Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 142 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 134 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Mladen Grujić i Miodrag Stojković. Saglasno članu 86. stav 2. i 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem odroka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine i izuzetno za ponedeljak, i mimo dana utvrđenih u članu 87. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda koji je određen u zahtevu 141 narodnog poslanika za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Aleksandra Vučića, prvog potpredsednika Vlade i ministra odbrane, prisustvuju i Miroslav Jovanović, pomoćnik ministra odbrane, Svetko Kovač, direktor VBA, brigadni general Dragan Vladisavljević, direktor VBA i pukovnik Ljubomir Nikolić, načelnik uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane. Uz saziv Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2013. godini, koje je sazvano zahtev 141 narodnog poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, član 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i člana 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Trećeg vanrednog zasedanja, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Treće vanredno zasedanje Narodne skupštine u 2013. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d : 1. Predlog rezolucije o poštovanju ljudskih prava izbeglih i prognanih lica i drugih građana koji su oštećeni u svojim imovinskim i drugim pravima u državama nastalim na području bivše Jugoslavije, koji je podneo narodni poslanik Miodrag Linta; 2. Predlog odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, koji je podnela Vlada; 3. Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji, koji je podnela Vlada; 5. Predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i pribavljanja dokumentacije radi realizacije izgradnje sistema za transport prirodnog gasa ''Južni tok'', koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Izmena i dopuna Konvencije o međunarodnim železničkim prevozima (COTIF), koji je podnela Vlada; 7. Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje, koji je podnela Vlada; 8. Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 150 o administraciji rada, koji je podnela Vlada; 9. Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda, koji je podneo Visoki savet sudstva; 10. Predlog odluke o razrešenju člana Nacionalnog saveta za kulturu, koji je podneo Odbor za kulturu i informisanje Narodne skupštine; 11. Predlog odluke o utvrđivanju sastava Komisije za praćenje sprovođenja Nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija – Žene, mir i bezbednost u Republici Srbiji (2010–2015), koji je podneo narodni poslanik mr Nebojša Stefanović; 12. Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa Liga socijaldemokrata Vojvodine. S obzirom da je podnet predlog za spajanje rasprave, pre nego što pređemo na odlučivanje o tom predlogu, potrebno je da utvrdimo da li postoji kvorum za odlučivanje. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je u sali prisutno 129 narodnih poslanika i da su, prema tome, ispunjeni uslovi za odlučivanje. Narodni poslanik Stefana Miladinović, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2 i čl. 170, 192. i 193. Poslovnika Narodne skupštine, predlaže da se obavi: 1. zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, Predlogu odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2013. godini i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji; 2. zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje i Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 150 o administraciji rada; 3. zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda, Predlogu odluke o razrešenju člana Nacionalnog saveta za kulturu, Predlogu odluke o utvrđivanju sastava Komisije za praćenje sprovođenja Nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija – Žene, mir i bezbednost u Republici Srbiji i Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Da li narodni poslanik Stefana Miladinović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 128, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 44 od ukupno prisutnih 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. S obzirom na to da vam je uručeno obaveštenje narodnog poslanika Miodraga Linte da povlači iz procedure Predlog rezolucije o poštovanju ljudskih prava izbeglih i prognanih lica i drugih građana koji su oštećeni u svojim imovinskim i drugim pravima u državama nastalim na području bivše Jugoslavije, koji je trebalo da se razmatra kao 1. tačka dnevnog reda ove sednice, prelazimo na rad zajedničkim načelnim i jedinstvenim pretresom o: Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, Predlogu odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2013. godini i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji (tačke 2, 3. i 4. dnevnog reda). Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz dnevnog reda pod tačkama 2, 3. i 4, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi članovi Vlade, po članu 97. bismo voleli da se Skupština izjasni o predlogu da se duplira vreme rasprave. Razlozi su sledeći. Danas smo očekivali da će Skupština raspravljati o Rezoluciji vezano za Srbe proterane iz Hrvatske i drugih okolnih država, i na potpuno neobjašnjiv način je ta rezolucija povučena, bez ikakvog obrazloženja. S obzirom da imamo i mi i vi građane Srbije koji su proterani sa svojih ognjišta i s obzirom da je gospodin Linta podneo jednu rezoluciju koja je apsolutno mogla dobiti našu podršku, naravno, uz amandmane i kritike, pošto u njoj nema ničega… (Predsednik: Molim vas da o tome raspravljamo kada Rezolucija bude na dnevnom redu. Vi imate pravo na osnovu člana 97. da predložite duže vreme rasprave, ali ne možete u toku tog zahteva govoriti o Rezoluciji o kojoj se sada izjašnjavate.) Da, ali pokušavam da objasnim da to ima veze sa vremenom rasprave. To pokušavam da objasnim… (Predsednik: Ali sada te tačke nema na dnevnom redu. Vi morate govoriti o onome što je na dnevnom redu. Danas govorimo o tačkama 2, 3. i 4. dnevnog reda.) Da, ali moje pitanje je – zašto je bilo, a nije sada na dnevnom redu?
Povučena je iz procedure na osnovu zahteva predlagača. Predlagač ju je povukao iz procedure, i na osnovu toga danas je ne možemo imati na dnevnom redu. Inače, o tome su sve poslaničke grupe obaveštene još u subotu. Naravno, staviću na glasanje vaš predlog. Stavljam na glasanje predlog da se produži vreme rasprave. Moramo utvrditi kvorum za glasanje. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je u sali prisutno 154 narodna poslanika i da postoje uslovi za glasanje. Molim Narodnu skupštinu da se izjasni o predlogu narodnog poslanika Borislava Stefanovića da se duplira vreme rasprave o tačkama 2, 3. i 4. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 41, protiv– dvoje, uzdržan – jedan, nije glasalo 124 od ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Pošto ukupno vreme rasprave iznosi pet časova, a o tome ste dobili detalje u materijalu, molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2, članu 192. stav 3. i članu 193. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni jedinstveni pretres o Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, Predlogu odluke o učešću pripadnike Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2013. godini i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o VBA i VOA. Da li predsednik predlagača Aleksandar Vučić, prvi poptredsednik Vlade i ministar odbrane, želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Vučić.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da već treći put imamo u poslednjih tri meseca odluke o usvajanju plana upotrebe Vojske Republike Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama. Pokušaću da budem, što je moguće, koncizniji i da ponovim političke razloge koji su u interesu države Srbije da učestvujemo u multinacionalnim operacijama pod okriljem UN i EU. Navešću vam određene brojke. Uveren sam da je to u apsolutnom interesu naše zemlje, ako hoćete, naše Vojske. Mislim da to čak doprinosi i poboljšanju međunarodno pravnog položaja Republike Srbije. Vojska Republike Srbije danas, i nije to samo od juče, ali Vojska Republike Srbije danas ili i danas je jedna od onih institucija u našoj zemlji koja uživa najveće poverenje našeg naroda Vojska Republike Srbije je i najbolji ambasador srpske države, jer naši pripadnici, ma na kom kontinentu da se nalaze, ma u kojoj multinacionalnoj operaciji da učestvuju, oni doprinosestvaranju većeg prijateljstva sa najvećim brojem zemalja u svetu. Oni su ti koji time i dolaze do novih saznanja, dolaze neuporedivo obučeniji nego što su bili, dolaze i u tehničko-tehnološkom smislu opremljeniji. Čini mi se da ne postoji ni jedan jedini razlog koji bi nas navodio na zaključak da bi trebalo da prekinemo učešće u multinacionalnim operacijama. Istovremeno, najveći deo onoga što eufemistički nazivamo međunarodna zajednica, doživljava Vojsku Republike Srbije i njene pripadnike kao profesionalne, odgovorne i ozbiljne ljude koji na najbolji mogući način obavljaju svoj posao. Zato imamo sve veći broj zahteva iz različitih delova sveta. Niko, rekao bih, ni u jednom delu sveta ne samo da nema ništa protiv, već bi želeli srpske vojnike, i zbog njihovog profesionalizma, i zbog njihovog odnosa, poštovanja drugih zemalja, njihovog suvereniteta i teritorijalnog integriteta. Rekao bih da time međunarodno pravna i politička pozicija Srbije jača iz dana u dan. Ministarstvo odbrane, u skladu sa raspoloživim kapacitetima i materijalno-finansijskim sredstvima, planirala je da u 2013. godini nastavi angažovanje u mirovnim operacijama UN u Kongu, Liberili, Obali Slonovače, Kipru, Libanu i na Bliskom Istoku, operaciji pomorskih snaga EU protiv pirata u Somaliji i misiji EU za obuku somalijskih snaga bezbednosti u Ugandi. Predlogom Godišnjeg plana upotrebe su određeni kapaciteti Vojske Srbije koje stavljamo na raspolaganje UN u okviru sistema "stend baj" aranžmana, u slučaju potrebe i uslovima pogoršanja situacijama u mirovnim operacijama, a koje obuhvataju medicinske timove, vojne posmatrače i štabne oficire. Ono što vas možda zbunjuje u operacijama koje ste dobili je ukupno angažovanje, planirano angažovanje u 2013. godini, ali to je sa rotacijom. Dakle, ni jednog sekunda nećemo imati toliki broj pripadnika koji bi učestvovali u mirovnim operacijama, ali govorim o svima onima koji budu bili u rotaciji, biće do 475. Od novembra meseca, kada budemo imali četu više u multinacionalnoj operaciji u Libanu, onda ćemo imati najviše, u jednom momentu, 289 angažovanih vojnika. To je ono što jeste naš plan i to je ono što mislimo da smo do sada imali, srećom, moram da kažem, bez ikakvih gubitaka i žrtava, ali da se pokazao i visoki profesionalizam i da smo uspeli da pokažemo kako i na koji način jedna profesionalna armija i jedna ozbiljna zemlja se ponašaju. Trećinu, tačnije 32,9% sredstava će biti obezbeđeno na osnovu nadoknade koju će UN platiti Ministarstvu odbrane na ime učešća multinacionalnim operacijama u 2013. godini. Molio bih vas da pogledate i ovo što i mi plaćamo, da to u stvari najvećim delom odlazi na plate i primanja vojnika koji učestvuju u multinacionalnim operacijama, a ostalo su, razume se, operama, oruđe, oružje i sve ono što je tehnički potrebno, uz transport, da se učestvuje u multinacionalnoj operaciji i da se ona sprovede uz značajan uspeh. Do sada smo svaki put izlazili pred Narodnu skupštinu. Želim da kažem da učešće u multinacionalnim operacijama uvek znači i jačanje odbrambenih kapaciteta Republike Srbije, nacionalne bezbednosti Republike Srbije. Svojim članstvom u UN smo preuzeli određene obaveze i svoje oružane snage id ruge efektive stavljamo na raspolaganje, doduše, samo u uslovima u kojima to odredi Narodna skupština Republike Srbije. Mislimo da je to veoma korektan, pošten i, u skladu sa Ustavom, određen odnos i uvek smo se tako i ophodili prema Narodnoj skupštini i uvek ćemo to činiti i ubuduće. Što se tiče, ako sam razumeo, u pitanju objedinjene rasprave sa Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o VOA i VBA, ovde se radi o jednoj suštinskoj izmeni u skladu sa odlukom Ustavnog suda RS od 1. juna 2012. godine. Reći ću vam otvoreno da je ta odluka Ustavnog suda napravila ne male probleme u funkcionisanje naših agencija. Ne bih da ulazim u one priče koje možda u našem narodu prolaze o tome kako se službe zloupotrebljavaju i kako bi nekada neko da sprovodi mere nadzora, praćenja mimo zakona. Ovde se uvek postupalo i postupa u skladu sa zakonom. Međutim, Ustavni sud je svojim merama zabranio mogućnost da direktor VBA zatraži tajni elektronski nadzor telekomunikacija i informacionih sistema radi prikupljanja podataka. U skladu sa Ustavnog suda, makar ona predstavljala stvaranje poteškoća, a u ime zaštite ljudskih prava i sloboda moramo da se ponašamo u skladu sa odlukom Ustavnog suda, da poštujemo odluku Ustavnog suda, predložili smo vam zakon o izmenama i dopunama Zakona i suština zakona je u tome da odluku za primenu navedenog postupka i mere donosi Viši sud u sedištu Apelacionog suda za područje Apelacionog suda na čijem području se priprema ili je preduzeta radnja čije otkrivanje, praćenje i onemogućavanje u nadležnosti VBA. Pošto predloženo rešenje, razume se, predstavlja meru zadiranja u ljudska prava i slobode i ne predstavlja meru iste vrste u odnosu na mere iz nadležnosti Vrhovnog kasacionog suda, jer se njenom primenom nenadzire sadržaj komunikacija. Time je poštovan princip što je zadiranja u ljudska prava i slobode sve veće i u toliko je viša sudska instanca koja ih odobrava. Smatramo da je Viši sud dovoljan garant zakonitosti primene navedenog posebnog postupka i mere. Takođe je postignut, nije sasvim, ali u skladu sa odlukom Ustavnog suda to je jedini sklad i ravnoteža između interesa operativnosti i efikasnosti primena navedenog posebnog postupka i mere zaštite ljudskih prava i sloboda zagarantovanih Ustavom RS. Takođe se za donošenje ovih izmena Zakona o VBA i VOA ukazala potreba terminoloških usaglašavanja nekih od odredbi sa odredbama zakona u kojima su uređeni tajnost podataka i elektronske komunikacije, kao i potreba preciziranja pravnih osnova za donošenje pojedinih podzakonskih akata za sprovođenje zakona o VBA i VOA. Mislimo da ćemo na ovaj način usvajanjem ovog zakona preduprediti određene pretnje nacionalnoj bezbednosti RS, Ministarstvu odbrane i Vojsci RS. Propisani mehanizmi i procedure jesu u skladu sa najvišim mehanizmima sudske zaštite ljudskih prava i sloboda i na mnogo više nego što je to bilo u prethodnom zakonu. Moram da kažem da vi treba to da znate kao narodni poslanici, da svakako operativnost nije i neće biti na istom nivou kao što je bila ranije, bez obzira na to što je ovaj naš pokušaj da kroz odluku Ustavnog suda uz zaštitu ljudskih prava i sloboda damo potpunu garanciju sprovođenje zaštite ljudskih prava i sloboda, obezbedimo takvu vrstu operativnosti nadležnih agencija koje će garantovati očuvanje sigurnosti i predupređivanje pretnji našoj nacionalnoj bezbednosti. Želim još jedanput da se zahvalim svima koji su poslali primedbe i ukazali na određene primedbe, posebno za veće učešće i značajnije učešće skupštinskog odbora. Mi te primedbe prihvatamo i spremni smo da sve druge dobronamerne primedbe, posebno od ljudi koji su stručni u oblasti i koji bi po tom pitanju mogli da pomognu, prihvatimo. Hvala vam najlepše.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Molim da se prijavite ako želite reč. Narodna poslanici Olgica Batić.
Poštovani predsedniče, uvaženi ministre Vučiću, članovi Vlade, kolege i koleginice narodni poslanici, pre svega ću se baviti Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o VOA i VBA, dok će moj kolega Mirko Čikiriz po prijavi za reč govoriti o prve dve tačke ovog zajedničkog pretresa. Podnošenjem parlamentu ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o VOA i VBA potpuno je prirodno da se postavlja pitanje rada tih agencija. Sigurno je da i jedna i druga zaslužuju kako brojne kritike, ali i nedvosmisleno zaslužuju i pohvale za sve one poslove koje zahvaljujući revnovsnom obavljanju su nosiocima političkih vlasti dale informacije koje su im bile nužne i koje su se ispostavile kao ključne za donošenje pre svega političkih odluka. Pre nego što detaljnije budem govorila, moram da obrnem na trenutak stvari pa da pitam – da li je ovaj parlament nekada pitanje bezbednosnih i obaveštajnih službi koristio u politikanske svrhe? Naravno da jeste i to je činila svaka vlast i to je činila svaka opozicija. Da li je ovaj parlament nekada govorio o toj temi, a da je potpuno zanemario političke interese partija iz kojih potiču poslanici koji o ovoj temi govore? Na žalost do sada nije. Pitanje demokratske kontrole tajnih ili pak polutajnih službi može postaviti samo onaj ko ima dovoljno kredibiliteta da postavi takvo jedno pitanje. Ukoliko ovaj parlament pitanje bezbednosti, kao i pitanje obaveštajnih službi i dalje bude posmatrao i dalje kao priliku za skupljanje nekakvih jeftinih političkih poena, onda se bojim da ovaj sam parlament nikada neće imati kredibilitet da preuzima bilo kakve korake u cilju kako demokratske tako i civilne kontrole rada tih službi. U svom daljem izlaganju neću posvećivati preveliku pažnju tome, iako smatram da je demokratska i civilna kontrola ovih agencija i službi od izuzetnog značaja. Sačekaću priliku da kritikujem rad ovog parlamenta onda kada kritika bude bila na mestu. Lično ću pokušati da pružim jedan primer. U svom daljem izlaganju ukazaću na sve ono što DHSS, kao i moje kolege iz SPO odobravaju kada je ovaj predlog zakona u pitanju. Ukazaću na izvesne probleme za koje smatram da se jednim delom mogu ovim zakonom prevazići prihvatanjem određenih amandmana, a sa druge strane, mislim da ima onih problema za koje sam zakon nije dovoljan da bi rešio. U smislu kontrole rada kako bezbednosnih tako i obaveštajnih službi smatram da je izuzetno dobro što je predlagač zakona u članu 5. na izuzetno eksplicitan način propisao da se kao dokaz u krivičnom postupku ne mogu koristiti svi oni podaci koji su prikupljani prilikom primene posebnih postupaka i posebnih mera. Time se na neki način i same službe demotivišu da zloupotrebljavaju ono što na osnovu svog operativnog rada prikupe. Međutim, imajući u vidu poteškoće prilikom dokazivanja pojedinih krivičnih dela i to naročito onih krivičnih dela koja u sebi imaju element tajnog, suptilnog, a naročito kada u vršenju tih krivičnih dela postoji ne sumnjivo i logistika stranog elementa, onda smatram da je potrebno dozvoliti korišćenje u krivičnom postupku i pojedinih podataka do kojih dođe VBA u svom operativnom radu. Takođe, podaci za koje smatram da mogu i da se trebaju koristiti kao dokaz u krivičnom postupku jesu svi oni podaci koji se skupljaju na osnovu mera koje VBA preuzima po odluci odnosno po dozvoli suda…, odnosno, ukoliko recimo sudija Vrhovnog suda ili Višeg kasacionog suda na taj način kako je predviđeno odredbama, i to 13a i 14. zakona, dozvoli primenu tih posebnih postupaka, onda nema nikakvih razloga da se ti podaci dobijenih od VBA, za koju je sam sudija npr. Višeg kasacionog suda dao pristanak da se pribavljaju, sutra i ne koriste na sudu. Šta više, jedina razlika u načinu prikupljanja tih podataka u odnosu na pravila iz Zakona o krivičnom postupku ogleda se u tome što se u Zakonu o krivičnom postupku ti podaci prikupljaju i to po osnovu zahteva javnog tužioca. To znači da ukoliko je postupak prikupljanja, kao i sam način kontrole, identičan u ZKP, tako i u ovom zakonu, onda možemo da pomognemo našim tužiocima u tom smislu da im olakšamo dokazivanje onih krivičnih dela za koja sam već rekla da ih je izuzetno teško dokazati, a pre svega, kada govorim o tim izuzetno teško dokazivim krivičnim delima, mislim na pripremu subverzivnih i terorističkih akcija i ostalih, uslovno rečeno, tajnih krivičnih dela. Ovim konkretnim pitanjem sam se bavila, pošto sam podnela određene amandmane, a koje ćete biti u prilici da pročitate. Ovu priliku želim da iskoristim za skretanje pažnje na izuzetno važne probleme za koje smatram da su od nacionalnog interesa, a koje se direktno tiču bezbednosnih i obaveštajnih službi. Naime, Srbija na ovom planu ima jedan dramatičan problem koji se ogleda u tome da naša zemlja, i to je ono na šta najčešće domaći stručnjaci za bezbednost ukazuju, a to je da Srbija nema centralnu obaveštajnu službu. Srbija nema centralnu obaveštajnu agenciju. Imamo dve vojne agencije i jednu, uslovno rečeno, civilnu agenciju. To su VBA, VOA i BIA. Kao što svi znamo, BIA se bavi bezbednošću koja je usmerena na zaštitu svih onih poslova koji spadaju u nadležnost Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Dakle, ona se bavi unutrašnjim poslovima bezbednosti. VOA, sa druge strane, se bavi spoljnim obaveštavanjem, prvenstveno prikupljanjem svih onih podataka koji se odnose na inostranstvo, a tiču se naše zemlje, dakle, Republike Srbije. Cilj ovih obaveštajnih službi i svih ovih obaveštajnih agencija jeste da eliminišu, odnosno da predvide elemente rizika i pretnje. Obaveštajne službe moraju imati podatke koji se, na primer, tiču kako vrste, tako i broja naoružanja, ako je, recimo, nabavljaju kosovske oružane snage. Isto tako moraju imati informacije odnosno podatke o zaključenom ugovoru između Velike Britanije i Indije o finansiranju raketnih sistema. One moraju imati podatke o finansijskoj konstrukciji naftovoda Južni tok, o ciljevima Nemačke elektroprivrede na Balkanu itd. Obaveštajne službe treba da obezbede i personalne podatke o svim onim zvaničnicima i nezvaničnicima stranih država i njihovim specifičnim interesima, a u okviru interesa zemlje koju predstavljaju. Te informacije moraju da se analiziraju, da se sistematizuju, da se pretvore u informacije koje će državnom, zapravo političkom, rukovodstvu Srbije biti od ključnog značaja prilikom donošenja svih strateških odluka. Sasvim je jasno da je jedina služba koja je dovoljno opremljena za prikupljanje tih podataka, možda i ne u tolikoj meri, a to sve iz razloga siromaštva u kojem se naša zemlja nalazi, a reč je o VOA. Međutim, VOA, iako su operativci i analitičari, uz svo poštovanje onih koji tamo rade, izuzetno posvećeni tom radu, nije agencija koja objektivno može da odgovori na sve one zahteve koje država ima prilikom prikupljanja i obrade informacija. To je zato što je to agencija koja se bavi pitanjima, odnosno podacima od značaja za Ministarstvo odbrane i za Vojsku Srbije. Mislim da je Srbiji potrebna nacionalna obaveštajna agencija koja će na jednom centralnom nivou, i to koristeći, kako svoj operativni rad, tako i operativni rad svih ostalih agencija i službi, prikupljati, kako bezbednosne, vojne, ekonomske, tako i spoljnopolitičke i sve druge podatke i nakon analitičkog rada dostaviti ih u obliku jedne sažete informacije državnom vrhu, kako bi oni ispravno donosili svoje odluke. Tako se, na primer, neće događati situacije koje su se događale, a bile su izuzetno česte. Na primer, slučaj da Rusija obustavi isporuku gasa Ukrajini i tranzit gasa preko Ukrajine, pa da Srbija o tome ne zna ništa, da nema unapred informaciju o tako nečemu i da zbog toga u zimu uđe nespremna. Jasno je da elaboraciju ove teme nije moguće izvršiti na ovom mestu i da je ovo vreme premalo za ovakvu temu. Sa druge strane, smatram da bi finansiranje jedne takve nacionalne agencije predstavljalo ne tako malu stavku u budžetu, ali isto tako je jasno da se dobrom organizacijom i motivisanjem kadrova može postići da Srbija u svom obaveštajnom radu bude dovoljno pokrivena. Molim narodne poslanike, ako mogu, pošto ne čujem samu sebe. Ovo sada o čemu sam govorila, a tiče se nacionalne obaveštajne agencije, nije kritika vlasti, već je zapravo apel političkim liderima da se ujedine, kako bi u budućnosti imali prilike da dobijemo jednu takvu agenciju, ali ne u interesu bilo koje stranke, ne vladajuće stranke, ne u interesu bilo koje vlasti, već u interesu zemlje u kojoj živimo, jer bojim se da kretanja zemlje, kakva su naša i koja sve svoje strateške odluke treba da uklopi u velika svetska kretanja, da ih nismo dovoljno svesni i da nemamo dovoljno podataka o njima. U kontekstu ovoga skrenuću pažnju na to da naša vojna obaveštajna služba već dugo godina unazad nema dovoljno finansijskih sredstava i da se na mnogim ključnim mestima u svetu posao koji bi se obavljao, ako bi se isključivo obavljao na osnovu Bečke konvencije iz 1961. godine, danas umesto tima ljudi u Srbiji često obavlja samo jedan čovek koji se snalazi kako zna i ume. Umesto da se politički lideri bave ovim pitanjem, i to sa željom da se postigne što veći nivo efikasnosti i što veći nivo jednog obaveštajnog produktiviteta, sve češće postajemo svedoci da naši politički lideri pitanje bezbednosnih i obaveštajnih službi sve više politizuju. Nije sporno da političari mogu sve da ispolitizuju, ali je sporno u kom pravcu će oni to činiti. Sporno je, recimo, da je mali broj ljudi u ovoj zemlji svestan činjenice da bezbednosne i obaveštajne službe jesu u mogućnosti da manipulišu samom državom, vladom i parlamentom. Ukoliko me pitate – kako? Reći ću – jednostavno, lako, tako što će političkim liderima dostavljati sve one podatke koji nisu tačni i one podatke koji su polutačni. Na to nije bila imuna ni jedna vlast i to ne samo u Srbiji, nego u bilo kojoj zapadnoj ili istočnoj zemlji. Svojevremeno su SAD imale strahovite probleme sa tim, pa se ispostavilo da su bezbednosne i obaveštajne službe dostavljale političkom vrhu one informacije, pogrešne podatke, kako bi za sebe obezbedili, odnosno izdejstvovali donošenje određenih odluka koje nisu bile u interesu njihove države, već su bile u cilju potrebe samozadovoljavanja njihovih struktura. Velika Britanija, koju moram da spomenem, i njene službe su uzor svim bezbednosnim službama. Podsetiću da je upravo prva obaveštajna agencija tamo osnovana i to u 15. veku, pa je i ta zemlja imala ovakvu vrstu problema i to u nedavnoj istoriji. Od izuzetne važnosti je da bezbednosne, isto kao i obaveštajne, službe budu pod kontrolom civilne vlasti, kakav je parlament. Složićete se, bezbednosne i obaveštajne službe mogu imati interes da namerno i netačno obaveštavaju ministra, ali nemaju nikakav interes, nikakav kapacitet da namerno pogrešno, netačno obaveštavaju opoziciju. Kada bi u tom smislu Srbija bila Velika Britanija, onda bi opozicija kontrolisala službe, ne sa namerom da spreči političku elitu da sprovodi i realizuje svoju politiku, već sa namerom da spreči samovolju službi da svoja ovlašćenja zloupotrebljavaju tako što će netačno dostavljati ili polutačno obaveštavati državne organe i tako što neće te službe biti one koje će definisati šta je to nacionalni interes, već samo pomagati državnom vrhu da realizuje nacionalne interese i to da ih definišu na osnovu onih podataka koji su potpuno tačni. Opozicija svojom jedinstvenom ulogom koju, nažalost, u ovom parlamentu nemamo treba da kontroliše taj proces, ne u sopstvenom, nego u opštem interesu. U tom smislu, javno ću pohvaliti intenciju zakonodavca i to kao jedan pozitivan pomak koji je učinjen izmenom člana 39. stav 2. postojećeg Zakonika, jer dosadašnje rešenje, po kome je akt o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji VOA i VBA predstavljao po automatizmu državnu tajnu, to je onda značilo sprečavanje civilne, odnosno parlamentarne kontrole tih službi. Ukoliko činjenice glase – koje funkcije postoje u službama, a koja funkcija je za šta odgovorna, i to po automatizmu predstavlja državnu tajnu, onda je jasno da to niko ne može kontrolisati. Upodobljavanje ovih akata koji definišu šta je državna tajna, a šta nije državna tajna, i ukidanjem tog automatizma smatram da se čini jedan dobar korak ka jednoj potpunoj demistifikaciji svih tih službi i davanju šansi parlamentu da ispuni svoju misiju u pogledu civilne kontrole, a to je ono što bi trebalo da bude funkcija ovog parlamenta. Smatram i da je dobro što se Predlogom ovog zakona iz poslova VBA brišu poslovi procene bezbednosnih rizika jer VBA nije tu da procenjuje državne bezbednosne rizike, već je ona tu da daje jasne i analitički obrađene podatke, a na osnovu kojih će tu procenu rizika vršiti Ministarstvo odbrane i druge strukture u vojsci, a nikako Ministarstvu podređena agencija. Ministarstvo tu procenu treba da vrši na osnovu svih raspoloživih podataka, kao i planova, a ne samo na osnovu onih koje dostavlja VBA. Dosadašnje rešenje, nažalost, omogućavalo je arbitrarnost unutrašnjih struktura VBA i omogućavalo je upravo da VBA sama odlučuje o prioritetima, i to na osnovu sopstvene procene koja je mogla biti ciljana, koja je mogla biti i zlonamerna i koja nije morala biti realna. Zato sve ove izmene Zakona u članu 6. posmatram kao upodobljavanja Agencije svim onim poslovima koje ona realno i po principu specijalizacije i treba da radi, a to je da prvenstveno pruža bezbednost vojnim i svim drugim strukturama od značaja za bezbednost, a bez nepotrebnog razvodnjavanja i bez ikakvog zakonskog ovlašćenja da procenjuje bezbednosne rizike. Kada je u pitanju član 8a koji se formuliše Predlogom zakona, uprkos pojedinim argumentima koji se tu iznose, smatram da je suvišno diskutovati na tu temu jer prirodno je da bezbednosne agencije mogu da prikupljaju podatke od onih lica sa kojima su i uspostavile saradnju. Ja ću da pričam sve glasnije, pošto ne mogu sama sebe da čujem. Predsedniče, zamolila sam vas već jednom. (Predsednik: Ali, istini za volju, u sali nema preterane buke. Vi znate kakva je atmosfera u parlamentu. Zaista nema preterane buke u sali.) Ono o čemu bi se moglo naknadno govoriti jeste način na koji će Ministarstvo odbrane svojim podzakonskim aktom definisati način saradnje, šta se to zapravo pod saradnjom smatra, odnosno šta se dokumentuje i šta se to zapravo čini autentičnim izborom prikupljanja podataka. Budući da su takve stvari državna tajna, potrebno je razmotriti da Odbor za kontrolu bezbednosnih službi Narodne skupštine bude u mogućnosti da na takav akt koji će se shodno ovom članu primenjivati, da svoje mišljenje i da ga dostavi Ministarstvu odbrane. Imajući u vidu da je u istoriji Srbija pokazala da saradnici obaveštajnih agencija često mogu biti sporni, onda smatram da će od izuzetne važnosti biti način na koji će ministar odbrane, i to na predlog direktora VBA, izmeniti akt o samom načinu rada Agencije u ovom delu. Sa druge strane, mnogi su prilikom donošenja izvornog zakona iz 2009. godine ukazivali na dramatično kršenje odredbe člana 13. Zakona, po kojoj je direktor VBA mogao bez odluke suda da naređuje, operativni prodor i elektronski nadzor. Tri godine je moralo da prođe da bi Ustavni sud konačno doneo odluku koja se pokazala neustavnom. Mene ovde raduje ovoga puta činjenica što se u ovom predlogu zakona nije uopšte insistiralo i nije išlo u pravcu zaobilaženja Ustava, bez obzira šta ja o tom Ustavu mislila, već je konačno uspostavljena jedna sudska kontrola nad nadzorom komunikacija. Kada su u pitanju opšti poslovi bezbednosti VBA, onda moram da ukažem na jedan, čini mi se, krupan propust koji je učinjen ovim predlogom zakona. Naime, izmenama člana 6. stava 1. postojećeg zakona, ukinut je posao VBA koji se sastojao u pružanju bezbednosti kripto zaštite. Po ovim izmenama, očuvanje kripto zaštite nije posao VBA i mislim da je to krupan propust u pogledu kog sam i podnela amandman. Naime, svaka služba ima svoju kripto zaštitu i kripto zaštita jeste jedan sistem šifrovanja i dešifrovanja podataka koji se prenose. Stručnjaci za bezbednost se slažu i gotovo da su sagalsni u svojoj odluci da informaciono-telekomunikacioni sistem nije isto što i sistem kripto zaštite. Posebnu kripto zaštitu imaju kako bezbednosne strukture, tako i obaveštajne strukture, imaju je i pojedina ministarstva, pa čak i agencije imaju svoju kripto zaštitu. O tome ću dalje u raspravi u pojedinostima, budući da sam na ovaj član zakona upravo podnela amandman u tom pravcu. Za kraj, moram da spomenem ono što svi znaju, bilo da su vlast, bilo da su opozicija. Tačno je da se bezbednosno-obaveštajni sistem u Srbiji menjao proteklih godina, ali isto tako, jasno je da se sam način njihovog rada jako malo menjao, i to još od perioda SFRJ. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Mnogi stručnjaci ukazuju na opasnost takvog sistema, da se on pretvori u jednu krajnje samozadovoljnu celinu, koja podatke produkuje i dostavlja ih najvišim državnim organima na osnovu sopstvenog zadovoljavajućeg interesa. Mi moramo da napravimo i neke konkretne korake koji će razmišljanja naših službi menjati. To nije ni malo lak zadatak, naravno, jer će se strukture unutar tih službi oduvek odupirati promenama. (Predsednik: Molim vas da završite, pošto govorite već dvadeset i po minuta.) Evo, jedna rečenica. Smatram da je neophodno osvežiti rad tih službi i uneti nove načine i nove sisteme rada. Pritom smatram da ne treba imati nikakav strah i nikakvu bojazan od bilo kakvih promena. Hvala.
Narodni poslanik Borislav Kovačević. Izvolite.
