidate za članove nacionalnog saveta? Vidite, gospodine ministre, SRS je od 1993. godine, bila ona, kako bi rekli vi iz DS mračna, totalitarna vremena, mračne devedesete, bivši režim itd. Na izborima 1993. godine ovde u Narodnu skupštinu, između ostalog, kao narodni poslanik SRS izabrana je gospođa Elvira Fekete, Mađarica, rimokatolkinja, ali član SRS i borila se, verujte mi, za srpske nacionalne i državne interese čak i vatrenije nego mnogi Srbi. Sada vidite koliko je vaše rešenje u životu neodrživo. Vi smatrate da samo stranke koje okupljaju nacionalne manjine treba da imaju pravo da predlažu kandidate za nacionalni savet, što je jedno vrlo opasno rešenje. Ili političke stranke uopšte ne treba da se mešaju u proces kandidovanja ili, ako ste im već dali to pravo, onda dajte to pravo svim političkim strankama. A ne da i na ovaj način vršite getoizaciju pripadnika nacionalnih manjina, jer, gospodine ministre, činjenice pokazuju, građani Republike Srbije koji pripadaju određenoj nacionalnoj manjini ne glasaju po definiciji za svoju ili "za svoju" manjinsku partiju, glasaju i za SRS, i za SPS, i za DSS, koje nemaju manjinski predznak. Dakle, odakle pravo Vladi Srbije da sve pripadnike nacionalnih manjina u Republici Srbiji gura u naručje političkoj partiji koja okuplja pripadnike određene nacionalne manjine? Nigde ne piše, i nigde nije zagarantovano i ne postoji nikakva garancija da Mađar uvek, po definiciji, mora da glasa za "svoju" mađarsku nacionalnu partiju. Zašto? Pa, mnogi Mađari glasaju za partije koje nemaju manjinski predmet zato što prepoznaju, s jedne strane državu Srbiju kao državu u kojoj se maksimalno poštuju njihova manjinska prava, sdruge strane, gledaju u drugim partijama koje nemaju taj manjinski predznak partije koje se takođe bore za njihova manjinska prava. Uopšte, ceo koncept Predlog zakona o nacionalnim savetima, ceo koncept statuta Vojvodine, koji je na neki volšeban način izašao iz fokusa javnosti, u stvari hoće da nacionalne manjine svrstaju u određena geta. SRS je protiv toga. Znate, gospodine ministre, samo su u srednjem veku ljudi bili vezivani za ono parče zemlje na kome su se rodili. Zašto bi Mađar koji završi fakultet, recimo, u Novom Sadu ili Subotici, morao do kraja svog života da bude inženjer, sudija ili lekar u Novom Sadu, u Kovačici, u Pančevu, u Somboru ili u Subotici? Zašto ne bi ta ista zanimanja mogao da vrši i u Beogradu, i u Šapcu, i u Valjevu, i u Nišu, i u Vranju, i u Leskovcu i u Negotinu? Zašto vezujete, to je jedna ideja koja se nalazi u podtekstu ovog predloga zakona. Vi pripadnika nacionalne manjine, kao u srednjem veku, vezujete za teritoriju u kojoj se rodio. Na toj teritoriji treba da bude maksimalno izolovan od pripadnika većinskog naroda. To dokazujete i činjenicom da nacionalne savete praktično gurate u ruke određenih političkih partija, koje imaju predznak da štite prava nacionalnih manjina. Dakle, vi na taj način ne da ne štitite, ne da ne afirmišete prava pripadnika manjinskih zajednica u Srbiji, ne, vi politički instrumentalizujete pripadnike nacionalnih manjina. Jer, suma sumarum, kada se sve sabere i oduzme, pored svih lepih reči o evropskim standardima, demokratskim principima, integracijama itd, šta je suština ovog predloga zakona? Da se DS i njenim koalicionim partnerima, koji su danas jedni, sutra neki drugi, obezbedi glasačka mašinerija na budućim izborima, da jedino DS ima status nekog političkog mentora političkih partija koje okupljaju pripadnike nacionalnih manjina. Kada dođe vreme izbora onda ćete preko pojedinih političkih partija nacionalnih manjina, a samim tim i preko nacionalnih saveta, da mobilišete pripadnike nacionalnih manjina da glasaju za DS. To je suština ovog predloga zakona, ne da štitite njihov jezik, tradiciju, kulturu, običaje. Vi hoćete političku instrumentalizaciju nacionalnih manjina u Srbiji. SRS je protiv toga. Dakle, nacionalne manjine moraju da imaju neka tela, neke forume, neke instance preko kojih štite svoje nacionalne, verske, rasne, jezičke i druge osobenosti, ali ništa mimo toga. Politička instrumentalizacija nacionalnih manjina, to je nešto najgore što možete da učinite pripadnicima nacionalnih manjina, s jedne strane, s druge strane, medveđu usluge činite pripadnicima nacionalnih manjina time što na jedan indirektan način gurate u njihova nacionalna geta, u njihova stada, u njihove obore. Takva politika pripadnicima nacionalnih manjina neće doneti ništa novo. Evo, samo jedan primer iz moje i iz vaše prakse, gospodine ministre. Na jedan ispit na Pravnom fakultetu u Novom Sadu došao je jedan student koji je po svojoj nacionalnoj pripadnosti Mađar. Evo, do čega je dovela ta politika getoizacije nacionalnih manjina. Taj mlad čovek je jedva sricao srpski jezik, a ispit nije položio ne zato što nije učio, mada je verovatno imao silne probleme da čita udžbenik koji je napisan na ćirilici, nego prosto zato što nije umeo da svoje znanje iskaže na službenom srpskom jeziku. To je ono što Srpska radikalna stranka hoće da spreči. Neka se Mađar, neka se Rumun, neka se Bugarin obrazuje do određenih obrazovnih nivoa na svom maternjem jeziku, ali država mora da ga osposobi da bude sudija, da bude lekar, da bude inženjer, da bude državni činovnik, podjednako kao u mestu u kojem se rodio, tako i u nekom drugom kraju Republike Srbije, gde pripadnika nacionalnih manjina ili njegove nacionalne manjine uopšte nema. Stav SRS je jasan, potpuna ravnopravnost svih građana Republike Srbije, poštovanje principa suverenosti građana i apsolutne jednakosti pred Ustavom i zakonom.
Reč ima gospođa Marina Toman. Ostalo je još pet minuta za vašu poslaničku grupu.
Tokom diskusije mogli smo da čujemo veoma ozbiljne primedbe. Predlog zakona je dobro upakovan, tako da na prvi pogled možemo da kažemo to je to, imaćemo široko definisanu manjinsku samoupravu u skladu sa Ustavom i zakonom. Međutim, predlagač kao da nije razmišljao šta je ispod površine ili možda namerno to prećutkuje, kao da namerno nije razmišljao o zamkama koje ta široko definisana samouprava stvara. Hoće li ona moći onako kako je predlagač propisao da se sprovodi u praksi? Neće. Hoće li ona na neki način izvršiti getoizaciju nacionalnih manjina? Nevoljno moram da priznam da je to tako u pojedinim njegovim oblastima i delovima. Osnovne primedbe odnose se na način izbora članova nacionalnog saveta, na pojedine ingerencije iz oblasti obrazovanja, kulture, obaveštavanja, ali i kod ovlašćenja koja se sastoje od davanja predloga i mišljenja. Možemo da izrazimo zabrinutost da će u višenacionalnim sredinama zainteresovani nacionalni saveti možda i dolaziti u sukob kada su u pitanju raznorazni predlozi, pogotovo oni koji se odnose na imenovanje članova upravnih odbora. Na kraju bih da se osvrnem na još jednu oblast, veoma važnu, o kojoj danas nije bilo dovoljno reči. Pitanje informisanja, odnosno obaveštavanja na jeziku nacionalnih manjina je vrlo bitno i o njemu se godinama raspravlja. Odbor za međunacionalne sazive u prošlom sazivu je oko toga više puta raspravljao, pogotovo što su pojedini zakoni koji definišu ovu oblast, pre svega iz oblasti radio-difuzije, u kontradiktornosti sa Ustavom i sa međunarodnim konvencijama. Naš stav je da bi time prvenstveno trebalo da se bavi RTS kao javni servis, međutim, za sada imamo samo emisiju na romskom jeziku, što je svakako pomak, pogotovo ako se uzme u obzir činjenica da je ovo Dekada Roma i da mnogo toga mora da se uradi na implementaciji Roma u ovdašnje društvo. Šta je sa drugim nacionalnim manjinama? Nacionalne manjine koje žive na području AP Vojvodina su u prilici da prate emisije na Televiziji Vojvodina na maternjem jeziku, ali šta je sa onima koji žive u drugim delovima Srbije? Da li imaju, na primer, Vlasi pravo da budu informisani na svom maternjem jeziku? Zar po Ustavu nema svako pravo da potpuno i blagovremeno bude obavešten o pitanjima od javnog značaja? Zar po Ustavu pripadnici nacionalnih manjina nemaju pravo na potpuno, blagovremeno i nepristrasno obaveštavanje na svom jeziku? Naravno da im po Ustavu to pravo pripada. Predlagač, verovatno pokušavajući da otkloni pomenute nedostatke koji zaista predstavljaju veliki problem kada su u pitanju nacionalne manjine, zakonom propisuje da nacionalni saveti nacionalnih manjina mogu da budu osnivači i vlasnici listova, radio i televizijskih stanica. Smatramo da će ovo u praksi biti teško ostvarivo. Kako će to recimo izgledati u sredinama u kojima žive pripadnici nacionalnih manjina? Da li će doći do diskriminacije pojedinih nacionalnih manjina u tom slučaju? Predlog zakona, koji je predstavljen kao poštovanje razlika među nacionalnim manjinama i njihovih specifičnosti, imaće suprotno dejstvo. Ovde dolazimo do već pomenutog problema neusklađenosti sa pojedinim zakonima. Najveći broj frekvencija, sem na lokalnom nivou, već je raspoređen. Sa druge strane, Zakon o radio-difuziji je predvideo okončanje privatizacije do 2007. godine, pa je taj rok, upravo zbog informisanja na jezicima nacionalnih manjina, pomeren do daljnjeg. Međutim, konačan stav nije zauzet. Nacionalni saveti, i ako postanu vlasnici preduzeća za radio-televizijsku delatnost, neće imati gde da emituju program. Sa druge strane, ako im recimo lokalna samouprava, koja ima medije u svom vlasništvu, prenese osnivačka prava, plašim se da sudbina tog medija nije baš tako sjajna upravo zbog nedostatka finansija. Zakon takođe predviđa da nacionalni saveti mogu da daju predloge Republičkoj Radiodifuznoj agenciji prilikom izrade strategije razvoja. Strategija je, da vas podsetim, napravljena do 2013. godine. Član 130. ovog zakona predvideo je odredbe koje to na neki način regulišu, odnosno pomeraju izbor i predloge do reizbora. Zaista, pomenuti član delimično rešava navedenu nedoumicu. Međutim, on takođe stvara jednu apsurdnu situaciju. Da vas podsetim,danas je 2009. godina, nova strategija bi po zakonu trebala da ugleda svetlost dana 2013. godine, dakle, za četiri godine. Da li će nacionalni saveti nacionalnih manjina, nakon osnivanja privrednih društava i ustanova koje će se baviti radio-televizijskom delatnošću, da čekaju do 2013. godine? Takođe, isti je problem i kod izbora članova saveta Radiodifuzne agencije. Ovaj savet ima devet članova. Sva mesta su popunjena (Predsednik: Završite molim vas. Vreme je isteklo.) I na kraju, još da ponovim i da zaključim, jedan čitav deo Ustava je posvećen ljudskim i manjinskim pravima i slobodama. U tom smislu oštrica naše kritike nije usmerena na Ustav, ali ovaj... [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Gospodin Oto Kišmarton.
Koliko minuta imam još?
Dva minuta i 30 sekundi.
A kao ovlašćeni predstavnik?
Kao ovlašćeni ste istrošili vreme [[Dobacivanje iz klupa: Kao ovlašćeni sedam minuta i 40 sekundi.]] Molim vas, nemate nimalo. Hoćete da se prijavite? Imate još dva minuta i 30 sekundi. Vođena je lista. Hoćete li govoriti? (Ne.) Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre nego što zaključim, da li želi neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. našeg Poslovnika? Gospodin Željko Tomić, ima minut i 30 sekundi.
Hvala. Biće dovoljno da postavim tri pitanja, na prva dva nisam dobio za sada odgovor. Što se tiče izbora, ponavljam pitanje, gde takav model postoji? Dao sam vam primer u Mađarskoj i Hrvatskoj. Da li u Srbiji ostaje da bude jedinstven primer u svetu? Garantujem i siguran sam, što se kaže narodski, smem da se opkladim, da je ovo izuzetno teško, gotovo nesprovodivo. Izbori za nacionalne savete su kao kamen oko vrata za sve buduće političke vlasti u Srbiji i podsetiću vas, kada je DSS došla na vlast, prvo što smo uradili je da smo izmenili Zakon o izboru narodnih poslanika i omogućili strankama nacionalnih manjina da putem praga dođu u parlament, da uđu. Tako ćemo i ovo sigurno promeniti ukoliko usvojite. To će biti jedan od prvih poteza DSS. Član 12. stav 3: nacionalni savet daje mišljenje Nacionalnom prosvetnom savetu na nastavne programe srpskog jezika. Dajte mi jedan primer u svetu gde jedna nacionalna zajednica daje većinskoj zajednici ovakvu vrstu mišljenja. To ne postoji nigde u svetu. Treće, gospodine ministre, citiram vas - jasna norma izaziva dilemu. Pitam vas - šta izaziva nejasna norma?
Gospođa Jorgovanka Tabaković, reklamira Poslovnik.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 93, koji govori o redosledu i vremenskom trajanju govornika. Molim vas, da ne napravimo ono što će urušiti dostojanstvo Skupštine, da ovog trenutka zatražite stenografske beleške u trenutku kada je govorio Oto Kišmarton i nedvosmisleno utvrdite da je govorio 12 minuta i 50 i nešto sekundi, sve u svemu 13 minuta. Ostavili smo za kraj rasprave, a posle izjašnjavanja svih zainteresovanih, da eventualno u ime poslaničke grupe komentariše. Što se nas tiče, nikakva nenadoknadiva šteta neće nastati ako Oto Kišmarton ne govori ponovo, ali je sramota da na ovaj način trčimo za vremenom da bi započeli sledeću tačku dnevnog reda.
Naravno da sam već dala nalog. Praktično ste već reklamirali pre nego što ste se sada javili. Mislite da nije dobro vođeno vreme. Dala sam nalog da proverimo to i na osnovu stenografskih beležaka i pre vašeg predloga. Apsolutno ćemo to učiniti, ali ću se do sada vladati po ovim parametrima. Gospodine ministre, da li vi želite reč? Izvolite. Izvinite, pre vas gospodin Markićević. Imate 10 minuta, gospodine Markićeviću. Izvolite. Kažu mi da imate 11 minuta.
Gospođo predsednice, poštovani gospodine ministre, najpre želim da vam kažem nešto lično. Ako vas lično sretnem na ulici bilo kada, i kada ne budete predsednica i kada ne budete član SPS-a, i ako budete član SPS, uvek ću vam se najljubaznije javiti, ali to ne znači da neću neke stvari da vam zamerim, jer sam mislio da je ono sinoć bilo slučajno, ona moja, možda neumesna, upadica sa upadom u poštanski voz. Vidim da će to i večeras isto da se desi. Šta u stvari hoću da vam kažem i da vam predložim? Zašto ste ukinuli institut konsultacija šefova poslaničkih grupa? Ovakve stvari, i upadice, i primedbe opravdane, pogotovo opozicionih poslanika, mislim, i to je moje skromno mišljenje, da se dešavaju zato što ne postoje te konsultacije šefova poslaničkih grupa, gde smo mnoge nesuglasice, ne pred kamerama, rešavali i dogovarali se. Ne kažem da smo se uvek o svemu dogovorili, ali smo makar pokušavali i bilo je rezultata. Mislim da to nije vaša politička volja, to da se ne drže konsultacije, nego gospođe koja sedi pored vas. Molim vas da te konsultacije zakazujete nezavisno od gospođe Gordane Čomić, koja je otprilike neki predsednik iz senke ove Narodne skupštine, što ne priznajem. Samo vas priznajem kao predsednicu Skupštine. Sada hoću da govorim u vezi teme. Gospodine ministre, očekivao sam da ćete danas po ovoj temi, tako da kažem, pozitivno biti isprovocirani, ali otprilike ovo ide nekim šablonskim tokom, na kraju 10 minuta javi se ministar. Nemoguće da sve današnje diskusije koje su bile ovde od raznih poslaničkih grupa, vladajućih i opozicionih, niko nije predložio nešto što bi vas možda zainteresovalo, da pokušamo da promenimo ovaj zakon ili da dobijemo neko jasnije objašnjenje. Možda mi nismo u pravu. Ali, ono što hoću da vam kažem, iz svega ovoga što sam sublimirao, zaključio i slušao, čini mi se da je gospodin Tomislav Nikolić najmanje u jednoj stvari u pravu, da smo mi Srbi u našoj rođenoj zemlji, u državi Srbiji, prinuđeni da i mi tražimo formiranje nacionalnog saveta. Pre nekoliko dana u štampi sam vas prozvao i pitao, moguće da ne čitate te novine, moguće da će one biti na spisku za odstrel po donošenju, nadam se nedonošenju, novog zakona o informisanju, gde sam pitao za ljudska prava Srba, da li to apriori znači da vi kao ministar za manjinska i ljudska prava se samo bavite ljudskim pravima manjina? Kada kažem manjina u ovoj državi, ne mislim na nacionalne manjine, nego uopšte manjine, društvene manjine. Ako je to tako, ako sam vas tako shvatio kako vi nastupate u Skupštini ili javnosti, kažem vam odmah, još nisam zaboravio ono kako ćete da disciplinujete poslanike, a vidite kako je u Narodnoj skupštini - nije to baš tako. Moram prvi da govorim pre vas. Znači, ne možete vi da disciplinujete poslanike. Ne želimo ni mi vas, mi smo vas birali ili nismo birali, ali ipak mora da se zna šta je Narodna skupština. Zašto ovo kažem za Srbe, da će na kraju njima trebati nacionalni savet? Čini mi se da ovoj našoj zemlji i našim građanima, komplet ovako u državi ovih godinu dana posebno loše ide zbog toga što se pokazalo da u niz situacija u ovoj državi je preglasan na ovaj ili onaj način većinski narod, Srbi. Mogu da vam navodim mnoge primere, ali recimo reći ću samo usvajanje zakona o regionalnom razvoju. Pobunile su se čitave opštine, SO u Novoj Varoši, jednoglasno svi odbornici i vaše stranke, gospodine ministre, doneli su neke odluke i niko ne reaguje. Oni postaju, pogotovo građani Srbi u opštinama Priboj, Prijepolje i Nova Varoš, neko to zove sandžačkeopštine, ne znam po kom osnovu, gde to piše, u kojoj karti, u kojem dokumentu, u kojem zakonu ove države, neko sa njihovim pravima, rekao bih nacionalnim i ljudskim pravima, trguje. Neki takozvani sandžački forum, kome je šef Zukorlić, Ugljanin, Rasim Ljajić, ne zna se ko im je šef, možda i Mustafa Cerić iz Sarajeva, oni su ovakvu izjavu dali u medijima – da su oni prihvatili garancije Vlade, te da će u tom slučaju glasati za Zakon o regionalnom razvoju, kako su i glasali. Sad vas pitam ovde – bez obzira što će to biti, najverovatnije, u pet sati izjutra, pošto sad biciklisti voze, ali ovo je radio i Slobo, gospodine ministre, ovo sa medijima i informisanjem, i sa pokušajem marginalizovanja opozicije, sad pričam o ljudskim pravima pripadnika opozicije u ovoj skupštini, ali je prošo kako je prošo 5. oktobra, vi iz te lekcije ništa niste naučili, prema tome ne želim da se u ovoj zemlji zaista ponovi 5. oktobar, nego da se u Skupštini, u institucijama, u Vladi rešavaju problemi koje ova država ima – pitam vas, da li biste vi bili ljubazni radi javnosti, radi građana, Srba iz opštine Nova Varoš, Priboj, Prijepolje, da kažete kakve ste vi to garancije dali tzv. sandžačkom forumu poslanika? Ništa u ovoj zemlji, kao i na kugli zemaljskoj, a pogotovo u jednoj tako važnoj delatnosti kao što je politika, od koje zavisi sudbina i životi hiljada i miliona ljudi, ništa nije slučajno. Dan-dva posle toga, gospodine ministre samo da vas podsetim, zatraženo je ostvarivanje manjinskih prava u Raškoj oblasti, konkretno zatraženo je da natpisi na putevima i na svim institucijama, i državnim i opštinskim, budu dvojezični. Sad vas pitam, gospodine ministre, pošto ste vi verovatno zaduženi za manjinska prava, da ovo i ostvarite, nemam ništa protiv, lično vam kažem, danas kad sam pomenuo mog sina i tuđe sinove koji se ne zovu kao moj sin, i nisu vere kao moj sin, i nisu nacije, ne želim jedan procenat prava, ništa više za moju decu što želim svoj deci u ovoj zemlji, moram da vas pitam onda, ima li kraja u ostvarivanju nekih prava, a mi smo u ostvarivanju nekih prava i manjinskih prava tzv. prevazišli Evropu? Da li je vama neki političari, da ne kažem predstavnici zapadnih ambasada, kao što meni na nekim prijemima govore, polušapatom, nije za javnost, vi ljudi preteraste s tim pravima, pravite nam probleme u našim zemljama. Pa vas je onda jedan od kolega pitao – a nadam se da ćete imati vremena i da predsednica Skupštine neće uraditi s vama što je uradila sinoć s jadnim g. Oliverom Dulićem, koji je imao mnogo toga da kaže, da će ostati bar nekoliko minuta da vi odgovorite na ova pitanja, verovatno se pripremate za odgovor i na to pitanje – kakav je položaj Srba kao manjina u susednim nama zemljama? Imamo li mi pravo, pitam vas ovo najiskrenije, možda nisam dovoljno informisan., imamo li mi pravo da u razgovoru sa predstavnicima susednih zemalja uslovimo, odnosno povežemo stepen tih prava koje imaju manjine u našoj zemlji sa Srbima kao manjinom u susednim zemljama? Recimo, pošto ste vi iz Vojvodine, čuo sam da u Mađarskoj stranke ne mogu da imaju nacionalni predznak, stranke manjina, da li je to tačno? Voleo bih da mi na to pitanje odgovorite. Kakav je položaj Srba u Rumuniji? Da li je on tamo kroz neki savez pisaca, neko udruženje Srba, da li on može samo kroz tu organizaciju da se afirmiše i ko uopšte tamo štiti Srbe? I šta se dešava u istočnoj Srbiji? Zašto mi ne reagujemo kao država? Da li je dovoljno samo to što Rumunija nije priznala Kosovo da mi ćutimo na ono što se dešava u istočnoj Srbiji. Gospodin ministre, od vas očekujem vrlo precizno, iako vidim da vi sa nipodaštavanjem pratite ovo što govorim, pvo nisu nimalo naivne stvari. Imamo ovde i CIK, Centralnu izbornu komisiju, dakle,pričamo o ovim zakonima, imamo izbore, imamo praktično državne poslove duplirane zbog zadovoljavanja apetita nacionalnih manjina i to ne širokih masa. Siguran sam u to, rekao sam po mom mišljenju šta pripadnike nacionalnih manjina najviše boli, težak život. Podjednako loše u ovoj zemlji žive i Mađari, i Rumuni, i Hrvati, i Bošnjaci i svi. Mi se bavimo maglama i narodu bacamo koske takozvane. Čak ni to ne smete da pustite na TV. Kad sam malopre pomenuo Rašku oblast, postavljam vam pitanje, gospodine ministre, pretpostavljam da ćete revnosno da izvršavate prava koja imaju nacionalne manjine, a i pitam predstavnike, ako ima predstavnika ovde iz Sandžačkog kvoruma poslanika iz Sandžaka, ne znam kako se zovu, kako se kaže, gospodine ministre, Novi Pazarna bosanskom jeziku? Kako se kaže na bosanskom jeziku Prijepolje? Kako se na bosanskom jeziku kaže Nova Varoš? Da bi znali ovi ljudi putari, kad budu udarali te table da ne pogreše slučajno. Prema tome, lajtmotiv, šlagvort ovog što sam rekao, zapamtite danas šta sam pričao, neki mali poslanik iz Čačka, kako se na bosanskom jeziku kaže Novi Pazar, dragi gospodine ministre.
Uvidom u stenografske beleške, gospodin Oto Kišmarton je počeo da govori u pet do 12, a završio u 12 i 15, dakle 20 minuta.
Zaista želim da privedemo kraju ovu sednicu danas na jedan dostojanstven način. Pozivam se na član 27, vi ste u obavezi da ovu skupštinu vodite u skladu sa Poslovnikom i da brinete o dostojanstvu Parlamenta. Mi bismo vama možda i poverovali, u stenografske beleške nemam razloga da sumnjam, ali ovde postoje poslanici čitave poslaničke grupe i poslanici koji su sedeli, koji su bili svedoci koliko je govorio poslanik iz SNS-a. Jednostavno se vaša informacija ne poklapa sa faktičkim stanjem, a to je da je gospodin Kišmarton govorio 13 minuta. Svi mi znamo zbog čega se ovo radi. To nije razlog da imamo ovu vrstu spora, i g. Kišmarton predstavlja manjine i mislim da nije na odmet dozvoliti da ako postoji sporna stvar, a imate sve poslanike SNS-a koji tvrde da je on pričao 13 minuta i da ima sedam plus dva minuta ispred poslaničke grupe, da mu to zaista i dozvolite. Dakle, apsolutno ne postoji nijedan razlog da to ne učinite, u cilju završetka ove rasprave na jedan dostojanstven i tolerantan način. Ministar sigurno ima potrebu da nam se po završetku diskusije obrati i da svoj završi komentar. Zaista ne vidim zašto na pomalo nasilan način pokušava ova rasprava da se prekine.
Nema povrede Poslovnika. Kao što vidite, konsultovala sam stenografske beleške. Vi znate da kad neko počinje da govori ubeleži se vreme i kad završava takođe se ubeleži vreme. Gospodin Oto Kišmarton je imao prilike da vidi. Zaista pre svih vas sam i u obavezi da štitim pravo svakog govornika, odnosno svakog poslanika. Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
Ukazujem na povredu Poslovnika, član 27, gde su nadležnosti predsednika Skupštine, gde ste u stavu 1. pod tačkom 3. dužni da se starate o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Sve vreme do pauze i posle pauze sedim ovde i učestvujem u skupštinskom zasedanju. Oto Kišmarton, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, govorio je 13 minuta, o čemu imam i sopstvene beleške. Ne možete prisustvu sigurno pedesetak ljudi, ali makar 10 članova poslaničke grupe Napred Srbijo, pretpostavljati stenografske beleške jedne ili dve osobe. Nas 10 ne možete uveritida ste u pravu i zaista mislim da vaša dužnost da se starate o primeni Poslovnika prevazilazi sve razloge zbog kojih je bilo kome stalo da započnemo sa sledećom tačkom dnevnog reda. Proći će i ta tačka dnevnog reda, i još jedan dan, proći će zasedanje, ali ostaće zabeležen nedopustiv pokušaj da se krađom vremena uradi nešto što nikome nije potrebno.
Po drugi put govorite potpuno isti sadržaj i time kršite Poslovnik. Da. Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres (negodovanje poslanika). Hoćete li da budete malo tiši, molim vas, čemu toliko uzbuđenje? (Negodovanje poslanika.) Saglasno članu 152. stav 3... (Mića Rogović, sa mesta: Imate prijavljenih govornika.) Gospodine poslaniče, nemojte da vičete, nemojte da narušavate atmosferu u Skupštini, izreći ću vam meru. (Negodovanje poslanika.) Prelazimo na 22-24. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU UGOVORA IZMEĐU SRBIJE, EIB I NARODNE BANKE ''APEKS ZAJAM ZA MALA I SREDNjA PREDUZEĆA'', SPORAZUMA O ZAJMU ZA DODATNO FINANSIRANjE PROJEKTA ZDRAVSTVA IZMEĐU SRBIJE I IBRD I ZADUŽIVANjU SRBIJE KOD ALPHA BANK SRBIJA AD, VOJVOĐANSKE BANKE AD NOVI SAD I PIRAEUS BANK AD BEOGRAD ( zajednički jedinstveni pretres) Saglasno članu 152. stav 3. i članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke i NBS ''Apeks zajam za mala i srednja preduzeća'' (poslanici viču u glas: uaaaa.) sada mi samo upiši ko viče, pa ću izreći meru kada završim... Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu (dodatno finansiranje projekta zdravstva) između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj i Predlogu zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Alpha Bank Srbija a.d, Vojvođanske banke a.d. Novi Sad i Piraeus Bank a.d. Beograd. Da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi reč? Reč želi gospodin Milan Lapčević, a pre njega je bio gospodin Šormaz. Hoćete vi prvo?
Gospođo predsedavajuća, poslanik sam od 21. januara 2001. godine, koliko i gospođa Gordana Čomić, koja sedi pored vas. (Mića Rogović, sa mesta: Nažalost.) Može on da žali koliko hoće, biću duže od njega. S druge strane, do sada koliko god da je bilo predsednika Narodne skupštine, a bio sam poslanik i u sazivu Skupštine Savezne Republike Jugoslavije, predsednika Skupštine koji manje vodi računa o dostojanstvu Narodne skupštine od vas nisam doživeo. Član 104. ste vi grubo večeras prekršili, a ne samo večeras, već to radite sve vreme, dostojanstvo Narodne skupštine, evo već nekoliko dana, jer žurite da uradite nešto, iako imate vremena, iako vam niko ne pravi problema, iako opozicija učestvuje u raspravi sve vreme. Uzimate čoveku vreme, a sami ste uvidom u stenografske beleške, odnosno pogledajte stenografske beleške šta ste rekli: rekli ste čoveku da ima dva i po minuta vremena. S druge strane, ministar hvata torbu i beži napolje trčeći, ne daje završnu reč i ne govori poslanicima ništa na osnovu onoga što su oni ceo dan govorili o njemu. Kakav je to odnos prema Narodnoj skupštini? Predsednica poslaničke grupe ZES-a izlazi i ne da poslaniku Muniru Poturku da govori, ubeđuje ga, koji se očigledno osetio povređenim, i kao narodni poslanik i kao čovek, očigledno da mu je nešto smetalo u govoru prethodnika. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Ne može da se javi i kao pripadnik nacionalne manjine, a o tome se ovde raspravlja. O čemu onda pričamo ovde.
