Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u amandmanima SRS navedeni su primeri anacionalnosti kod predloženih zakonskih rešenja o praznicima. Zato sam predložio amandman i na sam naslov zakona koji glasi – Predlog zakona o državnim i drugim praznicima koji u naslovu ne ističe neophodan nacionalni moment države Srbije. Pominje se državnost bez nacionalnosti. Amandmanom predlažem brisanje reči: "drugim" i ubacivanje reči: "nacionalni", pa bi sam glasio zakon o državnim i nacionalnim praznicima u Republici Srbiji. U obrazloženju sam naveo da reč: "drugim" da je to neodređena zamenica koja umanjuje značaj narodnih, nacionalnih praznika Svetog Save i Vidovdana, koji su u terminološkoj kategoriji drugih praznika. Po meni, treće pojmovne kategorije, pored državnih i nacionalnih praznika, u zakonu nema, pa nema prepreke da se ne usvoji predloženi naslov zakona. Vladino obrazloženje je, po meni, prosto neuverljivo i nelogično. U obrazloženju Vlade istaknuto je da se amandman ne prihvata iz razloga što se rečju: "drugim" kao pojam sa širim značajem od pojma "nacionalnim" već podrazumeva nacionalni, verski, kao i međunarodni aspekt dana koji se praznuje. Ovo nije prvi put da se Vlada boji pojma "nacionalni", ali poznato je da se amandmani SRS ne usvajaju kada su najlogičniji. Državnost je uži pojam od nacionalnosti koja prelazi granice ove smanjene države Srbije, pa se praznicima i spomen sećanjima ili svečanim pomenima na izginule u zakonskim rešenjima mora prelaziti državna granica, naročito prema zapadu. Sa druge strane, terminološki se u zakonu moraju razlikovati praznici od tužnih obljetnica, pa je po meni u naslov zakona trebalo ubaciti termin "svečani pomeni" jer to nikako nisu praznovanja koja se vežu uz veselije i opuštenije proslave. Po meni bi najbolje bilo da se zakon nazove zakon o državnim i nacionalnim praznicima i svečanim pomenima, međutim svečani pomeni se prema ovom predlogu zakona opet zaustavljaju na granicama Drine, odbacivanjem stradalih prekodrinskih Srba. O tome ću šire govoriti kada budem obrazlagao moj amandman na član 5. zakona.
Iskorišćen je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsećali smo i u načelnoj raspravi da je, nažalost, srpski narod kroz istoriju imao mnogo dana kada su Srbi ubijani, proganjani, na najsuroviji način ubijani, kada su Srbima punjene jame. I danas se dešavaju strašne stvari sa srpskim narodom, pre svega na KiM, i kada bismo na taj način gledali Srbi bi mogli da obeležavaju mnogo dana u toku godine da bi se prisećali na razne zločine koji su se dešavali ovom narodu. S druge strane, stav SRS je da bi kao neradni dani trebalo da se obeležavaju samo tri praznika i to: Sveti Sava, Vidovdan i Sretenje. Sve drugo što ste vi ovde u ovim izmenama zakona predložili je za nas neprihvatljivo i naravno, govorili smo o tome i u načelnoj raspravi i o tome govorimo i kroz ove amandmane i konkretne naše predloge šta bi trebalo da se menja u ovom vašem predlogu zakona, kao što smo i kada je donošen zakon još 2001. godine iznosili jasne stavove SRS, a i 2007. godine kada je ovaj zakon već jedanput menjan. Suština je da nije bilo ni razloga da se ovaj zakon menja i da u Srbiji ima mnogo prečih stvari i mnogo većih problema o kojima bi trebalo ovaj parlament da raspravlja. I naravno ono što SRS danima insistira, mesecima već, jeste da se ovde raspravlja o problemima na KiM. Ali, vi iz Vlade Republike Srbije, da bi ste ostavili utisak da Vlada nešto radi, onda nas tako zamajavate nekim zakonima od po nekoliko članova, koji u suštini ništa ne menjaju u Srbiji, ništa. Ovaj zakon o kojem danas raspravljamo, evo ministre - recite šta građani Srbije dobijaju ovim zakonom? Šta će građanima Srbije biti bolje kada se usvoji za nekoliko dana ovaj zakon? Valjda je krajnje vreme da Vlada Republike Srbije počne da se ponaša kao Vlada koja treba da vodi računa o interesima građana Srbije. Na ovaj način kako ste sve ove godine radili niste pokazali da vam je stalo do interesa građana Srbije. Mi smo u ovom prvom amandmanu predvideli zapravo da se briše ovaj vaš član gde ste vi predvideli da se Sretenje neradno obeležava dva dana, i to 15. i 16. februara. Mi smatramo da je apsolutno neprimereno da se povećava broj neradnih dana u Srbiji. Činjenica je i o tome smo govorili da danas u Srbiji milion ljudi nema posao i da oni svaki dan obeležavaju neradno. Istina, ne mogu da ga slave, jer ste ih doveli u situaciju da ne mogu da slave ni tradicionalne verske praznike. I to je takođe nešto što ide na dušu ovoj vladi. Vi kažete da amandman ne može da se prihvati iz razloga što je državni praznik Sretenje Dan državnosti Srbije, podsećanje na najznačajnije istorijske događaje, kojima je utemeljena država Srbija i zaslužuje da se dostojno obeleži. Ministre, Sretenje je bio ovaj dan i ovako kako ste ga vi opisali, što nije sporno, i 2001. i 2007. godine, kada je menjan zakon. Onda se zaista pitamo – šta vam je sad odjedanput palo na pamet da sada dajete takav značaj ovom datumu da bi smo ga neradno obeležavali dva dana? Da se razumemo, SRS apsolutno prihvata značaj ovog dana i ovog datuma i mi se zalažemo da to bude jedan od tri neradna nacionalna praznika, ali ne da se obeležava dva dana, već da se obeležava samo jedan dan. Vi ste i u obrazloženju napisali ovde da je zakonodavna praksa okolnih i drugih zemalja na sličan način, zavisno od istorijskih okolnosti, predvidela obeležavanjem najznačajnijih državotvornih događaja, bilo da se radi o nastanku države, sticanju nezavisnosti, datumu oslobođenja i drugo. Ovaj deo obrazloženja ne možemo da prihvatimo, jer mi nemamo na koga da se ugledamo i ne treba da se ugledamo. Imamo svoju državu, imamo svoju istoriju, imamo značajne datume koje obeležavamo i što bi smo se mi ugledali na te okolne i neke druge zemlje. Kada smo ovde govorili u načelnoj raspravi, jedan poslanik iz vladajuće koalicije je pričao koliko se dana slavi u Japanu. Zašto vam nije palo na pamet da u nekim drugim segmentima nas uporedite sa Japanom? Za koliku zaradu rade ljudi u Japanu, a za koliku u Srbiji? Koliko je ljudi nezaposleno procentualno u Japanu, a koliko u Srbiji? Potpuno neprimereno upoređivanje. Kada je u pitanju upoređivanje sa nekim zemljama u okruženju, kako ste ovde napisali, nekakvih njihovih državotvornih događaja, onda se nama javlja asocijacija na neke praznike u okruženju koji se slave kao dani državotvornosti itd, a koji su za Srbiju i Srbe apsolutno neprihvatljivi. Nećete valjda da se ugledate na ovaj ustaški režim u Hrvatskoj, koji slavi dan Oluje? To je njima državotvorni dan. A kakav je to dan za Srbiju? Taj dan treba da se obeležava. Da li ga obeležava Srbija? Ne, ne obeležava ga. Nikom ne padne na pamet da se seti koliko je hiljada ljudi u Oluji ubijeno, nestalo, proterano sa ognjišta, šta su radile Ustaše Srbima u Oluji i pre i posle Oluje. Kada se obeležava dan Oluje u crkvi Svetog Marka nema nikog iz države Srbije. Vas to ne zanima. To vama nije dan koji treba da se obeležava. Naravno, mi smo mogli da se prisetimo i zločina tzv. nezavisne države Hrvatske, pokolja, Jasenovca, poklanih i ubijenih Srba i to bi trebalo da bude dan koji treba u Srbiji da se obeležava. Naravno, kada govorim o ovim obeležavanjima svakako mislim na obeležavanje radno, dostojanstveno obeležavanje, a ne da povećavamo broj neradnih dana. To je apsolutno neprihvatljivo. Juče je bio 29. novembar i to je takođe bio dan koji se dugo slavio u Srbiji, a to je bio Dan državnosti SFRJ i taj dan se, sećate se, dugo slavio i od kad je prestala da postoji ta SFRJ. Zašto pominjemo taj dan? Zato što se juče na taj isti dan u Srbiji desilo nešto strašno što može da nas asocira da ćemo, ne daj Bože, u budućnosti slaviti taj dan kao dan državnosti bez KiM, jer juče Boris Tadić pozvao Srbe da se sklone sa barikada i da otvore put Euleksu, da nastave. Juče su Srbe povređivali, ranjavali i mi smo umesto neke ozbiljne državne aktivnosti imali onaj sramni izdajnički poziv Borisa Tadića da se Srbi uklone sa barikada. Gospodine Rasime Ljajiću, povedite računa o našim amandmanima i za početak prihvatite amandman na član 1. Dovoljno nam je da Dan državnosti, da Sretenje obeležavamo neradno jedan dan i dajte da bar ovo malo ljudi što je zaposleno u Srbiji, da im ne povećavate broj neradnih dana, jer to sve i te kako utiče pre svega na standard građana Srbije, na državu Srbiju u celosti i kao ministar nadležan za rad učinite nešto, osim što nas obaveštavate koliko ima nezaposlenih, koliko ima gladnih, učinite nešto da bude manje narodnih kuhinja, da bude manje gladnih, da bude više zaposlenih i dajte nam jednom da raspravljamo o zakonu o radu, koji bi bio u interesu svih građana ili najvećeg broja građana Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je osam minuta od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč, pa narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, mišljenja sam da ovaj amandman ne treba prihvatiti, pogotovu iz obrazloženja da praktično u Republici Srbiji dva dana slavimo i praznujemo Novu godinu, a dan državnosti, dan kada je uspostavljena država Srbija obeležavamo jedan dan. Mislim da, ako već Novu godinu praznujemo dva dana, da možemo i za Dan državnosti da ne radimo dva dana. Svuda u svetu se razvija svest ljudi da se država voli i poštuje i svuda u svetu se država poštuje, ne samo na taj dan državnosti, već i ostalih dana. Što se tiče nekih drugih obrazloženja koje smo čuli i argumenata kojima se obrazlaže ovaj amandman, nije tačno da na dan Oluje u crkvi svetog Marka nema nikoga iz državnog vrha i predsednika političkih stranaka. Mnogo nad dolazi tog dana u hram svetoga Marka. Ove godine je bio gospodin Mlađan Đorđević, bilo je mnogo nas koji smo tamo prisustvovali parastosu nastradalim Srbima. To obrazloženje da se u Srbiji mnogo praznuje a malo radi i da se mi poredimo sa mnogo razvijenijim zemljama, tačno je, voleo bih da se u Srbijiviše radi da bude više prilike za rad i da svaki dan kada ima posla, takođe, bude praznik. Ali, za Srbiju bi bilo mnogo bolje da neki ljudi nisu radili onoliko koliko su radili, da su još manje radili, a više praznovali. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da se u ovim izmenama i dopunama zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji, a posebno u članu 1. ovog predloga zakona, krije jedno neviđeno političko licemerje Vlade Srbije. Dakle, Vlada predlaže da se Dan državnosti Republike Srbije, Sretenje, slavi neradno dva dana 15. i 16. februara. Istovremeno, ta ista vlada koja nam predlaže da dva dana obeležavamo Sretenje, radi sve suprotno od onoga što su radili Srbi koji su podigli Prvi srpski ustanak i na taj veliki događaj mi se sećamo kad god obeležavamo 15. februar, kao Dan državnosti Republike Srbije. Pitam Vladu Republike Srbije, da li oni znaju za šta su se borili ljudi koji su 15. februara doneli odluku u Orašcu pod vođstvom Karađorđa, kao vrhovnog vožda naroda srpskog, da dignu Prvi srpski ustanaka? Dakle, kada obeležavate neki dan, elementarno je da se onda trudite da u svojoj praktičnoj politici, sledite onu liniju koju su započeli ljudi na taj dan. Gospodine Ljajiću, da li bi Karađorđe i njegovi ustanici pristali na to, da priznaju nekakve carinske pečate lažne države Kosovo? Da li se za to borio Karađorđe? Da li su se zbog toga borili ljudi koji su se sastali tog 15. februara da oslobode Srbiju od Turaka? Da li se Karađorđe borio za to da granica Srbije bude na Drini i na Dunavu? Da li se Karađorđe borio za to da ukine međe po Srbiji ili da ih stvara? Vi stvarate međe po Srbiji. Stvorili ste jednu veliku među između Vojvodine i centralne Srbije, donošenjem protivustavnog statuta AP Vojvodine. Sada vas pitam, istovremeno predlažete da slavimo Sretenje dva dana a ovamo stvarate nezavisnu državu Vojvodinu. Da li se Karađorđe za to borio? Da li je to bio smisao Sretenja 15. februara 1804. godine? Valjda je smisao bio, gospodine ministre, da se ukinu granice u Srbiji. Karađorđe se borio protiv turskog načina upravljanja. Srbija je bila svedena na čitav niz malih kneževina, nahija. Starešine tih nahija bili su nahijski knezovi. Oni su prikupljali danak od Srba od raje i predavali ih Turcima i čitava Srbija, ta mala Srbija, taj beogradski pašaluk, bila je ispresecana međama tih nahija. Kada je Karađorđe ustao 1804. godine, jedna od osnovnih ideja je bila da se ukinu međe po Srbiji, da Srbija bude jedinstvena, da se Srbija proširi, da se donese sloboda celokupnom srpskom narodu. Setite se iz one pesme – Drino vodo, plemenita međo, izmeđ Bosne izmeđ Srbije. To je bio smisao, da se stvori jedinstvena srpska država. Šta vi radite, vi iz Vlade Republike Srbije, vi iz vladajućih stanaka? Vi se vraćate na turski sistem upravljanja. Hajde ovo malo što je ostalo od Srbije, hajde i to još da podelimo, pa da stvorimo neke nove autonomne pokrajine, pa neke nove regione, pa da damo neke specijalne statuse. Da li je to bio smisao borbe 1804. godine? Vi se vraćate na pred Karađorđevo vreme u Srbiji. Malo nam je što su nam oteli Republiku Srpsku Krajinu, što dave Republiku Srpsku, što dave srpski narod na KiM, sad i ovaj ostatak od ostataka srpske države, hajde da isparcelišemo na feude i da onda od Srbije više ne ostane ništa. Već ste jedan deo Srbije proglasili, praktično, za jedan deo koji ima specijalni status. To je AP Vojvodina. Tamo imate kompletan paralelizam političkih institucija. Imate vladu, imate 18 pokrajinskih sekretarijata, postoji Skupština, postoje organi uprave, postoji Pokrajinski zavod za PIO. Izvinite, postoji zastava, grb. Jeste da su zastava i grb izmišljeni i da nemaju nikakve veze sa srpskom tradicijom u Vojvodini, ali to su već vrlo jasni obrisi državnosti. Južno od Save i Dunava, genijalci su se dosetili da stvorimo nekakve regione. Nije dosta što ova jadna i bedna srpska privreda mora da izdržava Vladu Srbije, što mora da izdržava pokrajinsku Vladu u Novom Sadu, sada će morati da izdržava i administraciju na nivou regiona. Navodno, to je evropski standard. Dakle, neviđeno licemerje. S jedne strane, hajde da praznujemo Sretenje dva dana, a radimo sve suprotno od onoga za šta su se borile te srpske starešine i srpski ustanici koji su se 1804. godine sastali da dignu ustanak protiv Turaka. Zamislite, gospodine ministre, da je Karađorđe živ, da li bi se on borio za to da bude međa između Vojvodine i centralne Srbije, ili da to bude jedinstvena država? Smisao te borbe, gospodine ministre, bila je u tome, da se ceo srpski narod oslobodi i da ceo srpski narod koji je živeo i pod Turcima, i pod Austrijancima, i pod Mlečanima, da se jednog dana nađe u jedinstvenoj državi. To je bio smisao 1804. godine. To je bio smisao i 1815. godine, kada je podignuti Drugi srpski ustanak. To je bio smisao borbe koju su vodili i Ilija Garašanin, Jovan Ristić, Milovan Milovanović, Nikola Pašić i u Drugom svetskom ratu, Draža Mihajlović, i danas Vojislav Šešelj i SRS. To je, dakle, ta linija. To je ta osnovna politička ideja koja se proteže kroz ceo 19. i 20. vek, da se ceo srpski narod nađe pod jednim državnim krovom, a ne da ga delite, ne da ga parcelišete, ne da stvarate međe unutar srpskog naroda. Za to se borio i Njegoš. Gorski vjenac je posvećen prahu oca Srbije, Karađorđu. Šta se danas dešava u Crnoj Gori? Milo Đukanović hoće Njegoša da proglasi, maltene, za biskupa rimokatoličke crkve i da ga upišu u Vatikan. Prevode Gorski vjenac sa srpskog na nekakav crnogorski jezik. Čovek koji je to uradio, dobija nagradu za nekakav veliki intelektualni poduhvat. Ovde imate ljude koji idu pa mu se poklanjaju kao velikom demokrati, kao čoveku koji treba da donese bog zna kakvo dobro Srbiji i Crnoj Gori, i uopšte, Balkanu. Ovo je prosto neverovatno. Vi koji sedite u Vladi Srbije, imajući u vidu politiku kakvu vodite, vi Sretenje ne bi trebali da obeležavate ni jedan sat, a ne dva dana. Nikakve suštinskeveze politika koju vodi Vlada Srbije, nema nikakve veze sa onim idejama koje su se javile i 1804. i pre 1804. godine, čija je suština bila oslobođenje celokupnog srpskog naroda od tuđinske vlasti. Karađorđe je namerno za prvog ministra prosveteu Srbiji, popečitelja prosvete, doveo jednog srbina iz južne Ugarske, Dositeja Obradovića, i time poslao jasnu poruku da je i taj deo današnje srpske države nešto za šta se treba boriti. Time je poslao jasnu poruku da njegova borba nije omeđena na beogradski pašaluk, da njegova borba nije usko srbijanska, nego je svesrpska. On je hteo da donese slobodu svim Srbima. Vi se odričete Republike Srpske krajine, vi se odričete Republike Srpske, vi se od Vojvodine napravili, kao bi se reklo u starijoj pravnoj teoriji - korpus separatum, jedan deo sa posebnim pravima unutar države Srbije, vi se hvalite time kako vodite pregovore sa Šiptarima na KiM, dok njihovi saveznici iz NATO pakta pucaju po našem narodu na severu KiM. Borko Stefanović se hvali nekakvim velikim diplomatskim uspehom, kako Srbija, odnosno taj pregovarački tim, a u stvari nikakvog pregovaračkog tima i nema, nego sa KiM raspolaže jedan čovek, taj Borko Stefanović, ne znam gde ste ga našli i ko vam ga je preporučio, dakle, nikakvog pregovaračkog tima nema. Pitam vas, gospodine ministre - da li možete da mi navedete još jedno ime, sem Borka Stefanovića, koji pregovara o KiM? Dakle, hvali se čovek velikim diplomatskim uspehom, kaže – mi smo se dogovorili sa Editom Tahiri, neće na carinskom pečatu pisati –carina Republika Kosovo, nego kosovska carina. To je izjavio na jednoj odposlednjih sednica Odbora za KiM. To je neki veliki diplomatski uspeh? Neće pisati carina Republika Kosovo, nego kosovska carina. Priznaćemo lične karte, priznaćemo registarske tablice, priznaćemo diplome fantomskog univerziteta u Prištini, koje su stečene po podrumima, kafanama, ko zna gde, jer tamo nikad univerziteta u proteklih 10 godina, u pravom smislu te reči, nije bilo, jer KiM, nažalost, od 1999. godine vladaju kriminalci i kriminalci ne znaju šta je univerzitet i baš ih briga za univerzitet, ali, eto, gospodinu Borku Stefanoviću je palo na pamet da će država Srbija sada da prizna diplome nekakvog prištinskog univerziteta. Šta to sutra znači, gospodine ministre? Sutra će da vam dođe u Beograd čovek koji poseduje tu lažnu diplomu Prištinskog univerziteta i da traži zaposlenje u Beogradu i vi ćete morati da ga zaposlite zato što ćete imati halabuku iz EU, ako to ne uradite, ne ispunjavate evropske standarde. Pitam vas – koliko će Srba sa diploma beogradskog, novosadskog, niškog ili kragujevačkog univerziteta moći da se zaposli u Prištini? Ne smeju da odu tamo. Srbi koji žive u Prištini ne smeju nos da pomole iz svojih stanova, a ne da nekome donesu diplome i da traže zaposlenje. Sa KiM će vam dolaziti Šiptari da traže zaposlenje u centralnoj Srbiji sa tim diplomama i dobijaće ga i moraćete da im date posao, čak i ako se javi građanima Beograda i javi se neko sa KiM od Šiptara, vi ćete prednost dati Šiptaru, jer Bože moj, vi morate da uđete u EU, ne smete da vršite diskriminaciju. Gospodine ministre, tužno je što praznovanje Sretenja dva dana predlaže Vlada koja radi sve suprotno od onoga što su radili ljudi koji su se tog 15. februara sastali u Marićevića jaruzi i doneli odluku da podignu ustanak protiv Turaka, da bi doneli slobodu svim Srbima.
Dvanaest minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. (Aleksandar Martinović: Od poslaničke grupe.) Dakle, 12 minuta i 30 sekunde iskorišćeno od vremena poslaničke grupe, tako da je sada na raspolaganju poslaničkog grupi 47 minuta. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Pretpostavljam da mi nećete dozvoliti pravo na repliku, mada mislim da imam pravo, ali da čujem šta vi kažete [[Predsedavajuća: Nemate pravo na repliku. Imate vreme poslaničke grupe.]] Dobro, onda ću da koristim dva – tri minuta da bih odgovorila na neki način ne nekoliko primedbi koje smo ovde čuli, od predstavnika vladajuće koalicije. Kada je u pitanju praznik Nove godine i praznovanje od dva dana, u našim narednim amandmanima čućete da SRS svakako ideološki ne prihvata taj praznik, ali to je nešto što je već dugo umreženo kao praznik i zato nismo intervenisali, ali istinski praznici koje mi priznajemo su samo Sveti Sava, Vidovdan i Sretenje, kao neradni dani. Kako se voli Srbija? Vrlo je interesantno da ovde može da se kaže da se Srbija voli uvođenjem neradnih dana. Ne voli se tako Srbija. Ne voli se Srbija ni postavljanjem 1999. godine lokatora zločincima NATO pakta koji su bombardovali Srbiju. Ne voli se Srbija ni sa svakodnevnim otkazima, sa ovoliko nezaposlenih. Ne voli se Srbija ni priznavanjem Vrhovnog suda tzv. Kosova. Sve je to suprotno do onoga kako se Srbija voli. Srbija se voli otvaranjem novih radnih mesta, zapošljavanjem ljudi, stavranjm uslova da ljudi u Srbiji žive životom dostojnog čoveka, ali se, pre svega, voli očivanjem celovitosti i teritorijalnog integriteta Srbije. To je sve suprotno od onoga što danas radi režim Borisa Tadića. U okviru obeležavanja ovih praznika mi bismo, nažalost, u negativnom kontekstu, kao dane na koji način se rastakala srpska država, mogli da obeležavamo 22. maj. Tog dana se održao onaj tzv. referendum i sa nameštenim rezultatima Milo Đukanović je odvojio Crnu Goru. Danas Tomislav Nikolić ide na poklonjenje Milu Đukanoviću zato što ga tamo šalje Stanko Subotić – Cane, njihov zajednički finansijer i čovek koji je obećao da će da izvrši državni udar u Srbiji, tako što će postaviti te svoje ljude, Nikolića i Vučića, sa puno para naravno, koji će kasnije da omoguće protok sumnjivog kapitala, pre svega kapitala i droge iz Srbije u Crnu Goru i obrnuto. Da li i taj dan treba da se obeležava? Danas je taj Tomislav Nikolić neko ko je konkurent Borisu Tadiću za ulazak Srbije u EU. Guraju se ispred vrata u Briselu ko će prvi da dođe na poklonjenje, ali evo Boris Tadić je sada u prilici, nažalost, izgleda neće propustiti tu priliku da Srbiju ostavi bez KiM. Hvala.
Tri minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Mirko Čikiriz, izvolite.
