Zahvaljujem na ovom presedanu. Želeo bih da informišem Skupštinu i vas kao predsednika Skupštine podsetim na član 27, da ste u obavezi da se starate o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Ono što želim da vam kažem jeste da je jedna trećina poslanika zakazala Odbor za poljoprivredu kako bi se danas, odnosno sad u 10.00 časova, raspravljalo o amandmanima na zakon o divljači i lovstvu. Želim da podsetim i vas i javnost da, kada smo raspravljali o zakonu o divljači i lovstvu u načelu, taj zakon nije dobio potrebnu podršku i nije dobio podršku Odbora za poljoprivredu. Samim tim, sledeći analogiju Poslovnika, kada jedan zakon ne prođe u načelu, onda se o njemu ne može raspravljati ni u pojedinostima. Zbog toga bih vas zamolio da, bez obzira da li neko ima ili nema većinu u Odboru za poljoprivredu, niko ne može da zloupotrebljava Poslovnik, ne možemo raditi mimo Poslovnika i da se danas na Odboru za poljoprivredu ne može raspravljati o amandmanima zato što, da još jednom podsetim, zakon nije dobio u nadležnom odboru, a to je Odbor za poljoprivredu, podršku narodnih poslanika. Od deset prisutnih narodnih poslanika za zakon je tada glasalo pet, to je bilo nedovoljno, taj zakon nije prošao Odbor za poljoprivredu i samim tim apelujem na vas da utičete na poslanike vladajuće većine, odnosno članove Odbora za poljoprivredu, da ne krše Poslovnik. To nije ni u vašem interesu. Zahvaljujem.
Tu nema kršenja Poslovnika, poslanici mogu razgovarati o amandmanima, nigde nije rečeno da oni to ne mogu učiniti, ali ću, u svakom slučaju, još jednom proveriti proceduru. Pauza je do 11.00 časova. [[Posle pauze – 11.05]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Dušan Marić, Boris Aleksić, Bajram Šehović, Slađan Mijaljević, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Mirko Munjić, Dragan Stevanović, Sreto Perić, Marina Raguš, Gordana Pop-Lazić, Milorad Buha, Milovan Radovanović, Aleksandar Martinović, Olena Papuga, Momir Marković, Aleksandar Pejčić, Dušan Marić, Milan Dimitrijević, Tomislav Ljubenović, Ljubomir Kragović, Momčilo Duvnjak, Branimir Đokić, Ognjen Mihajlović, Milan Veselinović, Radica Jocić, Slobodan Vuković, Vesna Marić, Dragan Živkov, Nikola Savić, Zoran Popović, Zoran Krasić, Vladan Jeremić, Marina Toman, Milan Avramović, Aleksandra Janković, Sulejman Spaho, Srboljub Živanović, Dejan Mirović, Bojan Mladenović, Radiša Ilić, Petar Jojić, Nikola Žutić, Milan M. Nikolić, Paja Momčilov, Nataša Jovanović, Goran Mihajlović, Dušanka Plećević, Radovan Radovanović i Odbor za prosvetu. Primili ste izveštaje Odbora za prosvetu i Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o amandmanima. Narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandar Ilić su, pisanim putem, povukli amandman na član 70. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Ministar Obradović ima reč. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, sinoć sam ostao dužan da dam odgovore na nekoliko pitanja koja su postavljena u raspravi. Jutros sam dobio odgovore na neka od njih, pa mislim da je i moja obaveza da vam ih saopštim. Jedno pitanje je bilo vezano za pitanje Krnjeva kod Velike Plane. Informacija koju sam dobio od kolega iz Ministarstva životne sredine i Ministarstva odbrane je da je vojni objekat privremeno ustupljen ministarstvu za ekologiju. Tu su se nekada držale puške, sada je odlukom Vlade dozvoljeno da se u tom objektu drži otpad posebne vrste, a o svemu ovome će se raspravljati na Odboru za zaštitu životne sredine. Dodatne podatke vezane za Krnjevo i taj prostor i za otpad možete dobiti na Odboru i od kolege resornog ministra. Što se tiče informacija vezanih za predškolsku ustanovu "Suncokreti" u Vladimircima, izveštaj republičkog prosvetnog inspektora je da je prethodna direktorka imala određene nepravilnosti u radu i da je postojeća izabrana sa pet od devet članova upravnog odbora. Treća informacija je bila vezana, čini mi se, za Leskovac. Dobio sam informaciju od predsednika Skupštine grada Leskovca da će svi predlozi Saveta roditelja biti stavljeni na dnevni red Skupštine i biće izglasani. Hvala.
Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođica Nataša Jovanović.
Koleginica Vjerica Radeta je podnela amandman na član 1, gospodine ministre, da bi od samog početka izvršila ne samo pravno-tehničku redakciju zakona, već da bi uradila i odgovorno, kao što to rade svi poslanici SRS, kodifikaciju u skladu s onim što zakon suštinski treba da uredi. Naime, vi jeste u članu 15, u obavezama i odgovornostima učenika i studenata u ustanovi, predvideli na koji način se to ostvaruje. Međutim, bilo je neophodno, kao što ste to i prihvatili, jer ona je, pre svega kao pravnik i kao poslanik stranke koja želi da na svaki način poboljša tekst zakona to učinila, ali s druge strane, otvaraju se pitanja na koja možda sada imate ili nemate odgovor, međutim, vi ćete, kao odgovoran čovek, da kažete u toku rasprave kako mislite, kada vrlo dobro znate kako ste ograničeni budžetskim sredstvima, a mislim na Ministarstvo finansija, da ovaj osnovni član zakona mi realizujemo i ostvarimo. Živim u univerzitetskom centru, u Kragujevcu, gde se u više navrata u proteklih nekoliko decenija vrši renoviranje ustanova, kao što i profesor Đukić-Dejanović takođe zna, kao redovni profesor Univerziteta, i mi nemamo dovoljno smeštajnog kapaciteta za sve studente koji posećuju naš univerzitetski grad. S druge strane, gospodine ministre, vi imate Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj, koje po svojoj osnovi ne mora svoja budžetska sredstva, osim za davanje stipendija, da koristi za opremanje učeničkog i studentskog standarda, odnosno studentskih domova, niti da učestvuje zajedno sa lokalnim samoupravama u njihovoj izgradnji, u renoviranju, a samo u 2009. godini je potrošeno na specijalizovane usluge iz budžeta Republike Srbije, iz Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj, 8.450.894.000 dinara i usluga po ugovoru 226.383.000 dinara. Prema tome, suština je u tome kako će ovaj zakon da se sprovodi u praksi. Jer, juče smo govorili i koleginica Jocić i mi ostali o tome kako nemamo najmanje za jednu trećinu smeštajnih kapaciteta u predškolskim ustanovama po gradovima u Srbiji i da tek svako peto dete u Srbiji ima mogućnost da boravi u obdaništu. Kako ćemo onda da obezbedimo učenički i studentski standard u gradovima? Verujem da i Beograd ima taj veliki problem, kao i Novi Sad i Niš, ali govorim za Kragujevac, gde je to zaista uz neke napore lokalne samouprave, učestvovanje u tome i nekih malih pomaka koji su bili za renoviranje u ranijim periodima, ali to je nedovoljno, jer svima nama trebaju sasvim nove zgrade i novi smeštajni kapaciteti. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin ministar ima reč.
Zahvaljujem gospođici Jovanović na informacijama, pogotovo na stavu da su nam potrebna ulaganja u sektor učeničkog i studentskog standarda, jer je to nešto što je i politika ovog ministarstva, ali vam moram reći da, nažalost, mi ne raspolažemo većim finansijskim sredstvima da bismo mogli u budućem periodu da značajno ulažemo. Mi pokušavamo da postojeća sredstva što racionalnije iskoristimo i da pomerimo stvari unapred, da pokušamo da napravimo neku zgradu, objekat, učenički ili studentski dom, odnosno centar. Ove godine ćemo značajnije investirati u izgradnju studentskog doma u Nišu, i to prvi put posle 30 godina, verovali ili ne. Generalno, ne samo u Nišu, ne samo u Kragujevcu, ne samo u Novom Sadu, ne samo u Beogradu, nego i u drugim mestima postoji potreba za većim smeštajnim kapacitetima, jer je broj raspoloživih mali u odnosu na potrebe učenika i studenata. Prema postojećem stanju stvari, mi imamo oko 19.000 studenata, možda nešto više, u studentskim domovima i oko 10.000 učenika u đačkim domovima. Znači, to je oko 30.000. Broj korisnika studentskih ustanova je veći zato što zakon daje mogućnost da i studenti koji imaju prebivalište gde se nalazi taj objekat mogu da koriste usluge studentskih objekata. Mi ćemo pokušati, naravno, da napravimo tu jedan veći proboj, ali on je objektivno nemoguć značajnije bez bolje ekonomske situacije i više sredstava. Činjenica je da s postojećim sredstvima mi apsolutno izvršavamo sve obaveze prema postojećim učeničkim i đačkim domovima. Uputili smo zvanični poziv Odboru za prosvetu da poseti jedan đački dom ili studentsku ustanovu i da se uveri u kvalitet usluge koja se pruža u tim ustanovama. Jer, po našem mišljenju, ona apsolutno ima svoju vrednost - ishrana se vrši prema standardima koji podrazumevaju vrstu hrane, kaloričnost i sl., a smeštajni kapaciteti su takođe prilagođeni standardima. Znači, što se tiče postojećih objekata, najveći broj njih je i te kako dobro uređen i opremljen, a, naravno, nama preostaje da ulažemo u one koji nisu. Voleo bih da poslanici koji su u mogućnosti, članovi Odbora ali i oni drugi, dođu i vide šta se zbiva i kako je to uređeno. Mi smo značajno ulagali sredstva u studentske i đačke objekte i u godinama pre, ali nismo pravili nove. Kao i kod predškolskih ustanova, moramo da pravimo nove. Jednostavno, potrebe su daleko veće nego što su smeštajni kapaciteti. Dozvolite mi da sada informišem Narodnu skupštinu Republike Srbije. Dobili ste izveštaj Vlade vezano za amandmane, ali i ja kao resorni ministar u ime Vlade da upoznam Narodnu skupštinu s tim zašto smo neke amandmane prihvatili, odnosno zašto nismo. Naravno, za ove amandmane koje smo prihvatili, reč je o 15 amandmana, smatramo da značajno poboljšavaju sadržaj zakona. Prihvatili smo sledeće amandmane: amandman narodnog poslanika Vjerice Radete, poslanika Lasla