Hvala predsedniče. Gospodo predsedavajući, gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege poslanici, VBA i VOA su značajan segment bezbednosno-obaveštajnog sistema i ukupnog sistema nacionalne bezbednosti. Danas pristupamo izmenama samo onih članova u ovom zakonu koje je Ustavni sud stavio van snage. Mislim da bi na tome trebalo da se zadržimo. Reći ću nešto u svom izlaganju inače šta bi trebalo korigovati u svim ovim zakonima koji su iz oblasti bezbednosti uopšte i odbrane. Međutim, pre toga želim da kažem i da pođem od toga da je ova vlada zacrtala kao prioritetni i duboko je, čini mi se, već ušla u obračun, odnosno borbu sa korupcijom i kriminalom i svime što ide uz to. Po meni, to je novi momenat u ovom društvu i mislim da bi stoga trebalo i celokupan bezbednosni sistem upodobiti takvoj jednoj novoj proaktivnoj funkciji ovog društva. Posebno je značajno, ako ulazimo u takvu borbu jednu, koja treba da oslobodi društvo onoga što je danas najcrnje u njemu, onda vam je to kao kada pristupa hirurg operaciji. Ako nema sterilne instrumente, neće biti uspešna operacija. Šta hoću da kažem? Mislim da je jako bitno da pored snažno izražene političke volje danas u ovom trenutku, da se krene u ovu borbu sa korupcijom, kriminalom i svim drugim, da je jako bitno da pre svega do kraja ozdravimo, odnosno očistimo institucije, kako bi one mogle krajnje uspešno obavljati svoj posao,na čemu se insistira i posebno gospodin ministar Vučić u svom delovanju. Pre svega mislim na bezbednosno obaveštajni sistem, na policiju, na tužilaštvo, na sudstvo i na najširi sistem informisanja. Zato mislim da je potrebno pristupiti i upodobljavanju celog sistema zakona koji prate ovu oblast. Zakon o VBA i VOA mislim da zaslužuje da se celokupan pretrese i postavi na neke druge osnove.U njemu nema, niti su definisani posebni pojmovi da bi stvari bile jasne, kao što je operativni prodor, kao što je tajna saradnja, nigde nemate decide objašnjene te pojmove. Takođe, nigde nije eksplicitno u ovom zakonu naglašenom, izvinjavam se što se sad malo udaljavam od ovih članova koji su nam pretresu, nigde nije u ovom zakonu naglašeno i rečeno koji su to akti na osnovu zakona obavezni da se donesu, a posebno nema nigde pomenutog akta koji treba da razradi i koji treba da se urede metode rada ovih službi i uopšte struka. Navedeni su neki, ali nisu svi. Zatim, u ovom zakonu nisu dobro formulisani poslovi, odnosno nadležnosti vojno obaveštajne službe, sem jednog, dva stava, sve ostalo se preklapa što je resor VBA, odnosno preklapa se, znam da mora u određenoj meri, preklapa se sa kontra obaveštajnom zaštitom, odnosno kontra obaveštajnom delatnošću. Krovni zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti više je u njemu tretiran sistem bezbednosti, a manje ono što je osnova naziva uređenje službi bezbednosti kao dela značajnog jedinstvenog sistema bezbednosno obaveštajnog. U tom zakonu bi trebalo popraviti stvari koje se tiču Biroa za koordinaciju u smislu, po mom mišljenju, što bi ovaj odbor trebao da ima jaču izvršnu funkciju politike i stavova, odluka Saveta za nacionalnu bezbednost, sa jedne strane i sa druge strane da imam pojačanu operativnu funkciju, odnosno pojačanu funkciju u operativnom usmeravanju službi bezbednosti u njihovom radu. Mislim da su ovo stvari koje zaslužuju da se razmotre. Da li sam ja u pravu do kraja ili nisam, ali jesu pitanja koja treba razmotriti. Kod strategije nacionalne bezbednosti ključno je i nije jasno, jesmo li se opredelili, ako ja to dobro tumačim, jesmo li se opredelili za koncept nacionalne bezbednosti kakav propagira EU ili za koncepte da je odbrana najvažnija funkcija države, a u njoj je nacionalna bezbednost najbitnija komponenta. Mislim da je to ono što i jeste, to je strategija, znači strateško pitanje. Druga stvar, nije definisana u toj strategiji, a meni se čini da je jako značajna, uloga mnogih organa i institucija koji su uslovno van bezbednosno obaveštajnog sistema, kao što su organi i institucije, ali su u sastavu sistema bezbednosti i poslove koje one obavljaju. To su organi državne uprave, pre svega, pravosuđe, subjekti privatnog obezbeđenja i naročito mediji za koje je rečeno da u najširem smislu obavljaju i funkciju u sistemu nacionalne bezbednosti. To neću razrađivati. Za ovaj zakon koji razmatramo, odnosno delovanje vojno bezbednosne i vojno obaveštajne službe kao i za ceo bezbednosno obaveštajni sistem takođe postoje dve slabosti koje ga ne čine dovoljno efikasnim. Prvo, što je Zakon o zaštiti tajnih podataka još uvek u začetku kada je u pitanju primena i ne vidim zašto se on potpunije i direktnije ne primenjuje, a druga stvar što propisima nije regulisan čitav jedan segment, a to je informatička bezbednost. Mislim, da tome što pre treba pristupiti i nju regulisati. Dakle, zbog svega toga što sam rekao poslanička grupa PUPS predlaže da Skupština u najskorije vreme treba da donese odluku da Vlada formira radnu grupu koja bi preispitala Strategiju nacionalne bezbednosti i pripremila nedostajuće pomenute i druge zakone, odnosno dogradnju postojećih zakona. Shvatajući potrebu da se hitno i neodložno moralo pristupiti izmenama i dopunama ovoga zakona koji je pred nama, rekoh na početku, u smisli odluka Ustavnog suda i stavljanja van snage nekih njegovih odredaba, poslanička grupa PUPS će glasati za predložene izmene i dopune, naravno uz usvojene amandmane koji budu usvojeni. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima ministar Vučić. Izvolite.
Zahvaljujem se i vama i gospođi Batić. Dakle, želeo bih samo u nekoliko reči da odgovorim. Prihvatajući određene nedostatke, ali zadatke za budućnost, želim da vam ukažem oko kripto zaštite, ako sam vas dobro čuo, jer sam vas slabo čuo gospođice Batić zato što jeste bio žamor sa svih strana. Dakle, pitanje kripto zaštite to je tehnička mera i u spoljnim i u unutrašnjem informisanju i obaveštavanju se te mere koriste. Dakle, organizovanje tih mera ne obezbeđuje VBA već se one propisuju drugim aktima. Što se tiče računarskih mreža i informacionih sistema, to vam je napisano u članu 6. gde se jasno kaže da se vrše poslovi bezbednosti informacionih sistema, računarskih mreža, sistema veza i kripto zaštite. Naravno da VBA nije odgovoran za organizovanje kripto zaštite već samo za segment mera bezbednosti. U članu 24. imate tačno navedene, rekao bih neophodan nivo mera i aktivnosti koje stoje u nadležnosti i koje mora da preuzima VOA. Mislim da je to prilično precizno navedeno. Što se tiče metodologije rada tiče ona se razrađuje pod zakonskim pravnim aktima koji se donose na osnovu člana 12. i to bi ministar trebalo da donese pravilnik, razume se, uz obaveznost mišljenja Saveta za nacionalnu bezbednost. Oko samog rada biroa koji ste pominjali, ja bih za neku od sledećih sednica Narodne skupštine Republike Srbije delimično saglašavajući se sa vama, pripremili bismo određene zakonske izmene, a upravo u skladu sa Zakonom o tajnosti podataka koji ste pomenuli. Mi smo i predvideli određene izmene Zakona o vojno bezbednosnoj i vojno obaveštajnoj agenciji, odnosno uskladili ih sa već postojećim zakonskim normama i to je bila naša obaveza. Dakle, to su uglavnom izmene tehničkog karaktera ali moramo da imamo jedinstven zakonski sistem i zato smo to već uradili. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, gospodine ministre, prošlo je tri godine od kada smo usvojili zakon i setite se tada smo mi iz opozicije, bar mi, ali nismo bili jedini govorili da je ovo rešenje neustavno moguće. Dobro je da se na kraju to ispravilo, to ništa nije sporno da direktori vojnih bezbednosnih agencija mogu da, to pričam zbog građana, da bez odluke suda imaju uvid u listinge telefonskih razgovora i elektronsku komunikaciju bez uvida u sadržaj. Često se u javnosti, nažalost u medijima to poistovećuje sa prisluškivanjem. Ne radi se o prisluškivanju, nego samo o uvidu ko je sa kim, kad, koliko razgovarao, ko je kome pisao mejlove. Sada je to rešeno onako kako Ustav nalaže, da je to moguće uz dozvolu suda. Prosto, nema mnogo priče oko ovoga, odluka Ustavnog suda je bila jasna. Dobro je da je ovo završeno, na dušu prethodnicima što to nisu završili u njihovom mandatu. Zakon kao zakon i njemu je ostalo još nekih nejasnih stvari, ali nije sada trenutak da otvaramo ta pitanja. Govorimo o javnim nabavkama, govorimo o odnosu kontrolora koji je nadređen direktoru službi, itd. Nadam se da će dalji tok, hajde da kažem uslovno, bezbednosti integracija Srbije, dovesti te stvari na pravo mesto. Bezbednosne sporazume koje smo potpisali sa NATO, da bi, na kraju krajeva, i naš ambasador mogao tamo da radi. Bezbednosni sporazumi sa Evropskom unijom će nas polako gurati ka tome da uredimo sektor bezbednosti na način na koji je to uređeno u demokratskim, razvijenim zemljama, u čijem društvu želimo da budemo. To se zovu evro-atlantske integracije ili evropske, ako vam je draže. Nama je draže evro-atlantske integracije, jer mislimo da reforma sektora bezbednosti je veoma važan deo ukupnih reformi u društvu. Teško je reformisati javnu upravu ili javna preduzeća, a sektor bezbednosti ostati nereformisan. Možemo da kažemo da zemlje koje su decenijama živele u nekoj vrsti totalitarizma i kolektivizma, posebno zemlje koje su prošle kroz ratove i razaranja, zločine i razne druge stvari koje neke druge zemlje slične prošlosti nisu prošle, da je reforma sektora bezbednosti možda i važnija od drugih reformi. Što se tiče LDP, otuda plan upotrebe odnosno učešća naših vojnika i policajaca u mirovnim misijama, odnosno multinacionalnim operacijama nije sporan. Za to smo se zalagali od početka i nema potrebe da se time više bavim. Možda je malo nejasno ako se izračunaju ove cifre, možda sam pogrešio u računanju, pa se unapred izvinjavam, da su nekako policajci preplaćeniji ili, hajde da kažem, više novca po policajcu odlazi nego za vojnika. Nije mi baš najjasnije, da li sam dobro izračunao ili zbog čega bi to bio razlog tolike razlike između onoga koliko košta poreski obveznik jedan policajac u misijama i jedan vojnik? Zato mislim da nije sporno da učestvujemo ako budemo u mogućnosti, bar što se tiče nas iz LDP, uvek ćemo takve misije odobravati, upravo zbog toga što je to, na neki način, podsticaj za buduće reforme ovog bezbednosnog sektora. Gospodin ministar je, pričajući o mandatu naših vojnika i policajaca u multinacionalnim operacijama ponovio, kao i pre dva meseca, da to diže ugled zemlje. Slažemo se. Danas je rekao da to jača pravno-politički položaj Srbije. Slažemo se, oduvek smo to govorili, čak i da jača odbrambenu sposobnost. I sa tim se slažemo. Ako je sve to tako, onda mislimo da treba ozbiljno razmišljati o vojnim integracijama Srbije. Ne kažem da je trenutak u vladajućoj većini i u većini opozicije takav da bi mogli da razmišljamo o tome, jer će uvek biti otpora. Na kraju krajeva, ta politika vojne neutralnosti je bila politika prethodne vlade, a nju je nasledila ili zadržala sadašnja Vlada. Verovatno u ovom trenutku naš glas je usamljen, ali kada već postoje argumenti koje ministar odbrane, prvi potpredsednik Vlade, izgovara, kao što je podizanje ugleda Srbije, kao što je jačanje odbrambene sposobnosti, kao što je poboljšanje pravno-političkog položaja Srbije, onda je valjda jasno da bi i taj krak integracija na ovom planu još više uradio. Mi ćemo biti strpljivi, iznosićemo argumente zašto je to dobro za Srbiju i dalje. Između ostalog, uzmite samo podatke o rastu direktnih, stranih investicija u zemljama koje su prošle, koje su otišle putem evro-atlantskih integracija, Bugarske, Rumunije, baltičkih zemalja. Od trećine pa do 200% su skočile direktne strane investicije onda kada su se te zemlje pridružile NATO savezu, a samim tim rast društvenog proizvoda. Zbog toga, rast direktnih stranih investicija je dramatično skočio i kod Letonije i kod Estonije. Kod Rumunije i Bugarske je to drastičan primer zbog toga što su one ušle u NATO 2004. godine, a u EU tek 2007. godine, te su te tri godine rasta direktnih stranih investicija kod naših istočnih suseda direktna posledica ili efekat članstva u NATO savezu. Kod Bugarske 70%, a kod Rumunije skoro 200% rast direktnih stranih investicija. U tom smislu, mislimo da i učešće naših vojnika i, hajde da kažem, klima u kojoj su oni, koji su do juče bili protiv zapada, protiv NATO, a sada kažu da su promenili mišljenje, može da relaksira situaciju kada je u pitanju odnos prema NATO. Čini mi se da ta odgovornost kada se promeni mišljenje, zaista treba da bude iskorišćena, da se promeni mišljenje i onih koji su, hajde da kažem, nekada u prošlosti sledili tu pogrešnu anti-zapadnu, anti-nato politiku, uz svo uvažavanje našeg lošeg iskustva sa NATO savezom, mislim na 1999. godinu. Otuda mislim da ministar odbrane, gospodin Vučić tu ima posebnu, mogao bi da ima posebnu ulogu u razbijanju nekih zabluda koje postoje u našoj zemlji kod većine građana. Recimo, da se NATO akcija te 1999. godine nad Srbijom zvala "Milosrdni anđeo". Nije se tako zvala, to je neko pustio, to se primilo. Jasno je da ko hoće da se informiše kako se ta akcija zvala, zvala se, hajde da kažemo "Saveznička snaga", itd. Ono na šta bih posebno apelovao kod ministra kada je u pitanju jedan objektivan odnos prema našoj prošlosti, a moramo se suočiti sa prošlošću i na kraju krajeva, barem kada je prošlost zločina u ratovima, suočili smo se. Svi koji su trebali da se nađu u Hagu, našli su se. Kada je u pitanju naša prošlost, a tiče se Kosova, suočavamo se. Počeli smo da se suočavamo, suočavamo se i suočavaćemo se. Kada je u pitanju NATO, mislim da ministar odbrane, ovo je moj apel ministru odbrane, kod prethodnog nisam imao uspeha, da je vreme da se posle 13 godina od te vojne operacije NATO pakta nad nama skine oznaka "državne tajne" sa broja poginulih. Mislim da zaista ne govori dobro o našoj zemlji da na svaku godišnjicu NATO bombardovanja, 23. marta, "Tanjug" pusti jednu informaciju u kojoj se kaže da je poginulo između hiljadu i dve i po hiljade ljudi i da niko ne zna tačan broj, a tačan broj postoji, zna se, evidentiran je. Svaki vojnik i svaki civil koji je poginuo tokom NATO kampanje, postoji evidencija, zna se tačno koliko je poginulo vojnika, koliko je poginulo policajaca, koliko je poginulo civila. Posle 13 godina, mislim da bi bio red da ti podaci ugledaju svetlost dana, da vidimo tačno koliko je, šta i gde su te žrtve učinjene i nastale. Mislim da bi očuvanje, odnosno nastavak skrivanja tog podatka išao samo na ruku onima koji u principu nisu ljubitelji evropskog puta Srbije. Omogućio bi dalju manipulaciju podacima. Na kraju krajeva, pokazuje nas u jednom svetlu da nismo sposobni da prebrojimo žrtve, a jesmo sposobni i prebrojane su žrtve, one postoje, samo je neko tada stavio oznaku "državna tajna", tako da ne znamo podatke. Mislim da bi otkrivanje tih podataka obelodanilo, rešilo i neke nedoumice zbog kojih je na inicijativu bivšeg ministra informisanja, a sadašnjeg ministra odbrane, formirana komisija koja treba da utvrdi okolnosti pod kojima su neki novinari izgubili život, mislim na Dadu Vujasinović, mislim na kolegu Pantića i Slavka Ćuruviju. Neki ljudi koji nisu možda bili novinari, ali ih se sećamo na godišnjicu NATO bombardovanja, koji su poginuli u zgradi RTS-a, takođe zaslužuju, odnosno njihovi najbliži i potomci zaslužuju, da shvate, da saznaju, zašto su ti ljudi tada bili tu, jer nemoguće je samo sa osudom Milanovića to opravdati i na njega prebaciti su krivicu, bez obzira što je odgovoran po Zakonu je morao da izmesti. Da se utvrdi kada bi se obelodanili podaci o žrtvama vojske i policije i mestima gde su poginuli, možda bi bacilo neko novo svetlo na 17 žrtava u RTS-u. Osetio sam se potrebnim da iskoristim ovu raspravu o nečem što sa naše tačke gledišta nije sporno, izmenama Zakona o VBA i VOA i plan slanja naše Vojske i policije za ovu godinu, sa naše tačke nije sporan ali bila je dobra prilika, čini mi se da otvorim neka pitanja na koja očekujem odgovor, ali ako ga ne dobijem, ili ne dobije javnost, ne ja, ja to govorim zbog javnosti, kad tad će to morati da se stavi na dnevni red. Hvala na pažnji.
Aleksandar Vučić. Izvolite.
Nekoliko odgovora ću pokušati da pružim. Dakle, u toku današnjeg dana, svakako će te dobiti kompletnu dokumentaciju o broju žrtava, dakle, i poginulih i ranjenih pripadnika Vojske Srbije u toku NATO agresije, a očekujem da u toku dana dobijete i kompletnu informaciju, ali to ne mogu da vam garantujem u ovom trenutku o broju žrtava, ali mislim da ne postoji posebno ne u vojnim dokumentima bilo kakav dokument koji uz oznaku Državne tajne krije broj poginulih, ranjenih, ili uopšte žrtava NATO agresije. U svakom slučaju dobićete informaciju do kraja radnog dana, veoma preciznu. Postoje u našoj dokumentaciji, postoji ime i prezime svakog vojnog lica koje je ubijeno, koje je stradalo u napadu NATO snaga, dakle u agresiji NATO-a na našu zemlju i to mislim da je objavljeno pre više godina, dakle nije reč ni o kakvoj tajni. Što se tiče opredeljenja Srbije za određene vojne saveze, da Srbija u političkom smislu želi da bude član EU, Srbija po deklaraciji Narodne skupštine Republike Srbije je obavezana na vojnu neutralnost i Republika Srbija kao što neće ići u NATO, neće ići ni u ODKB ili neki drugi vojni savez. Naše je samo da iskoristimo partnerstvo za mir i da napravimo najbolje moguće odnose sa svim zemljama u svetu, da obezbedimo mir i bezbednost za naše građane i mislim da to na uspešan način radimo. Razume se, to je političko pitanje i vi na svoje mišljenje imate pravo sa kojim ne moram da se slažem, ali koje moram da poštujem. Što se tiče nivoa razmene podataka u radu ambasade i vojnog predstavništva u NATO, on je podignut sa nivoaSecret, na nivo Top Secret, prema definisanom sporazumu i to je još od izveštaja iz novembra 2012. godine. Što se tiče formiranja komisije, ja sam tu samo se saglasio, to je bila inicijativa novinara i ja znam, šta god da se desi i šta god da uradite, da će postojati neko ko je nečim nezadovoljan ili neko ko će naći primedbu. Koliko znam, na prvoj sednici te komisije, pošto niko nije imao ništa protiv da se vidi šta, kako i do kojih saznanja kroz sav arhiv, svu dokumentaciju se može doći povodom 16 poginulih u prostorijama RTS, ali pošto tu postoji, o tome je govorio nekada i gospodin Šutanovac, o presretnutim razgovorima koji postoje, ne postoje, iz NATO aviona. Po nekad je potrebno izbeći unapred raspaljivanje emocija ljudi koji nemaju veze ili ne misli slično ni kao ja, niti ljudi koji su u mojoj partiju će imati kontrolu nad tim, moći da vide sve i da kažu sve. Moja majka je te večeri bila dežurni novinar u RTS i slučajno je preživela, tako da sam se na jedanput pitao, možda je problem u tome što je živa, pa bi neko u nekom drugom smislu bio zadovoljniji, pa to ne bi prebacivao, pošto svaki put, ne kažem sada to kod vas, već kod nekih drugih, osetim tu vrstu potrebe da kažu kako je neko namerno želeo u tome da učestvuje. Nekako se uvek prenebregne ko je stvarno ubio te ljude. Zato smo se mi saglasili sa tim, omogućili dostupnost svim dokumentima i ta komisija, a teško da će te me uveriti da je gospodin Veran Matić neko ko je meni blizak ili na bilo koji način o nekom pitanju, sem o ovim opštim državnim pitanjima, možemo da bliže sarađujemo, da bi mogao negde nešto da sakrije, niti to neko planira, niti želi. Želimo da sve bude potpuno otvoreno, dostupno, kao što želimo da svi podaci iz NATO agresije budu dostupni svima, jer mi tu nemamo čega da se stidimo. Mislim da bi neki drugi imali čega da se stide. Hvala.
Replika, Zoran Ostojić.
Da ne budem pogrešno shvaćen, kada sam mislio da bi bio red posle 13 godina da znamo koliko je ljudi poginulo u NATO intervenciji i NATO bombardovanju, nisam mislio samo na vojsku i policiju, nego i na civile. Prosto, tada je bilo ratno stanje i nemoguće je da se ne zna broj civila. Znam da vojska zna koliko je njenih pripadnika poginulo, policija zna, ali je važan ukupan podatak da bi se video odnos između uniformisanih poginulih i civila. Kada sam govorio o mestima gde su policajci ili vojnici poginuli, mislio sam i na podatak iz "Memoara" bivšeg kineskog predsednika koji je napisao u "Memoarima" da je pogrešio što je Miloševiću dopustio da pripadnici vojske budu u kineskoj ambasadi, a to je koštalo života osam pripadnika vojske i troje kineskih diplomata. To je napisao, pa ako neko kaže da je izmislio, neka kaže, ali je činjenica da je to tadašnji bivši kineski predsednik koji je posle otišao u penziju, napisao, i u tom kontekstu sam spominjao zgradu RTS.
Ministar Vučić, izvolite.
Ja bih još jedan odgovor koji sam dužan, pitali ste za visinu nadoknada, upravu ste sasvim, tačno je policajci imaju veće nadoknade nego što imaju vojnici i to nije od juče. Zašto je to tako, tako je. Kada tražite u vojsci, to zna i doskorašnji ministar Šutanovac, mi smo se dogovorili da vojska dobije onih istih 10 hiljada koje dobija policija, neki smo dogovor dobili i uspeli smo da obezbedimo u jednom mesecu, a to će možda biti dva puta godišnje, ali ne u 12 meseci, jer tako stvari stoje u Srbiji. Da li ćemo to uspeti u budućnosti da menjamo, nadam se da da i nadam se da ćemo u sledećem budžetu predvideti drugačija pravila, jer da budem sasvim iskren, ni meni nije lako da objasnim pripadnicima Vojske Srbije, ali u takvoj samo situaciji i budžet nam je takav da i ovo malo što uspemo da se izborimo je nešto što ti ljudi uz zahvalnost prihvataju i primaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženi gospodine ministre, poslanička grupa Nove Srbije podržava učešće Vojske Srbije u mirovnim operacijama. Smatramo da je to jedan od ciljeva Vojske Srbije, da uzme učešće u očuvanju mira i bezbednosti u svim delovima sveta. Takođe smatramo da je vrlo važno da na taj način Vojska Srbije jača svoje kapacitete, a činjenica je i da su pripadnici Vojske Srbije u svim mirovnim operacijama pokazali visok stepen obučenosti i pripremljenosti i da to u velikoj meri podiže ugled Srbije u svetu, a i da su sami pripadnici Vojske Srbije zavredeli mnoga priznanja i zadobili poštovanje svojih kolega. Pred nama su izmene i dopune Zakona po kome VBA i VOA u buduće neće moći bez sudskog naloga da prikupljaju podatke o telefonskim razgovorima građana i načinu i mestu njihove komunikacije. Izmene i dopune ovog zakona usledile su zbog odluke Ustavnog suda koji je naložio da sporne odredbe ovog zakona prestaju da važe od 1. juna 2012. godine. Posledica ovih odluka je to što smo mi već nekoliko meseci u jednom pravnom vakumu, koje se izmenama i dopunama ovog zakona mora eliminisati, a takođe i preventivni rad VBA i VOA je u velikoj meri otežan, odnosno usporen. Poslanička grupa Nove Srbije smatra da su ovim zakonom predložena rešenja jedan fino izbalansirani pravni okvir koncipiran tako da ne narušava osnovna ljudska prava i slobode zagarantovane Ustavom Republike Srbije. Istovremeno, smatramo da uvažava činjenicu da je u današnjem delikatnom trenutku, opterećenom raznovrsnim bezbednosnim izazovima, neophodno da VBA maksimalno, brzo i efikasno sprovodi određene preventivne aktivnosti u cilju ispunjavanja zadataka iz svoje zakonom utvrđene nadležnosti. U tom smislu bih apostrofirala član 5. i član 7. ovog zakona, jer članom 5. se predviđa da podaci koji su prikupljeni primenom posebnih postupaka i mera u preventivne svrhe ne mogu se koristiti kao dokaz u krivičnom postupku. Takođe vrlo važnim smatram član 7. koji na jasan način kaže da se posebni postupci i mere mogu preduzeti samo na osnovu naloga direktora VBA ili službenog lica VBA. Po mišljenju poslaničke grupe Nove Srbije, vrlo je važno da se na ovaj način personalizuje odgovornost same VBA na ovaj način. Ono što predstavlja suštinu ovih izmena je član 8. kojim se definiše postupak odobravanja tajnog elektronskog nadzora radi prikupljanja podataka bez uvida u njihov sadržaj. Novim rešenjem, koji je u skladu sa najvišim standardima i uporednim iskustvima zemalja sa demokratskom tradicijom, predviđa se da se konkretna mera, odnosno postupak preduzima isključivo na osnovu obrazložene odluke nadležnog višeg suda. Pri tome smatram da se na ovaj način vrlo jasno definiše hitan postupak odlučivanja u ovakvoj situaciji i to tako da direktor VBA, odnosno od strane direktora ovlašćeno službeno lice, podnosi pisani predlog nadležnom sudu, koji bez odlaganja, a najkasnije u roku od osam sati, donosi odluku o preduzimanju tražene mere, ali tako da se tom odlukom vrlo precizno definiše objekat mere, razlog za preduzimanje mere, kao i mesto odnosno rok trajanja mere. Smatram da se svaka zemlja suočava sa bezbednosnim rizicima i izazovima i da je u suštini problem svake zemlje da nađe pravu meru između tajnosti i javnosti. Predložene izmene i dopune ovog zakona omogućavaju transparentnost, civilnu kontrolu i na ovaj način se anuliraju i smanjuju na najmanju meru zloupotrebe na koje su ukazivali i poverenik i ombudsman. U istom pravcu ide i dodatno preciziranje postojećeg zakonskog rešenja, koje je predloženo članom 9. gde se predviđa da se tajno snimanje i dokumentovanje razgovora u otvorenom i u zatvorenom prostoru uz korišćenje tehničkih sredstava, zatim tajni nadzor sadržine pisama i drugih sredstava komuniciranja, uključujući i tajni elektronski nadzor, kao i tajni nadzor i snimanje unutrašnjih objekata, zatvorenih prostora i predmeta, preduzima isključivo na osnovu pisane i obrazložene odluke Vrhovnog kasacionog suda. Smatram da je na ovaj način dobro što se personalizuje potencijalna odgovornost i na taj način se preduzimaju postupciprema Vrhovnom kasacionom sudu, koji može uputiti isključivo direktor VBA. Smatram da nije nebitan detalj da je iz postojećeg člana zakona eliminisana odredba koja nalaže sudiji da o razlozima eventualnog odbijanja predložene mere bez odlaganja obavesti VBA. Kao novo rešenje u članu 11. zavređuje pažnju obaveza na strani VBA, odnosno ovlašćenog lica VBA da po okončanju primene mere izradi i nadležnom sudiji dostavi obaveštenje o okončanju mere. Sve u svemu, predložene izmene idu za tim da se eliminiše postojeći pravni vakum nastao od 1. juna prošle godine, ali ne bilo kako, već na kvalitetan i jedan izbalansiran način tako što će se istovremeno ojačati na ovaj način zaštita interesa nacionalne bezbednosti i propisati maksimalni mehanizmi i procedure uvođenjem najviših standarda sudske zaštite ljudskih prava u ovu oblast. Obaveštavam vas da će poslanička grupa Nove Srbije u danu za glasanje podržati izmene i dopune ovog zakona.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Nenad Popović. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovani potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, DSS pozdravlja donošenje izmena i dopuna Zakona o VBA i VOA, jer se njima značajnoj meri uvodi kontrola i nadzor, pre svega sudski, u primeni posebnih postupaka i mera kojim se ograničava pravo na privatnost građana zajamčena međunarodnim pravom i Ustavom Srbije. Uređivanje ove materije zakonom i obavezni sudski nadzor nad njegovom primenom jesu međunarodni standard u demokratskoj civilnoj kontroli i nadzor u službi bezbednosti i u skladu su sa potrebama demokratskog upravljanja sektorom bezbednosti. Dakle, izmene i dopune zakona predstavljaju korak napred. Glavni razlog za donošenje ovog zakona jeste odluka Ustavnog suda Srbije, koji je proglasio neustavnim nekoliko odredaba ovog zakona koje su u suprotnosti sa članom 41. stav 2. Ustava Srbije. Ovakva odluka Ustavnog suda Srbije govori da je osnovni zakon o VBA i VOA, koji je donet 2009. godine, bio protivustavan. Zakon je predložilo tadašnje Ministarstvo odbrane, a on je usvojen većinom glasova tadašnje vladajuće koalicije u Narodnoj skupštini. Oblast uređenja rada i nadzora službi bezbednosti predstavlja pitanje od vrhunskog značaja za jednu državu i loše je da se zakon o ovako važnoj oblasti usvaja, a da ga potom ruši Ustavni sud. U tom smislu smatram da je potrebno povesti široku javnu raspravu o donošenju novog zakona, koji će se odnositi na uređivanje stanja u ovoj oblasti. Smatram da je u ovome suština i najveći deo svog izlaganja ću posvetiti ovom novom zakonu. Gospodine ministre, brzo ste reagovali na odluku Ustavnog suda. Doneli ste Predlog dopune i izmene zakona, ali smatram da je potrebno u sledećih godinu do godinu i po dana da budete inicijator donošenja novog zakona, kojim bi se uredio set zakona službi bezbednosti, ne samo vojnih nego i civilnih, kako bi tu dostigli najveće svetske standarde. Jedna od stvari u novom zakonu kojoj treba posvetiti posebnu pažnju je parlamentarna kontrola rada službi bezbednosti. Odnosno, rad Odbora za kontrolu rada službi bezbednosti. Taj odbor mora da radi dinamično, jer tako rade i obaveštajne službe i jedina mogućnost za njihovu kontrolu je takođe dinamičan rad. Takođe, predlažem da u budućnosti razmotrimo dalje jačanje uloge Narodne skupštine u kontroli i nadzoru VBA i VOA tako što će se i Narodna skupština i Odbor za kontrolu službi bezbednosti uključiti u postupak izrade novog zakona, koji bi na celovit način uredio oblast rada i kontrole službi bezbednosti. Prvi put u ovom sazivu imamo Odbor za kontrolu rada službi bezbednosti. Odbor je za ovo kratko vreme pokazao veliku aktivnost. Uspostavio je odlične odnose sa agencijama i mislim da sada taj potencijal mora da se iskoristi pri donošenju novog zakona. Narodna skupština je pre svega kreator, a tek onda kontrolor sektora bezbednosti i na nama poslanicima je stoga obaveza da sistem nacionalne bezbednosti uskrojimo u skladu temeljnim načelima demokratskog poretka. Kao primer, izučavao sam nekoliko odbora za kontrolu službi u svetu i uzeću Odbor za kontrolu službi bezbednosti u američkom Senatu. Ovaj odbor ima 16 članova i sastaje se verovali ili ne, dva puta nedeljno. Kontroliše 16 američkih službi bezbednosti. Šesnaest ljudi i šesnaest službi bezbednosti. Sastaju se dva puta nedeljno, ali imaju ogroman administrativni aparat od 45 stafera. Praktično na jednog senatora dolaze po tri stafera. Glavna uloga i glavni posao koji omogućava senatorima da imaju mogućnost da se dva puta nedeljno sastaju, a i da utiču na rad, da imaju slušanja, da imaju razgovore sa pripadnicima organa bezbednosti, da mogu da kontrolišu njihov rad ali neophodna je ogromna administrativna podrška. U tome možda treba da se sastoji jedan od predloga budućeg zakona. Isto tako, dinamika službi bezbednosti u 21. veku se potpuno promenila, naročito u poslednjih 20 godina. Uvođenjem interneta, novih IT tehnologija, najsavremenijih prislušnih aparata na vazduhu, na zemlji itd, iziskuje potrebu kako vrlo velike obuke i usklađenosti naših kadrova u službi bezbednosti, pogotovo u naučnom i tehnološkom smislu, tako i onih koji treba da kontrolišu rad službi bezbednosti. To su pre svega ove tri nezavisne državne institucije, ali Narodna skupština, odnosno Odbor za kontrolu rada službi bezbednosti. Po mom zakonu, Odbor bi trebao da ima i šira ovlašćenja. Jedno od pitanja po novom zakonu koje bi predložio je pitanje finansiranja službi bezbednosti. Danas imamo najtransparentniji sistem finansiranja službi bezbednosti. U našem budžetu, budžetu Republike Srbije se vidi ceo budžet svake od tri službe bezbednosti. Osim nas, transparentniji ima samo Kanada i jedna ili dve evropske države. Niko nema ovoliko transparentan način finansiranja službi bezbednosti u budžetu. Svi pokazuju u budžetu države jednu jedinu cifru. To je pravilo. Mi sa jedne strane treba da insistiramo na transparentnost, ali transparentnost treba da bude za odbor koji kontroliše službu bezbednosti i za DRI. To je jedna ključna stvar. Reći ću vam, ozbiljan finansijski stručnjak u bilo kojoj obaveštajnoj agenciji druge države analizirajući budžet VBA, VOA i BIA, može da vidi broj ljudi, akcije u kojima učestvuju, koliko godišnje ulažu kada analiziraju nekoliko prošlih budžeta, u tehnološku i tehničku opremu. Može da vidi sve ono što ne bi trebalo da bude dostupno. Danas imamo jedan sistem koji je previše transparentan za bilo kog građanina ili za bilo kog stranca ili bilo koju obaveštajnu službu, a nedovoljno transparentan za Odbor za kontrolu službi bezbednosti. To je ono što bi trebalo da uđe u novi zakon. Da koristimo iskustva, ne da mi budemo najtransparentniji u svetu, već da koristimo iskustva koja imaju drugi. Da budžet obaveštajnih službi pokazujemo jednom cifrom, a da on bude potpuno transparentan, još više nego danas za one koji kontrolišu njegov rad. Mislim da je neophodno novim zakonom razmišljati i o novim naučno-tehnološkim dostignućima, pogotovo u oblasti telekomunikacija, o kupovini najsavremenije opreme. Toliko je brz napredak u IT industriji da je neophodno ako želimo jake službe bezbednosti. Ljudi koji tamo rade treba da imaju najsavremenija tehnološka sredstva. Još jedna stvar koju ću da predložim kasnije u vezi novog zakona je to da je obavezno pojačanje sektora koji se bavi ekonomskom i energetskom bezbednošću. Nedavno je na Samitu NATO pakta Hilari Klinton rekla da je za NATO pakt energetska bezbednost najvažniji izazov u sledećih 20 godina. Mi negde u službama već imamo te sektore, ali mislim da ovi sektori treba da budu jedni od nosioca delovanja u ovim službama. Spomenuću još jednom, energetska i ekonomska bezbednost. Gospodine ministre, na vama je da razmislite. Postoje različita iskustva u svetu i siguran sam da ona mogu da se iskoriste, da jedna od mera za efikasnije sprovođenje i bolju kontrolu zakonitosti mera nadzora bi moglo da bude ujedinjenje postojećih paralelnih i multiplikovanih tehničkih mogućnosti različitih agencija i policije u jednu nacionalnu agenciju. Ona bi kao provajder pružala tehničke usluge, neophodne za presretanje komunikacija i drugih signala svim autorizovanim korisnicima. Ovo bi možda imalo smisla, imajući u obzir ekonomski potencijal naše zemlje, jer nemamo dovoljno sredstava. Možda ako bi centralizovali sredstva, bi mogli da koristimo iskustva onih zemalja koje imaju ujedinjene tehničke mogućnosti različitih agencija. Na taj način bi mogle da se ujednače procedure prema pružaocima elektronskih komunikacija. Moglo bi da se obezbedi neizbrisivo beleženje pristupa telekomunikacijama u sve podatke, koji su potrebni da bi se mogla vršiti naknadna kontrola zakonitosti i provera svih pristupa. Želim da istaknem značaj promena koje su danas predložene, ne samo zato što su one posledice izvršenja odluke Ustavnog suda. Ovim je Ministarstvo odbrane pokazalo da poštuje odluke suda, što ranije nije bio slučaj. Verujem da će Ministarstvo u procesu pripreme novih rešenja uključiti aktivno i Odbor za kontrolu rada službi bezbednosti, a pre svega Narodnu skupštinu Republike Srbije. Verujem da bi otvaranje jedne šire rasprave, pogotovo sa ekspertima iz ovih oblasti, moglo da ima izuzetan značaj za Republiku Srbiju. Dakle, gospodine ministre, DSS pozdravlja ove izmene zakona koje se predlažu. To je mnogo bolje nego ranije. Ipak, kako se njima samo menja postojeći zakon, protiv koga smo mi kao stranka glasali, imajući u vidu da postoje određene mere i rešenja u postojećem zakonu koje nisu obuhvaćene ovim predlogom, kao i neka rešenja u okviru predloženih izmena i dopuna zakona, koja mogu biti bolja uređena, DSS će odluku o tome da li će glasati za predložene izmene i dopune zakona doneti u toku rasprave. Svesni smo da predložene izmene jesu pozitivne i smatramo da Srbije trebaju novi zakoni u ovoj oblasti, ne samo kada su u pitanju vojne službe bezbednosti, već i civilni. Zato vam pružamo punu podršku da predložite set ovih zakona. U tome ćete imati podršku DSS, jer to pitanje nije stranačko, to je pre svega državno pitanje i nacionalno. Svi znaju kako se DSS postavlja uvek kada je interes države u pitanju. Hvala.