Gospodine Šormaz, ostalo je poslaničkoj grupi Napred Srbijo dva i po minuta. Ovlašćeni predstavnik je govorio 20 minuta. (Dragan Šormaz: Bio je drugi zaključak.) Molim vas, stekla sam uvid, a stekla je i potpredsednica i sam poslanik uvidom u beleške, odnosno vi znate da je vreme vodio gospodin Veljko Odalović, koji je vrlo iskusan i sigurno nije pogrešio. Da bismo eliminisali eventualnu grešku, videli smo kako izgledaju stenografske beleške. Tako da zaista nakon toga mislim da više nije primereno. Nešto drugo je u pitanju. Vi ne želite da mi pređemo na ovu tačku dnevnog reda i tu je u stvari problem. Mi se o tome možemo dogovarati, ali ako je vama problem da radimo do kraja ove tačke, mi se možemo dogovoriti dokle ćemo raditi i to uopšte nije problem, ako ste psihički umorni, fizički itd. Dakle, o tome se možemo dogovarati, ali ne možete reći da kršimo Poslovnik. Radimo najsavesnije svoj posao. Prema tome, to nije u redu. Gospodin Munir Poturak se javio za reč. Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, poslanik koji nije član nijedne poslaničke grupe ima pravo da govori jednom do pet minuta.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, dve stvari sam hteo da napomenem na reči kolege, pre svega Martinovića iz SRS koji je, govoreći o zakonu... molim vas, tražio sam reč po Poslovniku, vezano za dve stvari za koje ste me prozvali. Gospodin Šormaz me je direktno prozvao i mislim da je red da odgovorim na ovo što je tražio. (Dragan Šormaz, sa mesta: Već je zaključena rasprava.)
Vratiću vam vreme na početak, reklamirali ste Poslovnik. Kao i svi drugi poslanici, naravno da imate pravo da obrazložite razloge za koje ste se javili. Izvolite.
Meni je potpuno jasno i mislim da je svima namera da se stvari završavaju korisne i za nas i za građane. I zakoni koji jesu tu u startu, kada smo se odlučili na 23 zakona, mi koji smo ovde predložili da se do 1. avgusta završe, kako bi počeli radove u ovoj skupštini. Sve je, da kažem, usmereno u korist i građana i nas ovde u parlamentu. To je smisao zašto nisam hteo da reagujem u onom momentu kada su dobacivali neprimereno naši poslanici ovde. Druga stvar, molim vas, kolega Markićević, ako ikad postoji prilike da se kaže nešto vezano i za forum poslanika i za to kako se piše Novi Pazar na bosanskom ili na srpskom, i njegov predsednik gospodin Ilić i sam Markićević bili su u Pazaru, na tabli opštine piše i ćirilicom i latinicom – Opština Novi Pazar. To je i bosanski i srpski. Dovoljno je. Kako će se pisati – Novi Pazar ili bilo koji drugi grad u Srbiji, regulisano je mnogo ranije u ovoj državi, čime se mi ponosimo.
Tomislav Nikolić ima reč.
Sada vas obaveštavam da tražim od vas audio snimak govora predstavnika Srpske napredne stranke Oto Kišmartona. Uključićemo štopericu, gospođo Đukić-Dejanović, on je govorio oko 13 i nešto minuta. Vi ste nas obmanuli ovde i povredili član 105. Poslovnika. Molim vas, od toga nećemo da odustanemo. Možete da se ponašate od sada kao svetica, ovo vam nikada nećemo oprostiti. Zarad svog komfora, da biste završili još jedan predlog zakona noćas, da biste ovde iscrpljivali sve poslanike koji žele da govore, da biste isterali poslanike opozicije, izrevoltirali ih, učinili ih besnim da napuste sednicu da biste vi to što pre završili, vi ovde grubo kršite Poslovnik. Vi nas ubeđujete da je poslanik govorio 20 minuta, a mi gledali na sat i izračunavali koliko još vremena on ima da govori u drugom naletu. Zašto se bavite time? Šta vam to treba? Pre nekoliko dana ostali smo u sali da biste još dva zakona izglasali, zaista su bili besmisleni zakoni, da ne radimo još jedan dan duže. Ali, vi ovde na silu, svaki dan gledate u sat, kad dođe pola šest ili dvadeset do šest, razletite se po sali i ne date nikome da govori. Ministar za ljudska prava ne kaže da ste mu sad uskratili pravo da govori. Kako će on mene da brani, sebe nije mogao od vas da odbrani. Prijavio se da govori, vi ste ga ignorisali kao da ne postoji. Ministar za ljudska prava! Sram ga bilo. Treba da podnese ostavku sad, zato što ste mu vi uskratili pravo da ovde govori. Koga on da uzme u zaštitu? Pripadnike nacionalnih manjina? Samo pričate. Što to radite? Šta vam to treba? Kakav Veljko? U Veljka da imamo poverenja? Šta to znači treba da imate poverenja u Veljka? Valjda verujemo satu, a ne Veljku. Nije Veljko sat. Molim vas, napravili ste skandal. Insistiram na tome da dobijemo traku i uključićemo štopericu da proverimo koliko je govorio.
Vreme, gospodine Nikoliću. Naravno da ću razmotriti vaš predlog. Ako je u skladu sa Poslovnikom, biće realizovan. Prema tome, vaš predlog se apsolutno prihvata. Ne radi se ni o kakvom Veljku, radi se o sekretaru Narodne skupštine Republike Srbije, koji je vodio vreme i čija je obaveza da to radi korektno. Dakle, u tom smislu je rečeno – gospodin Veljko Odalović, sekretar Skupštine. Gospodin Miroslav Markićević, zamenik šefa poslaničke grupe Nova Srbija.
Poštovana predsednice, ako vaše dostojanstvo, presedateljstvo dozvoljava, replicirao bih gospodinu Poturku, ako imam pravo, pošto me je pomenuo. Gospodine Poturak, na ono što ste vi izjavili pre nekoliko minuta, imam da izjavim sledeće. Istina je da sam u Novom Pazaru bio mnogo puta, i volim da idem u taj grad i volim ljude koji žive u Novom Pazaru. Istina je da su sve table i na ćirilici i na latinici, i istina je da svi ljudi, bilo Srbi, bilo Bošnjaci, govore istim jezikom, čak neki govore ekavski, a neki ijekavski, čak neki i od vas ovde poslanika. Naravno da to mene raduje i da mi je to milo. Ako neko želi da jezik naziva drugačije, nemam ništa protiv, štaviše glasao sam za taj zakon. Taj zakon je donela Vlada dr Vojislava Koštunice i zastavu i sve. Vi niste razumeli šta sam hteo da kažem. Nije mi jasno da je neko tražio tam gde ste vi bili prisutni i ne znam još ko da budu table dvojezične. Našao sam se povređenim, kao čovek koji je glasao za taj zakon i koji je video ono što ste vi potvrdili, svojim očima, da te table postoje. Sada na takav način insistirati na bosanskom jeziku, ko ne zna, ko nas gleda sve zajedno ovde, varate se i vi i mi ako mislite da oni na nas gledaju nacionalno, oni nas gledaju kao geografski prostor, i ispada da su stvarno neka prava ugrožena, iako na tim pravima za sve ljude, pa i za nacionalne manjine, treba raditi. Zbog toga sam pitao na kom jeziku, pošto je neko tražio da se to stavi, a to već ima, kako se kaže na bosanskom jeziku Novi Pazar? U tom smislu sam rekao, ništa drugo. Vi me niste razumeli.
Reč ima Zoran Nikolić.
Član 104, dostojanstvo Skupštine. Dakle, vi ste ponovo prekršili Poslovnik, samim tim i dostojanstvo Skupštine i reći ću vam zbog čega. Dakle, gospodin Munir Poturak se javio po Poslovniku, a vi ste tek otvorili tačku dnevnog reda. Dakle, vrlo je interesantno i vrlo je neobično kada se neko javi po Poslovniku kada se tek otvori tačka dnevnog reda. Šta poslanik može da prigovori, na koju proceduru, na koje kršenje Poslovnika kada se otvori tačka dnevnog reda i kada se još ni jedan prijavljeni govornik nije javio za reč i nije počeo da govori? Gospodin Poturak se javio za reč i replicirao je faktički na ono što su poslanici govorili na prethodnu tačku dnevnog reda. Objasnite mi sad gde je tu logika. Gospodine Poturak, vi imate problem. Vama brane tri minuta da govorite, do šest sati da se javite, a onda ste sami sebi dozvolili, verovatno vas je i savest grizla, a pomalo je to i neprijatna situacija kada vam neko naredi da ne smete da govorite, neprijatno je to, pa onda verovatno zato što vas je grizla savest rešili ste da se malo oprobate, pa da se javite tako što kršite Poslovnik. Vi ste kao predsednica morali da mu date opomenu. Šta on ima da replicira? Nije rekao ni koji je član prekršen, bar ja nisam čuo. Dali ste mu da govori preko dva minuta, da replicira poslaniku Markićeviću, odnosno šefu poslaničke grupe NS, i za vas to nije kršenje Poslovnika. A ovde kada bilo ko kreativno tumači Poslovnik, vidite kako znate da tumačite. Dajem vam jedan savet, vi jako dobro predsedavate kada predsedavate sami. Ne dajte da vam gospođa Gordana Čomić suflira, da vam daje savete i da ovde urušava Skupštinu, jer uvek se konflikti dešavaju kada vam ona suflira i kada vam govori šta da radite. Budite svoji i predsedavajte kao predsednik Narodne skupštine.
Nema povrede Poslovnika. Kad dam reč, kad neko reklamira Poslovnik, ne znam šta će on reći. I vi znate da je uobičajeno da kad se neko ne pozove na odgovarajući član da ga samo upozorim i ne izričem kaznu, opomenu, ni gospodinu Poturku, ni bilo kome, pa ni vama. Naravno, da se ne vodim ni iz čije glave, vodim Skupštinu onako kako Poslovnik kaže da treba to da činim i nemojte me vređati. Vređate me time što neprestano govorite da se vodim iz nečije glave. Znate, to vređa dostojanstvo čoveka. Gospodin Milan Lapčević.
Poštovana predsednice, reklamiram povredu Poslovnika, čl. 100, 104. i 27. Gospodin Dragan Šormaz je tražio reč u pet do šest. Gospodin ministar je tražio reč da da završnu reč posle rasprave u načelu. Gospodin Oto Kišmarton je takođe tražio reč jer je imao dva minuta, odnosno kao ovlašćeni mnogo više. Niste im dali reč. To je prva povreda Poslovnika. Otkad vi predsedavate ovom skupštinom imali smo da je ona crna rupa, glasalo se iz ove skupštine sa karticama bez poslanika. Poslovnikom ste ukinuli svaku mogućnost razmišljanja i kreativnog javljanja u ovoj skupštini. Pravite od ove skupštine stado koje ne razmišlja svojom glavom, tako što svako ko bilo šta kaže što se vama ne dopada sankcionišete. Postavljate zamenicu svoju da kad god je potrebno da se nešto nasilno ovde uguši da ona vodi Skupštinu. Danas ste otišli toliko daleko da hoćete na silu da pređete na 2. tačku tako što ćete uskratiti vreme poslaničkoj grupi da ga koristi onako kako je predviđeno Poslovnikom. Čak je i Tur de Frans bitniji od Narodne skupštine. Pre neki dan smo čuli od gospođe koja je vodila Evropsku kancelariju za pridruživanje EU da je Skupština šampion u pridruživanju EU usvajanjem velikog broja zakona. Šta nam ti zakoni vrede? Pa ajde ukinite Skupštinu, pa sve to izglasajte na Vladi i završite priču. Ovde pokušavate na silu da progurate stvari. (Predsednik: Vreme. Prošlo je dva minuta, gospodine Lapčeviću.) Završavam. Gospođo predsednice, vi ste univerzitetski profesor. Trebalo bi da vodite računa o svojoj ličnosti, a naročito o dostojanstvu ove skupštine. Ne ide to uz vašu ličnost, ličnost profesora, da se ovako ponaša.
Mislim da nema povrede Poslovnika. Mislim da sam se zaista u skladu sa Poslovnikom ponašala. Za slučaj da niste zadovoljni, na sve vaše konstatacije sam dala već odgovor, mogu još samo jedanput da kažem da kada je gospodin Kišmarton bio na redu, po spisku ostalo je toj poslaničkoj grupi još dva i po minuta. Prozvala sam ga i pitala da li želi da govori, rekao je - ne. Zahvalila sam se i prešla dalje. Imala sam pred sobom vođenje vremena i evidencije, poslaničkoj grupi Napred Srbijo nije ostalo nimalo više vremena u okviru onog vremena koje je predviđeno za predstavnika, odnosno predsednika poslaničke grupe. Dakle, u više navrata sam već to obrazložila, posle toga smo to proverili i uvidom u beleške. Vreme se takođe poklapa sa onim što je pisalo i na papiru o vremenu koje je vođeno. Prema tome, nisam imala drugu mogućnost nego da se na osnovu ove dokumentacije i ponašam. Za slučaj da ipak postoji neka greška, nikako je ne mogu isključiti, uvažila sam predlog šefa poslaničke grupe, gospodina Nikolića, da vidimo video snimak i da izmerimo vreme. Biću potpuno spremna da se u ime predsedavajućih izvinim ako je došlo do neke greške. Zaista u ovom momentu nemam na osnovu čega to da učinim. Molim vas da se kao kolege razumemo, da nastavimo rad, vrlo su važni zakoni i mi ćemo ih sigurno donositi i još ćemo se dugo družiti koliko traje ovaj mandat. Gospodine Lapčeviću, ponovo ste se javili. Gospodin Tomislav Nikolić najpre.
Vi ste sada povredili član 104 - dostojanstvo Narodne skupštine. Vi ste rekli da ste uvidom u stenografske beleške utvrdili koliko je dugo govorio gospodin Kišmarton, ili vas nisam dobro shvatio, da vam je to bio drugi dokaz da je on iskoristio vreme. Taj drugi dokaz u beleškama nemate. Nemojte da nas obmanjujete. U beleškama se ne vodi vreme koliko je ko govorio, nego koliko je minuta pisao stenograf. Dakle, molim vas, preuzmite odgovornost. Izviniću vam se sutra. Neka to bude sankcija za nas, ako nisam u pravu. Ali, vi ne možete da prođete samo sa izvinjenjem i pravite blamažu od ove skupštine. Ako se dokaže da sam u pravu, verujem ljudima koji su sedeli ovde i gledali na sat kada je govorio gospodin Kišmarton i odvajali vreme da govori još jedanput, onda je najmanje što možete da uradite da se zahvalite na poverenju i da vi prepustite to nekom drugom. Ovo više nema smisla. Ovo više nema smisla šta radite. Od vas se sve to odbija kao od nekog zida. Ni jednu primedbu više ne prihvatate. Vi niste ona žena koja je izabrana za predsednika Skupštine. Potpuno ste se promenili.
Gospodine Nikoliću, meni je žao što ne zadovoljavam vaš ukus o tome kako treba da funkcioniše predsednik. U jednoj prilici sam vam već rekla - da ste vi bili duže predsednik, vrlo je verovatno da bih od vas nešto i naučila i da bih se možda i drugačije ponašala, ali je to trajalo jako kratko. Gospodin Dragan Šormaz ima reč.
Reći ću članove Poslovnika, da ne prođem lošije od gospodina Poturka, koji nije dobio opomenu, iako nije rekao član. Sada ste, po mom uverenju, da sam na njegovom mestu osetio bih se uvređenim, uvredili predsednika poslaničke grupe Napredne stranke. Sve vreme članovi 100, 104, 27; 27. najviše. Evo šta smo na kraju dobili. Šta je najveća žalost u svemu ovom za Narodnu skupštinu? Što je važniji RTS-u Tur de Frans, španske serije, a nas ćete pustiti posle 12, kako kažete, snimak razgovora o veoma važnim zakonima. Gledaće nas, ko? Vampiri možda u Srbiji? Raspravljalo se u subotu o zakonima iz oblasti prosvete. Noćas su išli snimci o zakonima iz oblasti zdravstva. I to je put ka EU? Noću? Da niko ne vidi? Da niko ne primeti da se zadužujemo? Primećuju građani, znaju i mnogo ćete kraće trajati od ovoga što ste rekli, mnogo kraće od celog mandata. Jesen, tu vam je kraj. Zna to i ministarka, kada bude morala da dođe sa rebalansom. Kakav crni kraj mandata? Računajte da ćete posle toga morati da izađete na ulicu, da ćete morati da odete na fakultet, a pogledajte šta radite od Narodne skupštine. Ovo što vam govorim, kako god vi to razumeli, ovo je dobronamerno. Pokušajte da shvatite da je Narodna skupština Narodna skupština i nemojte tako prema njoj da se ponašate. U ponoć će građani moći da gledaju o zaduživanju, u ponoć.
Zahvaljujem na dobronamernosti. Nema povrede Poslovnika. Gospodin Milan Lapčević, izvolite.
Niste mi odgovorili, u skladu sa članom 100, zašto niste dali reč onom poslaniku koji je tražio reč da govori o njemu u pet do šest, jer je obaveza po Poslovniku da mu date reč odmah po završetku izlaganja prethodnog govornika. Takođe ste pitali ministra da li želi da govori.
Gospodine Lapčeviću, ne možete ponovo postavljati isto pitanje. Ako nisam bila jasna, reći ću vam sve odgovore. Znam šta ste me pitali prošli put, nema potrebe ponovo. Dakle, gospodin ministar se opredelio da kada budemo raspravljali o amandmani, da onda uzme učešće u raspravi i da onda komentariše i amandmane i današnji naš rad, ono što smatra da treba, tako mi je rekao. On je to uradio pre nego li je neko od vas reklamirao povredu Poslovnika. Kao i svi drugi poslanici imam pravo da govorim i kada završim, onda dajem reč. Počela sam da otvaram sednicu u vreme kada se neko javio, otvorila sam je i čim sam je otvorila dala sam reč poslaniku koji je reklamirao povredu Poslovnika. To je zaista bilo tako. Zahvaljujem. Ako niste zadovoljni, u danu za glasanje hoćete li da se izjasni Skupština?
Mogu li da završim ono što sam počeo?
Ne možete završiti, jer govorite isto što ste govorili i malopre, a nemate pravo na to, odnosno bila bih već u obavezi sada da vam izreknem opomenu.
Nemate ni vi pravo da me prekidate kada nisam završio izjašnjavanje.
Nemate reč. Reč ima gospođa ministar Diana Dragutinović. Izvolite, gospođo Dragutinović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalaze tri predloga zakona: Predlog zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora između Republike Srbije, Evropske investicione banke i Narodne banke Srbije, Apeks zajam za mala i srednja preduzeća, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu, dodatno finansiranje projekata zdravstva, između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj i Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod "Alfa bank Srbija", Vojvođanske banke AD Novi Sad i Pireus banke AD Beograd. Finansijski ugovor između Republike Srbije, Evropske investicione banke i Narodne banke Srbije zaključen je 11. maja 2009. godine u Beogradu. Radi se o tzv. Apeks zajmu za mala i srednja preduzeća, i da vas podsetim, ovo nije prvi zajam koji Evropska investiciona banka daje Republici Srbiji: 16. jula 2002. godine odobren je prvi Apeks zajma i on je iznosio 20 miliona evra, u celini je iskorišćen; 11. juna 2004. godine odobren je drugi Apeks zajma za mala i srednja preduzeća, 45 miliona evra i u potpunosti je iskorišćen. Nikakve finansijske posledice po budžet Republike Srbije nije bilo kao rezultat korišćenja ova dva kredita. Novi Apeks zajam 3 iznosi 250 miliona evra i on je namenjen grubo za dve grupe korisnika. Prva grupa korisnika jesu mala i srednja preduzeća, a druga grupa korisnika jesu infrastrukturni projekti na lokalnom nivou. Čak 70% ovog zajma namenjeno je malim i srednjim preduzećima, preduzetnicima, pri čemu se pod terminom „mali i srednji“ podrazumevaju pravni akteri koji imaju manje od 250 zaposlenih. Inače, Evropska investiciona banka, kada odobrava ovakve zajmove, obično sufinansira projekte, znači deo se obezbeđuje iz plasmana banaka, deo iz kredita Evropske investicione banke. U ovoj slučaju i kada je ovaj kredit u pitanju, kao odgovor na svetsku finansijsku krizu, Evropska investiciona banka je odstupila od svoje prakse. Ona finansira sa 100%, dakle projekat u celini. Koji su finansijski uslovi kredita? Radi se o dugoročnim sredstvima gde rok otplate zavisi od namene kredita. Postoje grubo tri vrste namena – za kupovinu opreme, za finansiranje malih i srednjih preduzeća, za finansiranje infrastrukturnih projekata na lokalnom nivou, tako da period otplate zavisi od namene i kreće se između 7 i 15 godina, a period mirovanja između dve i pet godina. Period povlačenja: kredit se povlači u najviše 50 tranši; najmanji iznos tranše je pet miliona, pet puta 50 – 250. Uslovi pod kojima se odobrava ovaj kredit, znači, radi se o veoma povoljnom kreditu, odgovara šestomesečnom juriboru, plus minus određeni raspon, u ovom trenutku to je minus, pristupna naknada se ne plaća. Kao što sam rekla, već su odobrena dva kredita. Finansijskih posledica po budžet Republike Srbije nije bilo, tako će biti i sa ovim. Sledeći Predlog zakona jeste Zakon o potvrđivanju Sporazuma o zajmu, dodatno finansiranje projekata zdravstva, između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Radi se o kreditu koji dobija zdravstvo pod vrlo povoljnim IDA uslovima. Opet bih da podsetim da se ne radi o prvom IDA zajmu za zdravstvo, da je postojao i prvi IDA kredit i da je taj prvi IDA kredit odobren mislim negde 2003. godine, da je iznosio oko 15 miliona specijalnih prava vučenja, što iznosi otprilike 16 miliona evra. Ovaj projekat doprineo je ostvarenju sledećih ciljeva u zdravstvu – uspostavljanje standarda za planiranje u sistemu pružanja zdravstvene zaštite, sanacija četiri bolnice u Kraljevu, Valjevu, Vranju i Zrenjaninu, unapređenje institucionalnih i kadrovskih kapaciteta Ministarstva zdravlja i Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, uspostavljanje organa za izdavanje dozvola zdravstvenim radnicima i organa za akreditaciju lica i ustanova koja pružaju zdravstvene usluge i uvođenje i razvoj informacionog sistema u zdravstvenim ustanovama. Tokom sprovođenja ovog projekta ukazala se potreba za obezbeđenjem dodatnih sredstava i tako je došlo do toga da nastane novi sporazum o zajmu, koji je potpisan 14. aprila 2009. godine, u iznosu od 10 i po miliona dinara. Sredstva ovog zajma, pod najpovoljnijim mogućim uslovima, po IDA uslovima, biće iskorišćena za povezivanje oko 400 zdravstvenih ustanova, informaciono povezivanje, za povećanje kapaciteta zdravstvenih ustanova, za praćenje, vrednovanje i kvalitetnije definisanje dijagnostičkih grupa, uspostavljanje odeljenja za analizu uspešnosti u okviru Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, za nastavak procesa akreditacije lica i ustanova koja pružaju zdravstvene usluge i za uspostavljanje kriterijuma za ocenjivanje učinka lica koja obavljaju poslove upravljanja i organizovanja posla u zdravstvenim ustanovama. Podsećam da je kamatna stopa šestomesečni lajbor uvećan za varijabilnu kamatnu maržu, koja može biti plus ili minus, u ovom trenutku je minus 0,05. Pristupna naknada iznosi svega 0,25%. Period trajanja zajma 17 godina, uključujući pet godina mirovanja. Treći Predlog zakona koji se nalazi ispred vas, jeste zakon o zaduživanju Republike Srbije kod „Alfa bank Srbija“ A.D, „Vojvođanske banke“ Novi Sad i „Pireus banke“. Već usvajanjem budžeta za 2009. godinu, kao i rebalansa budžeta, pretpostavljeno je da će da će Republika Srbija, kao i čitava konsolidovana država, ostvariti deficit i da će se deo deficita, kao i refinansiranje postojećih obaveza, između ostalog, pokrivati i zaduživanjem, odnosno iz kredita. Republika Srbija, radi obezbeđenja dnevne likvidnosti, zadužiće se u ukupnom iznosu od 90 miliona evra radi finansiranja budžetskog deficita. Radi se o tzv. dugoročnom kreditu i to od „Alfa banke“ 30 miliona evra, od „Vojvođanske banke“ 20 miliona evra i od „Pireus banke“ 40 miliona evra. Koji su uslovi pod kojima se budžet Republike Srbije zadužuje za finansiranje svojih redovnih obaveza? Radi se o kreditu dugoročnom, pet godina, godinu dana mirovanja, kamatna stopa jednaka je zbiru jednomesečne referentne kamatne stope, juribor, i fiksne kamatne marže od 4,75. Troškovi obrade i puštanje kredita u tečaj su u visini od 1% od iznosa kredita, period otplate 60 meseci, uključujući period mirovanja od 12 meseci, polugodišnja je otplata. Zajmoprimac, dakle budžet Republike Srbije, u svakom trenutku može prevremeno vratiti ovaj kredit. Ovo su veoma važni zakoni, pre svega, Apeks kredit obezbeđuje priliv kapitala upravo u trenutku kada je kapital retkost. Takođe, obezbeđuju normalno funkcionisanje države, a da se pri tom ne ugrozi zatečeni nivo prava, plate, penzije i socijalna davanja, kao ni prioritetni investicioni infrastrukturni projekti. Zato molim narodne poslanike da u danu za glasanje glasaju za ove zakone.
Zahvaljujem, gospođo ministar. Dozvolite da vas obavestim da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju narodni poslanik Milan Nikolić, poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Miloš Radulović, poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica, gospođa Jorgovanka Tabaković, poslaničku grupu NS, Dejan Mirović, poslaničku grupu SRS. Da li izvestioci Zakonodavnog odbora, gospodin Vlatko Ratković, i Odbora za finansije, gospođa Branka Ljiljak, žele reč? Ne. Da li predstavnici odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? Gospođa Jorgovanka Tabaković, izvolite.