Varge, Balinta Pastora, Elvire Kovač i Arpada Fremonda, amandman Odbora za prosvetu, amandman Donke Banović, Milana Dimitrijevića i Milice Vojić-Marković na član 16, amandman Odbora za prosvetu na član 22, amandman poslanika Lasla Varge, Balinta Pastora, Elvire Kovač i Arpada Fremonda na član 25. Predloga zakona, amandman narodnog poslanika Milorada Buhe na član 40, amandman s ispravkom narodnih poslanika Lasla Varge, Balinta Pastora, Elvire Kovač i Arpada Fremonda na član 41, amandman Odbora za prosvetu na član 42, amandman Odbora za prosvetu na član 50, amandman narodnog poslanika Aleksandra Martinovića na član 67, amandman s ispravkom narodnih poslanika Donke Banović, Milana Dimitrijevića i Milice Vojić-Marković na član 80, amandman Odbora za prosvetu na član 88, amandman narodnog poslanika Paje Momčilova na član 95, amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović na član 95. Predloga zakona. Zaboravio sam reći, kod koleginice Vjerice Radete amandman je prihvaćen na član 1. Predloga zakona, kolega Varge, Pastora, Kovač i Fremonda na član 6. Predloga zakona i Odbora za prosvetu na član 9. Zašto nismo prihvatili ostale amandmane? Više je grupa razloga zašto nismo mogli te amandmane prihvatiti. Jedna grupa amandmana nije mogla biti prihvaćena jer, po našem mišljenju, oni nisu u skladu s članom 23. stav 2. Zakona o državnoj upravi, prema kojem propis, odnosno rešenja donosi ministar. Takvih amandmana ima 21. Deset amandmana, po našem mišljenju, nisu u skladu s koncepcijom Predloga zakona vezano za Republički fond za razvoj naučno-umetničkog podmlatka. Pet amandmana po našem mišljenju nije u skladu s koncepcijom Predloga zakona kada su u pitanju opšti uslovi za ostvarivanje prava iz učeničkog i studentskog standarda, da im se prava ostvaruju po osnovu konkursa i objektivnih kriterijuma ili se novim rešenjem u potpunosti uređuje određena oblast. Osam amandmana nismo mogli prihvatiti jer bi prihvatanje tih amandmana, po nama, moglo dovesti do zloupotreba prava u oblasti učeničkog i studentskog standarda, ili bi se umanjila prava učenika, odnosno studenata ili bi se otežao rad ustanove ili pak dovelo u pitanje pravo na rad i dostupnost radnog mesta. Pet amandmana nismo mogli prihvatiti jer su rešenja iz amandmana na određen način već sadržana u rešenjima Predloga zakona. Devet amandmana nismo mogli prihvatiti jer su rešenja iz Predloga zakona usaglašena s rešenjemiz sistemskih zakona vezano za oblast obrazovanja i vaspitanja, bilo da je reč o Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, Zakonu o visokom obrazovanju, odnosno drugim propisima i razvojnim strategijama. Četiri amandmana nismo mogli prihvatiti jer su pitanja u njima obuhvaćena na način da ne predstavljaju materiju Predloga zakona, odnosno već su uređena propisima koji nisu u delokrugu Ministarstva prosvete. Pet amandmana nismo mogli prihvatiti jer nije neophodno da se u svim slučajevima za ustanovu predviđa novčana kazna za prekršaje, ukoliko je već predviđena odgovornost upravnog odbora ili direktora. Dva amandmana iz drugih razloga nismo mogli prihvatiti. Na kraju, uz napred navedene razloge za neprihvatanje amandmana, određeni broj amandmana se ne bi, jednostavno, mogao prihvatiti ni iz formalnih razloga. Naravno, kada budemo vodili razgovor o svakom amandmanu pojedinačno, upoznaću poslanike i Narodnu skupštinu zašto neki amandman nije mogao biti prihvaćen, ali sam smatrao potrebnim da na početku rasprave o amandmanima dam ovu skupnu informaciju. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, podneo sam amandman kojim predlažem da se u stavu 2. formulacija "učenički i studentski standard ima za cilj" zameni formulacijom "svrha učeničkog i studentskog standarda je". Smatram da je to logičnija i jezički ispravnija formulacija. Naprosto, jezički nije ispravno reći "učenički i studentski standard ima za cilj". To vam je isto kao da kažete "Poslovnik Narodne skupštine ima za cilj". Cilj može imati ustanova koja se bavi studentskim standardom, ministarstvo koje se bavi tom problematikom, studenti, ali standard ne može da ima cilj. Standard je sam po sebi cilj. Može se eventualno reći "cilj donošenja zakona o učeničkom i studentskom standardu", ali formulacija "učenički i studentski standard ima za cilj" nije dobra. Što se tiče objekta u Krnjevu, prepoznajem dobru volju gospodina Obradovića, za razliku od njegovog kolege Dulića, koji je kompletan problem ovde u Skupštini potpuno ignorisao. Međutim, nije dovoljna dobra volja, ovde je neophodno da Vlada promeni svoju odluku. U pitanju je protivzakonit pokušaj da se jedan objekat iskoristi za skladištenje opasnog otpada. Od brojnih razloga koji na to ukazuju, navešću samo nekoliko, koji se tiču nadležnosti i odgovornosti Ministarstva prosvete. Prvo, Vlada ovim pokušajem krši Pravilnik o načinu postupanja s opasnim otpadom koji je sama donela. U članu 7. tog pravilnika jasno stoji da se opasni otpad može skladištiti samo u objektima koji su najmanje pet kilometara udaljeni od naseljenog mesta. Objekat u Krnjevu nalazi se nekoliko stotina metara od prvih seoskih kuća i, što je bitno za ministra obrazovanja, nalazi se na otprilike kilometar, kilometar i po od zgrade seoske osnovne škole i seoskog dečijeg vrtića. Po istom propisu otpad mora biti udaljen najmanje tri kilometra od zaštićenog prirodnog dobra ili spomenika kulture. Već sam ovde govorio da se u blizini ovog objekta nalazi zgrada najstarije seoske škole u Srbiji i crkva brvnara iz 17. veka. Treći razlog zbog kojeg bi ministar trebalo da se založi da Vlada promeni odluku jeste činjenica da se potencijalno skladište nalazi u blizini izvora pitke vode kojom se građani Krnjeva i đaci u osnovnoj školi snabdevaju vodom. To su razlozi zbog kojih građani Krnjeva ne dozvoljavaju da se u tom objektu izvrši odlaganje otpada i oni već 40 dana danonoćnom blokadom sprečavaju radove na tom objektu. Što se tiče Odbora za životnu sredinu, on je u utorak održao sednicu, međutim, činjenice su sledeće. Na sednicu nije došao niko od predstavnika Vlade, na sednicu nije došao nijedan predstavnik Ministarstva životne sredine, Vlada nije dostavila nijednu od traženih informacija. Ono što je vrlo zanimljivo jeste da sednici nije prisustvovao nijedan poslanik vladajućih stranaka. Ono što je mene posebno iznenadilo jeste da sednici nije prisustvovao ni poslanik SPS, koji se nalazi u vlasti u Velikoj Plani. Dužan sam da obavestim javnost da je predsednik Odbora Čedomir Jovanović na sebe preuzeo obavezu da će zakazati drugu sednicu Odbora za zaštitu životne sredine, i ovim putem ga podsećam da to u što skorije vreme i učini.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Mijaljeviću.
Podneo sam amandman gde se briše stav da prava učenika i studenata utvrđena ovim zakonom jesu lična i ne mogu se prenositi. Zaista mislim da je normalno i legitimno zaključiti da prava koja su u članu 3. nabrojana u stavu 1 – smeštaj, ishrana, vaspitni rad, učenički krediti, učeničke stipendije, stipendije za izuzetno nadarene učenike i studente, odmor, oporavak, kulturne, umetničke, sportske i rekreativne aktivnosti nisu neka prava koja se mogu nasledno prenositi. Svaki čovek, svaki student i učenik to ostvaruje sam za sebe. Mislim da to ne bi trebalo da stoji u zakonu, jer se podrazumeva, ali s druge strane, s ministrom se zaista intimno slažem da ovo treba da se reguliše na određeni način. Jer, mi više ne živimo u vreme socijalizma, i to onog opuštenog socijalizma, živimo u kapitalizmu, i to surovom liberalnom kapitalizmu, tako da država mora da štiti svoje resurse. Da se ne bi ponavljali slučajevi iz 60-ih i 70-ih godina, gde jedan brat dođe i dobije krevet u nekom domu, pa onda cela familija prođe kroz taj sprat i taj krevet, pri tome švercujući farmerke ispred komisiona u tadašnjoj ulici Maršala Tita, danas sive eminencije određenihinstitucija koje imaju po 20-30 hiljada zakupljene zemlje itd., da ne bi ti ili neki novi paraziti mogli dalje da koriste resurse države, kažem, intimno se slažem sa ministrom da treba ova problematika da se reši, naročito kroz određene inspekcije Ministarstva. Tim ljudima treba staviti do znanja da jedan čovek zaslužuje, prema nekim svojim sklonostima, prema svojim bodovima i ostvarenim rezultatima, ono što je dobio, a da njegova braća od strica, tetke ili rođena braća to ne zaslužuju, naročito ne generacijama, tako da ne bi trebalo da to stoji u zakonu, a nekim podzakonskim aktom bi trebalo biti regulisano. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Bajram Šehović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Pre nego što počnem da govorim o amandmanu, htela bih još samo da skrenem pažnju i narodnim poslanicima, a bogami i javnosti Srbije, na jedan paradoks koji se događa i danas, ali i u toku jučerašnjeg dana, dok smo raspravljali o zakonu o predškolskom vaspitanju. Dakle, poslanicima je vrlo važno da, pre nego što pređu na raspravu u pojedinostima, dobiju jedan, ne kako ministar kaže tehnički papir, nego jedan vrlo važan dokument za nas, koji se zove izveštaj Vlade o amandmanima, gde su predstavnici Vlade, odnosno Ministarstva, vrlo jasno obrazložili zbog čega je nešto prihvaćeno, a zbog čega neki amandman nije prihvaćen. Šta je paradoks u svemu tome? Juče smo, poslanici DSS, govorili o tome da smo raspravljali o zakonu o predškolskom vaspitanju bez tog tehničkog papira. Tadašnji predsedavajući gospodin Novaković nije hteo da prekine sednicu iako u Poslovniku jasno stoji da mora to da učini dok ne dobijemo izveštaj Vlade. Predsednica je potpuno u pravu kada je danas prekinula sednicu dok ovaj izveštaj nije stigao. Dakle, moram da skrenem pažnju javnosti i poslanicima koji hoće da o ovome govore javno kako se Poslovnik plastično tumači i vrlo kreativno tumači na štetu poslanika i na štetu srpskih građana. Drugo, hoću da zahvalim ministru na informacijama za koje se potrudio da ih dobije u toku ovog kratkog vremena, jer sinoć se rad završio u osam, a danas smo ovde bili već u deset, i to je pravi način kako treba da se radi, ali moram da kažem gospodinu ministru da insistira da dobije prave informacije ili bar poluistinite. Informacija koju ste nam dali o Krnjevu uopšte ne odgovara istini. Kolega Marić je već nešto o tome rekao. Radim u Odboru za zaštitu životne sredine i moram da vam kažem da ova informacija tamo nije mogla da bude razmatrana zato što nije došao ministar koji se o poslanicima obratio javnosti rečima – "ti građani nisu sposobni niti imaju znanja niti kapaciteta da o tome raspravljaju". Ti građani, mislim naravno na nas poslanike, zaista su ovde pokazali svoje neznanje jer su njega, ortopeda, izabrali da predstavlja urbanizam i zaštitu životne sredine, što je potpuno nepoznavanje stvari. Dakle, mi ne možemo da raspravljamo o Krnjevu zato što to ministar neće, jer je on taj problem napravio, on lično, i on neće da dođe u Skupštinu da o tome raspravlja. To je cela priča. Sada nekoliko stvari o amandmanima. Amandman na član 6. smo podneli zbog toga što postoje srednjoškolci koji upisuju školu koja postoji samo u jednom ili u dva grada u Srbiji, kao što je, recimo, slučaj sa srednjom železničkom školom koja postoji jedna jedina u Srbiji i oni konkurišu u prvoj godini za dom. Ukoliko ne nastave sa daljim boravkom u domu, oni gube pravo na školovanje. Znači, radi se o siromašnoj deci, mi svi to znamo i zbog toga smo ovaj amandman na ovakav način podneli. Ne znam da li smo bili dovoljno jasni, mi vama i vi nama, ali to je smisao našeg amandmana i volela bih da ga prihvatite. Hvala vam.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, SRS uvek, u svim predlozima zakona koji dolaze u Skupštinu, a u slučajevima kada se u pojedinim odredbama upotrebljava reč "ministar" umesto reči "ministarstvo" tamo gde bi trebalo da ministarstvo, kao organ uprave, kao državni organ, uradi te poslove koji se tiču, na primer, kao ovde, propisivanja uslova, zatim propisivanja kriterijuma, visine učešća itd., iz principijelnih razloga ulaže amandmane, tražeći da umesto reči "ministar" stoji reč "ministarstvo". Dakle, to čini iz principijelnih razloga, smatrajući da ministar kao pojedinac ne bi trebalo da bude ovlašćen da ovo radi, već da to čini ministarstvo kao državni organ. Ujedno, postoje i određeni praktični razlozi. Gospodine ministre, siguran sam da vi kao ministar, kao prvi čovek u vašem ministarstvu, zbog svojih obaveza, zbog svojih dužnosti, ne možete fizički da ispratite svaki pojedinačni slučaj koji se događa u vašem ministarstvu. Zbog toga je tu vaše ministarstvo, zbog toga su tu vaši i savetnici i državni sekretar, zbog toga su tu svi oni koji su zaposleni u vašem ministarstvu i zbog toga bi upravo oni trebalo ovo da rade. Da su ovo praktični razlozi, pokazaću na jednom primeru. U Domu učenika srednje železničke škole u Beogradu, koji se nalazi u Ulici Zdravka Čelara, zaposlena je izvesna gospođa Milka Đuretić na poslovima i radnim zadacima psihologa. To je vrlo odgovorno mesto. Kada je dotična gospođa donosila svoju dokumentaciju u personalni dosije, donela je diplomu visoke stručne spreme fakulteta u Prištini. Posle izvesnog vremena i određenih prijava, kriminalističkom obradom od stane policijske uprave utvrđeno je da dotična gospođa u stvari nema tu diplomu, odnosno da ta diploma nije validna. Ta gospođa je čak i priznala da je tu diplomu u stvari kupila i MUP Srbije je podneo krivičnu prijavu protiv nje. Da nesreća bude veća, ta gospođa ne bi ni bila zaposlena u tom domu da njen muž Milko Đuretić nije bio zaposlen u Domu učenika "Petar Drapšin" u Beogradu. Za vreme njegovog mandata od učenika je opljačkano oko pet miliona dinara. Eto, to je samo jedan primer, gospodine ministre, da vam pokažem kako se može desiti da pojedini ljudi dođu na jako odgovorna mesta gde se vaspitavaju naši učenici. Znate, postoji jedna fina izreka da se doktor može postati iz počasti, ali lekar ne može. Vi znate da je i drug Tito bio svojevremeno doktor iz počasti, odnosno doktor raznih nauka. Međutim, lekar je nešto drugo. Na ovako odgovornom mestu zaista ne može i ne treba da radi neko ovakvih moralnih i ljudskih kvaliteta i osobina. Hoću da kažem da vi kao pojedinac, kao ministar, možda ne znate za ovo, ali pretpostavljam da će vaše ministarstvo biti, ako već nije, upoznato pre vas i da će reagovati na to. Upravo u tome i vidim smisao ovog našeg amandmana, da ipak Ministarstvo treba da bude to koje će da radi te poslove. Zahvaljujem.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo hteli u članu 7. da dodamo novi stav: '' Ugovor iz stava 8. ovog člana zaključuje se po prethodno sprovedenoj proceduri koju propisuje zakon kojim se uređuju javne nabavke''. Ono što ste dali u obrazloženju zaista stoji. Tačno je da ste to podrazumevali, odnosno predvideli u članu 32, ali hteo bih kratko samo da kažem šta nam je bila intencija. Gospodine ministre, znate da se u Srbiji na godišnjem nivou otprilike oko četiri milijarde evra kreće u sferi javnih nabavki i po proceni struke smatra se da se negde oko dve milijarde od tih četiri kreće kroz sivu zonu. Znači, podložno je zloupotrebama i svemu onome što je delimično konstatovano, recimo, u izveštaju DRI. Ono što je takođe tačno jeste i činjenica da se danas u Srbiji ipak malo sredstava iz budžeta Republike odvaja za prosvetu. To vam je opet i poruka Evropske komisije koja prati standarde u Srbiji kada je u pitanju prosveta. Jako je važno da se i to malo sirotinje koja se iz budžeta izdvaja za prosvetu kontroliše i da se vodi računa kako se troši. Poražavajuća je i činjenica, to ste i vi na kraju krajeva rekli negde na početku ove godine, da 90 i kusur posto budžeta ide isključivo za plate. Naša je namera, eto, bila samo da se novac koji ne podrazumeva plate u prosveti, koji se troši na nešto drugo, bude kontrolisan i da mu se svi tokovi prate. Eto, to je bila naša ideja i ništa drugo. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vama je još kao narodnom poslaniku poznat princip SRS-a da se mi zalažemo za to da određene odluke donosi ministarstvo kao državni organ, a ne ministar kao pojedinac. Sad smo našli potvrdu u članu 7. Predloga zakona o učeničkom i studentskom standardu. Naime, u stavu 3. i stavu 8. ovog člana kaže se da će određene radnje preduzimati Ministarstvo, sklapanje ugovora ili davanje saglasnosti, i mi smo predložili da se u članu 7, koji inače govori o pravu studenata na ishranu, i u stavu 3. je izuzetak u odnosu na član 4. predloženog zakona, i mi predlažemo da Ministarstvo bude nadležno da donosi određene propise, a ne ministar kao pojedinac. Dobar prilog za to je dao i kolega Munjić, ali i sam član 7. još više podržava naše nastojanje da umesto "ministar" stoji "Ministarstvo". Moram da iskoristim vaše prisustvo, gospodine ministre, da vam delegiram dva životna problema. Jedan je u vašoj najužoj nadležnosti, drugi nije, a mogli biste ga uzeti na znanje. Pretpostavljam da ćete, kao čovek koji vodi računa o učeničkom i studentskom standardu, na vladi pokušati na neki način da rešite i ovaj drugi problem. Prvi problem se tiče izgradnje osnovne škole u Ljuboviji, mestu odakle dolazim. Ta zgrada osnovne škole se gradi preko deset godina, s tim što u jednom vremenskom periodu od pet godina skoro nikakve radnje nisu preduzimane iz razloga što lokalna samouprava nije mogla da izdvoji sredstva, a Ministarstvo nije želeo, nije htelo ili nije moglo, sasvim je svejedno. Korektnosti radi, moram da vas podsetim da je u 2009. godini izdvojen određen deo sredstava i da su radovi nastavljeni. Poznato mi je da to nije dovoljno da bi se ta zgrada završila i pretpostavljam da ćete u 2010. godini, a bar do početka školske 2010/11. godine učiniti maksimalan napor da bi se ta zgrada završila. Ona može imati i preventivni uticaj na povećanje broja samih učenika. Neće nam to vredeti ako se završi u pet ili deset narednih godina, kada možda može da posluži samo kao spomenik prosveti, ako ne bude dece da idu u nju. Pretpostavljam da će ovaj problem biti rešen vrlo brzo. Ima još jedno pitanje koje se na direktan način tiče učeničkog standarda. Tu nije nadležno vaše ministarstvo, ali siguran sam da u saradnji s Ministarstvom za rad i socijalnu politiku može da se reši. Radi se o Zakonu o finansijskoj podršci porodici s decom, gde učenici koji pohađaju srednju školu, nema razloga za osnovnu školu, ali srednju školu u pograničnim mestima i prelaze reku Drinu, a odlaze na školovanje u Bratunac, Srebrenicu, Zvornik, Bijeljinu i neka druga mesta, gube pravo na dečji dodatak samo zato što se njihovo redovno školovanje ne odvija u Republici Srbiji. Znate da su to manja i uglavnom pasivna mesta, gde je izbor zanimanja veoma mali, i samo iz tog razloga su prinuđeni da odlaze preko puta nekoliko kilometara u druga mesta, a gube pravo na dečji dodatak. Ne radi se o školovanju u Švajcarskoj ili Austriji, nego o školovanju u Republici Srpskoj, pa bi i taj problem trebalo rešavati. Ne očekujem da to možete odmah da rešite i da jedino vi možete da utičete na to, ali ovo prvo pitanje vezano za dalje radove na izgradnji, odnosno završetku škole u Ljuboviji sigurno možete. Očekujemo i ja i javnost mesta iz kog dolazim da možemo čuti odgovor na pitanje. Zahvaljujem.
Gospodine ministre, imate reč.