Reč ima ministar.
Nekoliko stvari. Zahvaljujem se gospodinu Popoviću. On je i kao član odbora veoma verziran. Pre svega bih želeo da odgovorim gospodinu Ostojiću sa preciznim podacima o ubijenim pripadnicima Vojske Republike Srbije u toku NATO agresije. Izvinjavam se što nisam znao sve napamet, ali ću vam sada pročitati te podatke. Naime, NATO snage su ubile 631 pripadnika Vojske Srbije, nestalo je 28, ukupno 659, od čega 72 oficira, 41 podoficir, 18 vojnika po ugovoru, vojnika na služenju vojnog roka 191, rezervista 245, dobrovoljaca 60 i civilnih lica u Vojsci tri. Mislim da ne možete dobiti precizniju uvid u to kakve su bile žrtve u vreme NATO agresije od ovoga. Nadam se ćemo do kraja radnog rada uspeti da vam obezbedimo punu informaciju i o svim ostalim žrtvama. Što se tiče brojnih pitanja o kojima je govorio gospodin Popović ovde, o tome je govorila i gospođa Batić, pokušao bih da vam kažem da je tačno, mi ćemo pokušati da već do kraja ove godine napravimo jedan objedinjeni zakon o svim službama bezbednosti. Imamo Zakon o BIA iz 2002. godine, imamo Zakon o VOA i VBA iz 2009. godine, a Zakon o osnovama službi bezbednosti iz 2007. godine nije dovoljno dobar i dovoljno povoljan ni za funkcionisanje samih službi bezbednosti. Što se tiče uloge parlamentarnog Odbora za kontrolu službi bezbednosti i uopšte parlamenta, moram da, zahvaljujući se i vama i svima ostalim poslanicima, da kažem da mi se čini da u parlamentu postoji veće poštovanje Vlade prema narodnim poslanicima i veće poštovanje poslanika prema Vladi. Mislim da smo uspeli u prethodnih nekoliko meseci da promenimo odnos javnosti prema poslanicima, što je neophodno. To sam ranije kao opozicioni poslanik, pa i kada nisam bio poslanik, kao političar, kritikovao, jer nekako je uvek u javnosti bilo najlakše kritikovati poslanika, zato što onda taj koji to radi kroz medije ne napada direktno vlast, a ne napada direktno opoziciju, nego uz onu politiku – svi su isti. Mi kada pokažemo veće poštovanje prema parlamentu, prema narodnim poslanicima, mi time gradimo ovu instituciju. Vi ste pomenuli američke kongresmene. Dovoljno je da odete u Nemačkoj, da vidite kako bukvalno i premijer Nemačke razmišlja šta će reći parlamentarci iz njegove stranke. Nije lako kako ćete da izađete pred Šohenhofa i Falenskog i da li će oni da razumeju to što je izvršna vlast predlagala ili nije predlagala. Neće to lako biti u Srbiji, ali zaista bih želeo da u narednih pet, šest, pa da bude i u 10 godina, velike rezultate bismo postigli. U pravu ste što se tiče strukture budžeta i prikazivanja i transparentnosti. To smeta mnogima i unutar naših agencija, ali sa jedne strane smo izložene pritisku da pokažemo sve troškove i onda umesto da pokažemo samo budžet, mi pokažemo kompletnu strukturu budžeta. Apsolutno ste u pravu da svi vojni izaslanici stranih zemalja znaju gotovo sve o našim kapacitetima. Mi to radimo zbog domaće javnosti. Istovremeno ste nege u pravu da dajemo višak informacija onima kojima nije potrebno da dajemo višak informacija. Da li ćemo i kako to uspeti u narednom periodu da usaglasimo da narodni poslanici i domaća javnost sa jedne strane budu zadovoljni transparentnošću u trošenju novca, a sa druge strane, da ipak ne moraju da znaju tačno u čin koliko žena pukovnika imamo, koliko poručnika, potporučnika, koliko tačno imamo tenkova, koliko imamo nori, drugog oruđa i oružja, a što danas znaju, znaju u komad, i to ne zato što je neko odavao nekakvu državnu tajnu, već zbog naših propisa i uopšte našeg odnosa prema ovim problemima. Što se tiče ujedinjavanja tehničko-tehnoloških mogućnosti različitih agencija u jednu nacionalnu agenciju, mislim lično, ali to je političko pitanje, o čemu bih razgovarao sa svima vama u narednom periodu, želim da o tome razgovaram pre toga i sa predsednikom Republike, sa svim predstavnicima parlamenta, sa svima u Vladi Republike Srbije. Možda je moguće da u narednom periodu uradimo nešto slično što su uradili Italijani i Nemci kroz ICBM, ali za to nam je potrebno ne malo vremena i zbog navika i zbog nečega, rekao bih, kod nas su uvek postojali ti segmentirani interesi i često smo imali konkurenciju između različitih službi, pa čak i skrivanje podataka jedni od drugih. Nećete verovati da su jedni druge radili, kako se to kaže, nepravilno jezički, ali se to tako kaže, pa je svako svakome tražio grešku. Danas mislim da naše agencije sarađuju bliže i bolje nego ikada. Pri tome, da li ste uvek zadovoljni? Mislim da uvek može bolje. Takođe, želim da kažem da, pošto danas to nije tema, BIA je smanjila primenu tehničkih mera nadzora i praćenja za 60% u samo prvih šest meseci svog delovanja u odnosu na ono što je bilo u prethodnih šest meseci, a nije smanjeno na uštrb nacionalne bezbednosti, borbe protiv organizovanog kriminala ili praćenja najmoćnijih korupcionaških aktivnosti. Ono što je veoma važno što ste pomenuli, VOA, kao što znate, veoma detaljno i veoma temeljno se bavi pitanjima energetske i ekonomske bezbednosti i pojedina pitanja, o tome sam razgovarao sa vašim predsednikom kada je on bio premijer, pojedina od tih pitanja su ključna i veoma bolna za našu zemlju, posebno na nekim delovima teritorije naše Republike, gde nismo uspeli da sačuvamo i odbranimo ono što je moralo da bude sačuvano i odbranjeno, iz prostog razloga što je sa malo više novca, sa malo više potkupljivanja pojedinih ljudi i u različitim službama i političara, neki su uspevali da ugroze ekonomsku bezbednost i stabilnost naše zemlji i to je jedan proces koji traje već dugo i to je proces koji ćemo zajednički morati da zaustavimo. Plašim se da to neće biti nimalo jednostavno, ali ako to ne učinimo, čini mi se da najvažniji deo u sistemu nacionalne bezbednosti nećemo moći da osiguramo ili nećemo moći da garantujemo da sprovodimo sve zadatke i sve ono što je Ustavom i zakonima koje donosimo propisano. U svakom slučaju, ojačanje tog sektora je potrebno, ali je potrebno i mnogo više od ojačanja tog sektora. Potrebno je ono što neretko nazivamo, izvinjavam se, folu ap, ili šta je to što radimo iza toga, koje su to mere koje država iza toga preduzima. Neke od podataka i izveštaje ste videli određenih službi za teritoriju AP Vojvodine i delovanje pojedinih zemalja na području AP Vojvodine, posebno po pitanju ekonomske bezbednosti naše zemlje. Onda bi vam bilo apsolutno jasno o čemu je ovde reč. Nismo imali dovoljno snage da se i svim tim bavimo, sve te probleme rešimo i to neće biti lako ni u budućnosti, zato što kada dnevno imate probleme koji vam dođu do iznad nosa pa se borite samo da spustite ispod nosa, nikada niste došli u situaciju da možete da dišete i na nos i na usta. Nadam se da ćemo sledeće godine imati više mogućnosti da se tim i takvim problemima pozabavimo, jer ovako, plašim se, da ćemo moći samo da konstatujemo da ste bili potpuno u pravu time što ste na to ukazali, i ako hoćete, delimično kritikovali. Hvala najlepše.
Narodni poslanik Saša Dujović.
Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega bih hteo da izrazim jednu pohvalu za Ministarstvo odbrane i MUP, a samim tim i za Vladu Srbije, što po prvi put nakon niza godina, mislim da to ovde nije istaknuto, dostavlja plan upotrebe Vojske Srbije i oružanih snaga na početku godine. Pri kraju prošle godine smo usvajali plan upotrebe za prethodnu godinu, što je bilo izlišno i takav jedan potez i stav Vlade, i pristup zaslužuje svaku pohvalu i nadamo se da će i u narednom periodu na isti način se pristupati ovom zadatku. Ministarstvo odbrane je sačinilo plan upotrebe godišnji, kao i predlog odluke o učešću pripadnika Vojske. Vidimo polako jednu tendenciju povećanja učesnika mirovnih misija od strane Vojske Srbije i MUP, što je za svaku pohvalu jer se na takav način nastavlja jedan trend u prethodnom periodu, a još je od prethodne Vlade započet, a to je da se širi jedna lepa slika o Srbiji, da se polako izoštrava mutna slika o srpskom vojniku i srpskom narodu, ona što je steknuta 90-ih godina, možda ne našom krivicom, ali je tako to implicirano u svetu. Dobar vojnik, profesionalac je odličan ambasador, isto kao i dobar sportista, što pokazuju rezultati naših mirovnih snaga, gde izlazimo sa izuzetnim pohvalama od strane međunarodnih stručnjaka iz tih oblasti, kao i svih ostalih institucija. Dobro je i to što u vrećama za leševe se ne vraćaju naši vojnici, što samo pokazuje njihovo iskustvo i profesionalizam i pristup obuci, što kada je u pitanju odlazak u ta delikatna područja daje dobar rezultat. Veliki profesionalizam i sredstva u odnosu na sredstva koja se izdvajaju za našeg vojnika kada odlazi, kao bivši vojnik znam da su to izuzetno skromna sredstva i male plate u odnosu na njihove kolege iz drugih zemalja, samo nas tera na to da razmišljamo da možda u nekom narednom periodu sve više uzmemo učešća u ovim aktivnostima. Uvek ću biti zagovornik da to ne budu baš borbene jedinice, već prateće sanitetske jedinice, tehničke, štabni oficiri itd. Tamo gde se mora naši iskusni vojnici će otići i čuvati mir i boriti se za bolje tih ljudi kod kojih su došli. Napomenuo bih posebno sredstva od milijardu i sto miliona, od čega trećinu daju UN. To su zaista skromna sredstva. Profesionalni vojnik u mirovnim misijama ima možda malo veću platu nego što bi imao ovde na službi, a u svakom slučaju glava je mnogo više ugrožena, narodski rečeno - u torbi. No, naši vojnici su uvek radili na očuvanju mira, bilo da je u pitanju unutrašnji mir ili jedan veliki problem koji je u svetu, a to su žarišta na rubu Afrike i na Bliskom Istoku. Zamolio bih ministra odbrane da u budućim planovima povede računa da operativne jedinice ipak ostanu ovde, ako je moguće, a da u mirovne misije ode što više…, naravno da to ne zavisi od vas već od dogovora ili ugovora koji se potpisuju. Šaljemo jednu lepu poruku da naše operativne jedinice sa ružnim iskustvom iz proteklog perioda ne uzmu učešće u borbenim akcijama. U tom kontekstu, iznenađuje me diskusija nekih mojih kolega narodnih poslanika koji su se fokusirali na NATO agresiju, zaboravljajući da je Srbija 1992. godine zvanično bila ugrožena secesijom bivših republika i da je mnogo vojnika JNA, koja danas više ne postoji, ali je Srbija sukcesor i naslednik svega toga, nastradalo braneći suverenitet SFRJ, pokušavajući da sačuvaju državu i da su jednog presečenog datuma 1992. godine sve to žrtve agresije na naš narod koji je morao da se brani. Dolaskom naših sunarodnika iz Republike Srpske Krajine i iz drugih područja koja su ugrožena i koji su proterani, broj onih, koje ste naveli ranije ministre, to je verovatno tačan broj Ministarstva odbrane, je mnogo veći broj onih koji su nastradali od onih koji su bili protivnici našeg naroda, bez obzira što smo pokušali da zaštitimo Jugoslaviju, da ostanemo svi zajedno u njoj, je mnogo veći. Sama prava tih ljudi su ugrožena. Na kraju svoje diskusije ću da napomenem još jednom kao i prošli put da je potreba donošenja zakona o boračko-invalidskoj zaštiti nešto što je inače predmet interesovanja i ovih naših vojnika koji odlaze, za sada njih petstotinak, verujem u narednih par godina i preko 1.000 vojnika, u mirovne misije i da je taj zakon koji je donet 1998. godine, a danas se primenjuje, treba promeniti jer smo jedina zemlja u regionu koja nije donela takav zakon. To očekuju svi pripadnici kako vojske tako i policije koji su bili angažovani u ratnim operacijama ili u mirovnim operacijama. To očekuju i građani i njihove porodice. Nije mali broj građana Srbije koji se oslanjaju na tako nešto. To očekuje i ovih 500 vojnika koji su raspoređeni u mirovnim misijama, jer su i oni sami po sebi učesnici tih operacija. U to ime ćemo podržati sva tri predloga. Namerno se nisam dotakao trećeg predloga iz ovog seta zakona. O tome su dosta govorile moje prethodne kolege. Verovatno će se i naredni govornici držati svega toga, jer je interesantno prisluškivanje, ko je koga slušao, šta je ko radio. To je uvek jedna interesantna tema. Za mene kao bivšeg vojnika je ovo interesantna tema, a to je da naši vojnici odlaze da čuvaju mir u svetu i vraćaju se kući svojim porodicama i tako treba da nastavimo u narednom periodu i da širimo što lepšu sliku o Srbiji i građanima Srbije i profesionalnim vojnicima i policajcima naše zemlje. U to ime ćemo podržati sva tripredloga i u danu za glasanje za njih glasati. Hvala.
Ministar Aleksandar Vučić.
Zahvaljujem. Želim samo još jednom da ponovim ono što je pitao gospodin Ostojić, reč je o broju vojnika koji su ubijeni ili nestali, 631 poginulo lice i 28 nestalih lica. To su podaci pripadnika Vojske Srbije. To je ono što smo izgubili u NATO agresiji 1999. godine. Nisam govorio o prethodnim ratovima. Nisam govorio o drugim sukobima. Samo sam govorio o onome što se dešavalo u tih 78 dana. Što se tiče ugleda, želim da vas obavestim i da ti ljudi budu pohvaljeni, komandant združenih snaga na Kipru je doneo 12 medalja prethodne nedelje za posebno hrabro i profesionalno držanje za srpske vojnike. Onda možete da mislite kako u svim izveštajima naši vojnici podižu ugled ove zemlje. Istovremeno, koliko postaje kredibilni u svetu, želim da vam kažem da smo dobili poziv za učešće u misiji u Siriji, za učešće u Maliju. To temeljno razmatramo, ali smo razgovarali sa svim susedima. Recimo, u Siriji, sve strane, mi smo jedna od retkih zemalja koju prihvataju sve strane, verovali ili ne. Dakle, veoma im je teško da se dogovore oko toga, ali Srbiju bi prihvatili svi. Naravno, to razmatramo iz bezbednosnog ugla, kako se ne bi dešavale one stvari, gospodine Dujoviću, o kojima ste govorili. Želim da vam kažem koliko je visok ugled Vojske Republike Srbije, koliko se poštuje profesionalizam naših pripadnika i tačno je, iako ste vi u pravu, da naši pripadnici imaju najniža primanja od svih drugih učesnika. Naši pripadnici to dobro nose i verujte da uvek imamo tri do pet puta veći broj prijavljenih od onoga što su nam potrebe, verovali ili ne. Zato što imaju nešto veća primanja, nisu značajno veća primanja, nego zato što žele da pokažu svoje znanje, žele da se izvrši doobuka u zavisnosti od toga sa kojom zemljom, Slovačkom, Mađarskom ili nekom drugom, vršimo doobuku. Tu se stvaraju nova prijateljstva, ne prijateljstva između njih, nego prijateljstva i saradnja između država. Naši medicinski timovi su na daleko čuveni, a tamo gde imamo izričite zahteve prijateljskih zemalja da učestvujemo u borbeno-operativnim grupama, to izbegavamo i to ne predlažemo, već to uradimo sa štabnim oficirima, sa medicinskim timovima, a uz ono što mislimo da je najbolje, najsigurnije i što ne bi ugrozilo naše odnose ili naša prijateljstva širom sveta. Potpuno ste u pravu. To je za nas od velikog značaja. Taj broj se polako povećava, ali to povećanje ljudi koji učestvuju u multinacionalnim operacijama je direktno proporcionalan povećanju ugleda Republike Srbije. Još jedanput, da ne bih bio nekorektan prema nekim drugima, pre nekoliko godina nisam to dovoljno razumeo, iako nisam u javnosti protiv toga istupao. Danas to vidim i želim drugim ljudima, koji bi možda i meni verovali, da kažem da je to ogromna stvar za Srbiju i da kada razgovarate sa Leo Panetom, sa ministrom Šojguom, sa bilo kim sa bilo kog dela planete, svako će vam u najboljem svetlu reći o Vojsci Republike Srbije, a načinom na koji ispunjavamo svoje profesionalne obaveze. Moram da kažem da sam ponosan na sve pripadnike vojske koji to rade. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović, replika.
Gospodine ministre, nije bilo na vaš račun bilo šta rečeno. Hvala na ekspeditivnosti kojom ste došli do podataka i dali podatke o pripadnicima Vojske koji su za vreme NATO agresije stradali. Naravno, cela poenta mog izlaganja u tom delu je bila da skrenem pažnju nekim narodnim poslanicima ili kolegama ili javnosti da je i pre NATO agresije bila borba za ovu državu, za očuvanje ovog integriteta, suvereniteta naše Srbije, ali pre toga i u ime jedne druge zemlje. U tom kontekstu tada su padale srpske žrtve, glave i oficiri. To ne smemo da zaboravimo. Moj zadatak je da na to uvek podsećam. To se ne sme zaboraviti. Desetine hiljada građana Srbije ostavilo je živote pokušavajući da spreči da se ne dese neke stvari iz davne prošlosti, poput svega onoga što smo proživeli kao narod, pre svega u Drugom svetskom ratu, a i pre toga. U tom kontekstu sam pokušao da skrenem pažnju da uvek treba da vodimo računa da je pre 1999. godine… Tražim od svih kolega da niko ne pokuša da minimizuje žrtve, jer su te žrtve zaista velike. Te žrtve dao je srpski narod i one moraju da budu svetinja srpskom narodu i ovom domu, kao najvišem zakonodavnom telu, a ne da razdvajamo jedan deo apostrofirajući bilo šta drugo, kao pojedinca. Imamo mi divnih oficira koji su vršeći časno oficirsku dužnost dizali magacine u vazduh samo da ne padnu neprijatelju u ruke. Imamo mi divnih vojnika koji su ostali sa oficirima, iako su ih oni puštali. Te žrtve ne smemo da zaboravimo, kao ni jednog mobilisanog, niti mladog dečaka od 18 godina koji je stao na branik svoje otadžbine, jer mu se tako zvala zemlja, i branio svoju državu. O tome moramo da povedemo računa, barem ovde, kao i da to ne odbacimo, nego da se posvetimo samo NATO agresiji i da možda tendenciozno opravdamo, kako to pojedini pokušavaju, kao da se nije zvala tako kako se zvala. Svi smo dobro slušali Džejmija Šeja, kako je upravo tako nazivao svoju akciju napada na Srbiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, povreda Poslovnika.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 104. Prvi put sam oćutao, drugi put ne mogu. Gospodin Dujović hoće da se prikaže kao veliki patriota. Nemam ništa protiv. Pričao sam o tome da je sramota da 13 godina posle NATO bombardovanja, koja se pogrešno zove akcija "Milosrdni anđeo" i većina vas misli da se tako zove, zato sam rekao da već jednom raščistimo s tim. To ste vi koji ste učestvovali u ratu u jednoj drugoj vojsci, ne u srpskoj, samo da vas podsetim. Srpska vojska postoji od 2006. godine i postojala je do 1918. godine. Nisam potcenjivao nikakve žrtve koje su pale ranije. Samo sam rekao da je sramota da se ne zna 13 godina posle NATO bombardovanja koliko je ljudi stradalo u ovoj zemlji i da se operiše brojkama od 2,5 hiljada do pet hiljada i da vidimo koliki je odnos uniformisanih, poginulih u uniformama vojske ili policije, i civila. Kako vama ne smeta da ne znate koliko je pre 13 godina stradalo u NATO bombardovanju? Samo sam to tražioi iskoristio sam prisustvo ministra odbrane. To sam tražio i od prethodnog ministra. Rekao je da ne zna te podatke. Prema tome, nemojte zlonamerno da tumačite to što sam pričao. Nisam pričao ko je poginuo u jugoslovenskoj vojsci, kakav je to bio rat, koja se to država čuvala, a koja se rasturala. Uopšte nisam ulazio u tu daleku prošlost, nego sam 13 godina kasnije otišao na 1999. godinu. Ako vas nije sramota da ja otvaram pitanje NATO žrtava, onda možete tako da pričate, pošto pretpostavljate da opravdavam NATO agresiju, kako vi kažete, koja se zove kako se zove. Ne, rekao sam da je bilo NATO bombardovanje. Niko zbog toga nije srećan. Susedi su oko nas … (Predsednik: Vreme.) … u NATO ili će ući. Pričao sam politički. Ovo sa žrtvama je na neki način politika i zato sam pitao ministra da li možemo da saznamo 13 godina kasnije taj podatak. Nemojte me pogrešno tumačiti ili citirati i navoditi ljude na pogrešan zaključak.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović. Replika.
Zaista ne znam zbog čega kolega ovako reaguje. Nijednom ga nisam spomenuo, niti njegovu političku opciju. Samo znam šta je kolega rekao. To što je kolega rekao samo sam napomenuo da postoji u ovom nepravednom ratu, građanskom ratu, zovite ga kako hoćete. Postoje i druge žrtve. Licitirati u ovom domu, po ovoj temi, sa jednim delom desetogodišnje nesreće srpskog naroda, nije korektno prema žrtvama iz onog prethodnog dela. To sam već rekao. Drugo, kada sam spomenuo naziv te misije NATO agresije, koja je bila, samo sam citirao Džejmija Šeja koji je na zvaničnim pres konferencijama rekao da se akcija zove "Milosrdni anđeo". To nisam izmislio. Kolega Ostojić je ovde pokušao da kaže da se akcija tako nije zvala. Možda on ima prave informacije iz NATO pakta kada se za njih toliko zalaže. Mi nemamo. Mi smo samo čuli šta je Džejmi Šej, Klark i ostala ekipa govorila. To je suština. Samo sam to rekao. Znači, žrtve postoje, njih treba ceniti, grobovima se klanjati, a ne da ih razdvajamo na 1991, 1999. godinu i ostalo. Nadam se da ih više neće biti.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, replika.
Nisam rekao da prethodne žrtve postoje, ali se zna koliko je poginulo ljudi u svakom gradu. Možda nije objavljen ukupan podatak. U svakom gradu se zna koliko je tokom građanskog rata 1991, 1992. godine poginulo u onoj vojsci, zajedničkoj vojsci, zato je bio građanski rat. To je bila vojska i vas i Antuna Tusa, pa ste međusobno ratovali, ali te žrtve su poznate. Ove nisu. Samo sam to rekao. Zna se koliko je poginulo 1990, 1991. godine. Postoje i dokumentacioni centri itd. Za ove iz 1999. godine se ne zna. Nikakve informacije iz NATO-a nemam. Možete i vi, ako ste vični sa računarom i kompjuterom, da saznate kako se zvala akcija.
Gospodin Đurić, po Poslovniku.
Poštovani predsedniče, ministre, dame i gospodo narodni poslanici, možda bih i prešao preko ovoga što je uradio gospodin Dujović, a vi niste reagovali i u tome vidim povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine, ali je otišao korak dalje. Očekujem od gospodina Dujovića izvinjenje, ne samo LDP ili našim poslanicima, nego čitavom parlamentu. Gospodin Dujović je u jednom trenutku rekao da sumnja da neko ovde pokušava da nađe opravdanje za intervenciju NATO, a to onda znači i za sva ubistva i stradanja koja su se desila u toj akciji, a malo kasnije je govorio o građanskom ratu. Mislim da je opasno, kad smo već te greške pravili 1999. ili 2000. godine, da ih ponavljamo i 2012. i 2013. godine. Opasno je reći u parlamentu da neko opravdava takvu akciju i niko nikada iz LDP to nije pokušavao da čini. Kao što je, gospodine Dujoviću, LDP, ne znam da li je to učinila vaša politička partija, između ostalog, potpisala inicijativu REKOM i čitav niz drugih inicijativa i vrlo smo zainteresovani da se saznaju imena, sudbine svih onih koji su stradali u jugoslovenskim ratovima od 1990. do 1999. godine. Ja samo od vas očekujem izvinjenje ovom domu, ne čak LDP-u.
Smatram da nije prekršen član Poslovnika, jer zaista nisam razumeo da je gospodin Dujović na takav način izgovorio, ali daću priliku gospodinu Dujoviću, ima pravo na repliku, nadam se da će on pojasniti ono što je hteo da kaže.
Vrlo ću kratko. Ovo će biti poslednji put da se javljam, da bismo mogli da nastavimo ovaj posao. Da, potpisao sam inicijativu REKOM, ne samo nju, i mnogo pre nego bilo šta kao učesnik četiri i po godine rata otišao i suočio se sa odgovornošću, i sa istinom i sa pomirenjem, to možete kroz katarzu televizije B92 da vidite, da sam sedeo i sa Muslimanom iz armije BiH i sa Hrvatom iz armije Hrvatske i pričali smo o tome kako da prevaziđemo sve to. Ni jednog trenutka nisam rekao da ne treba nešto opravdati, niti da sam bilo šta opravdavao što su naši ljudi radili. Svako ko je radio bilo šta treba da bude osuđen. Ali, vi gospodo iz LDP stalno opravdavate NATO pakt. Stalno pričate o NATO integracijama. Kako hoćete onda građani Srbije da posmatraju, bar oni koji su branili ovu državu puškom, a nisu otišli kada su dobili poziv negde u inostranstvo, da gledaju na vas? Moraju da gledaju kao na nekoga ko opravdava i želi da opravda akcije NATO pakta 1999. godine. Tako i gledaju. (Predsednik: Gospodine Dujoviću, pošto ste sada rekli potpuno otvoreno da neko pokušava da opravdava akciju NATO pakta, morate samo voditi računa o težini reči koju izgovarate i da to može biti uvredljivo za poslaničku grupu LDP. Molim vas da vodite računa o tome jer ste tako na grub način okarakterisali čitavu poslaničku grupu i mogli naneti uvredu.) Gospodine predsedniče, ja iza svake svoje reči stojim. Uopšte se ne libim da kažem ono što je istina. Ako istina nekog pogađa, zaista se, kolege, izvinjavam, istina zna i da boli. Ali, istina boli i one ljude koji su uzeli pušku i otišli od svoje dece i branili ovu državu, a neki drugi su seli na avion i otišli u Njujork. U tom ime, neću se više javljati, bez obzira šta bude rečeno na moj račun. Zaista, žrtve ne zaslužuju da se odvajaju ni na 1991. ni na 1999. godinu. U to ime, nemam nikakvo izvinjenje ni za LDP, niti za bilo koga pojedinačno.
Zoran Ostojić. Izvolite.
Ako je zahtev da se utvrdi tačan broj žrtava NATO bombardovanja opravdanje ili pokušaj opravdanja NATO bombardovanja, onda zaista ne znam s kim mogu da polemišem o tome. Niko ne opravdava, čak naprotiv hajde jednom da saznamo koliko ljudi je poginulo. Zaista je nedopustivo da ovako pričate, gospodine Dujoviću. Neću vam se obraćati, kršim Poslovnik. Zahtev, obrazloženje, politika i argumenti zašto je za Srbiju dobro da bude članica NATO pakta nikako ne znači takođe i opravdavanja NATO bombardovanja iz 1999. godine. Kako to možete da povezujte jedno s drugim? Nemačka je podeljena bila posle Drugog svetskog rata u četiri savezničke sile, pa je na kraju sa tri osnovala NATO pakt. Ne razumem. Kako možete te dve stvari da povezujete? Ja ne opravdavam, niti bilo ko, niti nam je ikada palo na pamet da opravdavamo NATO bombardovanje. Možemo mi da pričamo zbog čega je došlo, šta se desilo. Nije ni vreme ni mesto da o tome pričamo. Nemojte, gospodine Dujoviću, na taj način da dokazujete patriotizam. Čini mi se da je prošlo vreme srbovanja i pričanja ko je ovakav, ko je bio u Njujorku itd. Molim vas, to ste vi pre mene valjda trebali da utvrdite, da tražite da se jednom popišu i da se objave, u stvari, popisane su, samo da se objave. Nemojte da na ovaj način ukazujete da ste veći Srbi od nas zato što ste učestvovali u ratu, a mi kao nismo. Svi smo mi bili pod bombama NATO i zato treba da saznamo koliko je ljudi poginulo, da vidimo odnos između, recimo, civilnih žrtava i uniformisanih žrtava. Zalaganje za članstvo u NATO paktu nije opravdavanje NATO bombardovanja. Izneo sam argument o direktnim stranim investicijama koje su NATO zemlje privukle. Ako vama to nije važno, ne mora da vam bude važno. Nama je važno radno mesto, nama je važna svaka investicija, prema tome, u tome se razlikujemo.
Gospođa Batić, po Poslovniku.
Biću vrlo kratka, budući da nemam običaj da reklamiram povredu Poslovnika, ali sada zaista moram. Mislim da ste prekršili članove 108, 109. i 110, kada je poslanik Dujović u pitanju, bez ikakve potrebe da branim bilo koju poslaničku grupu, pa isto tako i LDP. Mislim da gospodin Dujović treba da zna da se patriotizam poštuje i u miru, pa i da je za vreme vladavine pojedinih ministara odbrane u miru ubijeno isto onoliko vojnika koliko i u ratu. Nisam primetila da je, recimo, podržao predlog anketnog odbora za ubistvo gardista na Topčideru, koji su ubijeni za vreme mira. Hvala.
Ministar Vučić ima reč.
Želeo bih samo, ne ulazeći u bilo kakve političke rasprave, da dam još informacija gospodinu Ostojiću. Dakle, rekao sam vam da je ukupno u vreme NATO agresije vojnika stradalo 659, poginulo 631, nestalo 28 lica. Što se MUP tiče, dobili smo nove podatke. Dakle, poginulo je 325 lica, nestalo je 24, ukupno 349 lica, dakle, ukupno vojnika i policajaca stradalo je 1008 u NATO agresiji. To vam je precizan podatak. Ukoliko u toku dana budemo uspeli da dođemo do broja civilnih žrtava, jer oko toga postoje razmimoilaženja, i više komisija je davalo različite podatke. Ovo ste dobili veoma precizne podatke za vojsku i za policiju. Hvala vam najlepše.
Jeste li vi hteli, kao repliku? Replika, gospodin Đurić.
Hvala vam. Hvala vam, gospodine Vučiću, na ovim podacima. Puno poštovanje i velika žal za svima koji su stradali. Istraga, postupci utvrđivanja odgovornosti protiv onih koji su izazvali stradanja u tom ratu kršeći zakone i običaje ratovanja, a bilo je i takvih. Gospodine Dujoviću, zaista se bojim da dalje idem u ovim replikama, zato što su posledice sve teže i teže. Mislim da gospodin Vučić možda ne bi trebalo da se uzdržava od političkih komentara. Mislim da njega ugrožavate tim vašim komentarima. To kad se neko zalaže za ulazak Srbije u NATO savez ne znači da opravdava ono što se dešavalo u tom ratu 1999. godine, isto kao što, pretpostavljam, vi koji sedite sa svojim kolegama, a bivšim neprijateljima u nekom ratu iz Hrvatske ili BiH ne opravdavate sve ono što su oni ili njihove armije, vojske kojima su pripadale, činile u tom ratu, pa i protiv pripadnika našeg naroda. Siguran sam da vi to ne radite, pa onda nemojte optuživati LDP da to čini svojim političkim zalaganjem za ulazak u NATO savez. Ako tu svoju logiku izvedete do kraja, onda opravdava akcije ili zločine NATO svako ko danas zagovara i evropske integracije, svako ko danas razgovara sa zvaničnicima NATO saveza iz vaše političke partije, iz bilo koje druge političke stranke. Naravno, potpuno podržavam ovo na šta nas je podsetila gospođa Batić. Istrage nekih drugih zločina koji su se takođe desili, koji se nisu desili u ratu, ali su očigledno povezani sa nasleđem rata, moraju da se obave i vi ste jedan od političara koji u ovoj Skupštini, čini mi se, niste podržali inicijativu koja je došla pre nekoliko nedelja. (Predsednik: Vreme.) Nemojte se smejati, gospodine Arsiću, jesmo svi bili pod NATO bombama. Vidim da vam je to bilo smešno u malopređašnjoj raspravi. Svi smo bili pod NATO bombama.