U ime poslaničkog kluba Napred Srbijo ovlašćena sam da govorim o uobičajenim tačkama dnevnog reda, koje se jednom rečju mogu nazvati zaduženja. Biće mi posebno zadovoljstvo, gospođo predsedniče, da vam pokažem da sam za ovu tačku izuzetno spremna i o njoj mogu da govorim i večeras, mogla sam da govorim i sutra, da ste uvažili vreme koje je ova poslanička grupa imala da govori po prethodnoj tački dnevnog reda, ali to će biti predmet neke druge rasprave. U prvom navratu sam odabrala da govorim o kreditu koji je Republika Srbija uzima, kako nam je navedeno u dnevnom redu, za pokriće budžetskog deficita od „Alpha bank“, „Vojvođanske banke“ i „Pireus bank“ Beograd. Kao prvo, gospođo ministre, želim da postavim pitanje – da li od 3. aprila, od kada je doneta odluka Vlade o ovome, pa do 10. jula, kada ste nam dostavili po principu povlačenja prethodnog dnevnog reda po hitnom postupku, što je vaše ovlašćenje, i dopune tačkom 24, došlo do razlike u nameni za kredit od 90 miliona? To pitanje postavljam iz razloga što su sužene namene u odnosu na informaciju o potrebi zaduživanja jer u obrazloženju, kako ste dostavili, piše da je 3. aprila Vlada prihvatila informaciju o potrebi zaduživanja Republike Srbije radi finansiranja budžetskog deficita i refinansiranja duga Republike Srbije. Koliko god puta da ste naveli postupak i sve radnje vezane za ovaj kredit, nijednog trenutka niste naveli da je to samo budžetski deficit, već da je to i refinansiranje duga. Pošto novac nije namenjen ni za koje druge namene, nego za ove koje su ovde navedene, i amandman sam poslala u ime poslaničke grupe gde tražim da ono što navodite u obrazloženju bude dato i u osnovi ovog zakona. Želim da postavim još jedno pitanje – tako mnogo zaduživanja sa međunarodnim institucijama, ali princip preciznosti definisanja obaveza onoga ko traži kredit i onoga ko kredit daje u ovoj odluci koju ste nam dostavili nema. Pa evo, građani Srbije, u koliko god sati da gledaju ovaj, mislim u ovom dnevnom redu najvažniji sadržaj, znači kredit od 90 miliona evra će biti uzet za budžetski deficit pod sledećim uslovima. Kamatna stopa je jednaka zbiru jednomesečne referentne kamatne stope za zaduživanje u evrima, euroribor, i fiksne kamatne marže. Period otplate je 60 meseci,poček 12 meseci, a otplata rate je šestomesečna. Da li to podrazumeva, pa mislite da nije trebalo napisati, da se i kamata plaća šestomesečno? To iz ovog predloga ne mogu da vidim, ali ono čega ima razloga da se bojim jeste da ćete jednomesečnu referentnu kamatnu stopu imati kao obračunatu i da će banke od kojih uzimate kredit imati pravo da jednomesečni obračun pripisuju do onog šestog meseca i da rade kamatu na kamatu, jer je to, u prirodi stvari, način obračuna kako banke rade, što će poskupeti troškove kredita koje uzimamo. Ne bih bila član poslaničkog kluba Napred Srbijo da za ovu dilemu imamo i predloženo rešenje. To je rešenje je da se u ovom članu doda tačka 2) i da se ova, na jednomesečnom nivou određena kamata, tako obračunava i plaća, s obzirom na to da su prilivi u budžet, iz kojeg će se ovaj kredit vraćati i plaćati njegovi troškovi, takođe puni na mesečnom nivou nekih obaveza koje građani i privreda imaju prema budžetu. Ono što nisam mogla da dokučim iz obrazloženja koje ste nam dostavili, jeste da li su samo ove tri banke dostavile svoje predloge za kredit, jer se kaže da je tokom sprovođenja postupka javne nabavke utvrđeno da sutri poslovne banke koje se učestvovale u postupku podnele istovetnu ponudu koja je ocenjena kao najpovoljnija. Ako su tri banke podnele, da li to znači da su samo tri, i ako su istovetne, kako je mogla biti najpovoljnija? Znači, preciznost, da bih mogla, ne zato što ne razumem, nego što nije jasno napisano koliko je banaka konkurisalo odnosno podnelo ponude, da bi mogli da vidimo da li je ovo opredeljenje urađeno onako kako ste nam ovde i definisali. Znači, država Srbija za svoj budžetski deficit lepo konkuriše građanima i privredi na tržištu kredita, umesto da se građani zadužuju kreditima, umesto da se privreda zadužuje kreditima, zadužuje se država. To, s jedne strane, kao povećana tražnja za kreditima održiva visoku cenu kamata, jer znamo osnovnu postavku tražnje, a potražnja raste, cena neke robe se održava na postojećem nivou, pa ne bih rekla da je ovakav način pokrića budžetskih troškova nešto čime možete da se ponosite ni vi, niti mi da opravdamo, ni građani mogu time zadovoljni. Iznad svega molim da ovo što govorim ne shvatite nijednog trenutka lično, jer u usvojenom zakonu o budžetskom sistemu vi ste ministar koji je nadležan za izvršavanje budžeta i samo je u vama personifikovan postupak zaduženja, odnosno odbrane ovog zakona pred narodnim poslanicima, ali najmanje vas lično smatram odgovornim za to što je došlo do ovakvog i ovolikog budžetskog deficita koji se danas mora pokriti kreditiranjem od komercijalnih banaka. Gospođo ministre, da li mislite da je naša država zaista tako nesolidan korisnik kredita, pa da je morala ovako skupo da plaća pristupnu naknadu? U isto vreme kada dobijamo kredit iz inostranstva, maločas ste o njemu govorili, pristupna naknada je 0,25%, a kreditni rejting nam nije visok, politički rizik je visok, rizici ulaganja su takođe visoki kod nas kao države, uslovi ulaganja nisu baš sjajni, pre svega zbog nesigurne regulative, jer evo, dan i noć radimo, i ne brinite za naše ni psihičko ni fizičko zdravlje, ni raspoloženje, gospođo predsedniče, odlično to radimo, izdržavamo, povišen ton je odraz temperamenta i energije koje usmeravamo u ovo, a ni na koji način ljutnje, besa ili nervoze. Znači, izdržavamo da ovakvu regulativu i u ovakvoj dinamici realizujemo kako nam namećete zadatke, ali zaista ne mislimo da je u redu da ovako krupne stvari prođu bez neodobravanja i čuđenja javnosti, a uverena sam da ću je, informacijama koje ću nadalje izneti, zaista suočiti sa nezamislivom odgovornošću Vlade po pitanju ovih zaduživanja. Biće najzanimljivije da se kao jedna od poslovnih banaka od koje Vlada Republike Srbije uzima kredit pojavljuje „Alpha bank“-a, kod koje je jedno preduzeće koje nije javno, nego je osnovano kao deoničko društvo sa neograničenom odgovornošću, a obavlja jedan monopolski posao koji se zove kontrola leta, ogromne prihode stvara, nezakonito se registruje i nezakonito drži priličan novac kod „Alpha bank“-e, kod koje uzimamo kredit. Ali, pođimo redom. Pokrivamo budžetski deficit. Šta je budžetski deficit? Razlika umanjenih prihoda i istih rashoda koji se finansiraju, kako bi, nego povećanjem javnog duga i zaduživanjem iz inostranstva ili u zemlji. Na svakoj ću sednici, od sada ubuduće ponavljati reč da je zaduživanje radi investiranja jedino dopustivo svakoj zemlji, nama posebno. Na svakoj od sledećih sednica neću propustiti a da ne pomenem da treba da privlačimo samo produktivne investicije, ne investicije u akvizicije, kupovinu, u akcije iz privatizacije, već pre svega privlačenje produktivnih investicija i zato stabilna regulativa i očekivani uslovi treba da budu ono za šta ćemo se boriti svi zajedno, mi kao zakonodavno telo, vi kao izvršni organ. Svi znamo da se povećanjem deficita ne rešava ključni problem, ali se uvećava javni dug. U Memorandumu je Vlada eksplicitno navela da postoje dve opcije kojima se ovaj deficit može smanjiti, odnosno kako možemo, s jedne strane, da povećamo budžetske prihode, neko je predlagao povećanje PDV-a, a neki hrabriji i sebičniji kažem, i oni koji manje znaju ekonomiju, predlagali su smanjenje zarada. Guverner je prednjačio u smanjenju zarada. Odlično znamo da je smanjenje plata smanjenje tražnje i da može da smanji platu onaj ko deo plate daje na luksuz, a onaj ko od plate kupuje hranu, šta mu dalje smanjivati? Kao Vlada u tom dokumentu niste naveli druge opcije, ali je zato guverner eksplicitno predložio uštede u penzijama, obrazovanju, zdravstvu i drugim javnim sektorima. Volela bih da je pod uslugama u obrazovanju smatrao uštede na zloupotrebi instituta javnih nabavki. Ne, oni uglavnom misle na smanjenje broja zaposlenih i plate. On samo brine da li će taj efekat ušteda, zbog smanjenja deficita zbog kojeg uzimamo kredit, dati efekat za šest ili 12 meseci. Međutim, odlično znate, kao i ja i svi upućeni građani, da se nijedna država u ovoj krizi ne usuđuje da preduzme korake koji utiču na smanjenu tražnju. To samo guverner predlaže, jer ako svakog meseca koji nastavljamo u ovakvom makroekonomskom okruženju značajno povećava javni dug, a samo na ovoj sednici je to 250 miliona evra Apeks, za koji je garant ta Narodna banka kao agent, koja inače nema nikakve veze sa Vladom kada joj se smanjuje plata, pa će na Ustavnom sudu guverner da tuži. Preko 10 miliona je projekat za zdravstvo, zaduživanje, i 90 miliona evra za pokriće deficita, projekti o kojima govorim samo na ovoj sednici. To stalno uvećanje javnog duga, koji se pojavljuje kao razlika između nesmanjenih rashoda, za šta niste vi kao ministar finansija prvi, ne i jedini, mnogo je drugih krivaca, tražite da se poveća na ovaj način. Da li neko od vas postavlja pitanje - da li je bitno samo da pričamo o veličini deficita ili ćemo govoriti i o strukturi tog deficita? Odlično znaju svi građani da je najvažnija struktura tog deficita, jer da je manjak u budžetu nastao zbog neke velike investicije koja će nam dovesti produktivne strane investicije i da je deficit u budžetu rezultat nekog infrastrukturnog projekta koji gradimo, niko ne bi postavio pitanje. Ali, ovaj deficit je rezultat potrošnje i neodricanja od zatečenih privilegija velikog broja, ne samo ministara, nego i svih onih organa uprave, organa u sastavu regulatornih tela, agencije i ne znam koje sve već forme nisu osnovane, do kontrole leta i Agencije za kontrolu leta, koje su na čudan način registrovane i osnovane i samo na zadnjem zasedanju u ovih 24 nova zakona opet imamo nove uprave za socijalno stanovanje, nove agencije, fondove za upravljanje, jer to jesu potrošači i ona gola potrošnja zbog koje se zadužujemo. Zadužujemo se na način da dvostruko sebe i buduće generacije uvaljujemo u živo blato iz kojeg ćemo se teško izvući. Postojeći deficit je rezultat potrošnje. Nema nekog budućeg prihoda. Zaduživanje inostranim i domaćim kreditima je opet rezervisanje za vraćanje rata i kamata, odnosno troškova po tim kreditima. Šta je alternativa? Postoji. Večeras ću vam navesti samo tri. Država nije morala da se zaduži sa 90 miliona da je samo iskoristila mogućnosti da preusmeri sa Narodne banke prihod od izdavanja dokumenata, ličnih karata i pasoša, i da je naplatila javne prihode koje u njeno ime naplaćuje, a bez njenog znanja troši Agencija za kontrolu leta i Direktorat civilnog vazduhoplovstva. Počeću od ličnih isprava. Naplata obrazaca za lične karte i pasoše je vrlo izdašan potencijal za izvor prihoda za ovaj naš posrnuli budžet. Verujem da veliki broj građana ne zna da cenu zakonom određuje MUP za naplatu dokumenata, ali da te troškove naplaćuje NBS. Možda je to jedan od razloga zašto se Mlađanu Dinkiću žuri da ugasi "Kurir", jer smo samo u tom listu mogli pročitati aferu o nezakonitom dodeljivanju poslova sa štampanjem pasoša, koji su ovde predmet alternative novca koji bi mogao ići u budžet, a ne ide. Obrazac lične karte košta 913 dinara i to se uplaćuje direktno NBS. Cena ovog obrasca je krajnje problematična, jer znalci iz ove materije kažu da direktni troškovi ovog obrasca ne koštaju više od 20% cene od 913 dinara. Samo ako znate da je u pitanju oko 7 miliona komada obrazaca za zamenu u par godina, ličnih karata, očigledno je da je reč o cifri od blizu 70 miliona evra. Da, da, velike i neumoljive brojke. Po jednom obrascu je 913 dinara. Jasno je da štampanje i način kako se sada radi i naplaćuju ti obrasci ide u najvećoj meri van zemlje. Podaci o tome nikome nisu poznati, ali bih molila da MUP dobije da ovaj posao radi i da usput proveri cene. Obrazac za pasoš, na primer, košta 2.000 dinara. Ima ih dva miliona komada za zamenu po proceni, a do sada je oko 750.000, što je izvor iz MUP-a, već zamenjeno. Cena je kao realna teško prihvatljiva, tako da neko debelo zarađuje, rekao bi narod. Kada znate, recimo, da se za preko 4.000 dinara može kupiti manji televizor, a da je to sa plaćenom trgovačkom maržom, PDV-om, carinom, transportom i ostalim zavisnim troškovima, uporedite da li taj dokument može toliko da košta. Umesto slanja novca za koji sam vam rekla da iznosi samo za lične karte u par godina oko 70 miliona evra, zamislite koliko bi moglo u budžet da se slije. Zamislite još jednu strašniju činjenicu, da neko ko prima platu 100 evra, a ima punoletno dete koje ne može da pošalje u srednju školu bez lične karte, treba da plati blizu 2.000 dinara za izdavanje lične karte, ako još usput plati obrazac izvoda rođenih i državljanstva, vi vidite koliko to znači. Nastaviću u diskusiji.
Govorili ste 19 minuta i 25 sekundi. Gospodin Milan Nikolić ima reč.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas razgovaramo o veoma važnim ekonomskim zakonima. Zbog vremena ne želim da ih ponavljam. Radi se o kreditu za razvoj malih i srednjih preduzeća od 250 miliona, odnosno 70% tog iznosa za mala i srednja preduzeća, o daljem razvoju zdravstva, pored centara u Vranju, Zrenjaninu, Kraljevu i Valjevu, i o pokriću budžetskog deficita. SPS i JS, i pored drugačijih tonova, glasaće za sva tri zakona i posebno pozdravljamo aneks o razvoju malog biznisa pre svega. Pred sobom držim knjigu "Mala preduzeća velika šansa" koju je napisao ugledni privrednik gospodin Tomić još 1994. godine. Da je bilo sluha ondašnjih makroekonomski odgovornih ljudi i Vlade Republike Srbije, verovatno bi ekonomski problemi ove zemlje danas 2009. godine bili drugačiji nego što su sada. Kamo sreće da umesto ovih 250 miliona pod ovakvim uslovima, kao što je dužina vraćanja, trajanje grejs perioda i iznos kamate, ova sredstva budu nekoliko puta veća, jer struktura naše privrede u odnosu na strukturu privrede u okruženju je veoma nepovoljna. Male firme u Japanu, Koreji, Nemačkoj, Italiji itd. se kreću između 95 i 98%. Kod nas jedva da sada dostižu 60%, a broj uposlenih u tim malim preduzećima je negde iznad 60%. Hiljade proizvoda i u ovako krhkoj srpskoj privredi se nepotrebno uvoze i daju sredstva koja nam nedostaju, umesto da zaposlimo naše ljude i u isto vreme obezbeđujemo profit i neophodne repromaterijale za onu proizvodnju koja radi. Zbog toga mislim da, pored opredeljenja Vlade da ide u razvoj tog malog small biznisa, kako ga zovu, treba da se napravi dublja, jača i organizovanija nacionalna strategija da se broj malih preduzeća poveća, kako bi tržišne viškove – pre svega u poljoprivredi, koji nestaju na poljima, u voćarstvu, povrtarstvu, a i ostale žitarice – mogle da prerade, dorade, prodaju, izvezu i veliki broj nezaposlenih radnika zaposle upravo na tom planu. U isto vreme, razvoj malih preduzeća je veoma nesiguran ukoliko se ne povežu sa velikim sistemima. Tako da je povezivanje malog biznisa sa velikim sistemima koji neposredno, bez obrade tržišta marketinga i mnogih drugih detalja, rade za velike i obezbeđuju da mogu te prve godine rađanja da prežive, dve ili tri, i upravo ovaj grejs period im omogućuje da mogu ekonomski da postanu jaki i da mogu da vrše otplatu obaveza po kreditima koje će preuzeti. U ovom pravcu i na ovakav način treba nastaviti sa obezbeđivanjem kapitala i razvojem malih preduzeća, a preduzetnike, ne kroz raznorazne agencije itd, edukovati kroz komorski sistem i kroz uspostavljanje veza sa velikim sistemima i omogućiti da ova zemlja bude u redu srednje razvijenih zemalja upravo preko tih malih preduzeća. Moram da kažem, najveće svetske ekonomije su upravo zasnivale svoj razvoj na malim preduzećima. Što se tiče ovog drugog kredita u iznosu od deset i po miliona mislim da je posao koji je započet dobar. Informaciona tehnologija u zdravstvu je veoma potrebna. Uslovi pod kojima se taj kredit obezbeđuje je povoljan. Bez obzira na probleme u kojima se nalazimo, mislim da je dobro da se taj posao do kraja završi. Što se tiče pokrića deficita u budžetu, a verovatno postoje različite forme, opredeljenje Vlade je da se i na ovaj način prevaziđu problemi, pre svega proizišli iz ekonomske krize, da imamo taj grejs period od godinu dana i vraćanja na pet godina. Mislim da je i to jedan od načina i bolji nego da se ne isplaćuju lični dohoci mnogim budžetskim korisnicima i od čega možemo da imamo veće posledice nego što je način na koji se sada opredeljuje Vlada. Ponavljam još jednom, zaduživanje je opasno. Treba biti veoma oprezan, ali ako je zaduživanje u proizvodne svrhe, ako je zaduživanje u razvoj malih preduzeća, ako je zaduživanje u infrastrukturnim delatnostima, džaba nam Đavolja varoš ako nema puta do njega, onda mislim da je to u redu, a pogotovo ako se koriste ovakva sredstva kakva u ovom trenutku imamo. Još jednom ponavljam, SPS-JS će u danuza glasanje podržati ova tri zakonska projekta.
Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Gospođo predsedniče, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pre svega, poslanička grupa DSS ima velike primedbe na način na koji ste završili sednicu u kojoj se raspravljalo o vrlo važnoj temi. I upravo trčanje gospodina Čiplića, koji je istrčao iz sale, gospođa ministar Dragutinović je utrčala u salu, sva zadihana, da bistena vreme počeli sednicu pre 18.00 sati, pokazuje kakav vi mentalni sklop u suštini imate. Samo se pitam kako trčite tek za novce? Ono što sve nas ovde brine, to je odnos vas, vladajuće većine, prema građanima Srbije. Dovodite celu Srbiju u medijski mrak, da ne zna šta se dešava ovde u Skupštini, slobodno i ugasite ovo svetlo, jer neprimereno je šta vi činite. Garantujete javnost u informisanju, garantujete javnost u toku vođenja sednice, ali očigledno je da ili su Armstrong ili Kontador, učesnici trke Tur de Frans, Srbi, to postavljam kao pitanje, ili učestvuje neka ekipa iz Srbije na Tur de Fransu. Koliko je meni poznato nijedan Srbin ne učestvuje na trci Tur de Frans, ali to vas ne interesuje. Vi, gospođo Dejanović, dozvolili ste da se vrše direktni prenosi Tur de Fransa, zatim odbojke, pa "Flamingosa", i to sve na teret građana Srbije, koji uredno izmiruju obaveze za RTV pretplatu za Nacionalni servis. To stvarno nema smisla. Dobro jutro, gospođo, ministar. Prinuđen sam tako da kažem, jer ovo što sada izgovaram verovatno će ići negde u tri ili četiri sata ujutro. Drago mi je što je tako, jer ipak verujem da oni jadni poljoprivrednici koji ustaju rano dok piju kafu moći će da pogledaju i da čuju šta mi pričamo ovde. Vi ste, gospođo ministar ovde rekli da su krediti o kojima razgovaramo izuzetno povoljni. Vi, u kakvom ste stanju, za vas su svi krediti povoljni. Da biste opstali na vlasti, uzimate kredite po cenu svega i svačega, zadužujete se, a u narodu kod nas važi jedna dobra izreka - domaćini vode računa i retko se zadužuju. Mi ovde imamo set o tri kredita. Prvi kredit se odnosi na zakon o utvrđivanju finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke i Narodne banke Srbije, Apeks zajam za mala i srednja preduzeća u iznosu od 250 miliona evra. To je za projekte finansiranja malih i srednjih preduzeća, u minimalnom iznosu 80% od kredita, sa rokom otplate od 12 godina, uključujući period počeka od četiri godine. Za kupovinu opreme na lizing, podvlačim to "na lizing", jer je to verovatno od nekog već određenog dobavljača, sa rokom otplate do sedam godina, uključujući period počeka od dve godine. Za finansiranje infrastrukturnih projekata, koji se realizuju od strane lokalne samouprave, za kupovinu nepokretnosti i ponovo na lizing, rok za otplatu iznosi 15 godina, uključujući period počeka od pet godina. Ali ono što mene brine, to je upravo ono što je gospodin Petković rekao pre par dana ovde o jednom dopisu koji je iz centrale poslat svim odborima DS u Srbiji - da hitno urade i dostave određene projekte u centralu, da bi aplicirali za ova sredstva. To ste radili i 2001. i 2002. godine, kada ste imali kampanju "Srbija na dobrom putu", jer ste tada isključivo davali kredite po bratskoj i stranačkoj pripadnosti, a ne po onome što je pre svega interes građana. Drugi kredit je sporazum o zajmu, dodatno finansiranje projekta zdravstva između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj, u iznosu od 10,5 miliona evra, za obezbeđenje robe, konsultantskih usluga i obuke neophodne za razvoj informatičke tehnologije za integralno upravljanje u zdravstvu. Taj kredit se pre svega odnosi na to da se ima bolji uvid u izmirivanje obaveza korisnika zdravstvenih usluga. Srbiji i srpskog zdravstvu, gospođo ministar, pre svega je potrebna savremena oprema za lečenje bolesnika i humani uslov za njihov smeštaj, a tek onda informaciona tehnologija vezana za njihovu evidenciju i plaćanje zdravstvenih usluga. Nigde ovde u ovom ugovoru o zajmu nisam našao da se navode zdravstvene ustanove koje ste vi naveli - nisam našao ni Vranje, ni Valjevo, ni Kraljevo. Pomenuto je, u ugovoru ih nema, možda nekim aneksom, ali aneksa nema ovde uz ovaj predlog zakona o zajmu. Treći kredit o zaduživanju kod Alfa banke na iznos od 30.000.000 evra, o zaduživanju kod Vojvođanske banke na iznos od 20.000.000 evra i o zaduživanju kod Pireus banke u iznosu od 40.000.000 evra, što sve u svemu, za punjenje, odnosno za smanjivanje budžetskog deficita, iznosi od 90.000.000 evra. Ukupan iznos svih ovih kredita o kojima danas raspravljamo je 360,5 miliona evra. Gospođo ministar, u zadnjih mesec i po dana mi smo se ovde zadužili na 968 miliona evra - 170.000.000 za puteve, plus 60.000.000, 388.000.000 za Koridor 10 i plus ovih 360,5 miliona evra, i pitanje je šta će da nas sačeka kada se vratimo sa godišnjeg odmora, ako ga uopšte imamo, jer krenuli ste u sednice koje traju danonoćno, odnosno traju do jutra. Verovatno ćemo imati još neku sednicu, jer trebaće vam još novca - da po hitnom postupku dođemo ovde i razmatramo. Pretpostavljam da će sledeća tranša da bude milijardu evra, a možda i dve, kao što kaže moj kolega Obradović. Međutim, ono što gospođo ministar sve nas brine, i poslanici DSS su to već kada smo govorili o budžetskom sistemu vama skretali pažnju, to je upravo što ste pre svega nesposobni, jer ne poštujete rokove. Budžet za 2009. godinu, podsetiću vas, bili ste u obavezi da nam ga dostavite 1. novembra, a dostavili ste ga tek 8. decembra, da bismo ga usvojili zadnjeg dana decembra u 2008. godini. Završni račun, zakona nalaže 1.07. naredne godine, a dostavili ste ga tek 6.07. Revizije nema, niti ste spremni da se upustite u reviziju, da znamo tačno gde ste trošili pare i šta ste radili. Memorandum treba da prati svaki rebalans budžeta, kao i usvajanje budžeta - nije ga bilo i plašimo se uopšte da li vi imate strategiju i da li uopšte znate šta radite. Nesposobni ste. Upozorili smo vas još u oktobru na ekonomsku krizu, pad proizvodnje, na rast kursa, unutrašnju nelikvidnost, pritisak na devize, predložili smo zakon o depozitu, da se poveća garantovani depozit na 20.000 evra. Vaš cenjeni stručnjak, državni sekretar, gospodin Ilić, a imate ih još takvih državnih sekretara koji svojim radom ne pokazuju sposobnost, jer ih verovatno birate po stranačkoj pripadnosti ili ne znam, pri čemu su vam možda simpatični, rekao je onda - da mi širimo defetizam i širimo paniku među građane Srbije. Posledica takve neblagovremene reakcije bila je da se iz banaka izvukla preko milijarda evra devizne štednje i to dan-danas bankarski sistem trpi. Nesposobni ste, jer ste vršili nerealnu procenu budžeta - u oktobru je bilo šest posto rast bruto društvenog proizvoda, kada smo usvajali budžet u decembru projektovali ste 3,5% rasta bruto društvenog proizvoda, kada smo rebalans vršili u aprilu rekli ste da očekujete da bude na nivou prošlogodišnjeg rasta bruto društvenog proizvoda. Očekujemo i novirebalans budžeta, verovatno u septembru ili oktobru. Plašim se da Hari Poter ništa neće moći da uradi, pa ćemo morati onda da dođemo 15. avgusta ovde da usvajamo rebalans budžeta. Projektovali ste budžetski deficit prvo bili 40 milijardi, pa 70 milijardi rebalansom, a sada ekonomski stručnjaci kažu - budžetski deficit će da bude oko 140 milijardi dinara. To su cifre koje su strahovite i zabrinjavajuće za sve građane Srbije. Sa kreditima to nećete moći da pokrijete. Izmislite neku novu hemiju da biste sve to završili. Gospođo ministar, koliko je Vlada nesposobna, to kažu i stručnjaci. Kažu - da vi nemate nikakvu viziju. Navešću samo jedan primer, jedna izjava jednog ministra, koji treba da zna kakvo je stanje u trgovini, pogotovu što ovde govorimo o malim i srednjim preduzećima i trgovinskim radnjama, koje u suštini treba da budu najvitalniji deo privrede Srbije i da na tome, pored poljoprivrede, baziramo boljitak za građane i stabilniji ekonomski sistem zemlje. Gospodin Milosavljević je 19. jula u "Večernjim novostima" izjavio da u Srbiji postoji 105.000 trgovinskih radnji. Prema zvaničnim podacima, u "Presu" od 13. jula je izašlo - da na teritoriji Srbije postoji 15.419 trgovinskih radnji. Znači, gospodin ministar je promašio za 90.000 radnji. Da li on tu misli na neke radnje ''ovako'', šta, o čemu on to priča? Inače, da vas podsetim, za prvih šest meseci ugašeno je 1.414 trgovinskih radnji, to je vama dobro poznato. Ponavljam, to je najvitalniji deo srpske privrede. Posledica toga je pad kupovne moći, dominantan položaj monopoliste, neizmirivanje obaveza prema dobavljačima, sa valutama plaćanja od preko 200 dana. Mali moraju da plaćaju velikima, odnosno monopolistima ili avansno ili u roku od sedam dana. Monopolisti, a vi ništa niste učinili do sada da razbijete te monopoliste, plaćaju posle 200 dana. Posledica toga su skupi krediti, kamate koje idu i do 30%. Banke i monopolisti su najveći profiteri. Banke su imale, kao što znate, prošle godine dobit od 34 milijarde dinara, sa 32 hiljade zaposlenih, a privreda je imala 47 milijardi gubitka, sa milion i osamsto hiljada zaposlenih. Posledica je pad proizvodnje od 18,1%, pad izvoza za 24%, pad uvoza za 27%. Od 112 hiljada preduzeća, preko 60 hiljada je u blokadi. U njima radi oko 200 hiljada radnika, ne primaju plate, poslodavci ne plaćaju doprinose, a obećali ste 200 hiljada novih radnih mesta. Trideset hiljada firmi je ugašeno, 60 hiljada ljudi je ostalo bez posla, i to su činjenice koje vi krijete od javnosti i verovatno zbog toga i nema direktnog prenosa. O penzijama i platama da ne pričamo. Procena je da ćemo, oni koji budu živi, a pitanje je ko će da preživi sve ovo što vi radite, tek 2011. godine da osetimo neki boljitak i da će tek 2011. godine da se povećaju plate i penzije. Spoljni dug privrednih subjekata i države je bio krajem marta 21,4 milijarde evra. Tu je i dug privrednih subjekata i države, ali mi ne smemo da odvojimo privredne subjekte od države. To je sistem spojenih sudova. Znači, ne posluju li dobro privredni subjekti, nema ni punjenja budžeta. Da budemo jasni, zato ste i uzeli kredite od MMF, da biste smanjili pritisak na devizne rezerve, da biste omogućili monopolistima i privrednicima koji imaju obaveze u inostranstvu da bi izmirivali obaveze, jer ste imali strahovit skok i na taj način ste zaustavili skok deviznog kursa od 75 na 95. Privredi dospevaju ove godine obaveze od 4,5 milijarde. Kako ćete to da izmirite? Procena je da će spoljni dug do kraja godine dostići iznos od 27 milijardi ili 90% BDP. Mi često vidimo, pa kažemo da spadamo u red manje zaduženih zemalja. Ali, jedno je razlika između Japana, koji ima toliki spoljni dug, jer proizvodi i izvozi, i Amerikanaca, koji su uvek imali veliki spoljni dug, ali su to balansirali izvozom. Međutim, ne vidim šta ćemo mi da izvozimo. Uništili ste poljoprivredu, uništili ste mala i srednja preduzeća, uništili ste trgovinske radnje, sve ono što je moglo da privređuje ste uništili i pravite virtuelnu Srbiju, da nešto rade, a ništa ne rade. Inflacija je 9% za prvih šest meseci. Dozvolili ste da one cene koje se kontrolišu porastu za 14%, koje su pod direktnom kontrolom države, to znači komunalne usluge. Na kraju, gospođo Dragutinović, da vas pitam, šta ćemo danas i šta ćemo sutra? Šta će da rade vaša deca, deca svih ovih ljudi ovde koji sede u Skupštini i koji dobro misle ovoj državi? Očigledno smo se podelili na one koji dobro misle i na one koji loše misle. Mislim da je najbolje da danas vi i Vlada podnesete ostavku, a da sutra već zakažete izbore na kojima će da pobede oni koji izađu sa programom oporavka Srbije, jer ga vi nemate i to je mišljenje kompletne stručne javnosti. Za građane Srbije, na kraju, najbolje je da što pre odete.