Kolega Periću, možete reći svojim kolegama i sugrađanima u Ljuboviji da će škola biti ove godine završena. Prošle godine smo izdvojili 25 plus tri miliona dinara, 25 za radove, tri za opremu. Oprema je nabavljena. Značajan deo radova na školi je završen, ostalo je nešto u parternom delu i u fiskulturnoj sali. Izdvojili smo 3,4 miliona dinara ove godine i trebalo bi sve da bude završeno sledećih par meseci. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Javio sam se povodom ovog amandmana ne zbog člana na koji se odnosi amandman, nego zato što postoji veliki broj amandmana SRS-a ne samo kada je u pitanju ovaj zakon, nego i neki drugi propisi, gde insistiramo da se amandmanom otkloni greška koja postoji verovatno u Sekretarijatu za zakonodavstvo. Možda ovaj predlog zakona baš i nije dobar primer da na njemu pokažemo kompletnu dimenziju šta se sve greši. Međutim, od 2005. godine je krenula jedna zaraza, gde se poslovi državne uprave svode na ministre. Znam da gospodin Obradović nema potrebe da se izjašnjava povodom ovoga, zato što je i ovo nametnuto u zakon nezavisno od toga šta misli Ministarstvo, ali moram zbog javnosti, moram zbog gospodina Vlatka Ratkovića, računajući da on može da iskoristi neki svoj uticaj na ove ljude iz zakonodavstva, mislim na Sekretarijat, da skrenem pažnju samo na nekoliko detalja. Po članu 125. Ustava Republike Srbije ministarse pominje kao član Vlade i ništa više, kao član jednog kolegijalnog organa. U članu 136. Ustava Republike Srbije reguliše se položaj državne uprave – državna uprava je samostalna, vezana Ustavom i zakonom, a za svoj rad odgovorna je Vladi. Ove odredbe gde se u ovom zakonu i u mnogim našim zakonima na neki način definiše nešto što radi ministarstvo kao organ državne uprave, bez obzira da li je to klasično izvršavanje zakona ili je u pitanju neka normativna delatnost na osnovu zakona, to ne izlazi izvan okvira poslova državne uprave, a poslove državne uprave radi ministarstvo.Naravno, za sve što izlazi iz ministarstva, gde postupa ministar kao pojedinac na čelu tog organa uprave, on to radi kao predstavnik i kao zastupnik državnog organa. To je opštepoznato i opšteprihvaćeno. Međutim, ovde već nekoliko godina kao da se pojavljuje neka svojevrsna manija, gde tamo gde treba da se definiše organ, definiše se pojedinac koji je na čelu organa. Prosto se pravi jedna mentalna greška. Kao da nemamo državnu upravu, imamo samo ministre. Oni su za sve ovlašćeni, a nemamo državnu upravu. A, u stvari, mi imamo državnu upravu i moramo da je očuvamo. U tom smislu se ogleda ova naša intervencija. Naša intervencija je zasnovana na Ustavu Republike Srbije i na činjenici da pojedinac ne može da bude državni organ. Izuzetak je predsednik Republike, jer, ipak, funkciju predsednika Republike može da radi samo pojedinac koji je na izborima prošao. Ali, kada je u pitanju ministar, on je na čelu organa državne uprave. Ko postupa? Organ državne uprave. Zašto se ministar potpisuje? Zato što je na čelu organa i on ga zastupa i predstavlja u ophođenju s trećim licima, s javnošću itd. Inače, ministar kao kategorija ili sinonim, javlja se samo u članu 125, gde se kaže da je član Vlade. Zato podnosimo ove amandmane, da bismo skrenuli pažnju. Nemojte od pojedinca da napravite organ državne uprave, onda će neko od njih stvarno da se ponaša po sistemu – ja država. Mi bežimo od toga, valjda. Ako ovako pišete, onda ministru dajete nezasluženo mnogo više diskrecionih ovlašćenja nego što bi možda i mogao da ima i nosi. Činite ga, praktično, neodgovornim za sve, jer sve zavisi od njegovog ćefa. A nije tako i ne sme tako da bude, jer je ministar član Vlade. Naravno, ne očekujem od gospodina Obradovića da odgovori zato što ovo izlazi izvan okvira zakona. Ali, vidite s ljudima u Sekretarijatu za zakonodavstvo, ovo je mentalna greška u pisanju zakona. Razmislite i o tome, imamo Zakon o Narodnoj skupštini i imamo obavezu da formiramo odbor koji treba da donese opšti akt o tome kako se pišu zakoni i kako oni treba da izgledaju. Pa, eto, neka vam ovo bude ideja da i o tome razmislite.
Narodni poslanik Vlatko Ratković. Izvolite.
Vrlo ću kratko, apropo ove pravno-teoretske opservacije kolege Krasića. Nije sporno da napravimo jedan sastanak Zakonodavnog odbora s predstavnicima Sekretarijata za zakonodavstvo, no vi, kolega Krasiću, niste u pravu. Ako posmatramo i u kontekstu ustavnih rešenja kojima se Vlada u sistemu podele vlasti definiše kao neko ko utvrđuje i vodi politiku, pa kad stavimo to u kontekst Zakona o Vladi, onih normi koje kažu da Vladu čine predsednik Vlade i članovi Vlade, a članovi Vlade su ministri, pa u kontekstu Zakona o državnoj upravi, i to onih odredaba koje se odnose na ovlašćenja ministra da donosi propise, jednostavno, rešenja koja su data u predlogu ovog zakona su upravo u kontekstu celokupnog pravnog poretka Republike Srbije.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, na član 9. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik GordanaPop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, razlog za podnošenje ovog amandmana je principijelne prirode SRS-a koji se sistematski ističe u mnogim predlozima zakonskih projekata, a upravo ste sada čuli od kolege narodnog poslanika Zorana Krasića - zasnovanom na odredbama člana 125. Ustava Republike Srbije. Amandmanom na član 10. Predloga zakona predviđa se da se u stavu 5. i stavu 16. reč "ministar" zameni rečju "Ministarstvo". Ovim amandmanom SRS želi da istakne značaj državnog organa kao dela institucije sistema državne uprave, a ne ministra kao političke ličnosti. Čuli ste već u prethodnom izlaganju Zorana Krasića da se u članu 125. Ustava ministar pominje kao član Vlade. Ne može da se poistoveti značaj tog visokog državnog funkcionera sa značajem jednog organa državne uprave. Kome u pravnoteoretskom smislu u stvari dati značaj? Da li predmetu odlučivanja ili po značaju donosioca odluke rešenja o ostvarivanju prava, bez obzira da li je to ministar? U odgovoru na amandman koji sam podneo naveli ste da po članu 23. stav 2. Zakona o državnoj upravi, ministar, između ostalog, donosi određena pojedinačna akta, rešenja, odluke i drugo. Mi u SRS smatramo da je to Ministarstvo, bez obzira na značaj razloga koje sam pominjao u pravnoteoretskom smislu i posebno imajući u vidu odredbe Ustava koji o tome govore. Gospodine ministre, vama ne bih zaista imao da kažem bilo šta ružno, loše, nešto negativno, ali možete li da zamislite situaciju da sutra neko od sadašnjih korumpiranih političara, a nažalost imamo ih, to je određeni broj pojedinaca, ne daj bože postane ministar u Vladi Srbije, i to recimo za borbu protiv kriminala i korupcije (mislim na neke ljude, građane Srbije, koji protivpravno sede u ovim skupštinskim klupama, inače bivšim članovima SRS) i da takav čovek treba da odlučuje o ostvarivanju nečijih prava, prava građana, pa i prava učenika i studenata po uslovima iz člana 4. ovog predloga zakona? Svaki narodni poslanik pomene neki problem iz mesta iz kojeg dolazi, pa ću i ja pomenuti da Vlada treba da ima više obzira i da više ulaže u podizanje standarda ustanova, u ovom slučaju Doma učenika srednjih škola u Aleksincu, jer je, pored potpunog razumevanja za finansijsku situaciju i nedostatak budžetskih sredstava, i te kako potrebno da se standard, smeštaj i ishrana učenika u Aleksincu, naravno i u drugim mestima, podigne na kvalitetniji nivo. Hvala.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović, koji želi reč. Izvolite.
Gospodine ministre, u članu 10. stav 15. stoji da student za koga se utvrdi da je zloupotrebom ostvario pravo na studentski kredit, trajno gubi pravo na studentski kredit. SRS je podneo amandman na ovu odredbu Predloga zakona. Smatramo da to treba da se precizira, da mora da se utvrdi u disciplinskom, odnosno sudskom postupku da je student zloupotrebio to pravo na studentski kredit. Prema ovome kako je napisano u Predlogu zakona proizlazi da će Ministarstvo prosvete da utvrđuje da li je neko zloupotrebio pravo na studentski kredit. Smatramo da Ministarstvo prosvete time ne treba da se bavi. Time treba da se bave nadležne institucije u odgovarajućem postupku. Može da bude u pitanju disciplinski prekršaj, može da bude u pitanju klasičan prekršaj, može da bude u pitanju krivično delo. Za svaku ovu povredu zakona postoji nadležni subjekt koji u odgovarajućem postupku utvrđuje da li je student zloupotrebio to pravo ili ne. Vi niste prihvatili ovaj amandman zato što, kako se kaže u obrazloženju Vlade, on nije u skladu s koncepcijom Predloga zakona. Izvinite, gospodine ministre, ali ovakvo obrazloženje zaista nema nikakvog osnova. Dakle, koncepcija Predloga zakona o učeničkom i studentskom standardu uopšte ne može da bude takva da se njome derogiraju odredbe drugih zakona koji jasno propisuju da se zloupotreba mora utvrditi u odgovarajućem postupku. Mi uopšte ne tražimo da student koji zloupotrebi svoje pravo ne izgubi pravo na studentski kredit, mi samo tražimo da tu zloupotrebu utvrdi nadležni organ u odgovarajućem postupku, i to apsolutno nije strano koncepciji Predloga zakona. Dakle, ne može Ministarstvo prosvete ovim da se bavi. Time treba da se bave nadležni organi, pre svega sudovi. Jer, kada se kaže zloupotreba prava, onda to asocira na prekršaj, pa time treba da se bave prekršajni sudovi, a kada se kaže zloupotreba, onda to ukazuje na izvršenje nekog krivičnog dela i time opet treba da se bave sudovi u odgovarajućem postupku. Mislim da imate sve argumente za to da prihvatite ovaj amandman. On je u skladu i sa koncepcijom Predloga zakona, ali, što je mnogo važnije, on je u skladu sa važećim propisima Republike Srbije o tome da se povrede zakona moraju utvrditi od strane nadležnog organa u odgovarajućem postupku.
Ministar Obradović ima reč. Izvolite.
Meni se čini da se kolega Martinović i ja apsolutno slažemo u koncepciji. Znači, onaj ko je zloupotrebio to pravo, ne treba da bude korisnik prava i, po našem mišljenju, nadležni državni organ će utvrditi tu zloupotrebu, a ministar će, na osnovu tog nalaza, u skladu sa zakonom, doneti odluku o odgovarajućoj poziciji korisnika u zloupotrebi tog prava.
Gospodin Martinović ima reč.
Gospodine ministre, možda vi tako mislite. Ako je tako, ja taj vaš stav podržavam, ali, nažalost, tako ne piše u Predlogu zakona. U Predlogu zakona piše ovako: "Student za koga se utvrdi da je zloupotrebom ostvario pravo na studentski kredit, trajno gubi pravo na studentski kredit". Sada mi ovde hoćemo da tu zloupotrebu utvrdi nadležni organ u odgovarajućem postupku, ali da to ne bude Ministarstvo prosvete, jer inače, po Zakonu o ministarstvima, Ministarstvo prosvete ne može da preuzme nadležnost suda pa da sad sud ne funkcioniše, nego će Ministarstvo prosvete da utvrđuje da li je bilo zloupotreba. Šta, gospodine ministre, ako se utvrdi da u toj zloupotrebi prava na studentski kredit ima elemenata krivičnog dela? Onda se postavlja pitanje ko će to da utvrđuje. Ovako kako je napisano proizlazi samo jedan zaključak – da će Ministarstvo prosvete da utvrđuje da li je neko zloupotrebio pravo na studentski kredit ili ne, a Ministarstvo prosvete time ne može da se bavi. Time mogu da se bave nadležni sudovi u sudskom postupku, u krivičnom postupku. Mi to hoćemo. Vi i mi koji smo podneli amandman se slažemo s tim da onaj ko zloupotrebljava pravo na studentski kredit treba trajno da ga izgubi. Ne slažemo se samo oko toga ko utvrđuje tu zloupotrebu, jer ovako kao što stoji napisano, ispada da zloupotrebu utvrđuje Ministarstvo prosvete, a mi smatramo da zloupotrebu treba da utvrđuje pre svega sud u odgovarajućem postupku.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Kolega Martinoviću, neće Ministarstvo utvrđivati da li je neko zloupotrebio pravo, nego će upravo nadležni organ utvrditi, a mi ćemo na osnovu izveštaja nadležnog organa, ukoliko je bilo zloupotrebe, sprečiti tu zloupotrebu i ministar će, u okviru ovlašćenja predviđenih ovim zakonom, uraditi svoj deo posla. Ideja nam je ista, samo se razlikujemo u proceduri. Konkurs za dobijanje kredita je javan. Svako ko bude imao ijedan podatak, sumnju ili drugu vrstu pomisli da je neko od učesnika ili neko ko je dobio taj kredit učinio nešto što nije u skladu sa zakonom, treba o tome da obavesti Ministarstvo, mi obaveštavamo nadležni organ koji je izdao odgovarajuću potvrdu, on će u svom postupku utvrditi da li je toga bilo ili ne i mi ćemo, na osnovu njegovog izveštaja, preduzeti odgovarajuće mere.