Nemojte da se obraćate drugim poslanicima, pogotovo na takav način, komentarišući nešto što nije korektno. Da se vratimo na raspravu. Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, uvaženi prijatelji, jako je teško nastaviti raspravu nakon ovoliko puno žuči u delu teme koja nije na dnevnom redu. Želim da podsetim samo da smo sličnu raspravu imali nekoliko puta u ranijem periodu i da smo te iste podatke davali i u tom periodu, da postoji čak knjiga koja je odštampana sa imenima, fotografijama pojedinih pripadnika današnje Vojske Jugoslavije i mestima gde i na koji način su stradali, za one za koje se zna. Dakle, nije danas nijedan novi podatak iznesen u javnosti. Naprotiv, ti podaci se znaju i davno su publikovani i mislim da podizanje fame oko toga samo nas dezavuiše ovde u Skupštini. Jer, ne idemo u pravcu onoga što su danas tačke dnevnog reda. Želim da izrazim iskreno poštovanje u odnosu na sve pripadnike Vojske Srbije koji su u ovom trenutku prisutni u mirovnim misijama, a ima ih trenutno 110. Ako uporedimo 2008. godinu, kada ih je bilo 16 i danas 110, a do kraja ove godine će ih biti 289, tačno možemo da vidimo kako proces reforme sistema odbrane donosi određene rezultate i kako i na koji način profesionalizacija Vojske Srbije omogućava da Srbija danas u mnogo većem kapacitetu bude upravo predstavljena u međunarodnoj zajednici i u onim delovima poslova koji su verovatno i najteži za međunarodnu zajednicu, a to je očuvanje mira i bezbednosti na prostorima na kojima je to najvažnije. Da je to izuzetno važna stvar, ukazujem na činjenicu da je još pre 2007. godine Vlada tadašnjeg premijera Vojislava Koštunice donela odluku da se čak učestvuje u mirovnoj misiji "Ajsaf"u Avganistanu, da je donesena odluka da jedan medicinski tim u sastavu norveškog kontingenta učestvuje u toj mirovnoj misiji. Tada je to bila jedna izuzetno vizionarska ideja koja, nažalost, nije zaživela. Nije se imalo dovoljno hrabrosti da se ona obistini, ali, verujem da ćemo u budućem vremenu imati snage i želje da kao što danas imamo jednu veoma dobru parlamentarnu diskusiju koja nije obojena dnevno-političkim ili politikanskim nastupima, da ćemo i ubuduće imati pre svega odnos prema interesu građana Srbije, interesu naše države, ali i interesu Vojske Srbije. Svaki pripadnik Vojske Srbije koji je proveo određeno vreme u mirovnim misijama, a ja sam imao priliku da razgovaram sa stotinama od njih, donosi jedno iskustvo koje nije mogao da stekne u mirovnoj situaciji u našoj zemlji. To ne samo da je predstavljanje naše vojske u inostranstvu i podizanje kapaciteta naše zemlje, već je to i podizanje operativnih sposobnosti naše vojske i to je nešto što je nemerljivo i jako važno, jer u tim okolnostima funkcionisati u stvari pokazuje da naša vojska ima izuzetno dobru obuku, a u budućem vremenu nadam se da će imati još i veću. Danas možemo da kažemo da, na sreću, ali činjenica je, nama se dešava da nam poginu pripadnici Vojske Srbije u našoj zemlji prilikom obuke ili prilikom saobraćajnih nesreća, što se desilo upravo ovih dana, ali da nismo imali, a nadam se da nećemo imati, žrtava u mirovnim misijama, što u ovome pokazuje da postoji visok stepen obuke i svesti o tome, u poziciji u kojoj se nalazimo. Važno je reći da je to jedan deo procesa, da je to deo procesa reformi koji donosi ozbiljan rezultat i da taj proces reformi podiže kapacitete koji danas mogu da se vide i u našim odnosima u okviru diplomatije. Pre nekoliko meseci imali smo priliku da čujemo ministra da je zahvaljujući našem medicinskom timu, zemlja Srbija u Norveškoj izuzetno visoko poštovana. Tada je rečeno da su bila samo dva lekara, bilo je znatno više, bila je cela bolnica, 24 pripadnika medicinskog tima uključujući štab oficira, što ukazuje da smo ranije eventualno učestvovali sa Norveškom u nekoj mirovnoj misiji, mi bi sigurno imali još čvršći odnos. Ta mirovna misija je bila rezultat dogovora iz 2006. godine da se učestvuje u Avganistanu, nakon čega, pošto to nije realizovano, mi smo preuzeli obavezu da ćemo u prvoj sledećoj mirovnoj misiji angažovati našu vojnu bolnicu i da budemo upravo sa Norveškom, jer je Norveška izuzetno veliki prijatelj Srbije. Danas praktično ne postoji bolnica, dom zdravlja, vrtić ili lokalna samouprava koja nije u određenom vremenu dobila pomoć iz Norveške. Novac koji se ulaže uvek je diskutabilan, da li je on mali, da li je on veliki za zemlju kao što je Srbija? On je svakako veliki, ali za ono što on vraća nazad, mislim da nije i da u tom pravcu svakako treba da idemo. Ako pogledamo određene zemlje u okruženju, videćemo da one svoje operativne mogućnosti pre svega fokusiraju na učešću u mirovnim misijama. Konkretno, recimo Bugarska. Oni su praktično sav fokus svog angažmana vojske dali na učešće u mirovnim misijama i danas je Bugarska, kao što znate, članica ne samo NATO, kome mi u ovom slučaju ne stremimo zbog deklaracije koja postoji u Skupštini, ali je članica EU. Bugarska ima te velike investicije ili veće investicije nego što su bile ranije, baš zbog toga što uzima i učešće u nekim operacijama koje su dosta složene i dosta ozbiljne, a svoju vojsku trenutno formatira upravo u tom smislu. Mislim da je ovo danas jedna od onih odluka koje treba da podržimo svi u parlamentu. Mislim da ova podrška nije samo podrška politici Vlade, ovo je podrška jednom kontinuitetu i podrška svim onim mladim ljudima koji će učestvovati u nekoj od mirovnih misija. Znam da se javlja i tri i pet i devet puta više pripadnika Vojske Srbije koji žele da učestvuju u mirovnim operacijama. Posebno mi je drago što smo u nekom proteklom periodu uveli i žene vojnike koje učestvuju u mirovnim operacijama i to je takođe važno sa aspekta Rezolucije UN o položaju žena u sistemu bezbednosti i odbrane. To pokazuje da je naša zemlja danas u procesu demokratizacije dostigla određeni nivo sa kojim možemo da se pohvalimo i koji nesumnjivo ima podršku u svetu, pogotovo u onom delu sveta koji gleda i bavi se bezbednošću. Imao sam priliku da čujem i govor uvaženog kolege iz DSS koji nam je rekao kako i na koji način funkcioniše američki Senat i u jednom pohvalnom govoru u odnosu na Vladu rekao da današnja Vlada poštuje odluke suda, za razliku od neke prošle vlade. Nisam siguran da sam razumeo na koga ste mislili i voleo bih da nam kažete ovde koja to vlada nije poštovala odluke suda? Podsećam da je odluka Ustavnog suda vezano za izmene i dopune Zakona o VBA i VOA upravo nastala prošle godine, kada mi više nismo imali zasedanja ovog parlamenta, a da su ti zakoni funkcionisali od 2009. godine i svakako da bi i bivša Vlada, da je imala priliku, donela izmene i dopune ovog zakona u tom pravcu. Zato mislim da nije korektno reći da neka bivša vlada nije poštovala odluke suda. U krajnjoj liniji, i vi ste bili pripadnik, ne vi lično ali vaša stranka, je bila pripadnik nekih vlada za koje takođe možemo da kažemo da nisu poštovale odluke suda, ukoliko ste mislili na te vlade. S druge strane, mislim da moramo jednu stvar da pojasnimo. Godine 2009, na predlog Vlade Republike Srbije odnosno Ministarstva odbrane, parlament je doneo Zakon o VBA i VOA i to je bio zakon koji je jedini stvorio određenu i jasnu proceduru na koji način VBA može dolaziti u posed, da kažem kolokvijalno, listinga, sa pozicijama onoga ko je razgovarao. Tada su smatrali i imali smo odobrenje od zakonodavstva Vlade Republike Srbije da je to u skladu sa Ustavom. Kasnije je utvrđeno da nije, ali, podsećam da danas Ministarstvo unutrašnjih poslova nema takvu odredbu. Mi danas ne znamo na koji način funkcioniše po tom pitanju i BIA. U to vreme, godine 2009, to je bila revolucionarna odluka koja je na neki način vrlo precizno govorila o tome kako može da se rade tzv. listinzi i na koji način može da se utvrdi gde su bili ljudi u vremenu kada su razgovarali, bez uvida u tu komunikaciju i bez mogućnosti čitanja bilo koje komunikacije. Danas ovde čujemo da je to anti-ustavni zakon. Podsećam da u tom trenutku niko to nije pretpostavio. Ali, bez obzira na to, izmene i dopune Zakona donose jedan viši nivo, koji će operativno onemogućiti ljude u VBA da funkcionišu na način na koji su to radili. Mislim da ovde postoji uvek jedna ideja da se što je moguće više vežu ruke onima koji treba da se bore protiv organizovanog kriminala i korupcije, a onda se kasnije žalimo na te službe što nisu pravovremene i što nisu brze. Nekako, uvek pođemo od toga da će neko zloupotrebiti svoju poziciju. Bojim se da ćemo tako ići jednim potpuno pogrešnim pravcem i pogrešnim smerom. Ono što je važno reći, i što podržavam i što je ideja inače koju sam davno promovisao, ali nažalost nismo imali priliku da implementiramo, to je, da na osnovu iskustva koja postoje u Velikoj Britaniji, potpuno bi podržali formiranje jedne agencije kao nezavisnog tela, koja bi gazdovala svim telekomunikacijama i koja bi bila provajder za sve one zakonski autoratizovane agencije i omogućavala upravo preko te agencije dobijaju određene podatke koje bi divertovala pozive itd, na agencije, a ona sama ne bi bila u mogućnosti da pristupa tim podacima, odnosno, ona bi bila samo šalter na koju bi se prijavljivali oni koji imaju autorizaciju da dobiju te podatke. Na taj način bi izbegli svaku mogućnost afera, kao što je bila afera sa jeseni prošle godine o listingu, o praćenju itd. jer, bi se onda tačno znalo ko je taj koji može da ostvari uvid i na koji način i uz koju proceduru i mislim da bi se sa tim skinuo jedan veo zakulisnih radnji itd, koje vrlo često potresaju javnost u Srbiji. Demokratska stranka smatra da ovaj pravac delovanja i po pitanju Zakona o VBA, i svakako po pitanju upotrebe Vojske Srbije van granice naše zemlje je pozitivan. Podržavamo, pre svega, pripadnike Vojske Srbije i Vojsku Srbije koja uzima učešće, drago nam je da u vojsci postoje mladi ljudi koji, pored toga što rade u vojsci i zarađuju određena sredstva, smatraju patriotskim činom učestvovanje u miru, sprovođenju mira, i podržavam onu staru priču u kojoj se otadžbina brani i izvan granica naše zemlje. Podsećam, to su tendencije bezbednosne i istoka i zapada i praktično sve zemlje sveta koje danas žele da budu uticajne upravo na taj način i utiču. Za one, jugonostalgičare, želim da podsetim i njih da u vremenu kada je tadašnja Jugoslavija imala najveći kapacitet diplomatski i međunarodni, tada smo mi imali najveći kontigent koji je bio na bliskom istoku, koji je bio pod komandom tadašnjeg oficira JNA, i upravo smo zahvaljujući i tim aktivnostima imali priliku da slušamo kako je tadašnja Jugoslavija imala veliki, ili izuzetno veliki uticaj u okviru, ne samo nesvrstanih već i u okviru UN. Dakle, glasaćemo za oba Predloga, učešće u mirovnim misijama, kao i za Zakon o izmenama i dopunama Zakona o VBA i VOA, s tim što smatram, postoje potrebe da se i ti zakoni, svakako izmene, u određenim segmentima. U toku mog rada u Ministarstvu odbrane, a i prošlogodišnji primer je očit, vidi se da postoje određene stvari koje ne moraju da dolaze u parlament, upotreba vojske u određenoj misiji svakako treba, ali postoji način upotrebe, odnosno plan godišnji je bezpotreban, po meni, mislim da to može da donosi i sama Vlada, jer prošle godine smo imali situaciju da praktično do kraja godine, zbog poznatih stvari, a to je pre svega, zbog raspisivanja izbora. Mi smo tek, na kraju godine usvojili Plan upotrebe za godinu koja je već protekla. To nije bila odgovornost Ministarstva, mislim da praktično isti ljudi koji su radili u ministarstvu na tim zadacima u protekloj godini, rade i sada. Mi smo isto prošle godine dostavili parlamentu da vreme, ali nažalost parlament koji je bio raspušten nije mogao da donese tu odluku i mi smo se našli u jednom pravnom interegnumu, koji se završio, da kažem adekvatno, ali da smo imali kojim slučajem neke gubitke, bojim se da bi onda zaista došli u jedan položaj koji bi bio jako težak i za nosioce vlasti u to vreme, ali i za Vladu i parlament, jer nismo napravili pravnu formu, odnosno napravili smo neki lex specialis, koji ne zadovoljava zakonsku formu koja je neophodna. Utoliko vam dajem sugestiju da pokušate da nađete jedan elegantniji način da parlament bude upoznat, ali da se ne bavi aktivnostima u tačnom broju koliko učestvuje pripadnika Vojske Srbije. Dovoljno je da mi znamo da se ide u Kongo, Liberiju, Obalu Slonovače, Kipar ili u Siriju, a da li će to biti dva sanitetska oficira, tri štabna, pet ovih ili onih, mislim da je to stvar koja treba da se ostavi kao sloboda pre svega onom delu Vojske Srbije koji se bavi mirovnim operacijama, jer oni to mnogo bolje znaju nego mi ovde u parlamentu, čak nego i vi koji sedite, u samom ministarstvu i treba im omogućiti da oni popunjavaju ona mesta za koja smatraju da imaju najbolji kadar i da mogu da vrše te promene u datom vremenu, a ne da čekajuzasedanje Skupštine koje će vas usporiti i onemogućiti u određenom delu. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Vučić. Izvolite.
Samo dve reči, ni vi ni ja nismo bili u pravu oko broja naših pripadnika u Čadu, 14 je bilo 2010. godine, a 24 nije bilo nikada. Bilo je ukupno 27, u rotaciji, godinu pre toga, prihvatam, to je tehnička greška, ne može čovek sve da zapamti. Ono što ste u pravu, to je da imamo sve veći broj pripadnika žena i od toga u operaciji u Kongu imamo 27 žena, u Čadu 6, na Kipru 6 žena, Libanu 4 žene, i to govori o sposobnosti i spremnosti i profesionalizaciji i o ozbiljnosti i pristupu reformama Vojske Republike Srbije. Kada sam došao u Ministarstvo odbrane, nisam ni znao, a ni očekivao da će biti toliko žena, a mislim da, to sam rekao očekujući i ranije, ali se u Generalštabu nisu usaglasili i očekujem da u roku od godinu dana imamo i prvu ženu generala ili generalicu, kako god hoćete da se to kaže, tako da će to biti nešto za istoriju Srbije.
Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Gospodine ministre, poštovana gospodo, pripadnici Ministarstva odbrane, dame i gospodo narodni poslanici, ako izuzmemo ove dileme oko NATO agresije, oko broja poginulih, sudeći po diskusijama mojih prethodnika, da se zaključiti da će predlog izmena i dopuna ovog zakona kao i plan i odluka o upotrebi naših snaga u okviru Multinacionalnih operacija dobiti podršku ovog doma. Radi pojašnjenja, broj poginulih piše u jednoj knjizi, koja se zove"Junaci otadžbine" sa tačnim fotografijama, okolnostima pogibije, ja bih preporučio oni koji ne znaju, neka to pročitaju. Što se tiče naziva vazdušne kampanje 1999. godinemarta meseca, ona se nepobitno vodila podnazivom "Milosrdni anđeo". Kada su u pitanju predložene izmene i dopune zakona i ovi planovi, rekao bih da je Hamletovska dilema, kada je u pitanju funkcionisanje službi bezbednosti, jeste kako napraviti sklad između dva osnovna principa. Jedan je princip zakonitosti, a drugi je princip efikasnosti. Mi smo u današnjoj raspravi čuli da smo i2003. godine, pa 2006. pa dalje 2009. godine doneli neke sistemske zakone, ali bojim se da u najezdi želja ovog društva, da se te zloglasne službe devedesetih godina stave pod civilnu i demokratsku kontrolu, mislim da smo u svim postojećim zakonskim rešenjima prenaglasili princip zakonitosti na štetu principa efikasnosti. Složićete se da ne efikasne službe nisu potrebne nikome, pa ni ovoj zemlji. Kada sam sa mojim uvaženim kolegom gospodinom Kovačom reformisao VSB i formirao VBA, mi smo preveli sva zakonska rešenja vodećih zemalja ili zemalja sa razvijenom demokratijom i mogu vam reći da su ona mnogo rigidnija i fleksibilni ja kada je u pitanju metoda posebnih sredstava rada. Za one koji ne veruju, ja bi ih uputio da pročitaju zakon o službama bezbednosti SAD, gde se u jednom članu kaže "ukoliko predsednik SAD proceni da je na delu teritorije SAD ugrožen vitalni i državni i nacionalni interes, može šefu dotične službe odobriti neograničenu primenu posebnih metoda i sredstava rada." Pokušajte da prevedete postojeće zakone moćnih obaveštajnih bezbednosnih sistema, pa ćete pronaći u kojoj meri mi lutamo kada je u pitanju pozicioniranje naših službi bezbednosti u našoj zemlji. Postoji drugo mišljenje po kome, što je zemlja teritorijalnom manja, ekonomski slabija, vojno slabija, službe treba proporcionalno dimenzionirati adekvatno njenoj ekonomskoj moći ili veličini, što je sasvim pogrešno i nespojivo. Uputio bih vas na rešenja koja Izrael kao zemlja ima, što je manja zemlja u ekonomskom i teritorijalnom pogledu, to su potrebne moćnije službe bezbednosti, jer je ranjivija, izložena je brojnim bezbednosnim izazovima, rizicima i pretnjama. U našim rešenjima i dimenzioniranju službi bezbednosti, mi smo se rukovodili prvim principom, pa smo adekvatno ekonomskoj moći i veličini zemlje, dimenzionirali naše vojno-obaveštajni-bezbednosni sistem. Smatram, iskoristio bih ovde prisustvo gospodina ministra, kolega iz službi, odnosno direktora vojnih službi bezbednosti, da potenciram nekoliko preko potrebnih pitanja. Mi moramo, dame i gospodo, ozbiljno razmišljati o redefinisanju delokruga i zadataka rada službi bezbednosti. Mi moramo pobeći od stereotipa po kome se, grubo rečeno, u najgrubljem smislu, najprostijem smislu službe bave špijunažom, terorizmom i organizovanim kriminalom. Mislim da postojeći bezbednosni izazovi,rizici i pretnje, i potencijalni bezbednosni izazovi i rizici i pretnje nalažu da se izvrši redefinisanje kako delokruga VBA, tako delokruga i zadataka BIA. Još uveki u ovim predloženim izmenama i dopunama ovog zakona i u prethodnom važećem Zakonu o VBA i BIA, ne vidim po propisanom delokrugu i zadacima da je izvršeno to neophodno prilagođavanje realnim potrebama naše zemlje. Tu pre svega mislim, gospodin Popović i neki moji prethodnici su govorili, o potrebi stavljanja službi bezbednosti u funkcije ekonomije ove zemlje, kao prethodnice ekonomije ove zemlje u pogledu zaštitepatenata, u pogledu istraživanja tržišta, u pogledu istraživanja boniteta firmi koje investiraju na našem tržištu i koje kupuju naša preduzeća, u pogledu ekonomske špijunaže i otkrivanja novih patenata, u pogledu istraživanja konkurencije na ekonomskom tržištu u međunarodnoj zajednici, u pogledu energetske stabilnosti, kao što je moj prethodnik rekao, u pogledu ekološke bezbednosti naše zemlje i mnogim drugim brojnim pitanjima. Danas klasična špijunaža u ovako transparentnom društvu kakvo je naše, gde je sve postalo transparentno do mere da pojam državne službene vojne tajne je toliko degradiran, da ja, prosto, mislim da je jako sužen obim podataka, poslova i zadataka koji predstavljaju državnu, vojnu i službenu tajnu. Deplasirano je bavljenje klasičnom špijunažom, ali ekonomska špijunaža i te kako je prisutna i predstavlja problem za ovu zemlju. Drugo pitanje, jeste organizacija kojom bi se trebalo pozabaviti, jeste organizacija obaveštajno-bezbednosnog sistema. Bez obzira što je biro za koordinaciju službi bezbednosti, učinio bitne pomake u sinhronizaciji poslova i zadataka svih subjekata obaveštajno-bezbednosnog sistema, lično mislim, a to je jedan od mojih prethodnika govorio, da je uvažena koleginica Batić, mi moramo da razmišljamo o jednom pitanju – da li nama treba vojno-obaveštajna služba i da imamo segment bezbednosno-informativne agencije koja se bavi obaveštajnim radom? Mislim da smo mi jako mala zemlja, sa aspekta efikasnosti, sa aspekta vojne koordinacije, potrebno je formirati jedinstvenu jednu obaveštajnu službu u ovoj zemlji. Mislim da je potrebno razmišljati i o nekim rešenjima kada je u pitanju vojno-bezbednosna agencija i bezbednosno-informativna agencija. Mislim da smo mi suviše malo društvo i suviše mala zemlja da bi imali ovako rascepkane službe bezbednosti, jer to usložava njihovu koordinaciju i njihovu, samim tim, efikasnost rada. Kada su u pitanju predložene izmene i dopune zakona, četiri posebne mere tajnog prikupljanja podataka, jedna od tih mera do sada je bila u ingerenciji direktora vojno-bezbednosne agencije na osnovu nekih presuda Međunarodnog suda u Stazburu, a na inicijativu Zaštitnika građana, Ustavni sud je doneo odluku da takvo rešenje nije u skladu sa Ustavom. Mi ovim izmenama i dopunama zakona pokušavamo, odnosno verujem da ćemo uspeti da to uskladimo sa Ustavom, gde će primenu te mere, a ona glasi – tajno presretanje elektronskih komunikacija bez uvida u njihov sadržaj, ili narodski rečeno, a u ovo vreme popularno "listinga", do sada je odobravao direktor VBA, sada će nadležni sudija Višeg suda u sedištu nadležnog Apelacionog suda odobravati. Ono što je problem, vraćam se na ono što sam s početka izlaganja govorio, jeste da i ovde ima elemenata da se nije mislilo o efikasnosti službi bezbednosti. Zamislite situaciju, prema predloženim izmenama i dopunama, najkasnije osam časova od predloga direktora VBA ili OBA za primenu ove mere, nadležni sudija Višeg suda treba da donese odluku, odnosno odobrenje za primenu mere. Sada, jedan prost primer. Vi znate da postoje štićene ličnosti u Ministarstvu odbrane, kao i u Vladi. Direktor VBA ili bilo koji operativac iz VBA dobije podatak da NN lice sprema ubistvo ili terorizam na štićenu ličnost. Složićete se da se stvara hitna potreba trenutne primene ove mere, koja bi čitavu njegovu mrežu veza otkrila i samim tim hitno reagovanje u preventivnom smislu da do toga ne dođe. Zamislite koliko je osam sati i šta će da radi direktor VBA, a da ne bude odgovoran ukoliko se to, ne daj Bože, desi, a kako su naši sudovi ažurni, onda to može da bude najkasnije osam sati. Bojim se da će to biti mnogo duže vreme. Ili, ako jedna i druga služba dođu do podatka o planiranju konkretne terorističke aktivnosti na neki vojni objekat, da li vi mislite da je potrebno hitno reagovati i primeniti ovu meru, kao što je bilo ranije 24 sata sa zadrškom, da u roku od 24 sata nadležni sudija mora doneti odluku ili se mera automatski ukida. Zato je potrebno, gospodine ministre, obraćam vam se kao koordinatoru biroa za koordinaciju službi bezbednosti, možda organizovati u ovom domu javno slušanje na nekoliko tema, gde bi predstavnici nadležnih odbora, predstavnici nadležnih službi bezbednosti, nevladin sektor, Zaštitnik građana, Poverenik za informaciju od javnog značaja, istaknute institucije koje se bave poslovima bezbednosti, razmotrili ova pitanja kada je u pogledu dimenzioniranje službi bezbednosti, kada je u pogledu redefinisanje težišta rada službi bezbednosti, kada je u pitanju koordinacija između službi bezbednosti i mnoga druga pitanja koja sada, poštujući ovo vreme i vaše obaveze, ne bih potencirao. Ne slažem se, koleginica Batić je rekla da podaci dobijeni primenom posebnih mera tajnog prikupljanja podataka, više se ne mogu koristiti kao dokaz u sudskom postupku, samo u okviru preventivnog operativnog rada. Inače, podaci dobijeni primenom ovih mera u okviru konkretne obrade i te kako se mogu koristiti kao sudski dokaz. Ima jedno lepo zapažanje gospodina Popovića oko finansiranje služba bezbednosti. Verujte, provero sam vek u službama bezbednosti i nijedna služba bezbednosti u svetu, ni u Albaniji, transparentno ne iznosi podatke o novčanim sredstvima kojima raspolaže. Išao bih i dalje, ni jedna služba ne raspisuje javni konkurs, kako to radi BIA, za prijem u radni odnos svojih pripadnika. Da samna čelu, ne daj Bože, na čelu neke službe koja zlo misli ovoj zemlji, ugradio bih 20-30-50 svojih agenata kroz taj konkurs i zaposlio ih u tim službama. Samo primer navodim koliko smo mi neoprezni i "transparentni" u javnosti rada službi bezbednosti, a mislim da to šteti vitalnim državnim i nacionalnim interesima. Ovim izmenama i dopunama ovog zakona VOA evidentno je da se vrši jasno razgraničenje između opšte-bezbednosnih i kontraobaveštajnih poslova, što je bilo neophodno, jer postojeća zakonska rešenja su te poslove donekle preplitali. Videli ste i primetili ste da se ograničava broj posebnih mera tajnog prikupljanja podataka, odnosno smanjuje se. Ovim izmenama i dopunama se usklađuje Zakon o ovim službama bezbednosti sa postojećim zakonom o klasifikaciji, korišćenju i čuvanju tajnih podataka i reguliše se postupak sa podacima do kojih i jedna i druga služba dođu, a ne tiču se neprijateljske delatnosti u i prema pripadnicima Vojske i Ministarstvu odbrane, njihovo ustupanje nadležnim državnim organima. Mislim da tu postoji jedna nepreciznost. Koliko sam informisan, postoji i amandman Zaštitnika građana gde se definiše koji podaci se ustupaju drugim organima, a koji se uništavaju, jer ukoliko bi mi nadležnim drugim organima svi oni podaci koji ne tiču odbrambenih priprema Vojske, niti neprijateljske delatnosti u i prema Vojsci i Ministarstvu odbrane, davali drugim nadležnim organima, a nisu iz njihove nadležnosti, onda bi stvorili poziciju moguće zloupotrebe. Kada je u pitanju plan upotrebe i odluka o upotrebi predstavnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama, zahvalio bih se Ministarstvu odbrane. Verujem, i na nadležnom odboru smo o tome diskutovali, da su Ministarstvo odbrane i Ministarstvo unutrašnjih poslova na vreme, za razliku od prošle godine, kada smo nakraju godine usvajali ovakvu odluku i ovakav plan, iskoordinisali. Mi na početku godine imamo jasan plan i odluku o učešću naših predstavnika Vojske u multinacionalnim operacijama. Da ne bih govorio o ciframa, koliki su troškovi, to su gospodin ministar i moj diskutant izneli, povećava se broj pripadnika u Libanu, verujem da Ministarstvo odbrane ima sluha i Ministarstvo unutrašnjih poslova sa aspekta budućeg učešća naših pripadnika u multinacionalnim operacijama na nekim drugim žarištima, vodeći računa da naše učešće na nekim ozbiljnijim konfliktima danas u nekim zemljama koje su okarakterisane kao nosioci međunarodnog terorizma ili gde su registrovani nosioci međunarodnog terorizma, da mi naše učešće pažljivo odmerimo s tog aspekta, da našim učešćem ne bi naneli štetu i ugrozili indirektno ili direktno bezbednost naše zemlje. Ono što na kraju želim da kažem to je da je potrebno ozbiljno razmisliti da li je pretnja koliki se kapaciteti našeg obaveštajno-bezbednosnog sektora koriste u funkciju borbe protiv međunarodnog terorizma. Dame i gospodo, Srbija danas, makar po mom skromnom sudu, nije izložena pretnjama nosioca međunarodnog terorizma, ali je Srbija i te kako danas izložena pretnjom otvorenog separatizma i socijalizma. Hoćemo li od naše solidarnosti u učešću u borbi protiv međunarodnog terorizma napraviti neki sklad, da deo kapaciteta naše obaveštajno-bezbednosti usmerimo na te aktivnosti? Mislim da smo predimenzionisali, pa čak i naše službe instrumentalizovali u funkciji borbe protiv međunarodnog terorizma. Srbija danas nije izložena pretnji međunarodnog terorizma, ali je izložena i te kako separatizmu i otvorenom sesecionizmu. Bojim se da nije sklad napravljen u pogledu upošljavanja naših obaveštajno-bezbednosnih kapaciteta u ovom drugom pogledu. Stoga mislim da je potrebno i mislim da su sazreli uslovi posle ovih silnih izmena i dopuna prvog zakona 2003, pa 2006, pa 2009. godine, pa evo i ovih izmena, da, gospodine ministre, do kraja ove godine planiramo jednu javnu raspravu, jedno javno slušanje na ovu temu gde bi bolje precizirali delokrug i zadatke službi bezbednosti, koordinaciju, njihovu dimenziju i mnoga druga pitanja koja, po meni, su za sada nedovoljno definisana. Zahvaljujem se.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, ali samo do završetka zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa koji je u toku, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda. Određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova.
Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Predrag Marković.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani oficiri, gospodine Kovač, veliko je zadovoljstvo učestvovati u ovakvoj raspravi u kakvoj danas svi učestvujemo, ako izuzmemo onaj mali kvazi-politički sudar podacima, sa velikim pijetetom se govorilo i o temi i o ljudima kojih se ova tema tiče, što nije ni malo slučajno. Ja bih ne duže od 10 minuta, samo podsetio na dve stvari, jedna je simbolički značaj prve dve tačke, godišnjeg plana i odluke o upotrebi, o angažovanju naših snaga bezbednosti u misijama. Zbog građana, možda treba stalno podsećati, ceo sistem današnje Vojske Srbije jeste sistem koji je od svih zatečenih sistema prethodnih država pretrpeo najveće i kvantitativne i kvalitativne promene u ovom periodu, a da pri tome, sve vreme gospoda iz Ministarstva, VBA i VOA, znaju i u onim godinama kada to niko ne bi očekivao, naši vojnici su bili angažovani u misijama, pre svega u onim koje su bile sanitarnog karaktera i pri tome su stvarno ispunjavali sve ono do čega je nama stalo, a to je, simbolički kvalitet zastupanja naše države i naše vojske, potom upoznavanje sa iskustvima i pogledajmo samo te ocene u svim ovim decenijama koje su naše misije dobijale, sve jedno da li su se zatekle na mestu gde se događao državni udar ili su se dešavali zemljotresi ili su se dešavale klasične mirovne operacije. Konačno, ta vrsta poruke je strašno važna bila upravo za naše vojne snage u zemlji koje su prolazile kroz izuzetno težak i stresan period. Zašto ovo govorim? Zato što tokom današnjeg dana u ovoj sali je sedelo a i sada sedi najmanje dva člana VSO, dva ministra odbrane, iz prethodnih 10 godina i najmanje dva direktora VBA. Ne ulazim u to ko je i kako je radio svoj posao, ali ljudi sa različitim iskustvima, znaju da je bilo samo nekoliko uporišnih tačaka za samopoštovanje naše vojske i da su te uporišne tačke po pravilu bile simbolične, a da nasuprot tome su postojale sve ove traume od prošlosti koju stvarno nije potpuno ovde ponovo aktivirati, izazivati neka politička neslaganja, ali se samo treba podsetiti da je specifično iskustvo i ogromno herojstvo, pre svega podoficira i oficira u periodu 1999. godine, takođe utkano u onu vrstu iskustva koju su naši učesnici u mirovnim operacijama prenosili. Konačno, ako izuzmemo materijalne posledice i posledice po ljudstvo, način profesionalizacije Vojske Srbije sve to je ostavilo užasan trag i trebalo je, ne samo uspostaviti zakonski okvir, ne samo odluke Skupštine, ne samo usvajanje strategije od one koja je prava takva usvojena na nivou Srbije i Crne Gore, mislim maja 2004. godine, a konačno oblikovana, prethodni vojni ministar, u međuvremenu postao predsednik Srbije, gospodin Tadić, mislim da je konačno oblikovana, mislim, septembra 2004. godine, gospodin Kovač će to znati, ili oktobra i već u okviru te strategije je ključno promenjeno i ono o čemu je gospodin Stojanović govorio, a to je uloga službi, koncept naše strategije i misija naših vojnih snaga. Zbog toga, je vratiću se na prve dve tačke, od Haitija, Liberije, Libana, Obale Slonovače, potpuno različit nivo saradnje i sticanja novih iskustava i prenošenje iskustava naših jedinica, vrsta hrabrenja, koje, da bi građani shvatili, slična onoj vrsti, koja se dogodila prvi put 16. septembra 2006. godine, kada smo posle 100 godina, prvi put Vojske Srbije imala svečanost i paradu diplomiranih podoficira, odnosno oficira, školovanih na našoj akademiji, ovde ispred Doma Narodne skupštine i ja hoću ovom prilikom da se zahvalim svim ljudima iz tadašnjeg ministarstva, a mnogi su i sada, koji su bili jedan od inicijator ovoga i ljudima iz tadašnjeg predsedništva, Narodne skupštine, jer je ta vrsta svečanosti uspela na simboličan način da nadoknadim sve one traume kroz koje je naša vojska prošla u prethodnom periodu. Kada se podsećamo, a mislim da i prošlog puta kada je bila jedna ovakva tema, ministar je sa zadovoljstvom konstatovao, ono što su i prethodni ministri odbrane konstatovali, a to je tretman, položaj i uticaj naših vojnika u misiji gde god da su se našli, da je isto to, da smo imali nezavisno od promena koje su bile u vojsci sve vreme. Ne mogu a da se ne setim sa žaljenjem da su prevremeno penzionisani ne samo zbog strategije i promene strategije, čitav niz izuzetno kvalitetnih oficira koji je pokazao 2004. godine kada je izvršena najveća vojna vežba. Posle toga je samo jedna bila slična na Pešteru, ali ova je bila najveća. To je "Plavi put", pripremana šest meseci i sprovedena tako da je naša vojska tada prvi put primenila NATO standarde. Pošto je to međunarodna vojna vežba, zajedno sa snagama Rumunije, se ispostavilo da je naš kadar uspeo da savlada. Neki od ljudi koji ovde sede su u tome učestvovali i to su gledali. Sećaju se, u svakom segmentu jedne tehnološki vrlo složene, fortifikacijski vrlo složene vežbe, skoro u svakom segmentu su morali da čekaju rumunske vojne snage koje su već članice NATO i koje rade po standardima. Dakle, to su njihovi domaći standardi. Ispostavilo se da je spreman i sposoban novi kadar do te mere, da usvaja, primenjuje nova iskustva i da ih istovremeno oplemenjuje onim iskustvom iz najtežeg perioda koji je stečen u našim jedinicama. U narednom periodu moraćemo nešto da uradimo. Mislim da ste vi, ministre, toga svesni i iz onog odgovora koji ste dali koji je postavljen kao finansijsko pitanje razlike i za jednu i za drugu stranu bezbednosti, mi ne izdvajamo dovoljno novca, zato što smo siromašni. Ne verujem da ste mislili da nekome treba smanjiti, nego da mora da se ujednači. Dakle, moramo da uložimo više, jer smo iz iskustva ovih velikih promena videli da u naše jedinice, u naše predstavnike vojske, koja odlazi na misije su i drugi spremni da ulažu. Svaki put se zahvaljujemo spremnosti, pre svega Norveške, a potom posle prijema u članstvo Partnerstvo za mir i drugim partnerima na unutrašnjem planu, pre svega Gardi iz Ohaja na spoljnom, drugim zemljama koje su nam pomagale i prenosile znanje i istovremeno širile dobar glas o našoj vojsci i o našim snagama bezbednosti. Kada god se pojavi ovakva tema uvek će biti ovako lep i lagodan položaj ministra odbrane. Nezavisno od ličnosti, ne samo sada kada je u pitanju ličnost koja objedinjuje nekoliko funkcija, a i ministar je odbrane, jer je spremnost svih narodnih poslanika i svest o tome koliki je simbolički značaj vojske takav da će uvek ovakvim tonom, ljudi koji su trenutno pozicija ili opozicija, govoriti i samo će isticati određene aspekte ovog angažovanja. To pomalo ima mitske srazmere. Gospodine Vučiću, hoću da vam ponovim nešto što sam tada, tog 16. septembra, ovde izgovorio tadašnjem državnom vrhu. Moramo sve vreme da znamo. Još je veći ponos ne ljudi koji odlučuju i koji govore o tome, nego ljudi koji učestvuju. Kao što je mnogo važnije, lepše iznačajnije kada ste u stroju ovde ispred Doma Narodne skupštine u septembru, nego kada ste na ovoj bini sa koje komandujete. Svi ljudi u vojsci toznaju, a možete misliti koja vrsta iskustva, koja vrsta energije dolazi od ljudi koji učestvuju u međunarodnim misijama. Ovo je isključivo politička podrška, jer inače ni jedna ni druga tačka nemaju ozbiljnog razloga da bi postojala ovolika diskusija sem spremnosti svih narodnih poslanika da pokažu do koje mere podržavaju nešto što znaju da se uvek podržava. Drugo pitanje je treća tačka. To su izmene i dopune zakona koje su došle pred nas Odlukom Ustavnog suda. Moram samo da kažem da i ove dve službe su prošle kroz težak period. Ne samo što se menjala funkcija i okruženje, nego su u prethodnih 10 godina ove službe bile u nezdravom takmičarskom odnosu sa drugim službama i agencijama. Znamo da ovaj dom, ovaj plenarni deo nije mesto gde možemo i trebamo da iznosimo različite probleme kroz koje prolazi i sa kojima se suočavala VBA i VOA. Činjenica da je odluka Ustavnog suda dovela u dodatno nemoguć položaj VBA i VOA i da sa ogromnim zakašnjenjem Narodna skupština ovim izmenama otklanjamo samo probleme nastale u tom segmentu. Ne komentarišu se odluke Ustavnog suda. Naravno, neću ni ja to raditi, ali samo pogledajte članove 8a, 8b i 8v kojima se pokušalo i u obrazloženju se i kaže da je to i na osnovu razgovora sa stručnjacima, da se nadomesti sve ono što je i sa mog stanovišta, sa stanovišta ugrožavanja ljudskih prava bilo sporno, ali i sve ono što je taksativno prethodilo u zakonskom rešenju. Pogledaću amandman gospođe Batić, ako sam dobro čuo njeno izlaganje. Amandman nisam video, izvinjavam se. Moguće je da ću za ovaj ili neki drugi amandman možda glasati. Kao što postoji fama o snazi i moći naših obaveštajnih službi, njihovoj svemoći, a vi koji radite u njima znate sa koliko ljudstva i sa kojim materijalnim sredstvima raspolažete, koliko su ograničeni resursi, takođe postoji i fama da možete ovom vrstom opisane tehnologije da ograničite čitav niz operativnih aktivnosti. U međuvremenu, zato sam i pomenuo ovaj amandman koji se tiče šifrantske delatnosti, tehnologija je toliko napredovala da zbilja ni ova zakonska, ni prethodna zakonska rešenja ni na jedan način, ako iole ima novca za VBA i VOA, neće predstavljati nikakav problem. U tom smislu se ne treba preterano brinuti. Ako ne verujete, gospodine Kovač, probajte uz sudski nalog, recimo, da prisluškujete moj telefon, pa ćete znati rezultat. Nije to baš tako jednostavno i lako danas. Veliko mi je zadovoljstvo i zato ću ja, i poslanička grupa URS, sigurno podržati i ovaj plan i ovu odluku i ove izmene. Još jednom kažem, pogledaćemo amandmane. Nisam stigao iz zdravstvenih razloga do sada da ih pogledam. Možda iz neki od amandmana budemo glasali. Takođe, sve vas molim da znate, sledeći put kada dođete sa zakonskim rešenjem iz ma koje od ove oblasti, ne očekujte da će sa ovoliko pijeteta biti razgovarano. Zašto? Zato što u ovoj oblasti zakonska rešenja treba menjati i zbog novih standarda i zbog naših međunarodnih obaveza i zbog toga što moramo da prilagodimo svoja budžetska sredstva meri onoga što naša zemlja jeste. Na različite načine šta treba da bude srazmerno, a šta treba da bude nesrazmerno, i danas u ovoj vrlo dostojanstvenoj raspravi je nekoliko puta ukazano na to koja smo zemlja, koja je naša uloga u regionu, kolika smo zemlja i koji su naši dometi. Nešto možemo simbolički da nadoknadimo i tome služe ove mirovne misije, a nešto ne možemo. To što ne možemo, moramo zakonskim rešenjima da otklonimo i da nemamo tu vrstu zavaravanja. To je ono što sam želeo danas da kažem. Hvala.
Hvala. Dali još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, gospodo narodni poslanici, nakon rasprave od pre mesec i po, dva o identičnoj temi u ovom visokom domu, istog dana, odnosno iste večeri održan je jedan prijem u Domu garde u Topčideru i načelnik Generalštaba je krio neskriveno zadovoljstvo što je prvi put video u Narodnoj skupštini jedno potpuno razumevanje sistema odbrane i današnje uloge pozicije Vojske Republike Srbije u okolnostima kakve su danas. Složio bih se i sa gospodinom Markovićem i sa svim uvaženim kolegama koji su sa puno dostojanstva i sa puno argumentacije i sa najboljim razumevanjem i namerama govorili o odlukama koje su danas na dnevnom redu. Takođe bih istakao i svoje zadovoljstvo što je većina narodnih poslanika podržala stav naše poslaničke grupe, koji je iznela gospođica Olgica Batić, u pogledu potrebe reforme vojno-bezbednosnih agencija. Ono što je za SPO i DHSS bitno to je da kada je u pitanju odbrana zemlje, a mi se tu držimo tradicije, tu zaista nema mesta politici, nema mesta stranačkim interesima i uvek su tako Srbija i sve njene vlade, kada su bile u dramatičnim okolnostima, postupale, i sve političke stranke. Tako da, i ovo što je danas bilo benigno u Narodnoj skupštini Republike Srbije, to razumem samo kao sleganje tla nakon onog pijanstva od devedesetih i kao posledicu određenog mamurluka, koji srećom nije dominantan. Zbog čega će SPO i DHSS glasati za zakon iz ove oblasti, pre svega zato što je to politika koju mi zastupamo od osnivanja naših političkih stranaka. To je politika zbog koje su mnoge naše pristalice i simpatizeri izgubili glavu i radna mesta i dobili epitet izdajnika u godinama devedesetih, kada smo smatrali da politika, pre svega državnog vrha, a vojska je tu da sprovodi politiku Vlade, znači, odgovornost nije na pripadnicima Vojske Republike Srbije devedesetih za sve loše što se desilo, nego isključivo na državnom i političkom vrhu. Zbog toga je ovo velika satisfakcija za naše političke stranke, zato što Srbija u ovom delu ide u najboljem mogućem smeru. To je, takođe, verovatno najbolja tekovina 5. oktobra, jer mnoge naše nade su izneverene u pogledu i privatizacije i korupcije i kriminala i neuređenih institucija i to nije ono za šta smo se mi zalagali devedesetih godina. Građani su nas često i najčešće s puno razloga pitali – zar su ovo te promene koje smo od vas očekivali? Još jednom bih napomenuo da su svi ministri odbrane nakon 1990. godine dali ozbiljan i konstruktivan doprinos da Vojska Srbije danas bude vodeća institucija, ne samo po istraživanjima javnog mnjenja, nego i po unutrašnjoj organizaciji, po stručnom kadru, po razumevanju odnosa u svetu. Saglasni smo svi da faktori koji utiču na bezbednost su i ekonomija i spoljna politika i spoljna bezbednosna politika. Srbija je u pogledu toga da su najbolji reprezenti, najbolji ambasadori, najbolje diplomate bili njeni vojnici, to je u srpskoj tradiciji. Ne zaboravite da su pre balkanskih ratova, pre Prvog svetskog rata, kada je naš oficirski kadar školovan na zapadu, da su narodne starešine zamenili školovani oficiri, što je dalo izvanredan rezultat i u balkanskim ratovima i u Prvom svetskom ratu, a jedan katolički pastor u mestu Evember, maja 1945. godine je svoju propoved, u vreme kada je gorela cela fašistička Nemačka, posvetio srpskim vojnicima. U najkraćem, 5.000 srpskih oficira je tada imalo statut ratnih zarobljenika. Oni su zbog zločina koji su činili na našim prostorima sa puno straha očekivali osvetu, a srpski vojnici i oficiri su se ponašali tako što su nemačku decu ljubili i grlili kao svoju decu, davali im bombone i pevali pesme. Pastor, protenstantski sveštenik je rekao da je to najveća pobeda vojničke časti i hrišćanske ljubavi koju može jedan narod da izdejstvuje. Zbog takvog odnosa, zbog takvog oficirskog kadra i Pavle Jurišić Štur i dr Arčibald Rajs i mnogi koji nisu poreklom sa ovih prostora su bili u službi srpske vojske i dali nemerljiv doprinos širenju slave srpskog vojnika. Naravno da imamo jedan mračan period od 1945. godine, kada su oni koji su stvorili Jugoslaviju i pobednici iz balkanskih i Prvog svetskog rata, kada nisu smeli da kažu da su stvorili Jugoslaviju, vojska je bila i ideološki ostrašćena i posledice te ideološke ostrašćenosti mi smo na najteži i najgori mogući način osetili u periodu od 1990. do 2000. godine. Ono što su ciljevi koji se žele postići učešćem Vojske Republike Srbije u međunarodnim mirovnim misijama su za nas apsolutno prihvatljivi. Interesantno je da su, recimo, što se tiče vojne operacije pomorskih snaga EU … (Predsedavajuća: Vreme.) … završavam, EU u Somalijskoj Republici pored pomorskih snaga EU, NATO pakta, Rusije, Kine i Japana, Norveške, Hrvatske, Crne Gore i Ukrajine, mi čini mi se da u budućnosti sledeću pažnju treba da posvećujemo kolektivnom sistemu bezbednosti i da bez trunke emocija racionalno procenimo položaj vojske u budućnosti, u kolektivnom sistemu bezbednosti, koji donosi mnoge benefite onima koji u njemu učestvuju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, poštovani prvi potpredsedniče Vlade i ministre odbrane, cenjeni rukovodioci vojnih agencija, moj kolega Nenad Popović govorio je o zakonu i time ostavio manevarski prostor da ja govorim o odlukama, o kojima takođe treba da odlučimo u ovoj skupštini. Kada je reč o zakonu i njegovim izmenama, DSS je spremna da glasa za ako se usvoje neki od njenih amandmana i nema ništa protiv toga. Štaviše, ima predlog da se ovo učini samo jednim korakom, ka pravljenju jednog novog odgovarajućeg zakona. Ali, kada je reč o ovim odlukama, tu imamo jednu nedoumicu ili jednu, da tako kažem, sumnju i kritiku koju ćemo da izložimo ovom prilikom. Naime, vidimo u ovom predlogu odluke da će Srbija tokom 2013. godine imati 475 pripadnika vojske i 15 pripadnika MUP u međunarodnim operacijama. Ministar odbrane je objasnio da to nije brojka koja postoji u jednom momentu, već da je to brojka koja je ukupna za celu godinu, a da odlasci i dolasci, zamene itd, čine jedan broj od 280 kao optimalan, ili najveći, možda manje ili veće tokom određenih trenutaka. Takođe, imamo ovde i podataka o ceni koju će država da plati, koja stoji u budžetu i ona je negde 840 miliona dinara. Pitanje od kojeg krećem je – da li su ove cifre, kako da kažem, opravdane ili ne? Sve zavisi od konteksta, od analize, svrhe i ciljeva ovih misija, od onoga što Srbija dobija, čak i od analize odnosa troškova i koristi, ili onih slabih i loših strana u svemu ovome. Kada ovo imamo pred sobom, ovakav jedan plan, moramo da vidimo gde je i šta je Srbija? To je jedna zemlja koja je u teškim ekonomskim neprilikama, u velikim unutrašnjim problemima i turbulencijama, i posebno je zemlja, za razliku od svih evropskih zemalja, koja nema kontrolu nad svojim granicama, međunarodno priznatim granicama. Štaviše, to je zemlja koja je izložena velikom pritisku EU i SAD da se odrekne jednog dela svoje teritorije. To su sve teme koje imaju različite aspekte, implikacije, ali je vojni aspekt ovde nezaobilazan. Prvo što ljudi pomisle je – ko treba da brani zemlju? Vojska. Znamo da vojska ne može danas da brani Kosovo, jer je samo Srbija prihvatila određena dokumenta UN, koja treba na mirnodopski način da pomognu da se uradi ta stvar. U međuvremenu je došlo do jednostranog Albanaca i do jednostranih priznanja, pre svega od strane zemalja EU. Dakle, vojska tu ne igra aktuelnu ulogu. Toga smo svi svesni. Međutim, ne možemo se oteti utisku kada govorimo o upošljavanju naših vojnika i oficira u raznim misijama po svetu, da se to čini jednom dobrom voljom i u skladu sa dobrom tradicijom Srbije i srpske vojske, ali da se to čini iz jedne zemlje koja je na staklenim nogama i koja nije u stanju u ovom trenutku, ne vojno nego diplomatski, a onda i politički, da odbrani ni ono što ima u svojim rukama, a to su međunarodne garancije o suverenitetu i teritorijalnom integritetu. To je relacija koja je važna za određivanje da li je ovo svrhovito ili nije. Smatramo da Srbija mora da ima takve misije, da ona mora i radi tradicije i radi današnjice da učestvuje u tako važnim aktivnostima UN i raznih vojnih misija, razume se, u mirnodopske svrhe. Obzirom na ovaj konkretan plan, imamo određena pitanja i određenu kritiku, koju ću sada da izložim. Ovde imamo 11 misija, kao što vidite i DSS se pita – da li su sve one neophodne? Da li određen broj tih misija čini veću štetu nego korist Srbije, pre svega, obzirom na moguće razvojne situacije i razvojne bezbednosne strategije u samoj Evropi i u EU, pa onda i u Srbiji? Zadržaću se na tri misije za koje sam siguran da ne trebaju Srbiji. Nekoliko možda nisu potrebne iz razloga što su male i što nema neke velike koristi, čak ni ove u pogledu obuke i treninga, a neke se, razume se, moraju zadržati i održati jer su to stare misije, i UN, kao što je ona na Kipru, ili na Bliskom Istoku, ali i u starim misijama u kojima je nekada učestvovala Vojska Jugoslavije, a onda i Vojska Srbije. Prema tome, takve misije se moraju zadržati. Neka vrsta selekcije se morala ili mora napraviti, i danas i sutra u pogledu ovih misija, obzirom na neke jasne kriterijume. To je ono što hoću da naglasim u ovom trenutku. Misija u Kongu je veoma čudna i problematična kao i sama misija UN. Ne znam, verovatno da u odgovarajućim službama u vojsci i Ministarstvu odbrane postoje analize svih tih situacija gde se misije šalju, njihovog porekla, načina nastanka kriza, posledice itd, ali Kongo jeste jedan slučaj koji je zaista drastičan i za ove stravične događaje u poslednje dve decenije. To je država koja je izgubila pet miliona i 400 hiljada ljudi između 1997. godine i 2006. godine. To je posledica događanja u susedstvu, dakle, u Ruandi tokom devedesetih godina. Kao što znate, bio je veliki genocid i tamo je, opet, milion ljudi izgubilo živote. Ali, ti ljudi su gubili živote zato što su se u njihove unutrašnje odnose mešale velike zapadne kompanije, pre svega, imajući u vidu bogatstvo Konga i novootkrivene rudnike dijamanata, zlata i retkih minerala, što su se mešale njihove Vlade, pre svega, SAD i Velika Britanija i što su UN početkom tih konflikata 1992. – 1993. godine morale da povuku svoje misije sa tih mirovnih svojih perspektiva i ciljeva. Ono što se dogodilo u Kongu, zbog čega ta misija UN danas stoji tamo i pokušava da smiri situaciju jeste nešto što je zaista posledica velikih neokolonijalnih pregnuća zapadnih sila, kao što su one vinovnici i onih prethodnih događanja u Ruandi, kada je izvršen taj genocid i kada je Međunarodni tribunal za Ruandu u svojim presudama zamenio zločince za žrtve, žrtvama proglasio zločince, samo zato što su na čelu tih naroda koji su zapravo bili zločinci, stali saveznici SAD i Velike Britanije u to vreme. To je bio jedan šef naroda, Tuci, i predsednik Ugande. To su dve države koje su trebale posle ovog završenog genocida i pomoći Međunarodnog tribunala da naprave prodor, agresiju na Kongo i da oslobode prostor za nastup tih velikih kompanija koje će u miru tih žrtava raditi taj eksploatatorski posao. Moramo imati i vidu ovaj kontekst, da su UN došle tek 2006. – 2007. godine, da na neki način pokušaju da smire tu situaciju. Takođe, treba da imamo u vidu da je na terenu, u pogledu vojno obaveštajnih i drugih aktivnosti i kapaciteta, pre svega su na delu institucije zemalja koje su zainteresovane, SAD i Velika Britanija. Tu postoji i Francuska kao zainteresovana strana za te dijamante i sve to, a takođe je i EU imala priliku jedno vreme da pošalje svoju misiju. To je nešto zbog čega mislim da Srbija, zbog tih jako mutnih radnji, mora da vodi računa gde šalje svoje misije i da li te misije UN imaju ikakvu svrhu, ili su i one možda u nekoj funkciji smirivanja strašnih stvari koje su se dogodile, tih premasovnih žrtava, milion ljudi koji su pobijeni da bi se to zataškalo na neki način i stvar nastavila da teče kao da se ništa nije dogodilo. Druge dve misije koje dovodimo u pitanje jesu misije u Somaliji, ili u Somaliji i Ugandi. Koliko sam shvatio, u Ugandi bi trebalo da se vrši obuka za snage bezbednosti Somalije, u borbi protiv piratstva, terorizma itd. Te dve misije su misije evropske bezbednosne i odbrambene politike. Tu nalazimo jedan veliki problem. Sve misije evropske bezbednosne i odbrambene politike od 2004. – 2005. godine jesu strogo sinhronizovane sa NATO. Postoji jedan sporazum od 2002. godine, tzv. Sporazum Berlin plus, između evropske bezbednosne i odbrambene politike i NATO, koji otprilike kaže da se NATO slaže sa svim aktivnostima evropske bezbednosne i odbrambene politike u svetu, dakle, upotrebom trupa koje su počele da se stvaraju, ukoliko sa NATO nije zainteresovan za to. Dakle, sve ono što ne žele snage koje rukovode NATO da čine u tim odbrambenim mirovnim misijama, a često su to vrlo agresivne misije, kao što su Irak, Avganistan, ili danas Sirija, sve što NATO ne nalazi shodno da čini, treba i može da čini evropska odbrambena politika i odgovarajuće snage. Takav je slučaj i sa Somalijom. Međutim, taj sporazum kaže i nešto drugo, da ukoliko se to desi da će EU koristiti svu moguću bezbednosnu, materijalnu pa i komandnu logistiku NATO. To su meso i nokat - NATO i evropska odbrambena politika. One funkcionišu kao jedan sistem u zavisnosti od oportunosti, gde se vrši intervencija, koji su ciljevi itd. Ukoliko ulazimo u misije koje vodi EU nužnim načinom ulazimo i u nešto što je u nekom širom smislu interes, pa ako hoćete i koordinacija NATO. Ako želimo da ostanemo vojno neutralni, kao što je to još uvek naša doktrina važeća, ne treba da ulazimo u te stvari jer to nisu evropske autentične odbrambene akcije i strategije, nego su vrlo strogo kordinisane, pa čak i podređene kada se vode NATO strukturi NATO komandi. To je ono zbog čega smatramo da ne treba da se ide. Imamo problema sa evropskim integracijama zbog Kosova, razume se, zbog same EU koja se više neće širiti, a stvara iluziju kao da se može u nju ulaziti da bi držala pod kontrolom ove zemlje koje imaju nadu da će jednoga dana ući. Čini mi se da ste preterali kada ste rekli i napisali da Srbija treba da, parafraziraću, da se što više i dublje integriše u evropsku bezbednost i odbrambenu politiku. Imate jedan pasus koji otprilike to kaže. Naime, ne možemo da uđemo ni u ovu ekonomsku integraciju, ni u tržišnu integraciju, a kamoli u neke druge koje su zagarantovane SSP, a sada idemo i dalje od toga, ulazimo u ovu odbrambenu integraciju u koju nisu ušle ni sve zemlje članice EU. Evropska unija od decembra 2009. godine ima jedan ugovorno specifičan pristup odbrambenim pitanjima. Ona zna da ne može da angažuje u odbrambenim stvarima sve svoje države članice. Tu postoji sijaset mišljenja, strategija, ideologija itd. Donela je odluku da ukoliko najmanje devet država članica žele da vrše neku vojnu, mirovnu itd. akciju u svetu, to mogu da učine pod institucijom EU ako se druge ne bune. To je u svakom slučaju akcija ili organizacija voljenih, što bi rekli Amerikanci, za Irak i ko želi može, ko ne želi – ne mora. Onda se događa da u tim mirovnim operacijama, a često i agresivnim operacijama učestvuju one države čiji je to interes, a ne interes EU. Ako ulazimo u takve misije, onda ne znamo šta radimo. Sa tim ću da završim. Nećemo glasati i ne možemo da glasamo za ovu odluku jer ona obuhvata sve misije, zbog toga što je tu najmanje tri misije koje iz razloga koje sam ukratko ovde izneo, a o tome se može dugo razgovarati, ne možemo da podržimo. To nije u skladu sa odbrambenom i mirnodopskom filozofijom naše vojske i države i nisu nam potrebne takve ekskurzije. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani potpredsedniče Vlade, poštovani članovi ministarstva, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa NS podržava učešće naših vojnika u mirovnim misijama UN. Posebno smo zadovoljni zbog toga što smo na početku godine dobili plan učešća naših vojnika u snagama UN u ulozi mirovnih formacija. Smatramo da se tu stiče pre svega ogromno vojno iskustvo, a svakako se afirmiše i naše vojno znanje i sposobnosti i afirmiše se Srbija kao značajan činilac koja afirmiše svoj doprinos miru u svetu. Predlog izmena i dopuna Zakona o VBA i VOA, koji je pred nama, došao je po hitnom postupku, jer je prethodno donet zakon, ne tako davno, 2009. godine, imao pravne nedoslednosti i neusklađenosti sa Ustavom, a samim tim službama čiji je rad trebao da uredi, neuskladivši ga sa Ustavom i nekim drugim zakonima koji čuvaju prava i slobode građana, koji su proistekli iz Ustava, otežao je funkcionisanje i smanjio operativnost i njihovu efikasnost. Nacionalna bezbednost je javno dobro. Definiše se kao zaštićenost temeljnih vrednosti društva i državnih institucija, kao i zaštita vitalnih nacionalnih interesa i integritet državnog područja. Strateška opredeljenost RS za članstvo u EU takođe je nešto što nas obavezuje da nacionalnu bezbednost ne samo unapređujemo nego je posmatramo i u kontekstu doprinosa bezbednosti miru i sigurnosti regiona jugoistočne Evrope i Evrope uopšte. Raskrsnica puteva najrazličitijih političkih i ekonomskih interesa, koji se nalaze baš na Balkanu, tera nas da tajne službe RS budu kooperativne međusobno i sposobne da odgovore svim modernim izazovima, pretnjama i rizicima koji ugrožavaju bezbednost države u novom vojnom i tehnološkom dobu. Mi smo mala zemlja i nalazimo se pred ozbiljnim iskušenjima, vrlo smo ranjivi, vrlo atraktivni za razne loše namere, loše apetite i separatističke, secesionističke ideje i zbog toga su ove službe veoma važne da bi očuvale ovakvu zemlju i njenu bezbednost. Službe koje se bave zaštitom nacionalne bezbednosti, BIA, VBA i VOA su uspešne i efikasne samo onda kada se njihov rad ne primećuje golim okom u običnom životu građana. Njihov rad je pre svega u prevenciji svake opasnosti, pretnje, rizika po nacionalnu bezbednost. Kontraobaveštajna i obaveštajna delatnost su nužni i sastavni deo uspešnog funkcionisanja države i temelj njene bezbednosti i sigurnost i garancija mirne budućnosti. Kontrolna uloga Narodne skupštine ne treba da izgubi na svom značaju. Napredna tehnologija unapređuje sve segmente društva, pa i potrebu da se tzv. tajne službe države i vojske stalno usavršavaju i osavremenjuju i znanjem i tehnološki, kako bi zaista bile efikasne u onom delu života društva zbog koga i postoje, a to je nacionalna bezbednost. Henri Ford je svojevremeno rekao - jednu pravnu sigurnost u svetu čoveku mogu pružiti znanje, iskustvo i sposobnost. To su ključne reči na kojima se temelji i rad ove službe. Pošto smo svesni globalizacije militarizma i svesni smo da postoje stalne opasnosti po nacionalnu bezbednost, pogotovo u geopolitčikom području u kome se nalazi Srbija, velika je odgovornost Srbije za sopstvenu nacionalnu bezbednost, ali i za čuvanje bezbednosti regiona. Samim tim Srbija ima lidersku ulogu u očuvanju mira i stabilnosti jugoistočne Evrope. Pobrojaću kratko šta sve mogu biti rizici koje preventivno treba da spreče tajne službe, službe koje se bave očuvanjem nacionalne bezbednosti – oružani napad, agresija druge zemlje, unutrašnja oružana pobuna, terorizam, diverzija, špijunaža, politički motivisano nasilje, nasilno izdvajanje državnog područja ili slični oblici separatizma, podrivanje nacionalne i vojne moći, podrivanje ekonomske moći, kao i dela zabranjena međunarodnim pravom – nedozvoljena trgovina oružjem, drogama i ljudima. Spisak je impresivan i nije konačan. Bezbedonosne kapacitete tajnih službi države država mora unapređivati na sve načine, a svakako zakonom i podzakonskim aktima jasno urediti njihovo delovanje. Time se službama daju jasni i garantovani instrumenti operativnog i efikasnog delovanja, a da se nikako ne ugrožava i da se ne zadire u prava građana zbog čijeg interesa i bezbednosti postoje ove službe, štiteći ih u okviru države kojoj pripadaju. Čl. 1, 6. i 13. Predloga zakona, odnosno izmene i dopune Zakona, došlo je do terminološkog preciziranja i usklađivanja koji su uvek važni u zakonskoj regulativi. Čl. 9, 10, 11. i 12. su rešenja koja su veoma važna za zakonsko delovanje države, posebno u slučajevima terorizma ili separatizma koji je vrlo prisutan u raznim oblicima i koji je međunarodni problem, koji vrlo često deluje protiv nacionalne bezbednosti i službe su one koje preventivno treba da ga uoče i spreče. Poslanička grupa NS je ovde posebno uočila personalizovanje odgovornosti rukovodilaca službi. To je ono što smatramo značajnim i kvalitativnim unapređenjem postojećeg zakona. Čl. 7. i 8. su usklađeni sa Ustavom prema odluci Ustavnog suda. Čl. 2, 3. i 4. i član 14. garantuju zaštitu tajnosti podataka, sprečavaju njihove zloupotrebe, odnosno uspostavljaju kontrolu nad mogućom zloupotrebom stečenih, otkrivenih ili osvojenih informacija. Implementacija predloženih izmena i dopuna u postojeći zakon o VBA i VOA je svakako ove važne državne i vojne službe učinio efikasnijim, operativnijim, a njihov operativni rad manje vidljivim, a samim tim i kvalitetnijim, što shvatam kao da će sveukupna bezbednost građana i države biti na višem nivou. Donošenje podzakonskih akata koji su bitni za njihovo stalno delovanje na ovaj način će biti pojednostavljeno i operativno. Samim tim, ako budu nevidljivi, neprimetni u svakodnevnom životu, to znači da svoj posao rade odgovorno, predano i efikasno. Tada su na visokom nivou profesionalizma i njihovi napori su opravdani. Svakako predlažemo da se razmisli o budućnosti ove dve službe i da se objedine u nekoj budućnosti. Analizirajući predlog i obrazloženje za donošenje po hitnom postupku ovog predloga izmene i dopune Zakona, smatram da ga u Danu za glasanje mogu podržati. Očekujem da će i cela poslanička grupa NS da podrži ovaj predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Gospodine ministre, potpredsedniče Narodne skupštine, kolege narodni poslanici, moje kolege iz poslaničkog kluba su govorile o dva aspekta problema, a koji se tiču predloženog zakona i odluka koje treba doneti. Mogu da kažem da je i u jednoj i u drugoj diskusiji provejavao jedan jasan stav, a to je da su neophodne promene u politici odbrane. Ovo je, kao što se svi složili, tehnička promena jednog zakona i najavljeno je donošenje zakona koji će obuhvatiti potpuno novu materiju koja se odnosi na VBA i VOA. Ovde želim da kažem, pošto je Vojska jedan važan sistem, veliki sistem, značajan za državu, da naša poslanička grupa u prethodnom periodu je veoma kritikovala politiku prethodne Vlade u oblasti odbrane. Očekujemo da u narednom periodu usledi niz promena niza dokumenata u Narodnoj skupštini, kako bi se te promene, želim da istaknem, u izjavama koje su se mogle čuti od ministra odbrane, a koje se tiču pozicije države u odnosu na vojne saveze, nove odnose koji se tiču savezništva i saradnje, budu pretočeni kroz niz novih dokumenata. Ceo sistem odbrane može se sagledati kroz njenu politiku, kroz organizaciju i strukturu sistema, finansiranje sistema i kroz bezbednost tog sistema, o čemu smo danas ovde govorili. U ovom delu koji se tiče politike odbrane naša poslanička grupa je pozdravila na početku rada ove Vlade promenu koja se ticala potvrde vojne neutralnosti Republike Srbije. To je nešto novo u odnosu na period koji je bio iza nas, za vreme prethodne Vlade. U jednoj od diskusija sam rekao da se u Narodnoj skupštini nije mogla čuti reč da je Srbija vojno neutralna država, osim osvrtanja na činjenicu da je to jedna rečenica u jednoj rezoluciji i da je to mrtvo slovo na