Ja sam protiv toga da se prihvati ovaj amandman. Naravno da je potrebno reći nešto i o argumentaciji koju smo čuli u prilog prihvatanja ovog amandmana. SPO, kao nacionalna stranka, desničarska stranka, drži do svoje tradicije i naravno da smatramo da je potrebno da država Srbija na dostojan način, primereno, kao i sve ostale zemlje u svetu, obeleži dan svoje državnosti. Međutim, povući ću i neku paralelu. Ono što nas uči istorijsko iskustvo, često kod ljudi koji drugačije interpretiraju istorijske činjenice, poistovećuje sa nečim što ima prizvuk izdaje itd, jer ljudi obično misle da se država stvara samo puškom i mačem. Nažalost, Karađorđev ustanak je propao upravo zbog činjenice da odnos međunarodnih snaga nije bio takav da se Srbiji, u momentu kada je oslobodila tadašnju celu svoju teritoriju, pruži međunarodna podrška, jer velike sile, Austrija, Francuska, Rusija, tada nisu bile spremne na obračun sa Turskom i to je razlog propasti Karađorđevog ustanka, a ne to što Karađorđe nije bio sposoban sa svojim vojnicima da drži oslobođenu teritoriju. Po povratku Karađorđa u Srbiju Rusi su savetovali Karađorđa da se ne vraća u Srbiju jer su slali jasne signale da nisu spremni da idu u konačan obračun sa Turskom, bez obzira što je postojao heternistički pokret nastao u Grčkoj, koji je tražio da se podigne Balkanski ustanak protiv tadašnje Turske. Miloš Obrenović je imao drugu logiku – on je uvažavao ono što se dešava u tadašnjoj međunarodnoj zajednici. I ne zaboravimo, ni Miloš Obrenović nije nezavisnost Srbije dobio samo mačem, već i diplomatijom. Na Berlinskom kongresu 1878, znači, uz saglasnost tadašnje međunarodne zajednice, Srbiji je priznata nezavisnost. Da je još jedan srpski vladar, da nije u potpunosti uvažavao međunarodne okolnosti i odnos međunarodnih snaga, dokazuje i Milan Obrenović, koji je bez ikakvog valjanog razloga i ubedljivih razloga 1885. godine objavio rat tadašnjoj Bugarskoj. Mi smo doživeli sraman poraz. Bugarski kralj Aleksandar je imao niz srećnih okolnosti da se tadašnja porta povukla iz istočne Bugarske, iz Rumelije. Bugarska je bila u nacionalnom poletu, krenula je u snažnu kontraofanzivu, zapalili su ceo Pirot, maltene, krenuli ka Nišu i zahvaljujući opet pritisku međunarodne zajednice, zaključen je Bukureški mir i zaustavljena jedna krvava drama koja se tada spremala Srbiji. Slično je bilo i sa Dragoljubom Dražom Mihajlovićem. Nije ni partizanski ni Ravnogorski pokret odlučio pobednika u Drugom svetskom ratu, pobednika su odlučili Sporazum u Teheranu i na Jalti i podela svetskih interesnih sfera. Upravo rukovođeni ovim iskustvima, SPO, bez obzira što bismo mi voleli da se samo mi pitamo što se tiče sudbine naše zemlje, uvažava činjenicu da međunarodna zajednica i najčešće velike sile daju konačni sud prema momentu i prema odnosima snaga i prema tome kako se u datom momentu izmešaju karte. Zbog toga SPO insistira na evropskom putu Srbije. Zbog toga nas iskustvo, uvek kad smo širili naše teritorije i ostvarivali naše nacionalne ciljeve, uvek smo to radili uz podršku velikih svetskih sila, pre svega SAD, Francuske i Engleske i zbog toga SPO želi da bude deo porodice evropskih naroda, da bude u najboljim odnosima sa onima koji u velikoj meri odlučuju o našoj sudbini. A Karađorđu i svima koji su učinili mnogo što se tiče srpske državnosti, zaista treba, uz predlog koji je Vlada predložila, na dostojan način obeležiti sve ono što su oni uradili za Srbiju. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Posle njega narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, interesantna su obrazloženja koja nekada čujemo u ovoj sali, kada je reč o amandmanima. Interesantna su pozivanja na srpsku istoriju, tradiciju, ali je zapanjujuće nepoznavanje srpske istorije od onih koji se najglasnije pozivaju na tu srpsku istoriju i tradiciju. Pokušaj poređenja Srbije 1804. godine i 2011. godine i pozivanje na tradicionalne vrednosti iz 1804. godine i tu borbu iz 1804. godine, gde treba primeniti te zahteve i te političke stavove koji su se čuli 1804. godine, u 2011. godini ti stavovi bi izgledali ovako - Imam u rukama knjigu "Srpske zemlje i vladari", koju je napisao Momir Jović i Kosta Radić i tu se kaže ovako: Godine 1805. na Skupštini ustanika traženo je ukidanje spahijskih feudalnih odnosa i zavođenje unutrašnje autonomne uprave u beogradskom pašaluku. Dalje se kaže - kako Turci nisu pristali na ovakve uslove, oružani ustanak je nastavljen, došlo je do pobede na Ivankovcu, itd, itd. i nakon toga dolazi do propasti ustanka 1815. godine i do apsolutne tragedije srpskog naroda, jer su se odnosi u svetu do te mere pomerili na štetu Srba, Turci su sa svim svojim konkurentima potpisali primirje a srpski narod je ostavljen na milost i nemilost. Sa druge strane, u ovoj knjizi vladavina svakog vladara naznačena je kartom Srbije - kolika je bila Srbija kada je došao na presto i kolika je bila Srbija kada je otišao sa prestola. To je dato i za Petra Karađorđevića i Mihajla Obrenovića i Miloša Obrenovića. Kad sam već spomenuo Mihajla Obrenovića, interesantna je sledeća rečenica: "Mihajlo Obrenović je najviše doprineo modernizaciji Srbije". Pazite, u svojoj dugoj vladavini, glavni cilj mu je bio sprovođenje unutrašnjih reformi koje će mu osigurati punu vlast i nezavisnost Srbije od porte, mnogo je radio na donošenju zakonskih akata koji bi dodatno modernizovali Srbiju i prilično je radio na tome da Srbija postane moderna evropska država. Ali, uradio je i dve stvari po kojima će biti upamćen u istoriji – rešio je sporove koje je imao sa Turcima i Karličkom konferencijom u Carigradu 1862. godine predvideo je oslobađanje Srbije i iseljavanje Turaka iz gradova koje su uzeli Srbi u to vreme. Ali, nije uspeo da napravi balkanske sporazuma sa balkanskim savetnicima. I šta se dešava? Mihajlo Obrenović biva ubijen od strane zaverenika, uz obrazloženje da je reč o izdajniku. Ubijen je 29. maja 1968. godine. A sada da se vratim na onu rečenicu gde sam rekao da se veličina neke vlasti meri time kolika je bila karta Srbije kada je došao na vlast i kolika je karta kada odlazi sa vlasti. I to je sve što ja treba da kažem svojim političkim oponentima koji me najglasnije kritikuju u ovoj sali. Pogledajte kartu Srbije kada ste došli na vlast, 1997. godine i pogledajte šta ste nam ostavili kada smo vas oterali 2000. godine. I pogledajte kada je potpisana ta Rezolucija 1244, kojom su naša vojska i policija poslati sa Kosova u centralnu Srbiju. I onda nema potrebe išta da mi dobacujete, nema potrebe išta da mi kažete, nema potrebe. Ovo se isključivo odnosi na vas sa moje leve strane. Nema potrebe da mi bilo šta kažete, nema potrebe da mi replicirate jer činjenice i istorija će ostaviti ovo ovako upisano. Karta Srbije i šta su lokatori, to vi najbolje znate. Ima li potrebe u 21. veku da neko postavlja lokatore? Neko ko vodi politiku i kaže – ako i jedna NATO čizma kroči na Kosovo, ja ću se doživotno povući iz politike, a nakon toga 60 hiljada pari NATO čizama kroči na Kosovo. On tada kaže: "Jao, kuku, osta kasa prazna, gde ću ja iz politike, ajmo nazad na vlast". Pet minuta iz vlasti i trk nazad na državna jasla i državnu kasu, jer ima još štogod toga da se proda, može ova karta još da se suzi, bitno je da se ostane dan-dva na vlasti. To dovoljno govori o takvoj politici. Nema potrebe da ja bilo šta više kažem. Nema potrebe da iznosim i jedan drugi argument, jer, ovo su činjenice koje su nepobitne. Ovo su činjenice koje će ostati u svim istorijama Srbije, ko god ih pisao – vi, mi, ovi, oni. Svi smo ovde mi, ali, to će ostati zapisano. Takva politika je na celu kartu Srbije stavila lokator i rekla – sad udrite, ja sam siguran, bitno je da ja ostanem na vlasti. Nema potrebe da razgovaramo više o takvoj politici. Ta politika je sama kazala sve o sebi i neko će nekada napisati – srpske zemlje i vladari 20. veka, 21. veka. Ali, nikada se više ovom zemljom neće vladati, njom će se samo upravljati i uvek će merilo učinka biti – kolika vam je bila karta Srbije kada ste došli na vlast i koliku nam kartu vraćate. A mi, kada budemo jednom, nekada, otišli sa mesta upravljanja ovom zemljom, vratićemo kartu Srbije onakva kakva je bila kada smo je zatekli, bez jednog jedinog milimetra srpske teritorije gde se vijori tuđinska zastava. Ono što smo zatekli, onaj požar i onaj plamen iz koga danas čupamo kestenje iz vatre a kojom neki svojom propalom politikom, izbušenim mehovima svoje politike stalno raspaljuju taj požar da bi nam bilo teže da izvučemo to kestenje iz vatre, neka pogledaju te svoje izbušene mehove te propale politike, neka duvaju u tu vatru a mi ćemo čupati ono što nam je ostalo od Karađorđa, od Miloša. Znamo mi čime ćemo i pred Miloša i pred Karađorđa i pred Zorana i pred sve velikane srpske istorije – bez pečata srama, ponosni na ono što smo uradili, blagodarni i bogu i narodu za sve ono što smo uspeli da spasemo, ali bez ikakvog razloga da pognemo glavu pred onima koji su ovu kartu ovako smanjili. Hvala.
Sedam minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prosto ne znam šta da kažem posle ovog komada sa pevanjem, igranjem i plakanjem.
Molim vas, bez direktne komunikacije, omogućite narodnom poslaniku da se obrati Narodnoj skupštini.
Kolege iz vladajuće koalicije izgleda da apsolutno nisu razumele šta je smisao amandmana Srpske radikalne stranke. Dakle, kada obeležavate jedan dan, kao što je Sretenje, 15. februar 1804. godine, ako ste elementarno politički korektni, onda znači da imate obavezu da baštinite one ideje koje su se rodile na taj dan. Tog dana, gospodine ministre, uobličena je definitivno na skupu u Orašcu ideja o podizanju ustanka protiv Turaka i istovremeno o oslobođenju celokupnog srpskog naroda i naroda iz Beogradskog pašaluka i van Beogradskog pašaluka, iz Crne Gore, iz Bosne, iz Dalmacije, iz južne Ugarske. To je bio smisao borbe i Karađorđa i kneza Miloša. Ako sam dobro razumeo, gospodine Čokiriz, mi ne bismo trebali da slavimo srpske borce za slobodu i dane srpske istorije jer, kako on kaže, ipak je veći uticaj međunarodne zajednice na dešavanja na Balkanu, nego što je naš uticaj. To je tačno. Da li to znači da bi mi sad trebalo da slavimo, ne znam kraljicu Viktoriju, Dizaelija, ili Čerčila, ili Ruzvelta, a ne Karađorđa, kneza Miloša i neke druge srpske velikane. Dakle, ono što je smisao našeg amandmana to je da podsetimo građane Srbije da vi formalno obeležavate Sretenje kao Dan državnosti Srbije, ali suštinski vodite politiku koja nikakve veze nema sa onim idejama koje su uobličene početkom 19. veka. Apsolutno nikakve veze politika sadašnje Vlade Srbije nema sa borbom koja je vođena u vreme Karađorđa, u vreme kneza Miloša i kasnije. Moram da vas podsetim na jedan značajan istorijski dokument: Načertanije Ilije Garašanina iz 1984. godine, da se izvrši oslobođenje celokupnog srpskog naroda iz tadašnje Srbije, iz Crne Gore, iz Bosne i Hercegovine, iz onih krajeva koje su bile pod vlašću Austrije. To je bio smisao borbe svih srpskih vladara, ministara, knezova, starešina, kroz ceo 19. i početak 20. veka. To je bio smisao borbe, da Srbi žive u jednoj državi. To je ideja od koje vi bežite. Vi kažete da je ta ideja prevaziđena, da je ona ratnohuškačka, da je zločinačka itd. Mi mislimo da je to duboko ljudska i emancipatorska ideja. Da je to, u stvari, nastavljanje onih ideja koje su se javile u zapadnoj Evropi u 18. i 19. veku, i koje su išle za tim da se obrazuju velike i ujedinjene nacionalne države. Ako je to bila emancipatorska ideja za Francuze i Nemce, za Italijane i Špance, ne znam zašto ne bi bila emancipatorska ideja za Srbe da žive u jednoj jedinstvenoj srpskoj državi. Da je ta ideja ostvarena, ne bi nam se desio ni genocid, ni ratni zločini, ne bi nas niko proterivao, itd. Najbolja brana za neki novi genocid nad srpskim narodom je da Srbi žive u jedinstvenoj srpskoj državi, koja je istovremeno i demokratska i koja garantuje sva ljudska i manjinska prava i onima koji nisu Srbi. Za Srpsku radikalnu stranku po tom pitanju nema nikakvih dilema. Gospodin pesnik, koji je maločas čitao nekakve istorijske knjige i pokazivao nam karte, izgleda da zaboravlja da mu je Srpska radikalna stranka, između ostalog, u nasleđe ostavila jedinstvenu srpsku državu Srbije i Crne Gore. Moram da podsetim gospodina Milivojevića da je taj isti veliki Zoran, na koga se on poziva, 1999. godine iz Nemačke i iz Crne Gore, kod Mila Đukanovića pozivao NATO pakt da još žešće udari po Srbiji, jer će zbog toga pre da padne režim Slobodana Miloševića. To su istorijske činjenice. Moram da vas podsetim na obećanje DOS-a iz 2000. godine da će biti na demokratski način rešeno pitanje Kosova i Metohije i Crne Gore, jer su to, kako su oni govorili demokratska pitanja, a budući da smo mi demokrate, a i da je Milo Đukanović demokrata, onda ćemo dve demokratske opcije da se dogovore oko nastavljanja funkcionisanja zajedničke države. Pitam vas zašto se niste dogovorili? Gde vam je, gospodine Milivojeviću, karta Srbije i Crne Gore koju smo vam ostavili 2000. godine? Gde je sada Crna Gora? Šta se dešava sada u Crnoj Gori sa tim vašim velikim prijateljem Milom Đukanovićem i velikim prijateljem Tomislava Nikolića? Tamo se Srbi veštački prevode u crnogorsku naciju, veštački im se nameće crnogorski jezik, veštački se stvara nepostojeća crnogorska pravoslavna crkva, tamo se fantazira o tome da su Crnogorci u stvari crveni Hrvati, tamo je iz službene upotrebe zvanično proterana ćirilica. Eto, to su tekovine kojima se vi hvalite od 2000. godine. Što se tiče Kosova i Metohije, bombardovanja NATO pakta i svega ostalog, mislim da građanima Srbije ta situacija potpuno jasna. Ušli smo u Vladu Srbije, ne 1997. nego u martu 1998. godine sa idejom da se suprotstavimo NATO paktu i da odbranimo Kosovo i Metohiju. Što se Srpske radikalne stranke tiče, mi smo učinili sve da ih odbrani. Jedina smo politička stranka bili protiv prihvatanja Sporazuma Černomidin - Ahtisari, i protiv dolaska trupa KFOR-a na teritoriju Kosova i Metohije. Za to ste bili i vi iz Socijalističke partije Srbije i iz Demokratske stranke i iz Srpskog pokreta obnove. Ne moram da vas podsećam da je ministar inostranih poslova na početku bombardovanja bio Vuk Drašković. Dakle, kada evocirate te tragične događaje iz 1999. godine, bilo bi dobro da ih evocirate u njihovom punom istorijskom kontekstu, a ne da iz celog tok istorijskog konteksta trgate parče po parče, kako to vama odgovara. Na kraju krajeva, kako vi to kukate što su došli oficiri i vojnici NATO pakta na Kosovo i Metohiju, a vaša zvanična politika su evro-atlanske integracije. Pa, to su vaši prijatelji. Vi ste tvrdili da treba da dođu vojnici iz NATO zemalja. To su civilizovane i demokratske zemlje. Mi hoćemo da uđemo u porodicu demokratskih i razvijenih evropskih naroda. Evo sada vidite na delu na Kosovu i Metohiji kako izgleda ta evropska demokratija i evro-atlanska civilizacija, tako što se na goloruk narod puca i tako što se na goloruk narod ide bojnim kolima. To su ideje koje vi baštinite. Vi se za to zalažete. Vi se zalažete za to da Srbi uklone barikade, koji je smisao poruke predsednika Republike od juče. Smisao je vrlo jednostavan. "Evo, rekao sam vam da se povučete sa barikada, vi to ne želite da učinite, sad je sva odgovornost na vama". Onda će Boris Tadić da opere ruke i da kaže "nikakve veze ja nemam sa onim što se dešava na Kosovu i Metohiji. To što sam ja pozvao Euleks da dođe na Kosovo i Metohiju nema veze, to što moj izvanredni i opunomoćenitrgovac za Kosovo i Metohiju Borko Stefanović priznaje carinske pečate, diplome, lične karte, registarske tablice, to nikakve veze nema, meni su Amerikanci rekli sto puta na dan reci da nikad nećeš priznati Kosovo i Metohiju, a sve radi da suštinski priznaš Kosovo i Metohiju". Ne znam šta je to ako nije država, kada imate carinu, diplome koje se priznaju u Srbiji, registarske tablice, lične karte, šta je to. To je država. Ko priznaje tu državu? Pa taj vaš isti Borko Stefanović. On je taj koji se hvali kako je sve to urađeno da bi Srbija 9. decembra konačno dobila status kandidata za maltene upokojenu Evropsku uniju. Evropska unija se raspada, narodi koji su formirali Evropsku uniju beže iz EU, države jedna za drugom bankrotiraju, padaju berze, Englezi uputili zvaničnu diplomatsku notu svojim ambasadama po EU, da se spreme za krah evra i za moguće proteste, vi kao da živite u nekom svom svetu, tamo negde na zapadu je raj na zemlji, teku med i mleko, nikakvih problema nema, EU je stabilna i samo čekaju da mi priznamo carinske pečate i da nas prime u to društvo bogatih, srećnih i razvijenih naroda, koji marširaju po celoj Evropi, protestvujući protiv sulude politike briselske birokratije, koji ne mogu da nađu posao, koji ostaju na ulici, itd. Sada vas pitam – da li je cena da se odreknemo KiM i ne samo KiM, jer nama niko sutra ne garantuje kada priznamo KiM da je time kraj? Setite se šta je bilo 2001. godine. Šta je govorio Zoran Đinđić? Samo da isporučimo Slobodana Miloševića završava se saradnja sa Haškim tribunalom. Posle toga, ne da nije završena, da li je tako gospodine Ljajića, ni posle izručenja Hadžića i Mladića nije završena. Sad nije dovoljno što smo ih isporučili. Bolesnog čoveka, koji je doživeo moždani udar, Ratka Mladića. Hajde da vidimo ko ga je sakrivao, ko su mu bili jataci, pa kad nađemo jatake, a ko su bili njihovi jataci. Nema kraja. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ja vas molim, malo o temi dnevnog reda. Suviše ste se udaljili u argumentaciji.) Dakle, gospođo Čomić, nema kraja ucenama, pritiscima, obmanama, prevarama. (Predsedavajuća: Reč je o praznicima. Molim vas o temi dnevnog reda.) Reč je o praznicima, reč je o Sretenju, reč je o borbi za slobodu, za uspravnu, jedinstvenu i dostojanstvenu Srbiju za koju se bori SRS.
Iskorišćeno je 11 minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Zaista ću vrlo kratko reći. Naravno da je 19. vek vek stvaranja nacionalnih država, da je Karađorđe sa svojim ustanicima uobličio ideju o podizanju ustanka i oslobađanju celog srpskog naroda od Otomanske okupacije koja je trajala 500 godina. Malopre sam pomenuo neka pozitivna i negativna istorijska iskustva. Bez obzira što bismo mi 1999. godinu mogli da definišemo kao godinu velikih prevara ljudi koji su tada vodili državu, ne zaboravite da su rekli – ako nas bude bombardovao NATO pakt da će biti trećeg svetskog rata, da će Rusi, Kinezi odmah objaviti Americi i NATO paktu treći svetski rat, da će se raspasti NATO pakt, da će ustati zapadno javno mnjenje, da će nam u pomoć priteći na desetine hiljada naoružanih kozaka koji samo čekaju da padne prva bomba, da je Tesla ostavio tajno oružje, da će nam baćuška, kako su zvali Ruse, poslati S2 i "Suho". Ono što je ključno vezano za Sretenje to je da je, i moj prethodnik je rekao i stenogram je to zabeležio, veći uticaj međunarodne zajednice kod statusa određenih država i da mi živimo u svetu koji je ipak…
Molim vas, bez dobacivanja i omogućite narodnom poslaniku da se obrati Narodnoj skupštini. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jelena Trivan, izvolite.
Hvala. I ovaj amandman govori o tome da u Srbiji postoji jedna ozbiljna tendencija ukidanja svih modernih tekovina i svake saradnje, civilizacijske saradnje Srbije sa svetom. Ono na šta treba da budemo ponosni, ono na vreme kada smo imali korak sa svetom i kada smo pripadali civilizovanom svetu, sve tekovine od antifašizma pa nadalje ovde postoji intencija da budu ukinute kroz različite zakone i različite amandmane poslanika opozicije. To je prilično sramno i tome se treba usprotiviti, kao i pokušaju da svi ovi amandmani posluže za najprljaviji razgovor o njima, najprljaviju i najgnusniju politiku 90-ih u kojoj se svi neistomišljenici prosto optužuju za izdajnice. Tu smo retoriku čuli gospodo, videli smo je na delu i možemo polemisati do kraja života da li su izdajnici oni koji su upozoravali na strahote rata ili oni koji su izbeglice skretali da ne uđu u Beograd i čije su posledice odbrane srpskih teritorija upravo samo zgarišta i kolektivni centri, o kojima i dan danas, 20 godina kasnije, razgovaramo i pokušavamo da ih rešimo. Ono što hoću da vam kažem, to je da je strašno da u 21. veku govorimo o saradnji sa svetom kao opasnosti, a ne mogućnosti za Srbiju, da danas razgovaramo o dijalogu kao pretnji, a ne šansi da spasimo svoje ljude, i da je za vas izdaja svaki pokušaj da život čoveka spasite i da njega pretpostavite i stavite na prvo mesto umesto bilo čega drugog ili bilo kakvih mitomanskih ideja. Ono što je danas politika prema Kosovu to je da se ti ljudi dole koji su naši građani i njihovi životi sačuvaju, jer bez njih živih ni Kosova ni Srbije neće biti. To je vrlo jednostavno. Manite se vi i Karađorđa i svih priča mitomanskih. Dobro je da imamo istoriju i tradiciju na koju možemo da se oslonimo, ali je tragično da u 21. veku vodimo politiku 19. veka.
Iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član . amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Srbiji se već duže od 10 godina stvara jedna matrica o tome kako je neko hteo rat, a neko se borio za mir. Mi, srpski radikali, smo hteli rat, mi smo krivi za zločine, mi smo skretali 1995. godine, kada je Vojislav Šešelj bio u zatvoru u Gnjilanu, izbeglice iz Republike Srpske Krajine da ne uđu u Beograd, mi smo krivi za sankcije, mi smo krivi za redove za zajtin, šećer, benzin, itd, mi smo krivi što je došlo do NATO bombardovanja, mi smo krivi za sve. Neko drugi je uvek bio za mir, uvek je bio za sporazum, za saradnju sa civilizovanom Evropom itd. Dakle, opet malo istorijsko podsećanje. Kada je Jovan Rašković osnovao u Kninu Srpsku demokratsku stranku dao joj je ime po DS Dragoljuba Mićunovića u Beogradu, samo zato što je stranka formirana u Kninu dao joj je prefiks srpska. Kada su Jovan Rašković i Radovan Karadžić 1991. i 1992. godine dolazili u Beograd, pre nego što bi se sretali sa Slobodanom Miloševićem odlazili su kod svojih prijatelja iz DS. To može da vam potvrdi Dragoljub Mićunović. Dalje, vi koji ste za mir, kažite mi ko je 1993. godine na Palama pekao vola čekajući bombardovanje NATO pakta? Ko je išao tamo da hrabri srpski narod da ostane na svojim ognjištima i da se bori? ( Predsedavajuća: Narodni poslaniče, uz uvažavanje širine konteksta za amandman kojim tražite da se uz Dan pobede doda i Vidovdan, ipak bih vas molila da temu dnevnog reda argumentujete malo više sa kontekstom koji je u vezi sa temom dnevnog reda.) Gospođo Čomić, samo da pomenem još jednog srpskog velikana, Ljubišu Savića Mauzera, a gospoda odavde mislim da znaju kojoj stranci je pripadao. Što se tiče amandmana na član 2, o tome smo gospodine Ljajiću pričali kada smo raspravljali o Predlogu zakona u načelu. Podsetio sam vas tada na neki činjenice koje su građanima Srbije ili jednom delu građana Srbije nedovoljno poznate. Prvo, što se tiče Nove godine, Nova godina, i to je činjenica, je danas međunarodni praznik i obeležava se, manje više, u većini zemalja sveta, 1. i 2. januar. Podsetio sam vas u načelnoj raspravi kako je taj praznik nastao. Taj praznik nije nastao kao slavljenje novog leta, on je nastao kao uspomena na jednog rimskog papu iz ranog srednjeg veka, papu Silvestera I, koji je preminuo u noći između 31. decembra i 1. januara. Gospodine Milivojeviću, tog papu je Katolička crkva proglasila za sveca i oni ne slave smrt pape, već slave sveca, jednog od svojih svetaca. To veče se po rimokatoličkim kanonima naziva veče Svetog Silvestera ili Silvestrovo. Samo želim da vas podsetim kako je jedan praznik nastao. To što je on u međuvremenu dobio jedan drugačiji kontekst, to ne znači da mi sada ne treba da znamo kako je u stvari došlo do tog praznika. Što se tiče 1. maja, gospodine Ljajiću, opet moram da vas uputim na kalendar rimokatoličke crkve, pri tome ne želim da kažem ništa ružno ni za tu crkvu ni za njene vernike. Prosto, to su činjenice. Uzmete rimokatolički kalendar. Jel znate kako se zove 1. maj u rimokatoličkom kalendaru? Sveti Josip radnik. Koji je to Josip? Evo građani Srbije nagradno pitanje. Ne znam gospodine Seniću, neki sveti Josip radnik je bitan zbog 1. maja. Katolička crva tog dana obeležava svetog Josipa radnika. Kakve veze sveti Josip radnik ima sa Srbijom i sa srpskim narodom i srpskom tradicijom, političkom, duhovnom, kulturnom? Ja tu ne vidim bilo kakvu vezu. Ako vi vidite, bilo bi dobra da nam kažete kakva je veza između svetog Josipa radnika i Srba, sem što je jedan drugi Josip mnogo Srba ubio, zatočio, proterao, opljačkao itd. Ima gospodine Ljajiću, što se tiče 1. maja još jedan aspekt. Dakle, ja sad samo iznosim neke naučne činjenice. U nemačkoj mitologiji noć između 30. aprila i 1. maja zove se Valfurgirska noć ili noć veštica. I 1. maj po nemačkoj mitologiji, paganskoj mitologiji, po toj germanskoj paganskoj mitologiji ima određeni svoj značaj. Vi ste čuli za filmove noć veštica. Oni su ekranizovani kao uspomena na tu pagansku germansku mitologiju. Kada se na jednom brdu u mitskoj germaniji okupljaju vile, veštice itd. Sada vas pitam, kakve veze ima germanska paganska mitologija sa srpskom pravoslavnom i hrišćanskom tradicijom? Nema neke velike veze. Naravno i 1. maj je kasnije dobio jedan drugačiji kontekst, pa se više u svesti najvećeg dela građana sveta, najvećeg dela čovečanstva ne obeležava kao noć veštica, nego kao međunarodni praznik rada. Ali, u obrazloženju zašto ne prihvatate naš amandman kojim tražimo da se briše 1. maj, kao naredni dan, koji se obeležava dva dana, vi ste ovde izneli neke stvari sa kojima se mi iz SRS ne slažemo. Dakle, vi kažete 1. maj ili međunarodni praznik rada je praznik kojim pripadnici i simpatizeri radničkog pokreta obeležavaju sećanja na svoja dostignuća, odnosno žrtve koje su podneli kako bi se izborili za veća radnička prava. Proslava praznika ustanovljena je 1889. godine, a odluku su doneli predstavnici radnika iz celog sveta na Prvog kongresu Druge internacionale u Parizu. Gospodine Ljajiću, prvo tamo nisu bili predstavnici radnika iz celog sveta. Tamo su bili predstavnici određenog broja socijalističkih i komunističkih partija iz pre svega evropskih zemalja. Kolike su veze ti ljudi imali sa autentičnim proleterijatom i sa autentičnim radnicima? To je krajnje diskutabilno. Dakle te 1889. godine Karl Marks autor komunističke ideologije više nije bio živ, umro je nekoliko godina ranije, ali je bio živ Fridrih Engels. Jel znate šta je on bio, gospodine Ljajiću? Jedan od najmoćnijih industrijalaca u Nemačkoj. Bio je jedan od najbogatijih ljudi u to vreme u Evropi. Mislite da je on zaista imao neku veliku brigu i neko veliko saosećanje sa radnicima po Engleskoj, Nemačkoj, Francuskoj ili neki drugim evropskim zemljama koji su se zlopatili. Sumnjam da je imao. Drugo, u to vreme kada je obrazovana Druga internacionala došlo je do jednog neviđenog sukoba na levici. Tada su nastale socijaldemokratske partije. Tu imate pravi rat između marksista i nemarksista La Sala, Kautskog itd. Tu je besneo pravi rat. Dakle, unutar tog levičarskog pokreta su se mrzeli više nego što su se levičari svih boja mrzeli sa recimo klerikalcima, liberalima itd. Tu je besneo, dakle pravi rat. Taj rat iz Evrope na levici se kasnije preneo i na srpske zemlje, odnosno na Jugoslaviju. Mnogi jugoslovenski komunisti su platili glavom zbog tih obračuna unutar svog ideološkog pokreta i pre Staljinovih čistki i za vreme Staljinovih čistki i posle Staljinovih čistki. Dakle, Petko Miletić, Simo Marković i mnogi drugi stradali su zato što se nisu slagali sa zvaničnom komunističkom partijom Jugoslavije o nacionalnom pitanju. Mnogi drugi su stradali u vreme Staljina zato što ih je tamo poslao možda i ovaj sveti Josip radnik da bi sebi uklonio konkurenciju u borbi za prvenstvo u komunističkoj partiji Jugoslavije. Ono što se dešavalo na golom otoku, to je opet bila borba unutar komunističkog pokreta. Jedni su tvrdili da je jugoslovenski komunizam nije dovoljno autentičan, da je malo odstupio od onog izvornog modela za koji su se borili Lenjin, Staljin i ostali i ovi drugi koji su ih tamo zatočili, koji su rekli da naš socijalizam u Jugoslaviji je u stvari realizacija Marksovih ideja o samoupravljanju radnih ljudi, udruženjima proizvođača itd, itd. Sad vas ja opet pitam gospodine ministre. Kakve veze sve to ima sa srpskom tradicijom? Vi trebate da donesete zakon o državnim praznicima Srbije. Kakve veze sa Srbijom i sa srpskim narodom imaju i Karl Marks i Fridrih Engels i Prva i Druga internacionala i Staljin, i svi ostali. Nikakve veze nemaju. Ali sad je opet ovde jedno licemerje na delu. Hvalimo se 1. majem, pravom radnika, borbom za radnička prava, a socijalna situacija tih istih radnika u Srbiji nikad gora. Ostaju bez posla, žene koje su trudne ne mogu da dobiju posao, poslodavac ih ucenjuje. Ako niste dete bogatih roditelja ne možete da studirate. Kakva je to borba za prava radnika? Kakve suštinske, kako vi kažete benefite će radnici imati od 1. maja koji se obeležava dva dana? Neće imati nikakve. Vi se igrate simbolima. Vi se igrate Sretenje, vi se igrate 1. majem, a suštinski vodite potpuno suprotnu politiku u odnosu na te dane koje navodno želite da obeležite. Dakle, gospodine ministre mislim da bi ste trebali da prihvatite ovaj amandman, pogotovo zbog toga što se mi zalažemo da Vidovdan i Sveti Sava budu neradni dani. Jer, zaista nema nikakve logike da se neradno obeležava Nova Godina i 1. maj, a autentični srpski nacionalni i verski praznici, kao što su Sveti Sava i Vidovdan se obeležavaju radno. Šta znači obeležavanje radno? U stvari uopšte ga i ne obeležavate. Zato obeležavamo svetog Josipa radnika dva dana. To sa stanovišta SRS nikakve veze nema jedno sa drugim. Sveti Sava i Vidovdan su zaista veliki datumi u srpskoj istoriji i ako želite da ih obeležite, ako mlade generacije u Srbiji, ne samo Srba nego i ostalih građana Srbije želite da učite o značaju tih datuma onda te datume proslavljajte neradno, onda im posvetite veliku pažnju, a ono što nije bitno za Srbe i za Srbiju, to ili uopšte nemojte da obeležavate ili obeležavajte radno, a te autentične srpske praznike, naravno, obeležavajte svečano i obeležavajte neradno.