Gospodine Martinoviću, imate reč.
Slušajući vas, gospodine ministre, meni zaista nije jasno zašto onda niste prihvatili amandman, jer se vaše ideje da nadležni organ treba da utvrdi zloupotrebu mnogo bolje realizuju kroz amandman nego kroz formulaciju koju ste vi nama predložili. Izvinite, ovde piše "student za koga se utvrdi", ali ne piše ko to treba da utvrđuje. Vi kažete da će time da se bave neki drugi organi. Što onda to tako niste i napisali? Onda prihvatite amandman u kome se lepo kaže da student za koga se u disciplinskom, odnosno sudskom postupku utvrdi da je izvršio zloupotrebu treba da odgovara. Dakle, naš amandman mnogo bolje odgovara intencijama predlagača zakona nego formulacija koju ste nam vi predložili. Mi možemo vama da verujemo na reč i da smatramo da će zaista nadležni organ time da se bavi, ali ko zna, možda vi sutra ne budete ministar. Možda neki ministar bude tumačio ovu odredbu tako da nema potrebe da se u sudskom postupku utvrđuje zloupotreba, nego će Ministarstvo prosvete paušalno da kaže – jeste, bilo je zloupotreba i sada neko trajno treba da izgubi pravo na studentski kredit. Pravo na studentski kredit, gospodine ministre, uopšte nije bezazleno pravo, imajući u vidu tešku ekonomsku situaciju u kojoj se svi građani Srbije nalaze, a naravno i učenička, odnosno studentska populacija. Može da se desi da Ministarstvo prosvete pogrešno zauzme stav da je neko zloupotrebio pravo na studentski kredit i da ga trajno liši tog prava zato što, prosto, Ministarstvo prosvete nije kompetentno da se bavi utvrđivanjem zloupotrebe. Dakle, ako hoćete da razvejete sve sumnje oko toga ko utvrđuje zloupotrebu, onda lepo prihvatite naš amandman. On potpuno odgovara vašoj nameri da nadležni organ u sudskom postupku utvrdi da li je bilo zloupotrebe, pa ako je bilo, onda taj ko je zloupotrebio svoje pravo treba trajno da ga izgubi. Ovako, ako ostane formulacija koju ste nam vi predložili,onda ona u praksi može da izazove različita tumačenja i mi se plašimo zloupotreba.
Izvolite, gospodine ministre.
Razumem zabrinutost kolege Martinovića, ali ga uveravam da nema razloga za tu zabrinutost. Vi ste rekli – mi mislimo da je ovo bolje. Mi ne mislimo i zato nismo prihvatili.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević, koji želi reč.
Amandman na član 11. je još jedan principijelni amandman u vezi ministra i ministarstva. Apsolutno se slažem sa svim razlozima koje su navele kolege Mirko Munjić, Sreto Perić, Zoran Krasić i Milovan Radovanović, da je ministar, kao politička ličnost, smenjive prirode. Ministri prolaze, a ministarstvo je organ državne uprave koji stoji i postoji decenijama i on zaista vodi i uređuje određenu i politiku i određene nadležnosti, tako da smatramo da bi napokon trebalo malo više da potpisujete ministarstva u zakonima, a malo manje ministre. Hvala.
Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković, koji želi reč. Izvolite.
Od oktobarske buldožer revolucije, od trenutka kad je Srbiju zapljusnula demokratija, dosad je, gospodine ministre, preko fotelje u kojoj vi sada sedite prošlo nekoliko ministara raznih profila, raznih shvatanja i raznih opredeljenja. Uvažavajući u potpunosti diskusiju gospodina Krasića, samo bih još nekoliko reči da kažem. SRS smatra da je ministar činovnik koji je na čelu institucije koja se zove ministarstvo. Ministarstva ostaju, a činovnici prolaze. I posle vas će doći neko, a upravo zbog toga što smatramo da će posle vas doći neko mnogo gori od vas, smatramo da treba usvojiti ovaj amandman i reč "ministar" zameniti rečju "Ministarstvo". Da vas podsetim, dva mandata pre vas je u fotelji u kojoj vi sedite sedeo izvesni Gašo Knežević, koji je sebi dozvolio, jer je smatrao da je već nadrastao činovničko mesto i postao institucija, da primeni nacrt zakona o univerzitetu i na osnovu nacrta zakona smenio s mesta redovnog profesora prof. dr Vojislava Šešelja. E, pa, da ne bi dolazili takvi u situaciju da misle da su institucija, smatramo da treba ovo usvojiti. To što je Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, u zakonu napisao to što je napisao i što se provlači sve vreme, a mislim da treba menjati, to ne znači da je Zakon o državnoj upravi dobar. U obrazloženju zašto niste usvojili moj amandman kažete – ne prihvata se jer po članu 23. stav 2. Zakona o državnoj upravi propise donosi ministar. Ministarstvo donosi propise, a ministar ih, kao neko ko je na čelu te institucije, samo potpisuje. Znam da to vama ne znači mnogo, ali će mnogima koji dođu posle vas značiti, ili nekima koji su bili pre vas. Zbog toga treba ograničiti ministre, da ne misle da su država u državi.
Gospodin Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, smatram da ovaj amandman treba da se odbije i da zakon ostane ovako kako je napisan. (Narodni poslanik Milan Avramović dobacuje s mesta.) S druge strane, ja sam, gospodine koji dobacujete, pažljivo slušao mukotrpno izlaganje prethodnog govornika dok je sricao i trudio se da pročita ono što mu je napisano, i molim vas da i vi mene pažljivo slušate, jer imam šta da vam kažem. (Predsednik: Gospodine Milivojeviću, molim vas, obraćajte se biranim rečima kolegi.) Gospodin Žarko Obradović je odličan ministar. Ministarstvo prosvete je odlično ministarstvo, i vi na odličan način vodite to ministarstvo. Kada govorimo o reformskoj vladi dr Zorana Đinđića, moram da kažem da je gospodin Gašo Knežević utro put ovim zakonima, zajedno s ovim ministarstvom, i da sada nastavljamo sa sprovođenjem tih reformi na dobar, celovit, sveobuhvatan način i da posle vas neće ostati sećanje na vas kao ministra, već na instituciju Ministarstva prosvete koje je udarilo temelj obrazovanju mladih generacija u ovoj zemlji. Ako zaista želimo da se ne sećamo više vremena pre buldožer revolucije, kada je Srbija bila u demokratiji do guše, moramo da se setimo šta smo tada imali od stranke gospodina koji sada dobacuje. Hoću da kažem sledeće – obrazovanje je temelj budućeg društva koje sada pravimo. Samo nastavite da odlično vodite svoje ministarstvo, jer dobro je da Srbija investira u obrazovanje i znanje mladih generacija. Svako ko pomaže na tom putu, dobrodošao je i njegov doprinos je nemerljiv. Svako ko spotiče Srbiju u borbi za ostvarenje znanja i pravljenje društva znanja, pravi medveđu uslugu generacijama koje dolaze. Mislim da zajedno sada utiremo put budućnosti Srbije donoseći ovakve zakone i mislim da ovaj amandman treba odbiti. Hvala.
Replika. Gospodin Momir Marković.
Mislim, gospođo predsedavajuća, da ste morali da uzmete u zaštitu ministra, jer se gotovo tri četvrtine ove diskusije odnosilo upravo na političku stranku čiji je predstavnik ministar. Mislim da ste ovog puta morali malo pažljivije da slušate govornika i čujete šta je rekao. Doduše, ja ću komentarisati onaj deo diskusije koji se odnosi na mene. Dobro je da me je slušao gospodin Milivojević, ali između slušanja i shvatanja drastična je razlika, a mislim da on nije u mogućnosti ovo drugo da uradi.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, predložio sam da se ovaj termin ''ministar'' zameni terminom ''Ministarstvo'' iz razloga koje je izneo gospodin Krasić i neću se više baviti tom temom. Gospodine ministre, za vaše dalje postupanje u vezi sa slučajem Krnjevo, smatram da je korisno da vam dam jednu informaciju, da ukažem na jednu zaista zapanjujuću činjenicu da za ovaj projekat nije urađena procena uticaja na životnu sredinu. Danas u Srbiji ne možete da podignete nijedan objekat, običnu garažu bez procene uticaja na životnu sredinu. Zaista je neshvatljivo da Vlada Srbije smatra da se skladište opasnog otpada može izvršiti na ivici oboda naseljenog mesta, u blizini seoske škole, bez ove procene. Želim da iskoristim ovu priliku da pokrenem jedno važno pitanje, koje se tiče najmanje 70.000 porodica u Srbiji, a to je pitanje besplatnih udžbenika. Početkom prošle godine su ministarstvo obrazovanja i Vlada Republike Srbije đacima prvacima podelili besplatne udžbenike, s tim što su njihovi roditelji potpisali revers i preuzeli obavezu da te udžbenike na kraju školske godine vrate. Problem je u tome što se bliži jun i što kod roditelja postoji velika nedoumica ko će morati da vrati i plati te udžbenike. Postoji strah da će većina morati da ih plati, pa bih tim povodom želeo da mi odgovorite na nekoliko pitanja. Koji je to stepen oštećenja zbog kojeg će udžbenici morati da se plaćaju? Šta će biti s udžbenicima u kojima su učenici morali da pišu, a znate da je većina udžbenika takva? Sledeća stvar, šta će se dogoditi s učenikom prvog razreda čiji roditelji iz nekih razloga, verovatno iz razloga nemaštine, ne mogu da plate udžbenike, a budite ubeđeni da će biti i takvih? To pitam iz razloga što je ministarstvo obrazovanja uputilo pismo direktorima osnovnih škola. U tom uputstvu piše da učenik koji ne plati udžbenike koji budu oštećeni, neće moći da dobije đačku knjižicu. S tim u vezi zanima me da li u Ministarstvu razmišljate o mogućnosti da učenicima prvog razreda, a od ove godine i učenicima drugog razreda, stvarno besplatno poklonite udžbenike, bez ove obaveze da ih u slučaju oštećenja plaćaju? Smatram da nije baš logično očekivati od deteta koje ima sedam godina da od oštećenja sačuva knjige koje najmanje tri ili četiri puta dnevno stavlja u torbu, vadi iz torbe itd. Napraviću jedno poređenje. Poslanici Narodne skupštine su otprilike pre godinu dana dobili jednu knjižicu – Poslovnik Narodne skupštine. Tvrdim da bi, da smo đaci prvog razreda i da mora da se izvrši kontrola, 90% poslanika moralo da plati taj poslovnik, tu knjižicu. Ovde ne mislim na poslanike vladajuće koalicije pošto oni tu knjižicu uopšte ne koriste. Nameće se logično pitanje – ako poslanici koji rade u ovim uslovima nisu u stanju da sačuvaju jedan jedini udžbenik koji imaju, kako očekivati od dece koja imaju sedam godina da sačuvaju od oštećenja 10 ili 12 knjiga?