Reč ima gospodin Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mene je sramota ovih dana da siđem u salu. I evo, uzdržavao sam se da ne siđem, ali sada je prekipelo i sišao sam, da samo vam kažem u lice, vama gospođo Slavice Đukić-Dejanović se obraćam, bio bi red da saslušate, ali ne mogu da shvatim da toliko neko oskrnavi jednu instituciju kao što je Skupština Srbije. Ne mogu da razumem ovaj cirkus koji se odvija ovih dana, ovo utrčavanje i istrčavanje ministara, jurnjava. Juče ste onog jadnog Dulića izbacili kao krpu. On je nešto muka hteo da kaže, pa nije znao kud će, pa uvija ruke, pa se savija. Videli ste ovaj nesrećnik sada smota tašnu i pobeže bez reči, kao da će bombardovanje da bude. Ljudi bre, da l' ste normalni, pitam vas. Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, predsednice parlamenta, ovo je srpsko svetilište, ovo nije cirkuska dvorana, nemojte više ovakve stvari raditi, kumim vas Bogom. Pustite vi Sašu Tijanića, pustite vi sve, sećam se jednog vremena kad su vaši partijski drugovi zbog sto puta manje grešaka koje su pravili nego vi danas bežali, preklinjali, puzili, grlili za noge, ljubili cipele da ih pustimo. Da li Tijanić zna da je Komrakov ljubio cipele da ga pusti narod kući? Vi se ne sećate toga kad narod izludi i krene. Gospođo, ovo je žalostan dan za Srbiju. Ubili ste demokratiju, posebno u ova dva zadnja dana. Ovo je bruka za jednu demokratsku državu, ovo gašenje prenosa. Juče ste doveli Tomicu da priča o zdravstvu u nekoj noćnoj raspravi, bez televizije. Gledate „Tur de Frans“. Da li je neko normalan da sedi pet sati da gleda grupu biciklista kako voze? Samo vi to želite. Molim vas lepo, ne mogu da razumem stvarno šta vi radite. Dovedete ove nesrećne ministre, samo ih izvlačite i šutirate, uskači, iskači, da ne zakači i ne prođe vreme. Ko vam je dao nalog, je li Oli Ren, da mu sutra referišete, da usvajate dnevno 10 zakona? Kakvih zakona? Šta će Srbiji biti bolje od tih vaših zakona? Ništa. Usvojili ste pre za jedan dan u raspravi u načelu 15 zakona iz poljoprivrede? Kako je danas poljoprivrednicima? Crnje nego ikad, crno bez imalo belog. Zakon o radu, povezali sve, samo defilujete. Više se ne zna, ljudi, ko koga napada, ko o čemu priča, ko referiše, ko sluša. Pogledajte vaši iz koalicije koliko ih ima da prate ovo mučno zasedanje. I njima je mučno, razumem ih, i njima je neprijatno. Ne znam više ni mi iz opozicije šta ovde tražimo. Bolje da izađemo da pevamo, ljudi. Hajde da vežbamo neke horske pesme ovde, da treniramo, da iskoristimo ovu salu za nešto, da se rekreiramo, a ne da sedimo ovde i da pravimo od sebe budale, da sedimo ovde da budemo deo jedne cirkuske zabave. Nažalost, ovo je sve tačno. Što ste nas danas skupili? Da nam pričate pre podne jednu priču, tobože hoćete nešto što u Evropi još nije došlo. Mi smo prvi koji idemo, verske zajednice moraju da se izjašnjavaju, slušali smo danas ministra, i to je dobro, ali mi idemo 10 koraka ispred Evrope, Evropa ne može da nas stigne. Evropa ima problem i zato možda i dolazi Oli Ren. Ne može da nas prati koliko zakona usvajamo dnevno i šta sve radimo, i kakva čudesa. Gospođo ministarka, da li ste vi normalni, da vi četiri milijarde evra ste zadužili ovu državu? Ništa se ne radi. Gradilište ispred moje kuće stoji i zamolio bih vas da dođete da vidite, ljudi krampaju, nemaju za naftu, a vi samo dižete kredite. Od nove godine do danas četiri milijarde evra, MMF tri milijarde, vi to ne računate, ali to će naši unučići da plaćaju i naša deca. Vi to možda ne računate, to vam je došlo onako ofrlje, je l' tako, bez parlamenta, bez ičega. Osamsto miliona ste potrošili. Gde? Kome ste dali? Kako? Po kojim kriterijumima? Jeste li raspisali javnu nabavku za ove današnje kredite? Niste. Niste, gospođo. Rekao vam je Mlađa, veliki genije, taj genije koji nema nijednog poslanika ovde u sali, za koga neće više niko glasati u ovoj Srbiji, taj genije koji je postrojio pet miliona Srba da čekaju u red i da koštaju ovu državu, da upisuju sa silnom administracijom neke akcije. Gde je sad, gde su akcije? Zašto niste preduzeli nešto da se taj prevarant privede i kazni? Ko izađe javno i traži nešto tako, on je prevarant. On je i dalje ministar, on vam drži kapu, on vam diriguje. Vi se danas zadužujete, mi plaćamo. Kako vas nije sramota? U Srbiji se ništa ne radi. Dajte mi dva gradilišta u Srbiji koje imate da funkcionišu, koje ste vi počeli i formirali, ne ona stara koja su u prethodnoj Vladi bila. Nemate, gospođo, ni jedno jedino gradilište danas. Na današnji dan nemate gradilište. Kada ćete da ih otvorite? Još malo prođoše odmori, pada sneg. Prošle godine ste prskali komarce i izdvajali sredstva u rebalansu u oktobru i novembru. Je l' tako bilo? Izdvojili smo neke silne pare za prskanje komaraca u Vojvodini i za poljoprivredu smo izdvajali negde u decembru prošle godine, neka dodatna sredstva. Prema tome, mi smo brod koji pluta, a vi više se ne zna šta hoćete od nas. Da sedimo ovde i slušamo, i nervozni ste kada vas ne slušamo, i nervozni ste kada vam nešto kažemo. Vi hoćete da vam aplaudiramo i da vas pozdravljamo, te vaše genijalne pokrete i poteze koje radite, vaše genijalne projekte do kojih dolazite. Srbija je u velikom problemu. Srbija mora ovaj problem da rešava i da vrati ovde u ovaj parlament da se ovde odlučuje. Svaki dan sve veća nesreća od veće. Više vas ne razumem. Ne mogu da vas pratim. Pokušao sam da vas ne slušam i izađem i sedim gore, ali čoveku se nakupi jed, nesreća i to sve što vi radite, i to sve što činite i to sve što nas ponižavate, potcenjujete i kažnjavate, da ne znamo prosto šta ćemo sa sobom. Dođemo ovde da vas slušamo, priča je nikakva. Prema tome, učinite nešto normalno, podnesite ostavke, to je najnormalnije, to je najčestitije, kada ne znate kuda ćete, šta ćete sa sobom. Izađite lepo i podnesite ostavke, razumećemo vas. Kako je Zoran Živković lepo izašao i rekao – raspisujem izbore? Terali ste ga da ne raspiše, gospodo iz vladajuće koalicije, mnogi od vas. Rekao je – nemoćan sam, ne mogu da mučim narod, i raspisao izbore. Šta vi čekate? Vi sve mučite. Kakav je ovo cirkus bio? Gospođo Slavice, da ste gledali kako ste sinoć Dulića izbacili kada je čovek hteo da govori, to je bilo žalosno gledati ministra. I ovog nesrećnika, ne znam ni kako se zove, ovaj sa bradom što je bio, on se, mučenik, isto pokupio, taman je zazinuo da nešto kaže, a druga ministarka utrčava. Brza izmena. To ni u hokeju nisu radili. Prema tome, ovo što radite ne liči na jednu demokratsku državu, na jednu demokratsku Srbiju, ovo ne liči na parlament. Ovde nam pričate da ćete u zdravstvo uvesti elektroniku, da ćete uvesti najsavremenije tehnologije u informativnom sistemu. Gospođo, moje dete umalo pre neki dan nije dobilo sepsu od jednog carskog reza.Vi to ne znate da uradite, pola vaših ljudi nemaju sa čim, doktori se izvinjavaju. Očni lekar mi kaže - imam samo jednu garnituru opreme. Ne mogu, dok se ona steriliše, ako je hitan slučaj, moram da inficiram pacijenta ili da ga pustim da izgubi oko. Gospođo, u koje zdravstvo, kakve informativne tehnologije? Nemate čaršave. Ležao sam u bolnici, tamo je haos, tamo je zlo. Tomica zato nije ni dao raspravu. On ne sme da odlučuje. Tamo je haos i tamo ne treba ulagati, nego uložiti u nešto, u operacione sale. Koliko danas ljudi čeka operaciju srca, operaciju kukova, operaciju kolena? Umiru ljudi jer ne mogu da dođu na red, nema gde. Pre neki dan sam molio za jedno mesto na VMA, a oni kažu – nemamo krevet, moramo nekoga da izbacimo, da sklonimo, nemamo. Vi uzimate da osavremenite, da ubacite što više kompjutera, da dovedete tamo vaše neke ljude tobože da imate te baze podataka. Kakve crne podatke? Dvadeset prvi je vek, vi ne znatekrajnike da operišete. Profesorka iz ekonomske škole iz Čačka umrla je od krajnika, ova u Kragujevcu neki dan umre žena, odsekoše joj jednu nogu, drugu nogu od carskog reza.Je l' ne znate, je l' ne umete, šta se događa, ne razumem. Sve je kod vas rizik. Ovde ne do bog da se povredi neko. Kod vas je rizik izvaditi zub, veliki rizik, podležete velikom riziku. Prema tome, opametite se malo. Sednite vi iz vladajuće koalicije, ispričajte se malo, ajde mi da se sklonimo da vam ne smetamo. Ajde jednom spremite, pa sve ovo u načelu da održimo rasprave i da usvojite sve zakone odjednom, to što se vaše EU tiče. Mi smo za Evropu, ali normalnu Evropu, kao što i drugi narodi ulaze, onu Evropu koja će nas smatrati za partnere, a ne onu vašu, gde izigravate neke klovnove, donesu vam spisak zakona i vi se takmičite da javite – šefe, sve smo pousvajali. A nama je sve crnje i crnje. Svaki vaš zakon je desetine hiljada novih izgubljenih radnih mesta i 5.000 nove administracije. Kuda ćemo? Vidite kolko malo ljudi radi, kolko opada industrijska proizvodnja. Šta je s poljoprivredom, zašto je ona opala ovoliko? Samo zadužite se. Prodajete firme, sve ste iskrčmili i sada idu krediti, kredit za sve što postoji, samo na kredit, samo gde se daje. Kod vas nema više – povoljan.Znate ono kada kockar gubi, on daje kuću za 1.000 evra da bi se tobože vadio. I vi hoćete da se vadite. Nema vam vađenja. Vi tonete u provaliju. Bolje je što pre da odete, jer Srbija se ne može izvaditi kada vi odete. Zato je vrlo važno da što kraće trajete. Nemojte se ljutiti, ovo vam pričam dobronamerno. Gospođo Đukić, večeras se preispitajte za ove vaše jučerašnje poteze, ove brze hokejaške promene i da se to više nikada ne dogodi, vi ste ozbiljna gospođa. Ne smete dozvoliti, gledaju vas vaši studenti, gledaju vas ovde ljudi. Budimo ljudi. Sutra će proći vama mandat, pa ćemo se opet sresti. Kako ćete nas pogledati u oči posle svega što radite? Kako ćete razgovarati s nama, kao s nekim partnerima, poslanicima, prijateljima, sugrađanima itd? Žalosno je to što radite. Žalosno je da žalosnije ne može biti. Verujte tolika zaduženja ne može da podnese niko. Četiri i po milijarde kreditnih linija privreda duguje bankama u ovoj godini, milijardi evra. Onih 800 miliona nestalo je. Ljudi su vam malo usporili, kažu, bre - trošite to. Shvatite, godinama sam sarađivao sa MMF. Znate šta su rekli ljudi iz Svetske banke nedavno kad su bili u Beogradu, da je najveći lopovluk koji su mogli da smisle u zdravstvu i da su tražili inspekciju i toliko ima anonimnih prijava u Svetskoj banci. Popričajte malo o tome, da su tražili da Dinkić ne bude više predstavnik u Svetskoj banci, da su najveće malverzacije bile u investicijama u oblasti zdravstva. Došli su Beograd, neko ih primi, smiri, kaže nemojte, možda budu izbori, možda nas ovi pobede. Pa neka vas pobede, ali otiđite časno i pošteno, i dostojanstveno. Nemojte sramno. Ovo je postalo sramno. Ovo je jednostavno nepodnošljivo. Ako vama odgovara, mi nećemo dolaziti. Mi ćemo otići sad. Kako vas nije sramota da pred ponoć ovde sedi nekoliko poslanika kada se raspravlja o ozbiljnim temama? Vi idete tačku za tačkom i ovako sramno usvajate zakon za zakonom. Prema tome, ne razumem Tadića, ako je ovo njegova ideja, ako je on dao ovu ideju, onda je stvarno bruka za Srbiju. Mnogo sam se razočarao, jer sam godinama s njim bio saradnik. Računao sam da nikada neće ovakve stvari da se dogode u Srbiji više. Mi smo štrajkovali i pravili skupove od preko 200 hiljada ovde građana za Miloševićeve manje sto puta gestove nego danas koje vi radite. Ovo je prevazišlo sve merice. Vama je smešno, gospođo Čomić. Vama je sve smešno. Znate ko se samo smeje? Neću da vam kažem. Pitajte nekog drugog. Sve je vama smešno i meni bi bilo smešno da sedim, i čudite se i krstite se kako radite i izdržavate preko godinu dana i ova jadna Srbija vas trpi. Kradete vreme, oduzimate reč, vršite brze izmene, radite svašta, a mi ćutimo i trpimo, i Srbija ćuti i trpi, i seljak ćuti i trpi. Evo, sada šljiva stiže, gde ćemo je? Stigla višnja, šta sa njom, šta sa mesom, gospođo? Šta da izvezemo, gde da izvezemo, gde su nam tržišta? Da li znate ijedno tržite koje je otvoreno za Srbiju sada? Da li znate ijedan posao koji imamo napolju? Nemamo. Uvoznički lobi radi ovde šta hoće u Srbiji, uvozi. Mi smo jedna odgrađena avlija. Ne znamo ni gde su nam međe, ni gde su nam granice, ne znamo ni gde su lokalne vlasti, kada će ko biti raspušten. Ko god vam je nepodoban ide kući. Samo kažete - razlaz, vaši ljudi ovde dignu ručice i sve se tako završi. Prema tome, ovo ne može dugo da traje, a vi nažalost ste srećni što ova nesreća traje ovako kako traje. Vama je to smešno. Vi se oduševljavate, vi se hvalite. Sada ćete da trčite, da telefonirate - alo, Borise, prošlo je sve po dogovoru, i sutra ćemo da radimo, i u nedelju. Zašto? U ponedeljak ulazimo u EU, i ako u nedelju veče ne završimo do 12 posao, u ponedeljak nema ništa od EU? Vidite da nas neće tamo ovakve kakvi smo. Neće nas zbog vas što ste takvi. Sve oni znaju, oni vam se smeju. Razgovaraju oni i sa nama iz opozicije i kažu - poslušnije nisu sreli i ljude koji manje poštuju svoju državu. Kršite sopstveni Ustav. Svaki drugi zakon krši Ustav. Ne poštujete Ustav, ne poštujete Skupštinu, ne poštujete skupštinske rezolucije, ne poštujete ništa. Ko će onda vas da poštuje? Kako mi vas da poštujemo kao vaše kolege, kada vi ne poštujete državu? Zakletvu ste polagali. Tu ste stajali i polagali zakletve, u onoj tamo, gde ste polagali... Boris je položio zakletvu da će poštovati Ustav i poštujete li ga? Ne. Sve ste izgazili, sve ste pod noge stavili. Nemate pardona. Neću više da vas gnjavim, nemam obavezu ni da vas slušam. Sedim ovde na hodniku, razgovaram sa ljudima normalnim, koji izlaze i kažu - ljudi, ovo nikada nije bilo ovako. Ovo je crno bez imalo belog. Ovo je nemoguće. Svi smo se mi ovde ispričali među sobom i svi smo isti zaključak doneli, da nikad nije bilo crnje i gore, a vi nikad veseliji, nikad smešniji, nikad odmorniji. Evo, onaj ministar odbrane odveo svitu po Grčkoj, pa orgija li ga, orgija. Ko će to da plati? Godišnju platu čovek potroši za jedno letovanje. Ne znam od čega on živi? Kakva on ima primanja? Teško nama sa vama, a teško i vama, bogami...
Vreme. Zahvaljujem, gospodine Iliću. Reč ima ministar dr Diana Dragutinović.
Odgovor, odnosno kratka informacija bila je namenjena narodnom poslaniku Velimiru Iliću. On naravno ima potrebu samo da govori i nema potrebu da odgovor čuje. Mislim da ste svi vi dobro videli, a i gospodin Ilić, da nisam utrčala i nisam bila zadihana, mirno sam ušla sat pre vremena. Zamolila bih gospodina Velimira Ilića da ne dezinformiše javnost. Kada govorim o dezinformaciji, mislim o tome koliko se Srbija zadužila. On je pomenuo cifru od četiri milijarde evra. Dovodim je u potpunu sumnju. Srbija se nije zadužila, jer je zaduživanje tok i zadužujete se samo onoliko koliko povlačite sredstava. Mi imamo mogućnost, ali to se ne mora i često se ne radi, da se zadužimo tri milijarde evra od Međunarodnog monetarnog fonda. Mi smo deo te mogućnosti iskoristili. Povukli smo 800 miliona evra i nismo potrošili ni jedan jedini evro. Nismo se zadužili tri, zadužili smo se 800 i od tih 800 nismo potrošili ni jedan jedini evro. Takođe, veliki broj zakona koje sam ovde branila pred vama i bila podvrgnuta najstrožoj kritici, a odnose se na davanje garancija Javnom preduzeću "Putevi Srbije", rezultat je toga što je gospodin Ilić, dok je bio ministar u Vladi Republike Srbije, napravio ogromne dugove. Te dugove nije plaćao i danas su došli na naplatu. U vremenu kada je bilo mnogo privatizacionih prihoda, kada je bilo sredstava, pravljeni su dugovi, nisu se kontrolisali računi, Javno preduzeće Putevi ima nagomilane dugove - 30 milijardi dinara. Ne, nije tačno, 30 milijardi dinara. Deo tih dugova praktično pokriva država davanjem garancije Javnom preduzeću Putevi.
Zahvaljujem, gospođo ministar. Gospodin Tomislav Nikolić, koji je osnov javljanja? Povreda Poslovnika.
Gospođo Dragutinović, grubo ste narušili dostojanstvo Narodne skupštine. Znam da vi dobro poznajete finansije sve vrste, ali sada izgovoriste reči koje mi govore da o Vladi Srbije ništa ne znate ili bar radite u takvoj vladi u kojoj čovek ne može da nauči šta je politički sistem. Kažete da je jedan ministar napravio dug i da ga nije platio, u jednoj vladi koja ima predsednika, koja ima potpredsednike i ministre, u vladi u kojoj je bila i DS, u državi u kojoj je predsednik iz DS. Da li je moguće, gospođo Dragutinović, da danas možete da napravite dug, vi kao ministar finansija, i da ga nikad ne vratite? Da li je moguće da postoji takva Vlada Republike Srbije u kojoj vi ministri pravite dugove da drugi članovi Vlade o tome ništa ne znaju i da su to njihovi lični dugovi? Da niste dama, svašta bih vam rekao. Vi prebacujete na gospodina Ilića, koji vas je kritikovao, ne vas nego celu Vladu, prebacujete na njega odgovornost za nešto što Vlada nije platila. U najmanju ruku je besmisleno. Razumem da je bio ministar finansija, pa da je odbio da plati račune, razume da je bio na položaju negde u trezoru ili negde, pa rekao - ne mogu da platim, ovo nije u skladu sa zakonom, ali jedan ministar koji brine o izgradnji Srbije, ministar koji je brinuo o prosveti, ministar koji brine o ne znam kako ste to već podelili, ne može da pravi svoje dugove. Zašto postoji Vlada i njene sednice? Zašto postoji predsednik Vlade koji sve to kontroliše, usmerava, objedinjuje? Dakle, gospodin Ilić, iako je tada bio ministar, pa bih mogao svašta da kažem o njemu, mi smo bili u opoziciji, nije napravio dugove i nije vam on ostavio dugove. Bili ste u Vladi, sada ste u Vladi, sami ste sebi ostavili dugove, gospođo Dragutinović.
Gospođa Dragutinović.
Gospodine Nikoliću, postoji razlika u funkcionisanju javnih preduzeća na jednoj strani i budžeta Republike Srbije. Dakle, ovo nije dug koji je ministar finansija odbio da plati zato što su javna preduzeća samostalna, nezavisna pravna lica. Javno preduzeće ''Putevi Srbije'' je bilo pod neposrednom kontrolom ministra Ilića. Dakle, kao nezavisan pravni subjekat Javno preduzeće Putevi je napravilo ogromne dugove, a ne budžet Republike Srbije.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju. U elektronskom sistemu registrovani su sa zahtevom za reč narodni poslanici Miloš Radulović, Tomislav Nikolić i Dejan Mirović. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi repliku ili povredu Poslovnika? [[Tomislav Nikolić, sa mesta: Pravo na repliku.]] Pravo na repliku narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa narodni poslanik Miloš Radulović takođe pravo na repliku. Narodni poslaniče Miloše Raduloviću, da li želite povredu Poslovnika, jer u tom slučaju imate prednost nad kolegom Nikolićem ili repliku? [[Miloš Radulović, sa mesta: Pravo na repliku.]] Narodni poslanik Tomislav Nikolić, a zatim narodni poslanik Miloš Radulović.
Gospođo Dragutinović, nije osnivač Javnog preduzeća ''Putevi Srbije'' Velimir Ilić, već Vlada Republike Srbije. Ko kontroliše Javno preduzeće ''Putevi Srbije''? Vlada Republike Srbije. Nemojte da mi kažete da tako posluje Narodna banka, da tako postoje vaše ministarstvo, da vi svi imate pašaluke svoje, svoje esnafe, da ste zatvorili bar one delove Vlade koje su preuzele političke stranke i da ne znate šta oni drugi rade. Kakav ste vi ministar finansija ako ne znate koliko vam ovog časa prave dugova ili minusa na računu javna preduzeća? Pa, niste za slikanje, nego da čuvate to malo novca što smo svi mi obezbedili, neki svojim radom, da budete čuvar tog zlatnog blaga našeg, jedinog kojeg imamo. Nemojte, upustili ste se u politiku, držite se svoje struke. Nemojte da optužujete ministre za ono što učini cela Vlada, odgovornost je na celoj Vladi.
Reč ima ministarka finansija.
Ne optužujem nikoga, gospodine Nikoliću. Veoma dobro znam da Javno preduzeće ''Putevi' od momenta kada sam došla do danas nisu napravili novi dug. Samo znam šta sam zatekla. Zatekla sam neplaćene račune. Ne optužujem nikoga. Takođe, ne volim da se slikam i gledam da radim svoj posao profesionalno. Gospodin Ilić je prvi započeo diskusiju o ogromnom zaduživanju Republike Srbije. To je bio moj odgovor, da je za deo zaduživanja i on odgovoran, kao i ja.
Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović, pravo na repliku. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Reklamiram Poslovnik.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Napravili ste povredu Poslovnika kada ste između dva prava na repliku, koja ste unapred dali prozivajući narodne poslanike, to je vaše diskreciono pravo, kako vi to sami često kažete, u odnosu na član 101... [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, radi se o mom diskrecionom pravu i ne može biti povrede Poslovnika. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Nemate pravo da to radite.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić dobacuje, kao i narodni poslanik Zoran Nikolić. Upozoravam vas na kršenje član 104. Poslovnika i zabrane dobacivanja tokom predsedavanja i drugim narodnim poslanicima. Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović. Izvolite.
Gospođo Čomić, nije ovo prvi put da se ovako ponašate i ovo ne iznenađuje poslanike, bar iz opozicionih stranaka, ali ono što sam hteo je da odgovorim gospođi Dragutinović i biću vrlo kratak. Gospođa Dragutinović je rekla, manje-više, da se određena ministarstva u prethodnoj Vladi nisu domaćinski ponašala. Postavio bih vam jedno pitanje - koliko je deviznih rezervi ostavila prethodna Vlada? Deset milijardi i 200 miliona evra, je l' tako? Sada je stanje deviznih rezervi osam milijardi i 900 miliona evra. Pri tome, imali ste jednu tranšu sredstava između MMF od 788 miliona i imali ste privatizacione prihode, što od NIS-a, što od nekih manjih privatizacija, negde oko 740 miliona evra, koje su dogovorene, manje-više, u vreme Vlade Vojislava Koštunice, koju je vodila DSS. Okupljala DSS, jer mi ne volimo da upotrebljavamo termin koji upotrebljava ova vladajuća koalicija i predsednik države, jer on kaže - ja vodim ovu koaliciju, predsednik sam države, predsednik sam stranke i predsednik sam Vlade. Dve milijarde i 730 miliona evra treba da opravdate sredstava koja su potrošena od deviznih rezervi. Gde su otišla ta sredstva?
Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 27. i član 113. Član 27, u odnosu na to što bi valjalo ipak, vodeći ovu sednicu, koristeći se opštom odredbom člana 27, da saslušate narodnog poslanika, da vam objasni u čemu se povreda sastoji, a ne da ga prekinete u pola rečenice, tumačeći šta je hteo da kaže, a što nije izgovorio. Naime, hteo sam tada da vam kažem da nije u pitanju vaše diskreciono pravo kome ćete dati repliku, nego se povreda sastoji u nečem drugom, gospođo Čomić. Povreda se sastoji u tome što ste, prozivajući poslanike redosledom koji ste učinili, dajući im unapred pravo na repliku, što nije sporno, to je vaše diskreciono pravo, u međuvremenu dali reč ministru, a ministar se ponaša prema pravilima iz člana 113. ovog poslovnika, gde se vrlo jasno kaže - odredbe ovog poslovnika o redu na sednici Narodne skupštine primenjuju se i na sve druge učesnike na sednici, pored narodnih poslanika, a shodno se primenjuju na sednicama odbora i drugih radnih tela. Prema tome, kada ste već jednom utvrdili redosled ko se javlja za replike, ne možete taj redosled prekidati tako što ćete ministru dati reč da se taj redosled prekine. To je ono na šta sam hteo da vam ukažem, a vi niste imali strpljenja da me čujete.
Nažalost, još jedanput niste u pravu. Predlagač, odnosno ministar ima prava da dobije reč preko reda i kad god je zatraži, a sve ostale odredbe se odnose i na predlagača akta ako dolazi iz Vlade. Replika i pravo na davanje reči na repliku nije prednost koja se podrazumeva kada je traženje reči na osnovu člana 100. i davanje prava na reč o povredi Poslovnika. Dakle, ministarka Diana Dragutinović ima pravo da dobije reč preko reda i kad god je zatraži, u svakom slučaju, osim kada narodni poslanik želi da govori o povredi Poslovnika. Želite da se u danu za glasanje izjasnimo o ovoj povredi? Tako će Skupština i odlučivati, a vas molim da sledeći put pažljivije koristite svoje pravo iz člana 100. stav 1. Narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li želite repliku ili povredu Poslovnika? Pravo na repliku. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, želim da repliciram gospođi ministarki. Gospođo ministarka, pošto ste pomenuli predsednika NS, gospodina Velimira Ilića, po tom osnovu se javljam u ime poslaničke grupe NS. Nedavno sam vas ovde upozorio na džentlmenski, nezvanični sporazum oko nove godine kada smo usvajali budžet. Taj džentlmenski sporazum već drugi put kršite. Zanemariću to što ste žena i zaista ću građanima Srbije javno reći ono što smo pričali u šest očiju. To što ste ispričali o gospodinu Iliću niste tada tako pričali. Pričali ste u superlativu. To što ste pričali sada o gospodinu Iliću, pričali ste o nekom potpredsedniku sadašnje Vlade Republike Srbije i to ne baš biranim rečima. Inače, da vas upozorim, pošto još uvek smatram da ste veoma stručni, na strukturu duga Javnog preduzeća „Putevi Srbije“, da li mislite da sve u ovoj Srbiji počinje od vas i od vašeg mesta na mestu ministra finansija? Da li znate da je to bila Direkcija za puteve, budžetska ustanova, da je nečijom odlukom sa 10,2 milijarde duga napravljeno javno preduzeće? Zašto ne postavite pitanje – ko je doneo takvu odluku? Upućujem vas na vašeg sadašnjeg šefa, predsednika Vlade, a nekada ministra finansija, da uzmete zapisnik, gospođo Dragutinović, iz Narodne skupštine, sa sednice Odbora za saobraćaj, pa vidite tamo šta je rekao. Mislim da zbog ponosa i dostojanstva koji treba da imate kao majka i žena, kada budete pročitali šta je rekao Mirko Cvetković, nikada više nećete reći ni reč ''a'' negativno o gospodinu Iliću.
Reč ima ministarka finansija, Diana Dragutinović. Izvolite.
Ne znam šta ste u mojim rečima prepoznali kao loše ponašanje i loše reči o ministru, odnosno poslaniku Velimiru Iliću. Samo sam htela da kažem ono što jeste činjenica, da nismo samo ja kao ministar finansija ili ova vlada odgovorni za ovoliko zaduživanje. I to je tačno. Recite mi da nije. Mislim da jeste. Nešto što nije plaćeno nekada, plaća se sada. Odgovornost je zajednička. Samo sam htela da kažem da nije samo moja i ove vlade, nego i nekih pre. Još jedan, možda odgovor na pitanje – gde su otišle devizne rezerve. Ne znam da li gospodin Radulović zna šta se krije iza podatka deviznih rezervi, onoga što on misli da je veliki uspeh svake vlade - koliko je ostavila deviznih rezervi. Htela bih da kažem da je visina deviznih rezervi, pre svega, bila rezultat veoma restriktivne politike Narodne banke Srbije. Kada uđete u strukturu šta su te devizne rezerve, videćete da je najveći deo deviznih rezervi u suštini obavezna rezerva koju NBS nameće poslovnim bankama. Zašto su smanjene devizne rezerve? Hoću da vas podsetim da su oktobra 2008. godine, na prvu vest o tome da je propala neka banka, u roku od mesec dana građani ove zemlje izvukli više od milijardu evra štednje. Dakle, zbog pada devizne štednje, koja se srećom ponovo vraća, smanjene su devizne rezerve.
Reč je tražio narodni poslanik Miloš Radulović. Da li želite repliku?
Gospođo ministar, kao što znate, predložili smo zakon o osiguranju depozita. I jedno pitanje za vas – da li je vaš državni sekretar optužio DSS za širenje panike među građanima Srbije i defetizam? I da imate eminentne stručnjake koji su na savetovanju bankara ovde u Srbiji rekli da je zbog neblagovremenog reagovanja Vlade građanstvo izvuklo preko milijardu evra štednje, odnosno depozita. Da vas pitam na kraju, da li su poslanici odgovorni što postavljaju vama tako nezgodna pitanja ili ste odgovorni vi iz Vlade što ste dozvolili da tako odu devizne rezerve? Šta je razlog zašto je kurs skočio, kada smo vas upozoravali, sa 75 na 95? Postavljali smo pitanje i na Odboru za finansije, ali ni od koga nismo dobili odgovor, ko je kupio devize? Ko je otkupio devize? Ko je izvršio pritisak na devizne rezerveda se pojača toliko tražnja u odnosu na priliv? Zašto nam ne odgovorite na to? Da li su to monopolisti? Da li su banke iznele sredstva iz zemlje ili su monopolisti, kojima ste dali povlašćeni položaj, mogli da ih otkupljuju za uslugu što su napravili ovu vladu? Ovu vladu, na čijem čelu je Boris Tadić i DS, formirali su, ponavljam još jednom i to sam više puta rekao, uvoznički lobi, monopolisti i ambasadori pojedinih zemalja. Zato ova vlada ne radi u interesu građana Srbije, već radi isključivo u interesu interesnih grupa.
Narodni poslanik Dejan Mirović želi da govori kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Pre nego što vam dam reč na osnovu člana 27, obaveštavam narodne poslanike da sam upozorena od strane stručnih službi da se član 93, koji govori o redosledu davanja reči u toku sednice, ne primenjuje striktno, a da je potrebno da se 1. stav, četvrta alineja, primenjuje striktno i strogo, da ne bi dolazilo do nepotrebnih zabuna u toku sednice. Četvrta alineja stava 1. glasi – predsednik, odnosno predstavnik poslaničke grupe, koji ima pravo da govori do 20 minuta, s tim što ovo vreme može podeliti u dva dela po 10 minuta - za uvodno izlaganje i završnu reč,'' te će se svaki naredni govornik, a na osnovu obaveze koju predstavlja 1. stav, alineja 4, biti pitan u 10. minutu i prekidan tokom govora da bi bilo striktne primene člana 93. stav 1. alineja 4. Narodni poslanik Dejan Mirović ima reč.