Deset minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, poštovani građani Srbije, ja u rukama držim spisak dece žrtava Jasenovačkih logora. Na spisku se nalazi 19.432 dece, 19.432 dece od ukupno od 40.000 dece koja su ubijena u Jasenovcu. Znači ime i prezime, ime oca, godina i mesto rođenja i godina ubistva. Među njima ima 1.102 dece iz Srbije, uglavnom iz Srema, 132 dece iz Beograda, iz Bosanske Gradiške ukupno 3.689 mališana.
Narodni poslaniče, ja vas molim da ne zloupotrebljavate tragediju koja se dogodila i da sav vaš kontekst u kojem želite da upotrebite ovaj tragičan spisak dovedete u vezu sa amandmanom, jer u amandmanu nema reči o ovome o čemu trenutno govorite.
Dame i gospodo, mi nemamo dan sećanja na 40.000 srpske dece …
Narodni poslaniče, sad sam vas podsetila da nema reči o žrtvama koje spominjete i to smatram nedostatkom mere, osim nepoštovanja Poslovnika, jer niste u amandmanu spomenuli ni jednom jedinom rečju da želite da ustanovite takav datum. Dakle osim što smatram da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine, smatram da je nedopustivo da zloupotrebljavate tragedije koje su se dogodile porodicama tokom Drugog svetskog rata, a da to nema apsolutno nikakve veze sa amandmanom koji je trenutno u pretresu, niti ste podneli amandman takve vrste. Molim vas ili o amandmanu ili ću vam se zahvaliti bez opomene, ali uz upozorenje da ne prelazite ono što se i bez odredbi Poslovnika smatra dobrim ukusom u obraćanju jedni drugima.
Da li možete da mi vratite vreme?
Narodni poslaniče, svaki put kada podsećam, obavestim narodne poslanike da vreme koje je utrošeno da vas podsetim da ne kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine, nikada ne uračunavam u vreme koje koristi narodni poslanik, tako da vas molim o amandmanu.
Dame i gospodo, Republika Srbija i građani Republike Srbije obeležavaju 1. maj, dan kada su radnici u Americi štrajkovali tražeći da im se povećaju plate. Nadam se da sam sada u temi. Postavljam pitanje: da li veći značaj za građane Srbije i za državu Srbiju treba da ima podsećanje na štrajk američkih radnika koji su nezadovoljni svojim platama ili veći značaj treba da ima sećanje na milion pripadnika Srpskog naroda koji su u Drugom svetskom ratu…
Narodni poslaniče, niste podneli amandman kojim tražite da se taj Dan sećanja obeleži. Smatram ne samo kršenjem odredbe Poslovnika nego neverovatnim vaše insistiranje da zloupotrebite tragediju ljudi koji su stradali u toku Drugog svetskog rata, zato što smatrate da imate pravo da se time bavite u pretresu u pojedinostima. Ako ćete o amandmanu, izvolite, ako ne, ovo je poslednje upozorenje pred izricanje mera opomene.
Gospođo Čomić, poštovani građani Srbije, hoću da kažem da nema razloga da obeležavamo 1. maj kao datum od značaj za Republiku Srbiju, ako ne obeležavamo mnogo značajnije datume za srpski narod, za Republiku Srbiju i za Republiku Srpsku, ali mi to ne dozvoljavate. Moram da napravim paralelu. Znate, ako obeležavamo 1. maj, postoje razlozi zaštoobeležavamo 1. maj. Mi tražimo da se…
Narodni poslaniče, ako ćete da pravite paralelu onda ste trebali da podnesete amandman. Zloupotrebljavati smrt nevinih zbog političkih motiva nije dozvoljeno. Zahvaljujem vam. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Ljajiću dobro je što ste predložili ovaj zakon, iako sad rizikujem da budem pogrešno interpretiran od strane medija, ni prošli put nisam rekao da ćete vi za ovaj zakon imati podršku svih narodnih poslanika, ovo je jedan od retkih zakona koji će biti primenjen sa 300% i jedan od retkih zakona koji je počeo da se primenjuje 11 godina pre nego što je stupio na snagu. Kad sam rekao da je dobro što ste predložili ovaj zakon ne znači da će poslanici SRS glasati za njega, ali dobro je da građani Srbije i Srbi, ma gde žive, vide koje vera a ko je nevera, kakva je situacija, kakav odnos pojedinih narodni poslanici imaju u istoriji Srba i Srpskog naroda i ono što bi trebalo da bude praznik. Retko koji narod na kugli zemaljskoj ima toliko razloga i potrebe da ima dana koji se slave i dane kada bi trebao da tuguje i to obeležava. Nažalost, kroz istoriju imamo jedan isti dana ili isti datum kada možemo da ga slavimo i predlaže SRS da se slavi i Vidovdan kao državni praznik ali istog dana veliki broj građana Srbije bi mogao verovatno i da tuguje iz razloga što je jedan od predsednika i Srbije i SRJ bio protivzakonito odveden, uhvaćen i isporučen Hagu i protivzakonito i protivustavno. Vidite li kakvu istoriju ima srpski narod, ni malo laku, ali za nas je to ponosna pre svega i činjenicom da u SRS postoje članovi koji su Srbi islamske veroispovesti, Srbi rimokatoličke ispovesti i svih drugih naroda i narodnosti i građenje tog odnosa poštovanja i uzajamnog poverenja za nas jeste politički motiv i politički cilj, ali sramno je da nam određene kolege pokazuju ovde karte. Zaključujem da je još 2000. godine rečeno da KiM nije sastavni deo Srbije. Šta je učinila ova vlada da se primenjuje Rezolucija 1244? Ovaj režim je učinio mnogo…
Narodni poslaniče, molim vas da govorite o temi dnevnog reda i ako treba da obrazložim da kada narodni poslanik obrazlaže amandman koji se tiče Sretenja i Dana državnosti da je kontekst jedan, a kada narodni poslanik obrazlaže amandman kojim hoće da se obeleži dan primirja u Prvom svetskom ratu ili da ukine Praznik rada, da je kontekst drugačiji, pa vas molim o temi dnevnog reda.
Moja amandman glasi da se Prvi maj i drugi maj brišu kao praznici. Gospodin ministar je rekao da mnoge zemlje u okruženju Dan državnosti slave dva dana, jer i Novu godinu slavimo dva dana.
Narodni poslaničke, u vašem amandmanu se ne radi o Danu državnosti, zato vas i podsećam da kršite odredbe Poslovnika.
Ako mislite da je tako, neka vama tako bude.
Narodni poslaniče, kada vas podsetim da kršite odredbe Poslovnika, to radim u skladu sa Poslovnikom i na osnovu teksta amandmana koji je predamnom, kao i na osnovu teksta predloga izmena i dopuna zakona, pa kada vas podsetim da kršite odredbe Poslovnika to radim obrazlažući zašto vas podsećam a sada vam izričem upozorenje pred izricanje kaznenih mera ako insistirate da i dalje kršite odredbu Poslovnika koja vas obavezuje da govorite o dnevnom redu.
Država se ne voli ili ne poštuje na taj način što će se ustanoviti manji ili veći broj držanih praznika, nego na taj način kako i kolike uslove će Vlada i režim da obezbedi za građane Srbije. Zato kod nas nije primaran jer sam u početku rekao da bi skoro svaki dan koji postoji mogao da bude državni praznik. Vidite još, gospodine ministre, u obrazloženju za ne prihvatanja mog amandmana šta se još kaže, jer sam jasno tražio da državni praznici budu Sveti Sava i Vidovdan. Ovako kažete – oba praznika i SPC na odgovarajući način, a u skladu sa crkvenim kanonima. Nije valjda da mislite da ova vlada, Mirko Cvetković i Boris Tadić mogu i crkvene praznike da ukinu? Hvala vam.
Iskorišćen je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Na član 2. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Esad Džudžević i Bajram Omeragić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Esad Džudžević i Bajram Omeragić podneli su zajedno amandman, sa ispravkom kojim predlažu da se posle člana 2. dodaju dva nova člana 2a i 2b. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman, sa ispravkom,podneo je narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podnelinarodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radovan Radovanović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, saradnici, koleginice i kolege narodni poslanici, narodni poslanici LSV smatraju da na duži period je neophodno urediti pitanje državnih i drugih praznika u Republici Srbiji. Predali smo dva amandmana na predložene izmene i dopune ovog zakona. Ovi amandmani nisu samo terminološka intervencija na ono što je predloženo, već mislimo da je neophodno ukazati i dobro bi bilo da se usvoje. Pročitaću ovaj član 5. na koji smo podneli amandmani. Član 3. je a odnosi se na član 5. zakona. Član 5. ovako bi sad izgledao ako se usvoje ove izmene i dopune – U Republici Srbiji praznuje se radno Sveti Sava, Dan duhovnosti, Vidovdan, Spomen na Kosovsku bitku i Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu, spomen na 21. oktobar 1941. godine i krvavu jesen 1941. godine, kada su Nemačke okupacione snage izvršile masovni ratni zločin nad civilima u Kragujevcu i širom Srbije. Sveti Sava praznuje se 27. januara, a Vidovdan 28. juna na Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu 21. oktobra. Liga socijaldemokrata Vojvodine uverava da je neophodno obeležiti i obeležavati ne samo sa jednim danom, nego radom i delovanjem antifašističke tradicije ove zemlje, nije neophodno. Držimo da je najmanje ovoliko potrebno da bi se odredio datum na koji ćemo to svi obeležavati. Saglasni smo i sa tim da to bude 21. oktobar, jer većina građana Republike Srbije smatra da to treba da bude. Ali, ono što nama smeta i ono zašto sam čitao ovaj predloženi član jeste sledeće. Ne bi smeo u Narodnu skupštinu da dođe nijedan zakon koji prepravlja naziv ove zemlje. Ispred sebe imam Ustav Republike Srbije, da ne čitam ponovo, ali 1. član kaže "Republika Srbija je država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive, zasnovana na vladavini prava" itd. itd. Ako smo se dogovorili i napisali u Ustavu Republike Srbije da je to Republika Srbija, onda je najmanje u zakonu Republika Srbija uvek Republika Srbija, dok je to tako. Znam da ovo neki previđaju i podrazumevaju kada kažu – Srbija, da je to automatski i Republika Srbija, ali ima i onih koji iz ideoloških i kojih drugih razloga namerno potenciraju da je u pitanju samo Srbija, ne zaboravljaju, nego ne žele ni da kažu da je to Republika Srbija. Imaju i oni dok baštine tu ideju pravo da tako govore. Ali, šta se nama dešava? Komercijalna sredstva informisanja bi trebala da znaju kako se zove ova zemlja, ali javni servis Republike Srbije mora da zna kako se zove ova zemlja i ne sme da se dešava npr. u informativnim emisijama javnog servisa da se najčešće kaže - predsednik Srbije, predsednik Vlade Srbije. To svakodnevno slušamo. Namerno se zaboravlja i ne izgovara puno ime naše zemlje. Ne postoji predsednik Srbije. Postoji predsednik Republike Srbije i predsednik Vlade Republike Srbije. Onda, npr. u sportskom programu našeg javnog servisa u prenosu ili komentarima sportskih dešavanja najčešće se kaže – srpski reprezentativci, srpski sportisti itd, a u toj opremi i sa grbom ponosno i mnogo dobro, čak najbolje, reprezentuju npr. ljudi kao što su Miralem Sulejmani, Adem Ljajić, Mihail Dudaš, Nađa Higl, Brižitka Molnar ili Đula Mešter ili bilo ko drugi. Izvinjavam se ovim ljudima što im pominjem imena. Nemam nikad običaj ni nameru da ispitujem nekoga koje mu je nacionalno poreklo ili kakve je pripadnosti, ali po imenima bih rekao da ne pripadaju većinskom narodu. Između ostalog, dešava nam se da se sa veoma bitnih mesta u ovoj zemlji, znači iz Ministarstva kulture, kaže da su to srpski pisci, pa se nabrajaju: Ivo Andrić, David Albahari, Danilo Kiš, Meša Selimović itd. To su sve ljudi koji su bili ili neki od njih jesu žitelji i ponosni građani Republike Srbije, ali većina, odnosno ovi koje sam nabrojao, pretpostavljam da ne pripadaju većinskom narodu. Ovaj drugi deo, gde se ovaj dan predlaže da bude dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu. Na primeru sredine iz koje dolazim biću slobodan da kažem da je bitno da se zna ko je sve stradao, ali u kojoj meri nije toliko. Na primer, na teritoriji opštine Bačka Topola na putu za Bajšu bio je u leto, jesen 1941. godine formiran logor u koji su odvođeni Jevreji. Oko 6.000 Jevreja je bilo zatvoreno u tom logoru. Svega 83 se vratilo posle Drugog svetskog rata. Ovi ostali su uglavnom stradali. Danas u Bačkoj Topoli na prste jedne ruke mogu se prebrojati Jevreji. U Petnaestoj vojvođanskoj brigadi od 1200 boraca, 99% su bili Mađari, 94 njih je ostavilo svoje živote za slobodu ove države i svih nas. Tih 94 su počev, abecednim redom, od Apro Pala, pa do Veroš Jožef, tim redom su nabrojani i tkao ih pamtimo. Znači, nisu bile samo i ne treba da budu u ovom zakonu samo srpske žrtve. Po nama treba da bude dan sećanja na žrtve u Drugom svetskom ratu, a to sve u Republici Srbiji. Hvala.
Šest minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Sada određujem pauzu prepodnevnog dela rada. Rad ćemo nastaviti u 12,45 časova, sat vremena pauze. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Po Poslovniku.) Dobićete reč na početku popodnevnog dela. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom u popodnevnom delu sednice, sa zahtevom za rečju o povredi Poslovnika, koju je imao narodni poslanik i dobiće je čim bude u sali. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić, što me niste zaboravili. Javio sam se zbog povrede Poslovnika člana 107. u vezi izlaganja gospodina Radovanovića, zato što je u njegovom izlaganju, po mom mišljenju, došlo je do povrede dostojanstva Narodne skupštine. Prvo, njegov amandman nem nikakve veze sa sportistima koji se takmiče u bilo kom sportu za reprezentaciju Srbije. I kada se kaže da je neko srpski sportista, ne misli se da je Srbin po nacionalnosti, nego da brani boje Republike Srbije na odgovarajućem sportskom takmičenju i takva terminologija je uobičajena svuda u svetu. Ono što je prevashodno dovelo do povrede dostojanstva Narodne skupštine jeste, onaj deo izlaganja gospodina Radovanovića, gde on kaže, da Ivo Andrić i Meša Selimović, nisu bili Srbi. To jednostavno nije tačno. Dakle, Ivo Andrić je sebe smatrao Srbinom rimokatoličke ispovesti, a Meša Selimović je sebe smatrao Srbinom muslimanske veroispovesti. Bilo je mnogo Srba rimokatolika i Muslimana koji su itekako doprineli razvoju srpske duhovnosti i srpske kulture. Bilo bi dobro da gospoda iz lige Socijaldemokrata Vojvodine, pre nego što se jave za reč, ipak malo nešto pročitaju iz srpske istorije i da znaju ko je ko u srpskoj istoriji.
Nema povrede člana 107, odnosno nije bilo potrebe da upozorim narodnog poslanika Radovana Radovanovića da krši odredbe člana 107. iz prostog razloga, što je kontekst i argumentaciju koju je imao, doveo u vezu sa izostavljanjem zvaničnog naziva Republika Srbija i sa komentarisanjem o potrebi da se i zvaničnici i mi koji radimo u institucijama Srbije, nazivamo po nazivu kako to stoji u Ustavu Republike Srbije i tada je naveo primere, ne ugrožavajući ni dostojanstvo ni ugled Narodne skupštine. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Da.) U danu za glasanje, Narodna skupština će se izjasniti o povredi Poslovnika za koju smatra da je urađena u vezi sa članom 107, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajednopodneli narodni poslaniciBojan Kostreš i Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanima na član 3. SRS je nastojala da terminološki prilagodi taj član sa problematikom obeležavanja sveukupnog nacionalnog srpskog stradanja. U novoj verziji, član 3. bi glasio, citiram – u Republici Srbiji, radno se evociraju uspomene na Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu i krvavu jesen 1941. godine, kada su nemačke okupacione snage izvršile masovni ratni zločin nad civilima u Kragujevcu i širom Srbije,Dani sećanja na sva srpska genocidna stradanja u Nezavisnoj državi Hrvatskoj u Drugom svetskom ratu. To je dan osnivanja logora Jadovno, 26. juni 1941. godine i dan osnivanja logora Jasenovac 21. avgust 1941. godine. U obrazloženju amandmana sam naveo sledeće. Citiram – pored strašnih nemačkih zločina nad Srbima u Kragujevcu, Kraljevu i drugim gradovima u Srbiji, neophodno je da se odrede dani sećanja na još strašnije zločine genocida nadprekodrinskim Srbima, koje Republika Hrvatska sigurno neće uvrstiti u svoj domoljubni kalendar sećanja. Epilog masakriranja, ubijanja Srba i bacanje u Velebitskoj jami i u more oko ostrva Pag, dostiglo je neverovatne razmere. Ubijeno je 42 hiljade Srba, Jevreja i u manjem broju, Hrvata i Jugoslovena. Jadovno je samo simboličan naziv za najveće stratište u jugoistočnoj Evropi u leto 1941. godine. Radilo se o sistemu hrvatskih logora smrti sa centrom u Gospiću, koji je bio sabirni logor i koji je obuhvatao logore u selu Jadovno i druge jame na Velebitu, Karlobagu i logore na ostrvu Pag, u Slano iMetajna. Jasenovac je samo nastavak masovnog ubijanja Srba i Jevreja. Pošto je on osnovan u avgustu 1941. godine, tj. posle ukidanja sistema logora smrti sa centrom u Gospiću. Broj Jasenovačkih žrtava se, prema istraživanjima procenjuje od 300 hiljada do 700 hiljada ubijenih Srba, Jevreja, Roma i Hrvata. Ovim izmenama člana 3. se izjednačuju žrtve iz Srbije sa žrtvama iz drugih srpskih zemalja. U načelnoj raspravi sam istakao da su se prošle i ove godine, konačno počeli obeležavati dani sećanja na Jadovno, koje je u potpunosti bilo izbrisano iz svesti srpskog naroda. Rekao sam da je, zahvaljujući doktoru Bastrevšiću iz Banja Luke, ove godine organizovan naučni skup na temu Jadovno. To je bio prvi naučni skup o Jadovnom, koje je inače bilo u potpunosti zaboravljeno. Ja kao učesnik nekih naučnih skupova u Jasenovcu, iznenadio sam se kada sam video da mnogi naučnici iz inostranstva nikada nisu čuli za Jadovno. Kao što sam već istakao u načelnoj raspravi, praznovanje Jugoslavije i Srbije je bilo uvek obeležavano ideološkom i političkom pozadinom, od slavljenja monarhističkog jugoslovenstva, dinastije i monarha, do anacionalnih komunističkih i socijalističkih praznika koji su slavili kult borca, ali samo jednog, partizanskog, bez drugog, antifašističkog četničkog. Slavljen je i kult radnika radničke klase u zemlji tzv. socijalističkog nerada. Bila je poznata sentenca – ne može me niko tako malo platiti, koliko ja mogu malo raditi. Slavljen je i kult revolucionarnih nelegitimnih odluka AVNOJ, kojima su Srbi u novim nasilno povučenim granicama, stavljeni u republičke torove. Zbog ideoloških nesuglasica koje su i dan danas izražene u narodu, a naročito u srpskoj politici, možda je trebalo razmišljati i o neutralnim datumima, koji se ne mogu pripisati ni jednoj ideologiji. Naprimer, kao opšti srpski praznik, ali kao opšti građanski dan sećanja, dan narodnog stradalništva, od kojih su krenula sva potonja stradanja srpskog naroda, ali i drugih naroda u Drugom svetskom ratu. To je 6. april 1941. godine, i taj dan se mogao pomenuti kao zajednički za sva stradanja u Drugom svetskom ratu. I danas postoji ozakonjen Dan sećanja, a to je Dan sećanja na žrtve u Jasenovcu, koji se obeležava 22. aprila 1945. godine, kao datum proboja logoraša iz Jasenovca. Taj datum je ozakonjen Zakonom o formiranju muzeja žrtava genocida. Inače, zakon je svojevremeno podržao i Sveti sinod SPC. Na kraju krajeva bi i taj datum mogao biti uvršten među ove datuma vezane za Dan sećanja. Srpski patrijarh Irinej se nedavno oglasio povodom političkih i državnih nedoumica oko obeležavanja Dana sećanja. Zalagao se za poštovanje i izjednačavanje svih žrtava, izjednačavanje svih žrtava unutar, odnosno iz redova srpskog naroda. Sada ću vam pročitati delove iz pismenog obraćanja patrijarha Pavla od 20. oktobra 2011. godine, koje najbolje opominje zakonopisce da su se ogrešili o stradalništvo prekodrinskih Srba. naslov patrijarhovog obraćanja glasi – Sabirajmo se oko mesta stradanja, kao što su naši mučenici ujedinjeni u stradanju u carstvu nebeskom. Citiraću patrijarha – mučenički grobovi i mesta stradanja su za našu svetu crkvu, naročito u njenom iskonu, predstavljali mesto okupljanja i jedinstva. Mesta na kojima se pojavljivao identitet crkve. Dovoljno je setiti se da su prvi hramovi nastali baš na mučeničkim grobovima. Za naš narod mesta stradanja su mesta posebnog poštovanja, sveštena mesta koja su umnogome odredila srpski identitet, od Kosova preko Vračara do albanske golgote i Plave grobnice. To se odnosi na Kragujevac, mesto užasnog zločina nemačke vojske, a još više na Jasenovac, mesto jednog od najstrašnijih zločina uopšte, koji je već u celom svetu našao mesto u memorijalima, izložbama i udžbenicima, zajedno sa Treblinkom, Dahauom i Aušvicom, čiji dan oslobođenja 27. januar se obeležava u mnogim zemljama, iako se ne nalazi na njihovoj teritoriji. Naprotiv, veliki broj Sremaca je nastradao u Jasenovcu, a potomci stradalnika jasenovačkih danas čine veliki deo građana Republike Srbije, koja je u ratu učinila što je mogla da ih skloni, zaštiti i nahrani. Kragujevačkim kao i kraljevačkim žrtvama, žrtvama novosadske racije kao i mnogim drugim tragdedijama na tlu Srbije u Drugom svetskom ratu treba odavati dostojnu počast. Jasenovac već jeste naš svenarodni simbol, kojeg je kao takvog zakonodavac prepoznao još 1992. godine i tim zakonom možemo da se ponosimo. Između Kragujevca i Jasenovca ne postoji nikakva kontradiktornost i nepotrebno je od njih praviti predmet polemike i rasprave. Prevashodno je potrebno da se oko mesta stradanja okupljamo i ujedinjujemo, kao što su to naši novomučenici ujedinjeni u stradanju u carstvu nebeskom iz kabineta patrijarha srpskog. Iz ovog obraćanja gospodina patrijarha vidljivo je da čak ni on nije pomenuo najveće srpsko stratište posle Jasenovca, a to je pomenuti gospićki sistem logora smrti, sa centrom likvidacija u selu Jadovno, koja je, kao što sam već i rekao, prethodila Jasenovcu. Dakle, Jasenovac je samo nastavak rada Jadovnog, pošto su Italijani zatvorili Jadovno 21. avgusta 1941. godine. Preostali preživeli logoraši su kamionima prebačeni u novi sabirni logor Jasenovac. O njemu već mnogo znamo. Dakle, poenta mog amandmana je da se… (Predsedavajuća: Izvinite, narodni poslaniče, niste vi krivi, ali moram da vas prekinem. Molim koleginicu Vjericu Radetu, smeta njen telefonski razgovor, mada nije propisano da li sme ili ne sme, ali mislim da se podrazumeva da ne sme. Izvinite, poslaniče.) Dakle, poenta mog amandmana je da se Jadovno uvrsti kao prvo veliko stradalničko mesto srpskog naroda, Roma, Jevreja, ali i Hrvata i Jugoslovena. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, kao doprinos argumentima kolege Nikole Žutića zbog kojih treba prihvatiti ovaj amandman, ja ću navesti neke podatke iz kojih se vide razmere zločina koji je počinjen nad srpskim narodom i zbog čega treba uspostaviti dan sećanja na žrtve logora Jasenovac i ustaškog terora uopšte. U Bosanskoj Dubici je 1941. godine živelo 28 hiljada stanovnika, Srba. U prve dve godine rata ubijeno je 22.500. Sistem logora u Gospiću, Šaranovačka jama, Jadovno i druga stratišta – ubijeno 42.000 srpskih civila. Drakulić motike i Šarovac kod Banjaluke – 7. februar 1941. godine, ubijeno 2.315 srpskih civila, među njima 513 dece. Tog dana u ovim selima nije opaljena nijedna puška, svi su ubijeni nožem i maljem. Šušnjar i Sanski Most – 9.500 zaklanih Srba, samo na Ilindan 1941. godine – 2.862 zaklanih. Prebilovci, istočna Hercegovina – 4.100 zaklanih Srba iz Stolca i Čapljine, u Šurmanovačku jamu kod Međugorja ubačeno 510 žene, dece i staraca. Prigorice kod Gacka, Božić 1941. godina – 180 žene, staraca i dece zaklano za slavskom sofrom. Garavice kod Bihaća, leto 1941. godine – oko 12.000 ubijenih. Grubišino Polje, oktobra 1942. godine – 3.000 ubijenih. Glina, crkva rođenja Presvete Bogorodice, noć između 12. i 13. maja 1941. godine – 800 zaklanih, preživeo samo Ljubo Jednak. Jama Jagonjača kod Trebinja u Popovom Polju, jun 1941. godine – 200 ubačenih Srba. Livno, leta 1941. godine – ubijeno 5.000. Samo na Ognjenu Mariju u ivanjskim selima je oko 2.100 Srba zaklano i ubačeno u jame. Jama Prolog – 466 ljudi, preživeo samo deda Vjerice Radete, Ilija Radeta. Jama Kamešnica – 256. U školi u Čelebiću zaklano 370. Jama Razvala – ubačeno 80 dece. Jama Bikuša – 46 dece. Bileća korićka jama, noć između 3. i 4. juna 1941. godine – 134 ubačenih. Jama Borova Glava, između Livna i Kupresa, Ilindan 1941. godine – 213 Srba, bez ispaljenog metka i bez noža, svi ubijeni maljem. Jama Raičeva kosa, Blagaj kod Kupresa, moje rodno selo, Ilindan 1941. godine – 43 kosa pokupljena sa livada i ubačeno u jamu, među njima šestorica braće Marića. Dame i gospodo, za kraj ove argumentacije, ja još jednom podsećam da se ovde nalazi spisak od 19.432 dece koja su ubijena u logoru Jasenovac. Ubijena su tako što su se ustaški koljači nadmetali ko je u stanju da zakolje više srpske dece, srpskih civila. U tom stravičnom takmičenju pobedio je student Pravnog fakulteta iz Zagreba, Petar Brzica, koji je uspeo da u jednom danu zakolje 1.352 srpska civila, među kojima je bilo najviše dece. Na kraju, pročitaću vam starosnu dob ovih 19.432 anđela: 1.687 četrnaestogodišnjaka, 1.155 trinaestogodišnjaka, 1.525 dvanaestogodišnjaka, 965 jedanaestogodišnjaka, 1.324 desetogodišnjaka, 1.095 devetogodišnjaka, 1.250 osmogodišnjaka, 1.316 sedmogodišnjaka, 1.417 mališana od šest godina, 1.428 dečaka i devojčica od pet godina, 1.544 četvorogodišnjaka, 1.591 dete od tri godine, 1.493 dece od dve godine, 1.152 dece od godinu dana i 495 dečaka i devojčica koji su imali nekoliko dana ili nekoliko meseci. Ponavljam, u zločinima ustaškog terora ubijeno je oko milion pripadnika srpskog naroda, a država Srbija, Republika Srbija i srpski narod nemaju dan sećanja na te nevine žrtve.