Gospodine ministre, izvolite.
Poštovani kolega Mariću, pokušaću da odgovorim na vaše pitanje vezano za besplatne udžbenike. Projekat je počeo prošle godine, biće i ove godine, nadam se i narednih godina, jer to ne bi trebalo da bude projekat bilo kog ministra ili vlade. To bi trebalo da bude trajna stvar u Republici Srbiji i nešto što je deo obrazovanja i budućih naraštaja. Činjenica je da, kada smo prošle godine krenuli s tim projektom, a ideju je dao prof. Mićunović, to moram da pomenem, čisto da se zna, red je pomenuti, pokušali smo to da realizujemo i pokazalo se već u prvoj godini primene da smo uradili puno korisnih stvari za decu, roditelje i obrazovanje. Ali, moram reći vrlo iskreno, nisam siguran da smo naišli na odobravanje jednog broja izdavača, zato što je to, s druge strane, veoma unosan posao, zato što se broj udžbenika u pojedinim predmetima jako umnožio i u pravu ste, onda je 12 ili 13 ili 15 ili 18 knjiga postalo stvarnost jedne đačke torbe. Imali smo izdavača, na primer, koji je za maternji jezik imao pet knjiga. Ovo vam pominjem iz sledećeg razloga. Prošle godine smo napravili neke, po nama, vrlo korisne stvari. Naravno, o tome su odlučivali stručni ljudi, jer smo formirali odgovarajuću komisiju. Prvo, ta komisija je odredila šta predstavlja udžbenički komplet. Reč je o jednom udžbeniku, o jednoj knjizi i radnoj svesci, i za svaki predmet je utvrđeno šta je udžbenički komplet. To je dostavljeno učiteljima. Oni su na aktivu škola imali obavezu da sami izaberu najbolje udžbenike po pojedinim predmetima. Ranije je izbor jednog udžbenika vukao sa sobom ceo komplet. Sada su izabrani najbolji udžbenici. Objektivno je, s izborom najboljih udžbenika, preuzeta i odgovornost za znanje koje se prenosi deci. Smanjena je težina đačke torbe. Postigli smo i ovu socijalnu dimenziju, objektivno smo postigli i ekonomsku dimenziju. Ima još jedna stvar koja je pozitivna, nismo dirali u pravo učitelja da u skladu s metodom izvođenja nastave biraju odgovarajući udžbenik. To je njihovo pravo. Ako su izabrali udžbenik u kome se piše, onda se u njemu piše. Ako su izabrali udžbenik u kome se ne piše, onda se u njemu ne piše, zato što je to metoda izvođenja nastave učitelja. Gde je problem? Problem je nastao što, po našem mišljenju, kvalitet tih udžbenika nije na odgovarajućem nivou. Jer, ceo projekat besplatnih udžbenika i kod nas i u svetu ima jednu svoju širu dimenziju, koja podrazumeva i tehničke uslove. Kada me pitate da li je logično da se udžbenik čuva, to zavisi, naravno, i od deteta i odnosa prema toj knjizi, ali i od tehničkih uslova. Knjiga koja je štampana na slabom papiru, koja je slabog kvaliteta, koja nema odgovarajuće korice, naravno da će posle prvog listanja biti pohabana i naravno da se ne može vratiti i naravno da ne treba da postoji takva vrsta zabrinutosti od strane roditelja. Podsećam vas, ovde je reč o 80.000 kompleta i, prema svim podacima koje mi imamo, mali je broj udžbenika u kojima se nije pisalo. Ali, to smo rekli još prošle godine i opet celu godinu ponavljamo istu priču, da udžbenici u kojima se pisalo neće biti vraćani. A što mi više govorimo, tu se stalno ponavlja isto pitanje i onda ne znam da li se vi kao deo javnosti i mi kao ministarstvo uopšte slušamo. Pokušali smo da budemo vrlo precizni. Komisija će utvrđivati stepen oštećenja udžbenika i, naravno, oni koji budu oštećeni, trebalo bi da se plate. Ako se dobijaju na taj način, bez troškova, onda bi trebalo da se vodi računa o tome. Mi smo već razgovarali s izdavačima, sad nam sledi druga godina, ali, objektivno, to je projekat koji treba da ima mnogo duži vek trajanja i svoj sadržaj. On podrazumeva, naravno, i poštovanje Nacionalnog prosvetnog saveta i programa i predmeta i, verovali ili ne,i tehničku stranu. U nekim bogatijim zemljama knjige su plastificirane i prenose se iz generacije u generaciju i uopšte nema problema oko oštećenja jer svi o tome vode računa, a kod nas se stalno postavlja pitanje. Maltene se mi dovodimo u jednu inferiornu situaciju, da kod drugih može, a kod nas ne može. Može i kod nas, ali samo uz poštovanje određenih standarda i ponašanje i đaka i roditelja. Zašto se dete ne bi naučilo da pazi tu knjigu? U određenim zemljama ne samo da se knjige dobijaju besplatno, nego se jedna vrsta socijalizacije dece postiže i na način da se nosi đačka bluza i drugi neki simboli škole, što sve govori o značaju koji ima u svom sadržaju i taj deo odnosa prema obrazovanju generalno. Knjige koje su oštećene i u kojima je pisano, a govorim o knjigama u kojima se piše, naravno da neće biti predmet bilo kakve vrste plaćanja. A najveći je broj takvih knjiga. Kolega Mariću, bukvalno je najveći broj takvih knjiga, jer su sami učitelji to birali. U razgovoru s izdavačima postoji apsolutno dobra volja da rešimo svako pitanje. Doneli smo prvi put Zakon o izdavanju udžbenika i drugih nastavnih sredstava, polako uvodimo red i u ovu oblast i ta ćemo pitanja rešiti. Mi, naravno, ne ulazimo u sadržaje, postoji komisija. Ako se sećate Zakona o udžbenicima, tačno se zna kako će knjige biti izdavane, na osnovu plana i programa, na osnovu recenzija, provere Zavoda, odobrenja Saveta, a ministar samo potpisuje konačnu odluku. Ali, mora se voditi računa i o ovim tehničkim uslovima. Moram reći da je to problem koji je uočen i u drugim zemljama, da neke tehničke karakteristike knjige apsolutno utiču na njenu sudbinu. Sadržaj je dobar, ali tehnički nisu kako treba. Vrlo brzo i lako se troše. Mi kao država nemamo mnogo para. Celo jutro pričamo, i juče i danas, o tome da nemamo dovoljno para ni za predškolsko, ni za osnovno, ni za srednje obrazovanje i da je potrebno ulagati. Mi mislimo da apsolutno i s ovim projektom treba biti racionalan, da se s onim parama koje posedujemo, postigne što veći efekat. Ali niko ne može osporiti da je već u ovoj fazi učinjen pozitivan pomak ne samo u toj ekonomsko-socijalnoj sferi, nego smo objektivno pomogli učiteljima da izaberu najbolje komplete. Nećemo više imati situaciju, primera radi, da se na nivou škole u dva odeljenja istog razreda koriste različiti udžbenici. Učitelji neka sednu i između sebe se dogovore koji je metod primeren i neka izaberu najbolji udžbenik, jer onda preuzimaju odgovornost za znanje tog deteta sutra i prekosutra. Tako da ćemo sve ove stvari koje se mogu pojaviti kao problem, kolega Mariću, rešavati zajedno s izdavačima i s novcem koji kao država posedujemo za ovaj projekat. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Gospodine ministre, hvala vam na objašnjenju koje ste dali, zadovoljan sam. Želim samo da ukažem još jednom na ono što ste sami istakli. Vlada mora da vodi računa o interesima 70.000 đaka, o interesima obrazovanja, o opštedruštvenim interesima i ne sme da podlegne pritiscima izdavača, izdavačkih lobija, koji sigurno postoje jer su u pitanju ogromne pare. Što se tiče ovog projekta podele besplatnih udžbenika, u pitanju je odličan potez. Potenciram da zaista ti udžbenici budu besplatni. Znam da je u pitanju skupa investicija, u pitanju su ogromne pare, ali ovo je jedna od retkih investicija za koje, nadam se, ne postoji nikakva sumnja da li je opravdana. To je investiranje bukvalno u budućnost ovog društva. Hvala.
Na član 16. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Donka Banović, Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Gospodin Pejčić želi reč.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, predstavnici Vlade, na početku bih vam zahvalio što ste prihvatili amandman poslaničke grupe DSS i rekao par reči o ovom amandmanu. Amandman se odnosi na član 16, koji govori o povredama i obavezama učenika. Radi se o lakšim i težim povredama. Lakše povrede reguliše opšti akt ustanove, a teže povrede se regulišu ovim zakonom. Hteli smo preventivno da delujemo i na đake i na studente i na njihove roditelje, jer su konsekvence za te povrede velike, a to su predisključenje i isključenje iz doma. Dakle, u članu 16. stav 3. u tački 10) posle reči "upotreba alkohola'' dodaju se reči ''opojnih droga, odnosno psihoaktivnih supstanci". Na taj način se povećava bezbednost samih učenika, studenata, povećava se bezbednost i radnika koji rade u domu, a ovaj amandman je bitan i za opšte zdravlje studenata, kao i da apostrofira neunošenje alkohola, narkotika i opojnih sredstava u dom. Još jedanput zahvaljujem u ime poslaničke grupe DSS što ste ovaj amandman prihvatili.
Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu. U članu 20. stav 4. reč "ministarstvo" zamenjuje se rečju "Ministarstva". Ovaj amandman je još jedan u nizu kojim SRS pokušava onima koji pišu zakone da ukaže na to da jeste važno da u zakonu stoji da saglasnost na odluke daje ministarstvo kao državni organ, a ne ministar kao ličnost koja predstavlja ministarstvo. Ovaj amandman se konkretno odnosi na to da na odluku upravnog odbora doma učenika, odnosno učeničkog centra, dom učenika, odnosno učenički centar može da obezbeđuje smeštaj i ishranu studenata, a studentski centar smeštaj i ishranu i vaspitni rad sa učenicima u okviru neophodnih smeštajnih kapaciteta. Saglasnost treba da da Ministarstvo, a ne ministar. Praksa je da se ovakvi naši amandmani odbijaju iako smatramo da su vrlo opravdani. Iako je pravo na učeničku i studentsku stipendiju već bilo predmet rasprave, vratiću se na ovu temu, a razlog za to su dešavanja `u Leskovcu poslednjih meseci. Naime, u Leskovcu se, zajedno sa svim ostalim gradskim fondovima, gasi Fond za dodelu stipendija i nagrada na teritoriji grada Leskovca. Kao pravni sledbenik svih ovih fondova, osniva se Agencija za lokalni ekonomski razvoj. Podsetiću da se nakon promene strukture vlasti u Leskovcu, u martu prošle godine, prestalo sa sprovođenjem odluke Fonda da se studentima koji ispunjavaju veoma rigorozne kriterijume postavljene od strane Fonda, a to su prosečne ocene od 9,4 do 9,97, isplaćuju stipendije. Mi iz SRS javno smo više puta postavili pitanje odgovornima za vršenje vlasti u Leskovcu da li će se sada, nakon formiranja agencije koja predstavlja pravnog sledbenika, između ostalog, i Fonda za dodelu stipendija i nagrada, početi sa podrškom najboljim studentima sa teritorije grada Leskovca. Odgovor nismo dobili. Ova podrška najboljim studentima od velikog je značaja, jer pored toga što je Leskovac grad sa velikim procentualnim učešćem mladih u strukturi nezaposlenosti, sve više mladih odlazi iz grada. Nepoštovanje odluke o isplati stipendija predstavlja nebrigu vlasti za ovu populaciju. U toku predizbornih kampanja neprestano čujemo obećanja mladima da će se obezbediti radna mesta, da će se stipendirati najbolji kako bi ostali u svojoj zemlji, u svojim gradovima, a kada to treba sprovesti, onda se sve zaboravi. Odgovorna vlast se tako ne bi smela ponašati. Hvala.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, na član 22. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu podneo sam amandman koji glasi – u članu 23. stav 2. posle reči "slobodnih kapaciteta" dodaju se reči "u danima raspusta koji su utvrđeni školskim kalendarom". Predloženi amandman ima za cilj da spreči eventualne zloupotrebe direktora domova učenika srednjih škola koji praktikuju izdavanje učeničkih ležaja, odnosno soba, trećim licima, kako turistima, sportistima i slično, i to za vreme vikenda, odnosno radnih školskih dana, kada učenici imaju pravo na nesmetan redovan boravak, smeštaj i ishranu u učeničkom domu u kome su mesto dobili na osnovu postignutog opšteg uspeha u školi. Obrazloženje koje je dostavila Vlada je da se ovaj amandman odbija i ne prihvata jer se rešenje iz Predloga zakona odnosi i na ustanove za smeštaj studenata koji nemaju raspust prema školskom kalendaru, kao i na ustanove za odmor i oporavak, u kojima su kapaciteti upravo popunjeni u vreme raspusta za učenike i studente, pa u to vreme nema slobodnih kapaciteta. Ovo obrazloženje je u koliziji sa samim Predlogom zakona, gde ovo "korišćenje slobodnih kapaciteta" kao da ne postoji. Međutim, pročitaću, radi pojašnjenja, upravo ovaj član 23. koji kaže da ''ustanova može da obavlja i drugu delatnost koja je u funkciji njene osnovne delatnosti, uz saglasnost osnivača'', a drugi stav ovako definiše te slobodne kapacitete, za koje Vlada tvrdi da ne postoje: ''U okviru svoje delatnosti, radi korišćenja slobodnih kapaciteta, ustanova može pružati usluge trećim licima, o čemu vodi posebnu evidenciju''. Ovo je jedan preventivni amandman da bi se sprečile eventualne zloupotrebe od direktora domova učenika, pa sam ga zato i predložio i nadam se da će ga Ministarstvo prihvatiti. Hvala.
Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković. Gospodin Milan Dimitrijević ima reč.
Gospodine ministre, vi ste u stavu 2. člana 23. Predloga zakona napisali: ''U okviru svoje delatnosti, radi korišćenja slobodnih kapaciteta, ustanova može pružati usluge trećim licima, o čemu vodi posebnu evidenciju''. Mi smo vam predložili da taj stav pretrpi izmenu u smislu da se to može dozvoliti za maksimalno 20% kapaciteta, osim u slučaju nepopunjenosti. Gospodine ministre, nama je potpuno jasno da se moraju tražiti sredstva da bi se obezbedio rad učeničkih i studentskih domova i da je to ozbiljan problem, ali to otvara jednu drugu priču. Razumemo mi da su potrebna ta dodatna sredstva, to nije sporno, ali šta jeste sporno? Ta sredstva nedostaju, a treba da se obezbede u budžetu i dolazimo do one priče – na šta se troše sredstva iz budžeta. Kad su sredstva iz budžeta raspodeljena po ministarstvima netransparentna, kad je to partijski interes, onda dolazimo do ovoga, da se mora ići na tržište da se nađu dodatna sredstva za funkcionisanje. Mi smo vam predložili da se to smanji, da se ograniči, da se ima kontrola nad tim. Jer, šta kaže ovaj član? U kom obimu je moguće davanje tih kapaciteta? Da li je to puni obim? Da li je to 50%, 70%, 10%? Dakle, to se mora limitirati. S druge strane, novca u budžetu ima za raznorazne stvari, i za kafanske usluge i za skijališta i za tzv. srpski Davos i za noćno skijanje i za službene automobile, za sve i svašta u ovoj državi, a za ono što treba da bude interes države, za to nema sredstva. Mi vam nudimo jedno optimalno rešenje - da se to limitira, da se stavi pod kontrolu, da to ne bude puni obim, da to ne bude 90%, nego da to, prosto, ima neku meru.
Izvolite, gospodine ministre.
Kolega Dimitrijeviću, ovo rešenje je postojalo godinama unazad, i 90-ih i posle 2000. godine, i nije ništa novo. Vašim amandmanom bi se u onim danima i nedeljama kada su kapaciteti slobodni zato što studenti imaju ispitni rok, uče, rade i nisu korisnici usluga ustanove studentskog smeštaja ili odmarališta, jednostavno limitirala mogućnost da se dođe do dodatnog novca. A taj novac se kod mnogih pojavljuje kao jedini izvor da se održi kvalitet tih ustanova, baš zbog ovog problema o kom ste vi govorili - nemanja dovoljno novca, strukture budžeta Ministarstva prosvete i načina eventualnog korišćenja sredstava. Ono što znam, i u to možete da se uverite, naravno, da ne bude samo na osnovu moje reči, jeste da je za mnoge studentske i đačke ustanove u danima i nedeljama kada đaci i studenti ne koriste đačke i studentske domove ovo dragocen izvor dodatnih sredstava koji se koriste za funkcionisanje ovih ustanova. Naravno, samo je dobitak. Kolega Kragović je, čini mi se, pomenuo određene domove. Ima domova u Srbiji gde nema dovoljno velikog broja zainteresovanih učenika da popune kapacitete i onda to što je preostalo, naravno u skladu sa propisima, dajemo na korišćenje trećim licima po ekonomskoj ceni, jer ima đaka iz privatnih škola, ima đaka koji se sami finansiraju, i tu se stiču još neka dodatna sredstva za funkcionisanje ovih ustanova. Samo da znate šta je sa naše strane suština ovog člana 23. i zbog čega, nažalost, nismo mogli da prihvatimo. Zato što smo mislili da se time može limitirati. Inače, tačno se zna kada su ispitni rokovi i kada je povećano interesovanje studenata. I studenti i đaci imaju svoje vreme kada uče i kada bi želeli da se odmaraju. Onda su studentski i đački domovi i studentska odmarališta apsolutno i isključivo njima na korišćenju. Hvala vam.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospodine ministre, nije to sporno. Mi se slažemo da novca nema dovoljno, ali smo amandmanom predložili maksimalno do 20% kapaciteta, osim u slučajevima nepopunjenosti kapaciteta. Dakle, to može biti više. Ovaj drugi stav ne ograničava. Neko može da tumači tako da će da izda i 90% kapaciteta. Dakle, nešto se mora preduzeti oko toga. Nije naša namera da sprečimo da se prihoduje na izvestan način, nego da to stavimo pod kontrolu. A ja sam govorio o tome zašto nema dovoljno novca u budžetu. Na šta se troši novac poreskih obveznika? Zašto jedna ovako važna institucija nema dovoljno napajanja iz budžeta? To je problem. To je problem Vlade, to je neodgovornost Vlade.
Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Podneli smo amandman na član 26. stav 2. gde piše: "Drugo pravno ili fizičko lice može da osnuje ustanovu ako, osim uslova iz stava 1. ovog člana, ima garanciju poslovne banke da su obezbeđena sredstva potrebna za tri godine rada…" Podneli smo amandman da ovo ''tri godine rada'' menjamo sa ''četiri godine rada''. Šta je bila naša ideja? Naša početna ideja su bili ciklusi u obrazovanju, a ne to na koliko se daju bankarske garancije. To je ono zbog čega smo mi smatrali, pošto se ipak radi o ustanovi koja se bavi učeničkim i studentskim standardom, dakle prati obrazovanje i ritam obrazovanja, da ovde treba pratiti te cikluse i da isključivi kriterijum bude obrazovanje i ciklusi obrazovanja, a ne neki drugi. Hvala.
Na član 26. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović, koja želi reč. Izvolite.