Dame i gospodo, SRS je protiv predloga zakona koje danas razmatramo, zašto što predviđaju dalje zaduživanje Srbije u iznosu od oko 350 miliona evra. Tačnije, Republika Srbija se zadužuje kod Evropske investicione banke za 250 miliona evra, kod tri zapadne banke koje rade na teritoriji Republike Srbije za 90 miliona evra i kod Svetske banke za oko 10 miliona evra. U tom kontekstu, Predlog zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke i Narodne banke Srbije u vrednosti od 250 miliona evra, tačnije Predlog zakona u kome se reguliše Apeks zajma za mala i srednja preduzeća, u potpunosti pokazuje koliko su neargumentovane tvrdnje da nam Evropska investiciona banka daje pomoć. Kada se analizira ovaj predlog zakona, više je nego jasno da se ne radi ni o kakvoj pomoći, kako to navode neki potpredsednici Vlade, već o veoma nepovoljnom kreditu. Ovaj predlog zakona pokazuje i koliko su površne tvrdnje nekih političara da Srbija ne može da se razvija bez kredita Evropske unije. U suštini, kredit Evropske investicione banke, koji mi danas razmatramo, najviše će koristiti bankama iz Evropske unije koji rade na teritoriji Republike Srbije. U Predlogu zakona piše – da finansiranje svakog pojedinačnog projekta koji finansira Evropska investiciona banka mora biti predmet sporazuma o zajmu između Narodne banke Srbije i posrednika i krajnjeg korisnika. Posrednik je, po definiciji iz Predloga zakona, bilo koja banka ili finansijska institucija na teritoriji Republike Srbije koju odabere Evropska investiciona banka. Ako ovome dodamo činjenicu da je oko 75% bankarskog sektora u Srbiji u rukama zapadnih banaka, biće jasno ko će najviše zaraditi na ovom kreditu Evropske investicione banke. Dakle, fraza da Srbija mora da ide putem Evropske unije i slično, jer nam ona navodno daje povoljne kredite, daleko je od realnosti. Ove fraze nemaju uporište u ekonomskim podacima. Povodom rasprave o ovom kreditu treba istaći da mi iz Srpske radikalne stranke uvažavamo gospođu Dragutinović i cenimo njen odnos prema parlamentu. Znamo da kao doktor ekonomskih nauka pokušava da ekonomskim argumentima i definicijama, a ne jeftinim populizmom, kao neke njene kolege, odbrani ekonomsku politiku ove vlasti. U tom kontekstu korektnog odnosa gospođe Dragutinović, neophodno je bilo da se u ovom parlamentu, povodom ovog predloga zakona, koji će Srbiju po svemu sudeći zadužiti za dodatnih 250 miliona evra, pojavi guverner Narodne banke Srbije. Ne samo zato što on predstavlja instituciju koja se navodi kao jedna od tri strane u ovom finansijskom ugovoru, i ne samo zato što se u ovom ugovoru, tačnije kreditu od 250 miliona evra, Narodna banka pojavljuje kao agent u ime zajmoprimca, tačnije Ministarstva finansija, kao što se to navodi na početku ugovora, već, dame i gospodo, zato što se prema ugovoru Narodna banka Srbije obavezuje da odobri izbor Evropske investicione banke za posrednika ili banku koja će zarađivati na tim dodatnim kamatama. Dakle, nas bi, da je kojim slučajem ovde guverner, interesovali upravo kriterijumi za taj izbor banaka na našem bankarskom tržištu, jer strahujemo da bi kao i do sada na našem bankarskom tržištu prednost imale strane, tačnije zapadne banke. Na takav zaključak nas upućuje podatak da samo austrijske banke imaju monopolski položaj od skoro 30%. Ipak, radi istine treba reći i da na NBS ili agent za zajmoprimca iz ovog ugovora poslala izveštaj za 2008. godinu ovom parlamentu pre nekih dvadesetak dana. Upravo podaci iz ovog izveštaja NBS jasno pokazuju zašto ne treba prihvatiti predloge zakona koji Republiku Srbiju zadužuju za dodatnih 350 miliona evra. Naravno, tolika je minimalna vrednost ovog kredita, koji nam navodno velikodušno daju Evropska investiciona banka, tri zapadne banke koje rade na teritoriji Republike Srbije, kao i Svetska banka. Kada ovoj ogromnoj cifri dodamo kamate i nepovoljne uslove predviđene ovim predlozima zakona, tačnije i zaradu stranih banaka na teritoriji Republike Srbije, koja je samo u 2008. godini iznosila 470 miliona evra, onda će biti jasno ko će imati najviše koristi od ovih lihvarskih i štetnih kredita. Osnovni podatak u izveštaju NBS koji nas je opredelio da budemo protiv daljeg zaduživanja Republike Srbije i protiv ovih predloga zakona je onaj o visini spoljnog duga naše zemlje. Na primer, prema podacima NBS, spoljni dugSrbije u 2008. godine iznosio je oko 30 milijardi dolara ili oko 21 milijardu evra. Prosečna kamatna stopa je na ovaj dug, prema istom izvoru, iznosila oko 5%. Dakle, Srbija je samo na osnovu kamate bila dužna da u 2008. godini isplati oko 1.500.000.000 evra inostranim poveriocima. Takođe, prema podacima NBS, na osnovu glavnice isplaćeno je još 2.300.000.000 evra, ponovo poveriocima u inostranstvu. Dakle, milijarde evra su u 2008. godini otišle u inostranstvo iz Srbije samo po osnovu spoljnog duga, milijarde evra, koje su mogle biti upotrebljene za poboljšanje našeg zdravstva, školstva, pomoć najsiromašnijima, pomoć našoj vojsci i policiji, kao sredstva za pravosuđe, penzije, povećanje plata i borbu protiv nezaposlenosti. O kolikoj se sumi radi najbolje pokazuje poređenje sa sumom koja je planirana za ukupne rashode budžeta usvojenog krajem 2008. godine. Ta suma je iznosila po tadašnjoj vrednosti oko osam milijardi evra. Umesto da je ovih nekoliko milijardi evra upotrebljeno da se pojača budžet za nekih 20% do 30%, što bi se neminovno odrazilo na povećanje standarda naših građana i bolje funkcionisanje naše države u teškim i kriznim vremenima, vlast je, zbog pogrešne ekonomske politike koju u suštini određuje MMF, preusmerila ova sredstva ka onima koji su odavno mnogo bogatiji od nas, ka inostranim poveriocima iz bogatih zemalja EU. Tako u suštini građani Srbije milijarde evra, koje bi mogle da ojačaju budžet ove države za 20% do 30%, preusmeravaju ka bogatim zemljama EU pomoću otplate štetnih kredita, kakav je onaj koji danas razmatramo. Građanima povodom ovih kredita treba reći istinu, a ona je da će oni u narednim godinama, verovatno i u decenijama, ako se nastavi ovakva pogubna politika zaduživanja, raditi samo zbog otplate kamata na kredite. Naravno, oni koji su povezani sa interesima međunarodnih banaka će imati koristi. Na primer, u Predlogu zakona o kreditu koji daje Svetska banka navodi se da će se u skladu sa smernicama Svetske banke primeniti posebna procedura nabavke međunarodne robe, posebna procedura za konsultantske usluge, posebna pristupna naknada od 26.000 evra i da će postojati jedinica za koordinaciju projekata. Ovome svakako treba dodati da je praksa Svetske banke da, u skladu sa ovim prethodno navedenim smernicama, projekte dodeljuje tzv. stručnjacima za nabavku ili akreditovanom osoblju, koji određuju listu ugovora, procenat nabavke, metode nabavke. Takođe, te osobe moraju da ispunjavaju uslove da imaju nekoliko godina staža pri Svetskoj banci. Njihov rad nadzire regionalni savetnik za nabavke. Kada ovo imamo u vidu, da li iko razuman smatra da će ti ljudi doneti odluku koja ne favorizuje strana preduzeća na štetu srpskih. Tačnije, Svetska banka u praksi daje pare zapadnim proizvođačima da bi oni instalirali svoju robu u srpskim preduzećima, bolnicama ili drugim ustanovama. Posle toga ide i remont i krug zarade inostranih poverilaca produžava se i dalje. Zbog ovih razloga mi se protivimo zaključivanju ovako štetnih ugovora koji dovode do većeg zaduživanja Republike Srbije samo zarad daljeg bogaćenja zapadnih firmi i banaka. Naravno, uvažena gospođa Dragutinović će verovatno u okviru ove rasprave upotrebi argument da treba razlikovati privatni i javni dug. U tom kontekstu će zaključiti da Republika Srbija, u odnosu na svoj bruto domaći proizvod, nije prezadužena zemlja. Takođe, da je kojim čudom guverner Narodne banke ovde ili Sajmon Grej, predstavnik Svetske banke, koji treba da bude jedan od potpisnika ugovora koji danas razmatramo i koji nam inače neprestano drži lekciju u našim medijima kako mnogo izdvajamo za pomoć našim preduzećima, oni bi možda upotrebili sličnu argumentaciju. Ipak, podsetiću uvaženu gospođu Dragutinović i sve vas da je ne tako davno, godine 1983. (Predsedavajuća: Deset minuta.)... nastavio bih ako mogu. Godine 1983, u istoj ovoj sali, održana je čuvena noćna sednica tadašnje Savezne skupštine SFRJ. Ona je bila kulminacija ovog procesa spajanja javnog i privatnog duga, o kome mi danas govorimo i na koji upozoravamo, koga prikriva Sajmon Grej. Evo šta o tom procesu piše ugledni profesor dr Predrag Jovanović-Gavrilović sa Ekonomskog fakulteta u Beogradu. Ministar sigurno zna da je profesor Jovanović-Gavrilović naš vodeći stručnjak u oblasti međunarodnog poslovnog finansiranja. Uostalom, njegov udžbenik „Međunarodno poslovno finansiranje“ se koristi na Ekonomskom fakultetu u Beogradu. On je napisao u naučnom radu pod naslovom „Zaduženost Srbije i donacije“ sledeće – Ona druga Jugoslavija je u drugoj polovini sedamdesetih godina prošlog veka naglo uvećala svoje dugove prema inostranstvu. MMF se predstavljao kao neutralni posrednik između dužnika i poverilaca, ali jasno je bilo da su mu interesi poverilaca bili mnogo bliži. Tada je dužnicima prećeno da ukoliko se ne postigne dogovor da će doći do zaplene njihove imovine u inostranstvu, ambasada, brodova i aviona". Zatim dr Predrag Jovanović-Gavrilović navodi konkretne cifre. Spoljni dug druge Jugoslavije bio je 1974. godine 5 milijardi dolara, a 1980. godine već 19 milijardi. Uvažena gospođa Dragutinović će sigurno reći da nije ista vrednost dolara tada i sada, i mi se slažemo sa tom konstatacijom, ali svakako treba tome dodati i činjenicu da je bivša Jugoslavija imala nekoliko puta više stanovnika nego Republika Srbija. Zatim dr Jovanović-Gavrilović navodi - "1979. godine Jugoslavija jezabeležila rekordan deficit u platnom bilansu u iznosu od tri milijarde 670 miliona dolara, što faktički znači da se samo u toj godini spoljni dug povećao za toliko. U 1981. godini ukupan dug Jugoslavije prema inostranstvu je premašio iznos od 21 milijardu dolara. Pod pritiskom tereta spoljnog duga Jugoslavija je bila prinuđena da pregovara o reprogramiranju prispelih obaveza. Na noćnoj sednici Savezne skupštine, maja 1983. godine, o pritisku svedoči i što je ta sednica održana u noći, kada joj vreme nije, Jugoslavija je bila prinuđena da prihvati suverenizaciju duga. Od tadašnjih oko 18 milijardi duga, samo 4,5 milijardi je bilo državni i od države garantovan dug, a ostatak je predstavljao dug preduzeća i poslovnih banaka, mogli bismo reći privatan dug. Pod pritiskom poverilaca i Međunarodnog monetarnog fonda Jugoslavija je bila prinuđena da celokupan dug prihvati kao državni - otuda taj naziv suverenizacija duga. Da smo bili u nekoj drugačijoj situaciji, mogli bismo da kažemo da država ne odgovara za komercijalne dugove pojedinih preduzeća i banaka, i neka o toj naplati svojih potraživanja brinu samo zajmodavci" - zaključuje naš vodeći stručnjak u oblasti međunarodnih poslova i finansija sa Ekonomskog fakulteta u Beogradu. Dakle, dame i gospodo, na osnovu prethodno iznetog je jasno da nas čeka suverenizacija duga i nikakve fraze to ne mogu sakriti, jer nažalost jasno je da je pregovarački položaj Republike Srbije sada još teži nego što je bio onaj druge Jugoslavije, te ne tako davne 1983. godine. U tom kontekstu, prema već citiranom izveštaju Narodne banke Srbije za 2008. godinu, spoljni dug javnog sektora je na kraju decembra 2008. godine iznosio 6 milijardi i 387 miliona dolara, što čini 29% ukupnog duga. Dakle, to je neka približna cifra onoj koja je navedena za bivšu Jugoslaviju, ali tada nije postojao takav monopol stranih, tačnije zapadnih banaka na teritoriji Republike Srbije, niti je privatni dug tako nekontrolisano rastao. Prema izveštaju NBS, stanje spoljnog duga privatnog sektora, preduzeća i banaka na dan 31. decembra 2008. godine je iznosilo 15 milijardi i 400 miliona evra ili oko 71% ukupnog duga. U tom kontekstu dug bankarskog sektora je smanjen za 1,5% u odnosu na kraj 2007. godine, ali spoljni dug preduzeća na kraju godine iznosio je 11 milijardi i 500 miliona evra, što je povećanje za skoro neverovatnih 49,6% u odnosu na kraj 2007. godine. Dakle skoro 50% za godinu dana, to je prosto da se ne poveruje. Takođe, za razliku od javnog i dugova banaka, privatni dug preduzeća je drastično povećan u proteklih nekoliko godina. Ovome treba dodati i sledeće podatke iz izveštaja NBS - spoljni dug u dolarima u periodu 2000. do 2008. godine rastao je po prosečnoj godišnjoj stopi od 13,9%, dok je to u evrima iznosilo oko 8%. Na takva kretanja je uticao pad vrednosti dolara u odnosu na evro. Učešće evra je povećano sa 40% na kraju 2001. na 78% na kraju 2008. godine. U tom kontekstu, ukoliko bi se uzela bazna vrednost na dan 31. decembra 2001. godine, datum posle koga je uveden evro, kako se navodi u ovom izveštaju NB, ukupno povećanje spoljnog duga na kraju 2008. godine u odnosu na kraj 2001. godine iznosilo bi stvarno neverovatnih 88%. Takođe je taj rast u dolarima, zbog slabljenja te valute, više nego udvostručen. Dakle, Srbija se skoro nekontrolisano zadužuje i nikakve tvrdnje da se radi o javnom i privatnom dugu i da to odvojeno treba posmatrati, kao da se dešava u nekoj drugoj zemlji, to ne mogu da demantuju, jer prosta logika nam pokazuje da je MMF glavni kreator ekonomske politike ove zemlje. Uostalom, i uvažena gospođa Dragutinović, u jednoj izjavi od 11. aprila 2009. godine je navela - da će se svaka tri meseca Vlada Srbije dogovarati sa MMF-om oko analize ekonomske politike. U tom kontekstu ne treba sumnjati da će kad-tad MMF zahtevati od Republike Srbije suverenizaciju dugova, upravo na isti način kao što je uradio u slučaju bivše Jugoslavije 1983. godine i što je usvojeno u ovoj istoj sali. Dakle, pre ili kasnije, i to naši građani i svi mi u ovoj sali treba da znamo, naša država će morati pod pritiskom i ucenama MMF da preuzme i privatni dug, koji se, kao što smo to već videli, povećava ogromnom brzinom. Zato smo mi iz SRS protiv daljeg zaduživanja ove zemlje i ovog naroda, zato smo mi protiv daljeg zaduživanja od 350 miliona evra. To su ogromne pare, a država treba da ih nađe na nekom drugom mestu, ako su već neophodne. Mi ćemo to jasno reći. Oporezivanjem kompanija, kao što je kompanija "Delta", to su ti monopolisti o kojima se ovde priča, koji imaju prihode od tri milijarde evra godišnje samo zbog svog monopola. Takođe je trebalo hladne glave razgovarati sa Rusima, ozbiljnije i pre u sklopu strategije, a ne sada kada je kriza na svom vrhuncu, jer oni neće tražiti suverenizaciju duga, uništavanje socijalnog i državnog programa zarad plaćanja kredita, kao MMF i Svetska banka - što to ne reći, kao povezana institucija. Potpuno je nelogično u tomkontekstu da se ova država zadužuje kod te banke i MMF-a, dok ministar finansija Ruske Federacije gospodin Kudrin, u izjavi od 28. maja ove godine najavljuje kupovinu hartija od vrednosti, upravo od MMF-a, od 10 milijardi dolara. Dakle, to nema više veze ni sa ekonomijom ni sa dogmom i utopijom o raju koji nas navodno čeka na zapadu i u Briselu. U tom kontekstu ovog ključnog pitanja svesni smo da će predstavnici vlasti pokušavati da obore nešto što je neoborivo, a to je činjenica da Republika Srbija ide ka neizbežnoj suverenizaciji duga, tačnije spajanju privatnog i javnog duga, i u tom sklopu dokazivanja nemogućeg. Jedna od tvrdnji će sigurno biti - da, MMF ima dobre namere prema nama. Međutim, mi smo uvereni da ako je MMF nagovorio tadašnju vlast SFRJ da umesto 4,5 milijardi dolara javnog duga preuzme obaveze za još 14 milijardi dolara javnog duga, nikakve fraze o kretanju između spoljnjeg duga i BDP-a to neće moći da ospore. Neutralna ekonomska analiza će pokazati ovu istinu i ona pokazuje koliko je štetno dalje zaduživanje ove zemlje. Na primer, već citirani naš vodeći stručnjak za međunarodne poslove finansija, u svom naučnom radu o zaduženosti Srbije, napominjem inače da je taj naučni rad objavljen 2007. godine, pre početka ove ekonomske krize, tvrdi sledeće: "Kada neki aktuelni političari žele da pokažu da naš spoljni dug nije veliki i da se zapravo smanjuje, ističu da je u 2000. godini spoljni dug predstavljao 120% društvenog proizvoda, a danas samo 60%, što bi trebalo da pokaže da je stepen zaduženosti upola manji.'' Računski je to tačno, ali je procena vrednosti društvenog proizvoda za 2000. godinu nerealna. Tzv. međunarodna zajednica...
Dvadeset minuta, narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku je iskorišćeno. Da li želi reč još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog i načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku dale poslaničke grupe: Nova Srbija, DSS, Napred Srbijo, SRS; ukupno je prijavljeno 11 govornika. Prva, a po redosledu prijava za reč je narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Milan Lapčević. Ima reč narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministar, pred nama je set zakona, odnosno set odluka kojima treba da se Srbija zaduži za novih preko 350 miliona evra. Morala bih gospođu ministar da podsetim na to da je dug uvek zao drug i da kamata nikada nije povoljna. Podsetiću vas, pošto znam da ćete vi to razumeti, na jedan trenutak iz naše istorije, koji se doduše ne proučava mnogo u udžbenicima, ali je prisutan i zna se. U jednom trenutku kralj Petar Karađorđević je potrošio svoju godišnju apanažu pre vremena i, šta će, pozvao je tadašnjeg najčuvenijeg ministra finansija, Lazara Pačua da mu odobri zajam jer je udavao kćer. Lazar Paču, čuvar narodnog blaga, ga je odbio, ali je bio dovoljno dobronameran da mu organizuje sastanak sa najviđenijim i najuglednijim beogradskim trgovcima, jer je smatrao da bi oni mogli da mu pomognu i da mu oni daju taj zajam. Prilično se kralj preznojio, ali je sa trgovcima svakako završio taj posao, sa svojim ministrom finansija nije mogao. Dakle, to je jedan primer koga treba da se sećamo i koji treba da nam bude za nauk zauvek i svakako želim da vam to bude uzor. Ta vrsta ličnog integriteta kada su finansije u pitanju, odgovornost prema narodu i državi, treba zauvek da bude u kabinetu svakog ministra finansija. Ne želim ništa negativno osim poučnog da vam poručim. Nema dobre namere nikada kod onih koji nas kreditiraju, koji su zajmodavci, kod njih postoji samo jedna stvar, to je interes. I kada je novac u pitanju, uvek je interes. Kada je država u ovakvom trenutku, ekonomskom, ona mora voditi računa da se ne prezaduži. Uopšte nema sreće u razlici između prideva da li smo prezaduženi ili zaduženi. Mi smo zaduženi i to je naše faktičko stanje i to će definitivno neko morati da vrati. Sigurno će to na naplatu da dođe i doći će sa kamatama. Kamata, ma kakva kamatna stopa bila, govorim jezikom običnih ljudi, građana, nisam ekonomista, samo sam domaćin svoje kuće koji mora da vodi računa o svakom dinaru, dakle, kamata nikada nije povoljna. Znam one osnovne veštine kojima moramo uvek da ih izbegavamo. U ovom trenutku u Srbiji je privreda vrlo skromna, izvoznih tržišta gotovo da i nema, manje od milion ljudi radi i iz njihovog rada mora da se finansira sve: skoro je milion i po nezaposlenih; mora da se puni budžet, da se finansira penzioni fond, da se stvori za skoro osam miliona građana sve ono što treba da održi život ili privid života. Bilo bi dobro, svakako, da objasnimo građanima Srbije šta se nama istinski događa, i to nije odgovornost ministarke finansija, to je odgovornost celokupne političke javnosti. Dakle, da stvari nazovemo pravim imenima, tranzicija je eufemizam za revoluciju, ona nije oružana, ali nije bez žrtava i to ozbiljnih žrtava koje podnosimo iz dana u dan, bez obzira da li su one u ekonomskom ili svakom drugom smislu. U tranziciju smo naravno nevoljno, sticajem svetskih vetrova, usisani, i globalizacija, u koju smo takođe usisani, nije ništa drugonego jedna ozbiljna privatizacija sveta od nekoliko moćnih imperija koje hoće da u svoje privatno vlasništvo uzmu sve svetske resurse. Toga smo svi svesni i to moramo svojim građanima da objasnimo da bi i oni lakše, ozbiljnije i odgovornije se odnosili prema ovom teškom ekonomskom trenutku. A koji za Srbiju do sada pa nije bio težak. U ovom trenutku jedinoolakšavajuća okolnost za Srbiju jeste što smo mi najmanje pojedinačno, odnosno po glavi stanovnika, kako se to kaže, zaduženi u regionu. To dugujemo svojoj poslovičnoj mudrosti i odgovornosti stečenoj silom prilika 90-ih godina, onih ratnih godina kada smo naučili sve i svašta, kada smo jeli lažnu čokoladu, koristili lažnu vegetu, pravili lažni deterdžent za pranje posuđa itd, i od nemogućeg činili moguće, pa smo sad shvatili da ne smemo da poletimo baš na sve kredite i sve one ponude šarene na koje su poletale zemlje u okruženju. Videli smo najnoviji primer Hrvatske u kojoj su, evo, za vas jedan kompliment, gospođo ministar, Hrvati kada su došli do bankrota morali da pozovu jednu damu i da joj predaju kormilo države, verujući da će žena to svojom mudrošću, pragmatičnošću da izvuče. Želim joj svaku sreću. Teško da će uspeti, ali verujem da će svakako dati sve atome snage da svojoj zemlji pomogne. Dakle, ono što u ovom trenutku kao ministar morate da znate je da ne treba da budete partijski ministar, da ne treba da podlegnete politici, trenutnoj, dnevnoj, svakodnevnoj, potrebama ovih partijskih vetrova. Videli smo, i svi smo o tome govorili, koliko se budžetskih mesta otvorilo. Ovaj dug koji uzimamo za popunjavanje deficita u budžetu treba da bude opominjući i molim vas da sve svoje, pre svega, pozitivne vibracije i pozitivnu energiju usmerite ka tome,onako materinski, što ste do sada nekoliko puta u svojim istupima pokazali, da ovaj narod ne zadužimo još više, još teže i još skuplje. Teško se to može izbeći, ali verujem da ćete bar učiniti dovoljno, koliko je to u vašoj moći i koliko budete mogli. Opet vas vraćam na gospodina Pačua, na Lazu Pačua čuvenog, da se oduprete svim mogućim autoritetima, bez obzira sa koje funkcije dolazili i šta oni zahtevali. Dakle, "ne može, vaše visočanstvo, potrošili ste što vam je sledovalo", tako je on reagovao i kralj se pred njim povukao. Reagujte tako i Srbija će vas sigurno slaviti. Dakle, ono što u ovom setu zakona Nova Srbija prepoznaje, to su novih 350 miliona duga i to je, bojimo se, dug koji možda u ovom trenutku Srbiji nije bio potreban. Prepoznaju se tu mnoge druge stvari, mislim da je gospođa Tabaković o tome vrlo iscrpno i vrlo stručno govorila. Primetila sam da ste to beležili i nadam se da ćete to proveriti, to su svakako činjenice, jer i ona je iznela detalje, činjenice i dokumenta koja može da vam stavi na uvid. Očekujemo, kad ste već stavljeni pred svršen čin i dovedeni u ove sitne sate, jutarnje sate, jer ovo Srbija gleda ujutru, da predočite ova tri zajma, kredita, bilo kako da se zovu, u svakom slučaju duga, da znate da nema ničega tu povoljnog, nema dobre namere, to je samo nužda, a kada je neko u nuždi, onda se koriste sva sredstva da on u toj nuždi ostane do kraja, jer se zna da on tada nema izbora. Bojim se da smo mnogim okolnostima priterani uza zid i da mi u toj Evropi, a to bih jako volela da kaže neko javnosti Srbije, nismo pregovarači. Svi koji kažu da smo pregovarači lažu. Mi smo izvođači i što pre to priznamo i shvatimo, lakše ćemo i dostojanstvenije se odnositi prema sebi, pa čak i prema njima i njihovom čuvenom lacmanskom ili licemernom nastupu. Kad mi ovde pokušavamo da odbranimo neodbranjivo i kada ubeđujemo srpsku javnost i kada im pakujemo sve ono što žele da bude upakovano, tako i ovaj dug, dugujemo sebi, dugujemo naraštajima koji dolaze posle nas. Da budemo iskreni, jer neko će morati iskreno da kaže, dugujemo i za taj čuveni NATO, oko koga se lomimo, da pitamo Srbiju da li to želi, jer NATO nije odbrambena sila nego osvajačka sila, a Srbi nikada nisu bili osvajački narod. Da li smo mi spremni da budemo topovsko meso za jednu osvajačku silu? Zbog toga svega što sam rekla, mi jednostavno i sigurno nećemo u danu za glasanje moći kao poslanička grupa dati zeleno svetlo ovim novim zaduživanjima.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević, pa posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poštovana gospođo ministar, ova tri zakona koja ste predložili, kojima će se Srbija ponovo zadužiti, dodatnim sredstvima treba da pokriju tri oblasti života u Srbiji. Prva oblast je 250.000.000 evra za mala i srednja preduzeća u Srbiji. Tih 250.000.000 evra treba da podstakne razvoj malih i srednjih preduzeća i to se dešava krajem jula 2009. godine, a već 70.000 tih malih i srednjih preduzeća u Srbiji je u blokadi. Više od 80.000 ljudi, prema podacima Nacionalne službe za zapošljavanje, u međuvremenu je, od kada je vaša Vlada stupila na dužnost do današnjeg dana, ostalo bez posla. Pad proizvodnje je nikad veći. Iznosio je u aprilu 22%, u maju 21% i vi ste se uhvatili za taj 1%, govoreći da se konačno pad zaustavio, pa sada i napredujemo. Znate, kada dođete do dna, pa udarite u to dno, onda nemate gde više da padate. Koliko je samo "Sartid" otpustio radnika, tražeći sada i da se promeni Zakon o radu, da ne bi dalje otpuštao? Koliko je peći ugasio? Šta je sa velikim najavljivanim investicijama u predizbornoj kampanji za nova radna mesta? Umesto tih 200.000 novih radnih mesta, umesto tih investicija, mi danas imamo 80.000 ljudi bez posla, a u najavi ko zna još koliko, štrajkove svakodnevno na ulici, 70.000 preduzeća u blokadi, a mi živimo i preživljavamo tako što uzimamo nove kredite. Takvo finansiranje i takvo vođenje finansija ove zemlje je mogla i moja pokojna baba da radi. Svako može da uzima kredite i da troši unapred, ali pitanje je ko će to da vrati i iz kojih realnih prihoda će to vratiti. Ako proizvodnju nemate, a očigledno je da je nemamo, ako smo inače jako zaduženi, ako nam anuiteti kredita narednih godina rastu, mi uzimamo nove i nove kredite. Ako hoću da budem krajnje dobronameran, mogu čak i da razumem da se uzimaju krediti za mala i srednja preduzeća. Samo mogu da pitam- zašto sa ovoliko meseci zakašnjenja? Što to niste uradili odmah kada je kriza kucala na vrata? Što ste ubeđivali građane Srbije da kriza Srbiju neće pogoditi, već da je kriza za Srbiju šansa? Predsednik vaše stranke, vođa ove koalicije, vođa ove zemlje, suvereni vladar, rekao je da će kriza nas ojačati, kao čuveni pokojni predsednik SPS-a, nekada devedesetih godina. Ne da nas kriza nije ojačala, kriza nas je duboko pogodila, a vaš mecena ili onaj koga vi ne volite previše, ali morate da mu se povinujete, pre tri meseca je rekao: da, tu smo na nuli, sada idemo na gore. Procena rasta BDP je bila 6,5% oktobra, pa je u decembru pala na 3,5%, pa na nulu, a sada imamo minus tri. Oni koji su mnogo realniji od vas kažu da će to biti između 5% i 7%. U takvoj situaciji, kada će nam pad BDP biti od 5% do 7%, mi ćemo uzimati nove kredite da pokrijemo taj pad, da bi se u Srbiji dalje koliko-toliko preživljavalo, odnosno da bi vaša Vlada preživela ono što vi nećete da priznate i nećete da uradite, a to je smanjenje javne potrošnje. To ste obećali i pri usvajanju budžeta, obećali ste i pri rebalansu, pravili pravu medijsku kampanju kako je ovo čak i dobro što se desilo Srbiji, jer će konačno jedna vlada da raščisti sa viškom zaposlenih u svojim sektorima, otpustiti taj višak, smanjiti tu javnu potrošnju i konačno ćemo imati jednu racionalniju administraciju. Koliko ste ljudi iz javne administracije otpustili? Koliko ste te javne potrošnje smanjili? Koliko znam, do današnjeg dana se od toga ništa nije desilo. Priliv u budžetu je katastrofalan, za oko 4% je manji nominalno nego što je bio u istom periodu prošle godine. Zato vam je rast troškova za oko 3% veći. Vi ćete sada uzeti 90 miliona evra, i to pabirčenjem od tri banke po 20, 30 i 40 miliona, da pokrijete budžetski deficit, da pokrijete ono što ste potrošili. Mislim da to nijedan racionalan čovek, nijedna racionalna porodica, nijedan racionalan domaćin to neće tako uraditi, tako što će trošiti na skupe cigarete, na skupe automobile, na kafane ili ne znam šta već i tražiti pare od komšije da pokrije to što nema dovoljno para za takve troškove.
Reč ima narodna poslanica Jorgovana Tabaković, a posle nje narodni poslanik Dejan Mirović.