Iskorišćeno je pet minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ministar, Rasim Ljajić. Izvolite.
Mi prihvatamo ovaj amandman Odbora zato što smatramo da on sublimira nekoliko amandmana koji su predloženi. Čuli smo i u diskusiji gospodina Žutića da bi bilo prigodno da se i ovim zakonom obeleži 22. april, početak proboja logora u Jasenovcu i da ovo predstavlja simbolično odavanje pošte svim stradalim, Srbima, Romima, Jevrejima i svim drugim, na najvećem stratištu na ovom prostoru. Iz tih razloga, mi prihvatamo amandman Odbora i smatramo da će on upotpuniti suštinu i sadržinu izmena i dopuna ovog zakona.
Zahvaljujem. Konstatujem da je u ime predlagača ministar Rasim Ljajić prihvatio amandman. Narodna skupština će se u danu za glasanje izjasniti. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović, koja ima reč. Izvolite.
Gospođo Čomić, koliko je preostalo vremena poslaničkoj grupi Srpske radikalne stranke? (Predsedavajuća: Osam minuta.) Ukupno? (Predsedavajuća: Da.) Gospodine Ljajiću, dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka smatra da treba da se obeležava 21. oktobar kao dan sećanja na spomen na 21. oktobar 1941. godine, kada je u mom rodnom Kragujevcu nemački okupator izvršio pokolj nedužnih civila, dece, đaka kragujevačke gimnazije, kao i da to treba da bude dan kada se obeležava sećanje na sve srpske žrtvama u celoj Srbiji. S obzirom na to da smo mi podneli da se 21. oktobar radno obeležava, osvrnuću se na sadašnji način obeležavanja 21. oktobra, koji se uglavnom ticao mog grada Kragujevca i, nažalost, ove godine najveće zloupotrebe od strane državnih zvaničnika, pre svega Borisa Tadića, kao predsednika Republike. Osim toga što sam rođena i živim u Kragujevcu, ja sam i đak Osnovne škole "21. oktobar" i od perioda kada se održava manifestacija "Veliki školski čas", dakle, od 1971. godine, ali i kasnije, kada sam krenula u osnovnu školu, naša škola je bila jedan od organizatora zajedno sa kragujevačkom gimnazijom i gradom Kragujevcem održavanja manifestacije "Veliki školski čas", gde smo uz stihove Desanke Maksimović, Mire Alečković, uz govore Miloša Žutića, Mire Stupice, Svetlane Bojković, mi, deca tog hora, učestvovali u toj manifestaciji, kao i drugi koji su, pre svega, pripadnici kragujevačkog pozorišta "Teatar Joakim Bujić" ili školskih sekcija. Josip Broz, koji je najodgovorniji za velika stradanja srpskog naroda, o tome smo pričali prekjuče kada je bio Zakon o rehabilitaciji, i za ubistva ogromnog broja od strane komunista i Srba i Srba rimokatoličke i muslimanske veroispovesti, nikada nije uradio ono što je uradio Boris Tadić. Znači, Broz koji je činio sve da srpski narod u onoj SFRJ, tako što je pomagao Šiptarima i pripremao ih za ovo što oni danas rade, otimaju našu južnu pokrajinu, tako što je hrabrio ustaške vođe tog vremena, komunističkog doba, koji su učinili drugi genocid nad srpskim narodom 1991. godine, dakle, nikada se nije pojavio on kao takav veliki vođa, maršal, kako su voleli da ga zovu, na "Velikom školskom času" da drži govor. To govorim, gospodine Ljajiću, pre svega i zbog ličnog iskustva i zbog činjenice da takav način zloupotrebe takve manifestacije, koja predstavlja sećanje na ogromnu tragediju, na jedan pogubljeni grad 1941. godine, kada je streljano, po onome o čemu su pisali mnogi istoričari, kao i kustos našeg muzeja, gospodin Brkić, kao i istoričar Manceslav Glišić i mnogi drugi, dakle, samo od tog dana 21. oktobra 1941. godine od sedam časova ujutru do dva sata popodne 2.782 civila, a među njima 217 maloletne dece i 60 učenika kragujevačke gimnazije. Nikada se nije desilo ni da oni komunisti poput Bakarića, Dolanca i ostalih zloupotrebljavaju na takav način "Veliki školski čas" i da vrše svojevrsnu političku promociju, a to je, na zgražavanje mojih sugrađana, ove godine uradio Boris Tadić. To više nikada ne sme da se ponovi, bez obzira koja je vlast u Srbiji, ko je njen predsednik i ko su državnici u Srbiji, jer to vređa ljudsko dostojanstvo, a pre svega licemerje Borisa Tadića i sve one poruke koje su mediji preneli, a koje je on izrekao na početku komemoracije, odnosno na početku manifestacije "Veliki školski čas". On je tada rekao da mi, citiram, na današnji dan prizivamo u sećanje sve poginule u borbi za slobodu i odbijamo iz sećanja sve koji su u naše ime sarađivali sa okupatorom. Šta on danas radi? On u ime onih koji su nalogodavci njemu lično i ovoj lasti, podaničkoj, u Srbiji sarađuje sa okupatorom na Kosovu i Metohiji. Kako ga nije sramota? On je juče pozvao Srbe da se sklone i uklone sa barikada, a samo pre mesec dana na "Velikom školskom času"… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, molim vas o temi dnevnog reda i o amandmanu.) Tema dnevnog reda je sramota koju je vaš predsednik stranke i predsednik države priredio mom gradu Kragujevcu i građanima Srbije. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, niste podneli amandman o sramoti, niti amandman o postupcima izabranih lica u drugim institucijama, nego ste podneli amandman kojim želite da menjate stav 1. u članu 5, pa vas molim o temi dnevnog reda. Izvolite.) Neću da vam se zahvalim, jer je moje pravo da koristim dalje vreme po amandmanu poslaničke grupe. Gospođo Čomić, vi onda razmišljajte kako će sada ovu vašu intervenciju da tretiraju moji sugrađani koji prate ovaj prenos. Ne samo oni, nego i građani Šapca, građani Podrinja, građani Mačve, građani Kraljeva, gde je Vermakt odlučio da takvom odmazdom za jednog ubijenog nemačkog vojnika strelja 100 nedužnih civila, a za ranjenog nemačkog vojnika 50 civila. To je zaista bolno sećanje i nešto što niko nikada ne treba da zloupotrebljava u bilo koje političke svrhe. Ovi ljudi, istoričari, poput dr Žutića, njegovog kolege, malopre pomenutog, gospodina Glišića i kustosa kragujevačkog muzeja, gospodina Brkića, su svoj doprinos rasvetljavanju istine i zločina koji se desio u Kragujevcu dali kroz svoje naučne radove. To je nešto što treba da bude opomena svim budućim generacijama, a vama koji ste na vlasti i predsedniku Republike, koga imam pravo da pominjem ovde, jer je on izabran od strane građana, treba da bude opomena to da, osim toga što morate da se suočite sa tim ko su kroz istoriju bili neprijatelji srpskog naroda, morate da se suočite i sa tim šta je sadašnjost. Sadašnjost je da nemački vojnici pucaju na nedužan srpski narod na Jarinju i Brnjaku, da hoće da proteraju poslednjeg Srbina sa Kosova i Metohije. Da oni to, gospodine Ljajiću, tako otvoreno mogu, vršili bi odmazdu i dan danas, kao što su to fašisti radili 1941. godine u Kragujevcu i širom cele Srbije. To je njihov cilj i njihova politika, da se uništi srpski narod i da ne možemo da opstanemo na svojim ognjištima i da se borimo za svoju slobodu. Simbol prkosa, Spomenik V3 palim đacima i profesorima kragujevačke gimnazije i drugi spomenici i čistačima obuće, simbol prkosa i otpora, to je ono na šta se mi ponosimo u našem kragujevačkom Spomen parku, kao i spomenici u Kraljevu i u Šapcu, u Mačvi i u drugim krajevima Srbije koji trebaju da budu putokaz budućim generacijama da samo borba za slobodnu Srbiju, za slobodu srpskog naroda predstavlja nešto što je sveto. Nas je tome od osnivanja naše stranke učio naš predsednik dr Vojislav Šešelj. On se iz Haškog kazamata, to vi vrlo dobro znate, devet godina bori za našu slobodu, ali mi ćemo to nastaviti i svako dete koje se danas rodi u Kragujevcu zna da jedino tako, poštujući ono što su naše tradicije i klanjajući se pred senama tih nevino stradalih žrtava, mora da se bori za slobodu Srbije. Hvala.
Ostalo je dva minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite.
Gospodine ministre, 21. oktobar je sinonim za srpsko stradanje. Dan 21. oktobar je kada je Nemačka simbolički htela da pokaže celom svetu da jednostavno želi uništenje srpskog naroda. Znali su dobro Nemci kakav je taj srpski narod. Znali su oni dobro i kakav otpor taj mali narod može da im pruži. Nezabeleženo je u svetu da neko za jednog svog vojnika strelja 100 građana. Nezabeleženo je to u istoriji. Znali su oni i tada za onaj slučaj kada su branioci Beograda branili našu prestonicu, a mnogi od njih su bili i prisutni tada, kada je krv tekla potocima niz Dorćol, Terazije itd. U to vreme stigla je jedna poruka, da je jedna manja grupa Arnauta provalila granicu Kožura. Srpska komanda bila je u velikoj dilemi da li da nastavi sa odbranom Beograda ili da ide dole. Određena je jedna manja grupa četnika Vuka Popovića, koja je otišla dole i završila posao. Stigao je izveštaj, posao je urađen, više nijedan arnaut nema na teritoriji Srbije. To je znala tadašnja komanda i znali su to dobro i Nemci, znali su to i komunisti Josipa Broza, znali su i prosto se takmičili i sa ustašama ko će više srpskih glava da pogubi, ko će više da okrvavi ruke o Srbe. Za jednu jotu nisu zaostajali za njima ni ustaše, ni komunisti Josipa Broza. Kada je dr Slobodan Jovanović svojevremeno hteo da napiše deklaraciju u Londonu, kojom se osuđuju ustaški zločini i za tu deklaraciju nije hteo da potpiše tadašnji hrvatski ministar Josip Krnčević, a ovaj ga je pitao – zašto nećete da potpišete, zar nismo braća, na šta mu je stigao odgovor – koliko još treba da vas ubijemo da biste vi shvatili da mi nismo braća? To je bila ta ustaška politika od koje ni za jednu jotu ustaše nisu odstupile ni mnogo vremena kasnije. O žrtvama Josipa Broza bilo je dosta reči povodom Predloga zakona o rehabilitaciji. Samo ću da kažem da su u četiri sreza, u Dragačevskom, Tržavskom, Ljubičkom i Takovskom, Brozovi komunisti ubili oko 1.400 nedužnih ljudi. Bilo je to zaista teško vreme za srpski narod, gospodine ministre, vreme u kome su srpski komunisti pevali pesmu: "Mi imamo tri najveća sina, Enver hodžu, Tita i Staljina", u kome su terali Srbe da pevaju: "Srbija nam sada peva da nam živi veli deva". Ta politika dovela je do onoga što se danas dešava. Ta politika je, u stvari, ideja vodilja ove vlasti da se Srbi povuku sa barikada na KiM. Ta ideja je ideja kojom se vodio i Boris Tadić i tom idejom on, u stvari, formalno priznaje nezavisnost nelegalne države Kosovo. Znaće to da osudi srpski narod. Hvala.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se, gospodine ministre, da ste pravilno razumeli sve amandmane koje je podnela poslanička grupa SRS. Smisao svih naših amandmana je da se u Srbiji obeležavaju oni dani koji zaista imaju suštinske veze sa srpskom istorijom, sa srpskom duhovnošću i sa srpskom kulturom. Što se tiče 21. oktobra, za nas je apsolutno prihvatljivo da se on obeležava kao dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu, ali da ste izabrali bilo koji drugi datum ne biste pogrešili, jer je, nažalost, srpska istorija u 20. veku, a naročito u toku Drugog svetskog rata, bila izuzetno tragična. Drago mi je što ste prihvatili amandman dr Nikole Žutića da se 22. april obeležava kao datum sećanja na žrtve koncentracionog logora Jasenovac. U Jasenovcu su stradali, pre svega Srbi, ali su stradali u velikoj meri i Jevreji i Romi, a istini za volju stradao je i određeni broj Hrvata koji su se protivili Pavelićevom fašističkom režimu. Zbog istorije, zbog stenograma, zbog zapisnika i zbog građana Srbije, želim da kažem da su u Jasenovcu stradali i ljudi poput Pavla Đurišića i Petra Baćovića. Dakle, komandanti četničkih jedinica iz Crne Gore, Hercegovine i istočne Bosne su bili poslednje žrtve koncentracionog logora Jasenovac. Jedna velika grupa četničkih starešina, na čelu sa Đurišićem, Baćovićem, Zaharijem Ostojićem, našla je svoju smrt u Jasenovcu. Đurišić je poverovao crnogorskom ustaši Sekuli Drljeviću da će imati bezbedan prolaz kroz teritoriju NDH. Na njegovu veliku žalost, Sekula Drljević ga je prevario. Pavla Đurišića i njegove jedinice, zajedno sa drugim četničkim starešinama, ustaše su razoružale i otpremile u koncentracioni logor Jasenovac. Najverovatnije je Pavle Đurišić skončao tako što su ga ustaše živog zapalile i na njegovom spomeniku, koji se nalazi u SAD, piše da je Pavle Đurišić živ spaljen od srpskih dušmana na braniku otadžbine. Ono što je, takođe, bila intencija SRS, to je da se na drugi način sagleda istorija Drugog svetskog rata na prostorima Srbije i bivše Jugoslavije. Mi smo to rekli u načelnoj raspravi. Za nas je neprihvatljivo da se 7. jul obeležava kao datum ustanka građana Srbije protiv fašističkog okupatora, zato što je 7. jula, a neke političke partije, nažalost, i danas obeležavaju taj tragični datum iz srpske istorije, jer je tog dana, u stvari, počeo bratoubilački rat u Srbiji, nije počela nikakva borba protiv Nemaca. Istoričari se, manje-više, slažu da do kraja avgusta 1941. godine u Srbiji, a to, pre svega, znači u zapadnoj Srbiji, u Šumadiji, nikakvih velikih borbi protiv Nemaca nije bilo. Prva velika pobeda nad Nemcima izvojevana je 31. avgusta 1941. godine, kada su četnici, pod komandom potpukovnika Veselina Misite, oslobodili Loznicu. Praktično, to je bila prva velika pobeda savezničkog oružja uopšte u Drugom svetskom ratu u borbi protiv nacizma i u borbi protiv Hitlera. Da je bilo malo više odgovornosti i hrabrosti Vlade Republike Srbije, mislim da je taj dan morao da nađe svoje mesto u Zakonu o državnim praznicima. Tog datuma niko nema razloga da se stidi, to je jedan veliki datum. Svi veliki evropski datumi obeležavaju te svoje velike pobede. Ovo je naša velika pobeda u Drugom svetskom ratu. SRS se još od početka 90-ih godina zalaže da se taj datum dostojno obeleži u Srbiji i da se ne izgubi sećanje na tog hrabrog oficira, potpukovnika Veselina Misitu, koji je mučki ubijen nakon što je oslobođena Loznica. Dakle, ponovo se desilo to da je Srbin zapucao na Srbina. Veselina Misitu nisu ubili Nemci, on ih je pobedio ali, nažalost, nije pobegao od kuršuma ljudi za koje je verovao da su zajedno sa njim na istom zadatku borbe protiv Nemaca. Dakle, poginuo je tako što ga je sa leđa ubila jedna partizanska grupa dok je sedeo u jednoj lokalnoj kafani uveče, nakon što je Loznica oslobođena. To je nešto što je tragično. Što se tiče SRS, mi se uvek zalažemo za to da Srbin nikada ne udari na Srbina, zalažemo se za srpsko nacionalno jedinstvo, a posebno se danas zalažemo za srpsko nacionalno jedinstvo kada je u pitanju KiM, jer tu ne sme da bude bilo kakvih podela. Moramo da konstatujemo, po ko zna koji put, da je tragično što je predsednik države Boris Tadić pozvao Srbe da se uklone sa barikada na severu KiM. Ti Srbi tamo ne brane samo sebe, svoje živote i svoju imovinu, oni tamo brane državu Srbiju. Ti živi Srbi tamo su, u stvari, državne institucije Srbije. Svaki koji je danas na barikadama, koji brani te prostore od tzv. šiptarskih vlasti iz Prištine i iz NATO pakta, u stvari je sam za sebe jedna državna institucija Srbije na tim prostorima. Ne bi bilo dobro da se poruka predsednika Republike shvati tako da on sa sebe skida svaku odgovornost za ono što se dešava na KiM i ne bi bilo dobro da predsednik Republike kaže – pozvao sam vas da se povučete sa barikada, vi me niste poslušali i sada vi snosite odgovornost za sve ono što će da se desi narednih dana. Moram da vas podsetim gospodine ministre, i vas i kolege iz vladajuće koalicije, da su Srbi se organizovali na barikadama upravo zbog toga što ne podržavaju politiku režima u Beogradu kada je reč o KiM. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, moliću vas o temi dnevnog reda, dakle dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom radu. Nadam se da vaše izlaganje nema nikakav kontekst o žrtvama, tako da vas molim, o temi dnevnog reda.) Na žalost, gospođo Čomić, srpskih žrtava bilo je mnogo, na žalost, ima ih i danas. Samo želim da iskoristim ovu priliku da pozovem još jedanput Vladu Srbije, pa i predsednika Republike da preispitaju svoj odnos prema KiM zato što ni jedna ozbiljna država, a bilo je država koje su bile u sličnom problemu kao i Srbija, nije žrtvovala svoj narod i nije žrtvovala jedan deo svoje teritorije zbog obećanja da će možda dobiti kandidaturu za ulazak u nekakvu zajednicu država kakva je EU. Srbija bi bila jedina i prva zemlja u međunarodnim odnosima koja je zbog pukog obećanja da će možda dobiti kandidaturu za EU se odrekla jednog dela svoje teritorije. Niko nas gospodine ministre zbog toga u svetu neće ceniti, niko neće tretirati Srbiju kao jednu uglednu i ozbiljnu državu koja drži do svog dostojanstva. To nije uradila ni jedna država koja je ušla u EU od 2004. godine, ni jednoj državi to nije bio postavljen kao uslov da bi pristupila u EU i za SRS je neprihvatljivo da se takav uslov prihvata da bi dobili obećanje, a to ne znači da ćemo sigurno dobiti kandidaturu za ulazak u EU, da ćemo tog 9. decembra dobiti pozitivno mišljenje. Pa i da ga dobijemo, zar to vredi da se odreknemo naroda i teritorije KiM, jer se mi ne odričemo time samo KiM, time se, gospodine Ljajiću, odričemo našeg srednjeg veka? Nama je praktično anektiran srednji vek na KiM, ne samo da je okupirana teritorija i da je okupiran narod, nama je tamo okupiran srednji vek, nama je tamo okupirano sećanje na velike dane srpske istorije kada je Srbija zaista bila jedna uspešna i najbolja država na Balkanu. Gospodine ministre, takođe smo u načelnoj raspravi, to je bio smisao naših amandmana, pledirali za to da status državnog praznika svakako dobije i 25. novembar. Tada je Velika narodna skupština Srba, Bunjevaca i drugih Slovena u Novom Sadu, pod rukovodstvom jednog velikog patriote radikala, Jaše Tomića, donela istorijsku odluku da se Banat, Bačka i Baranja pripoje Kraljevini Srbiji. Za SRS je to zaista veliki datum i mi smatramo da je tom odlukom od 25. novembra definitivno rešeno pitanje Vojvodine kao sastavnog dela Republike Srbije. U tom smislu, za SRS je neprihvatljivo ono što vlast radi od 2000. godine, a naročito intenzivno od kako je usvojen statut AP Vojvodine, za koji mi smatramo da je protivustavan i da u stvari predstavlja jednu tempiranu bombu postavljenu u temelje države Srbije. Pitanje je dana kada će ta bomba da eksplodira. Možda nekima sada izgleda da je taj dan daleko i da se to nikada neće desiti, ali želim da vas podsetim da je sve na KiM 1981. godine počelo tako što studenti albanske nacionalnosti nisu bili zadovoljni hranom u menzama Studentskog centra Prištinskog univerziteta, a završilo se tako da danas Srbi svojim golim životima moraju da brane KiM od šiptara i njihovih saveznika iz NATO pakta. Takođe, želimo da podsetimo, evo sticajem istorijskih okolnosti upravo ovih novembarskih dana, i da je 24. novembra, dakle dan pre nego što je održana istorijska skupština u Novom Sadu, doneta odluka da se Srem pripoji Kraljevini Srbiji, ali, gospodine ministre, ceo Srem sa Vukovarom i Vinkovcima, a 26. novembra 1918. godine doneta je odluka da se Crna Gora pripoji Kraljevini Srbiji, tako da kada je formirana Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca, 1. decembra 1918. godine, Srbija je u tu državu ušla zajedno sa Crnom Gorom, Sremom, Banatom, Bačkom i Baranjom. To je jedna istorijska činjenica koja se uglavnom prećutkuje. Mi iz SRS i ovom prilikom želimo da podsetimo građane Srbije na te velike datume. Šteta je što je Vladi Srbije promaklo, da li iz neznanja, da li namerno, da li iz razloga dnevne politike da makar jedan od ovih velikih datuma ne uvrsti u izmene Zakona o državnim praznicima. Ti datumu apsolutno zaslužuju da budu državni praznici Srbije i svaka civilizovana zemlja u Evropi i van Evrope bi ih i te kako obeležavala kao velike državne i nacionalne praznike. Pozivam vas gospodine ministre da razmislite još jedanput o argumenti koje je iznela SRS o ovom predlogu zakona, da malo razmislite o kontekstu proslavljanja pojedinih praznika u Srbiji koji suštinski nikakve veze nemaju sa srpskom istorijom, sa srpskom državom, na kraju krajeva, sa hrišćanskom duhovnošću i hrišćanskom kulturom, pa ni sa duhovnošću i kulturom ni jedne velike svetske religije, jer koreni i 1. maja i koreni Nove Godine, manje više, imaju paganski, a ne srpski i ne pravoslavni karakter, tako da bi bilo dobro da se i o tome malo povede računa ako se u nekom budućem vremenu bude pristupalo izmeni ovog zakona. Ono što SRS želi da i ovom prilikom podvuče – šteta je i tragično je, ma koliki značaj bio Predloga zakona o državnim praznicima, da mi danas ne raspravljamo o KiM, nego raspravljamo o državnim praznicima. SRS koristi ovu priliku da uputi i da ponovi svoj apel predsednici Narodne skupštine, Vladi Republike Srbije da se hitno sazove sednica Narodne skupštine koja će biti posvećena aktuelnim dešavanjima na KiM, jer sramno je za državu Srbiju, sramno je na kraju krajeva za sve nas, pre svega za vlast da Savet bezbednosti juče raspravlja o situaciji na KiM i da Srbe sa severa KiM brani stalni predstavnik Rusije u Savetu bezbednosti, Vitali Čurkin, a da do dana današnjeg parlament Srbije ćuti o situaciji na KiM zato što navodno čekate taj famozni 9. decembar da vas EU pomiluje po glavi i da vam kaže – da, vi ispunjavate sve uslove da biste dobili status kandidata, ali po jednoj strašnoj ceni koju ni jedna ozbiljna država ne bi platila, a to je da se praktično odričemo KiM.
Na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Esad Džudžević i Bajram Omeragić i zajedno narodni poslanici Kenan Hajdarević i Bojan Đurić. Da li neko želi reč? S obzirom da je ovo poslednji amandman u pretresu, da li ministar Rasim Ljajić želi reč? (Da.)
Vrlo kratko. Da se zahvalim svim poslanicima koji su učestvovali u ovoj raspravi i posebno onima koji su amandmanima predložili promene i izmenu teksta izmena i dopuna Zakona o državnim i drugim praznicima. Smatramo sve amandmane vrlo korisnim. Bilo je onih koji su predlagali da se postojeći praznici ukinu sa liste kalendara državnih praznika, bilo je onih koji su predlagali nove datume i nove praznike. Čini mi se da smo uspeli da pronađemo pravu meru, iako je verovatno bilo mesta i za neke praznike koji su ovde predlagani. Želeli smo da damo značaj svim predloženim izmenama, da jačamo svest građana o značaju najvećih i najviših državnih i nacionalnih praznika. Takođe, povećanje broja neradnih dana sa osam na deset znači da smo još uvek ispod proseka, ne samo susednih i okolnih zemalja, već i zemalja EU. Takođe smo postigli potpunu saglasnost, bar oko jedne stvari, a to je uvođenje Dana sećanja na sve srpske žrtve povodom stravičnog zločina koji je počinjen 21. oktobra 1941. godine u Kragujevcu, da oko toga nije bilo nikakve dileme. Očekujem da ćemo u danu za glasanje dobiti široku podršku za izmene i dopune Zakona o državnim i drugim praznicima. Još jednom zahvaljujem svim poslanicima koji su učestvovali u raspravi.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres u amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Zahvaljujem se ministru Rasimu Ljajiću i njegovim saradnicima i pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PLATAMA U DRŽAVNIM ORGANIMA I DRŽAVNIM SLUŽBAMA. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Simo Vuković i Aleksandar Martinović. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste Izveštaj Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim službu da pozove ministra Zorana Stankovića i njegove saradnike u salu. Tokom današnjeg rada ministar Rasim Ljajić i Zoran Stanković su pokazali kako izgleda kada se član Vlade ponaša po Poslovniku, s tim što je ministar Stanković došao i ranije, s obzirom na današnji raspored rada i u prepodnevnom i u popodnevnom delu sednice. Dakle, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi bilo korektno kao što je bilo korektno do sada kada je bio gospodin Rasim Ljajić ovde da ipak malo sačekamo ministra. Nema mnogo amandmana na ovaj Predlog zakona, pa da probamo da ministra ubedimo u argumentaciju koju SRS namerava da iznese povodom ovog Predloga zakona. Praktično imamo samo jedan amandman, to jest amandman koji sam podneo ja. Molba gospođe Čomić ako možemo da sačekamo ministra, a i mislim da je prisutan u zgradi.
Da u zgradi je već sat vremena, u 12,30 časova bio je prisutan, sačekamo ćemo samo da dođe iz prostorije u skupštinsku salu. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Zahvaljujem gospođo Čomić, zaista je prijatno raditi u ovoj parlamentarnoj atmosferi i nadam se da će ta atmosfera da se nastavi i u buduće i da one ne mile scene sa kažnjavanjem i opominjanju narodnih poslanika se ovde više neće viđati. Dakle, gospodine ministre SRS smatra da ovaj Predlog zakona suštinski nije dobar zbog toga što on zdravstvene radnike, a pre svegalekare svodi na manualne radnike koji rade u na pokretnoj fabričkoj traci. Za nas je neprihvatljivo da zdravstveni radnici dobijaju platu prema učinku zato što oni treba da leče žive ljude. Zdravlje je praktično najveći, a za mnoge građane Srbije i jedini resurs, i jedino bogatstvo sa kojim raspolaže. Ako vi iz Vlade budete insistirali na tome da lekar dobija platu naspram broja pacijenata koje je pregledao, onda će time kvalitet zdravstvenih usluga da bude maksimalno oboren, naravno na štetu samih pacijenata. Mi već sada imamo situaciju da u pojedinim domovima zdravlja, dakle u ustanovama primarne zdravstvene zaštite se vrlo dugo čeka na onaj početni pregled. Deca danas koja su prehlađena, koja imaju gripu, da ne kažem ne daj Bože neko teže oboljenje, ceo dan moraju da provedu u čekaonicama domova zdravlja ne bi li ih lekar pregledao. Ako to mislite da ubrzate tako što ćete platu lekara da određujete prema broju pacijenata koju je on pregledao, onda to nije dobro sa stanovišta zdravlja pre svega samih pacijenata ali nije dobro ni sa stanovišta neke lekarske etike i profesionalnog odnosa lekara prema svom poslu. Država Srbija mora da preduzme neke druge mere da bi se ubrzao rad lekara i da bi se ubrzao rad u zdravstvenim ustanovama. Bilo bi dobro da se konačno reše mnoge teme, mnoge afere, mnogo do sada tabu teme koje su postojale u srpskom zdravstvu, da se oni koji su odgovorni za urušavanje srpskog zdravstva u proteklih 10 godina privedu pravdi i da onda vidimo koje dalje mere treba preduzimati da bi zdravstveni sistem u Srbiji bolje funkcionisao. Nisam neki veliki ekspert za pitanje zdravstva ali čini mi se da je najveće dostignuće bivšeg ministra zdravlja tj. vašeg prethodnika, to što je uveo zaštitnika prava pacijenata. Sve drugo je bilo uglavnom na štetu samih pacijenata odnosno na štetu zdravstvenog sistema Srbije. Da ne govorim o onim aferama vezanim za vakcine protiv svinjskog gripa, za uznemiravanje građana, za širenje lažnih vesti i panike, kako će maltene svi građani Srbije da pomru ako se ne vakcinišu protiv svinjskog gripa, pa se posle ispostavilo da to jednostavno nije tačno. Dakle, nije dobro ako zdravstvene radnike svedemo na nivo fabričkih radnika i ako im odredimo neke norme, pa da od tih normi zavisi kolika će im biti plata. To je smisao amandmana SRS. Mi prosto želimo da zaštitimo ugled lekara u Srbiji. Mi želimo da zaštitimo prava pacijenata, da zaštitimo u naj elementarnijim smislu zdravlje ljudi u Srbiji i smatramo da ono što je predloženo Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima javnim službama nije dobro. Da će timi i inače problematičan nivo zdravstvene zaštite u Srbiji dodatno da se uruši.