papiru. Sada, naravno, iz usta samog ministra odbrane je rečeno da je Srbija vojno neutralna država. Nadasve, u jednoj od izjava, gospodine ministre, ste rekli da će Srbija koristiti, ne samo NATO standarde, nego i ruske standarde kako bi poboljšala kapacitete i mogućnosti svoje vojne industrije. To je za nas nova politika i tu politiku podržavamo. Da bi se ta politika promenila, da bi vojna neutralnost bila potvrđena, da bi se time ojačala Vojska, da bi se ostvarili bezbednosni interesi Republike Srbije, a sve je to vezano za ove misije i zakone o kojima raspravljamo, mislimo da je, u tom smislu izneću predloge i postaviću nekoliko pitanja, potrebno učiniti sledeće. Prvo, potrebno je promeniti strategiju nacionalne bezbednosti, koja ni u jednom segmentu ne pominje vojnu neutralnost. Potrebno je promeniti strategiju odbrane. Potrebno je promeniti Zakon o Vojsci, Zakon o odbrani, Strategijski predlog odbrane i Doktrinu odbrane. Svi ti dokumenti su rađeni sagledavajući Vojsku Srbije, ne kao vojno neutralnu državu, nego kao jedan sistem koji polako i postepeno ide ka članstvu u NATO paktu. To se moglo videti kroz niz faza koje su se odvijale. To vi bolje znate. Naravno, i kroz one ciljeve koji su definisani u prezentacionom dokumentu. Ako definišemo državu kao vojno neutralnu, to mora biti sagledano i definisano kroz niz ovih važnih dokumenata. U tom smislu pitanje koje se postavljalo jeste – kako sagledavamo Vojsku? Ako smo vojno neutralna zemlja, u kojoj meri, o tome je govorila DSS, je potpuna profesionalizacija Vojske ta koja jedina može da to zadovolji. Vidimo nove trendove u Evropi, a koji se odnose upravo na pitanje, upravo u zemljama koje su vojno neutralne. Imamo primer Austrije. Nedavan događaj je vrlo indikativan za Srbiju, o tome moramo da razgovaramo. Tamo je vlada pokrenula pitanje potpune profesionalizacije, izašla je na referendum, imala je hrabrosti da izađe na referendum i da pita građane šta o tome misle. Austrija, koja je vojno neutralna, članica EU, njeni građani su rekli – ne, želimo da služimo redovnu vojsku. To je jedna tradicija i svest o vojnoj neutralnosti. Mislim da ako vlada vodi takvu politiku, u tom smislu bi bilo potrebno da se na taj način razmišlja i da se puni sadržaj vojne neutralnosti. Naravno, tu ima niz pitanja, verujem da ćemo imati vrlo brzo jednu ozbiljnu raspravu koja se tiče, koja podrazumeva zatvorenu sednicu, godišnjeg izveštaja o stanju priprema odbrane, gde bismo razmotrili niz pitanja koja se odnose na ceo sistem Vojske. Ima tu niz pitanja koja se postavljaju u vezi profesionalizacije, a to je stanje aktivne rezerve, stanje pasivne rezerve i kako će to u perspektivi da izgleda u situaciji kada je Vojska potpuno profesionalizovana. Što se tiče samog sistema i organizacije i finansija, moram da kažem da je u prethodnom periodu, sada, vojna industrija ostvarila velike poslove, obezbedila velika sredstva za Republiku Srbiju, ali na žalost u strukturi budžeta ti napori, koje vidimo da najavljujete, velike investicije koje će naša vojna industrija da ima i prihode koje će ostvarivati, nisu zadovoljeni, potrebe koje bi rešile njene materijalne probleme i podigle njenu operativnu sposobnost i pomogle da se izvrši modernizacija niza sredstava koji su neophodni. Ne znam kako će to u ovoj Vladi Republike Srbije biti definisano, ali smatram da se trend smanjenja budžeta Vojske koji je bio u prethodnom periodu, možemo razmišljati, to je delom i zbog krize, to se mora zaustaviti, jer stanje, barem kada su u pitanju novi aspekti, stanja i operativne sposobnosti, potrebe za modernizacijom, potrebe za rešavanjem nekih problema koji se odnose, vi znate dobro, na važne, velike sisteme u oblasti avijacije. Na ovaj način to ne možemo rešiti. Ono što je takođe važno, sada dolazimo do ovog zakona, jeste jačanje agencija, znači VBA i VOA, koje bi ceo ovaj važan i veliki sistem štitile. Moj kolega Nenad Popović je govorio o ovome zakonu. Rekao bih nekoliko stvari koje smatram važnim, a koje su vezane za neka rešenja, a takođe ukazujem na potrebu izmene još jednog važnog zakona koji definiše zakon koji se odnosi na tajnost podataka. Taj zakon smo vrlo oštro kritikovali u Narodnoj skupštini, o nizu problema i nedorečenosti. Smatramo da on nezadovoljava potrebe ravnoteže, zaštite bezbednosti Republike Srbije i zaštite ljudskih prava. Taj zakon koji daje ogromna ovlašćenja pojedinim organima mora, u velikoj meri je nedorečen i ostavlja mogućnost diskrecionog ovlašćenja, da bude promenjen. Ono što bih rekao jeste da je zaista dobro u odnosu na osnovni tekst zakona i definisano u članu 2. ovi zadaci i nadležnosti koji su stavljeni za VOA. Kada je u pitanju definisanje, intervencije na ovu odluku Ustavnog suda. Ostaje dilema da li je ovaj zakon mesto gde treba definisati nadležnosti pojedinih sudova. Može se razmišljati zbog promtnosti posla i potrebe da se prevaziđe taj problem. To razumemo, ali imamo najavu ministra pravde da će vrlo brzo u toku redovnog zasedanja u Narodnu skupštinu stići set zakona iz oblasti pravosuđa, pa i onaj koji se odnosi na uređenje nadležnosti sudova. Možda je, radi isključivanja bilo kakve kritike, radi sistematičnosti, radi celovitosti celog sistema, trebalo ostaviti da zakon koji uređuje nadležnost sudova definiše ove obaveze koje su sadržane u članovima 8. i 9, da prosto jedan ovakav zakon ne preuzima definisanje nadležnosti jednog sistemskog zakona, a koji se tiče uređenja pravosudne materije. Mislim da je to kolega Stojanović pomenuo, član 10. osnovnog teksta, koji se tiče mogućnosti da direktor BIA može da naloži početak primene posebnog postupka bez odluke suda. To je jedna stvar koju smo, ja moram da kažem, kritikovali u prethodnom periodu, čak ovaj deo koji se odnosi na unutrašnji i međunarodni turizam mi možemo da razumemo, ali zaista je norma, razlozi hitnosti, toliko široka da tu može da stane svašta. Obzirom da su propisani vrlo kratki rokovi po kojima sudovi postupaju po predlozima za primenjivanje ovih mera, Viši sud osam sati, Kasacioni – 24 sata, mislimo da ova norma, ne vidim koja je to vrsta hitnosti koja ne može da se prevaziđe u roku od osam sati. Prosto, radi se o zaista stvari koja se tiče ljudskih prava i čitavog tog problema. Naravno, to se tiče osnovnog teksta zakona i verujem da će se o tome voditi rasprava u narednom periodu. Ovo što se tiče same strukture i zapošljavanja u službama, lično mislim da je dobra odluka da načine provere propiše ministar. Prosto, to je jedna vrsta odgovornosti, ali kao neko ko nije u sistemu, može da sagleda potrebe sistema i kriterijume koji su neophodni, nego neko ko neposredno dugo rukovodi samim sistemom. U tom smislu, ako se postavi pitanje jačanja vojske, što je nama apsolutno svima interes, mi o tome nemamo nikakvu dilemu, DSS će to uvek podržavati. U situaciji kada je osnovni državni interes ili bezbednosni interes očuvanje teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka, mislimo da učešće, o tome je govorio moj kolega profesor Samardžić, ne može biti prihvatljivo jer i kroz delovanje, kroz misiju EULEKS na Kosovu i kroz delovanje u nekim drugim segmentima, sigurno je da ta međunarodna organizacija narušava našu bezbednost i mi ne možemo da učestvujemo u njenoj misiji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Veličković. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2013. godini i Predlog godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini su dva dokumenta koja poslanicima daju kompletnu sliku o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama. Ustavom Republike Srbije utvrđeno je da se Vojska Srbije može upotrebiti van granica Republike Srbije u okviru multinacionalnih operacija. Zakonom o odbrani propisano je da se odbrana zemlje ostvaruje i u učešću u multinacionalnim operacijama, čime se ispunjavaju međunarodno prihvaćene obaveze koje proizilaze iz članstva Republike Srbije u UN i drugim međunarodnim organizacijama. Republika Srbija je angažovanjem kapaciteta Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama UN i EU jasno pokazala da je aktivni činilac očuvanja međunarodnog mira i bezbednosti u svetu. Takođe, učešćem u navedenim aktivnostima pruža jasan i čvrst dokaz potvrde doslednosti spoljne politike Republike Srbije, kojom se zalaže za rešavanje svih sporova mirnim putem, poštovanje međunarodnog prava i drugih opšteprihvaćenih normi u međunarodnim odnosima. Godišnjim planom upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini planirano je da se u toku godine 2013. izvrši upućivanje do 475 pripadnika Vojske Srbije i 15 pripadnika MUP u multinacionalnim operacijama UN i EU. Za realizaciju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini potrebna su finansijska sredstva u iznosu od 839 miliona dinara, od čega za Ministarstvo odbrane oko 755 miliona i za MUP oko 83 miliona dinara. Za realizaciju ovog zadatka UN obezbeđuju skoro polovinu novca u iznosu oko 358 miliona dinara. Godišnji plan upotrebe Vojske Srbije se realizuje u okviru sedam operacija UN, jednu misiju UN, jednu misiju EU. Godišnji plan upotrebe pripadnika MUP realizuje se u okviru tri operacije UN i jednu civilnu misiju EU. Po meni, veoma je važno napomenuti da pripadnici Vojske Srbije i MUP nisu ni u jednoj od operacija neposredno ugroženi. Pripadnici Vojske Srbije mogu biti u Republici Liban suočeni sa bezbednosnim pretnjama u vidu provokacija, protesta i blokade puteva. Obučenost pripadnika Vojske Srbije i MUP je na nivou koji obezbeđuje uspešno izvršavanje svih postavljenih zadataka, o čemu govore dosadašnja iskustva iz učešća u ovim operacijama i visoke ocene šefova i komandanata kontingenata u okviru kojih pripadnici Vojske Srbije izvršavaju svoje zadatke. Pripadnici Vojske Srbije, učešćem u operacijama multinacionalnih snaga imaju mogućnost da razmenjuju iskustva, upoređuju obučenost, usvajaju nova znanja i standarde, što je veoma važno za dalje podizanje nivoa obučenosti pripadnika Vojske Srbije. posle uključenja pripadnika Vojske Srbije u mirovne operacije UN, ispoljen je interes za obuku stranih pripadnika u školama Vojske Srbije. Zbog svega iznetog, PUPS će, u danu za glasanje, glasati za usvajanje Predloga i Plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini. Lično se zalažem, pošto je ovde bilo i drugih mišljenja, da se Predlog plana upotrebe i odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije tretira na ovakav, znači dosadašnji, način jer se time obezbeđuje transparentnost i informisanost poslanika. Kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o VBA i VOA, po mom skromnom poznavanju ove problematike, treba poći od geografskog položaja Srbije i do sada ispoljenog interesa obaveštajnih službi drugih zemalja. Na ovom prostoru uvek su se sukobljavali interesi drugih zemalja i zato je Vojska Srbije često predmet istraživanja, interesovanja i pokušaja prodora obaveštajnih i drugih stranih organizacija, grupa ili pojedinaca. Srbija je na putu transportovanja droge sa istoka na zapad, sukoba organizovanog kriminala i pranja novca, međunarodnog terorizma, obaveštajne, subverzivne i svih drugih aktivnosti koje narušavaju bezbednost Ministarstva odbrane i Vojske Srbije i države u celini. Za uspešnu bezbednosnu zaštitu Ministarstva odbrane i Vojske Srbije potrebna nam je efikasna, dobro tehnički opremljena i obučena, sa dobro regulisanim zakonskim okvirima i dobro kontrolisana VBA i VOA. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o VBA i VOA, po meni, omogućava ovim agencijama da vrše dobru zaštitu Ministarstva odbrane i Vojske Srbije od prethodno pomenutih delovanja i narušavanja bezbednosti i odbrambenih kapaciteta Srbije. Zakon je korektno urađen, po ugledu na slične zakone u okruženju i vodećim evropskim zemljama, sa minimalnim zadiranjem u Ustavom zajamčena ljudska prava i slobode. Na nekoliko mesta je PUPS u Zakonu intervenisala amandmanima, sa ciljem da omogući i efikasniji rad agencija na bezbednosnoj zaštiti Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. O amandmanima ću izneti svoja viđenja, u danu kada budemo raspravljali o pojedinostima. Kroz amandmane sam se uglavnom zalagao za proširenje ovlašćenja direktora VBA kod primene posebnih postupaka i mera tajnog prikupljanja podataka iz nadležnosti VBA u hitnim slučajevima kada je u pitanju unutrašnji međunarodni terorizam i svi drugi oblici subverzivnog delovanja. Po saznanju da pripadnik terorističke organizacije, obaveštajne ili neke druge organizacije koja se bavi subverzivnom delatnošću, boravi kratko vreme na teritoriji Srbije, kraće od vremena potrebno zadobijanje odobrenja nadležnog suda za primenu mere, ili je samo na proputovanju kroz Srbiju, a potrebno je kontrolisati da li će se i sa kim ostvariti ili uspostaviti kontakt. U svim navedenim slučajevima direktor VBA odmah izveštava ministra odbrane i Savet za nacionalnu bezbednost i podnosi izveštaj o potrebi ovakvog postupanja i dobijenim rezultatima. Ovim zakonom VBA dobija alat u ruke sa kojim se može uz ogromne napore, podvlačim, ogromne napore pripadnika agencije uspešno suprotstavljati svim vidovima subverzivnog delovanja. Zbog toga će partija Ujedinjenih penzionera Srbije podržati ovaj zakon u danu za glasanje, i pozivam i ostale poslanike da nam se pridruže. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Uvažena potpredsednice, ministre, oficiri, rukovodioci vojnih službi, dame i gospodo narodni poslanici, LDP će se odazvati na ovaj poziv i glasaće za ove zakone. Na svu sreću, mislim naši razlozi su drastično drugačiji od onih o kojima su govorili neki prethodnici. Čini mi se, to moram na početku da kažem, iako ne sumnjam u vaše najbolje namere, ipak malo prečesto upadajući u tu frazeologiju, da tako kažem, nekih ipak, davno prošlih vremena. Naravno, smatram da je ono čime se bave vojne službe bezbednosti da je vrlo važno, da je od vitalnog značaja za ovu zemlju, ali ne mislim kao gospodin Stojanović ili gospodin Veličković, da je to jedini temelj ove zemlje. Liberalno demokratska stranka, pogotovo ne može da se složi sa onim stanovištem koje je nekoliko puta izneo gospodin Stojanović. Uvažavajući njegovo iskustvo, između ostalog, i na čelu nekih od tih službi, šta treba da bude pravac budućeg rada ovih službi, pogotovo te vrlo rigidne ili da kažem konzervativne poglede na to kakva je uloga službi bezbednosti u industrijskoj špijunaži itd. Gospodine Stojanoviću, ova zemlja je, mislim da se vaša politička partija sa tim, makar poslednjih nekoliko godina i makar verbalno slaže, odlučila da njen pravac budućeg razvoja bude izgradnja otvorenog, demokratskog, pluralističkog društva. Zemlja koja je integrisana, zemlja koja ne vidi baš u svim svojim susedima ili okruženju uvek i samo neprijatelje, nego nekada i partnere i saveznike. Zemlja koja gradi otvorenu, tržišnu privredu u kojoj ti koncepti organizovane industrijske i ekonomske špijunaže, o kojima govorite, prosto više ne mogu da funkcionišu, a pogotovo i onda kada postoje u određenom obimu ne bi smele da budu predmet skupštinske rasprave ili otvorenog političkog zalaganja nekih političkih partija, u ovom slučaju, a stvar je zbog toga još opasnija, najveće partije vladajuće većine. Zbog toga mislim da ministar u ovoj fazi rasprave duguje i neku vrstu osvrta na ono što ste vi govorili, ipak dolazite iz iste političke partije i mene brine, ukoliko vi kao SNS nameravate, ili imate bilo kakvu vrstu ambicije da dalje izmene zakonodavstva u ovoj oblasti idu u pravcu koji ste vi nekoliko puta i vrlo otvoreno najavili u svom obraćanju ovom parlamentu. Što se tiče drugih predloga odluka koje su danas na dnevnom redu, još jednom ponavljam, gospodin Ostojić je o tome čini mi se prilično iscrpno govorio navodeći neke od razloga. Liberalno demokratska partija će podržati predloge koji su na dnevnom redu. Pogotovo, predlog odluke o usvajanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga u multinacionalnim operacijama u 2013. godini. Naravno, da je dobra stvar što ove godine taj plan, odnosno tu odluku usvajamo već na samom početku godine, iako su u prošloj godini postojali neki drugi razlozi koji su nas doveli u situaciju da tek krajem godine o tome raspravljamo. Moram da kažem da razlozi iz kojih LDP podržavaovaj način angažmana naših vojnih i drugih snaga ne liži u onome na šta je u jednom trenutku ukazao, čini mi se, gospodin Predrag Marković, tvrdeći da političke partije danas u ovom parlamentu, u ovoj raspravi imaju potrebu da više puta i otvoreno podrže takvu odluku zbog toga što znaju da je to popularno, da većina građana to želi. Mislim, da su naši razlozi krajnje racionalni. Neki od tih razloga zbog kojih mi podržavamo ovakav angažman i zbog čega smo to činili uvek u prethodnih šest godina koliko je LDP parlamentarna stranka, sadržani su i u obrazloženju ovih odluka. Mi duboko verujemo da se ovim poboljšava pravno-politički položaj Republike Srbije u međunarodnim odnosima, da različite vrste savezništva u ovim operacijama koje su uvek teške ne samo za našu zemlju, nego i za zemlje koje su naši partneri u tome, najteže za one zemlje koje su na različite načine ugrožene, pa su zbog toga angažovane multinacionalne mirovne i druge operacije na njihovom području, doprinosi i bezbednosti i sigurnosti i same Republike Srbije i njenih građana. Naravno, LDP kao i uvek želi da insistira na još jednom pitanju. Dakle, svi ovi razlozi o kojima ste vi gospodine Vučiću govorili tražeći podršku od ovog parlamenta za odluke koje su danas na dnevnom redu stoje, ali one isto tako stoje i za jednu drugu vrstu političke odluke za koju mi mislimo da bi bilo dobro doneti u interesu Republike Srbije, a to je odluka o početku pridruživanja Srbije NATO savezu. Još jednom ponavljam, to za nas nije ni pitanje ljubavi prema NATO, ni prema članicama NATO, nije emotivno pitanje, to je krajnje racionalno pitanje. Za razliku od velike većine drugih zemalja koje su možda u nekom trenutku postavile pred sebe ili će postaviti pred sebe ovo pitanje, za nas je ono mnogo životnije, mnogo važnije, jer se ne tiče samo nekakve daleke budućnosti i odbrane bezbednosti i interesa zemlje u toj budućnosti. Članstvo u NATO je od vitalnog značaja za interes Republike Srbije u ovom trenutku. Nekoliko desetina puta smo o tome govorili. Meni je teško da zamislim da neko ko se politički, racionalno ponaša u ovom trernutku ne vidi koliko bi značajno za Srbiju bilo, za njene ekonomske, političke, bezbednosne, kakve god hoćete interese, koliko bi značajno bilo za naše građane koji žive na Kosovu, za pripadnike našeg naroda koji žive na Kosovu, da Srbija bude mnogo čvršće uvezana u sistem NATO. Da ponovim još jednom, nekoliko puta smo o tome govorili. Ministar Vučić, možda više neće biti u prilici ili neće biti često u prilici da u direktnom razgovoru sa američkim sekretarom odbrane, politički pokuša da izdejstvuje duži, aktivniji, brojnije prisustvo pripadnika NATO ili američkih snaga na Kosovu. Nama treba institucionalni mehanizam, institucionalna veza sa NATO da bismo bili sigurni da će te trupe koliko god bude bilo potrebno, između ostalog i olakšavati ili obezbeđivati opstanak i interes srpskog naroda na Kosovu. Nisam nikakav pristalica geo-političkih teorija, ali članstvo u NATO je u ovom trenutku ili u bliskoj budućnosti, jedini način da Srbija trajno zaštiti sebe od različitih pretnji koje postoje, od različitih procesa koji postoje. Situacija na Kosovu je izuzetno rovita, situacija u Makedoniji je izuzetno rovita. Nisam zaboravio jedan detalj iz one rasprave od pre nekoliko meseci o sličnoj ovakvoj odluci, kada se povela, pa stala priča o tome šta će biti sa najavama da će biti formirana vojska Kosova? O tome direktno odlučuje NATO i odlučivaće i u bliskoj budućnosti bez obzira kakav bude bio epilog razgovora o Kosovu. Mi moramo da imamo direktan način, da na tu odluku i na sve slične odluke u budućnosti učestvujemo. Vi ste gospodine Vučiću odlučili, da kao razlog ili jedan od razloga za odbijanje dubljeg razgovora o ovoj temi, navedete činjenicu da je Srbija, da je njena Narodna skupština proglasila vojnu neutralnost u jednom od svojih dokumenata od pre nekoliko godina. Taj dokument se zove – Rezolucija Narodne skupštine ozaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Ona je doneta 26. decembra 2007. godine. Ona osim jedne te rečenice o vojnoj neutralnosti sadrži još desetak stavova. Sve te stavove ili ogromnu većinu tih drugih političkih stavova, obaveza koje je Narodna skupština stavila pred Vladu i druge državne organe, mi smo u međuvremenu napustili. Naravno, LDP od početka je smatrala da ova rezolucija ne treba da izgleda ovako. Vi, vaša partija, velika većina drugih partija u ovom parlamentu su smatrali drugačije. U međuvremenu ste, ne ulazim u razloge zašto je to tako, odlučili da deo svojih stavova promenite. Nije mi jasno, zbog čega insistirate još samo na toj jednoj odredbi, tvrdeći da od nje ne može da se odstupi? Ovo je inače jedna od desetak rezolucija i deklaracija o Kosovu, koje su donošene. Ova poslednja je u mnogo čemu napustila stanovišta koja se nalaze u ovoj rezoluciji iz 2007. godine. Da vas podsetim nekih odredbi koje su, na sreću, u međuvremenu napuštene, a mi bismo voleli da makar počne razgovor o tome da li bi za Srbiju bilo bolje da napusti ovu tezu o vojnoj neutralnosti. Kaže se da će se posebno preispitati diplomatski i svi drugi odnosi sa državama koje eventualno priznaju nezavisnost Kosova. Prošla Vlada, a pre svega Vuk Jeremić, je počela da radi ili da vodi taj sumanuti proces. Na svu sreću, na vreme smo odustali, pa se u istoj rezoluciji kaže – Narodna skupština traži od državnih organa Republike Srbije da upotrebe sva pravna sredstva pred odgovarajućim međunarodnim i nacionalnim sudovima, radi zaštite suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije. I to smo probali, takođe pod prošlom vlašću, uz podršku onihkoji danas čine vlast i katastrofalno izgubili u postupku pred Međunarodnim sudom pravde, pa nas je to dovelo u gotovo neodrživ položaj u novim pregovorima o Kosovu. Zbog toga, gospodine Vučiću, smatram da je potpuno legitimno da otvorimo razgovor i o vojnoj neutralnosti koja je predložena ovom rezolucijom i da u sklopu teških, važnih, velikih državnih odluka koje mesecima najavljujete, počnemo da pričamo i o tom pitanju. Vi i ja znamo da će se pitanje članstva Srbije u NATO kad tad otvoriti. Samo ne bih želeo da ponovo izgubimo previše vremena i da možda, u međuvremenu sebi, svom narodu, Srbima na Kosovu, svima koji žive u okruženju, otežamo situaciju. Za nas koji smo odlučili da se politikom bavimo, izgovori, opravdanja koja bi počivala na tome da postoji teško nasleđe, da su emocije našeg naroda negativne prema NATO, ne smeju da budu izgovor. Kada bi nas to vodilo, onda nikakvu promenu i ništa ne bismo mogli da uradimo u svom političkom životu ili političkom radu. Onda ni politika, ni izbori, ni vlade, ni parlamenti ne bi bili potrebni, nikakvih reformi ne bi bilo i bilo bi dovoljno da Ipsos jednom godišnje ili dva puta godišnje napravi i objavi istraživanje javnog mnjenja i da, ono što kaže većina građana, bez ozbiljne rasprave o tim pitanjima, bude sprovedeno u zakone. Ne izgleda tako ozbiljna politika i ne može ozbiljna država da se vodi uz pozivanje ili uz stalno vraćanje na takve polazne osnove. Delimično se slažem sa obrazloženjem koje daje DSS. Oni su upotrebili izraz, čini mi se gospodin Samardžić "nokat i meso", kada se govori o snagama EU i snagama NATO. To je dobar i slikovit izraz. Naravno, naši zaključci iz toga su suprotni. Demokratska stranka Srbije smatra da ne treba možda da učestvujemo ni u ovim misijama zbog toga što oni imaju previše veze i na neki način su preklopljene sa misijama NATO. Liberalno demokratska partija smatra sasvim suprotno, da nema razloga da ne odemo krak dalje i da počnemo naš proces integracije u NATO. Sa još jednom stvari se slažem. Tačno je da su građani Austrije pre nekoliko nedelja doneli važnu odluku na referendumu. Mislim da ona za nas jeste užasno važna. Ona pokazuje da je koncept vojne neutralnosti, onako kako je on ovde zamišljen i kako se sprovodi, apsolutno neodrživ, zbog toga što bi izgradnja, očuvanje, jačanje vojne neutralnosti Srbije podrazumevalo čitav niz drugih promena. Vojska bi morala da bude drugačije organizovana. Pitanje je da li bismo mogli da imamo samo profesionalnu vojsku, kakvu imamo u ovom trenutku. Tačno je da je Srbija sedam ili osam godina išla putem evro-atlantskih integracija, dakle, integracija u NATO, da je taj proces veštački prekinut ovom rezolucijom o kojoj sam govorio, a da je sve okolo ostalo isto. Zbog toga i naši dokumenti iz ove oblasti, zbog toga i način organizacije Vojske ne odgovaraju onom stanju ili ambiciji koja je postavljena, da Republika Srbija ostane trajno ili makar na veoma dug vremenski period, vojno neutralna. Građani Austrije su spremni da plate cenu i da učestvuju u očuvanju vojne neutralnosti svoje zemlje. Zbog toga su oni na referendumu odlučili da će zadržati vojnu obavezu. To je sasvim racionalna odluka. Kod nas situacija nije takva i zbog toga oni koji vode Vladu u ovom trenutku moraju da kažu kako misle i kuda misle da vode Srbiju u budućnost. Ne može se istovremeno i održavati popularan i u društvu prihvaćen stav o vojnoj neutralnosti ili o neulasku u NATO i istovremeno podržavati većinsko opredeljenje u javnosti, u to nema nikakve sumnje, da ne treba ponovo uvoditi obavezno služenje vojnog roka. Mislim da našim građanima nikada do kraja nije ni objašnjeno šta zapravo za njih u praktičnom životu znači izvođenje koncepta vojne neutralnosti do krajnjih konsekvenci, u svakom smislu. Gospodin Ostojić je govorio o nekakvim ekonomskim, razvojnim, investicionim prednostima iz odluke o ulasku u članstvo NATO. Mislim da su ti razlozi, osim onih o kojima je on govorio još mnogo direktniji i važniji u političkoj, bezbednosnoj, u ravni naše sigurnosti u regionu u kom se nalazimo i svega onoga što nas u budućnosti očekuje. Samo za kraj, bilo je mnogo napetosti u ovoj raspravi, a i priče o tradicijama Vojske. Ja bih se pozvao na jednu drugu tradiciju, pretpostavljam da ta tradicija Vojske nije napuštena, makar kada su u pitanju profesionalni pripadnici Vojske i želim da vas uverim da ćemo mi taj trofej za naš klub ipak osvojiti za nekoliko sati, bez obzira što je došlo do odlaganja od jednog dana. Hvala vam.
Hvala. Reč ima gospodin Veličković, replika. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Izvinjavam se, možda je bilo nesporazuma, ali ja ne želim da me niko tumači. Ako treba nešto, evo ja ću da pojasnim sam. Ja sam se konkretno zalagao za povećanje ovlašćenja u pojedinim situacijama, a radi se u izuzetnim situacijama kada je u pitanju unutrašnji međunarodni terorizam. Znači, u situacijama kada postoji opasnost da bude pričinjena veća materijalna šteta ili bude ugroženo više ljudskih života. Ovako tumačeći, dobijam utisak da se neko više plaši većih ovlašćenja direktora VBA, nego međunarodnog teroriste, bojeći se time da možda direktor VBA neće da prekorači ovlašćenja, bez obzira što je ovde tačno navedeno kad to može upotrebiti, kad može postupiti po tome, kome podnosi izveštaj i koja je sadržina izveštaja. Direktor VBA nije došao tu onako ad hok. Prošao je sigurno mnogo moralnih filtera, radnih, stručnih i svih ostalih filtera da dođe do direktora VBA. Kada je već tu došao, onda mu stvarno moramo ukazati i dužno poverenje. Prema tome, ja ću se uvek zalagati za veća ovlašćenja u slučajevima kada je vreme za dobijanje odobrenja kraće od vremena boravka određenog lica, kada se raspolaže podacima da za to vreme mogu da nastupe štetne posledice širih razmera, jer, zamislite kako bi to bilo da… (Predsedavajuća: Vreme.) …Neko od kolega je to pomenuo, šta bi to bilo da kontraobaveštajno štitite predsednika Republike, imate podatak o tome, a ne možete da preduzmete nikakvu meru. Hvala. Izvinjavam se.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jelena Travar Miljević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, poštovani predstavnici predlagača, koleginice i kolege, meni je zadovoljstvo što danas razgovaramo o godišnjem planu upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, ali ću o ovome govoriti kao i prošli put, sa onog rodnog aspekta. Pre toga bih želela sve nas da podsetim da je parlament najvažniji instrument demokratske civilne kontrole i nadzora sektora bezbednosti, da su se u poslednjih 20 godina desila nova bezbednosna kretanja na međunarodnom nivou, da je bezbednost iz pretežno vojne sfere, proširena na druge oblasti, prvenstveno ekonomsku, energetsku, socijalnu, ekološku bezbednost, uključujući i bezbednost kako društva, tako i svakog pojedinca. Globalizacijom, širenjem demokratije u integracionim procesima u oblasti bezbednosti i sve intenzivnijom saradnjom među državama, od ekonomske do kulturne, smanjuju se rizici direktnog sukoba među državama. Ono čemu svakako treba posvetiti posebnu pažnju jesu asimetrične pretnje koje svakako ne zaobilaze ni našu državu. I naša država je takođe suočena sa značajnim izazovima i takođe nisu izostali ni tradicionalni, ni novi izazovi, a ni rizici pretnje. Republika Srbija je, kao i ostale države regiona, suočena sa raznim oblicima kriminala, terorizmom, korupcijom, nelegalnom trgovinom narkoticima, trgovinom ljudima, finansijskim i visoko-tehnološkim kriminalom. Mislim da pitanje koje nas veoma interesuje su migracije. Tendencija povećanog korišćenja informaciono-komunikacionih tehnologija praćena je konstantnim povećanjem rizika od visoko-tehnološkog kriminala i ugrožavanja informacionih i telekomunikacionih sistema. Republika Srbija se dugoročno opredeljuje da pruža doprinos zajedničkim demokratskim vrednostima i učvršćivanju regionalne i globalne bezbednosti i upravo je učešće u misijama učvršćivanje globalne bezbednosti. Demokratska i civilna kontrola Vojske Srbije i drugih strana odbrane i transparentnost odbrambenih poslova osnova su za razvoj savremenog sistema odbrane. Kada pričamo o sistemu nacionalne bezbednosti, rekle bih da u širem smislu to čine Narodna skupština Republike Srbije, predsednik Republike Srbije, Savet za nacionalnu bezbednost, Vlada, sudovi i tužilaštva. U užem smislu sistem odbrane čine snage MUP, bezbednosno-obaveštajni sistem, formirani organi, koordinaciona tela za pojedine mreže. Zašto ovaj uvod? Zato što bezbednosno-obaveštajni sistem čine BIA, VOA i VBA, a upravo o izmenama i dopunama zakona koji reguliše ovu materiju danas razgovaramo. Mislim da tu nema ništa preterano sporno ukoliko razgovaramo o nečemu što se zove usaglašavanje sa odlukom Ustavnog suda, kada razgovaramo o poštovanju institucija, kada razgovaramo o direktnoj implementaciji nadležnosti jedne grane vlasti kroz izvršnu vlast, a uporedo uz kontrolu zakonodavne grane vlasti. Implementacija najviših standarda sudske zaštite, ljudskih prava i sloboda građanina prilikom primene sloboda, prilikom primene navedenog postupka i mera jeste nešto što treba poštovati. Mislim da tu nema ništa sporno ni za mene lično, ni za moju poslaničku grupu kada se govori o izmenama i dopunama zakona koje ćemo svakako podržati. Ono čemu bih posvetila posebnu pažnju jeste učešće u multinacionalnim operacijama kojima se stiče iskustvo u multinacionalnim operacijama i komandama. Povećava se ugled zemlje, to je više puta pomenuto danas i, ono što sam prošli put rekla kada smo krajem godine razgovarali o planu iz 2012. godine, Srbija koja je do skora bila uvoznik bezbednosti, učešćem u ovim operacijama postaje izvoznik bezbednosti. Učešćem u misijama dokazujemo da smo dostojan kandidat za članstvo u smislu globalne ili zajedničke odbrane iz bezbednosne politike. Da je Vojska Srbije kredibilan faktor bezbednosti u svetu, evidencija učešća žena u multinacionalnim operacijama je nešto što sam i prošli put pohvalila i što ću svakako činiti i danas, jer zaista sam ponosna što Srbija spada među prvih 20-ak zemalja koja je usvojila Nacionalni akcioni plan za implementaciju Rezolucija 1325 za period od 2010. do 2015. godine. Naravno da sam ponosna kada ovo ministarstvo i dalje radi na njenoj implementaciji. Naglasila bih da je trenutno angažovano po četiri žene u Libanu i Kipru i dve u Kongu. Trenutno 10 žena od ukupno 110 pripadnika koji su trenutno angažovanih. Naglasila bih da su u prethodnom periodu od ukupno 462 mandata, kako mi to kažemo, sa različitim rotacijama, žene angažovane 47 puta, da je par njih bilo angažovano dva, tri puta na jednoj ili čak na više misija. Isto tako želim da pohvalim Centar multinacionalne operacije koji je otvoren svim kandidatima koji ispunjavaju uslove. U sklopu pripreme u Centru multinacionalne operacije se izučavaju rodno senzitivni sadržaji, a u 2012. godini je urađena i obuka za rodne savetnike. Kada već pominjem 2012. godinu, želela bih da naglasim da je prvi put u 2012. godini u martu žena angažovana na vojničkim dužnostima u mirovnim misijama. Takođe u 2012. godini prvi put je angažovana jedinica na Kipru i u Libanu. To je bio jedan pešadijski put. Ono što želim da naglasim to je da u Vojsci Srbije ima oko osam posto žena u operativnim sastavima. Kada gledamo 10 žena od 110 pripadnika koji su trenutno angažovani, taj procenat se poklapa. Ono što stvara prepreku jesu i opšti uslovi za učešće koji se prvenstveno odnose na godine koje je neko proveo u struci, odnosno u radnom angažmanu u vojsci. Naravno, ono što sve nas dotiče jesu predrasude i tradicionalistički stavovi, jer misije traju šest meseci ili 12 meseci. Učesnici imaju priliku da se u tom periodu sastanu sa svojom porodicom, ali to je nešto što za žene predstavlja jednu od prepreka. Mislim da treba još jednom naglasiti da je učešće u mirovnim misijama nešto što stvara među pripadnicima vojske veliko interesovanje. Mi smo nekada dostizali i zainteresovanost od 10 pripadnika koji se interesuje za jedno mesto. Mislim da je to ono što daje dobar kvalitet pripadnika koji nas predstavljaju, odnosno učestvuju u mirovnim operacijama. Te učesnike bih nazvala i našim ambasadorima, jer oni direktno utiču na promene slike Srbije, direktno poboljšavaju bilateralne odnose Srbije sa drugom državom i direktno mogu da nauče kulturu drugih naroda i našu kulturu predstave na najbolji mogući način. Ono što bih još želela da naglasim je da je specijalni predstavnik generalnog sekretara UN ujedno i nosilac odgovornosti promovisanja rodne ravnopravnosti u celoj misiji od početka do kraja trajanja svake misije, da departman UN za mirovne operacije ima u svom sastavu eksperte po pitanju roda. Njihova uloga je da promovišu, obezbeđuju, podržavaju i prate primenu odredaba koje se odnose na rodnu ravnopravnost u multinacionalnim operacijama UN kroz takozvane, sada ću iskoristiti jedan slobodan prevod i ako nekoga uvredim, izvinjavam se, to su takozvane rodne jedinice ili "gender units" na terenu. Organizacionom strukturom svake misije ponaosob određeno je gde će se nalaziti tzv. rodna jedinica. Znam da ovo nije u skladu sa terminologijom koju vojska koristi zbog roda, ali prosto nemam drugi izraz na srpskom jeziku "Gender unit" ili tzv. rodna jedinica je u stvari kancelarija u kojoj radi par ljudi, dvoje do petoro, u zavisnosti od veličine misije koja se brine da rodna perspektiva bude zastupljena u svim politikama, programima i aktivnostima koje se realizuju u misiji. Nadležna je i za obuku u misiji po pitanju roda. Tzv. rodnoj jedinici kao produžena ruka postoje osobe za rodnu ravnopravnost, odnosno "Gender fokal point" koji se nalazi i koji su odgovorni da se obuka po pitanju rodne ravnopravnosti realizuje u svakoj jedinici koja je pod istom komandom. Naglasila bih, a vi me ispravite ako nemam dobre informacije, da su čak i naši učesnici u misijama bili u jednom trenutku osobe za ravnopravnost. Materijali za tu obuku se dobijaju od ovih jedinica za rodnu ravnopravnost. Takođe, prilikom realizacije raznih aktivnosti ili izrade programa koji se realizuju u misiji se utvrđuje da li su u dovoljnoj meri rodno osetljivi programi. Na primer, sami programi za prihvatanje izbeglica su takođe analizirani. Ljudi koji rade u "Gender unit" su najčešće eksperti iz ljudskih prava i to su internacionalni civili zaposleni u UN. Kao država napravili smo značajne korake na ovompolju. Naglasila bih da se u Centru za multinacionalne operacije koriste materijali za obuku koje UN predlažu zemljama kontributorima. Kažem predlaže, jer ako dobro razumem ovu materiju, svaka država ima svoju isključivo nacionalnu odgovornost za to kako će svoje ljude pripremiti. Mi koristimo njihove materijale i u pomenutim materijalima jedno kompletno poglavlje se bavi obukom po pitanju rodne ravnopravnosti i problemima rodno zasnovanog nasilja u postkonfliktnim sredinama. Na ovaj način se u UN prate odredbe predviđene Rezolucijom Saveta bezbednosti UN 1325. Na ovaj način se u Srbiji prati implementacija Rezolucije 1325. Na ovaj način se prati implementacija Rezolucije 1325 kroz učešće naših pripadnika u mirovnim operacijama. Posebno me raduje vest koju je ministar danas istakao, da ćemo u narednih godinu dana imati i ženu generala. Mislim da je to od izuzetnog značaja kada govorimo o perspektivi rodne ravnopravnosti u Vojsci Srbije. Još jednom bih naglasila da nema razloga ne podržati ove zakone, naročito sa mog ličnog aspekta nema razloga ne podržati kada neko na jedan tako čvrst način implementira politiku rodne ravnopravnosti, odnosno politiku ljudskih prava u sistem odbrane. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Poštovani ministre potpredsedniče Vlade, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, mnogo toga je rečeno u dosadašnjem toku rasprave. Sagledavajući stav svih poslaničkih grupa u republičkom parlamentu koji su imali do sada prilike da govore, a mislim da su svi predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa imali prilike da iskažu stav povodom predloga odluka o kojima danas govorimo, povodom zakonskog predloga izmene i dopune zakona o kojem danas govorimo, evidentno je da će predložene odluke i predlog zakona o izmenama i dopunama zakona imati ogromnu podršku u republičkom parlamentu u danu za glasanje. To je u ovom trenutku izuzetno važno. Ponoviću ono što je gospodin Dujević, kao ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS već rekao, da će poslanički klub SPS podržati u danu za glasanje predložene odluke i predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o VBA i VOA. Ono što želim da kažem na samom početku jeste da se iz predloženih odluka o kojima danas govorimo još jednom može vrlo jasno sagledati intencija ili opredeljenost Vlade Republike Srbije da odluke, akte, zakonske predloge koji su od izuzetne važnosti i značaja za Srbiju i građane Srbije, da se blagovremeno dostavlja u skupštinsku proceduru. Tako posle dužeg vremenskog perioda o Predlogu zakona o budžetu nismo razgovarali, raspravljali i nismo ga usvajali 30. ili 31. decembra. Odluke o kojima danas govorimo smo imali blagovremeno u skupštinskoj proceduri, početkom 2013. godine, već u januaru 2013. godine. Smatramo da je to izuzetno pozitivno i da to treba da bude praksa Vlade Republike Srbije i u narednom vremenskom periodu. Šta je suština kada je reč o predloženim odlukama o kojima danas govorimo? Nastavlja se učešće profesionalnih pripadnika Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini. To je veoma značajno i to ima podršku poslaničkog kluba SPS. Unapređuje se učešće, a na drugoj strani se podiže na jedan viši nivo briga o policiji, vojsci koja iz Srbije učestvuje u multinacionalnim operacijama, što je izuzetno značajno. Preciznije rečeno, Vojska Republike Srbije će u 2013. godini učestvovati u devet operacija pri misiji UN i EU, a MUP u četiri. Predviđeno je angažovanje do 475 pripadnika Vojske Srbije i 15 pripadnika MUP. Složio bih se sa onim što je navedeno u obrazloženju ove dve odluke. Tačno je da učešće Srbije proizilazi iz obaveze Srbije kao članice UN i drugih međunarodnih organizacija, ali jasno je da mi na ovaj način kao država pokazujemo da želimo da učestvujemo aktivno u očuvanju mira i stabilnosti u svetu. Pokazuje se i jasna opredeljenost Srbije da eventualne probleme rešava mirnim putem, što je takođe važno. Ono što želim takođe da kažem, jeste da Srbija treba i da mora da gradi dobre odnose sa svim državama u svetu imajući na umu interes građana Srbije. Ove odluke podižu ugled države u svetu i doprinose jačanju spoljnopolitičkog kapaciteta Srbije. Ako imamo na umu činjenicu koju je maločas gospodin Vučić rekao da su pripadnici sistema odbrane u proteklom periodu ove aktivnosti obavili profesionalno uz najviše ocene i UN, onda se u potpunosti slažem sa koleginicom da sa sigurnošću možemo reći da su pripadnici Vojske Srbije, pripadnici MUP koji učestvuju u multinacionalnim operacijama pravi i možda najbolji ambasadori koje Srbija u ovom trenutku ima. Sa druge strane, učešće u multinacionalnim operacijama jeste korisno i za modernizaciju vojske kroz obezbeđenje saradnje sa oružanim snagama drugih zemalja. Dakle, prihvatanjem ovih odluka Srbija će definitivno biti integrisana u jednu izuzetno važnu oblast aktivnosti, ali ono što je još važnije, kao ravnopravni partner sa svim ostalim državama članicama EU i UN. Što se tiče predloga zakona o izmenama Zakona o VBA i VOA, osnovni razlog predloženih izmena i dopuna jeste odluka Ustavnog suda koja je otežala i usporila rad VBA na bezbednosnoj, kontraobaveštajnoj zaštiti i Vojske Srbije i Ministarstva odbrane. Predložene izmene i dopune jesu usaglašene sa odlukom Ustavnog suda i mislim da je na ovaj način definisan i razjašnjen pravni okvir za praćenje komunikacija koje obavljajubezbednosne i obaveštajne službe i da usvajanjem ovog predloga zakona neće više biti nejasna pravna situacija. Predlog zakona doprinosi jačanju civilne kontrole nad radom agencija, odnosno predložene izmene i dopune su jedan optimum, jedna ravnoteža. Na jednoj strani treba omogućiti službama da rade svoj posao, a na drugoj strani treba poštovati ljudska prava i slobode građana koje su garantovane Ustavom.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Konstantin Samofalov. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Uvaženi gospodine ministre, gospodo generali, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku želim vrlo kratko da se osvrnem na nešto što su kolege iz DSS govorile ovde i što nije istina. Oni su rekli da se tek danas u mandatu ove vlade municija koju proizvodi naša namenska industrija proizvodi po dva standarda – NATO i ruskom standardu. To nije tačno zbog proste činjenice da je u prethodne tri godine ostvaren izvoz naše namenske industrije u vrednosti od oko 250 miliona dolara. Najveći deo toga je izvožen pre svega u SAD, koje su ga onda poklonile za potrebe Avganistana i Iraka. Prema tome, u Srbiji se odavno koriste oba ova standarda, i ruski i taj NATO standard. Kada govorimo o osporavanju procesa profesionalizacije, što smo takođe čuli iz redova poslanika DSS-a, gde su navodili primer Austrije, koja na referendumu nije prihvatila da se profesionalizuju oružane snage ove zemlje, moram da kažem da su, koliko ja znam, Austrija i Grčka jedine zemlje članice EU u kojima ne postoji profesionalna vojska, a najbolje bi bilo da pitate momke i devojke koji se danas u ogromnom broju prijavljuju za dobrovoljno služenje vojske, upravo zbog toga da bi sutra postali profesionalni vojnici. Da li je to dobro za njih ili nije? Lično mislim da je to jedna od najvažnijih odluka koje su donete u procesu reforme našeg sistema odbrane i da ćemo tek u budućnosti videti koliko će nam koristiti profesionalne snage. Slažem se sa vašim stavom da ne ohrabruje trend smanjenja vojnog budžeta. Međutim, to nije problem samo ove vlade, to je problem u većini evropskih zemalja. Čelnici evropskih država debatuju u ovoj problematici i ona će biti tema sigurno i u Srbiji u budućnosti. Postavlja se pitanje odakle pronaći ta sredstva, ali mislim da novi bezbednosni izazovi, rizici i pretnje nameću potrebu da u budućnosti debelo razmislimo o ovom pitanju, zato što se upravo vojni budžet maltene prvi nalazi na udaru i mislim da to nije dobro. Što se tiče zakona o izmenama i dopunama Zakona o VBA i VOA, mi ćemo ovu odluku podržati kao DS. Pošto se u javnosti dosta govori o mogućnostima navodnih zloupotreba i ograničavanju ljudskih prava, naravno da to treba sprečiti, ali sa druge strane, treba i službama bezbednosti, bez zalaženja u preteranu demagogiju, jer to ume da bude preterano, treba im omogućiti da rade svoj posao. Mislim da je to veoma važno i treba pronaći odgovarajući balans, a mi kao Narodna skupština imamo posebnu ulogu kao važan sistem u okviru civilne i demokratske kontrole čitavog sektora bezbednosti. Govoreći o multinacionalnim operacijama, učešću naše vojske i policije u istima, DS podržava ove odluke. Broj naših vojnika i policajaca, po mom dubokom uverenju, jeste mera hrabrosti ovog društva, ali i iskrenosti da branimo vrednosti za koje se zalažemo i tu pre svega mislim na vrednosti koje se oslikavaju u našoj ambiciji da uđemo u EU. Nije uvek popularno upućivati vojnike u mirovne misije. Dosta se ovde govorilo o tome da to može da bude popularno. Ne mislim tako. To može da pitate verovatno zvaničnike država kojima se na nesreću s vremena na vreme vraćaju kovčezi sa vojnicima. Dakle, to je uvek teška odluka. Zato želim ovde da odam priznanje našim vojnicima za hrabrost, zbog toga što, a tačno je da oni dobijaju i naknade za to što odlaze u udaljena područja, ali oni pre svega promovišu našu zemlju. Pod srpskim barjakom bore se za održavanje mira u nekim udaljenim područjima, kada nekada to izgleda čak i besmisleno, ali na najbolji način brane interese ove zemlje i svetlu tradiciju koju naša vojska ima. Mnogo se puta govorilo ovde o učešću i jugoslovenskih i srpskih vojnika u prošlosti. Mislim da je neophodno tu tradiciju i nastaviti. Naši vojnici i policajci koji se nalaze u ovim multinacionalnim operacijama apsolutno podižu ugled naše zemlje i naše prisustvo ovim misijama svakako donosi veliku korist i za državu Srbiju i za naše građane. Teško je povući nekakvu direktnu vezu između učešća u ovim operacijama i ekonomske koristi, ali postoje veoma jasni pokazatelji. Ministar Šutanovac je govorio o tome koliko su recimo države iz našeg regiona profitirale zbog toga što učestvuju u ovim mirovnim misijama. Mogu se povući paralele između njihovog angažmana u ovim operacijama i značajne ekonomske koristi, povećanog intenziteta direktnih stranih investicija i mislim da to jeste nešto što njima donosi korist, posebno kada se govori o učešću u nekim operacijama značajnijeg obima, kao što je Avganistan. Mogu da se složim sa time što je moj kolega rekao, da je šteta što je jedna od prethodnih vlada, gde je premijer bio Vojislav Koštunica, prvo donela odluku da se u tu operaciju ide, a potom je povukla. Mislim da bismo mnogo više dobili kao država. Nekada je voditi se demagogijom mnogo korisnije nego povlačiti teške poteze i preduzimati nepopularne mere. Zato je važno da u ovoj oblasti mi održimo jedan kontinuitet državne politike. Ovo nije tema na koju mogu da se ubiru poeni dnevno-političke prirode. Ovo je jedno strateško pitanje. Mislim da je obaveza i nas kao opozicije, koji smo vodili Ministarstvo odbrane u prethodna dva mandata, da prepoznamo tu dugoročnu potrebu, da održimo kontinuitet i da ove odluke podržimo. Nadam se da ćemo u nekoj od sledećih vlada biti ipak i lideri u ovom regionu, kada se govori o obimu angažmana u multinacionalnim operacijama, ne kao što i danas, i kao što smo u prošlosti uglavnom sledili druge. Međutim, i to što danas ipak uvećavamo naše prisustvo jeste dobro za početak, jedan pozitivan pomak. Ministar Vučić je pomenuo da smo dobili poziv za Siriju i za Mali. Lično mislim da je to veliko priznanje za naše oružane snage. To za nas predstavlja jedan signal da je Srbija prepoznata kao pouzdan partner u međunarodnoj zajednici. To veoma ohrabruje, kao i činjenica da, vi ste pomenuli da nas sve strane prepoznaju kao pouzdane partnere, to je posebno ohrabrujuće. Govorilo se ovde o novčanim sredstvima. Naravno da svaki utrošeni dinar naših poreskih obveznika treba pažljivo da se analizira na šta se troši, u vreme ekonomske krize, u vreme besparice. Ipak, mislim da su novčana sredstva koja se izdvajaju za ove operacije zaista simbolična u odnosu na koristi koje mi možemo da imamo kao društvo. Govorio sam o ekonomskim koristima i mislim da bi trebalo češće da govorimo o iskustvima, pre svega susednih država koje učestvuju u ovim multinacionalnim operacijama, koliko su one profitirale upravo zbog činjenice, i o tome sam govorio, da su preuzele odgovornost i teret, veliki teret za održavanje međunarodnog mira. Zašto možemo da očekujemo ekonomske koristi? Pre svega, mislim zbog toga što Srbija ovim angažmanom uliva poverenje svojim partnerima kao izvoznik bezbednosti, a ne kao neko ko je viđen kao država koja stvara probleme. Ne slažem se sa time da smo mi stvarali probleme, ali prosto, realnost je da u mnogim državama to vide na taj način. Kada se govori o neutralnosti, Srbija ima dokumenta koja su definisala vojnu neutralnost, ali moram da podsetim one koji se na jedan demagoški način odnose prema ovoj temi, da upravo države koje su neutralne, poput recimo pomenute Austrije ili Švedske, imaju veći angažman u misijama NATO-a, na primer, nego neke države članice NATO-a, zato što je pitanje učešća u ovim operacijama jedno vrednosno pitanje, kao što je i pitanje učešća u misijama Evropske unije, apsolutno vrednosno pitanje. Za razliku od kolega iz DSS-a, uz dužno poštovanje, koji misle da Srbija ne treba da učestvuje u operacijama EU, mi u DS smatramo da je to neophodno. Mi smo kandidati za članstvo u EU, a EU će sigurno našim građanima doneti bolju perspektivu, samim tim, za nas proizilaze i određene obaveze, kao što je učešće u zajedničkoj bezbednosti i odbrambenoj politici EU. Ako vidite da na obalama Afrike, recimo, šta je suština te misije u Somaliji – da se otimaju brodovi koji plove pod evropskom zastavom, da se otimaju građani članice EU i uopšte Evropljani, da se za njihove glave traži otkup. Zar nije vrednosno pitanje da i mi kao Evropljani svojoj, ako želite, braći Evropljanima da pomognemo i barem na simboličnom nivou, sa jednim manjim brojem pripadnika Vojske Srbije, pomognemo u rešavanju tih problema i pokažemo da smo solidarni? Naravno, treba pomenuti da u ovim misijama pre svega odlaze profesionalci, da to čine na bazi dobrovoljnosti. U tom smislu, treba odati ovim ljudima priznanje. Proces profesionalizacije Vojske Srbije, ponoviću još jednom, jeste jedan od najvažnijih poteza u reformi sistema odbrane u godinama koje se nalaze iza nas. Profesionalizacija Vojske Srbije jeste, osnovna pretpostavka za povećano učešće u ovim operacijama i upravo polazna pretpostavka za donošenje i ovakvih odluka. Podsetiću vas na 2008. godinu kada je DS vodila Ministarstvo odbrane, preuzela je jednu situaciju, da smo imali samo 16 vojnika u mirovnim misijama. Danas ih imamo, jednom odlučnom politikom DS, jasnom posvećenošću ovoj ideji čak 110, a očekujemo sada i u mandatu ove Vlade, i tu govorim o tom kontinuitetu za koji smatram da je veoma dobar, imaćemo blizu 300, mislim 289 vojnika i to pozdravljamo. Lično sam zagovornik značajnijeg učešća naše vojske i policije u ovim operacijama. Smatram da je to veoma dobro za našu državu. Smatram da je važno da uvećavamo svoje prisustvo, ali smatram da moramo i možemo i više da uradimo na ovom planu. S obzirom da se bezbednosno okruženje menja, sasvim je sigurno da ćemo u budućnosti možda morati da prilagođavamo i naša strateška dokumenta, strategiju nacionalne bezbednosti, strategiju odbrane, ovim izmenjenim okolnostima, novim potrebama. Možda to nije vreme za danas i za ovu raspravu, ali je to nešto o čemu moramo da razmišljamo, i ove odluke su jedan dobar korak u tom pravcu. Ne slažem se sa komentarima nekih kolega ovde, da je ovo pitanje za koje, naravno, uvek glasaju. To nije tačno. Kao DS smo se suočavali sa situacijom, u prethodnih nekoliko godina, da je opozicija prilično sa nerazumnim argumentima, uvek glasala protiv upućivanja vojske i policije u mirovne misije, jedva se obezbeđivala nadpolovična većina. Činjenica je da danas imamo jednu drugačiju situaciju i da će ipak ogromna većina poslanika podržati ove odluke, i ovo govori o tome da smo svi zajedno ipak napredovali, što lično smatram jednim od uspeha i DS kojoj pripadam. U tom smislu ćemo glasati za ove odluke i zaista pozivam, i u svoje lično ime, ostale poslanike da to učine, da to ne rade samo kada su u vlasti, već da budu principijelni i da to rade uvek, zato što je to od interesa za našu državu, a ne od interesa za pojedinu partiju. Hvala.
Reč ima gospodin Palalić, replika. Izvolite.
Obzirom da me je uvaženi kolega Samofalov pomenuo, osvrnuću se na delove moje diskusije. Želim samo da kažem da onaj deo koji sam pomenuo je izjava ministra Vučića o potrebi saradnje i sa NATO paktom i sa Ruskom Federacijom. Rekao sam da to podržavamo zato što to u prethodnom periodu to nije bio slučaj. Da nije bio slučaj, govori i činjenica da su odnosi između Republike Srbije i Ruske Federacije u domenu bezbednosti, praktično bili zamrli u prethodne četiri godine. Sada smo u vrlo kratkom roku imali dva susreta sa potpredsednikom Vlade zaduženog za bezbednost i najavu susreta sa ministrom odbrane, za manje od godinu dana. Ta vrsta ravnoteže je nešto što je nama bilo potrebno i smatramo da je to stvar koja je potvrda opredeljenja države za vojnu neutralnost. Ne samo saradnja sa jednim vojnim savezom, u okviru Partnerstva za mir, nego saradnja i sa drugim zemljama sa kojima možemo ostvariti jačanje svoje vojne industrije i svoje vojske. Što se tiče referenduma u Austriji, naveo sam je kao primer hrabrosti jedne vlade da pita svoje građane – šta misli o jednoj krupnoj temi kao što je vojna neutralnost i potvrda svoje vojne neutralnosti? Za razliku od Vlade Austrije, prethodna Vlada tu hrabrost nije imala. Naprimer u Austriji se pokazalo da se narod ne slaže sa svojom Vladom i Vlada je ispoštovala tu odluku. Po svim istraživanjima vidimo da narod ne želi da Srbija bude deo NATO pakta. U krajnjoj liniji, narod nije ni pitan da li želi potpunu profesionalizaciju vojske. Možda je i želi, ali je trebalo hrabrosti da se izađe na referendum i da se za to narod pita. To nije demagogija, to je demokratija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, poštovani predstavnici Vojske Srbije i Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, u svojoj diskusiji neću da se previše osvrćem na delove koji su do sada već rečeni, ali neću ni kao pojedini poslanici pozicije čitati vojnu enciklopediju, na način da bi se dopao ministru, jer mislim da to nije nužno. Smatram da se u pojedinim pitanjima slaže i pozicija i opozicija, a to je činjenica da je učešće Vojske Srbije u međunarodnim vojnim misijama dobra za Srbiju, dobra za njene građane, da na taj način širimo svoj skromni uticaj u svetu i da na taj način dobijamo mogućnost da se na tom delu sveta pojavimo i sa svojom robom, vojnom opremom, da širimo političke vidike, komunikacije. Na kraju krajeva, Republika Srbija u tome ima tradiciju i preko bivše države, ali rekao bih da ova vojna aktivnost nije od juče. Na kraju krajeva, nalazimo se u jednoj vrlo specifičnoj situaciji. Republika Srbija je, ispravićete me ako ne govorim tačno, ako ne govorim istinu do kraja, jedna od retkih zemalja sveta koja na svom području, teritoriji ima strane vojne snage, a u isto vreme šalje svoje vojne misije u druge zemlje sveta. Znate da je na području KiM, da su snage i međunarodnih vojnih misija i snage NATO zemalja, ali u isto vreme imamo misije u nekoliko zemalja, povećavamo broj vojnika i širimo strukturu tih vojnih snaga. Do skora, nažalost, devedesetih godina na prostorima bivše Jugoslavije su bile trupe UN, raznih zemalja. Na manje ili više uspešan način su čuvali građane srpske nacionalnosti. Rekao bih da na pojedinim područjima to nisu do kraja uspeli da učine. Nažalost, danas smo ovde na dnevnom redu trebali da imamo deklaraciju o položaju izbeglica, o položaju ljudi koji su uprkos učešću međunarodnih vojnih misija na tim područjima morali da napuste svoje domove. Neka čudna koincidencija jeste da smo danas tu rezoluciju skinuli sa dnevnog reda, da nismo imali dovoljno hrabrosti da napravimo jednu kvalitetnu rezoluciju koja bi bila plod saradnje svih poslaničkih grupa, jedan konsenzus kao što danas imamo konsenzus po pitanju učešća srpskih snaga u međunarodnim multinacionalnim snagama, pa i prvi put u snagama zemalja EU. Mislim da je to loša poruka, da se nismo suočili sa činjenicom da na adekvatan način postignemo dogovor i o rešavanju pitanja izbeglica koje još uvek nisu našle krov nad glavom. Složiću se sa kolegom Samofalov da uopšte nije bilo lako u prethodnom periodu doneti odluku o slanju vojnih misija u druge zemlje, naročito prvih vojnih misija. Zaista kao DS smo imali težak zadatak da to učinimo. Vrlo često smo činili nepopularne korake koji nisu bili uvek u cilju sticanja političke koristi. Naprotiv, imali smo hrabre korake. Drago nam je što nova vlada, odnosno novi ministar podržavaju tu politiku koju je vodila DS. Sa druge strane, imam određenu dozu strepnje – da li će postojeća Vlada, imajući u vidu zadatke koje ministar obavlja na drugim planovima, nastaviti tu politiku u punom kapacitetu, jer je to ozbiljan posao. Mislim da se gospodin Šutanovac svim svojim bićem posvetio tom poslu i u tom smislu očekujemo da novo ministarstvo nastavi taj započeti posao jer je ovo mehanizam koji ne sme da stane. Ovo je mehanizam koji je, mogao bih reći, podmazao svoje zupčanike, koji može da se kreće u određenom periodu i po sili, odnosno principima koji su uspostavljeni u prethodnom ministarstvu. Ali, smatram da je ovaj posao potrebno nastaviti u punom kapacitetu kako za godinu ili dve dana ne bi imali situaciju da se pojedina dostignuća uruše. Svakako je važno istaći da je prethodni mandat značio i možda jednu nepopularnu meru za državu Srbiju mimo njene tradicije, ali u skladu sa modernim dostignućima, rekao bih, evropskih zemalja i modernih vojski. To je profesionalizacija Vojske Republike Srbije. Profesionalizacija je bio jedan korak koji je doveo do činjenice da vojnu službu služe samo lica koja to dobrovoljno žele, a uz to daje jednu mogućnost i iskustvo Vojske Republike Srbije da odgovori svim izazovima koji se pred nju stavljaju. Na kraju, imajući u vidu činjenicu da su moji prethodnici iz DS rekli da ovi zakoni koji su na dnevnom redu jesu zakoni koje će DS podržati, jer su deo težnji koje su i deo težnje DS, a to je da se uvede veći red u vojnoobaveštajne službe, odnosno viši nivo kontrole, uz jednu dozu straha da u pojedinim domenima bi to moglo da ima i negativne posledice ukoliko ne bi imali profesionalnu vojsku i profesionalno pravosuđe i druge nezavisne institucije, kada je u pitanju civilna kontrola vojnih službi. Svakako da ovo nije tema današnje rasprave, ali da bi se trebalo otvoriti rasprava i o načinu kontrole službi pri MUP, BIA i drugih službi koje se bave poslovima sličnim kojima se bave neke vojnoobaveštajne službe, a to je prisluškivanje. To je tema koja svakako zaslužuje pažnju, pogotovo što smo u prethodnom periodu imali nekoliko vrlo neželjenih situacija kada smo imali prisluškivanja, što ovlašćena, što neovlašćena, i sada se bavimo posledicama tih možda do kraja nedefinisanih pravnih procedura. Na kraju još jednom da kažem da će DS podržati ove zakone i da će u Danu za glasanje biti "za", kao što je to rečeno i u prethodnom periodu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ova tema o učešću naših odbrambenih snaga u multinacionalnim operacijama svakako je izuzetno značajna i teška, tako da bilo koga u ovoj zemlji ne može da ostavi ravnodušnim, pre svega zbog nekih naših sećanja, davnih i skorašnjih, a i osećanja koja iz tih sećanja proizilaze. Druga stvar je što se toj temi vrlo malo medijske pažnje posvećuje i što kod građana može da dovede do mnogih nedoumica, tako da se nadam da će ova rasprava i odgovori na mnoga pitanja u mnogome pomoći da ljudi sasvim drugačije možda shvate ovo pitanje. Kada sam govorio o tome kakva su to osećanja, vraćamo se u neku prošlost kada su naše oružane snage u plavim šlemovima u staroj JNA bile rasute po svetu i tamo širile na neki način ugled ove zemlje i doprinele miru i stabilnosti i bile cenjene i poštovane i obučene i jedinice koje su bile primer u svetu. Nažalost, ti isti plavi šlemovi su kada se rastakala ova zemlja bili prilično nemoćni i inertni. No, to je ipak neka dalja prošlost. Ono što su neka skorija osećanja su razmišljanja kako se jedna odluka o zaštiti bezbednosti ljudi, što je osnovna uloga multinacionalnih operacija, odluka da se koriste neka sredstva 1999. godine koja će pod izgovorom zaštite ljudi dovesti do ugrožavanja bezbednosti ljudi. To je operacija NATO pakta na našu zemlju i bombardovanje ove zemlje koja je pala na ispitu, gde se desilo, što je i konstatovala komisija, bila legitimna, ali svakako ne legalna. Tu je međunarodno pravo doživelo težak poraz i nadamo se da će budućnost pokazati da će sve nove operacije koje budu u tom smislu daleko pravednije i poštenije. Naše jedinice će učestvovati u mirovnim operacijama. Multinacionalne operacije nisu samo mirovne. Multinacionalne operacije su i humanitarne, operacije za zaštitu od terorizma. To su operacije odbrambene i u sprečavanju sukoba. Ovde učestvujemo većinom u mirovnim operacijama i to je jako dobro. To su operacije proistekle iz građanskih ratova, najvećeg zla koje može da se dogodi. Ratovi se vode za teritorije. Tu ima i pobeđenih i pobednika. U građanskim ratovima pobednika nema. Svi su pobeđeni i svi su poraženi. Jednostavno, oni se vode za narod, a vode se u stvari protiv naroda. Ne zna se ni kako počinju, ni gde idu, ni gde će stići. Zbog toga naša uloga tamo ima izraženi humanitarni karakter. Iskreno se nadam da će naša vojska i obučena i odgovorna i kako postaje sve cenjenija u svetu znati da odgovori tim vrlo ozbiljnim zahtevima. Ovo što se dešava da povećavamo kontigent na 475 ljudi Vojske i 15 pripadnika MUP je dokaz jednog poverenja i priznanja sveta za nas, za ovu politiku, za očiglednu pozitivnu politiku prema svojoj odgovornosti za učešće u takvim operacijama. Ono što je bitno je da smo došli do formacijske pešadijske čete. To je značajno jer ćemo logistički moći sami da tu budemo, jer niže formacije podrazumevaju zajedničko učešće sa drugim snagama, gde bi mogli da dobijemo logistiku, iz čega proističu novi problemi, a to je zajednička obuka, procedura usaglašavanja opreme i poznavanje jezika. Ono što smo do sada imali, to je na posmatračkom nivou. To su medicinske ekipe koje su svojim radom doprinele da dođemo u poziciju ovog priznanja da povećavamo ukupan broj naših pripadnika u multinacionalnim operacijama. Njima je bilo dosta lakše, jer VMA ima izuzetan prostor za uvežbavanje i za obuku tih ljudi i možemo da kažemo da su te naše medicinske ekipe, koje su išle i sada su tamo, uz rame svim svetskim ekipama i tu možemo da im odamo maksimalno priznanje. No, nadam se, novi centri za obuku i prilagođavanje tim nekim zahtevima koje traže te multinacionalne operacije će doprineti da i druge formacije budu na nivou tih ekipa. Ono što je na kraju bitno reći je šta su to neki naši interesi. Govorilo se o ekonomskom aspektu. Činjenica je da izdvajamo značajna sredstva, ali je činjenica da se 40% vraća UN. Sa druge strane, sve ovo ide u plate, ide u podršku našim ljudima za obuku i za opremu. Postoji još jedan način kako se zarađuje i kako država može tamo da dođe do sredstava, a to je što UN plaća korišćenje neke naše opreme, prevoznih sredstava. Ne koriste se sva sredstva. Svega jedna desetina bude u pogonu, a devet desetina bude parkirano, a za svako to vozilo UN daje do 100 evra dnevno za to korišćenje. To je još jedan način da se materijalno ublaži to što se traži. To je najmanje bitno. Više je važno što ćemo mi kroz naše učešće to vratiti i steći jedan pravni, politički status, ojačati svoje pozicije, napraviti neke nove sadržaje u spoljnoj politici i doprineti da ova zemlja dobije status kakav u svetu i zaslužuje. Prema tome, SNS i naš poslanički klub će glasati za ove predloge. Pre svega, glasaćemo kao humani ljudi sa željom da doprinesemo zaštiti svakog deteta i svakog čoveka na onim prostorima gde se danas neko zlo dešava, a glasaćemo i kao odgovorni ljudi zato što znamo šta su naše međunarodne obaveze, znamo to da poštujemo i cenimo i znamo da takav odnos može da doprinese ukupnom statusu naše zemlje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre odbrane, gospodine Vučiću, gospodo oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, govorio bih o dve tačke danas. Govorio bih o stanju naših mirovnih trupa koje će učestvovati u mirovnim misijama. Neki kažu da ne treba naša Vojska da ide u druge države i druga konfliktna područja u trenutku kada tuđa vojska boravi kod nas. Mislim da je dobro da Srbija jača svoj ugled u svetu i svoje bezbednosne kapacitete slanjem naših vojnika i policajaca u mirovne misije. Za sve protivnike te ideje podsetiću da je zlatnom medaljom za hrabrost "Miloš Obilić" nagrađena policajca Biljana Lazarević koja je bila pripadnik prvog kontingenta MUP Srbije u mirovnoj misiji UN u Liberiji. Ona je bila komandant srpske policije u mirovnoj misiji UN na Haitiju. Pročitaću šta je ta hrabra devojka kazala kada je postala prva žena odlikovana u novijoj istoriji ovim visokim odlikovanjem za hrabrost "Miloš Obilić". "Lično ne bih isticala to što sam jedina žena, jer je ovo nagrada za ljudskog, humanost i profesionalizam. Rado bih opet išla u neku mirovnu misiju, ali MUP sada učestvuje samo u dve misije, u Liberiji i na Haitima, a ja sam bila u obe. Naši vojnici i policajci su na nivou onih koje smatramo najboljima." Kazala je tada Biljana. Apsolutno sam uveren da će Vojska Srbije imati tako hrabre pojedince koji će opravdati učešće u mirovnim misijama, da će imati još odlikovanih vojnika i policajaca koji će se vratiti živi i zdravi iz tih mirovnih misija i koji će svojom hrabrošću na najbolji mogući način biti ambasadori Srbije i prezentovati sve ovo što Srbija može kada je reč o našim bezbednosnim potencijalima. Za vas, gospodine Vučiću, jedna preporuka. Sada će Dan državnosti. Voleo bih da na Dan državnosti pozovete sve one preživele komandante mirovnih misija, a ja ću samo podsetiti da je Srbija imala komandanta, kao što je Slavko Jović, u ratu između Iraka i Irana. Dobro bi bilo da se tih ljudi na takav način setimo. Imali smo jednu divnu izložbu u Vojnom muzeju za vreme gospodina Dragana Šutanovca, kao ministra odbrane, gde smo imali jednu retrospektivu gde je sve Vojska JNA, a potom i Vojska Srbije, učestvovala u mirovnim misijama. Bilo bi lepo da se setimo tih ljudi koji su u vreme kada su u nekim delovima sveta besneli ratni sukobi imali dovoljno hrabrosti da predstavljaju Srbiju i našu Vojsku na najbolji mogući način. Bilo bi dobro da ih pozovemo, da im ukažemo poštovanje, naravno, svima onima koji su sa nama. Na žalost, biologija čini svoje, nisu svi sa nama, ali su neki još uvek živi i bilo bi lepo da ih vidimo u ovoj svečanoj sali na Dan državnosti. Govorio bih nešto kratko i o zakonu o VBA i VOA. Svedoci smo ovih dana vrlo nemilih stvari kada je reč o nekim zloupotrebama određenih bezbednosnih službi, informacija koje su prikupljene. Na početku mandata ove Vlade suočili smo se sa jednom vrlo neprijatnom aferom prisluškivanja, koja još uvek nije razotkrivena do kraja i čekamo da vidimo ko su bili svi akteri tih nemilih događaja, ali šta hoću da primetim? Vojska Srbije, kao institucija od najvećeg poverenja, koja uživa najveće poverenje zajedno sa SPC, nigde se ne provlači u tim aferama. Ugled Vojske je sačuvan. Nije valjda da su samo policija i BIA učestvovale u odbrani i bezbednosti ustavnog uređenja ove zemlje. Sigurno je tu bilo i pripadnika Vojske, ali dobrim reformama koje su sprovedene u proteklom periodu uz očuvanje ugleda Vojske Srbije. U sprečavanju svih zloupotreba ni jedan oficir, ni jedan podatak koji je Vojska imala nije iskorišćen za neke afere, skandale. Nismo imali prilike da pročitamo ni jedan tajni spis u tabloidima i partijskim glasilima. Nismo imali prilike da vidimo bilo kakav skandal koji je kreiran u VBA ili VOA. To treba da predstavlja ponos vama, oficirama, koji rukovodite tim institucijama. To znači da su ovakvi zakoni samo novi korak koji će sprečiti takve zloupotrebe, ali to znači da se u prethodnom periodu u Vojsci dobro radilo i da su reforme sprovedene kako treba. Puna podrška vama, kao ministru, i drago mi je što vas sve češće viđam kao ministra odbrane, a manje kao potpredsednika Vlade, bez obzira na napore koje ulažete u drugim segmentima za koje ste zaduženi, jer Vojska Srbije je institucija od najvećeg poverenja građana. Apsolutno sam uveren da će i dalje jačati svoje kapacitete. Žao mi je što je budžet za Vojsku takav kakav je. Žao mi je svih onih časnih oficira koje danas pominjemo kao učesnike u mirovnim operacijama, koji možda danas nemaju rešeno stambeno pitanje, nemaju egzistencijalne uslove za život. Žao mi je svih onih pukovnika, generala, ali i onih nižih oficira i vojnika koji su i te kakav doprinos dali jačanju ugleda Srbije u svetu, a danas su možda zaboravljeni i teško žive. Dok ja danas govorim u parlamentu, oni se prisećaju tih dana kada je Vojska Srbije, JNA, predstavljala uglednu Vojsku u čitavom svetu. Zato je dobro da naši vojnici učestvuju u ovim mirovnim misijama. Mnogo je bolje da naša Vojska odlazi na tuđa krizna područja, nego da tuđa vojska dolazi ova krizna područja i da ovde više nikad ne budemo svedoci takvih kriza gde je potrebno neko iz sveta da nas umiruje, disciplinuje, da dolaze ovde. Bolje je da Srbija jača svoje bezbednosne kapacitete. Posebno ću napomenuti da će DS glasati za ove zakone, jer treba odati priznanje i VBA i VOA na svemu što su uradili, a pogotovo u ovo turbulentno vreme što se nisu ni jednog trenutka, ni sa jednim dokumentom, pojavili kao akteri afera i skandala. To treba možda neko iz opozicije da primeti, da kaže da je to dobro. Možda je to bolje da kažemo mi iz opozicije, a ne vi iz vlasti. Ima Srbija dovoljno problema da bismo ih dalje podgrevali. Zahvaljujem se i voleo bih da vidim oficire, komandante mirovnih misija. Verujem da ćete vi to uraditi. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovane kolege narodni poslanici, za razliku od mog prethodnog kolege, gospodina Vučića rado viđam i kao potpredsednika Vlade i kao ministra, tako da ne znam zbog čega ste razdvojili tu vrstu funkcija. Baš mislim da ga građani izvanredno ocenjuju i kao potpredsednika Vlade i kao ministra. To je već na vama da procenjujete, a na građanima je da procenjuju svoje mišljenje. Nisam imala toliko nameru da govorim bez velikog povoda, s obzirom da su se svi, čini mi se, složili sa tim da su ovo izmene koje su značajne, koje čine ovaj zakonski okvir ustavnijim, ako tako mogu da kažem. Međutim, funkcija predsednika Odbora za kontrolu službi bezbednosti je obavezujuća. U tom smislu, pripremila sam se da govorim o ovome, mada sam prilično iznenađena brojem učesnika u raspravi, što je dobro, čini mi se. Čini mi se da imamo skoro pa konsenzus, izuzev onih stalnih tentativnih uslovljavajući iz pojedinih opozicionih stranaka argumenata o tome da ako se nešto od njihovih amandmana usvoji, onda može da bude i podržan zakon. Ako je to nešto ključno baš, onda bih to i razumela, ako su tehničke ispravke, a pošto sam imala uvid u neke amandmane, jesu tehničke ispravke, to mi nije do kraja jasno. No dobro, delimično konsenzus izgleda da postoji. Što se tiče Odbora za kontrolu službi bezbednosti, mi smo danas, kako to Poslovnik nalaže, održali sednicu i većinom glasova, zapravo jednoglasno, odlučili da predložimo Narodnoj skupštini da prihvati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o VBA i VOA. Odbor je tokom svog rada i u saradnji u direktnom kontaktu sa direktorima ovde prisutnim, zahvaljujem im se na prisustvu, upoznat sa problemima u radu Odbora za kontrolu službi bezbednosti VBA, na bezbednosnoj i kontraobaveštajnoj zaštiti i Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Naime, kao što smo čuli od svih koji su se danas ovim pitanjem bavili, samo bih kratko pojasnila. Dakle, odluka Ustavnog suda je nedvosmislena i ona je u skladu, izvukla sam taj član, to je član 41. stav 2. Ustava, kojim je propisano da odstupanje od nepovredivosti i tajnosti pisama i drugih sredstava komuniciranja je moguće samo na osnovu odluke suda, te da je jedino sud nadležan da, ako je to neophodno, radi vođenja krivičnog postupka ili interesa zaštite bezbednosti Republike Srbije, na određeni način, u određeno vreme, na način predviđen zakonom, odredi odstupanje od Ustavom zajamčene nepovredivosti i tajnosti pisama i drugih sredstava komuniciranja. Ovo sam namerno citirala, da bismo prosto znali o kojem se članu Ustava radi. Istovremeno, to je ono što je, čini mi se, ministar pominjao, a i drugi učesnici, to je taj balans između ove obaveze koja je propisana Ustavom i s druge strane postojanja legitimnog cilja za primenu posebnih postupaka i mera za tajno prikupljanje podataka, a to je pre svega zaštita svih aspekata bezbednosti Republike Srbije i njenog sistema odbrane. Propisivanje ovakvih postupaka i mera jeste opravdano u svakom demokratskom društvu kada je razlog zaštita nacionalne bezbednosti uz, naravno, ono što su svi pominjali, a to je poštovanje ustavnih odredaba i ono što, čini mi se, nismo dovoljno pominjali, a to je Evropska konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. To ne pominjem slučajno, s obzirom da je reforma u sektoru bezbednosti i službi bezbednosti, posebno demokratski nadzor i civilna kontrola nad ovim sektorom, jedna od stavki koja se redovno pominje u izveštaju Evropske komisije, a mi ga uskoro i očekujemo i trebalo bi da poradimo dosta toga da i ovaj put ne bude ocenjen kao nenapredovanje u ovom segmentu, već da, ako možemo, dovedemo do toga da i u tom segmentu se oceni napredak. Zbog toga ja nisam do kraja srećna predloženim izmenama i dopunama. Ali, raduje me činjenica da su i ministar i svi najavili do kraja godine jedan novi sveobuhvatan zakon. Zbog toga, svi amandmani koji budu eventualno od opozicije i nešto što možemo i u raspravi da pomenemo, verovatno će biti dobra osnova za izradu jednog novog sveobuhvatnog i celovitog zakona koji će na zadovoljavajući način i onako kako to evropski standardi propisuju, a moraću da se osvrnem i na ono što su neki od poslanika opozicije rekli, kako ne postoji jedan jedinstven kodifikovani sistem u EU koji bi obavezivao Srbiju, u ovom slučaju, da reformiše službe bezbednosti. Citiraću ono što predstavnici Evropske komisije u Srbiji govore i zbog čega to jeste važno, to je da EU, iako nema čvrstu pravnu tekovinu u oblasti bezbednosti, očekuju da buduće članice poštuju određene principe, smernice i preporuke, a ti principi se pre svega odnose na kontrolu bezbednosnog sektora, uključujući i parlamentarni nadzor, zaštitu podataka građana i delovanje bezbednosnih službi, uz poštovanje demokratskih principa, ljudskih prava i vladavine prava. Ovo sam citirala iz razloga što zaista mislim da ova vlada, na putu dobijanja pozitivnog mišljenja, ima obavezu da se i ovim pozabavi. Zbog toga će verovatno u odnosu na parlamentarnu kontrolu, koja je prilično zanemarena, postojati i amandman odbora o tome da se i parlamentarni odbor nekako uvede u jedan od članova ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o VBA i VOA. To je ono što će suštinski unaprediti ili dati pozitivan impuls demokratskom nadzoru i civilnoj kontroli nad službama bezbednosti. Odbor je upravo zbog toga i predložio Narodnoj skupštini da prihvati Predlog zakona. Mi smo se danas zaista usaglasili, ponavljam, jednoglasno, da su predložena rešenja sada usaglašena sa odlukom Ustavnog suda, ali i sa Evropskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. Rešenja koja su predložena u ovom zakonu omogućavaju VBA da i dalje primenjuje posebne postupke i mere, kao jedan od zaista, u operativnom smislu, najznačajnijih instrumenata bezbednosti, naročito ako imamo kompleksnost u vidu savremenih pretnji bezbednosti, a u Srbiji se to, što se tiče unutrašnje bezbednosti, čini mi se, pre svega odnosi na korupciju, organizovani kriminal, kao i potencijalne pretnje terorizma. Kada je u pitanju primena ovih posebnih postupaka i mera, treba biti obazriv jer uvek postoji velika opasnost od zadiranja u osnovna ljudska prava, ali zakonodavni organ, u ovom slučaju parlament, i nadzorni odbor mora da vodi računa i o bezbednosnim potrebama države i njenih građana i tu imperativ transparentnosti ne može da bude beskrajan i neograničen. Upravo zbog toga čini mi se da je ovaj tekst Predloga zakona prilično izbalansiran. Malo smo se bavili komparativnom praksom, koja zaista pokazuje da je stepen ovlašćenja koje službe bezbednosti imaju, kada je u pitanju primena posebnih postupaka i mera u zemljama EU, ali i u regionu, zaista različita. Moram da kažem da smo mi kao država, čini mi se, ispravite me, ako grešim, odabrali najrestriktivniji nivo ovlašćenja vojnih službi, što znači da smo se istovremeno opredelili za najveći mogući stepen poštovanja ljudskih prava zagarantovanih Ustavom i Evropskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i ostalih sloboda. Zbog toga zaista smatram da, kao poslanik i kao predsednik odbora, je ovaj zakon kvalitetan. Ne kažem da ga u budućnosti ne možemo unapređivati. Kao što sam rekla, očekujem da to bude do kraja godine i neki novi predlog zakona, ali smatram da treba da ga usvojimo. Ono što bih dodala, čini mi se da nije pomenuto, a to je da je ovo zakonsko rešenje usaglašeno i da su u njega implementirane određene sugestije koje su dobijene od MUP, BIA, Generalnog inspektora službi, kao i drugih organa državne uprave. To jeste taj dobar balans i zbog toga, dakle, još jednom ponavljam, mislim da ga treba usvojiti. Samo bih se ukratko osvrnula na neke stvari koje su tokom ove raspraveizrečene, a pre svega se odnosilo na jedno od pitanje, čini mi se moje koleginice iz opozicionih stranaka, da li je parlament ikada govorio o ovoj temi, a da nije zloupotrebljavao ovu temu u politikanske svrhe? Moram da budem veoma lična, što retko kada činim, ali ću to uraditi zbog interesa javnosti i građana. Dakle, kao predsednik Odbora za kontrolu službi bezbednosti, predstavnik SNS, predsednik moje stranke je ministar odbrane i potpredsednik Vlade i verujte da nikada za svih ovih šest meseci i više nisam dobila nikakvu instrukciju, nikakvu kritiku ili bilo kakvu vrstu intervencije ili uplitanja u način na koji će odbor da radi i funkcioniše. Mislim da je to izvanredno i stojim iza ovoga što sam rekla. Mislim da na taj način pokazujemo, na najbolji mogući način, da je moguće da se radi u duhu parlamentarizma, da mi u samom odboru i kroz saglasnost sa opozicionim strankama zajednički radimo i zaista ne mogu da kažem da bilo ko zloupotrebljava iz ove vlade, iz resornog ministarstva, na bilo koji način, ovu temu. Volela bih još samo nekoliko stvari iz samog predloga zakona, a govorilo se o terminološkoj usklađenosti. Terminološka usklađenost se jeste dogodila u nekim segmentima, ali nažalost u nekim segmentima, lično sam to primetila i raspitala sam se kod onih koji bolje znaju od mene, postoji uvođenje nekih novih pojmova koji do sada nisu bili, dakle, predlog zakonskih rešenja i normative i koji bi trebali da budu šire eksplicirani, odnosno šire objašnjeni. Recimo, govori se o industrijskoj bezbednosti i industrijska bezbednost je potpuno nova sintagma, ona ne postoji u prethodnim normativnim rešenjima i čini mi se da bi u tom tekstu budućeg zakona trebalo da bude na pravi način pojašnjena, to je inače jedna od stvari koje takođe EU traži kao jedan od standarda. Još samo jednu stvar koju bih volela da kažem. Pre svega, ministru odbrane i potpredsedniku Vlade, to je da ovaj Odbor ima zaista i zakonska ovlašćenja i dobru volju i nameru da u budućnosti zajedno sa Vladom učestvuju u kreiranju, iniciranju zakonskih akata i da bi smo u buduće voleli da budemo, dakle, jedan aktivan deo tog procesa. Čini mi se, da smo se oko toga složili svi u Odboru, dakle, i predstavnici opozicija i pozicije, razgovarali smo o tome sa direktorima službi koji su ovde, takođe prisutni. Čini mi se, da je to način na koji ćemo, zaista ne samo u formalnom smislu, već zaista na pravi način unaprediti i, dakle, reforme u sektoru bezbednosti i ojačati demokratski nadzor, parlamentarni nadzor pre svega, u ovoj važnoj oblasti koja se često mistifikuje, a koja bi zaista trebalo da bude jedan kamen temeljac pravne i sigurne države. S obzirom, na ono što jesu danas, ponavljam, izazovi u Srbiji, pre svega korupcija, kriminal i naravno pretnje terorizmom. Hvala najlepše.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Odustajete. Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč. Pre zaključivanja zajedničkog, načelnog, jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Zahvaljujem. Danas smo imali, dosta sveobuhvatnu raspravu vezanu za, ne samo one predloge zakona koji su na dnevnom redu, već i o određenim stvarima koje se nisu našle na dnevnom redu, a zaslužuju pažnju i pojašnjene građanima, jer mislim da dezavuisati Parlament, negde to je možda misli dozvoljeno, ali ovaj prenos gledaju građani Srbije i naprosto mislim da moramo da budemo iskreni i da govorimo istinu. Krenuću malo u bližu istoriju, pošto me je uvaženi kolega iz DSS, na to podstakao. Podsetiću vas, 2000. godine u jednoj kampanji, tadašnji DOS, u kampanji za predsednika tadašnje Jugoslavije, predstavnici DOS-a, odnosno lideri, potpisali su ugovor sa narodom u kome je pisalo da će nova vlast izvršiti profesionalizaciju tadašnje Vojske Jugoslavije, kasnije to Vojska Srbije. Prvi potpisnik tog ugovora je bio upravo, gospodin Vojislav Koštunica. Nigde nije pominjao da će se izvoditi referendum po pitanju profesionalizacije, kao što ga nije ni bilo ranije, imajući u vidu da je Vojska Srbije kao i većina vojske u svetu, prvo bila profesionalna, pa je onda postala stajaća, pa kao takva stajaća ušla je u neku našu tradiciju i postala tradicionalna. Međutim, vremena se menjaju i svakako da je moderna vojska, u stvari profesionalna vojska. Takođe, slušali smo i o tome kako u jednoj zemlji EU, na referendumu nije prošao proces profesionalizacije, konkretno radi se o Austriji. Ukoliko malo pratite sistem odbrane i bezbednosti u Austriji shvatićete da pitanje profesionalizacije odnosilo se pre svega na pitanje onog dela pripadnika vojske Austrije koji civilno služi vojsku. To je više desetine hiljada mladih ljudi koji su praktično na dnevnoj osnovi uposleni u državnim institucijama i oni štede ogromna sredstva državi Austriji i zbog toga taj proces profesionalizacije nije uspešan jedino u Austriji gde je da kažem, postojala intencija i postojala želja. Inače, mali broj zemalja u Evropi je ostao na starom regrutnom sistemu i one kao takve žele svakako da njega promene. Govorilo se ovde i o rusko-srpskim odnosima, o tome kako je u poslednjih šest meseci napravljen veliki iskorak u našem proboju na međunarodnu scenu. Moram da vas podsetim, da je posle dugog niza godina u Srbiji u mandatu prošle Vlade boravio načelnik Generalštaba ruske vojske, gospodin general Maharov. Da smo mi pokušali i pokušavali da razvijemo bolje odnose nego što su bili u to vreme, da nažalost, odnosi u oblasti odbrane nisu pratili političke odnose. Ali, da to nije bila naša krivica, da smo davali zaista maksimalan doprinos tome, a ukoliko želite, pretpostavljam da ćemo na sledećoj sednici Odbora za kontrolu službi imati priliku da upitamo i kolege iz VBA ili VOA kako i na koji način su tretirani naši pokušaji za uspostavljanje čvršćih odnosa sa Ruskom Federacijom u oblasti odbrane. Ono što takođe želim da naglasim, da je u tom periodu potpisan izuzetno veliki broj ugovora o saradnji u oblasti odbrane. Da je u tom periodu u Ministarstvu odbrane po prvi put u istoriji boravio potpredsednik SAD, da je u tom periodu ministar odbrane predvodio delegaciju koju je primi potpredsednik Kine gospodine Đingping koji je danas predsednik Kine. Da je posle 25 godina Ministarstvo odbrane imalo priliku da bude pozvano u Pentagon. Da sam predvodio delegaciju koja je bila u Pentagonu, kažem, posle 25 godina, nakon što je ministar odbrane, gospodine Branko Mamula tada bio. Drago mi je da se to nastavilo i da je gospodin Vučić imao priliku da u veoma kratkom roku takođe, boravi u Pentagonu. Da je u tom vremenu veliki broj predsednika i predsednika vlada primao našu delegaciju. Posebno želim da naglasim da je u tom periodu gospodina premijer Stoltenberg, koji je posetio Srbiju upravo držao pres konferenciju ispred VMA. U tome periodu po prvi put u istoriji Srbije ministar odbrane Brazila je bio u Srbiji. Veliki broj delegacija iz Kine, uključujući i ministra i zamenika Vojnog komiteta koji je u rangu zamenika predsednika u tom nivou. Tako da ako govorimo zaista o bilateralnim odnosima i multilateralnim odnosima koje smo gradili proteklih pet godina možemo da kažemo da je napravljen izuzetno veliki iskorak. Svakako da učešće u mirovnim misijama ima doprinos, ali i velika agilnost koja se sprovodila od uprave za međunarodno vojnu saradnju i svih onih koji su se bavili time u samoj politici odbrane. Ovo želim da kažem, zato što se ovde danas mnogo toga iznosilo što nije činjenica i što nije istina. Loše bi bilo da prihvatimo neistine kao kliše i da na osnovu njih gradimo neku perspektivu u Srbiji. Jer, smatram da ovo nije tema o kojoj treba da sprovodimo dnevnu politiku. Takođe, naglašavam jednu stvar koju je jako važna. Ovde se vrlo često danas pominjalo pristupanje Srbije NATO. Pristupanje Srbije NATO i učešće u mirovnim operacijama nije jednačina, ne mora da bude i po pravilu nije. Konkretno i Austrija i Švedska i veliki broj drugih zemalja koje ne samo da nisu u NATO nego nisu čak ni u Partnerstvu za mir. Neke nisu čak ni u Evropi, učestvuju u operacijama koje imaju mandat UN koje izvodi NATO ili operacijama čisto NATO. Tako da vezivanje članstva u okviru te organizacije ne mora nužno da bude povezano sa učešćem u mirovnim misijama. Srbija mora da nađe način da postane važna. Da bude važna ne samo u ovom regionu, jer i ovaj region sam po sebi nije veliki i nije mnogo važan. Srbija treba da nađe način da bude važna onima koji su važni. Mislim da upravo uz pomoć naših oružanih snaga možemo da dosegnemo jednu stepenicu više i da kažem, da postanemo važni u odnosu na međunarodnu zajednicu. Zahvaljujem i u ime DS kažem, mi ćemo podržati sva tri, da kažem, zakonska predloga i ove dve odluke i smatramo da su one korak koji nastavlja upravo onu politiku koju smo sprovodili u proteklom periodu.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Ne znam šta je bio povod gospodina Šutanovca da se javi i da polemiše sa nekim stavovima koji su predstavnici DSS ovde izneli i da tako opširno iznosi sve što je to ministarstvo radilo tokom prethodnog perioda, da to bude jedan niz akcija, gotovo kao neki kompleks sabranih dela. Za tim nije bila potreba. Zato što nije ovde reči bilo o nečemu što bi izazivalo polemiku obzirom da je neistinito i netačno, nego mi samo imamo različita stanovišta. Mi se ne slažemo dakle u koncepciji u strategiji i to se danas videlo. Ako je dakle, bila spomenuta prethodna vlada, u tom smislu je to pomenuto i to nije dakle ništa što bi se moralo izvrgavati ruglu na ovaj način da je iznet niz neistina kako je kolega Šutanovca sada rekao. Mislim da mi ništa neistinito nismo rekli, ako se nismo slagali sa onim kako je prethodno ministarstvo vodilo poslove odbrane, nego smo rekli naš stav o tome koji je drugačiji i dijametralno suprotan od onoga koji je vaš. Prema tome, tu su pobrkani nivoi i nema potrebe za takvom vrstom reakcije ili neke polemike. U krajnjoj liniji, bez obzira što je to ministarstvo imalo sasvim sigurno puno kontakata i raznih inicijativa i sa drugim ministarstvima odbrane i drugim vojskama a ne samo sa NATOvojskama, ostaje čvrst utisak, mislim da ga ne možete ni vi demantovati, da je vaša strategija bila okrenuta NATO, da ste vodili jednu, kako da kažem, politiku puzanja prema NATO i sasvim normalno ste vodili tu jednu polu tajnovitu politiku, obzirom da ste sve vreme imali podatke istraživanja javnog mnjenja, da u Srbiji iz istraživanja u istraživanju, između 70% i 75% biračkog tela nije za članstvo u NATO. To je bilo manje–više poznato svima, pa na neki način i legitimno sa vaše strane da radite jednu politiku i da okrećete zemlju prema jednoj strani. Mi možemo polemisati i raspravljati o tome. Mi mislimo da je to loše, da je to katastrofalno za zemlju, vi mislite da je jako dobro, ali to su teme za raspravu. Ipak je činjenica da ste vi vodili jednostranu odbrambenu politiku okretanja prema jednom vojnom savezu, koji je danas jedini veliki vojni savez na svetu i za koji mi imamo jako mnogo kritike, ne samo zato što su nas bombardovali 1999. godine, nego zato što je to vojni savez koji seje smrt po svetu, prosto, to je neki najjači momenat u našoj kritici. Prema tome, ja hoću da odbacim ovu vrstu lapidarnih i uopštenih kritika na naše stavove da su neistiniti i netačni, jer se ne radi o tome, nego se radi o različitim koncepcijama. Mi moramo da se naviknemo, bez obzira vodili vlast ili bili u opoziciji, da ovde imamo podjednako pravo da ovde iznosimo naša stanovišta i da polemišemo, ako vi za to imate argumente.
Hvala. Reč ima gospodin Šutanovac, replika. Izvolite.
Kada sam govorio o neistini, mislio sam na priču vezanu za profesionalizaciju u Austriji i na to što je govorio vaš kolega Palalić, koji trenutno nije tu. Govorio je stvari koje nisu istinite, nemojte da se vređate i ljutite, ali to je naprosto tako. Danas optužiti bivšu Vladu ili mene da smo vodili jednu politiku koja je išla upravcu NATO, mogao bi neko možda ko nije učestvovao u tome da se Srbija priključi Partnerstvu za mir. Znači, vreme u kom ste vi rukovodili Srbijom, tada smo mi ušli u Partnerstvo za mir i još uvek smo u tim okvirima i još uvek pokušavamo da nađemo naše mesto u tim okvirima. Mislim da je to sasvim dovoljan okvir za funkcionisanje i Ministarstva odbrane i Vojske Srbije, ali i države Srbije. Ono što, takođe, bi trebali da znate i mislim da javnost treba da zna, da smo mi do prošle godine potpisali oko 50 sporazuma o saradnji u oblasti odbrane, od Indonezije preko Kine, od Kuvajta bukvalno sve zemlje, preko Iraka, preko Turske, izuzev Albaniju, do Velike Britanije. Sa svim zemljama smo pokušavali i pokušavamo, verujem da će se to nastaviti, da gradimo dobre odnose u oblasti odbrane i to nije fokusiranje na multilateralne odnose u okviru NATO, već naprotiv, na dobre odnose i bilateralne saradnje. Danas u okviru saradnje, sve zemlje koje su u okruženju Srbije, kažem, izuzev Albanije koja je u jednom momentu želela da uceni Srbiju, što tada nismo prihvatili, mi smo potpisali te sporazume. Imali smo hrabrost da potpišemo sporazume sa Hrvatskom i smatramo da je to jedan veliki doprinos pomirenja u regionu i to je nešto što je dočekano ovde, na neki način negativno, od onog dela našeg društva koji nije razumeo šta želimo. Danas vidim da imamo većinu za razumevanje i to je nešto što je jako važno. Znači, nije mi ideja da polemišem sa vama na nivou "rekla-kazala", da li je nešto istina ili nije istina, već polemišem samo sa onim delom koji je vaš kolega Palalić iznosio ovde i na neki način dezavuisao u javnosti, jer ono što je govorio, prosto, nije tačno. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Samardžić, replika. Izvolite.
Vidite, ono što ste vi rekli, kao neku vrstu polemike na reči Jovana Palalića, nije nikakav demant ili neka tvrdnja koja bi uverljivo pokazivala da je on rekao neistinu. On je rekao da je bio održan referendum u Austriji, oko konkretnog pitanja. On je bio održan. Vi ako hoćete da polemišete sa njim onda kažite – nije bio održan. Vi niste to učinili, vi ste samo dodali nekoliko rečenica objašnjenja oko tog konteksta. Prema tome, ja mislim da ste vas dvojica bili komplementarni. Vi imate neku potrebu da polemišete ni oko čega, oko tema koje zaista nisu izvor neke polemike. Razume se kada je Partnerstvo za mir tema, znaju se činjenice iz 2006. godine i to je prosto mera koju je tadašnja Vlada odredila za odnose Srbije i NATO. Ona je dan danas zvanično aktuelna. Meni je drago da ste i vi danas rekli da je to mera koja je i za vas sasvim dovoljna, ali, izvesno, vi ste povlačili mnoge poteze i u pogledu standardizacije i u pogledu komunikacije i u pogledu strategije, itd, koji su išli u jednom pravcu NATO, neke neminovnosti sa kojima su se suočile sve zemlje na ovom prostoru koje su zaključile pregovor o stabilizaciji i pridruživanju i zemlje srednje, istočne Evrope, koje su takođe iste pregovore zaključile o pridruživanju, ali nisu mogle taj posao da obave dok nisu ušle u NATO. Vama je, kao pristalici evropskih integracija ili evro-atlantskih integracija bilo sasvim jasno da je ulazak u NATO uslov za ulazak u Evropsku uniju. Ove teme su "passe",da se razumemo. Samo objašnjavam o čemu se ovde zapravo radi, pa ste iz tog razloga radili punom parom na toj stvari. Ti brojni bilateralni ugovori ne negiraju takvu stvar, niti je potvrđuju, one su prosto politika koju jedna zemlja, sve i da hoće u NATO, mora da vodi i sa drugim zemljama u pravcu saradnje u vojnim pitanjima.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Da li ministar Vučić želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Vučić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Hoću na kraju današnje rasprave da se zahvalim svim narodnim poslanicima, kako narodnim poslanicima iz partija vlasti, tako i narodnim poslanicima iz partija opozicije. Mislim da smo u još jednom danu pokazali odgovornost, ozbiljnost i da su građani Srbije danas zadovoljni svim svojim predstavnicima, bez obzira na, u nekim segmentima različita ili drugačija mišljenja. Ono što mislim da je veoma važno, na šta bih želeo da ukažem, odgovarajući na pojedina pitanja i primedbe, pre svega što se tiče karaktera multinacionalnih operacija u kojima učestvuju pripadnici Vojske Srbije, a vezanih za mirovnu operaciju "Monusco" u Demokratskoj Republici Kongo. Želim da kažem da je trenutno tamo angažovano osam pripadnika Vojske Srbije. Do sada je bilo angažovano 120 pripadnika, od čega 27 žena. Ono što je najvažnije i što želim da vam kažem je da tamo pre svega učestvuju naši medicinski timovi i naša štabna grupa. Ti naši medicinski timovi učestvuju, presvega, u izvlačenju vazdušnim putem. Dakle, imaju ono o čemu je govorio gospodin Blažić, njihovo prisustvo pre svega ima humanitarni karakter. Naravno, želim i to da kažem da posao vojnika koji idu u mirovne operacije nije manekenski posao i da je uvek moguće da se dogode i nepredviđene stvari, ali prosto, to je posao za koji su se ljudi opredelili i vrsta i težina posla nekada određuje i teže posledice sa kojima se suočavamo. Mi za to što želim da vam kažem, da ne bih ulazio u težu političku priču, dakle, radimo tamo veoma značajan humanitaran posao, ali imamo saglasnost i Angole, Ruande i Burundije. Mi smo se postarali, kao što sada pre nego što izađemo sa bilo kakvim predlogom pred narodne poslanike oko našeg učešća u bilo kakvoj mirovnoj misiji u Maliju, mi smo se konsultovali sa svim našim afričkim prijateljima koji se nalaze u okruženju Malija, od Alžira do svih ostalih, onih sa kojima imamo najveće poslove, one sa kojima imamo najuspešniju saradnju, a zatim, razume se i sa našim evropskim, ali i drugim strateškim partnerima oko potencijalnog učešća. Što se tiče vojne neutralnosti o kojoj se danas toliko govorilo, mi po Lisabonskom sporazumu, razume se, imamo pravo na vojnu neutralnost. Ima više zemalja u Evropi koje imaju vojnu neutralnost, dakle, od Austrije, Finske, Švajcarske, Švedske. Slažem se da mi to možemo rezolucijom da promenimo, ali neko mora da donese rezoluciji ili neki drugi opšti pravni akt kojim bi to promenio ili neki akt veće pravne snage ili neke specijalni zakon, pošto "lex specialis derogat legi generali".Dakle, sve to možemo, ali dok nemamo to i dok ne postoji politička većina koja bi takvu odluku donela, naš je posao, naša obaveza i naša odgovornost da sprovodimo zakone, ali i opšte pravne akte koje je donela Narodna skupština Republike Srbije. Tako smo se i ponašali, tako ćemo se ponašati. Što se tiče pojedinih primedbi vezano za Vojno bezbednosnu agenciju i za to da mi imamo, što je komparativnom analizom dobro primećeno, najrestriktivniju moguću primenu posebnih mera i postupaka, to je apsolutno tačno i zbog toga ljudi, pre svega u VBA nisu naročito srećni, ali je to rezultat činjenice da smo želeli da ispunimo, rekao bih, sve obaveze, ne samo iz Evropske konvencije o ljudskim pravima i slobodama, već da to ispunimo u skladu sa svim međunarodnim javno-pravnim normama koje govore o ljudskim pravima i slobodama. Istovremeno želim da kažem da su obaveštajne agencije, naročito vojne agencije pod stalnom paskom i prismotrom različitih nezavisnih agencija u našoj zemlji, nezavisnih institucija. Gospodin Šutanovac zna da to nije uvek lako i da nije ponekad lako ni razumeti određene primedbe, da budem sasvim otvoren, ali da je naš posao da odgovorimo na to, da poštujemo te institucije i da, bez obzira na to što znamo da realnost donosi neka drugačija rešenja, to uskladimo sa njihovim zahtevima. Tu je veoma važno reći jednu stvar, da, recimo, naše službe, vojne službe, jedine imaju propisan pravilnik kako se sprovode bezbednosne provere. Druge naše institucije nemaju precizno, ni MUP, ni BIA, ali ćete primetiti da su pod većom kritikom uvek VBA i VOA iz meni nepoznatih razloga. Da budem iskren, nisam u stanju da to razumem. Dakle, imamo jasan pravilnik kako se te provere sprovode i on je potpuno transparentan, dostupan svakome. Može da se vidi. Po tom pravilniku se upravo i postupa. Ono što želim da kažem, kao što je ponosan gospodin Milivojević, ponosan sam i ja, ponosni su pretpostavljam i svi pripadnici Vojske, ali i naše VBA i VOA, to je činjenica da naravno i u Vojsci ima problema. Naravno, ne postoji ni jedna firma, ne postoji ni jedna porodica u kojoj nema problema. Svuda ima problema, ali ste potpuno u pravu, Vojska nekako uvek štiti državu i u Vojsci uvek ima najmanje skandala i zato Vojska ima najveće poverenje kod naroda. Nevezano za to ko će sutra biti ministar odbrane, uveren sam da će i taj čovek, muškarac ili žena, potpuno sve jedno, imati jednak odnos prema državi i voditi računa o tome, a ne samo dokumenta da se nisu pojavljivala iz VBA ili VOA. Čini mi se da nikada nije bilo ni političkog ucenjivanja ni te vrste prljavog veša koji bi dolazio ni iz Vojske Srbije, ni iz Ministarstva odbrane, kao što ima iz nekih drugih institucija. Želim još jedanput da se zahvalim. Prihvaćena je vaša ideja, pozvaćemo sve komandante mirovnih operacija i sve šefove posmatračkih misija koji su u prethodnom periodu učestvovali već za 15. februar, za Dan državnosti Republike Srbije. Izvinjavam se još gospodinu Samardžiću. Tačno je, ne slažemo se oko ove dve misije EU. Postoji politička razlika, ali želim da znate da su i te misije organizovane u skladu sa Rezolucijom UN i da tu imamo, posebno u EUROFOR, odnose, bilateralnu saradnju sa italijanskim i francuskim vojnicima, što je od velikog strateškog značaja za naše odnose i sa Italijom i sa Francuskom, posebno zbog našeg već potpisanog strateškog prijateljstva i strateških odnosa koje imaju naše vlade. Istovremeno, u svakom budućem slučaju uvek i nadležne službe u Vojsci Republike Srbije i u Ministarstvu odbrane uvek i na svaki način vodiće računa i o našim nacionalnim i državnim interesima ali ono što jeste važno molim građane da razumeju. Danas imamo nekoliko sportista koji mogu da na izvanredan način predstavljaju našu zemlju. Kako su neki rekli, zaista mislim da naša vojska, naši vojnici koji svuda dobijaju nagrade, koji svuda dobijaju priznanja i koje svi žele, mi imamo taj slučaj da veliki broj evropskih zemalja želi srpske vojnike kao partnere, želi Vojsku Srbije kao partnersku vojsku, učešće u mirovnim operacijama i tu imamo neku vrstu slatkih muka, kako god da ih nazovete, da možemo da biramo zemlju i strateškog partnera sa kojim ćemo da učestvujemo i time popravljamo svoj međunarodno-pravni položaj rekao bih bez ikakve sumnje. Još jednom vam se zahvaljujem na jednoj veoma dobroj, fer i korektnoj raspravi. Srbija će u narednom periodu, ne zato što postoji veći angažman, već zato što se postepeno podiže rejting zemlje, ali polako ćemo podizati naše mogućnosti u namenskoj industriji i očekujemo da će nam taj ugled, koji Vojska Republike Srbije ima, doprineti i razvoju ekonomskih odnosa sa mnogim zemljama. Do sada smo imali dobru vojno-vojnu saradnju, imali smo posebno dobru vojnu medicinsku saradnju, a ono na čemu ćemo naročito raditi, a što je počelo da se radi posebno sa pojedinim zemljama, sa Alžirom recimo, i u prethodnom periodu očekujem da dramatično unapredimo u predstojećem vremenu i da građani Srbije i ne samo oni koji su zaposleni u namenskoj industriji i u "Jugoimportu" i nekim drugim fabrikama koje se vezuju za namensku industriju, već i svi ostali građani to vide i kroz rast naše industrijske proizvodnje, kroz više investicija, ali i kroz veći broj zaposlenih. Hvala vam još jedanput.
Hvala. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 2, 3. i 4. dnevnog reda. Sa radom nastavljamo sutra u 11,00 časova. Hvala vam.