Nastaviću priču nezavršenu o zaduženju države Srbije kod domaćeg poslovnog bankarstva za pokriće budžetskog deficita i refinansiranje duga, pre svega dovodeći u pitanje strukturu deficita, da li je neophodno da on bude takav, jer je uglavnom usmeren na potrošnju, a ne na infrastrukturne objekte i zato što je reč o tome da mi pod ulaganjima zaista podrazumevamo bilo kakve investicije strane, a ne i produktivne. Hoću pre svega da dovedem u pitanje ne samo ozbiljnost Vlade, nego dobronamernost Vlade koja priča o tome da će sve svoje resurse i znanja i sposobnosti uložiti u to da štedi na svim aspektima, a u stvari da je štedela i povela računa o onome što smo u Zakonu o budžetskom sistemu definisali kao javna sredstva možda ne bi bilo ni potrebe za ovimzaduženjima. Znači, u trenutku dok se država zadužuje sa 90 miliona evra, pod uslovima koji ne idu u prilog ozbiljnom zajmotražiocu, kakav je država, jer plaća previsoku cenu, jedan posto pristupne naknade, jednomesečni euribor je osnova, a plaćamo šestomesečno rate i kredit sa 12 minuta počeka, pitaću gospođu ministra, koja je sigurno upućena u problem sa Agencijom za kontrolu leta i Direktoratom kontroleleta. Da li vi znate, gospođo ministre, da je Agencija za kontrolu letenja registrovana kod Agencije za privredne registre kao privredno društvo sa ograničenom odgovornošću, u skladu sa nekom odlukom Vlade koja nigde nije objavljena ili je nisam mogla naći? Agencijom rukovodi, ovo javnost mora da čuje, upravni odbor koji se sastoji samo od tri člana. Funkciju predsednika Upravnog odbora vrši direktor Agencije, što je posebna anomalija, neću pominjati ime direktora. Za mene, za vas i za građane Srbije je sporno da ova agencija prihoduje 100 miliona dolara godišnje. Upućeni ljudi koji rade u njoj govore o ovom podatku, vi ćete ih proveriti. Radi se o sredstvima koja se pribavljaju na vrlo nezakonit način, odnosno umesto da ih Vlada prihoduje po ovlašćenjima koja daje nekoj ustanovi koja radi kontrolu preleta, ali kao nekom organu Vlade, upravi u sastavu, ova organizacija, sa prećutnim odnosom Vlade prema nezakonitom činjenju, naplaćuje u svoju kasu ono što bi morao da bude državni prihod. I to na sledeći način. Prema ustavu i zakonima, obezbeđenje vazdušnog saobraćaja jeste dužnost Republike Srbije i to niko ne može da ospori. Naknada za obezbeđenje tog vazdušnog saobraćaja mora biti prihod Republike Srbije kao javni prihod, mora da bude prikazana u budžetu i mora da bude naplaćena u korist budžeta. Obezbeđenje vazdušnog saobraćaja je vrlo precizno regulisano Zakonom o vazdušnom saobraćaju i odluke iz nadležnosti te uprave je ono što je najspornije – visina naknade za usluge te vrste treba da bude određena od strane Vlade. Vi znate da to reguliše i Zakon o ministarstvima, član 11, i da je po Zakonu o državnoj upravi, član 28. i 29, precizno regulisano da je Vlada preko svog, tada Ministarstva za infrastrukturu, morala biti nadležna za ove poslove i za ove prihode. Zašto su mi zanimljivi u kontekstu razgovora o kreditu? Nesumnjivo je da iz tih zakona koje sam pomenula ovih 100.000.000 dolara godišnje plaćaju isključivo strani avioprevoznici, znači reč je o neto deviznom prilivu. Sadašnji način naplate, odgovorno tvrdim, jeste nezakonit i neracionalan. Vi nad tim nemate nikakvu kontrolu kao Vlada. Zašto? Zato što se taj prihod naplaćuje od strane preduzeća, privrednog društva, pod nazivom – Agencija za kontrolu letenja Srbije i Crne Gore. Da, još uvek se tako zove. Registrovana je kao D.O.O. društvo i nije registrovana ni kao javno preduzeće, ni kao javna agencija, ne vrši nabavke po Zakonu o javnim nabavkama. Zato sam toliko insistirala da svako ko upravlja javnim sredstvima mora da potpada, po Zakonu o budžetskom sistemu, u ovaj okvir nabavki i Upravni odbor od tri člana je vlastan da raspolaže ovakvim ogromnim sredstvima, sam i bez ikakve kontrole. Raspadom Srbije i Crne Gore nadležni organi Republike Srbije do danas nisu uredili ovu oblast i, prema dostupnim podacima, ovo je jedinstven slučaj u svetu da se na ovaj način privredno društvo sa ograničenom odgovornošću umesto države bavi ovim poslovima, sa punum ovlašćenjima, državne uprave i naplaćuje prelet za svoj račun, u trenutku kada vi nama ovde podnosite zahtev da vam dozvolimo i da dobijete zakonsko odobrenje da se zadužite 90 miliona evra za budžetski deficit. Posebno je pitanje – ako se desi bilo koja vrsta propusta u obezbeđenju tog vazdušnog dobra i ako bi neko od nas potraživao naknadu za štetu, poput onog što je bilo sa Lokerbijem, ta bi se šteta naplaćivala od Republike Srbije, a ne od ove agencije, koja je u stvari društvo sa ograničenom odgovornošću, od koje država ne prihoduje apsolutno ni jedan dolar. Ona ima upravna ovlašćenja iako je privredno društvo i za ta ovlašćenja ona jednostavno državi ne prihoduje, ne doprinosi, već je, po saznanjima, vrlo ozbiljnim, počela nedavno gradnju nove zgrade na aerodromu Surčin u vrednosti od 100.000.000 evra sa opremom, iako je opremljena izuzetno savremenom opremom za svoj rad i raspolaže odgovarajućim prostorom. Ono što građani treba da čuju i da znaju, to je da je prosečna plata u ovom privrednom društvu oko 160.000 dinara i imaju je ljudi sa srednjom stručnom spremom. Imaju brojne privilegije i ta kvalifikacija osnovnog izvršioca kontrolora je na nivou srednje stručne spreme, što bi moglo da odgovara kvalifikaciji medicinskog tehničara. Takvu platu nema ni pilot borbenog aviona u Vojsci Srbije, njegova plata je upola manja, a u kakvim uslovima i sa kakvim sredstvima radi, neću govoriti i pominjati poslednju nesreću koja se dogodila. Ono što jeste vrlo sporno za mene i vi znate, gospođo Dragutinović, da ste kao ministar vrlo upućeni u organizaciju, koju takođe ne znam kako bih nazvala i svrstala. Isto je reč o društvu sa ograničenom odgovornošću, koja prihoduje od ove agencije nekih 10%, a znate zbog sastava Upravnog odbora, koja se zove Direktorat za civilno vazduhoplovstvo, koji naplaćuje usluge na osnovu jednog pravilnika o načinu obračuna i visini naknade za usluge koje pruža Direktorat civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije, koji se nalazi na Ustavnom sudu zbog visine, načina naplate i svega ostalog. Odlično znate ko je u tom direktoratu zaposlen. Nije mi svojstveno da pominjem imena, ali je u bliskim vezama sa Vladom i odlično znate da je odobren izuzetan rast cena za ovaj pravilnik, u vreme kada onaj ko ne daje Vladi ni dinar, međusobno sa agencijom kao društva sa ograničenom odgovornošću, u jednoj godini 100.000.000 dolara prihoduju, mogu da povećavaju cene kako im padne na pamet. Zato je zejtin poskupeo, dok mi sedimo ovde 12 sati najmanje dnevno, i niko o tome ne može da govori, nikom ne stiže to kao aktuelna tema na dnevni red, ali ovde, u ovom direktoratu, kojim rukovodi Savet koji broji četiri člana, vi znate ko su članovi tog saveta, moguće je da se radi ovo što se radi. A ono što je najzanimljivije po pitanju ove teme je da je račun tog direktorata otvoren kod Alfa banke, i gle sad besmislice, država se zadužuje kod Alfa banke pod uslovima jednomesečni euribor plus fiksna marža 4,75, jedan posto pristupnih troškova i svih ostalih troškova i naknada, ali na prihode koje propusti da naplati jer su njeni, taj devizni, taj Direktorat za civilno vazduhoplovstvo drži novac kod Alfa banke i država praktično uzima na kredit svoja sredstva o kojima ne vodi računa. Je l' to građani treba da čuju u dva, tri, pet ujutru ili je trebalo da čuju u neko pristojno vreme? Doduše, od Alfa banke je kredit 30.000.000. Ni ovde par miliona evra nije beznačajan i država ne sme jedan evro da ostavi bez svoje kontrole, ako je njen i ako se naplaćuje na osnovu njenih ovlašćenja. Inače, račun je otvoren, mogu reći bez znakova navoda, ilegalno, jer on uopšte nije, ovaj direktorat nije registrovan kao pravno lice kod Privrednog suda, odnosno nije bio do pre par nedelja, od kada se šuškalo, odnosno od kada ste pokrenuli postupak javne nabavke i znalo se otprilike da će i Alfa banka biti jedan od onih koji će vam dati vaše pare, pare građana Srbije na kredit i pod kamatu. To što je moj način izražavanja malo oštriji, to samo govori da se zaista protivim onome da nam neko pod firmom teškog stanja kaže da alternativa ne postoji i da izlaza nema. Imaizlaza. Rekla sam, od svih troškova koji se prepuštaju Narodnoj banci previsokih, od izdavanja dokumenata, ličnih karata i pasoša, od onoga što ne naplaćujete od Agencije za kontrolu leta i Direktorata za civilno vazduhoplovstvo i do toga da imate preveliki broj troškova koje iz raznih koalicionih razloga ne smete da srežete, a moralo bi, postoji još jedna krupna stvar koju vam zameram. Ponekad čovek može vrlo ozbiljno da laže i prećutkujući. To je laž koja mene kao čoveka najviše boli, ne privatno, u službenim odnosima. Nisam videla da je i u jednom tekstu, sem jednog ozbiljnog mesečnika, igde napisanog zašto je Brazil danas poželjan saradnik u bilo kojoj vrsti odnosa, jer za nas, za građane Srbije, ko nije spreman da na internetu vidi šta se u svetu dešava, Brazil ne postoji. Brazil kao zemlja koja se uspešno izborila, zato je za nas zanimljiv i zato zameram što o Brazilu kao čudu koji se izborio sa velikim javnim dugovima niko ne govori i ne uzima ga za primer. Građane ću zainteresovati sa svega nekoliko podataka. To je zemlja koja se pokazala vrlo otpornom na krizu. Tajna je u onom o čemu gotovo dosađujući pričam, u kontroli finansijskog sistema, u regulisanom bankarskom sistemu i u kontroli finansijske situacije, odnosno zaduženosti i države i građana. U Brazilu osnov bankarskog sistema su tri banke. Najveća banka „Banco do Brasil“, Nacionalna banka za ekonomski i socijalni razvoj i „Caixa Economica Federal Bank“, koja se takođe bavi izvozom i razvojem. U čemu je tajna? Odnos kredita, zato govorim o ovome večeras, odnos kredita i BDP u Brazilu je na nivou40%. Znači, ukupni krediti plasirani brazilskoj privredi su svega 40%. U SAD, koje su ovde promovisane kao jedini poželjni model do krize, taj odnos je šest puta veći i iznosi 249%. Pokazalo se da to nije dobro i tome ne treba težiti. Brazilske banke na jedan dolar štednje daju ne onih opreznosnih gornjih 12 dolara kredita, već 9 do 10 dolara kredita. U Americi je to za „Goldman Sachs“ banku na jedan dolar štednje, odnosno depozita 25 dolara kredita, a za „Meri Linč“ je to na jedan dolar depozita štednje 31 dolar kredita. Imamo li mi meru takvog odnosa? Da li znamo gde se nalazimo? Brazil je zemljaperspektivnih potrošača, ono što svako želi, zemlja rastućeg tržišta u kojem postoje ljudi koji će moći da kupuju proizvode i trgovinskih lanaca koji tu dolaze i svih koji dolaze da ulažu. Program smanjenja siromaštva koji se zove „Fome zero“ uspešno preraspodeljuje bogatstvo. Kada ćemo mi početi da preraspodeljujemo bogatstvo, počev od Vlade. Odgovor je na vama. Ono na čemu insistiram, to je zemlja koja ima unutrašnju političku stabilnost i ona je ono što se zove respektabilna demokratija, bez oscilacija. Gospodinu Luli, predsedniku, nije bilo teško da sprovodi nasleđen program reformi. Sprovodi ga sam i spreman je da kada on ode ostavi na dalju realizaciju tog programa nekome ko će doći. Za vas ovde izbore i promenu političke partije koja vodi zemlju predstavljate građanima smakom sveta, ne želeći da budemo trajna i stabilna demokratija, preteći da će ako ovi dođu na vlast skočiti kamate, urušiće se berza, desiće se ne znam šta već. To nije dobro za građane i za državu, a nije pitanje šta je najbolje za jednu političku stranku. Današnji Brazil je rezultat procesa koji se odvija zadnjih 15 godina. Strani investitori, ono što zovem respektabilnom demokratijom, zovu Brazil zemljom konsolidovane demokratije. Imam utisak da su ovde smerovi i akcije potpuno drugačije, počev od ovoga što nam se danas desilo u ovom zdanju, krađom najbezazlenijeg, krađom vremena nekog ko je trebalo da govori, ali najčasnije čime čovek raspolaže, a to je javna reč. Solidna ekonomska stabilnost je karakteristika Brazila sa nesvršenom, ali ono što i nama treba, predvidljivom zakonskom regulativom. Ne možete vi da najavite, kolege iz Vlade, zato što smatra da treba da vodi celu Vladu, kaže, ne, neće biti povećanja PDV-a, nije ministarka upućena, to nije lepo ni u ličnom odnosu njegovom prema vama, a nama građanima nisu kategorije za ocenjivanje „nije lepo“, to je za nas „štetno“. Znači, predvidivost zakonske regulative je nešto što je neophodno. Najveći izvoznik hrane, a i mi smo bili značajan, Brazil je upravo zato što ima velike inostrane prodaje u svakom scenariju. Sada insistiram na ovome u svakom scenariju. Brazil se nije vezao za jedno tržište, nego za sva tržišta i velika disperzija kupaca, da ni u jednom trenutku krize ne zavise samo od jednog tržišta. Stidljivo i nedavno počeli ste priču o zemljama koje su budućnost, o zemljama BRIK-a, okretanje nesvrstanima. Prekasno, ali pozdravljam u svakom trenutku i u tom smeru mora da ide okrenutost našeg tržišta. Brazil je proizvodnju hrane, ona nije subvencionisana, razvio i privatne i državne investicije u naučni razvoj koji je podrška toj proizvodnji. Gde je naša nauka, ko nam je vode, tzv.vojvoda od Meridijan banke, koga je više brinuo lični interes, govori u prilog tome koliko mislimo na nauku, a bojim se da će ono što se u Vinči radi iza leđa javnosti biti konačni crven karton za gospodina Đelića. Brazil ima devirsifikovano spoljno tržište i njega ni drugi udar neće pogoditi jako, ali će nas, kao i zemlje istočne i srednje Evrope, koje se zadužuju u evrima i tako indeksiraju svoje kredite, ova kriza zaista pogoditi mnogo. Iskoristiću zadnjih pet minuta svoje diskusije da kažem reč-dve o apeksu zajma za mala i srednja preduzeća i onome što je kredit za zdravstvo. Tendencija na koju vas upozoravam dok je vreme jeste tendencija u kojoj niži organ gleda da od višeg dobije saglasnost da radi ključne poslove za koje nije nadležan i samo u određenim situacijama može da dobije odobrenje da to radi. Znači, kao što upravni odbori banaka svojevremeno, dok sam se bavila bankarstvom, od Skupštine su otimali nadležnost da između dve sednice oni odlučuju o bitnim stvarima, na isti takav način imamo situaciju da skupštine akcionara gledaju da istisnu male akcionare gde se malim akcionarima zovu i 22% akcionara koji nisu vlasnici neko stolice, neko zgrade, neko mašine, nego vlasnici akcija, ali se niko nije potrudio da im to objasni i da ima kaže da njihova prava treba štititi, jerse tako razvija akcionarstvo. Na isti takav način pokušaj da se u ime Republike Srbije, Narodna banka ovog puta javi kao garant, a inače izbegava sve obaveze koje ima prema narodu i državi, za mene je dokaz te tendencije: oduzmi ovlašćenje višeg organa kada ti odgovara, jer imaš pravo da se nešto pitaš, ali kada treba da odgovaraš za odluke svojom imovinom, svojim poslovnim uspehom, to nekako prenesi na taj viši organ, na drugi organ ili na drugog čoveka. Dok ne postignemo pravu i direktnu meru odgovornosti i prava, počev od Vlade i počev od ove najodgovornije stvari, mi se kao država i kao ljudi ne možemo pomaknuti. Dok god vi vodite ove poslove, imaćete podršku koja se zove ne uvreda, ne kritika da bi vas naljutili i obeshrabrili, nego ukazivanje na negativne pojave, da onima koji vas ne podržavaju ili misle da smo mi vredni toga da nas prave ludima, kažite ima nekih ljudi koji znaju da čitaju ovo i koji će sutra za propuste tražiti odgovornost. Želimo da vama, ljudima dobrih namera koji trenutno vrše vlast, budemo podrška, ukazujući na ono što nije dovoljno dobro u ovim zakonima. To je svrha opozicije i svrha postojanja Srpske napredne stranke u ovim klupama. U to ime molim one kojima ću prvi put da se obratim, a to je predsedništvo Skupštine, počev od potpredsednika, odsutnog predsednika gospođe Slavice, sekretara i zamenika sekretara - održite dostojanstvo jer mi smo ljudi koji ovde rade u interesu svoje države i svojih građana. Nismo na različitom poslu, cenite nas da bismo mi cenili vas.
Gospodin Dejan Mirović ima reč.
Ako se sećate, uvažena gospođo Dragutinović, pričali smo o vrednosti BDP i odnosu sa javnim dugom. Kao što sam već naveo citat gospodina Jovanovića-Gavrilovića, vrednost društvenog proizvoda za 2000. godinu je bila nerealna. Iz kojih razloga? Takozvana međunarodna zajednica i Svetska banka su se saglasile, čak su sugerisale, da vrednost tadašnjeg društvenog proizvoda bude tako niska kako bi SRJ mogla da se svrsta u grupu siromašnijih zemalja sa društvenim proizvodom po glavi stanovnika ispod 1000 dolara, za koje, kao što verovatno znate, važe posebni uslovi. Zatim, u istom ovom naučnom radu se objavljuju konkretni uporedni podaci. ''Navedena računica se oslanja na to da je 2000. godine društveni proizvod bio 9 milijardi dolara, a u 2007. godini 42 milijarde.'' Da su oba podatka tačna, to bi značilo da je društveni proizvod u međuvremenu povećan za pet puta, odnosno da je godišnja stopa rasta bila 25%. To nije tačno, jer prema podacima Evropske banke za obnovu i razvoj stope realnog rasta BDP Srbije od 2002. godine do 2007. godine bile su oko 5%, 4,5%, 2,4%, 9,3%, 6,3%, 5,7% i 7,5%. Sa ovakvim stopama rasta društveni proizvod je realno porastao za sedam godina za nepunih 50%, a ne za 500%, odnosno za pet puta, zaključuje se to u ovom naučnom radu. Dakle, do ovakve ekonomske istine se dolazi kada se ukrste podaci iz više izvora. Parcijalni pristup, koji je samo delimično tačan, ne dovodi nas do ekonomskih zaključaka koji bi bili u vezi sa realnim stanjem. Ozbiljni ekonomisti, političari, posebno iz sektora ekonomije Vlade, ne smeju da se zavaraju sa tvrdnjama da je Srbija na osnovu visine javnog duga ili odnosa ukupnog duga i BDP zemlja koja nije prezadužena. Smatramo da nema više prostora za bezglavo zaduživanje koje je bilo prisutno tokom zadnjih osam godina. Suverenizacija duga, koju će predvoditi upravo Međunarodni monetarni fond, neizbežna je i duboko smo uvereni u to. Sa tom činjenicom Vlada i posebno njen ekonomski deo moraju da se suoče, ma šta im govorili neiskreni i zlonamerni partneri iz "MMF" i drugih povezanih institucija koje se pominju u ovim ugovorima, kao što je Svetska banka ili Evropska investiciona banka. U tom smislu u prethodnom javljanju smo naveli koliko su nerealne tvrdnje da je Srbija nisko zadužena zemlja. Naveli smo i podatke iz 1983. godine. Argumentovano smo osporili pristup koji koristi sadašnja vlast ili parcijalno analiziranje problema spoljnog duga. U tom kontekstu opet izražavamo žaljenje što nije prisutan guverner Narodne banke ili kojim čudom gospodin Sajmon Grej, jer možemo upravo od njih često da čujemo da poređenje između iznosa javnog duga i visine deviznih rezervi garantuje sposobnost daljeg zaduživanja ove zemlje. U tom kontekstu se i šalju ovakvi predlozi da Srbija treba da se zaduži za dodatnih 350 miliona evra na osnovu ovih podataka o deviznim rezervama. Ova tvrdnja o odnosu između deviznih rezervi i spoljnog duga se zasniva na parcijalnom pristupu, kao i ona o potpuno odvojenom posmatranju javnog i privatnog duga. Sledeći primer to pokazuje - u izveštaju NBS za 2008. godinu trend rasta deviznih rezervi NBS je izrazila od 2001. godine i on je prekinut negde 2008. godine, kao što ste naveli, ako se ne varam. Na kraju 2008. godine devizne rezerve su iznosile 8 milijardi 168 miliona evra i u odnosu na kraj 2007. su bile manje za milijardu i 480 miliona evra ili za nekih 15,4%. U dolarima ti podaci su nešto različiti. Sama činjenica je da su devizne rezerve na kraju 2008. godine sastavljene od inostranih hartija od vrednosti u visini od 82%, u 2007. godini taj procenat je bio oko 60%, zatim su se te devizne rezerve sastojale od depozita na računima NBS u inostranstvu u visini od 8,38%. U 2007. godini je to iznosilo 35%, kao i od efektivnog stranog novca u visini od pet i nešto posto i to je u 2007. godini iznosilo 1%, i na kraju, zlato i specijalna prava vučenja u visini od 3,11%. Takođe, u 2007. godini je bio manji procenat. Kada se analiziraju ovi podaci NBS o deviznim rezervama može se zaključiti da je NBS odlučila da promeni strukturu deviznih rezervi u korist hartija od vrednosti, a na račun depozita na računima u inostranstvu. U izveštaju o deviznim rezervama koje bi trebalo da budu taj navodni garant za dalje zaduživanje zemlje i ekonomsku opravdanost ova tri kredita, o kojima danas raspravljamo, o 350 miliona evra upravo se navodi gde su i u šta su investirane srpske devizne rezerve. One su investirane u inostrane hartije od vrednosti u okviru 4 portfelja obveznica - evro, američki dolar, britanska funta, kanadski dolar. U tom izveštaju se navodi da se u suštini povećalo učešće državnih obveznica u odnosu na druge hartije od vrednosti i da su depoziti plasirani kod centralnih banaka i banaka sa visokim kreditnim rejtingom. U tom kontekstu, biću potpuno otvoren, prethodni podaci i grafikoni u tom izveštaju jasno pokazuju da su skoro sve naše devizne rezerve na zapadu. Zato se i povodom rasprave o daljem zaduživanju naše zemlje i odnosu između spoljnog duga i visine deviznih rezervi postavlja ključno pitanje, a ono je - koliki prihod ima država Srbija od držanja svojih deviznih rezervi na zapadu? Tačnije, da li prihod od deviznih rezervi može da se uporedi sa onom ogromnom količinom novca koji odlazi na zapad na osnovu spoljnog duga ove zemlje? Ponovo naglašavam - ukupnog spoljnog duga ove zemlje, jer će pre ili kasnije, kao što je to bio slučaj 1983. godine, doći do suverenizacije. U tom smislu, prema podacima NBS ukupan prihod od deviznih rezervi, na osnovu hartija od vrednosti i na osnovu deviznih računa u inostranstvu, negde je oko 316 miliona evra. Uporedite tu cifru sa onih tri milijarde evra koje odlaze svake godine na zapad na osnovu spoljnog duga i biće vam jasno da je tok novca upravo obrnut od onoga u šta nas ubeđuju preko propagandnih medija, preko izjava vlasti itd. Znači, 300 miliona evra dolazi iz deviznih rezervi kao naš prihod, a tri milijarde ide na osnovu spoljnog duga ka zapadu. Dakle, i zbog tog razloga smo protiv daljeg zaduživanja ove zemlje. Kao ekonomista ćete verovatno ponovo izneti argument da se i u Ruskoj Federaciji privatni sektor zadužio. To je tačno. On se zadužio sa negde oko 400 milijardi dolara u proteklih nekoliko godina, ali ovaj argument se ne može primeniti za Republiku Srbiju, pre svega zato što vlasti te zemlje ne vode politiku u skladu sa smernicama MMF. Dakle, javni dug te zemlje je upravo obrnut od naše situacije, on je padao, nije rastao u procentu osam godina. Takođe, treba to otvoreno reći, privatni sektor u toj zemlji nema nesrazmernu političku moć u odnosu na državu koju, npr, ima gospodin Mišković u odnosu na našu vlast. Naravno, ovome treba dodati da postoji suficit u spoljnotrgovinskoj razmeni između Evropske unije i Ruske Federacije, u 2008. godini on je iznosio oko 150 milijardi dolara. S druge strane, vi sigurno znate da je spoljnotrgovinski deficit bio rekordan prošle godine, a da je ostvaren upravo zbog dogmatske orijentisanosti ka saradnji u trgovinskom smislu sa EU, od preko 50%, ako se ne varam 56. Dakle, oko šest milijardi dolara svake godine odlazi iz Srbije ka EU upravo zbog takve politike. Dakle, ni tu se ne može napraviti poređenje sa Ruskom Federacijom. U kontekstu ključnog pitanja daljeg zaduživanja Srbije, ovaj podatak o deviznim rezervama nam govori da nema nikakvog više, slobodnije da se izrazim, oslonca za dalje zaduživanje Republike Srbije. S druge strane, može se reći da ogromna cifra od oko milijardu evra koja svake godine odlazi na osnovu kamata i na osnovu spoljnjeg duga će se samo još više povećavati. Jer vi sigurno znate, i to je javni podatak iz izveštaja NBS, da su devizne rezerve u 2008. godini imale pad, a da je spoljnji dug upravo doživeo suprotno i da je porastao. To je prava ekonomska istina koju ne mogu da sakriju nikakve fraze. To je istina o tokovima novca između Srbije i zapada. Milijarde evra idu iz Srbije ka zapadu, a samo stotine idu sa zapada ka Srbiji. Zato smo kao SRS protiv ovakvih predloga zakona koji omogućavaju ovakav, slobodno to mogu reći, lihvarski i štetan proces. Zato ne verujemo u fraze po kojoj Brisel daje Srbiji neku kreditnu i drugu pomoć bez koje Srbija ne bi mogla da preživi. Upravo verujemo u suprotno. Verujemo da je to štetan proces. Korektan ekonomski pristup ima za cilj da dođe do ekonomske istine i to je preduslov za podizanje srpske ekonomije i privrede iz ovog sumornog stanja u kojoj se ona danas nalazi. Svim ovim podacima o daljem zaduživanju Republike Srbije, možemo dodati usaglašenu carinsku i ekonomsku politiku Brisela i MMF-a. Uostalom, znate da je u SSP, ako se ne varam, u članu 117, navedeno da će MMF i EU usaglašavati svoju politiku prema Republici Srbiji upravo u ovom sektoru. Sve ove činjenice koje smo sada naveli su dovele do toga da Srbija ima akumulirani spoljnotrgovinski deficit od nekoliko desetina milijardi evra. Tačnije, kao što to navodi citirani dr Predrag Jovanović-Gavrilović u svom naučnom radu iz 2007. godine, kumulativni deficit trgovinskog bilansa iznosi čak 36 milijardi i 500 miliona dolara u periodu od 2000. do 2007. godine. Kumulativni deficit tekućeg bilansa je manji, 19 milijardi zahvaljujući ne EU već prvenstveno doznakama radnika koji rade u inostranstvu. Pitanje koliko će te doznake biti u ovom smeru velike u budućnosti, posebno imajući u vidu veliku ekonomsku krizu i otpuštanje na zapadu radnika koji nisu državljani tih zemalja. Naravno, svim ovim podacima treba dodati i činjenicu da je spoljnotrgovinski deficit Republike Srbije u 2008. godini, kao što smo već naveli, bio negativan i to je bio negativan rekord od 12 milijardi dolara. Kada na ovu cifru dodamo 36,5 milijardi dolara kumulativnog trgovinskog deficita u periodu od 2000. do 2007. godine, dolazimo do skoro neverovatne brojke od preko 48 milijardi dolara. Kada tu cifru podelimo sa onih 50%, koja nam govori da je tolika spoljnotrgovinska razmena sa EU, dolazimo do zaključka da je oko 24 milijarde dolara iz Srbije transferisano ka EU u periodu od 2000. do 2008. godine. Tu činjenicu, dame i gospodo, ne može da sakrije nikakav kredite Evropske investicione banke u visini od 250 miliona evra koji danas razmatramo. Takođe, niti bilo kakve fraze o ekonomskoj pomoći EU ne mogu sakriti ovu ekonomsku istinu o tokovima novca. Ako govorimo o donacijama, treba reći da je finansijska podrška iz EU Srbiji i Crnoj Gori od 2001. do 2005. godine bila oko 545 miliona evra, od čega samo 305 čine zajmovi, a 240 miliona nepovratna sredstva. Šta su ta sredstva u praksi? Mnogo sredstava iz tih donacija otišlo je i odlazi na izradu kojekakvih projekata od kojih ima malo koristi. Primer takvog trošenja sredstava je projekat zapošljavanja za koji su dobijene donacije, a čiji je glavni zaključak da ljudi treba da se samozapošljavaju. Takođe, jedna donacija Velike Britanije namenjena je za finansiranje projekta u promociji efikasnog korišćenja donatorskih sredstava ili u suštini donatorska koordinacija. To su ti projekti koji nam tako velikodušno dolaze iz EU. To je prava istina o tzv. pomoći EU. Kredit Evropske investicione banke koji danas razmatramo, ali i kredit Svetske banke i ovaj tri zapadne banke koji treba da pokrije budžetski deficit Srbije ne možemo posmatrati izdvojeno od pregovora sa MMF, sa tim fondom koji se u raspravi ovde, ne kažem za vas lično, ali izbegava se i kritikuju se neke sporne stvari. Smatramo da je osnovni ekonomski problem Republike Srbije upravo politika koju nameće MMF. Ma koliko se Vlada i NBS trudile da prikažu da krediti koje daju tzv. evropske banke i Svetska banka nemaju veze sa uslovima MMF-a, u praksi nije tako. Sledeći primer to pokazuje. On istovremeno ponovo pokazuje zašto je SRS protiv daljeg zaduživanja Republike Srbije od 350 miliona evra. Vi verovatno znate da je krajem aprila 2009. godine nakon završetka prolećnog zasedanja MMF i Svetske banke u Vašingtonu, jedan od vaših kolega, potpredsednika srpske Vlade, izjavio je da će se Srbija zadužiti za dodatnih 900 miliona dolara. Po ovoj izjavi, od ove sume 450 miliona dolara će biti usmereno ka srpskom budžetu, a od toga 300 miliona u ovoj godini, a 150 miliona u 2010. godini. Prema izveštajima naših medija, delegaciju Republike Srbije činili su još i jedan potpredsednik zadužen takođe za ekonomske poslove i naravno guverner NBS. U tom optimističkom kontekstu, naglašeno je da pored dodatnog zaduživanja kod MMF-a i Svetske banke se paralelno "potpisuju dogovori o daljem zaduživanju sa prisutnim u Vašingtonu zapadnim bankama". Dakle, ovo je bila jedna vrsta pripreme za zaključivanje ovih ugovora o zaduživanju koje danas razmatramo. Da bi situacija bila još neshvatljivija, istog dana u srpskim medijima je obavljena procena da će dug srpske države biti udvostručen u 2009. godini sa 8,93 milijarde evra na preko 16 milijardi evra. Ovome treba dodati i prethodno iznet podatak da je dug privatnog sektora u Srbiji već prešao 10 milijardi evra. Prema minimalnoj proceni i pod pretpostavkom da se privatni srpski sektor neće dodatno zaduživati u 2009. godini, što je nerealno, srpski dug će krajem 2009. godine iznositi 30,5 milijardi evra ili prema vrednosti dinara NB od 27. aprila 2009. godine oko 40 milijardi dolara. Dakle, krajem 2009. godine, srpski dug će biti uporediv sa celokupnim srpskim bruto domaćim proizvodom u 2007. godini. To je prava istina. Naravno, u tom kontekstu se postavlja i pitanje, zašto srpski spoljni dug raste takvom brzinom? Odgovor na to pitanje pokazuje zašto smo mi protiv daljeg zaduživanja Srbije od 350 miliona dolara, ponovo ponavljam tu cifru. Skoro neverovatno srpsko povećanje duga u 2009. godini ukazuje pre svega, a mi ćemo to otvoreno reći za razliku od drugih poslaničkih grupa, na usaglašeno delovanje zapadnih finansijera sa MMF. Oni deluju skoro kao jedna mreža i, ako bi hteli malo slobodnije da se izrazimo, postepeno ali uporno dave Srbiju i njene građane i privredu. U tom kontekstu, ponavljam, centralnu ulogu u daljem zaduživanju ima MMF. Npr, poznato je da je Srbija potpisala trogodišnji aranžman sa MMF-om u aprilu 2009. godine. Mi smo ubeđeni, a videćete nešto kasnije i da neke vaše kolege to ne skrivaju, jer kao ekonomisti ne mogu negirati tu ekonomsku istinu, da će taj aranžman zbog svojih uslova imati velike negativne efekte na srpsko zdravstvo, poljoprivredu, socijalna davanja, obrazovanje i državne institucije u celini. Uostalom, to ne kriju ni zvaničnici MMF-a. Na primer, zamenik Izvršnog odbora MMF-a, gospodin Portugal, koji je u intervjuu za jedan naš dnevni list od 6. 