Dve minute iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, treba prihvatiti amandman narodnog poslanika Aleksandra Martinovića da se brišu reči "korektivni koeficijenti" u članu 2. Ovaj član ne samo što je suprotan Zakonu o radu, on je u suprotnosti sa interesima zaposlenih u zdravstvu. Predloženim odredbama, uvođenjem korektivnog koeficijenta daje se pravni osnov Vladi da donosi uredbe koje nisu u skladu sa Zakonom o radu. Uredbom će se menjati plate zaposlenih u zdravstvu tako što će se smanjivati osnovica, sa sto posto, u prvoj godini na 90%, a drugoj godini na 80% od osnovice plate, da bi se mogao primenjivati metod kapitacije, jer MMF ne dozvoljava povećanje plata u zdravstvu. Znači, masa plata u zdravstvu ostaje ista, a da bi se primenio metod kapitacije neophodno je uraditi, odnosno urediti ovu oblast pomoću korektivnog koeficijenta. Zaposleni u zdravstvu će u startu sada imati 10% manju platu, a korektivni koeficijent je tu da iz preostale mase uveća zaradu onim zaposlenima koji su prebacili normu po glavi pacijenata. Iz ovoga se nameće logičan zaključak da to znači da će plata lekara i tima koji tu normu prebace biti u visini sadašnje plate, pa će izgledati da imaju veću platu od onih koji nisu ispunili zadatu normu. Drugi način da se poveća plata onima koji su radili više od svojih kolega je da se ovim drugima plata smanjuje sve do zakonskog minimuma, jer MMF, kao što sam rekla, ne dozvoljava da se masa plata poveća. To će stvoriti nezadovoljstvo i loše međuljudske odnose zaposlenih. Ne zalažem se za voluntaristički pristup kada se određuje plata zaposlenih u zdravstvu, već smatram da se nisu steli uslovi da se metod perkapita primenjuje jer nisu definisani parametri radnog učinka u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. To se odnosi na jednu četvrtinu zaposlenih ukupno u zdravstvu na osnovu kojih će se određivati koeficijenti i za srodne dijagnostičke grane u sekundarnoj i tercijalnoj zdravstvenoj zaštiti. Pacijenti i bolesnici se ne mogu tretirati kao predmeti na pokretnoj traci u nekoj fabrici tako što će se primenjivati princip kapitacije, tj. što više pacijenata, čitaj: glava, to će vaskorektivni koeficijent više nagraditi, a kakav će kvalitet tog rada u zdravstvu biti manje je važno. Iz ličnog iskustva znam radeći u zdravstvu 25 godina da se ne može uvek iz objektivnih razloga, ma koliko se lekar trudio, uraditi ono što je planirano. Takvi objektivni razlozi se često dešavaju, recimo, u stomatologiju, koju ste stavili na marginu sistema zdravstvene zaštite. To su nedostajući materijali koji se koriste u stomatologiji, jer za nju ostaje najmanje para u zdravstvenoj kasi. Da ne govorim o tome da u radu sa decom, naročito decom predškolskog uzrasta, nemoguće je odrediti neku normu stomatološke kurative, jer se dešava da se izgubi mnogo vremena na ubeđivanje deteta da pristane na neku intervenciju. Često se takve posete završe bezuspešno i posle nekoliko uzastopnih dolazaka. U svom radu sam imala i slučajeve gde moram da primim pacijenta, da uradim potrebnu intervenciju a da to ne mogu da evidentiram u dnevni protokol pacijenata jer mi Republički fond zdravstvene zaštite ne priznaje rad preko onih normi koje je on propisao, tako se dešava da moram da radim deo posla koji Fond ne plaća, takoreći misionarski. Drugim rečima, ni ono što se uradi ne može da se naplati, a kamoli da se radi metodom perkapita. Jednostavno, nije moguće primeniti u svim sektorima zdravstvene zaštite metod kapitacije i korektivni koeficijent za plate. Ove izmene ne podržavaju ni sindikati u zdravstvu, kako oni koji su reprezentativni, tako i oni drugi, već su poslali cirkularno pismo svim poslanicima da ne glasaju za ove izmene zakona. Tražili su sastanak sa Odborom za zdravlje i porodicu. Jedna delegacija njih je primljena od komisije Odbora za zdravlje i porodicu u proširenom sastavu. Od njih smo čuli da ovaj predlog nije u saglasnosti sa posednim kolektivnim ugovorom za zdravstvene ustanove čiji je osnivač Republika SRbija, kojim se precizno utvrđuju elementi za utvrđivanje plata. Oni se ne slažu sa ovim izmenama i zalažu se za uvođenje instituta radnog učinka. Sve ove zamerke su rekli na sastanku koji su imali u Ministarstvu zdravlja, a da im je pri tom rečeno da ovako izmenjen zakon mora da se usvoji, makar izvršili hari kiri. Naš predlog iz SRS jeste da povučete ovaj predlog izmena i dopuna Zakona iz procedure jer će izazvati probleme u zdravstvu, koje je i onako opterećeno raznovrsnim problemima od reformskih pokušaja korupcije itd. Prestanite da slušate MMF i umiruću EU. U prošlosti najteža kazna za optuženog nije bilo streljanje ili vešanje, već vezivanje za mrtvaca. Osuđeni tada postupno umire pored leša koji se raspada. Mrtvac je EU, a osuđeni je Srbija. Ova vlast neka se vezuje sa kim hoće, ali građani su svesni ko ih može izvući iz zagrljaja smrti EU, a to je samo SRS.
Iskorišćeno je šest minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Izvinjavam se narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću za pitanje od kog vremena, pošto je poslanička grupa SRS za ovu tačku dnevnog reda ovlastila narodnu poslanicu Vjericu Radetu, tako da vam se oboma izvinjavam. Ovlašćena predstavnica ima 15 minuta. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, dosta toga su kolege iz SRS rekle o ovom zakonu, a hteo bih još par stvari da dodam. Izjavili ste i na Odboru za zdravlje i ovde da ste nasledili Zakon o zdravstvenoj zaštiti. Nasledili ste jedan nakazni zakon, zakon koji je krajnje dehumanizovan i umesto da ste se potrudili da taj zakon izmenite u boljem smislu ili ga ukinete na neki način, vi ga još dopunjavate jednim ovako nakaznim dodatkom kao što je sadašnji Predlog zakona koji je pred nama. Šta sa ovim zakonom radite? Uvodite, kako lepo kažete, kapitaciju tj. glavarinu. To je srpska reč ili prevod za kapitaciju. Šta dobijamo sa tim? Koliko glava prođe kroz ordinaciju, toliko će lekar biti plaćen. Zar ne smatrate da je to ponižavajuće? Ponižavajuće je za mladog lekara i uopšte za zdravstvenog radnika da mora da juri, žuri, da razmišlja o tome dali će doručkovati, da li će izaći da se odmori ili će juriti da što više glava prođe kroz njegovu ordinaciju. Glava, simbolično rečeno, prođu i drugi delovi tela, sve u zavisnosti od specijalizacije. To je nedostojno. Nedostojno je jedne profesije kao takve. Prvo ste nas sa prošlim zakonom proizveli u administrativne radnike i morali smo da popunjavamo masu formulara kada pacijent dođe, bez mogućnosti da sa njim porazgovaramo. Sada, pored tih formulara, moramo još više da požurimo da bi što više ljudi prošlo kroz ordinaciju. Gospodine Stankoviću, da li razmišljate da je pacijent došao da razgovara sa lekarom? Došao je da mu se požali na probleme, da neke stvari koje je pročitao na Internetu ili bilo gde, pita da li su istinite ili nisu i da mu iznese svoje tegobe rečima koje zna i način na koji to ume da iznese. Ne umeju svi koncizno i kratko da iznesu svoje probleme. Da li lekar za to ima vremena ako radi po glavarini? Nema vremena za to, mora da ga požuri što više, da ga ekspeduje takoreći iz ordinacije da bi došao sledeći, da bi mu se lupila recka i da bi imao veću platu. To je nedopustivo. Što se tiče SNS, ona je za povlačenje ovog zakona. Taj amandman koji je malopre gospodin Martinović izneo ne može ovo da popravi, jer što se grbo rodi grbo i ostaje. Prema tome, nije bitno usvojiti ili ne usvojiti taj amandman, jedino što treba uraditi to je povući ovaj zakon iz procedure i pozabaviti se novim zakonom o zdravstvenoj zaštiti. Još jednu stvar bih želeo da dodam povodom ovoga, mi na ovaj način dovodimo u neravnopravan položaj pacijente. Pacijenti koji nemaju para sedeće u čekaonici i čekati da dođu na red, a pacijenti koji su boljeg materijalnog stanja doći ćeposlepodne u vaše vampirske klinike koje dalje podržavate ili će otići kod privatnika koji ne radi po tom principu glavarine. Da li na taj način dovodimo pacijente u neravnopravan položaj? Da, dovodimo ih u neravnopravni položaj na navodni zahtev MMF i Svetskezdravstvene organizacije. Koliko Svetska zdravstvena oragnizacija misli o Srbiji, to smo videli i u bombardovanju i što se tiče vakcina i uopšte u odnosu prema nama. To ni malo nije dobronamerno. Pitam vas zašto podržavate ovako nakazne promene u Zakonu o zdravstvu? Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Stankoviću , smatram da zaista treba reći nekoliko reči vezano za ovaj zakon i za neke probleme za koje SRS smatra da su zaista trebali da budu prioritet i Vladi i građanima i institucijama, u odnosu na ovo o čemu danas pričamo. To ću pokušati da opravdam, odnosno da te argumente iznesem na jedan način svojstven SRS, a evo o čemu se radi. Što se tiče ovog zakona, nemojte da očekujete od SRS da vas razumemo što ste nasledili nešto loše i odvažili se da dođete u Skupštinu da branite ovaj zakon. Lično smatramo da ste trebali da pokažete malo više hrabrosti i da ovaj dokument, koji objektivno jeste nasledili, pocepate i bacite ga, ne zato što smatramo da danas u zdravstvu principi i model funkcionisanja sistema zdravstvenog osiguranja treba da ostane isti. On zaista treba da se menja, ali promene koje su sad sadržane u ovim izmenama i dopunama zaista su beznačajne, zaista su besmislene i mi duboko verujemo da delite stav SRS, da ovo pravično i suštinski u praksi neće moći da se sprovede kvalitetno i adekvatno. Kao što smatramo da država ima mnogo većih i ozbiljnijih problema, od KiM, pa do objektivnih problema i velikih problema u zdravstvu, takođe smatramo i pobojavamo se da će vrlo brzo doći i dan i vreme, kada će naša kritika vezana za ovaj zakon da se potvrdi u praksi kao tačnom i kao smislenom. Ono što je još gore, što verujemo da i vi, kao ministar koji će biti prinuđeni da sprovodite zakon na koji će te se obavezati danom njegovog usvajanja, da ćete vi kroz vreme shvatiti da ovo u suštini zaista nema nikakvog smisla. Zašto to pričam? Ne postoje kriterijumi, ko god da ih smišlja i ko god da ih pravi, da u ovom stepenu razvijenosti sistema zdravstvene zaštite i uopšte zdravstva u Srbiji, taj problem, odnosno taj model kapitacije bude pravičan. Čime ćete se rukovoditi, kvantitetom ili kvalitetom? I jedan i drugi kriterijum da uzmete kroz podzakonske akte u obzir ne mogu pravično da se uspostave. To je stav SRS. Ako se rukovodite kvantitetom, kako ćete? I sami ste navodili primere i SRS ih je spominjala u načelnoj raspravi. Ne postoji adekvatno da se sprovede ni u malim sredinama, poput Bosilegrada, Trgovišta, razuđenim opštinama, razuđenim mestima, čak i da uvažite to da tamo dolazi tri pacijenta dnevno, nije ista muka obići tri pacijenta dnevno u razuđenom Trgovištu i Bosilegradu ili opštinama gde čak i ne pokrivate određena mesta poput naše Surdulice ili vašeg Vladičinog hana, vi znate šta je i kakav je problem otići u Mačkaticu, u Dikavu, u Daljino selo i obezbediti zdravstvenu zaštitu ljudima koji objektivno tamo žive. Čak i da uvažite kriterijum da tamo treba da odu tri pacijenta da se obiđu, vi znate koliki je trošak. Kada odete u zdravstvene centre da tražite da se i to stanovništvo pokrije, oni vam kažu – mi nemamo pare, nemamo ekonomsku opravdanost da pokrijemo te ljude. Lokalna rukovodstva vam kažu – ne možemo mi da finansiramo da ti ljudi dolaze, da se vraćaju, a on mora da dođe jedan dan, da zakaže pregled, pa da dođe drugi dan da obavi pregled, pa da dođe treći dan, ne daj Bože, da uzme lekove i to sve njega košta, a istovremeno ako radi, zdravstveno osiguranje plaća. Onda, kada sve to pre saberete košta ko zna koliko puta skuplje. Ali, da ne pravim digresiju u odnosu na ovo što želim da pričam. Nemoguće je na ovom nivou razvijenosti našeg sistema zdravstvene zaštite, kad se rukovodite kvantitetom, nemoguće je biti pravičan do kraja. To je jedna stvar. I kvalitetom ako se rukovodite i tu ne možete da budete pravični do kraja, jer nikada kvalitet zdravstvene usluge i zaštite neće biti identičan za jednog ili za 100 pacijenata u Trgovištu i u Surdulicu, u Beogradu i u Novom Sadu. To su konstatacije koje daju za pravo SRS, prostor da vas kritikuju za ovo, zašto što ste prihvatili to. Srbija, kada je zdravstvo u pitanju, ima mnogo ozbiljnijih i mnogo važnijih problema. Pogledajte, gospodine ministre, šta su vam poturili. Procena finansijskih sredstava, piše za 2010. godinu, budžet za 2010. godinu neće da se menja. Možda je to i tehnička greška. Kako je moguće da bude nešto pravično, a da se dodatna sredstva za ovo neće opredeljivati? Isti obim i isti nivo sredstava koji je opredeljen u budžetu Republike Srbije za zdravstvo sad će samo drugačije da se raspodeljuje. Ko to treba da prihvati? Ponavljam, SRS nije ni za to da lekar koji ne radi primi isto platu koliko primai onaj koji se ubija od posla. Danas je u zdravstvu mnogo lakše i vašoj inspekciji da to utvrdi. Prođite kroz knjige, protokole, pa vidite koji lekar koliko pregleda dnevno obavi. Ali se postavlja pitanje – da li i onaj koji ima 50, u odnosu na onoga koji ima pet pregleda dnevno pruža kvalitetnu zdravstvenu uslugu? Ovo uopšte nije pitanje koje može da se reši kroz tri člana zakona. Ovo je pitanje za SRS reforme celokupnog zdravstvenog sistema. Srpska radikalna strankasmatra da imate mnogo važnijih i bitnijih problema da rešite. Sami ste rekli prošli put u načelnoj raspravi – hiljade ne ugovorenih radnika u zdravstvu. Ko će, ministre, da odgovara zbog toga? Ne kažem krivično, ali neko mora da snosi odgovornost za to. Neko mora, sem SRS, u ovoj državi da uperi prstom na te ljude koji su za to krivi. Za to su odgovorni vaši politički funkcioneri, gospodo sa vlasti, vaši funkcioneri koje ste stavljali na mesta direktora, koji su bez ikakvih validnih kriterijuma postajali direktori domova zdravlja, bolnica, zdravstvenih centara, čega god hoćete. I sami ste svedoci i danas kako se beskrupulozno rukovode u svojoj borbi samo za mesta i funkcije. Ne biraju sredstva, ne biraju način i ništa ih ne interesuje koliko će to i Srbiju i sistem zdravstvenog osiguranja da košta da dođu u poziciju direktorsku, načelničku ili ne znam ni ja rukovodeću funkciju u domu zdravlja. To su pojedinci i to je manjina, ali politički sistem ove države im je omogućio, politički ambijent ove države im je omogućio da gospodare, nažalost, zdravstvo i da stvaraju jednu vrlo ružnu i negativnu sliku o zdravstvu u Srbiji. Vi ste takođe svesni velikih slabosti koje imamo. Volim da govorim o jugu Srbije, zato što je apsolutno zaboravljen. Ne postoji sektor i segment našeg života i privrednog i socijalnog ili društvenog ambijenta u kom nismo zapušteni i zaboravljeni. Gospodine ministre,500 pacijenata na godišnjem nivou zdravstvenu zaštitu sa područja juga Srbije traži i ostvaruje u Bugarskoj, u Sofiji. Sada će ti ljudi koji su sagledani u Bugarskoj možda meni da zamere i SRS, ali mi pitamo gospodu koja je 10 godina na vlasti – o čemu se tu radi? Ti ljudi plaćaju zdravstveno osiguranje, redovno mesečno plaćaju zdravstveno osiguranje, ali im zato da bi u Nišu otišli na magnetnu rezonancu treba godinu dana. Znate li za koliko to reše u Sofiji? Za tri dana, i to reše besplatno. Besplatan im je put do Sofije, besplatna im je zdravstvena usluga u Sofiji. Ko ih tera iz države Srbije? Vlast, tera ih koja ne sagledava i ne rešava adekvatne probleme, nego se bavi ovakvim stvarima, poput kapitacije u ovom trenutku. Hoće li kapitacija da reši liste čekanja? Neće. Ali, liste čekanje mogu da reše sredstva koja se kradu i pljačkaju, umesto da se kradu i pljačkaju i kroz pronevere odlaze i odlivaju se u tuđe džepove, mogli bi na adekvatan način da se ulože u zdravstvu. Tu je problem. Niko ovde ne traži od bilo koga da se izmisli vruća voda ili rupa na saksiji. Sve je pred nosom i sve nam je tu. Za SRS stvari stoje tako i to biste mogli da rešite. Na osnovu kog sporazuma ljudi ostvaruju zdravstvenu zaštitu u Sofiji besplatno? Na osnovu sporazuma lokalne samouprave i vojno-medicinske akademije u Sofiji. Ljudi, to je uzbuna. Neko vrlo tendenciozno tera građane Republike Srbije da ne doživljavaju Republiku Srbiju kao svoju majku nego kao svoju maćehu. Mi ne možemo da se naljutimo na ljude koji čekaju godinu dana da operišu kuk u Nišu ili u Vranju i da ih to košta ne znam ni ja koliko, ako za 10 dana to mogu da reše u Sofiji besplatno. Jel su ti ljudi krivi? Nisu. Kriva je vlast koja smatra da je to tuđi problem, a ne problem te vlasti i tih institucija. Kriva je država koja potura zakon o navodnoj kapitaciji, a ne bavi se suštinskim problemima zdravstva u Republici Srbiji. To je problem. Umesto što dobacujete, mogli ste za ovih 10 godina da se pozabavite problemima na adekvatan način, a to niste uradili. Niste uradili zato što smatrate da je Bosilegrad daleko od Nemanjine 11. Nikada niko nije pisao kako se građanin iz Bosilegrada, Trgovišta, Surdulice ili Vranja oseća kad dođe, ne daj bože, u sekundarnu ili tercijalnu ustanovu da traži pomoć. Čast svaka i pojedincima i izuzecima i lekarima i zdravstvenom osoblju i svima koji su uključeni u taj sistem zdravstvene zaštite. Ali, i sami dobro znate čega sve ima i kakvih pojava. Ima sjajnih ljudi, ali, nažalost, utisak o zdravstvu se ne stiče na osnovu tih ljudi, nego na osnovu bitangi. Gde je kontrolna funkcija države? Nije problem samo u zdravstvu, problem je i u školstvu. Stotine studenata iz Sofije, iz Bosilegrada idu da studiraju u Sofiju, besplatno. Ministre, bugarski student da bi studirao u Sofiji, mora da položi depozit od 3.200, čini mi se, leva odnosno 1.600 evra. Za ljude iz Srbije, na insistiranje predsednika opštine Bosilegrad, ne plaćaju ništa. A zašto vi dobacujete? (Predsedavajuća: Molim vas, bez direktne komunikacije i bez dobacivanja.) Vi kao evropski ultrafanatici, vama to ne bi trebalo da smeta. A vi niste? Izvinjavam se. Ministre, problemi su ozbiljni. Ja ne očekujem da se oni reše preko noći, niti bi ih SRS mogla rešiti preko noći. Ali smatramo da ne postoji volja, niti vlast ima kapacitet i politički legitimitet da to rešava. Jednostavno, imali ste šansu, 10 godina ste potrošili, sistem zdravstvenog osiguranja i zaštite je gori nego što je nasleđen. Jednostavno je gori i to osećamo svi. Sistemske reforme su neophodne, konkretne mere i reakcije države, državnih organa da zaštite interes Republike Srbije, da zaštite interes građana Republike Srbije koji su građani Republike Srbije bez obzira na nacionalnost. Šta sad, treba da se ljutimo na Bugare što mogu to da rade, jer Srbi ne mogu? To je idiotizam. Za mene je građanin Srbije – građanin Srbije, bio Bugarin, bio Rom, Mađar ili Srbin. Njih je država ostavila, koji god da su. A obaveza države je da prema njima bude, ako treba, i odgovornija i brižnija. Tako to SRS doživljava. Ne mogu Srbi iz Beograda da čuvaju Bosilegrad, nego Bugari u Bosilegradu treba da ga čuvaju da bude u Srbiji. Tako mi doživljavamo stvari. To je naša politička projekcija države i funkcije vlasti. I time se rukovodimo kad sve ovo kritikujemo. Smatramo da morate mnoge druge stvari da rešite pre ovoga, a tek kad se stvore uslovi u državi, da se eventualno neko po učinku nagrađuje ili da se ne nagrađuje. U zdravstvu se ovako ništa promeniti i rešiti neće. Hvala.
Iskorišćeno je 15 minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, ja podržavam ovaj amandman gospodina Aleksandra Martinovića iz razloga što je rešenje čije se brisanje predlaže amandmanom suprotno zakonu - Zakon o radu, član 104. stav 3. Drugi razlog je taj što će se predloženim zakonskim rešenjem smanjiti kvalitet zdravstvene zaštite u čitavoj Srbiji. Pošto će plata lekara ubuduće zavisiti ponajviše od broja pregleda, hteli mi to priznati ili ne, rad velikog broja lekara će se pretvoriti u trku za pacijentima. To će za posledicu imati to da će pregledi trajati kraće. Prosečno lekar pacijentu za osnovni pregled treba da posveti bar 20-30 minuta vremena. Već sada imamo situaciju da doktori pacijente iz kancelarije ispraćaju posle pet ili 10 minuta. Naravno, pregledi će biti površniji. Plašim se da će doći do zloupotreba. U čemu će se ogledati te zloupotrebe? U tome što će doktori koji su halapljivi na novac koristiti ovu zakonsku odredbu i pacijentima zakazivati lekarske preglede, kontrolne preglede i onda kad to nije potrebno. To je realnost. Sve analize koje se rade, sva istraživanja koja se objavljuju i koja radi Ministarstvo zdravlja pokazuju da je stepen korupcije u zdravstvu veoma visok. To je jedna od društvenih oblasti gde je stepen korupcije najveći. Svedoci smo da praktično nema nedelje a da se ne pojavi neka afera u oblasti zdravstva. Smatram da ova izmena zakona neće rešiti dva najveća problema u toj oblasti. Prvi problem je prevelike razlike koje postoje unutar istog državnog organa, kada su u pitanju mesečna primanja. Te razlike su zapanjujuće i teško ih je objasniti bilo kakvim kriterijumima. Vi imate opštine u Srbiji, nedavno smo imali u jednim dnevnim novinama tabelu mesečnih primanja najviših funkcionera u pojedinim opštinama, pa smo mogli da vidimo da postoje opštine i gradovi gde predsednici i drugi funkcioneri primaju i do 150 hiljada dinara mesečno. Na drugoj strani, imate slučaj ovde u Skupštini Srbije, imate radnike u tim opštinama koji primaju i po 15 hiljada dinara mesečno. Ja smatram da je to neobjašnjivo. Znači, ne postoji ta razlika u poslu, razlika u znanju, razlika u kvalifikaciji koja može da opravda da neko u jednoj opštini ima toliko veću platu u odnosu na drugog radnika u opštini. Nedavno smo imali informaciju da guverner Narodne banke prima platu negde oko 650 hiljada dinara. To je šest i po hiljada evra. Na drugoj strani imate činjenicu da ministri primaju platu negde oko 130 hiljada dinara. Nije normalno da guverner Narodne banke, bez obzira ko je, prima pet puta veću platu od ministra, od predsednika države, bez obzira ko je na vlasti. (Predsedavajuća:Narodni poslaniče, ja vas molim – o temi dnevnog reda. Kad i ako bude tema plate u svim državnim organima državnih službenika, onda će ovo imati smisla, ali sada o temi dnevnog reda.) Na dnevnom redu je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Ja sad govorim o tome koji je najveći problem, a to je problem velikih i drastičnih razlika u platama i to je problem koji ovaj zakon neće rešiti. Sledeće na šta sam hteo da ukažem jeste činjenica, a to je zvanični podatak, da u ovoj zemlji 70 hiljada ljudi ima mesečna primanja veća od hiljadu evra. Zašto? Zato što se među njima nalazi oko 5% državnih službenika. Na drugoj strani imamo armiju 2.000 ljudi zaposlenih u državnim organima i javnim službama koji mesečno primaju zagarantovani iznos i oni se nalaze među onim 700.000 građana Srbije koji po zvaničnim statističkim podacima, znači živi ispod granice siromaštva. Juče sam govorio o policajcima, koji moraju da se hvataju u koštac sa kriminalcima koji primaju… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče podsetila sam vas da treba da govorite o temi dnevnog reda. Sada vas podsećam takođe, da nijedan narodni poslanik ne može da podnese amandman na član zakona koji nije predmet predloga izmena i dopuna zakona, a da smo trenutno u pretresu u pojedinostima i amandmanu koji je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji glasi – da se u članu 2. u novom članu 4l, stavu 3. reči: "korektivni koeficijent" brišu se. Molim vas, o temi dnevnog reda, saglasno odredbama Poslovnika koji vas obavezuje na to.) Izvinjavam se, ovo je zakon o platama državnih službenika, trenutno se on odnosi na radnike u zdravstvenoj zaštiti, na radnike u zdravstvu, međutim, taj isti zakon i isti kriterijumi će se primenjivati na zaposlene u svim ostalim državnim organima.
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam. Dakle, sami kažete trenutno se odnosi na plate u zdravstvenim, recimo mi trenutno primenjujemo odredbe Poslovnika i vi ste trenutno u obavezi da govorite o temi dnevno greda. Ako smatrate da ću sa vama zajedno učestvovati u kršenju odredbi Poslovnika, koje nas obavezuju, vi da govorite o trenutnoj temi dnevnog reda, a ja da vas trenutno opomenem, onda moram da vas obavestim da to neće biti slučajno. Dakle, ili o temi dnevnog reda, ili da i vi i ja trenutno radimo ono na šta nas Poslovnik obavezuje. Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno četiri minuta i 45 sekundi. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite.
Ja bih, ako mi dozvolite i ako imam pravo na to, dve stvari rekao. Kao prvo, lično se smatram na izvestan način uvređenim, po Poslovniku. Vrlo cenim elokventnost gospodina Stevanovića i njegovo izlaganje do sada, međutim, ja nisam evrofanatik i to smatram uvredom, upravo zato što to nisam. Da li ćemo ući u Evropu ili ne, ne zavisi od mene, ne zavisi od toga da li sam ja za ili protiv. Ja lično sam protiv, glasaću za ako to bude moja stranka zahtevala od mene, ali ja lično sam protiv toga. Prema tome, nazvati me evrofanatikom smatram za uvredu. To je jedno. Drugo, zašto sam dobacio? Prekršio sam disciplinu Skupštine kada sam dobacio da je to bugarska nacionalna manjina. To se tačno i odnosi na bugarsku nacionalnu manjinu, to isto se dešava u Vojvodini sa mađarskom nacionalnom manjinom, to isto se dešava sa rumunskom nacionalnom manjinom, to su mešanja Vlade i države u naše stvari, to je politička stvar, a ne pomoć zdravstvena našim ljudima. Nažalost, to rade Šiptari sa Kosovom, odlaze na Kosovo. To nismo uspeli da shvatimo. Podržavajući takvi druge stvari smo došli u situaciju u koju smo došli i sada sa KiM i sa Šiptarima. To država treba da spreči, a ne da stimuliše i dozvoljava, da se jedna grupa ljudi koja pripada naciji susedne zemlje džabe leči u toj zemlji, to je iz čistih političkih razloga, a ne iz filantropstva i pomoći tim ljudima. Hvala lepo.
Narodni poslanik Milorad Buha, pa narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Prepustiću reč gospodinu Stevanoviću, verovatno je replika. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, predsedavajući daje reč i oduzima reč. Da li hoćete reč? Izvolite.) Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, govorim o amandmanu gospodina Aleksandra Martinovića na član 2. Predloga zakona kojim je on zatražio da se u članu 2, odnosno novom članu 4a u stavu 3. reči: "korektivne koeficijente" brišu. Šta je sporno u ovom članu i zašto ova korekcija u smislu brisanja? Iz obrazloženja gospodina Martinovića jasno je vidljivo zbog čega, a ja ću probati sa nekoliko elemenata da ukažem na finansijski aspekt i na pravni aspekt ove terminologije koja je korišćena ovde. Kaže u stavu 3 – Vlada utvrđuje korektivne koeficijente. Ovo je pravni termin koji u finansijskom smislu ne znači ništa zato što se prvi put sreće u pravnom sistemu korektivni koeficijent. On je poznat u finansijskom pravu, ali ovde je nedovoljno jasan, a nedovoljno jasnim pozicijama, prevashodno finansijske prirode. Šta će, u stvari, Vlada doneti? Koji su to korektivni koeficijenti? Kada govorimo o finansijskom pravu, verovatno ste, ministre, mislili na deo koeficijenata u smislu povećanja, ono što nam dozvoljava i pravni sistem i ekonomske finansijske prilike u kojima posluje zdravstvo i privreda u celini i društvo u celini. Imamo više u pravnom sistemu zakona koji definišu ovu oblast i vi se morate kretati u tom domenu. Ovim zakonom ne možete menjati koeficijente, niti korekcije. Zašto? Zato što ste uveli jedan institut, prvo Zakon o budžetskom sistemu, govorimo ministarstvu, i prava koja proizilaze iz Zakona o budžetskom sistemu. Imamo Zakon o budžetu koji takođe definiše određene elemente i neke druge zakone koji vas obavezuju. Zakon o računovodstvu itd. Zašto je gospodin Martinović tražio brisanje? Zbog toga što Vlada ne može postupati, ne može doneti i menjati te koeficijente, niti vršiti korekcije. Ne može, nema zakonskog osnova. Sistemski zakon je zakon o budžetskom sistemu. Njime se definišu koeficijenti, visina, pomeranje i povećanje. Ne može Vlada, nema ta zakonska ovlašćenja, ni po budžetu, ni po Zakonu o budžetskom sistemu. Uvodite još ono što je problematično u ovom članu, uvodite elemente nagrađivanja kroz radni učinak. Ja sam to i u načelnoj raspravi rekao. Ovde vi uvodite radni učinak koji je, sa aspekta ministarstva i načina kako ćete vi to uvesti, problematičan, ali unosite to u sistemski zakon, Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Ako to unesete tu bez ijedne reči navedene da se to odnosi samo na nagrađivanje zdravstvenih radnika, a takva je formulacija u ovom članu, to se automatski odnosi na sve druge. Na koje druge? To je definisano u osnovnom zakonu u članu 1. Predsednik Republike, shodno ovim izmenama i dopunama mora platu dobijati shodno radnom učinku. Mora da polaže račun i da kaže – ja sam napravio toliko sastanaka, toliko elemenata itd, tražim povećanje moje plate na temelju toga što sam ostvario. Na koga se još odnosi? Na predsednika i potpredsednika Narodne skupštine, radni učinak, tako je napisano u ovom predlogu zakona. Na predsednika, zamenika predsednika poslaničke grupe, predsednika i zamenika predsednika stalnog radnog tela Narodne skupštine, narodnog poslanika na stalnom radu u Narodnoj skupštini… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas o temi dnevnog reda. I vi i ja vrlo dobro znamo da to što pričate niti je tema dnevnog reda, niti može da se napravi bilo kakva analogija od članova koji su u predlogu izmena i dopuna zakona koji je u pretresu. Molim vas da svoje izlaganje, u skladu sa Poslovnikom, sastavite tako da bude u okviru teme dnevnog reda.) Amandman se odnosi na brisanje korektivnog koeficijenta, kao nepotpunog, nejasnog i u finansijskom pravu nepoznatog termina. Ne znamo šta će obuhvatiti taj termin. Zbog toga tražimo njegovo brisanje. Evo šta vi kažete u obrazloženju, odnosno mišljenje je Vlade da se ovaj amandman ne prihvati sa sledećim obrazloženjem – amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 4a Zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama dat pravni osnov da Vlada bliže uredi elemente za obračun plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama. Vlada nema pravni osnov, bez obzira na ovo, pravni osnov leži u Zakonu o budžetskom sistemu i Zakonu o budžetu. Tamo nigde ne stoji to ovlašćenje za Vladu. Vi možete ovim zakonom napraviti to, ali se radi o sistemskom zakonu koji, opet govorim o posledicama koje će izazvati. Ako Vlada određuje zdravstvene radnike, kako ste ovde predvideli, Vlada utvrđuje korektivne koeficijente za ministarstvo, a onda i za sva druga ministarstva, od predsednika Republike do poslednjeg, kako je to navedeno u ovom zakonu, zaposlenog u organizaciji obaveznog socijalnog osiguranja. To je jedan sled pravnog dešavanja koji proizilazi iz pravne formulacije, kako ste naveli ovde. Dalje, u obrazloženju kažete – kao jedan od elemenata za obračun plate propisani su i korektivni koeficijenti. Gde su propisani? U kom pravnom aktu su propisani? Kažete dalje – brisanjem tih reči bi bilo nemoguće bliže urediti sistem plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama. Valjda su sistemskom zakonu propisani koeficijenti. Ili nisu propisani? Gde vi u matičnom zakonu imate, u zakonu iz 2001. godine, gde imate korektivne koeficijente? Nemate nigde. Nemate ni u jednom drugom zakonu. Imate u kolektivnim ugovorima, ali vi ovim brišete odredbe kolektivnog ugovora, a ne možete to raditi i ne smete to raditi. Sled koji ste počeli sa opštim kolektivnim ugovorima nastavili ste i kod posebnih i kod pojedinačnih kolektivnih ugovora. S obzirom da ste potpisali opšti kolektivni ugovor, koji ne primenjujete, kod posebnog i kod pojedinačnih, normalno, svojstveno nepostojanju centralnog, vitalnog, temeljnog kolektivnog ugovora, nemate dalji pravni sled. Prema tome, možete raditi ovako kao što radite. Nije to dobro i nije dobro u jednom sistemskom zakonu da ubacujemo samo jednu užu delatnost kojom pokušavate rešiti određene probleme koje imate u zdravstvu. Ne možete i ne smete to tako raditi. Očito je, što narod kaže, tamo gde prestaje logika, tu je srpska vlast. Nemojte to tako da radite. Hvala.
Iskorišćeno je devet minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, pa narodna poslanica Vjerica Radeta.
Gospođo Čomić, javio sam se malo pre na repliku gospodinu Mijatoviću. Ne govorim ovo ni zbog vremena, ni zbog redosleda, nego zbog sadržaja onoga što imam nameru da kažem. (Predsedavajuća: Nemate pravo na repliku, imate pravo da koristite vreme. Pažljivo sam slušala i vaše izlaganje i narodnog poslanika Predraga Mijatovića. Vi ste dali primer o građanima Srbije koji se leče u Sofiji, a on je takođe dao svoj komentar. Vi imate vreme na raspolaganju poslaničke grupe, a takođe i on. Izvolite.) Dobro. U svojoj diskusiji zaista nikoga nisam hteo da uvredim. To što sam za jednog poslanika rekao da je evrofanatik, rukovodio sam se isključivo političkim stavovima njegovih šefova. Ono što je dobro u celoj ovoj diskusiji, jeste da je SRS uspela da natera još jednog pojedinca da prizna da je protiv EU. Postavlja se jedno vrlo logično pitanje, ako je taj pojedinac saglasan sa politikom SRS, šta traži u redovima u kojima sedi? Mi ga pozivamo da se pridruži borbi SRS protiv vlasti i protiv EU i svih onih koji tu politiku neguju i baštine. Što se tiče priče o kojoj smo govorili, zdravstvene zaštite, ono što je bitno reći jeste da SRS ne želi da deli građane na Bugare i na Srbije, ali želi da svojim diskusijama i svojom politikom pokuša, dok ne smeni vlast, da natera vlast da drugačije postavi institucije sistema i državnu politiku. Šta je problem? Suština problema je da biste se lečili u Sofiji besplatno, vi morate da budete deo organizovane grupe. Kada ti građani organizovano odu tamo, onda im je prevoz do tamo besplatan, a taj prevoz se finansira opet iz sredstava Republike Srbije i iz budžeta jedne opštine koju finansira Republika Srbija, odnosno svi njeni građani. To je apel SRS na slabost sistema, slabost institucija i potrebu da se menja državna politika i odnos pojedinaca u politici prema javnom i opštem interesu. Znači, SRS apeluje na državu da promeni svoj odnos prema građanima bilo koje nacionalnosti, iz pograničnog područja, iz pogranične opštine, da svoju zaštitu prava i sloboda ne ostvaruju preko granice, nego pre svega u institucijama države Republike Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Vjerica Radeta ima reč, pa narodni poslanik Predrag Mijatović.
Dame i gospodo poslanici, kada smo pre godinu i po dana dobili u skupštinsku proceduru Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, mi u SRS smo mislili da se zaista suštinski menja Zakon o platama u državnim organima i javnim službama i mislili smo, kao što i danas mislimo, da bi to bilo dobro i da je to zapravo neophodno. Zato što plate u državnim organima i javnim službama nisu dobro raspoređene, postoje dramatične razlike u odnosu u visini plate od najniže do najviše i to svakako jeste slučaj i kada je u pitanju deo budžetskih korisnika, u ovom slučaju zdravstva. Činjenica je i istina je da je, očekujem da će ministar da se složi sa tim, zaista neophodno da se promeni ovaj zakon suštinski, zapravo da se stvore uslovi da se povećaju zarade velikog broja budžetskih korisnika. Kada kažem velikog broja, mislim na one za koje mi iz SRS verujemo da zaista trebaju ovom društvu i ovoj državi. Svakako treba da se povećaju platu u zdravstvu, u prosveti, u sudskoj upravi, u policiji, u državnoj upravi u onom delu koji nije partijska državna uprava, nego koji jeste efikasna državna uprava i lokalna samouprava u službi građana, ako danas takva postoji u Srbiji. Ne postoji, na žalost, ili postoji u vrlo malom procentu, zato što ste vi sve podveli pod partijsku kapu i ko nije član partije na vlasti taj, ako je eventualno zatečen na poslu, pa niste uspeli da mu date otkaz, on je onda marginalizovan tamo negde u ćošku i prima neku najminimalniju platicu, a oni koje je postavila partija na vlasti imaju platu koja neće biti regulisana ni ovim članom 2, odnosno koja će prevazilaziti i ovaj član 2. člana 4a predloga ovog zakona i sa ovim korektivnim koeficijentom koji vi predlažete i bez tog koeficijenta, što mi iz SRS predlažemo. Zato jednostavno što se ne vodi računa o primeni zakona. Vi dobro znate i celokupna javnost zna, to je javna tajna, koji su sve problemi u zdravstvu. Kako se zapošljavaju lekari? Vi znate, ministre, to svako zna. Svi mladi lekari znaju, u zavisnosti od mesta stanovanja ili mesta gde bi eventualno mogao da radi. Ne može danas mlad lekar da se zaposli ako nema baš onako jaku, jaku vezu ili da nekome plati između 2.000 i 5.000 evra. To je, nažalost, tako. Znate, vi danas imate po domovima zdravlja, po bolnicama, veliki problem sa nedostatkom kadrova, sa kadrovima koji su loše plaćeni. Sa druge strane, imate u Zavodu za zapošljavanje veliki broj ljudi mladih lekara, medicinskih sestara, ali oni ne mogu da se zaposle. Ko su danas specijalizanti? Da li je merilo da je neko odličan student, da je dobro uradio praksu? Prvo je problem kako da dođe do prakse. Mora da bude član G17 da bi mogao to stažiranje negde da završi. Onda će specijalizaciju dobiti tek ako je aktivista i član G17 i ako nosi značku na reveru. To je nešto što je jednostavno činjenica i što ne možete nikako, možete vi, možda ćete pokušati nas ovde da ubeđujete da to nije tačno ili da vi možda zato ne znate, ali ubedite građane Srbije, ubedite te mlade lekare i njihove roditelje u ono što smo mi u načelnoj raspravi govorili o ovom zakonu, pogotovo što vam je doktor Paja Momčilov govorio. Ovih dana, od kada smo mi ovde govorili o tome, do današnjeg dana nemate informativnu emisiju da se ne pojavi neko od lekara koji kaže da smo mi u pravu sa ovim što smo vam predložili kroz ovaj amandman, a da vi niste u pravu što pokušavate da uvedete ovakav način isplaćivanja i obračunavanja zarada lekarima. Nije tačno ono što ste rekli da se ovo odnosi na kompletno zdravstvo. Istina je da se ovo odnosi na jednu četvrtinu zdravstvenih radnika, pre svega lekara iz primarne zaštite. to sam u međuvremenu čula i potvrdila naš stav bar pet-šest puta za ovih nekoliko dana, od ljudi iz struke, koji nemaju veze sa našom strankom nego koji se pojavljuju u medijima, a čim se pojavljuju u medijima i to im je omogućeno, znači da su mnogo bliže partijski vama nego nama. Jednostavno, govore ono što jeste istina i govore ono što ne mogu da prihvate kao rešenje u članu 4a koji ste vi ovde predložili, kao što ste celu priču još potvrdili usvajanjem amandmana kolege Sime Vukovića. Svaka čast, vi ste partijski prijatelji, to je jedan deo priče, ali to ne može da bude merodavno za prihvatanje ili ne prihvatanje amandmana. Zato vam nije palo na pamet da prihvatite amandman koji je Aleksandar Martinović podneo u ime SRS. Taj problem, koji postoji u zdravstvu kada je u pitanju zapošljavanje, nešto se mnogo to kupovanje radnih mesta vezuje za stranku koja je vas predložila za ministra. Vi nekada kažete da niste član stranke G17 plus, kako li se sada zovu, ali se vidite na njihovim stranačkim skupovima. U svakom slučaju, oni vas jesu predložili. Mnogo se za tu stranku vezuje ta priča o zapošljavanju uz davanja para. Pre dva dana sam u Rasinskom okrugu čula da, recimo, u "Prvu petoletku" niko ne može da se zaposli ako ne da 2.500 evra i da svi koji se zaposle moraju da nose značke koje nosite vi iz G17. nema veze konkretno sa ovim, ali pošto ste iz te stranke ili neko koga su predložili oni, razgovarajte sa Vericom Kalanović, jer kažu da je ona za to zadužena. Dakle, mislimo da lekari trebaju da primaju veće plate, ne samo lekari nego kompletno medicinsko osoblje i svi budžetski korisnici koje sam malopre nabrojala, da ne ponavljam. Mi vam konkretno, i kada smo govorili o budžetima i o rebalansima budžeta, reći ćemo vam to i danas, a reći ćemo vam i kada ponovo budemo govorili o predlogu budžeta, mi iz SRS vam kažemo na koji način možete da obezbedite sredstva da biste adekvatno platili ljude koji svoj posao treba da rade vrhunski. U poslu lekara greške ne sme biti. Vi ste lekar i vi to znate. Nažalost, mi bar jedanput nedeljno imamo u medijima kako je neko životom platio grešku lekara. Ne ulazimo u to da li je to tačno ili nije. To treba određeni nadležni organi da ispitaju. Činjnica je da se to toliko često pojavljuje i da uglavnom vi iz Ministarstva nemate demanti. To onda navodi na logičan zaključak da to očigledno jeste istina. Šta smo mi predlagali i šta predlažemo? Da obezbedite pare, ne samo za plate lekara, ministre, nego da opremite domove zdravlja i bolnice, ali u celoj Srbiji, ne samo Klinički centar u Beogradu i onaj centar što je Pajtić otvorio, Klinički centar Vojvodine, kako ga on zove. Nemojte samo te, opremite bolnicu, ako uopšte imate bolnicu u mestu gde ste vi rođeni. Nemate, naravno, imate dom zdravlja sa neke dve sobice. Opremite u celoj Srbiji. Znate li vi koja se tragedija dešava danas u Srbiji? Bolesni ljudi i bolesna deca. Pacijent dobije dijagnozu od lekara da ima karcinom i kaže – bogami, došli ste u prilično kasnoj fazi, ali morate ovu moju dijagnozu da potvrdite na skeneru, a da bi otišao na skener kažu mu – možemo vam zakazati za četiri meseca. Ovaj mu već rekao da je došao kasno, s obzirom na bolest koju ima. To su strašne stvari. Generalno, Vlada Srbije ne vodi računa o tome. Pustite vi, ministre, izađete i hvalite se – mi uradilo ovo, pa se slikate kod Kliničkog centra, pa se slikate kod Pajtićevog kliničkog centra, a problemi su mnogo dublji i mnogo veći nego što vi pokušavate da prikažete. Te probleme znaju građani Srbije. Nažalost, mnogo je bolesnih ljudi. Mnogo je karcinoma u Srbiji kao posledica bombardovanja ovih evro-prijatelja zločinačke NATO agresije. Vi kao lekar dobro znate koliko to ima veze. Dakle, ako hoćete da poslušate dobronamerne savete SRS, mi to ne savetujemo da bismo poboli vama, već da bismo poboli građanima Srbije, skinite više nevladine organizacije iz budžeta, predložite to tamo na Vladi. Kakve nevladine organizacije, kakve kvirije, kakva čuda kojima dajete pare ovog naroda? Opredelite te pare za zdravstvo. Obezbedite to kod vaših kolega u Vladi. Skinite ovolike agencije iz budžeta. Šta će vam agencije? Šta rade ove razne agencije koje su vezane samo za zdravstvo? Valjda ste vi ministarstvo, vi imate stručnjake, lekare i vi u ministarstvu treba da vodite zdravstvenu politiku, a ne tamo kojekakve agencije. Uradite nešto. Evo, pre dva dana su vam pisali ovi iz Agencije za borbu protiv korupcije, kažu ovaj guverner Narodne banke i onaj direktor Kontrole letenja, koji imaju preko pet-šest hiljada evra platu, kao da su vanvremenski ljudi ne znaju gde žive, baš su upoređivali, pa kažu za koliko radi lekar specijalista a za koliko oni rade. Ali, vi nećete na taj način time da se bavimo. Upozoravali smo vas, ministre Stankoviću. Urgirajte u Vladi Republike Srbije, takođe je iz vaše stranke ovaj ministar ekonomije Ćirić, da natera tajkune poput Beka, Miškovića i još neke da vrate državi Srbiji pet milijardi koje su im dužni na ime doprinosa. Dakle, uzmite ono što država treba da dobije, a nemojte kao što Vučić najavljuje preko onog svog glasnogovornika Cvijana, da će on Jocu Amsterdama pustiti iz zatvora zato što će Joca Amsterdam da pravi neki most koji god mu vlast, ta nova, ne daj bože, bude rekla. Nemojte to da radite, nego uzmite ono što moraju da daju. Moraju tajkuni da plate svoje obaveze. Pet milijardi su dužni državnom budžetu, to je više od tri deficita budžeta, gospodine Stankoviću. Eto vam načina da omogućite da vam lekari primaju plate koje zaista zaslužuju, medicinske sestre, prosvetari da ne moraju da štrajkuju da dobiju adekvatnu platu, policija da ne mora da štrajkuje da dobije adekvatnu platu, i ne samo što štrajkuju svi ovi koje sam nabrojala, nego činjenica da ste ih vi vašim platama doveli da žive ispod egzistencijalnog minimuma, nažalost, znate, vi bi to kao lekar trebali da znate, što su ljudi siromašniji, moralni prag pada. Pa onda, jedan od razloga zašto ima toliko korupcije, zašto ne možete kod lekara da odete na običan svakodnevni pregled, a kamoli na neku, ne daj Bože, operaciju,, ako ne date neki dinar. Naravno, jedan od ozbiljnih razloga je to što ljudi iz struke koji spašavaju živote, koji leče naciju rade za neverovatno male pare. I vi onda uvodite korektivne koeficijente. Evo nove prilike da korektivnim koeficijentima isplaćujete samo taj neki korektivni iznos onima za koga to kažu tamo vaši direktori. U svim domovima zdravlja i bolnicama su vaši direktori. I to što su direktori, ma možemo i da prihvatimo. Došli ste na vlast, pa stavljate svoje direktore. Ali, ne možete da stavite direktora, oni su tu da provode neku vašu generalnu politiku, ali ne možete da stavite vašeg direktora u dom zdravlja da bi šikanirao one koji nisu članovi G17 i da bi zapošljavao samo takve. Samo takvi će dok ste vi na vlasti dobijati po ovom korektivnom koeficijentu veće zarade. Ovi ostali neće, a osim toga nemoguće taj korektivni koeficijent primeniti, govorili smo mnogo o tome ministre, nemoguće je primeniti u Crnoj Travi, u Beloj Palanci i u opštini Stari grad. Sećate se onog doma zdravlja, obećali ste nam da ćete saznati u međuvremenu podatke i da ćete nam reći šta ste saznali o tim kriminalnim radnjama tog tadašnjeg direktora Doma zdravlja Stari grad. Ne možete da lekara pretvorite,rekla sam vam to i prošli put i danas, u radnika na pilani koji slaže daske. Pacijent ima potrebu da razgovara sa svojim lekarom, ne samo da ga posluša i da mu napiše recept. Postoji valjda neki drugačiji odnos između lekara i pacijenta, odnosno trebalo bi da postoji. Ako ne prihvatite ovaj amandman, našta ste vi sveli odnos lekara i pacijenta? Sveli ste na to da lekari moraju sami, radi svog sopstvenog opstanka, moraju da rade mimo onoga što im nalaže njihova struka i savest i etika, jer vi ih terate da oni moraju da štancuju koliko je pacijenta prošlo kroz ordinaciju. Onda uopšte nije bitno na koji način su prošli, da li je zaista lekar saslušao, da li je saznao genezu bolesti, da li je shvatio gde stvarno žiga tog pacijenta, da li ga je uputio kod pravog specijaliste. Možda je u pitanju opet neko ko ima karcinom i kome je vrlo hitno i bitno da na vreme ode kod lekara specijaliste. O tome morate da vodite računa. Obezbedite da svi lekari imaju dobre plate, a ne samo oni za koje vi mislite da treba da imaju dobre plate. Kažete da ne možete da prihvatite amandman. Ako ste pročitali, doduše ko zna kada je ovo pisano, pošto je Predlog zakona od pre godinu i po dana, ako ste ovo pročitali morate da vidite koliko je ovo nelogično što ste vi napisali u ovom obrazloženju. Ne prihvatate amandman zato što ovaj član čiju mi izmenu tražimo, tim članom je dat pravni osnov da Vlada bliže uredi elemente za obračun plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama. Ovo jednostavno nije tačno. Kao jedan od elemenata za obračun plata propisani su i korektivni koeficijenti i kažete: "brisanjem tih reči bilo bi nemoguće bliže urediti sistem plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama". Gde to piše ministre? U stavu 3. člana 4. a piše: "Vlada utvrđuje korektivne koeficijente, najviše procentualno uvećanje osnovne plate, kriterijume i merila za deo plate koji se ostvaruju po osnovu radnog učinka, kao i način i obračun plate". Ako se briše ovaj korektivni koeficijent, ostaju ovi ostali elementi kojim bi se bliže uredio sistem plata zaposlenih, a vi kažete da ako se ovo briše to se onemogućava. Pročitajte i naš amandman i Predlog i ovog obrazloženje, pa da vidite koliko je to nelogično. Kažete dalje: "Odredba ovog člana predviđa da se osnovna plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama određuje množenjem koeficijenta osnovice za obračun plate i korektivnog koeficijenta", ovo nigde ne piše, ja čitala, ne piše ovo što ste vi napisali, "te bi se brisanjem korektivnih koeficijenata onemogućilo utvrđivanje osnovne plate zaposlenih u zdravstvu". Kako može korektivni koeficijent da ugrozi osnovnu platu? Nije valjda da će na osnovu ovog zakona, da ćete vi nekom fantomskom uredbom da predvidite – lekar radi mesec dana bez plate ukoliko mu se kroz ovaj korektivni koeficijent ne da neki procenat. Tako se tumači ovo što ste vi napisali. Kažete – samim tim bi se narušio i sistem plata u zdravstvenim ustanovama. Koji sistem plata u zdravstvenim ustanovama postoji? Postoje radna mesta i postoje koeficijenti i postoji osnovica i tako se isplaćuju plate u svim državnim organima. Naravno da je to loše. Zato sam na početku rekla da smo očekivali kada smo pre godinu i po dana dobili ovaj predlog zakona da ćete zaista suštinski da menjate zakon, da ćete konačno da uredite da između budžetskih korisnika ne sme biti veća razlika od 1:3. Ne možete vi da imate nekoga ko je bitan u nekom procesu, da li je to zaposleni službenik u Skupštini koji ima 24.000,00 platu ili neki pomoćni radnik u bolnici koji ima manje od toga, koji ima dvadesetak hiljada platu. I jedni i drugi su bitni za posao koji se obavlja u toj ustanovi. U Skupštini imamo neke službenike koji imaju platu koja je veća od dve poslaničke plate, tako imamo i u zdravstvu, pa je onda odnos između najviše i najniže plate po šest, sedam, osam, devet puta. To je nedopustivo. Svako mora od svoje zarade da obezbedi da može da jede, da plati troškove redovne, komunalne, da ima neke elemente za život. Suština je da ste ovim zakonom morali da obezbedite da svako ko radi mora da zaradi da može normalno da živi, a onda dalje ide nadogradnja, koliko je ko stručan, koliko se ko usavršava, koliko ko radi predano, itd. Niz elemenata postoji kojima bi to moglo da se utvrđuje, ali vi imate naravno potpuno drugačije kriterijume. Vaši kriterijumi su ono što se ovde krije, a to je u obrazloženju zašto ne prihvatate naš amandman, kada ste rekli da ne prihvatate amandman zato što je on pravni osnov da Vlada uredbom dalje ovo uredi i to je suština. Vi ste 2000. godine deo kampanje protiv Slobodana Miloševića vodili, mislim na sve iz DOS-a, vodili na tome što ste optuživali Miloševića da vlada uredbama. I bilo je tih problema, ali vi ste sebi dozvolili da uredbama, govorim o Vladi Mirka Cvetkovića, o sadašnjem režimu koji je poguban za interese građana Srbije i države Srbije, vi ste sebi dozvolili da uredbom priznate Vrhovni sud tzv. države Kosovo. Šta onda možemo očekivati? Šta ćete da uradite ovom uredbom? Slikaćete vaše lekare pa će biti pored slika i ko će primati koliku platu. Ovo je loše ministre. Tomica Milosavljevićje tada bio predlagač, možda je on imao dobru nameru, naravno, šalim se kada govorim o njegovoj dobroj nameri, ali, čak i da je postojala dobra namera, ovo kako ste napisali stvoriće haos. Stvoriće haos trčeći za ovim korektivnim koeficijentom. Lekari će morati da zanemare pacijente a lekar ne sme da zanemari pacijenta, vi to znate, tako bi trebalo da bude. Žao mi je što mi na ovaj način govorimo o lekarima, jer mi verujemo da su lekari, u najvećem broju slučajeva časni moralni ljudi, da poštuju Hipokratovu zakletvu, ali upravo zbog takvih mi vas upozoravamo, nemojte te časne lekare, dobre stručnjake da terate u korupciju i da terate u zanemarivanje sopstvene profesije. Vi ste vaše zbrinuli, vaše lekare koji nose od profesora na medicinskom fakultetu do direktora domova zdravlja, bolnica itd. koji na belim mantilima nose taj znak, neki evropski koji nose članove URS-a, evo vidim, vi ne nosite taj znak. Molim vas, upozorite i direktora itd. da to mogu da nose na svojim privatnim sakoima, ali na belim mantilima ne ide. Oni moraju da budu lekari za svakog pacijenta koji dođe i da svoj posao obavljaju savesno. To je posao lekara i zdravstvenih radnika a vaš posao je da im obezbedite adekvatne plate, da im obezbedite adekvatna sredstva za rad i da to bude u celoj Srbiji, u celoj celcatoj Srbiji. Ne možete vi malo, malo onde ne radi skener, onde ne radi ultra zvuk, onde nema ovog, nema gaze, nema najobičnijih lekova. Vi pričate o nekim crnim 90-im kad ničeg nije bilo u bolnicama pa nema ni sada i sada se operacija plaća. Ponavljam, uredili ste ova dva klinička centra koji vam služe za slikanje ali nije Srbija Beograd i Novi Sad, Srbija je mnogo veća od toga i Srbija je, ministre i KiM. Vodite računa i podsetite vaše prijatelje, kolege u Vladi ako sretnete i Borisa, kažite mu da nema pravo da izdaje Srbiju i srpske nacionalne interese na KiM. Hvala.