07. 2009. godine iskreno izneo šta su prave namere MMF-a prema Srbiji, i to uprkos tome što je svima jasno da je ekonomska kriza pogodila Srbiju i posebno njene najsiromašnije građane, penzionere, ljude kojima su potrebni lekovi i lečenje, studente, đake i njihove roditelje. Tu činjenicu je priznao i potpredsednik srpske Vlade, ekonomista po obrazovanju, u izjavi za jedan dnevni list od 10. 07. 2009. godine, kada je izjavio: „MMF je napravio kardinalnu grešku kada je u Letoniji predložio smanjenje plata za 20 do 30%, što je dovelo do dramatičnog pada BDP-a od 18% u ovoj zemlji.“ Ovome, naravno, dodajemo već prethodnu pomenutu izjavu izvršnog direktora MMF-a koji je zahtevao sada, u ovom kriznom vremenu, i koji tvrdi da je pravo vreme za reforme u srpskom zdravstvu, obrazovanju i penzijskom sistemu. Naravno, svi ovi uslovi, ako bi se ispunili, doveli bi upravo do kolapsa u našoj ekonomiji, zdravstvu i obrazovanju, kolapsa koji se desio u Letoniji, koja je inače članica tako željene Evropske unije. Međutim, da se ovo ne bi desilo u Srbiji, potrebno je dodatno zaduživanje kod drugih zapadnih poverilaca, a ne kod MMF-a. Ali, nažalost po sve nas, i po vas, i po nas i po građane Srbije, ovo može biti ostvareno samo uz dozvolu Međunarodnog monetarnog fonda. Dakle, u suštini Srbija se nalazi u jednom finansijskom krugu iz koga nema izlaza. Sledeći ekonomski podaci pokazuju ovo usaglašeno delovanje zapadnih finansijera ili međuzavisnost kredita koje daje MMF, Svetska banka, Evropska investiciona banka i zapadne banke koje rade na teritoriji Republike Srbije. Navešću vam nekoliko konkretnih primera. Članstvo u Svetskoj banci, vi to sigurno znate, uslovljeno je članstvom u MMF-u. Naravno, SAD u Svetskoj banci imaju, kao i u MMF-u, najveću kvotu od oko 16%. U suštini, Svetska banka svojim kreditima finansira obrazovanje i pomaže zdravstvo. Uostalom, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Svetske banke se i zove – Dodatno finansiranje projekta zdravstva. Dakle, to su upravo one oblasti koje, slobodno to možemo reći, uništavaju uslovi MMF-a. Takođe, Svetska banka se zadužuje na međunarodnom finansijskom tržištu, a zatim na taj iznos dodaje maržu od 0,75% i proviziju od 1%, prema definiciji iz knjige „Međunarodna ekonomija“, koja se takođe koristi na Ekonomskom fakultetu u Beogradu, i tako u suštini i u praksi Svetska banka i MMF zajednički zarađuju na dužnicima kao što je Srbija. Konkretno u ovom kreditu koji danas razmatramo se navodi: „Zajmoprimac će plaćati kamatu po stopi u iznosu jednakom međubankarskoj kamatnoj stopi za valutu zajma uvećanu za varijabilnu kamatnu maržu“. To je član 2. Ugovora o zajmu između Republike Srbije i Svetske banke. U suštini, MMF, da se malo slobodnije izrazim, napravi problem u ekonomiji, zdravstvu i obrazovanju, a Svetska banka ga rešava davanjem kredita za te oblasti, naravno, uz visoku kamatu. To je taj sistem koji deluje u samoj praksi. Mi moramo priznati da je to skoro genijalan sistem, ali, nažalost, on se upravo primenjuje na siromašnim zemljama, kao što je Republika Srbija. Da bi se opravdalo ovo izrabljivanje dužnika ili parazitsko delovanje ovih institucija, Svetskoj banci je dodeljen visok kreditni rejting, a to vi sigurno, takođe, znate. Ona dobija povoljnije kredite od onih koje bi dobila Srbija sa svojim kreditnim rejtingom kad bi se direktno zaduživala kod zapadnih banaka. Dakle, ponovo jedna vrsta začaranog finansijskog kruga. Sličnu nečasnu svrhu imaju i organizacije koje deluju kao sastavni delovi Svetske banke. Na primer, Međunarodno udruženje za razvoj daje kredite za obrazovanje, zdravstvo i državne institucije, ponovo iz oblasti koje najviše pogađaju uslovi MMF-a. Međunarodna finansijska korporacija odobrava kredite privatnom sektoru, kupuje preduzeća od državnih dužnika i bavi se posredovanjem pri uzimanju kredita. Opet povezane institucije. Opet povezani ciljevi. Kako se u Srbiji i kome se u praksi odobravaju ti krediti jasno je kada se uzme u obzir podatak po kojem je ova institucija 2006. godine u Srbiji investirala, između ostalog, u strane banke i firme kao što su Rajfhajzen i Tigar-Mišelin holding. Još jedna organizacija je povezana sa Svetskom bankom – Međunarodna agencija za garantovanje investicija, koja se bavi obukom ljudi u zemljama dužnicima u vezi sa stranim investicijama, to je ponovo definicija iz ovog udžbenika, ili u praksi, prodajom domaćih preduzeća. Ona se bavi i popravljanjem imidža zemalja dužnika i političkim rizicima. Kakve to veze ima sa ekonomijom, nije jasno. Takođe, osim Svetske banke i pratećih organizacija, sa MMF-om imaju usaglašenu politiku i ove dobronamerne tzv. evropske banke. Dakle, upravo ove banke o čijim kreditima mi danas vodimo raspravu. Na primer, Evropska investiciona banka, osnovana 1957. godine, sa sedištem u Luksemburgu, takođe daje kredite koji treba da, takoreći, ugase požar koji su stvorili uslovi MMF-a, dakle, u oblasti zdravstva i obrazovanja, a videli smo, i u oblasti „pomoći za mala i srednja preduzeća“. Tačnije, da budem konkretan: MMF sa svojim uslovima dovodi do pada BDP-a od, recimo, oko 18%, kao u Letoniji, i nezaposlenosti od 20 do 30%, kao što je to bilo u ovoj baltičkoj zemlji, a zatim tzv. evropske banke daju kredite za mala i srednja preduzeća. Međutim, potpuno logično i opravdano pitanje će biti – kako će ta mala i srednja preduzeća, recimo, u toj zemlji koja je slična našoj, prodavati svoje proizvode ako BDP padne za pet milijardi evra, a posao izgubi nekoliko stotina hiljada ljudi? Naravno, Evropska investiciona banka, kao i većina prethodno pobrojanih institucija, naplaćuje kamate koje su uglavnom veće od tržišnih, ponovo se navodi, to nije naša tvrdnja, u udžbeniku „Međunarodna ekonomija“. Konkretno, u ovom predlogu zakona koji mi danas razmatramo, u ugovoru sa Evropskom investicionom bankom, navodi se: „Kamata će se izračunavati po godišnjoj stopi i relevantnoj međubankarskoj stopi plus 2%.“ Takođe, Evropska investiciona banka uglavnom zahteva da se odobreni projekti za koje se daju krediti finansiraju od strane dužnika i to u vrednosti od 50%. Slično se zahteva i u ovom zajmu koji danas razmatramo, ako se ne varam, u vrednosti iznad 12 miliona evra. Dakle, kada imamo sve ovo u vidu, dužnik, ako nema svojih sredstava u praksi, mora da se dodatno zaduži kod drugih članova ove mreže zapadnih poverilaca ili će projekat koji finansira Evropska investiciona banka propasti. Ovome treba dodati da, slično kao i u slučaju kredita Svetske banke koji danas razmatramo, Evropska investiciona banka traži otvoreni međunarodni tender za nabavku opreme, koji će se voditi slično kao i u slučaju Svetske banke u skladu sa internim pravilima banke. Tačnije, u skladu sa aktom pod nazivom: „Vodič za nabavke Evropske investicione banke“. U tom kontekstu, slično kao i u slučaju kredita Svetske banke, blago rečeno, neće biti nikakvo iznenađenje ako Evropska investiciona banka bude forsirala firme iz zapadne Evrope na štetu srpskih. Uostalom, ugovor o zajmu je toliko nepravedan i sa pravne tačke gledišta strane su toliko nejednake da se čak predviđa u ovom ugovoru da državni sekretari Republike Srbije, savetnici ministara i službenici imaju obavezu da prijavljuju sve nepravilnosti u vezi sa projektima i da to nadležni organi i agent zajmoprimca prijavljuju zajmodavcu, znači, Evropskoj investicionoj banci. Ali, s druge strane, takva obaveza ne postoji za zajmodavca, Evropsku investicionu banku i njene službenike. Dakle, u evropskim bankama, po ovom ugovoru, ne postoje korumpirani ljudi, ne postoji korupcija i njihovi službenici su negde na nivou Ničeovih nadljudi. O kakvoj se neistini radi najbolje govori ova kriza, koja već skoro dve godine pogađa skoro čitav svet i čiji su uzroci upravo u korupciji u bankarskom sektoru, tačnije u pohlepi i malverzacijama koje tamo vladaju već decenijama. Da se radi o usaglašenom delovanju zapadnih banaka, koje očigledno samo ne vidi vlast u Republici Srbiji, pokazuje sledeći primer. Evropska banka za obnovu i razvoj, druga takozvana evropska banka, čije sedište je u Londonu, navodno čija je glavna svrha pomoć zemljama centralne i istočne Evrope, usaglašava svoje delovanje ponovo sa navedenim institucijama, sa delom Svetske banke i Međunarodnom finansijskom korporacijom. Naravno, ovo je podatak iz ovog prethodno navedenog udžbenika i naravno u ovoj tzv. Evropskoj banci ponovo Sjedinjene države imaju dominantan položaj kao akcionar. U Srbiji je ova navedena banka do 2006. godine ulagala novac opet u strane banke, „Sosijete ženeral“. ili je kupovala udele u malobrojnim preostalim srpskim bankama kao što je Komercijalna banka. Takođe, vi znate da je prihvatanje uslova MMF-a i preduslov za saradnju sa tzv. Pariskim klubom poverilaca i da države članice Pariskog kluba zahtevaju da zemlja dužnik mora da ima aktivan program saradnje opet sa Međunarodnim monetarnim fondom. Slična je situacija kada se radi o Londonskom klubu, koji predstavlja grupu poslovnih banaka privatnih kreditora. Isto prema ovom navedenom udžbeniku Međunarodna ekonomija, Londonski klub najčešće svoje aktivnosti koordinira sa Međunarodnim monetarnim fondom. Dakle, dame i gospodo, iz prethodno iznetog se može zaključiti, slobodno govoreći, da MMF u ovoj mreži zapadnih poverilaca ima ulogu lošeg policajca. MMF nameće uslove koji razaraju privredu i društvo jedne zemlje, nažalost, u ovom slučaju Republike Srbije. Dakle srpska privreda, društvo i država idu ka potpuno ekonomskoj propasti zbog uslova koje nameće MMF. Videli ste i izjave potpredsednika srpske Vlade koji je naveo šta se desilo u vezi sa ovim. Ali, da bi se izbegao taj potpuni krah, ''dobri policajci'', kao što su Svetska banka i tzv. evropske banke i ostali zapadni poverioci, davaće nove kredite za preživljavanje Srbije i njene privrede. Na taj način treba posmatrati i ove nove kredite koje mi danas razmatramo u vrednosti od 350 miliona evra. U suštini, dame i gospodo, tako će se agonija srpske privrede i države samo nastaviti i dok ove činjenice ne shvate ljudi koji danas vode srpsku državu i privredu i dok ne odbace jednu vrstu dogme o dobronamernim poveriocima iz MMF-a i tzv. evropskih banaka, za srpsku privredu za državu neće nastupiti bolja vremena. I na kraju, što se tiče kredita za pokrivanje budžetskog deficita u vrednosti od 90 miliona evra, postavljaju se i sledeća pitanja: ko će snositi troškove tzv. puštanja kredita u tečaj u visini od 1% od iznosa kredita? To nije mala suma, to je suma od oko 900.000 evra. Takođe, postavlja se i sledeće pitanje – na osnovu kojih kriterijuma se Republika Srbija zadužuje kod zapadnih banaka na teritoriji Republike Srbije, koje su već pokazale da rade neprofesionalno, upotrebljavam najblaži izraz, na srpskom finansijskom tržištu? Neke od ovih banaka, sa kojima Republika Srbija treba da potpiše ugovor o zajmu, retroaktivno su povećale marže našim građanima. U tom smislu, Narodna banka Srbije u svom izveštaju je navela da je koristila preporuke da bi ubedila zapadne banke da posluju po tržišnim pravilima. Međutim, upravo te zapadne banke su iskoristile ovakav nejasan i neodlučan stav Narodne banke Republike Srbije i retroaktivno su povećavale marže i zarađivale na građanima Republike Srbije, bez ikakvih sankcija od strane Narodne banke Srbije, bez ikakvih sankcija od strane Vlade Republike Srbije. Te marže su, to je javni podatak, na kredite koji se već otplaćuju povećane od 0,75% do 2,5%. Kao što sam već rekao, među njima je jedna od tri banke s kojom Vlada Srbije zaključuje ugovor o pokrivanju budžetskog deficita. Naravno, tu su već i nama u SRS veoma poznate banke, Banka Inteza, „Rajfajzen“ i „Hipo-Alpe-Adria“. Umesto da su uvele nove zakone koji bi dodatno oporezivali ove banke ili ih kaznili zbog ovakvih postupaka, vlasti, slično kao i u slučaju monopola kompanije „Delta“, ne pokazuju čak ni verbalnu odvažnost da reše ove probleme. Zato smo mi uvereni, dame i gospodo, da vlast nema snage da ovih 350.000.000 evra o kojima danas raspravljamo nađe na nekom drugom mestu, putem dodatnog oporezivanja kompanije „Delta“ i nekog njenog monopola, ili/i putem dodatnog oporezivanja zapadnih banaka koje neprofesionalno posluju na teritoriji Republike Srbije. Naravno, tu bi se odgovorna vlast angažovala i da putem ozbiljnih pregovora sa Ruskom Federacijom dobije neke kredite koji neće biti uslovljeni kao što su krediti MMF.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić.
Poštovani građani Srbije, želim da vas obavestim da je trenutno 21.40 časova, a s obzirom da će odloženi prenos krenuti negde u ponoć, oni retki koji zaista ne mogu da spavaju imaće priliku da ovo vide negde u dvadeset do pet. Toliko o demokratičnosti rada u ovom parlamentu i uopšte sistemu, nekom logičnom sklopu po kojem ova vladajuća koalicija funkcioniše. Ali ćemo mi i sutra u 10.00 časova ujutru nastaviti rad, bez obzira što treba da idemo kući, pa ćemo doći negde oko jedan, pola dva u svoje domove, ustati u pola sedam i onda ćete imati priliku da nas u direktnom prenosu u 10 ujutru gledate kako ćemo nastaviti da radimo. Želim odmah da vas informišem, gospođo ministar, da sam u ime DSS-a podneo jedan amandman, tako da ćemo imati priliku da se još jednom lepo ispričamo o jednoj sjajnoj i zaista produktivnoj ekonomskoj politici koju vi vodite. Dakle, mi danas ovde pričamo o tri zakona, sporazum o zajmu, dodatno finansiranje zdravstva, zajedno sa Međunarodnom bankom za obnovu i razvoj, onda Predlog zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke i Narodne banke Srbije, Aneks zajma za mala i srednja preduzeća i Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod„Alfa banke“, „Vojvođanske banke“ i „Pireus banke“. E, ono što je interesantno, poslednje tri ili četiri sednice mi imamo vrlo glomazne dnevne redove, vrlo važne zakone, raspravlja se jako dugo, a po pravilu kao poslednje tačke se pojavljuju tačke dnevnog reda gde se mi kao država zadužujemo. Namera onih koji misle da mogu da prikriju štetne efekte ovakvih predloga jeste da se raspravlja o nekim drugim temama, a da na mala vrata prođu ovakvi zakoni koji zaista idu na štetu naše države. Dakle, vi ste ovde naveli pozitivne efekte od ovih kredita, ali zašto bismo mi vama verovali? Zašto bi vama bilo ko verovao? Ako se ovde sastajemo redovno već dva-tri meseca, kada smo raspravljali i o budžetu i o rebalansu budžeta, kada ste braneći budžet, vi se sada smejete, ali sam svestan da je vaša uloga, uz svo poštovanje vaše stručnosti, to ne mogu da osporavam, niti želim, ali vaše ministarstvo je očigledno u ovoj Vladi statista, vi ste protočni bojler za jednu jako štetnu politiku koja ovu zemlju vuče na dno u finansijskom, ekonomskom i privrednom smislu. Ne smatram da je vaša odgovornost najveća, ali smatram da je izuzetno velika, zato što, ako ništa drugo, u tom poslu statirate, jer predlog budžeta iza kojeg stoji ministar finansija, vi ste tada govorili da će rast BDP biti 3,5%, mi smo vam rekli da to neće biti. Čuveni skup na Kopaoniku, u najskupljim odelima, grandiozno, kao da se radi o susretu G8, rekao je da će BDP biti nultog rasta. Tada se već znalo da je to nerealno. Došli ste ovde sa rebalansom budžeta, pa ste sa MMF-om usaglasili da će pad BDP biti 2,5%, iako i tada indikatori privredni su pokazivali da će pad biti najmanje 6%. Sada ćete doći u situaciju da nam ponovo dajete jedan rebalans. Zašto bi mi vama bilo šta verovali, jer su sve projekcije nerealne. Ovde se kaže da će biti novac za mala i srednja preduzeća. Pazite, kada se mali ili srednji privrednik ponašao kao što ste se vi ponašali ove godine, on ne da bi izgubio deo tržišta, on bi ispao trajno sa ovog tržišta, jer se u biznisu i u privredi kada pravite takve loše projekcije gube poslovi, gubi se tržište, snose se određene konsekvence. Jedino vi ne snosite konsekvence. Vreme je da priznate da niste bili u stanju da vodite ovu državu u ispravnom pravcu, da su vam procene apsolutno nerealne i zato treba da platite političku cenu. Bolje je da podnesete ostavku i vi, vi prvi, a onda i celokupna Vlada, pa da idemo na nove izbore, i neka građani kažu ko to može bolje da vodi ovu državu i ko je svesnijiu kakvom se stanju ova država nalazi, nego da vam sam narod, najverovatnije na jesen, a najkasnije na proleće,kaže šta misli o vama na jedan vrlo nepopularan način. Dakle, ovo vam je najdobronamerniji savet, a vidimo se kada budemo pričali o amandmanu na ove zakone.
Reč ima Vladan Jeremić.
Dobra je ova prilika, pa makar i u nekim jutarnjim satima, da se javnosti još jednom predoči kakvu ekonomsku politiku vodi Vlada Republike Srbije, jer evo po ko zna koji put i ovaj skupštinski saziv treba da odobri dodatno zaduživanje države, rekao bih i građana, međutim, veštom, pre svega, medijskom manipulacijom, javnosti se prezentuju sasvim drugačiji podaci, u kojima se ističu neke stvari koje apsolutno nemaju veze sa realnošću. I u teoriji i u praksi vidimo sledeće, a mogli ste da čujete i iz izuzetno argumentovanog izlaganja kolege Dejana Mirovića, pa ću samo pokušati da potkrepim nekim još ciframa. Gospođa Dragutinović, koja je tu prisutna, mogla bi da kaže ako nešto od ovoga što budemo izneli nije tačno. Dakle, prema svim analizama zaduženosti Republike Srbije, sve pokazuje da su se u oblastizaduživanja u inostranstvu ispoljile izuzetno negativne tendencije, koje se ogledaju pre svega u tom enormnom povećanju apsolutnog iznosa spoljnog duga i u povećanju stepena zaduženosti zemlje. To praktično znači da bi zemlja u narednom periodu mogla da zapadne u ozbiljnu dužničku krizu, koja bi upravo u sadejstvu sa efektima svetske finansijske krize mogla imati i te kako negativne efekte na ionako posrnulu privredu Srbije. Dakle, da ne bi licitirali, ekonomistima je to dobro poznato, ali zarad javnosti, ima nekoliko pokazatelja, parametara kako može da se izračuna stepen zaduženosti jedne zemlje. Prema nekim najuobičajenijim, najkorišćenijim, prema kriterijumu tog kvantitativnog odnosa spoljnog duga i BDP, u Srbiji se procenat zaduženosti kreće između 60 i 70%. Stepen zaduženosti Srbije, meren kvantitativnim odnosom duga i izvoza, izgleda ovako: recimo, 2003. godine dug je bio 3,11 puta veći od izvoza robe i usluga u toj godini, u 2004. godini - 2,78 puta, u 2005. godini - 2,34, u 2006. godini - 2,28, što je sve iznad granice za visoko zadužene zemlje, prema kriterijumu Svetske banke, a po izboru "Global Development Finance'', Srbija se zaista svrstava u veoma zadužene zemlje, zajedno sa Bugarskom, Brazilom, Hrvatskom, Turskom, Kazahstanom i tako dalje. Ono što je problem, jeste činjenica da su obim i dinamika priliva inostranih sredstava u Srbiju u poslednjih nekoliko godina znatno manji i može se sagledati kroz taj kumulirani suficit finansijskih transakcija i povećanje neto spoljnog duga. Dakle, taj spoljni dug Srbije je u 2006. godini, izražen u dolarima, veći za 81% nego u 2000. godini, primera radi, a izraženo u evrima, za 28%, dok je inostrani dug u 2007. godini povećan za 142% u poređenju sa 2000. godinom, a izraženo u evrima za 53%. Priliv akumulacije iz inostranih izvora se apsorbuje preko deficita platnog bilansa, a visok kumulirani suficit finansijskih transakcija u Srbiji je u periodu od 2000. do 2007. godine posledica upravo povećanog korišćenja srednjoročnih i dugoročnih inostranih kredita i priliva neto stranih direktnih investicija. Inostrani dug Srbije je povećan sa 10 milijardi 830 miliona dolara u 2000. godini na 26 milijardi 236 miliona dolara u 2007. godini, a znate da nakon ovih najnovijih aranžmana sa MMF i ovog o čemu sam govorio na početku, dakle, ovog dodatnog zaduživanja, sigurno je da ta cifra prelazi svih 30 milijardi dolara. Ono na šta bih želeo i ovom prilikom posebno da ukažem, o čemu je i kolega Mirović govorio, to je problem koji leži upravo u visini tog duga privatnog sektora, koji je u 2000. godini bio gotovo zanemarljiv, da bi u 2007. godini dostigao 17 milijardi i 195 miliona dolara, i priča i odnos koji ima da dug privatnog sektora ne predstavlja neki veći problem za našu privredu apsolutno ne stoji i ne pije vodu. Jer kada bude došlo vreme za otplatu, uvek se može postaviti problem servisiranja duga od strane države i teret otplate može pasti, u krajnjoj liniji, na sve građane, kao što je već i pominjan ovaj slučaj iz 1983. godine, u vreme te velike dužničke krize i Savezne vlade Milke Planinc, kada je i privatan dug prebačen na teret države. Dakle, dug privatnog sektora, naprotiv, predstavlja po mišljenju SRS veći problem zbog toga što je njegova struktura nepovoljna u segmentu finansijskog sektora, na dug bankarskog sektora otpada manji deo, a najveći deo se odnosi na lizing. Znači, zadužujemo se radi kupovine na lizing robe, opreme i drugog, što znači da se privatni sektor ne zadužuje u inostranstvu radi ulaganja u proizvodnju i pospešivanje privredne aktivnosti, već iz sasvim drugih razloga. U uslovima velike zaduženosti, kada dođe vreme za otplatu dugova za privredu, preostaje prevelik teret da se u jednom dužem vremenskom periodu isporučuje inostranstvu roba i usluge radi otplate dugova. U takvoj situaciji se smanjuje potrošnja u zemlji, smanjuju se zarade radnika, iscrpljuju se sirovinski resursi. Upravo je to slika u kojoj se Srbija danas nalazi. To može da traje nekoliko godina, ali kada pređe određenu granicu, onda privreda u potpunosti zamire i smanjuju se izvori iz kojih se otplaćuju dugovi i otuda naša bojazan, ali realna bojazan, koju smo izrazili tokom današnje diskusije, a vezano za ova tri zakona koja se nalaze danas u skupštinskoj proceduri. Dakle, privredni rast Srbije u periodu koji je obuhvaćen tom analizom odnosi se na taj period od tih čuvenih demokratskih promena pa do danas, karakterišu ga stope rasta koje su niže u poređenju sa stopama priliva sredstava iz inostranstva i povećanja zaduženosti zemlje u posmatranom periodu. Jasno je da inostrana sredstva nisu u dovoljnoj meri alocirana u proizvodnju koja može obezbediti privredni rast, dakle, jedna potpuno pogrešna politika i zato i ne treba da čudi zbog čega je došlo i do povećanja ovog spoljnog duga. I zbog svih onih drugih problema sa kojima se suočavaju i država i građani, a vezano za jednu generalno lošu ekonomsku politiku, dakle, politiku kreditnog zaduživanja, koja, kao što sam već rekao, za jedan duži vremenski period stvara samo loš poslovni, odnosno privredni ambijent u zemlji. Ono o čemu danas govorimo, kao i ono o čemu je već bilo reči, dakle i o onom najnovijem kreditu, odnosno aranžmanu sa MMF, to je samo dodatno zatezanje omče oko vrata, a nimalo nisu optimistične izjave vezano za povećanje budžetskog deficita, odnosno najava o povećanju PDV-a. Videćemo šta će nas sve snaći. O tome svemu govori iz dana u dan sve niži životni standard najvećeg broja građana Srbije i problem je što niko ne snosi odgovornost za sve ono što je činjeno u ovom periodu. Čini mi se da nas može da sačuva samo bog, ako i on nije digao ruke od nas.
Narodni poslanik Miroslav Petković ima reč, još 13 minuta ima vaša poslanička grupa.
Uvažena gospođo Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici iz SPS u odsustvu, PUPS u odsustvu, G17 plus u odsustvu, LSV u odsustvu, poslanici SPO u odsustvu i uvažene kolege iz DS, vas deset koji prisustvujete ovoj raspravi. Poštovani građani Srbije, dobro jutro. Gospođo Dragutinović, noćas vas neću podsećati na to koliko ste puta do sada prekršili zakon o budžetskom sistemu i nemojte se ljutiti zbog toga, niko nije lep kad se ljuti, pa niste ni vi, a poslanici DSS svakako najmanje što žele to je da naprave novu boru na vašem licu, ali moram da vas podsetim na činjenicu da su vam sve dosadašnje procene bile pogrešne, apsolutno sve. Trošenje privatizacionih prihoda i zaduživanje u inostranstvu na srednji i duži rok ne rešavaju probleme Srbije, već ih samo odlažu. Zašto niste na duži ili srednji rok smanjili izdatke koje ste povećali rebalansom prošlogodišnjeg budžeta? Gospođo Dragutinović, vama se jednostavno ne može verovati, ali ipak recite građanima Srbije da li ćete smanjiti penzije i zarade u javnom sektoru. Možete klimnuti glavom, možete to odrečno uraditi, nema nikakve reakcije, sačekaćemo do kraja ove rasprave. Ćutanje može da znači i odobravanje. Hvala vam, koleginice. Priliv novca u budžet Republike Srbije je znatno manji. Prema podacima koji su objavljeni, prihodi iznose 280 milijardi dinara, što znači da nedostaje nekih 45 milijardi dinara u budžetu Republike Srbije. Logično je da postavimo pitanje - kako mislite da rešite problem deficita u budžetu? Da li na taj način što ćete nekoga izmoliti za 10 miliona, nekoga za 15 miliona, nekoga za 20 miliona? Mi smatramo da je to potpuno neozbiljno i da na taj način nećemo pokriti ogromnu crnu rupu u budžetu Republike Srbije. Svakako da je najgore rešenje dodatno zaduživanje države u inostranstvu i na domaćem finansijskom tržištu. To vam kažu poslanici DSS, ali to vam kaže i guverner NBS. Nemojte me tako čudno gledati, imate podatke o februaru 2009. godine. Gospodin Jelašić je upravo nešto tako izjavio. Ono što je još gore od ovoga jeste kada se zadužujete vi sve te pare gurnete u potrošnju. Da li je tako? Tako je. Ne morate da klimnete glavom, ali činjenica je da sav taj novac, sva ta sredstva idu direktno u potrošnju i ono što boli jeste činjenica pred kojom možete da zažmurite, možete da je prećutite, jeste da te kredite i te zajmove, te milijarde treba neko i da vrati. Sa ovakvom vladom i s vama na čelu Ministarstva finansija, mi ćemo proći kao miš u gvožđari. Građani Srbije, vama dobro jutro, a vama ministre i vama predsednice Skupštine, laku noć.