Jedanaest minuta i 33 sekunde je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe i iskorišćeno je ukupno vreme koje vam je bilo na raspolaganju kao ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe. Narodni poslanik Predrag Mijatović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem najlepše. Vrlo kratko bih hteo na ovo što je malopre rečeno. Ipak, ne temelji se politika jedne stranke i program jedne stranke na tome da li je za EU ili nije. Ima mnogo više stvari na kojima se temelji politika stranke, a inače, ubedili ste me gospodo radikali i hvala vam na tome. Ubedili ste me svojom politikom da sam upravo u stranci u kojoj treba da budem. Hvala vam, a tj. u SNS.
Da li još neko želi reč? Molim vas bez direktne komunikacije. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor se nije izjasnio, pa je amandman u pretresu. Predlagač ima pravo na svoja dva minuta. Narodni poslanik Simo Vuković.
Zahvaljujem gospođo Čomić, uvaženi gospodine ministre, iskoristiću vreme da govorim o oba amandmana koje sam podneo i vidim da koleginica iz SRS već prejudicira da će biti usvojeni pošto je Vlada prihvatila ove amandmane. Dakle, radi se o nečemu što tretira zaposlene čije se plate finansiraju iz tzv. sopstvenih prihoda, te da ne bismo ih dovodili u neravnopravan položaj sa ljudima koji su tzv. ugovoreni, kako mi to u žargonu kažemo, ovi zakonski propisi će se odnositi na obe grupe, objedinjeno. Nije mali broj tih ljudi, ako se ne varam, ispraviće me ljudi iz Ministarstva, čak 13.000 ljudi se finansira mimo ugovora sa Fondom i drugi amandman se odnosi na ocenu i timskog rada. To se posebno odnosi na sekundarne i tercijalne ustanove, ali naravno ima i na primarnom nivou. Kada govorimo o korektivnom koeficijentu da će se uopšte kvalitet rada morati da ima i tu dimenziju angažmana celokupnog tima zato što vrlo često, ne radi se samo o lekaru, radi se i o tehničarima, u nekom slučaju fizio-terapeutima itd. Dakle, mislim da ti amandmani su moždau nekoj meri i tehničke prirode ali dobrim delom se tiču interesa ljudi koji su mimo ovoga što je predmet glavnog interesovanja, to su obično lekari, stomatolozi itd. Vrlo kratko ću, ako mogu predsedavajuća da iskoristim od vremena poslaničke grupe, pored toga pošto je spomenuto moje ime, spomenuta je i stranka i kojoj pripadam. Moram da priznam da u neku ruku danas se oseća deficit zbog odsustva doktora Momčilova koji je kompetentan u toj oblasti i uvek mi je zadovoljstvo da debatujem sa njim. Dakle, njegove kolege su u dobroj meri su danas pokušale da kompezuju nedostatak, hajde da kažem, znanja ili poznavanja činjenica iz oblasti finansiranja zdravstvene zaštite, pokušavajući da politizuju temu na jedan dosta banala i dnevno politički način. Zamolio bih vas da prosto imenujete koji to lekari nose značke na belim mantilima, i ja ću se pridružiti osudi zajedno sa vama. Urbanu legendu o tome kako u celokupnom zdravstvenom sistemu su sve sami kadrovi, G17+, zaista je teško komentarisati, zato što je to već toliko ispričana priča koja nema utemeljenja u realnosti. Zaista osuđujem i želeo bih da se pridružim vama, svi oni koji rukovode u zdravstvu i uzimaju novaca da bi zapošljavali ljude. Zaista radi se o krivičnom delu i očekujem da zajedničkim snagama pokušamo da animiramo i tužilaštvo i policiju da se takvi ljudi sankcionišu. Dakle, ovo što se tiče spominjanja, verujem da će se ministar osvrnuti na tu temu. Čovek sam koji je član stranke, a gospodin Stanković nije član nije član naše stranke, ali je nama veliko zadovoljstvo da bude prisutan na našim stranačkim skupovima. Mi smo ga predložili na ovo mesto i funkciju koju danas obavlja i to je nama čast i mi smo zadovoljni na koji način ministar obavlja tu funkciju i imaće podršku i u narednom periodu od strane URS-a. Žao mi je i moram još jednom da naglasim da smo danas čuli veoma malo argumenata koji se tiču finansiranja zdravstvene zaštite i onoga što jeste realno, šta daje ovaj zakon. Samo ću spomenuti da je ovde apsolutno govoreno o tome da će se sama kapitacija vršiti na osnovu broja pacijenata, to apsolutno nije tačno. Pozvaću sve one poslanike koji su zainteresovani pre svega da posete sajt Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, da pogledaju na koji način se utvrđuju zarade u zdravstvu. Zaista bi nam bila potrebna debata više dnevna da bismo, i jedna vrsta objašnjenja svega toga, da bi ljudi koji tek sad ulaze u tu temu razumeli o čemu se radi. Ali apsolutno se ne radi sam o broju pacijenata već se radi o oceni kvaliteta rada. Taj kvalitet rada podrazumeva niz parametara o kojima možemo uvek da govorimo. Radi se i o racionalnosti, efikasnosti, koliko je preventivnih pregleda itd. Sve u svemu, mi kao što je i izneto na sednici odbora gde smo se bavili ovom temom. Činjenica je da ovaj zakon ima elemente koji možda u ovom momentu koji ne poznaju sve činjenice nosi određenestvari koje mogu biti neprijatne kao što to uvek proizilazi ukoliko ne poznajete odgovarajuću materiju. Potpuno sam uveren, kao i moje kolege iz URS, da mi ovim zakonom konačno možemo da stavimo pacijenta u centar sistema, za šta se zalažemo celu deceniju. On zapravo to čini. Sa druge strane, odvajamo i rad od nerada. Voleo bih da čujem da li je neko protiv toga da se u nekoj zdravstvenoj ustanovi odvoje oni koji ne mogu da odgovore onim zadacima koji su postavljeni apsolutno za prosečne ljude. Dakle,nikakve tu nisu norme postavljene koje odgovaraju onome što bi jedan lekar i stručnjak mogao da uradi. Zbog toga ćemo, naravno, podržatii sam zakon i u načelu i u pojedinostima. Pozvao bih kolege da u ravni koja podrazumeva činjenice i poznavanje ove materije debatujemo i da još jednom pogledaju amandmane koje sam podneo. Voleo bih da ih podržite jer apsolutno obuhvataju celokupan korpus zaposlenih u zdravstvenom sistemu Republiku Srbije. Zahvaljujem.
Pet minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Vreme na raspolaganju je 16 minuta i 30 sekundi.
Moram da priznam da je malo čudna rasprava u jednom delu kolege poslanika Sime Vukovića. Naglašavam kolege poslanika zato što nije potrebno biti lekar da bi se govorilo o Zakonu o platama u državnim organima i javnim službama. Verujem i sigurna sam, građani će to prepoznati, da smo svi mi vrlo kvalifikovano govorili o tome, a i sa medicinskog aspekta, sa aspekta lekara govorila je naša koleginica Dušanka Pećević. Jednostavno, ne vidim čemu ta primedba da mi ne možemo da govorimo o svemu onome o čemu smo govorili, o tome kako se zapošljava u zdravstvu, kako cveta korupcija, kao se čeka red za zakazivanje nekog specijalističkog pregleda itd. zato ne treba biti lekar. Nadam se čak da su lekari u velikom broju apsolutno protiv toga ali, nažalost, život vas demantuje. Vi ste ovde govorili o strategiji zdravstva itd, ali ono što se dešava danas u Srbiji toliko je daleko od toga. To sigurno znate, zapravo, nemoguće je da to ne znate. Dok smo govorili dobila sam SMS poruku iz Prijepolja. Kaže mi čovekda je potrebnopet do osam hiljada evra da se lekar iz Prijepolja zaposli u Užicu. Kažete - neka neko kaže. Znate, neće niko da kaže zato što je morao da proda ne znam ni ja šta, da proda njivu da bi se zaposlio, a već je morao da proda dve da bi završio medicinski fakultet, inače priznajem izuzetno težak fakultet i posao od izuzetnog značaja i velike odgovornosti. Očekujete, kao i generalno kada je u pitanju korupcija, da će vam prijaviti neko ko korumpira lekara, nastavnika, predsednika opštine, predsednika države, koga god, da će da prizna da je korumpirao. Pa neće zato što te terate i onogko je korumpirao, kao i onog korumpiranog. To je, takođe, jedan od suštinskih problema o kojem smo mi iz SRS puno puta govorili. Napravite izmene zakona da odgovara samo onaj ko je dobio pare, a ne onaj ko je dao. Ne opravdavamo ni onog ko je dao, ali ljude često teška muka natera, nema pare, pozajmljuje, prodaje nešto iz kuće da da lekaru. Znate, kada je u pitanju život i zdravlje, ne samo lično čoveka, nego pre svega i više od svega članova porodice, čovek ne preza ni od čega. Nema tu razmišljanja zašto sada da podmitim lekara a , ne daj Bože, bolesno mi je dete. Naravno da to ljudi najčešće rade iz nužde i iz velike muke. Omogućite da odgovara samo onaj ko je dobio pare. Stvorite te uslove, a ne da neko kaže – zamislite, zaposlio se lekar, čekao je pet godina posao, odličan student i konačno se zaposlio zato što je preko nekoga saznao kome treba dati tih nekoliko hiljada evra i sada treba da kaže javljam se dobrovoljno da ponovo izgubim posao i da me strpate u zatvor zato što sam morao da dam pare da se zaposlim. Da li vi vidite neku logiku u tome? Žalite zašto ovde nije dr Paja Momčilov. Pa,i nama zaista nedostaje. Vi ste mlađi lekar, mnogo mlađi od Paje Momčilova i drago mi je da vam nedostaje, jer imate od koga i da učite. Evo, za informaciju, dr Paja Momčilov je ovih dana u Jerusalimu kao svetski priznat stručnjak. Tamo je pozvan da prisustvuje Evropskom forumu zdravstvenom nekom, a vi ste ovde u Skupštini, jer je taj poziv stigao preko Odbora, gospodo vladajući, hteli da sakrijete, zataškali ste taj poziv, pa su onda lekari, kolege dr Momčilova sa svetskog nivoa lično ga pozvali, pa je on tamo. Baš lepo što ste pitali gde je Paja Momčilov, eto tu je, a vi ste hteli da ne ode tamo. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik PredragMijatović, pa narodni poslanik Simo Vuković. Izvolite.
Hteo bih dve stvari da kažem. Kolega Vukoviću, kako će vrednovati rad prema glavarini, tj. kapitaciji u različitim specijalnostima? Jedno je pregled kožnog lekara, da sada ne pravim paralele između specijalnosti, jednog ginekologa ili jednog psihijatra. Jedan psihijatar je u stanju da pregleda pet ili šest pacijenata u toku radnog vremena dok sasluša sve probleme koje taj pacijent ima. Lekar opšte prakse može da pregleda možda 20-30, ginekolog 30 itd. Kako ćete to prema kapitaciji vrednovati taj rad? Lekar koji pregleda 20 pacijenata u odnosu na onog koji pregleda 50 mislimda je daleko kvalitetnije pregledao od ovog koji je pregledao20 jer je imao vremena da sačeka da se taj svuče, kaže o čemu se radi, obuče ponovo i ode, za razliku od nekog ko primi pet ili šest žena u ginekološkim ambulantama i sve drže donji veš u ruci da bi što pre otišle, kao na traci. Kako ćete to vrednujete? Ovo što kaže gospođa Radeta za gospodina Paju Momčilova, da je tako išlo u Odboru za zdravlje, nije tačno. Izuzetno cenim gospodina Momčilova. Mislim da ga poznajem duže nego gospođa Radeta, jer je ginekolog kao i ja i sa specijalizacije, poziv nije stigao na ime dr Paje Momčilova, poziv je stigao da se delegira jedan član iz Odbora za zdravlje. Mi smo na tom Odboru za zdravlje prodiskutovali o tome i na predlog gospodina Vukovića, koji je sam rekao da je dobro da ide predsednik Odbora za zdravlje, izglasali smo da ide gospodin Paja Momčilov. Tako je Paja Momčilov otišao u Jerusalim. Znači, poziv jeste bio malo zabašuren, ali poziv nije išao na ime, kao ni svi pozivi do sada, ne idu na ime nego idu na Odbor za zdravlje. Prema tome, prebacivati kolegi Vukoviću da li on zna ili ne zna, kolega Vuković je predložio Paju Momčilova da ode u Jerusalim. Hvala lepo.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Simo Vuković. Izvolite.
Zahvaljujem. Žao mi je što kroz ovu diskusiju ne bavimo se zakonom koji je pred nama. Hajde da kažemo ovutehničku stvar koja mislim da građane Srbije i javnost ne tangira mnogo u životu na koji način je dr Momčilov je u zvaničnoj državnoj delegaciji na sastanku Evropskog regiona Svetske zdravstvene organizacije. Dakle, ta jedna greška koja se desila u komunikaciji između pojedinih državnih organa je ispravljena na samom odboru. Mi smo to jednoglasno podržali i nema potrebe da to politizujete. Nemojte da vi uređujete odnose unutar Odbora koji dobro funkcioniše. Mi imamo dobre odnose i sa Kancelarijom predsednice parlamenta, kao i sa Generalnim sekretarijatom i to zaista mislim da ne treba da bude tema na plenumu, kada govorimo o Zakonu o platama državnih službenika. Pitanje gospodina Mijatovića, dakle, ja vas još jednom molim i upućujem na to da uopšte pogledamo na koji način se vrši obračun zarada u zdravstvu, plata, na osnovu formule koja postoji i koja, naravno, nije ni malo jednostavna ali vas molim da se pre svega udubite u to. Jer, ne radi se samo o broju registrovanih osiguranih lica kod određenog lekara, već se meri na osnovu pojedinih ustanova, ne republičkog proseka nego na osnovu određene ustanove. Dakle, uvažava se i podneblje, kao što su kolege spomenule. Neće biti isti normativ za radni učinak u Crnoj Travi i u Beogradu. Dakle, u tom smislu nema razloga za brigu. Ako nekog zabrinjava da pojedini ljudi, koji evidentno u dobrom delu ustanova postoje, koji ne rade svoj posao ili ne žele da ga rade, ne budu imali zaradu kao oni ljudi koji budu ispunili tu normu i budu radili preko toga, onda je to lična stvar ili nazovite kako god hoćete – nekakav politički stav koji je za mene nerazumljiv. Ono što jeste kvalitet rada, ja sam naveo samo nekoliko parametara koji se ocenjuju kroz to i ta regulativa već postoji pri republičkom fondu. Dakle, mi sada možemo ući u pojedinosti. Mislim da su ljudi iz ministarstva mnogo kompetentniji od mene da daju odgovore na takva pitanja. Ako je potrebno, može da se izvede i odgovarajuća formula pa da se na određenom primeru to izračuna, ali, mislim da smo to, na neki način, imali priliku i na samom odboru. Ovde su tema bila i ova dva amandmana koje sam ja podneo i ja bih voleo i vraćam se na kraj prethodne svoje diskusije, da kolege razumeju smisao ovih amandmana koje sam podneo i da na isti način kao što smo podržali kolegu da bude u državnoj delegaciji, bez obzira što je opozicioni poslanik, podržimo. Jer, nije nikakva jeres da se podrži amandman koji je u interesu svih onih ljudi koji rade u zdravstvenom sistemu. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Vreme na raspolaganju je 11 minuta i 30 sekundi.
Najpre, ne znam zašto se sad kolega Vuković buni što sam objasnila gde je Paja Momčilov? Pitao je gde je Paja Momčilov i morala sam to radi javnosti da kažem, da ne bi građani mislili da se on ponaša kao neki drugi poslanici iz vlasti i nije došao. Paja je tu kad treba, danas i ovih dana je tamo gde jeste. Objasnila sam. Reče ovaj Mijatović da nije tačno, nego da se samo nešto zabašurio poziv. Da li taj izraz – zabašurio odgovara onom što sam ja rekla, da je neko pokušao da skloni poziv, ja mislim da to zapravo jeste to. Kolega Vukoviću, niste vi učinili nikakav ustupak Paji Momčilovu. Dr Paja Momčilov je predsednik Odbora za zdravlje. Pogledajte šta piše na pozivu koji je, kako reče ovaj, bio zabašuren kod Slavice Đukić-Dejanović. Hajde sada da se bavimo i time. Mislite da ne znamo sve detalje? Naravno da znamo. I šta to znači – mi smo glasali za Paju Momčilova, iako je on opozicioni poslanik? Prosto neverovatno. Znamo mi kakav je vaš odnos, vas iz vlasti, prema opoziciji i kako na svaki način pokušavate da gušite opoziciju. Nas iz SRS, hvala bogu, naravno, ne možete. Kažete – vi očekujete da kolege razumeju. Vrlo mi razumemo, gospodine Vukoviću, a ako sumnjate u naš razum, to je vaš problem. Ne radi se o tome da vi ne razumete. Svi vi odlično razumete, ali je stvar u tome što vi svesno radite suprotno od tog vašeg razumevanja. Što se tiče ovog naprednjaka, suština je, i to znate, kolega Vukoviću, da je on hteo da ide u Jerusalim. To je problem. On je tražio da ide. Jeste, gospođo Čomić, Simo potvrđuje. Zato se i desilo to neko zabašurivanje. Taj gospodin kaže da on poznaje Paju Momčilova duže nego ja, jer su oni obojica ginekolozi. Da, oni su lekari iste struke. Razlika je jedino u tome što protiv Paje Momčilova nikada nije bilo krivične prijave zbog nesavesnog rada. Hvala.
Narodni poslanik Predrag Mijatović će dobiti reč. Molim narodne poslanike da slušaju jedni druge i ako hoće da koriste vreme koje im je na raspolaganju, da ga koriste u saglasnosti sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Predrag Mijatović ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Mislim da vokabular gospođe Radete vređa dostojanstvo i građane koji slušaju. Obraćati se, bez obzira na stepen simpatije ili antipatije, sa ovaj ili onaj, više priliči ulici a manje parlamentu. Ali, dobro, to ide na njeno vaspitanje i dečiju sobu koju je možda imala, ili nije, kao mala. Drugo, svi dokumenti koji stignu u Odbor za zdravlje, logično je da će biti naslovljeni na predsednika tog odbora, ne na gospođu Božanu ili Natašu Jovanović, koje su sekretarice, nego normalno da će biti naslovljeni na predsednika odbora, da li imenom i prezimenom ili samo predsednik odbora, a dalje je bitno šta piše u tom tekstu. U tekstu može da piše – Pozivamo vas da prisustvujete tome i tome ili da vi delegirate nekoga ili da vaš odbor delegira nekoga. To bi bila suština onoga što je u pismu dalje napisano. Što se tiče krivične prijave i lagarije, tu laž je gospođa Radeta već iznela u "Oku", za koju sam podneo krivičnu prijavu protiv nje, pa ćemo to da rešimo na nekom drugom mestu, ne ovde u Skupštini. Hvala lepo. (Zoran Popović, sa mesta: Zakuni se.)
Iskorišćen je jedan minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Molim narodnog poslanika Zorana Popovića da ne dobacuje. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Vrlo kratko. Ovaj što je sada govorio, preporučujem mu da iz Vučićevog tabora pređe u…
Narodna poslanice, vi ste u obavezi, nezavisno od toga šta je sadržaj diskusije bilo kog poslanika da se sa uvažavanjem obraćate svim učesnicima na sednici. Narodnih poslanika je 250. Učestvuje na sednici obično još jedan predstavnik Vlade. Poslovnička obaveza je da se poslanici sa uvažavanjem obraćaju jedni drugima, a obaveza predsedavajućeg je da na to podseti narodnog poslanika koji insistira na promociji kršenja poslovnika, a da ukoliko narodni poslanik neće da odustane od kršenja poslovnika, da ga onda opomene. Tako da, molim vas u skladu sa odredbama Poslovnika, sa uvažavanjem prema svim drugim učesnicima sednice. Izvolite.
Dobro. Znači da iz Vučićevog tabora pređe u Tomin, jer da je sa Tomom…
Narodna poslanice, ne znači. Kazala sam vam da ne možete tako da se obraćate drugim učesnicima u sednici. Ako ste zamislili - čuću na čega me podseća ali ću nastaviti da kršim Poslovnik, to je moje pravo – niste dobro zamislili. Ako želite da koristite vreme koje vam je na raspolaganju, moraćete ga koristiti u skladu sa odredbama Poslovnika koje nas sve obavezuju na uljudnost međusobnog ophođenja, a mene kao predsedavajuću obavezuju na sprečavanje promocije nepristojnosti, omalovažavanja drugih učesnika u sednici i kršenja odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Sada vas upozoravam. Izvolite.
Ako gospodin Predrag Mijatović, iz Vučićevog tima, iz tabora, pređe u Tomin tabor, bilo bi mu trenutno bolje, pošto bi preko Tome mogao Cane da mu plati boravak u Jerusalumu…
Narodna poslanice, koji deo podsećanja niste razumeli? Ako insistirate na izricanju mera opomene, ja sam vam na raspolaganju. Ako želite da se obratite drugom narodnom poslaniku, ili ćete to učiniti u skladu sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine, ili ću vam ja izreći meru opomene. Drugo upozorenje i posle toga ide samo izricanje mere opomene. Izvolite. Želite da iskoristite vreme koje vam je na raspolaganju? (Ne.) Zahvaljujem. Narodna poslanica dobacuje "ne smem", što nije tačno i predstavlja omalovažavanje ugleda Narodne skupštine. Svaki narodni poslanik je osvojio pravo da koristi slobodu govora i da koristi pravo koje mu Poslovnik obezbeđuje. Nijedan narodni poslanik nije obezbedio pravo da promoviše nepristojnost, da promoviše neuljudan govor i da smatra da samo za njega ili za nju, važe odredbe Poslovnika Narodne skupštine, a za nas druge da ne važe. Tako da vas molim da se drugi put uzdržite od nedoličnog ponašanja i dobacivanja predsedavajućem, tokom sednice Narodne skupštine. Narodni poslanik Simo Vuković podneo je amandman kojim je predložio dodavanje novog člana 3a. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? Ovo je poslednji amandman u pretresu. Narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Kada govorimo o amandmanu, onda moramo reći da, kasnije ću ga pročitati, da je on kontradiktoran i ja bih zamolio ministra da ga još jednom pročita. Probaću kroz obrazloženje da dam osnovne razloge zašto je on kontradiktoran, a navešću i praksu koja je vrlo bitna, ne samo u ovome ministarstvu, nego i u drugim ministarstvima koja su imala slične situacije i vrlo loša rešenja, pa je čak i Vlada intervenisala. Član 3a, odnosno 6a matičnog zakona, po predlogu gospodina Sime Vukovića glasi ovako: "Na obračun i isplatu plate zaposlenih u zdravstvenoj ustanovi u državnoj svojini, čije se plate u celini ili delimično obezbeđuju iz sredstava budžeta ili iz sopstvenih prihoda zdravstvene ustanove, primenjuju se odredbe ovog zakona kojima se uređuju plate koje se isplaćuju iz sredstava doprinosa za socijalno osiguranje." Gde je kontradiktornost i necelishodnost ovakvog rešenja? U tome što, ono što se izdvaja iz budžeta se izdvaja za plate. Ne smete dozvoliti to, jer je loša praksa i u drugim državnim organima. Ovde, istovremeno, nekoliko agencija, nekoliko zavoda su imale sličnu praksu. Imaju neke prihode iz budžeta i onda ostalo rade prema svom nahođenju. Vi ovde nemate način izdvajanja sredstava koje ostvarite kroz samostalne i sopstvene prihode. Nemate elemente kako i na koji način to valorizovati, kako ubaciti itd. To je suprotnost sa ovim zakonom. Zašto? Zato što je budžetom i finansijskim sistemom rečen način kako i koji su uslovi, koji su elementi i merila izdvajanja i koliko se sredstava izdvaja. Ako vi unesete kategoriju – sopstveni prihodi, morate uneti i u zakonu kako ćete te sopstvene prihode deliti, na koji način, ko ima pravo, ko nema pravo. Gledajte, sada iste zdravstvene ustanove imaju, dve su, jedna nema neku opremu, druga ima neku opremu. Kako je došlo do nje, irelevantno je. Jedna ostvaruje prihode i medicinski radnici koji rade na toj opremi, ostvaruju prihode i dobiće platu, a oni koji nemaju, kako će oni da dobijaju platu? Neće dobijati platu. Navešću vam kakvu je situaciju Zavod za katastar imao. Imao je sledeću situaciju. Imali su neke prihode, pa su to ubacili i plaćali. Do trenutka kada je to došlo do Vlade, zašto? Zato što su njihovi prihodi iz sopstvenih izvora bili 30%, 40% osnovice plate. Onda, jedni koji rade na terenu su dobijali, drugi koji ne rade na terenu, nisu dobijali. To je došlo do Vlade i Vlada je intervenisala – nemate više prava da delite ta sredstva, jer vam to ne pripada, to je monopolistički položaj i zbog tog monopolističkog položaja vi ostvarujete neke prihode koje nemate unete u zakon. Sada vi isto kroz ovo inaugurišete, ubacujete mogućnost, da se iz sopstvenih prihoda, na temelju monopolskog položaja, zbog toga što je direktor bio u dobrim odnosima sa direktorom Zavoda za zdravstveno osiguranje, pa je kupio neku opremu, pa ostvarujemo prihode pa će onaj ko radi, medicinski radnik, zdravstveni radnik, dobijati 20%, 30%, 40% na osnovu tih izvora iz sopstvenih prihoda, a neko ko iste te poslove obavlja, ali ne ostvaruje prihode, on neće imati to. Isti posao sa monopolskim položajem daje mogućnost da se dođe do određenih sredstava koja nisu u zakonu predviđena. Nigde u zakonu nemate osnovne elemente i merila kako ćete deliti te sopstvene prihode. Ne smete to. Ovo je jedan ventil kojim omogućavate da se u sistem i u zakon ugradi nešto što ne postoji. Nigde u ovomzakonu to nemate. Gde imate, gde eventualno možete da imate? Možete imati eventualno u kolektivnom ugovoru, ali vi ovim zakonom brišete odredbe kolektivnog ugovora. Vi ga nipodaštavate, bi ga bacate u stranu, a znamo šta u pravnom sistemu znači kolektivni ugovor i ko sve učestvuje u kreiranju kolektivnog ugovaranja. Ministre, ovo što ste prihvatili, pročitajte još jednom dobro. Ako je praksa u drugim državnim institucijama da se sopstveni prihodi ne mogu deliti u plati gde se eventualno može deliti? U kupovinu nove opreme, uređajima, osavremenjavanju, u informatičkom celokupnom sistemu. Tamo može, jer se radi o monopolskom položaju. Znači, nije to lekar stvorio i koji će imati određene beneficije po osnovi sopstvenih prihoda, jer ga vi inaugurišete na ovaj način. To je monopolistički položaj. Drugi to nemaju. Nisu imali tatu u direkciji za zdravstveno osiguranje, pa je on odobrio i dao sredstva itd. Nemojte. Ovo je jedan ventil koji će koristiti zdravstvene ustanove, one koje su imale mogućnosti i monopolski položaj, a drugi neće imati. Vi sami ovde ulazite u jednu pravnu prazninu. Kako ćete to popuniti, neka vam Bog pomogne. Kada govorite o korektivnom koeficijentu, verovatno ste mislili da ćete i ovo rešiti. Tražili smo brisanje korektivnog koeficijenta. Kolega Martinović je podneo taj amandman. To je taj način. Nekim ljudima ćete omogućiti, u zdravstvenom sistemu, da imaju beneficije, a po zakonu je nemaju. Nemate to nigde. Nemate ni u matičnom zakonu, ni u izmenama i dopunama. Kroz ovaj amandman ga vi uvodite i stvorićete sutra dve vrste radnika. Jedne koji su u monopolskom položaju i one koji nisu u monopolskom položaju. S druge strane, kolega Vuković govori o sistemu, govori o strategiji. Više od devet godina sprovodimo tu strategiju. Tek sa ovim zakonom uvodimo radni učinak. Uvodimo kategoriju radnog učinka. Sada da to prenesemo na ovaj amandman. Radni učinak jednog zdravstvenog radnika, radni učinak drugog zdravstvenog radnika koji obavljaju iste poslove – kako to vagnuti, kako to nagraditi? Imaćete grdne probleme. Vodite računa koje pravne institute uvodite kroz sistem i kroz ovo amandmansko dopunjavanje zakona. Sutra ćete imati grdne probleme u praksi i u primeni ovako nedorečenih zakona, nejasni zakona, određenih kategorija koje sve znače, a ne znače ništa, uopštenih zakonskih formulacija, koje će vam sutra stvoriti mogućnost da zdravstveni radnici, oni koji imaju sopstvene prihode, isplaćuju onako kako to njima odgovara. Hvala.
Ovim je iskorišćeno vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi. Reč ima narodni poslanik Simo Vuković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Gospodin Buha, nećete mi zameriti ukoliko vam kažem da mi u realnosti danas, koje postoji u zdravstvenom sistemu, ispravite me ministre ukoliko grešim, postoji 13.000 ljudi koji rade i čije se plate finansiraju iz sopstvenih prihoda. To nije nastalo juče, praktično mi već dve decenije imamo taj institut na koji nas je praksa naterala, zato što u pojedinim ustanovama fond nije odobravao radna mesta iz kojih bi se finansiralo iz Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja. Direktori ustanova su bili negde primorani da zapošljavaju ljude. Zavisi od ustanove do ustanove, negde je to veći, a negde manji broj, ali ti ljudi postoje u sistemu. Ne možete preko noći da ih priznate kao ugovorena radna mesta, jer nemate novac za to. Sad i vi i ja možemo da diskutujemo hoćemo li da izbrišemo tih 13.000 ljudi. Dakle, ovo što vi govorite, hoćete da date otkaz za 13.000 ljudi iz zdravstvenog sistema. Ne želim da zamenjujem teze, ali prosto imam utisak da ovu činjenicu takođe ne poznajete. Dakle, realnost u zdravstvenom sistemu Srbije jeste ta da najveći broj ljudi, čini mi se oko 104.000, predstavljaju ugovorene plate iz Republičkog fonda i imate ljude koji se finansiraju iz sopstvenih prihoda. Voleo bih da se ti sopstveni prihodi ustanova koriste na drugi način, u smislu investicionog održavanja nabavke opreme itd. Veliki broj ustanova, odnosno direktora ustanova u ovom momentu ima praktično noćnu moru da obezbede plate za te ljude koji se finansiraju sopstvenim prihodima, zato što morate da obezbedite dovoljno posla za svoju zdravstvenu ustanovu koja je na tržištu, da biste obezbedili platu za te ljude. Dakle, molim vas da tu činjenicu razumete kada razgovaramo o tome. Što se tiče pitanja i kapitacije i sistema koji podrazumeva finansiranje sekundarne i tercijalne zaštite, ono što je u obrazloženju napomenuto kao sistem dijagnostički srodnih grupa, dakle, i jedan i drugi sistem više gotovo tri decenije su poznate u sistemu finansiranja zdravstvene zaštite najrazvijenijih zemalja u svetu. Nije to sada izmislio neko u Srbiji, to je sistem koji mi primenjujemo, odnosno pokušavamo da ga primenimo. Ako vi mislite da kapitacija i sistem dijagnostički srodnih grupa mogu da se uvedu za pola godine ili godinu, onda ste u ozbiljnoj zabludi. To je proces za koji je u najrazvijenijim zemljama sveta potrebna čitava decenija da posmatrate proces da bi to mogli da primenite. Dakle, nemojte da uprošćavate stvari. Zaista vas pozivam, debatujemo o tome, ali moramo onda da poznajemo činjenice o čemu razgovaramo. Nadam se da me nećete u tom smislu pogrešno razumeti. E, to je ovo pitanje. Mi smo sa pripremom sistema za obračun i finansiranje plata, po sistemu perkapital, odnosno po glavi stanovnika, jer je to zaista uprošćen naziv za nešto što je daleko složenije od toga, počeli, čini mi se, ako se ne varam, pre šest godina. U okviru toga međunarodne organizacije, pre svega mislim na Svetsku banku, su finansirale i informacioni sistem i pripremu celog sistema godinama, da bi mi mogli da uradimo i ovaj međukorak. Da vam kažem, i ovo što se donosi nije završetak tog procesa, jer on ima još dalje svoje faze za koje mi, naravno, u ovom trenutku nismo spremni. U tom smislu sam hteo da vam iznesem. Molim vas da uvažite činjenicu na koji se način finansiraju plate u ovom trenutku za jedan broj ljudi koji su zaposleni u zdravstvenom sistemu. Verujem da će nešto o tome i prof. Stanković reći kao resorni ministar. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Poslanička grupa SRS više nema vremena na raspolaganju, ali imate pravo na repliku, dva minuta. Izvolite.
Mislim da ste me jako dobro shvatili, samo ste izvrnuli činjenice o kojima sam govorio, u pravnom smislu. Nemate uporište u ovom zakonu, niti u matičnom zakonu. Kako će se to razrešiti, to vlastito učešće, to je sada pitanje. Evo, konkretno, ja sam pravnik, hoću da mi kažete kako će se to razrešiti? Na temelju kojih merila ćete deliti ta sredstva? Drugo, sa finansijskog aspekta, kako ćete razrešiti situaciju u kojoj u jednoj zdravstvenoj ustanovi imate jedna merila i jednu visinu usluge, a u drugoj imate drugu? Kako ćete nagraditi sada, u jednoj situaciji je 100 dinara, a u drugoj 50 dinara, pa kako ćete nagraditi ljude koji rade isti posao na istoj opremi, sa dve vrste usluga? Vi jako dobro znate da imate i takve situacije. Kako ćete razrešiti faktički isti broj pacijenata, ista vrsta usluge itd? Tu dolazi problem u vaš sistem koji ćete morati uspostaviti posle svega ovoga. Ono što je najbitnije, ne možete ta sredstva tretirati privatnim sredstvima te zdravstvene ustanove. To su državna sredstva koja ulaze u budžet. Ne mogu to biti sredstva te ustanove. Ulaze u budžet kao i svaka druga sredstva. Tek onda se dele. Tako smo mi stvorili i u drugim institucijama, pa su imali probleme, stvarali su privilegije i bolje uslove nekim radnicima, a drugima nisu, pa je sve to na kraju palo. Nemojte to raditi, učite se od onih koji su već imali takva iskustva i na kraju je Vlada morala intervenisati i rekla – ne možete više tako. Sva sredstva koja ulaze prihod su tog preduzeća, te ustanove, te agencije, a prihodi koje ostvarite po tom osnovu mogu biti uloženi ne za plate, nego za kupovinu opreme, uređaja itd.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Predrag Mijatović ima reč. Izvolite.
Vezujem se na amandman gospodina Vukovića. Kažete da postoji 13.000, nisam znao tačan broj, ljudi koji se finansiraju iz sredstava zdravstvenih ustanova, što znači da nisu na sredstvima budžeta ili fonda. Normalno da im ne treba dati otkaz, treba iznaći sredstva da i oni budu finansirani redovno kao i svi drugi. Šta na taj način radite? Vi terate zdravstvenu ustanovu da posluje na ivici zakonitosti, a za to imamo i primere, ili na štetu pacijenta, da bi se prikupila sredstva koja, nažalost, neće ići u investiciona ulaganja, nego najčešće idu na primanja zaposlenih radnika, bilo da je to plata, pripravnost, prekovremeni rad ili tome slično. Koliko je to dobro? Jer, imate situaciju u ustanovi u kojoj, recimo, ja radim, da bi se nešto malo došlo do tih dodatnih sredstava, na koje vi terate direktora, nije to direktorova izmišljotina, ali terate direktore na to da bi mogli da posluju i da ne bi eventualno bili smenjeni kao nesposobni, recimo, prekidi trudnoće se rade poslepodne od dva sata. Zašto od dva sata? Da bi moglo da se naplati kao ekstra delatnost. Ne mogu da tvrdim da li je to poslovanje na ivici zakona, da li je to zakonito ili nije, da li vi to dozvoljavate ili ne, ali stoji da se na ginekologiji u Vršcu kiretaže, prekidi trudnoće u bolnici rade u dva sata poslepodne, s tim što jedan deo novca dobija bolnica, jedan deo dobija zaposleni, jedan deo medicinska sestra, jedan deo anesteziolog itd. To je maltretiranje, jer pacijent ode u privatnu ordinaciju i prekid trudnoće se uradi odmah ili za sat-dva. Takođe, imate i drugu stvar, vi na ovaj način podržavate i dalje produžavate rad bivšeg ministra Tomice, vampirskih klinika, noćnih i noćnog rada, da bi se opet obezbedila neka sredstva iz kojih će se platiti ovo ili ono, opet na štetu pacijenta, jer taj pacijent koji bi možda mogao da dođe na red prepodne ili u toku poslepodneva ali, u tom slučaju, on ide na knjižicu – ne, on će doći poslepodne, odnosno noću, pa će za taj pregled dati dve, tri, četiri, pet, šest, sedam ili ne znam ni ja koliko hiljada, a od tih para ćese onda platiti ovo ili ono. To je nešto što sam vas ja i na Odboru za zdravlje pitao, kada ćete to ukinuti, jer lično smatram da to nije u redu, da to stavlja u neravnopravan položaj pacijente i da je na neki način protivustavno, jer smo svi jednaki pred Ustavom. Na ovaj način bi se ipak reklo da je protivustavno. Tako da braniti to da ćemo na taj način mi isplatiti tih 13.000 ljudi nije pravi put, gospodine Vukoviću. Pravi put je da to ide iz budžeta tj. iz fonda redovnog primanja bolnica, a bolnica, ako već ima neku ekstra zaradu ili nešto da to ide u obezbeđivanje boljeg funkcionisanja, opreme itd. Znate i sami, čitate i po novinama, bolnice su nam u užasnom stanju sa vodokotlićima koji su popadali, bez VC šolja, sa malterom koji je popadao itd. To je bruka i sramota kakve su nam bolnice. Igrom slučaja, bolnica u Vršcu je proglašena za jednu od najgorih bolnica u Srbiji. Hvala.
Četiri minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč, s obzirom da je u pitanju amandman koji je podnet kao poslednji u pretresu u pojedinostima? (Ne.) Ministar da li želi reč? Reč ima ministar Zoran Stanković. Izvolite.
Mislio sam da, kada čovek odgovara na pitanja, treba da odgovori samo na onaj deo koji se odnosi na zakonsku regulativu. Međutim, imajući u vidu iskustvo posle ovakvih sednica, mislim da je potrebno dati celokupan odgovor na sve ovo što je ovde danas pomenuto ili što se uopšte u skupštinskoj raspravi pomene. Pre svega govorite o glavarini. Jedna novostvorena reč ili kako god hoćete. Da li glavarina važi u Skupštini i da li se u Skupštini odnosi glavarina, pa oni koji imaju najveći broj glava, oni vode državu i vlast? Kako se do toga dolazi i po kom osnovu onda ti ljudi, koji dobiju na izborima, imaju pravo da odlučuju o donošenju zakona? Da li se to samo odnosi na Narodnu skupštinu ili je to, recimo, u Rusiji? Zašto u Rusiji nije Zjuganov nego je Putin? To je pitanje koje treba reći i to je jedan univerzalni princip koji vlada svuda. Znači, većina odlučuje u ime onih koji su ih izabrali. Prema tome, kad govorite o ovom terminu, onda uzmite zakon, predlog zakona ili ovo što smo predložili, što je neko pre mene predložili u celini, rekao sam da je to nasleđena obaveza i sad kažite – tu nasleđenu obavezu, koju je izglasala Skupština Republike Srbije, pocepajte. Sad od mene tražite da budem destruktivan za ono što ste vi doneli. Da li je to način ponašanja i da li je ta destruktivnost u ovom parlamentu jednog ministra potrebna na način na koji vi predlažete? Da li međunarodno preuzeta obaveza istovremeno znači – ne, mi ćemo praviti selektivni pristup, kako u primeni zakona, tako i u preuzetim međunarodnim obavezama, pa ovo prihvatite, ovo nam ne odgovara, nemojte da prihvatite ili nemojte da prihvatiti zato što je rekao Sima Vuković ili ne znam ko. Prema tome, molim vas da imamo jedan univerzalni princip kada je to u pitanju i da iza toga stoje argumenti, da se ponašamo saglasno ovoj glavarini o kojoj govorite. Druga stvar, govorite da ste za povećanje plate zdravstvenim radnicima. Još više sam od vas, kao resorni ministar, za povećanje plate zdravstvenim radnicima i rekao sam na prošlom zasedanju Skupštine da su zdravstveni radnici na 28 mestu po platama. Sada očekujem od vas, gospodo koji to kažete, da sada predložite u budžetu, koji treba da bude, znatno veća sredstva za zdravstveni sistem, a ne da zdravstveni sistem, u odnosu na 2007. godinu, budžet bude prepolovljen. Nema vas dovoljno? Ubedite građane da vas ima dovoljno i da odlučujete o tome i nema nikakvih problema. Zašto neko drugi odlučuje o tome? To je odgovor koji hoću da vam dam. Niko nije napustio parlament zbog ovako loših plata u zdravstvu. Iz hiljadu razloga ste napustili parlament, neke grupacije, ne znam ko sve, ali niko zato što su plate u zdravstvu niske, niko nije napustio ovaj parlament. Molio bih vas da napustite ako se već toliko zalažete za to povećanje plate i da jedanput kažemo o čemu se radi. Vi možete da kažete da je u zakonu predviđeno da se platom formira početak kriterijuma. Prema tome, prvi kriterijum – broj pacijenata po izabranom lekaru. Znači, oni pacijenti koji su dali izjavu da se opredeljuju za jednog lekara. Šta podrazumeva izjava da je taj lekar izabran i da ima najveći broj pacijenata koji žele kod njega da se leče? Da li to što on priča, da li to što on radi, da li to što leči i što je prema svim ovim kriterijumima koje vi nabrajate ovde, negativnim za glavarinu, primenjivo, ili su to ljudi koji su svojim radom, odnosom prema pacijentu, dijagnostičkim znanjem ili svim onim postupcima zavredeli pacijente? To je prvi kriterijum. Drugi, preventivni program za koji su se izabrani lekari opredelili. Niko o tome nije rekao. Moram da vam kažem, kada se o ovom zakonu diskutovalo, da je za 30% bilo povećano angažovanje lekara na preventivnim programima. Kada je ovaj zakon zastao u Skupštini, o čemu ste vi govorili, onda je ponovo pao taj procenat na onaj deo koji je nezadovoljavajući. Treće, prosečan broj propisanih lekova. Četvrti, tek na kraju, broj poseta po lekaru. Prema tome, nije odlučujući faktor za visinu plate ovo što se navodi – samo broj glava. Ne, ima četiri kriterijuma. Voleo bih da su svi govorili o svakom od kriterijuma pojedinačno. Da li je ovaj sistem idealan? Sigurno postoji bolji, ali nisam ovde čuo nego kažete – povucite ga. Kada govorite o nekim drugim stvarima, kada gospodin Buha traži da mu odgovorim za član 6a, znači, izjednačava se položaj zaposlenih u zdravstvenom sistemu, što je bila i preporuka Ustavnog suda, kako bi se otklonile nejasnoće po kom principu se obezbeđuju plate za lica koja su zaposlena u zdravstvenim ustanovama, ali su više od ugovorenog broja od Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja. Rekao sam vam da je 13.600 neugovorenih radnika u zdravstvenom sistemu, kojima isplaćuju plate zdravstvene ustanove. Hoću odmah da vam kažem da oni samo po osnovu ličnih primanja, po ličnim dohocima koštaju oko 8.700.000.000 koje plaćaju zdravstvene ustanove. Oni zarade oko 5.800.000.000, u šta ulaze i lekovi i ceo potrošni materijal. Mi samo po tom osnovu imamo manjak za plaćanje u zdravstvenom sistemu od četiri do pet milijardi dinara. Zato sada zdravstveni sistem ima 32 milijarde dugova po osnovu lekova. To treba rešavati. Onda se kaže – šta ćemo sada da radimo? Kažete da treba da gonimo odgovorne. Postoje organi koji će goniti odgovorne, organi pravosuđa, tužilaštva i policije. Nemojte da tražite da ministar goni po ovim pitanjima. Ovde sam da obezbedim, pored ovakvih problema o kojima govorite, funkcionisanje zdravstvenog sistema. Nemojte da mi naturate neke obaveze, prozivajte nekoga ko je za to odgovoran ili vi, koji treba po osnovu saznanja da o tome referišete. Drugo, saznanju su vam jako selektivna i ne odgovaraju istini. Molim vas da vodite računa, i prošli put sam naveo neke podatke koji odudaraju od realnih pokazatelja. Ako vi sada izađete i kažete,hajde da sad sa mojom prijateljicom Radetom malo polemišem, ako kažete da u Vladičinom Hanu ima dve sobe, a Dom zdravlja u Vladičinom Hanu ima 3.700 metara kvadratnih osnovne površine, to je velika diskrapanca u onome što govorite. Ako kažete da se slikam pored Bajca i Pajtića, razumete, neke klinike u Kliničkom centru Srbije i to najodgovornije klinike su u takvom stanju i sa toliko potrebe da se tu uradi nešto, da nije to tako reprezentativno kao što vi govorite. Istovremeno ako vi sada kažete ili recimo izlazite iz tog okvira i govorite - svaki dan se piše u novinama, ne znate da li je tačno ili ne. Dajte više da vidimo šta je to tačno. Da li je tačno, što je danas objavljeno "Pravdi" od doktora Vukanovića, da se ne zna za 30 do 50% većeg broja umrle dece u Srbiji? Proverili smo ko je Vukanović, nema ga ni u lekarskoj komori, nema ga ni u zdravstvenoj instituciji, ne u jednoj ga nismo našli, nismo ga našli ni da je licenciran niti bilo šta, ali je preneta informacija. Vi sada kažete da nećete o tome da govorite ili ne demantujete. Reći ću vam, kritikovani smo zbog dece obolele od Batenove bolesti. Ovde smo kritikovani da nismo hteli da damo pare i da nećemo, pošto je postupak u Kini delotvoran i uspešan. Zvali smo Kinu, pisali smo Kini i dobili podatak da se Batenova bolest leči na nivou eksperimenta koji naš zakon ne prepoznaje. Drugo, do sada se lečilo desetoro dece, od toga petoro iz Srbije. Hajde onda da vidimo o čemu se sada rada i šta je tu istina. Zato to niko nije hteo da objavi, i oni koji su nas kritikovali i oni koji su me prozivali, itd. Da ne govorimo o poznatom književniku koji je napisao kolumnu, najgoru moguću kolumnu koju sam pročitao o zdravstvenim radnicima, sa veoma ozbiljnim oboljenjem koje je sanirano u zdravstvenoj instituciji, ali je rekao – sve je loše. Čekajte, ko vas je izlečio? Loši doktori, u redu, slažem se. Loše sestre, u redu, slažem se. Loši aparati, slažem se. Ko te izleči? Daj, nađi, bar jedan čovek je zaslužio da kažete, jedna sestra, neko. Zvao sam ga mesec dana da dođe i da mi kaže – to ne valja. Ili kažite – ne. Ali, zato je i dalje kolumnista u tom listu. Kada ulazimo u celu tu priču, govorite o značkama koje nosimo. Koliko vidite, nikada u životu nisam nosio ničiju značku, ali nemam ništa protiv da vi nosite značku koju nosite iznad revera, uopšte nisam protiv. Prema tome, dajte da budemo u tom pravcu korektni. Kada se govori o drugim stvarima, šta će nam ovolike agencije? Sada govorite o sindikatima. Pazite, sindikati, sada u samom jednom sindikatu postoji više mišljenja na ovaj zakon. Imate nesaglasnosti sindikata iz Beograda koji kaže – zašto ću ja kada primam četrdesetoro dece da imam istu platu kao onaj u Crnoj Travi ili istu platu kao onaj u Trgovištu? Rekli smo i to sada, zato nismo predvideli republički prosek pregleda, jer bi na taj način došli u poziciju da nam ode i ono malo ljudi iz tih područja o kojima ovde gospodin Stevanović govori. Kada se priča o ovome što je govorio i gospodin iz Vršca i kada se priča o Stevanoviću, o tome kako jedan broj ljudi odlazi u inostranstvo i tamo se navodno besplatno leči, pa recimo, od 72 učenika iz Bosilegrada, 71 se besplatno leči u Bugarskoj, a pritom imamo poziciju da oni sami plaćaju školovanje. Da li je to tačno? Jeste, RTS je udarnom emisijom o tome izvestila. Šta ćemo mi da radimo? Neka država, nemam ništa protiv, zauzme stav po tom pitanju, ali istovremeno to podrazumeva da Dom zdravlja u Bosilegradu ili u Surdulici rešimo na jedan zadovoljavajući način. Mi imamo da je na internom odeljenju u Surdulici pukao zid. Juče sam bio i rekao sam im – moramo da povedemo računa, ako se sruši taj objekat stradaće i bolesnici i zaposleni i imaćemo velike negativne konotacije. Ali, hajde onda da vidimo šta je to prioritetno šta treba da rešimo. Kada govorite o KiM, Ministarstvo zdravlja je obezbedilo zdravstvene institucije na KiM svim neophodnim lekovima u saradnji sa Vladom i nadležnim državnim organima. Kao što vidite, dajte onda, kažite da li vodimo računa. U svakom slučaju, vodimo računa u granicama raspoloživih mogućnosti i sposobnosti, ali vodimo računa. Ko je pozvao Paju Momčilova? Malo me iznenađujete svi koji ste o tome govorili. Ja sam ga pozvao gospođo Radeta, uputio sam poziv iz ministarstva zato što je poziv stigao na Ministarstvo zdravlja, a onda sam u dogovoru, zato što poštujemo i cenimo ne samo rad Paje Momčilova nego celog Odbora za zdravstvo, zatražio da oni u svim našim zajedničkim nastupima budu kada je u pitanju inostranstvo. Odbor je odlučio da li da ide Paja Momčilov. Da li je Paja izuzetan stručnjak? Jeste, nemam ništa u suprotnosti, ali da znate ko je i po kom osnovu otišao i da ćemo i dalje insistirati, to je dogovor sa svima iz Odbora za zdravstvo, da oni tamo idu i da recimo mi zajedno nastupamo kao država na tim i takvim sastancima. Moram da vam kažem da je imao i svoj nastup, veoma profesionalan i korektan nastup u Izraelu, da smo obavešteni o tome, kao i drugi članovi delegacije. Kada govorimo da li je ovo u skladu sa zakonom, ponovo ću vam reći, sopstveni prihodi, pa neće da definiše ovaj zakon, gospodine Buha. Oni su u potpunosti definisani Zakonom o budžetskom sistemu. Pogledajte Zakon o budžetskom sistemu. Mi smo za sve ovo što smo ovde predložili imali mišljenje od Ustavnog suda preko Ministarstva finansija i svi zakoni koji dođu pred ovu skupštinu prođu tu proceduru. Nemojte da kritikujete Ministarstvo zdravlja. Onda ćemo pozvati iz Ministarstva finansija, koji su nadležni za ovo, da odgovore, ali sve to prođe u jednoj proceduri koja je propisana. Znači, na sve ove predloge zakona se dobije mišljenje adekvatnih ministarstava i struke, kao što je i zakonodavac. Neću previše da pričam, da ne opterećujem ovaj skup, s obzirom da po svim onim procedurama koje su sprovedene Predlog je u potpunosti u skladu sa pravnim sistemom, kolektivni ugovor sam i prošli put rekao da ne uređuje platu u zdravstvenim ustanovama, već Zakon o platama i podzakonski akti i da je zakon dobio saglasnost Sekretarijata za zakonodavstvo. Prema tome, to je ono što sam hteo da kažem. Kada su u pitanju recimo, ponovo sada, evo kaže – Prijepolje, sedam do osam hiljada platio nekom doktoru da ga primi. Napravićemo vam odmah analizu da vidimo da li je neki doktor u Prijepolju primljen ili ne, ali vi se sada zalažete za nešto, za izmenu zakona, oni koji daju – plaše se. Čega se plaše? Kako ćemo mi da ove priče, postoji davanje, niko njega ne stopira, niko mu ne zabranjuje da on to prijavi nadležnim organima i da ti nadležni organi jednostavno razreše taj problem tako što će takve ljude uhapsiti. Još ovde ima par stvari koje ne bih hteo posebno da komentarišem, ali se nadam da svi mi hoćemo da se rad plaća po učinku. Sada bih recimo svima vama dao 50% stimulacije, vama koji ceo dan sedite u Parlamentu, i prošlog puta sam vam rekao, ako bih bio ja taj koji odlučuje ili predlaže. Čestitam vam što prisustvujete i predlažem potpredsednici ili bilo kome da vam poveća. Poštujem to što postoje pravila rada. Govorio sam vam prošli put, govorite da li je ta složenost posla u zdravstvenom sistemu definisana? Jeste. Postoje ti odnosi doktore. Prema tome, nema nikakvih problema da se to još unapredi,ali nemojte da kažete sada da mi nismo napravili maksimalan korak prema svim zaposlenima u zdravstvu, da je ne govori šta su nam predlagali sindikati. Biću korektan iako neki od njih nisu korektni, da ne kažem većina njih iznose neke svoje stavova koji nisu bili stvar dogovora. Prema tome, da li ćemo mi sada koeficijent da bude 0,9 o tome pričamo? Da li ćemo doneti takav zakon ili neka bude koeficijent jedan ali da se predvide umanjenja plata za 0,1 ili povećanje za 0,1. To je bio predlog najglasnijeg čoveka koji nas napada. O čemu se radi? Zato vam i kažem. Mi i dalje nastavljamo sa sindikatima razgovor. Sutra imamo razgovore sa ljudima iz komore zdravstvenih ustanova. Ovo što se donese kao zakon, znači biće podzakonska akta o kojima i sami znate da mora da se donesu. Dogovor je za svaki mesec sa ljudima iz sindikata se vrši analiza i da se napravi jedan sistem i plaćanje koje će najviše odgovarati našim uslovima. Na tome zajedno radimo. Uz vašu pomoć i uz vaše kritike, našu sposobnosti ili nesposobnost videćemo šta ćemo uraditi. Ali mi mislimo da ćemo ipak krenuti i da ćemo definitivno početi da nagrađujemo one koji svojim rezultatom to zaslužuju. Hvala.
Narodna poslanica Vjerica Radeta. Iskorišćeno je vreme koje vam je bilo na raspolaganju i kao poslanička grupa i kao ovlašćena predstavnica, iskoristili ste svo vreme koje vam je bilo na raspolaganju. Nemate pravo na repliku, ministar je objasnio sve. Ministar bi bio upozoren da mora da poštuje pravila Poslovnika kao i svaki drugi učesnik sednice da je radio išta drugo osim davanja odgovora. Uvidom u stenogram videćete da je vrlo pažljivo pratio sve narodne poslanike i da je pokušao da odgovori na sve. Narodni poslanik Veroljub Arsić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, odredbe Poslovnika se odnose na sve učesnike u raspravi, pa i na ministra, i mislim da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, s obzirom da je gospodin ministar izneo neke činjenice koje nisu tačne. Ako spominjete dr Vukanića, kažete lepo da je to predsednik opštine Zemun ispred SNS i nije tačno da je on tvrdio, i nije tačno da je on tvrdio da je uvećana smrtnost.
Vukanović piše, nije Vukanić.
Izvinjavam se ako vas nisam lepo čuo.
Zahvaljujem. Kada bi se malo bolje slušali uštedeli bi mnogo nesporazuma jedni drugima. Zahvaljujem ministru i na pojašnjenju i razlici u imenima, dešava se. Nadam se da smo razjasnili. Ovim smo završili pretres o amandmanima, te zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo rad za danas i rad nastavljamo sutra, u četvrtak 1. decembra pretresom o pojedinostima prvo na 6. tačku dnevnog reda Predlog zakona o tržišnom nadzoru na koji je podneto 12 amandmana, a zatim i na 7, 8. i 9. tačku dnevnog reda koju smo razmatrali u okviru zajedničkog načelnog pretresa, a sutra ćemo pokušati da završimo i pretres u pojedinostima po sve tri tačke, odnosno sva tri predloga zakona koja smo razmatrali od 7. do 9. tačke dnevnog reda, čime bi u toku radnog dana sutra obavili pretres u pojedinostima. Hvala vam.