Zahvaljujem, gospodine Petkoviću. Laku noć. Lidija Dimitrijević ima reč. Izvolite, gospođo Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo da se ne može održati nijedna sednica Narodne skupštine Republike Srbije, a da se na dnevnom redu ne nađe nekoliko predloga zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora ili nekog sporazuma o zajmu. Skoro svaki projekat koji započne ova vlast bazira se na zaduživanju, na uzimanju kredita koje će buduće generacije morati da vrate. Evo, na ovoj sednici na dnevnom redu se nalaze tri predloga zakona kojima Srbija sebi stvara kreditne obaveze, i to u iznosu od 350 miliona i 500 hiljada evra. Prva dva predloga zakona odnose se jedan na projekta u vezi sa malim i srednjim preduzećima, a drugi na dodatno finansiranje projekata zdravstva. Treći predlog zakona odnosi se na zaduživanje Republike Srbije i to za finansiranje budžetskog deficita i refinansiranje duga Republike Srbije u iznosu od 90 miliona evra. U aprilu je usvojen rebalans budžeta i tada je predviđen budžetski deficit za 20,517 milijardi dinara, veći od prvobitno planiranog iznosa s kraja prošle godine, tako da je sada planirani deficit 70,5 milijardi dinara. Pri tome je planirano da deficit konsolidovane javne potrošnje, u koju su uračunati i fondovi obaveznog socijalnog osiguranja, budžeti lokalnih samouprava i AP Vojvodine, bude 90 milijardi dinara. Tom prilikom srpska vlast je dogovorila i novi aranžman sa MMF. Radi se o kreditu od tri milijarde evra za jačanje deviznih rezervi i povoljniju poziciju kod inokreditora. Prilikom rebalansa budžeta usvojeni su i zakoni koje je vlast predstavila kao mere koje preduzima radi ublažavanja negativnih efekata svetske ekonomske krize. Predviđeno je smanjenje izdataka za 65,4 milijarde dinara uštedama koje treba ostvariti smanjenjem diskrecionih rashoda, kao što su stalni troškovi, usluge po ugovoru, troškovi održavanja materijala, subvencije, kapitalni rashodi, budžetske pozajmice, smanjenje transfera lokalnim samoupravama, kao i zamrzavanje visine penzija u ovoj godini i privremeno smanjenje plata zaposlenima u javnim preduzećima i državnoj upravi. Što se tiče prihodne strane, ako bi se povećalo otežano punjenje budžeta, povećane su akcize na naftne derivate i duvanske prerađevine, uveden poseban porez na impulse u mobilnoj telefoniji, povećane takse za registraciju motornih vozila snage preko 2.000 kubika i to do tri i po puta. Evidentno je da su problemi sa prilivom sredstava u budžet veliki. Ova vlast, kojoj inače nije nikakav problem da se zadužuje prekomerno, odlučila je da se zaduži i za finansiranje budžetskog deficita, kao što sam već rekla, za 90 miliona evra. Smatram da je ovaj potez izraz licemerja i na najbolji način pokazuje da ova vlast ne radi u interesu građana. Nikada ne govorim nešto bez argumenta. Argumente za ovo pruža sama vlast. Takođe, na skoro svim sednicama Narodne skupštine, tako što se redovno usvajaju zakoni kojima se osnivaju novi organi, razne agencije i razna regulatorna tela. Umesto racionalizacije državnog aparata, masovno se vrše nova zapošljavanja. Pomenuću samo neke od mnogobrojnih organa osnovanih poslednjih nekoliko meseci - Agencija za bezbednost saobraćaja, Agencija za hemikalije, komunalna policija. Usvajanje zakona o regionalnom razvoju povlači za sobom osnivanje nacionalne i regionalnih agencija, saveta, oblasnih asocijacija, što sve čini jedno ogromno usložavanje činovničkog aparata. Apsurd se ogleda u tome što predstavnici srpske vlasti neprekidno govore da će zaustaviti nova zapošljavanja u državnoj upravi i javnim preduzećima, a sa druge strane neprekidno se donose zakoni kojima se formiraju paradržavni organi koji služe isključivo za zbrinjavanje zaslužnih partijskih kadrova. To kažem jer postoje već legalni državni organi koji obavljaju svoju delatnost. Vlast napravi neki novi paradržavni organ - agenciju, savet ili nešto drugo i on se bavi istim poslovima kao i regularni državni organ. Sve priče o namerama vlasti da smanji javnu potrošnju padaju u vodu. Građani Srbije imaju prava da znaju kuda ide njihov novac, ali ne znam da li će neko od građana čuti ovo o čemu mi sada govorimo, jer će ovo biti emitovano noćas oko tri-četiri sata, kada većina građana, što je i normalno, spava.
Gospodine Petkoviću, vi ste hteli da replicirate, nema osnova za repliku, vaspitanje mi nalaže kada kažete - predsednice laku noć, da i ja vama to isto kažem. (Miroslav Petković, sa mesta: Može li onda po Poslovniku?) Može izvolite. Samo se ponovo prijavite.
Povreda Poslovnika, čl. 27. i 104. Uvažena predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, meni moje poreklo, vaspitanje i obrazovanje ne dozvoljava da na ovakav način, kao vi s nama, razgovaram večeras i da vam kažem ono što bih zaista želeo da kažem, zbog građana Srbije i zbog uvaženih kolega koji sede večeras kasno u noć prilikom ove rasprave. To "laku noć" možete da kažete vašim unučićima, a meni ćete dozvoliti da kao narodni izabranik saopštim vama kao predsednici Narodne skupštine, prvoj među jednakima u ovoj skupštini, sve ono što hoću. Verujte mi da moja mladost i moja energija u odnosu na vas mogu da budu samo moja prednost, a u to ćete se uveriti u narednom periodu. Hvala vam najlepše.
Gospodine poslaniče, i mladi ste, i energični, i s pažnjom slušam vaše učešće u raspravi i vrlo uvažavam sve što kažete, i ne bih da komentarišem kako kažem svom unučetu sa najvećom ljubavlju, kada se rastajemo i šta mu kažem, ali prosto, rekli ste mi "laku noć, predsednice". Moj odgovor je bio samo identičan, ne zato što je kasno, ne zato što nemam energije, ne zato što nisam mlada kao vi, nego zato što vas prosto poštujem. Ako ste drugačije shvatili, meni je to žao, ali ako se vi meni na jedan način obraćate, dozvolite da imamo egal odnos da mogu i ja vama da odgovorim. Ne mislim da vam mladost daje neke prednosti koje nemaju i drugi poslanici ovde, a sa vama se potpuno slažem da sam prva među jednakima. Gospodin Dragan Šormaz ima reč. Vaša poslanička grupa ima devet i po minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, dobro jutro. Gospođo ministarka, na početku, nije dobro da se upoređujete sa boljima od sebe. Kada ste se raspravljali sa bivšim ministrom Ilićem i sa gospodinom Tomislavom Nikolićem rekli ste - sve prethodne vlasti su zaduživale. Pogledajte rezultate rada prve Vlade Vojislava Koštunice i videćete da je ta Vlada razdužila Srbiju, za razliku od vas koja je zadužuje, što vraćanjem kredita, ranijih dugova od privatizacionih prihoda, što otpisom, uspešnim pregovorima, Londonskog i Pariskog kluba poverilaca, a bili su zaista veliki dugovi prema tim institucijama, a naravno i uspešnijim privrednim radom, mnogo boljim nego što je danas situacija. Uostalom, s vašom Vladom u Srbiji prosečna plata je niža za 70 evra u odnosu na onu koja je bila u vreme Vlade Vojislava Koštunice. Pričajte vi sada o onome što sada radite. Govoriću o dva zakona i zaduživanju koja čekaju Srbiju zahvaljujući ovoj najnesposobnijoj vladi u istoriji parlamentarizma Srbije. Prvo zaduživanje za mala i srednja preduzeća, žao mi je što uvaženi kolega iz SPS nije tu, zaista uvažavam čoveka i on to vrlo dobro znam, i mnogo toga što znam o privredi sam recimo u mnogo razgovora sa njim naučio, radi se o iskusnom čoveku koji dugo godina radi u "Simpu", i često se govori o malim i srednjim preduzećima kao o nečemu što nije deo nekog sistema. Zna se da mala i srednja preduzeća u suštini rade, bilo da se radi o proizvodnji, bilo da se radi o uslugama za velike sisteme, bilo za privredne, industrijske sisteme, bilo za trgovinu, bilo za poljoprivredu kod nas, bilo za duvansku industriju, bilo za industriju nameštaja, kao što je "Simpo" i drugo, bilo za metalski kompleks, "U.S. still" "Sartid", bilo za automobilsku industriju koju smo nekada imali, koja se zvala "Zastava" iz Kragujevca. Danas ne možemo da imamo mala i srednja preduzeća koja će raditi za "Zastavu" iz Kragujevca zato što je "Zastava" vašom vladom pretvorena u malo preduzeće. Ona je "Fijatovo" malo preduzeće pošto sklapa automobile za "Fijat" i ona je "Fijatovo" malo preduzeće, nije više automobilska industrija. To je činjenica. Gospodo, ko će od malih i srednjih preduzeća sada da radi za Železaru smederevsku? Ako gledamo Dnevnik RTS onda je super, pre sedam dana prva vest u Dnevniku bila da je počela da radi smederevska Železara. To znači da će zaživeti i metalski kompleks u Srbiji, jer bez nje metalski kompleks ne može da radi, to svi znaju, barem ne ozbiljno. Da li znate šta radi smederevska Železara? Ima ugovoren posao od 70.000 tona do kraja ove godine. Da li znate koliko je to? To je 3% kapaciteta, dva miliona je kapacitet. Znate li koliko je, kada je vaš kolega Duško Matković vodio "Sartid", u vreme sankcija, smederevska Železara proizvodila? Sedamsto hiljada tona, deset puta više nego ove godine "U.S. still". I vi to stavljate kao prvu vest u Dnevniku. Kako vas nije sramota? Dokle ćete da obmanjujete građane Srbije? To što ne znaju u Užicu, u Subotici te činjenice, ne znači da ne znaju u Smederevu. Tada je, 2004. godine, Smederevo bilo četvrto po platama u Srbiji. Samo su bili Beograd, Novi Sad i Pančevo ispred. Tada je bila Vlada Vojislava Koštunice u Srbiji na vlasti, a DSS u Smederevu. Da li znate da je 300 malih i srednjih preduzeća u Smederevu od Nove godine do sada zatvoreno? Da li znate za taj podatak? Kome ćete da date kredit? Ko će da konkuriše? Za ovo malo poljoprivrede što je ostalo, što niste urušili i ta preduzeća eventualno što su za to vezana i koja rade? Druga stvar, ovaj kredit za pokriće deficita, gde ide? Kada ćemo videti te novce? Kada ćete podneti izveštaj o tome gde idu? Video sam jednu veoma interesantnu stvar, u opasnoj situaciji za državu, vi ste veoma opasni kao najnesposobnija vlast za ovu državu, daću vam primer napad na žandarme u Bujanovcu. Šta se dogodilo? Otišli su tamo predsednik države, ministar unutrašnjih poslova i ministar vojni odmah sutradan. Prvo su otišli predsednik države i ministar unutrašnjih poslova obučeni u kaki uniforme, one pustinjske boje. Šta će nama uniforme sa pustinjskim bojama? Otkud predsedniku države ta uniforma? Ko mu je dao? Kako je to kupljeno? Kako je zavedeno da je njemu data ta uniforma? Isto su bili obučeni on i Dačić. Šta će srpskoj policiji uniforme za pustinju, u Bujanovcu, gde je sve zeleno? Oni su tog dana bili glineni golubovi za bilo kog teroristu, da ih smakne kada god hoće snajperom, tako kada su se pojavili u onom zelenilu. Jesu to kupili neke zalihe od Amerikanaca koje su im ostale od Iraka i od Avganistana, pa su se pojavili u tim uniformama tamo? Kako je zavedena ta uniforma u kojoj se pojavio Boris Tadić? Da li je on dao pare da je kupi ili je poklonjeno? Da li se to danas radi kada je kriza? Dočekali su ih žandarmi u punoj ratnoj opremi, sa šlemovima, pancirima itd. Moraju ljudi, znaju da se nalaze na opasnoj teritoriji. Oni su za to vreme bili okruženi sa svima. Tada su mogli teroristi da nam ubace konvoj kamiona sa naoružanjem jer su morali njih dvojicu da paze i poslali su poruku kako su oni opasni momci. Šta se desilo dva dana posle toga? Napad na civile i bombaški napad u Preševu. To se ne radi, kada neko napadne naše žandarme, onda tamo idu ljudi koje niko ne prepoznaje, a ne predsednik države i ministar unutrašnjih poslova. Sam kolega Riza Halimi je to juče izjavio. To je nesposobna i neodgovorna vlast koja mnogo košta ovu državu i koštaće je još više, a vi samo zadužujete i zadužujete i te pare besmisleno trošite.
Gospodin Paja Momčilov ima reč. Imate 19 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, tužni skupe, i večeras ću sedeti. Ne može ovaj dom kad ovako radi da bude dostojanstven dom i da mu se odaje dužno poštovanje. Sinoć, još koliko sinoć, rekao sam da mi danas nažalost prisustvujemo sumraku srpskog parlamentarizma, a evo večeras sam sasvim slobodan da kažem da se radi o totalnom mraku. Ne ni zbog represije, ne ni zbog smešnih situacija, gde vidimo ministre da u brzom trku napuštaju svoje mesto, ne odgovarajući na postavljena pitanja. Neko je, potpuno je jasno, rekao zgazite opoziciju, neće na nadležnom mestu niko da vam zameri, nadležno mesto nije u Srbiji, nažalost ono je negde drugde. Nije to problem. Šta je problem? Zašto je mrak? Zato što danas vi imate potpunu simbiozu između izvršne i zakonodavne vlasti u delu opozicije, i to je toliko očigledno i jasno da ovaj parlament više ne predstavlja instrument kojim se kontroliše i nadzire ova vlast, nego postoji jedna čudna simbioza. Parama evropskih građana putovala je delegacija ovog parlamenta u Kanadu i, gle čuda, prisustvovali su zasedanju kanadskog parlamenta, bila je rasprava, a bogami i te kako se čuo žamor, govor, dobacivanje, do izliva neuobičajenog raspoloženja poslanika. To je Evropa, i svet i parlament, nije represija. Ali dobro, mi sad živimo u tome. Da se vratim temi, bolje bi bilo nego da držim pridike, ionako od toga koristi nikakve ni za nas u opoziciji, ni za srpski narod biti neće. Vidite prazne redove, je l' tako, dva kompletna dela ovog zdanja potpuno prazna, tri, hajde neko kaže tri, tačno je tri, i u ovim ostalim delovima poneki samo, je l' tako, poslanik koji je, verovatno, po dužnosti, a bogami mi iz opozicije zato što želimo nešto i da kažemo, da damo izvestan doprinos ovim predlozima zakona koji nam se nude da budu prihvaćeni. Imamo tri zakona kojima treba naša zemlja da se zaduži. Nije to ništa novo, zaduživali smo se i ranije. Pitanje je samo trenutka i šta ćemo time dobiti? To je nešto što je interesantno. Gospođa ministarka je apsolutno kompetentna. S njom da vodim, bilo bi smešno, razgovore i dijaloge, ali kao laiku mi je potpuno jasno da se globalna svetska kriza prelama i preko leđa malih država, malih naroda. Potpuno mi je jasno da je kurs dinara otišao od septembra. Potpuno mi je jasno da je industrijska proizvodnja pala i to dobro. Sasvim mi je jasno da naš izvoz pada i to dobro. Sasvim mi je jasno da projektovani BDP neće biti ostvaren u meri u kojoj ste želeli i potpuno mi je jasno da kada pročitam da je 30 milijardi dolara duga već na našim leđima, da ne specificiramo kako i zašto, a 2000. godine bilo je negde oko 10 milijardi. To je realnost ovog trenutka u kome živimo i ovo su brojke koje ekonomisti nama laicima kažu. Naravno, katastrofa će biti veća jer nema priliva direktnih investicija. Svetska banka priča celom svetu na sastancima da će doći do pada direktnih investicija i to je realnost. Kažete da se treba zaduživati, a Svetska banka, MMF su vaši partneri. Sa njima razgovarate. Moje kolege stranačke iz SRS su, mislim, lepo predstavili obe ove institucije, a kao lekar, neka mi bude dozvoljeno, citiraću kako je u jednom engleskom časopisu, uglednom „British Medical Journal“, kada je bila serija članaka o Svetskoj banci i o projektima o zdravstvu, bilo napisano za tu instituciju, rekla je jedna Engleskinja, to je ugledni naučni radnik: Svetska banka je ona institucija koja u bogatim zemljama uzima od sirotinje da bi u siromašnim zemljama omogućila bogatima da budu još bogatiji. To je rečeno u Engleskoj. Koliko je tačno sravnjujte sami. Vrlo je poznata ličnost koja je to kazala. Osvrnuću se na ovaj kredit o zdravstvu. Samo mi je jedno u glavi, jedna ideja, narodna. Narod kaže ovako – kada su teška vremena nemoj da uzimaš ono što ne moraš, da sutra ne bi morao da dođeš u groznu situaciju da nećeš moći da uzmeš ono što bi morao da bi preživeo. Tamna je noć, prođete li Beogradom, gledate ljude kako po kontejnerima traže hranu, ne druge stvari. Tamna je noć, a po danu kada se prođe beogradskim ulicama tezge ljudi koji rade. To ste kritikovali u vreme Miloševića žestoko, a sada se ljudi bore da prežive, da obezbede koru hleba i na ovaj način. To je realnost. Realnost je kada Odboru za zdravlje stigne dopis tuberkuloznog bolesnika, piše njegova sestra i traži susret sa predsednikom Odbora za zdravlje, naivna, misleći da nešto predsednik Odbora može da joj pomogne i daje recept za lek koji taj bolesnik mora da uzima, težak je bolesnik, a daje u isto vreme i njegov ček, gde se vidi da cena leka prevazilazi iznos penzije. Onda srpski zakon kaže da je lečenje zaraznih bolesti besplatno. Imamo strategiju o borbi protiv tuberkuloze i to vam je današnja Srbija. Pre par nedelja, Evropski centar za mir i razvoj održao je svoju, ne znam već koju, letnju školu menadžmenta u zdravstvu. Imao sam priliku da budem predavač sa šest interesantnih ljudi. Bio je gospodin Ola Vori iz Finske, ekspert zdravstvene organizacije, gospodin sadašnji ministar crnogorski Radunović, bio je Ivanić iz Republike Srpske, bio je sadašnji živi ekspert Đorđe Jakovljević. Držali smo ove godine predavanja u toj školi. Tema je bila – ekonomska kriza i kako iz nje izaći. Čitav svet raspravlja o tome kako izaći iz ekonomske krize, da ne dužim, poruka je svih nas bila, svi smo se složili, pare ne tražite, para biti neće. Te pare koje dobijete mogu da vas sutra mnogo koštaju. Šta smo poručili zdravstvenim radnicima? Pričao sam o očuvanju reproduktivnog zdravlja. To mi je bila tema. Rekao sam – uradite ono što nismo i što možemo, a to je promocija i prevencija bolesti jeftinim kost-benefit merama. To je ono što ovde izvršna vlast, oličena u kabinetu u kome i vi sedite, ne razume, ne zna i neće da primeni, a hoće u vreme najveće globalne krize, koja nas nije pogodila punom merom bar kada je zdravstvo u pitanju, da intenzivno uzima kredite. Samo da vas podsetim, nedavno smo uzeli kredite za obnovu kliničkih centara, sad uzimamo kredit za neki informacioni sistem. Čudim se vama, gospođo ministarka, verujem da ste ozbiljna žena, sigurno dobar stručnjak, da možete da branite na ovakav način, laički, vi ekonomista, potrebu uzimanja kredita za zdravstvo. Otkud vam te hrabrosti. Izgleda da ste i vi oguglali u ovoj sprezi između vladajućih činilaca naše zemlje, pa vam ne smeta da olako nas pokušavate da ubedite da je ovo u interesu srpskog naroda. Ako čovek pročita obrazloženje koje ste dali, prethodno se kaže da je to deo jednog projekta koji se zove Projekat zdravstva i da je taj projekat doprineo nekim stvarima u našoj zemlji, naravno da je doprineo, naravno da te pare koje su trošene sigurno su i donele dobrobit, i recimo u tački 2. kažete rekonstrukcija i sanacija četiri opšte bolnice u Kraljevu, Valjevu, Vranju i Zrenjaninu. Ovaj projekat je samo u Valjevu uspeo. Ovaj projekat u Kraljevu nije završen, eno ga direktor kuka i plače, leleče i traži dodatna sredstva. U Vranju nije urađen, zbog njega je menjan projekat. Prema tome, ovo navesti kao primer loše je i dezinformacija, zašto vi nas dezinformišete, mi znamo, lekar sam, u Valjevu sam savetnik i radim u valjevskoj bolnici, operišem, znam kakva je situacija. E sad, vi kažete, i to treba da bude ključno da biste nas ubedili, gospođo ministarka, tokom sprovođenja projekta ukazala se potreba za obezbeđivanjem dodatnih sredstava za finansiranje. Šta to znači potreba? To znači da projekat nije realno bio planiran. Da li je neko uradio evaluaciju? Gde je ta evaluacija? Zašto je potreba? Onda se kaže u nastavku – a radi postizanja ciljeva koji su prvobitno predviđeni. Onda kaže, i radi sprovođenja projekta zdravstva u proširenom obimu. Šta to znači? Ako ovde kažete da će ovim parama, ovih 10,5 miliona evra, nabrojali ste taksativno pet stvari koje će navodno biti urađene. Tu je prvo uvođenje informacione mreže koja će omogućiti povezivanje 400 zdravstvenih ustanova. Lepo. Onda ove ostale su neke popisne stvari koje ne bih nabrajao, ovo je jedino numerički dato i za to čovek jedino može da se uhvati. Od 2000. godine srpsko zdravstvo boluje od projekata. Projekti ubijaju srpsko zdravstvo. Ako odete na sajt Ministarstva zdravlja, završenih projekata ćete videti 39, u radu trenutno 37. Tu su oni slavni projekti o transfuziji 5,5 miliona evra, pa još 2 miliona evra, pa ponovo zakon smo ovde raspravljali prošlu noć, ponovo se pare našle, dva i nešto miliona, ponovo se tu nešto radi i još nije jasno, a vezano je za transfuziju. Kod ovih realizovanih projekata interesantna su dva za ovu priču. Evo, jedan zove se Funkcionalna analiza zdravstvenog informacionog sistema u Srbiji. Što ne dadoste tu funkcionalnu analizu. Ne mora sve.Bar da nam date reference gde mi to možemo pogledati, potražiti ili da nam date izvode. Samo da kažete šta Srbija ima od informacionog sistema, da pobrojite šta ima od hardvera, softvera. Govorite o integracionom informacionom sistemu. Koga integrišete? Pretpostavljamo, ovo je zemlja koja ima 140 i nešto hiljada zdravstvenih radnika, ima 35.000 privatnika. Hoćete da uklopite i privatni sektor da bi mogli da imate kompletne podatke. Ništa vi o tome ne govorite. Vi se prema nama odnosite sramno i nedozvoljeno, kao da mi mozga nemamo, kao da nismo misleći ljudi, vi jednostavno napišete floskule, opšta mesta i hoćete od nas poverenje. Sramota će biti moje časne kolege narodne poslanike koji će za ovo dizati ruku, bez ubeđenja da je to u interesu i njihove dece, i njihovih roditelja i srpskog naroda. Ali, takva su vremena. Drugi projekat koji je završen je Razvoj zdravstvenog informacionog sistema za osnovne farmaceutskezdravstvene usluge. Tu piše da je otišlo 3,3 miliona evra. Kako izgleda realna situacija? Niko u Srbiji ne može da vam kaže koliko je do sada para potrošeno na informacioni sistem. Mi znamo da je nabavljen hardver i softver za Republički zavod za zdravstveno osiguranje, za njegove filijale, da su one umrežene, i da je nabavljen i hardver i softver za Batut, i za institute i zavode koji postoje. Da li su umreženi, to niko ne zna, kakav je softver i to niko ne zna. Ove četiri bolnice što ste naveli, to je kreditima kupovana oprema i nikoga ne možete više da uhvatite koliko je para potrošeno. Kada novinari pitaju gospodina ministra, imam njegov odgovor, kaže, mi smo potrošili 3,3 miliona evra za ovo. U Zrenjaninu se drži svečana promocija, Zrenjanin je jedan od centara gde se sprovodilo ovo informatičko veselje i tamo oni kažu četiri miliona evra. Jedan jedno priča, drugi drugo priča, a zna se, obećano je. Vreme jeste nevreme kolega, a to što dobacujete, to je sramota. To što vas predsedavajući ne opominje, to je njena sramota. Nemam ništa protiv. Navikli smo i mi smo oguglali. (Predsednik: Gospođo Radeta, molim vas, nemojte dobacivati.) Dobacuju meni, gospođo predsedavajući, dobacuju meni da je vreme. Čujem, imam dosta godina. Nije važno. Izvinjavam se vama što vas maltretiram i pričam, ali ne pričam vama, nemojte se ljutiti, pričam građanima Srbije, pričam zbog svog deteta, pričam zbog srpskog naroda… (Predsednik: Gospodine Momčilov, zahvaljujem.) Nisam gotov, izvinite. (Predsednik: Prošlo je 19 minuta.) Prošlo je vreme? Žao mi je. Hvala.
Gospodine Dimitrijeviću, imate reč, dva i po minuta.
Gospođo ministar, govoriću samo o jednom od ovih predloga za zajam, zajmu u zdravstvu. Pre ovog dnevnog reda mi smo razmenili par rečenica u vezi ove tačke dnevnog reda i vi se dobro sećate šta ste mi rekli, da vi ne znate kako ćete da branite ovo. Da li je tako bilo? E, dakle, gospođo ministre, očekivao sam da ćete vi skinuti ovu tačku dnevnog reda, nažalost, zbog građana Srbije, vi to niste uradili. Evo nekoliko ključnih stvari o čemu se ovde radi. Dakle, jasno je šta je predviđeno projektom. Videćete u projektu dva pod tačkom b) borba protiv korupcije. Sada zamislite zbog čega zajmodavac insistira na toj tački, borba protiv korupcije. Ministar kaže da je korupcija u zdravstvu sporadična stvar. Imate podatak od 17. juna 2007. godine da je država Srbija četvrta u svetu po korupciji u zdravstvu i vi ste pristali da uđete u ovaj zajam. Da li ste nekad bili u nekoj ključnoj ustanovi srpskog zdravstva, recimo kakav je Urgentni centar u ovo doba dana, da vidite kako to izgleda. To je realna slika Srbije. Ministar zdravlja, ovo je peti mandat, sedam i po godina, ceo posao ministra zdravlja je pravljenje privida, da radi reforme u zdravstvu, a pravljenje privida je i sinoćni zakon o javnom zdravlju, koji je potpuno bezvredan, beskoristan, neprimenjiv. A šta je realna slika - liste čekanja na život u zdravstvenim ustanovama Srbije. To je sramota i tu je odgovornost, i kad će biti pokrenuta odgovornost za ovakvog ministra? Vi nemate odgovor na to, ali ste pristali da umesto njega ovde primate ovako teške reči, a da nemate odgovor na njih. To je situacija u kojoj se nalazi srpsko zdravstvo. To je stanje duha u kojem se nalazi naš narod. A vi ovde sedite bez ijedne reči odgovora.
Gospodo poslanici, htela bih samo da vas obavestim da već duže od sat vremena ide prenos i verovatno kad stignemo kući ovaj deo ćemo moći da gledamo. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predstavnici odnosno predsednici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim zajednički jedinstveni pretres, da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi završnu reč? (Da.) Izvolite, gospođo Dragutinović.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, kao po pravilu poslanici DSS svoje izlaganje ili diskusiju započinju neprestanim podsećam na to koliko je ministar finansija puta prekršio Zakon o budžetskom sistemu. Nakon toga počinju da govore o kvalitetu projekcija i konačno završavaju ocenom ekonomske politike, odnosno za stanje u privredi okrivljuju ekonomsku politiku sadašnje Vlade, iako se to zove faza privrednog ciklusa. Na kraju, uvek traže moju ostavku i podsećaju na to šta nam je sve ostavila Vlada Vojislava Koštunice. To je otprilike redosled. Ne preostaje mi ništa drugo nego da podsetim na to šta nam je ostavila u nasleđe Vlada Vojislava Koštunice - nepoštovanje Zakona o budžetskom sistemu; da podsetim 2004, 2006, 2007, 2008, i to ona Vlada i onaj premijer koji toliko insistira na legalizmu. Da nije to toliko puta ponovljeno ne bih ovog puta ovo rekla. Zaista mi se čini da se ovde radi samo o institucionalnom legalizmu. Dakle, ne smeta mi kršenje zakona kada sam deo vlasti, ali i te kako mi smeta kada je na vlasti neko drugi. Šta nam je takođe ostavila u nasleđe Vlada Vojislava Koštunice? Nasleđene model javne potrošnje. Kakav je to bio model javne potrošnje? Moram da kažem veoma popularan. To znači da su prihodi koji su ostvarivani od privatizacije korišćeni ne samo, gospodine Šormaz, za otplatu dugova, a jesu, ne sporim i neću da kažem da nisu kada jesu, ali isto tako su korišćeni za pokrivanje budžetskog deficita. Tako da je, uprkos već velike ukupne potrošnje, potrošnja dodatno bila stimulisana vrlo ekspanzivnom fiskalnom politikom, i to je tzv. prociklična fiskalna politika, dakle, veoma popularna. Ne menjate poreske stope i stalno novim zakonima uvodite nova i nova prava. Tako preko noći javna potrošnja od 41-42% postane potrošnja od 45% društvenog proizvoda. Takođe, Vlada premijera Vojislava Koštunice praktično je ovoj vladi smanjila manevarski prostor, jer baš danas kada treba neka druga medicina da se ne bi osećale ili da bi se što manje osećale posledice ekonomske krize, dakle, tzv. kenzijanske medicine, vi nemate druge šanse nego da se zadužujete. Znam da je dug zao drug i srećom znam i pravila zaduživanja. Dakle, možete se zadužiti da investirate, kao što kaže gospođa Jorgovanka Tabaković, ali takođe se možete zadužiti da biste vratili neke ranije drugove. Ono što nikada ne smete da dozvolite, a ja definitivno neću, jeste da se zadužim da bih vraćala kamate, jer veoma dobro znam da to jeste zamka zaduživanja. Podsećam da je zaduženost tok, to sam već rekla, i da država ne samo da se zadužuje, država se i razdužuje. U toku proteklih pet meseci, za koje raspolažem podacima, privatni sektor se razdužio, a sva porast tzv. javnog duga jeste ovaj kredit koji smo uzeli od MMFkojeg nije ni dinar, ni evro potrošen. Projekcija, gospodine Šormaz ili ne znam ko je rekao, nisu moje nažalost. Projekcijama se bavi struka i ne bavi se politika. Takođe bih vas podsetila da postoje institucije, trustovi mozgova koji se bave projekcijama jer koriste tehnike koje ne znate ni vi ni ja. Koristila sam njihove projekcije. U julu 2008. godine za 2009. godinu su rekli da će ovaj region, uključujući zemlju Srbiju, rasti po stopi od 5%. Sada u ovom julu, za istu ovu godinu su rekli da će privreda opadati za minus 5%. Nadam se da vi stvarno niste ozbiljni ako mislite da možete da prognozirate bolje od struke, mislim da to i nije uloga politike. Neko je govorio o dobrom primeru Brazila. Nekoliko puta sam govorila da ne samo Brazil, cela Latinska Amerika je Evropi i Severnoj Americi dala lekciju kako se vodi ekonomska politika. Činjenica jeste da su oni posle krize postali pametniji, činjenica jeste da ih je kriza naučila da, pored zakona o budžetskom sistemu i zakona o budžetu, postoji još jedan zakon koji je neobično važan, i što je recimo moja vizija za one koji misle da viziju nemam - da bude i zakon ove Srbije, a to je zakon o fiskalnoj odgovornosti. Na kraju da završim sa Lazom Pačuom, mada poslanica koja me podsetila na čuvenog ministra finansija nije ovde. Naravno, o Lazi Pačuu postoje činjenice i postoji legenda. Legenda kaže da je on bio veoma čvrst ministar finansija. Neosporno je da je bio dobar i neosporno je da je dinar u to vreme bio stabilan. Ali, nije tačno baš da je bio čvrst, a naročito ne na molbe kralja Petra, jer to se može videti u njegovim budžetima, a detaljno sam ih proučila. Laza Paču u Srbiji, u kojoj nije bilo inflacije, za godinu dana je povećao rashode svog kralja za više od 25%. Dakle, nije bio baš nem na zahteve kralja. Takođe, nemojte da zaboravite da je Laza Paču bio čovek u čije vreme je Srbija imala deficit i takođe je bio čovek koji je uveo termin - leteći dug, a to je - uzimaš novi da otplatiš stari. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Dragutinović. Nema poslovničke mogućnosti da dam bilo kome reč posle vašeg izlaganja. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 22, 23. i 24. dnevnog reda. Pošto smo obavili zajednički jedinstveni načelni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem na saradnji i nastavljamo rad sutra u 10.00 časova.