Ovo je amandman na isti član 26. Taj član govori o tome koji su uslovi za osnivanje, početak rada i obavljanje delatnosti. Moj amandman se odnosi na stav 5. i tu je nabrojano koje fizičko lice ne može da bude osnivač ustanove. Nabrojali ste da to ne može biti fizičko lice koje je pravosnažnom presudom osuđeno za krivično delo za koje je izrečena bezuslovna kazna zatvora u trajanju od najmanje tri meseca ili koje je osuđeno za krivično delo nasilje u porodici itd. Mislimo da ste ovo relativno dobro formulisali, da ste naveli veći broj krivičnih dela zbog kojih osoba ne može da osnuje ustanovu, ali ste propustili da navedete da to ne može biti osoba koja je učestvovala u trgovini ljudima. Mislimo da je to takođe strašan prekršaj i da osoba koja je upletena ili je bila upletena u takvu mrežu, naravno, uhvaćena i osuđena, ne može da bude osnivač ustanove. Prosto smo hteli da dopunimo ovo. U obrazloženju vi kažete da, kada biste prihvatili ovaj amandman, onda to ne bi bilo u skladu sa članom osnovnog, krovnog zakona. Juče niste hteli da prihvatite neke amandmane da se ne bi ponavljale stvari iz krovnog zakona, a sada ne želite da dopunite ovo zato što to već postoji u krovnom zakonu. Dakle, različiti su kriterijumi od člana do člana. Zaista ne vidimo razlog zbog čega ne biste prihvatili ovaj amandman.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak, koji želi reč. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, SRS ukazuje na predložene odredbe i članove Predloga zakona o učeničkom i studentskom standardu i predlaže, s pravom, amandmane za njegovo poboljšanje. Smatram da bi prihvatanjem amandmana koji predlaže SRS, ovaj zakon, kada bude usvojen, bio mnogo kvalitetniji i prihvatljiviji za učenike, studente, njihove roditelje i, naravno, građane. Što se tiče amandmana koji sam predložio, da se u članu 26. st. 8, 9. i 10. Predloga zakona o učeničkom i studentskom standardu reč "ministar" zamenjuje rečju "Ministarstvo", smatram da će ga predlagač zakona usvojiti. Predloženi amandman, gospodo narodni poslanici, ukazuje na činjenicu da organ državne uprave nije ministar, kao politika ili nesporno stručna ličnost, već da je to nadležno ministarstvo, u ovom slučaju Ministarstvo prosvete Vlade Republike Srbije. Imam obavezu da, u ime građana koje predstavljam u ovoj skupštini i SRS, ukažem i upitam predlagača ovog zakona za neke važne činjenice, koje su ili namerno ili bez dovoljno iskustva u ovoj oblasti propuštene. Prvo, zašto se u ovom predlogu zakona govori isključivo o učenicima srednjih škola, a eliminišu učenici osnovnih škola, pre svega oni od petog do osmog razreda? Zar ti učenici nemaju pravo na organizovan smeštaj, ishranu i vaspitni rad van svog mesta boravka? Ako se ima u vidu opadanje nataliteta u Srbiji, doći će do opadanja broja učenika po odeljenjima od petog do osmog razreda i ti đaci, ako žele da nastave svoje obavezno osnovno obrazovanje, ostaće kod svojih kuća ili će biti privatno smešteni u mestu gde postoji osnovna škola. Ministarstvo prosvete mora ovu činjenicu da ima u vidu i već ovim zakonom da ponudi rešenje. Takođe, ovim predlogom zakona učenici srednjih škola imaju pravo na učenički kredit, stipendiju, odmor i druga prava. Zar učenici, primera radi, sedmog razreda koji imaju sve petice i prvi su u Republici Srbiji iz matematike, ne mogu da imaju ova prava kao srednjoškolci? Zašto se u ovom zakonu ne govori o smeštaju i ishrani učenika bez roditelja? Imamo primer u Kruševcu, gde su u Domu za decu "Jefimija" smešteni od predškolskog uzrasta do srednjoškolaca.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević, koji želi reč. Izvolite.
Gospodine ministre, dolazimo do stava 9: "Standarde kvaliteta ishrane učenika i studenata propisuje ministar". Predložili smo da to bude ministar zdravlja. Zbog čega? Zato što su učenici i studenti populacija koja je još uvek u psihofizičkom razvoju. Kvalitet ishrane je vrlo važan. Ne možete uzeti sebi za pravo da vi, odnosno vaše ministarstvo, kako ste napisali u obrazloženju, propisuje te standarde, zato što je to vrlo osetljiva stvar. Kada govorimo o balansu unošenja hrane, šta su to energenti u hrani, šta su to masti, šta su ugljeni hidrati, šta su određeni minerali, kako možete uzeti za pravo da vi to propisujete? Da li ste vi poznavalac te oblasti? Nudimo rešenje da neko ko je stručan, Ministarstvo zdravlja, propisuje obrazac o kvalitetu ishrane učenika i studenata. Mislim da je to potpuno prihvatljivo i razumno. Ne može se neko baviti nekom temom koju ne poznaje, a govorimo o mladim ljudima, gde je ishrana vrlo važan segment u daljem razvoju.
Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč. Izvolite.
Pročitaću stav 6. člana 30: "Učenici, odnosno studenti koji su smešteni u ustanovu kojoj je zabranjen rad imaju pravo na smeštaj i ishranu u tekućoj školskoj godini u drugoj ustanovi koju odredi Ministarstvo". Podneo sam amandman kojim predlažem da se posle stava 6. doda stav 7: "Učenici, odnosno studenti koji imaju pravo na smeštaj po ovom osnovu, dobiće smeštaj u drugoj ustanovi, ukoliko ima slobodnih mesta u ustanovi sličnog tipa koja je od škole, odnosno fakulteta koji pohađaju udaljena manje od njihovog mesta prebivališta". Obrazloženje je vrlo jednostavno - učenici i studenti koji su smešteni u ustanovu kojoj je zabranjen rad, ne mogu biti smešteni u neku drugu ustanovu ukoliko u toj drugoj ustanovi ne postoji mesto. Znači, teoretski se može dogoditi da bude zatvoren jedan studentski dom u Beogradu, da ni u jednom drugom studentskom domu u Srbiji nema mesta i onda studenti ne mogu ostvariti ovo svoje pravo. Iz tog razloga smatram da je neophodno ovaj član zakona dopuniti ovim amandmanom. Sledeće, da bi se izbegle zloupotrebe, smatram da je potrebna, da je dobrodošla, ova odredba da se to odnosi samo na one ustanove koje su bliže mestu stanovanja studenta ili učenika, nego što je, recimo, neki novi studentski ili učenički dom u kojem oni mogu dobiti mesto. Da bi bio malo jasnije, pre svega radi građana koji prate, navešću jedan primer. Recimo, student iz Smedereva stanuje u Beogradu i zatvori se studentski dom u Beogradu. Po ovom Predlogu zakona, ako amandman ne bude prihvaćen, on ima pravo na smeštaj u studentskom domu, recimo, u Leskovcu ili Nišu. On može insistirati da to svoje pravo ostvari, ali i meni i vama je jasno da on neće stanovati u studentskom domu u Leskovcu ili Novom Sadu ili Nišu, ali postoje oni studenti koji će se pozvati na ovo pravo, uzeti mesto u studentskom domu i, naravno, to mesto iskoristiti da ga prodaju ili ustupe nekom drugom. Zato smatram da bi bilo zaista korisno da se usvoji ova odredba. Ovo jeste dobro rešenje, ali pod uslovom da ima mesta u studentskim ustanovama, odnosno u ustanovama za smeštaj učenika i da su te ustanove udaljenije od njihovog mesta stanovanja.
Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovim amandmanom sam tražio da učenici i studenti koji imaju pravo na smeštaj po ovom osnovu dobiju smeštaj u drugoj ustanovi ukoliko ima slobodnih mesta u ustanovi sličnog tipa koja je od škole, odnosno fakulteta koji pohađaju, udaljena manje od njihovog mesta prebivališta. Dakle, normalno je i logično da učenici i studenti koji su smešteni u ustanovi koja je ukinuta ne mogu dobiti smeštaj u drugoj ustanovi ako nema adekvatnih mesta u toj ustanovi ili, ako pođemo obrnutim redosledom, ukoliko u toj drugoj ustanovi ima mesta, onda smatramo da je potrebno predvideti i precizirati udaljenost te druge ustanove od mesta pohađanja nastave, odnosno od mesta studiranja. Ako se to ne bi učinilo na način kako je to predviđeno ovim amandmanom, a ta ustanova treba da je od škole, odnosno fakulteta bliža od njihovog mesta prebivališta, moglo bi doći do raznih zloupotreba. Osvrnuću se samo kratko na obrazloženje Vlade, da bi se, ukoliko bi se prihvatio amandman, time umanjila prava učenika. Naprotiv, smatram da bi se time uspostavio pošten kriterijum u raspodeli smeštaja i, u stvari, zaštitila prava učenika i studenata. Gospodine ministre, ovde bih otvorio jedno drugo pitanje, na koje bih želeo sada da dobijem odgovor, ukoliko ste u mogućnosti. Ukoliko niste, voleo bih da se konsultujete sa svojim saradnicima. Nadam se da će neko znati odgovor na ovo pitanje, pa bih ipak želeo da mi odgovorite. Znate, gospodine ministre, pojedini studenti koji su u prošloj godini bili samofinansirajući, po osnovu pozitivnih zakonskih propisa u ovoj godini pohađaju nastavu kao studenti koji se finansiraju iz budžeta. Međutim, šta se dešava? Oni i dalje plaćaju onu naknadu kao da su samofinansirajući. Oni su do sada uplatili već dve rate, a sledeća, treća rata im dospeva za nekoliko dana. Gospodine ministre, njima je rečeno da plaćaju i da će im to biti vraćeno, dakle refundirano. Dalje, zbog nekog propusta u Ministarstvu nisu dobili nešto od potrebne papirologije. Rečeno im je da se to događa i da će to biti ispravljeno u onom momentu kada se to dobije od nadležnog, vašeg ministarstva. Reći ću, za primer, ima tih fakulteta. Radi se o Učiteljskom fakultetu u Užicu, on je u okviru Univerziteta u Kragujevcu. Da ne nabrajam, ima još nekih, s tim što sam proverio, u nekim drugim, u ostalim, ne radi se tako. Onaj ko je stekao uslov za školovanje tako što se plaća iz budžeta, to se tako i radi. Ti studenti ne plaćaju kao da se samofinansiraju. Postavljam pitanje – da li znate za ovakve slučajeve, ako znate, zašto se primenjuju ovako dvostruki aršini u odnosu na jedne ili druge studente? Hteo bih da kažem da zaista u ovoj državi postoje neki koji se na neki način zaklinju u svoje poštenje. Pojedinima od njih trebaju još samo pare da bi bili pošteni, ali ovoj deci u stvari treba samo jednak kriterijem, jednaki aršini u tumačenju ovih pozitivnih zakonskih propisa i, ako bih bio slobodan, u odnosu na tu decu, da kažem, njima treba vratiti ove pare koji su do sada dali, a nije trebalo da daju. Zahvaljujem.
Gospodine ministre, izvolite.
Kolega Munjiću, slažem se da studentima treba vratiti pare. Više puta sam kao ministar govorio javno i jasno da fakulteti ne smeju da uzimaju od studenata pare, jer postoji odluka Vlade koja glasi da će troškove studiranja studentima koji su ispunili uslov za tekuću godinu, položili odgovarajući broj ispita, odnosno imaju odgovarajući broj bodova, ako nisu unutar kvote koja je budžetska, obezbediti Vlada Republike Srbije. Ukoliko je bilo određenih problema s transferom gotovog novca koji poseduje Vlada, to je deo ekonomske situacije u kojoj živimo i odgovornost i nas u Ministarstvu prosvete i Ministarstvu finansija, ali studenti ne smeju da budu oštećena strana u ovom slučaju. Znam da je najveći broj studenata, kada je reč o onima koji su dali uslov a nisu bili unutar budžeta, bilo na pet fakulteta (koliko me pamćenje služi – bivša defektologija, Fakultet za bezbednost, FON, Političke nauke i ne mogu se setiti koji je peti), da je bila Visoka poslovna škola u Beogradu, i tada smo rekli da ćemo i s njima razgovarati da, u odnosu na finansijsku situaciju koja kod njih postoji, raspodelimo deo tih troškova, ali smo, ponavljam to, jasno i javno rekli da se ne sme naplaćivati od dece, odnosno od studenata. S ovim primerom za Užice nisam upoznat. Da budem iskren, u Ministarstvu prosvete ima 345 zaposlenih, od toga je sto dvadeset i nešto u samom ministarstvu, a nešto je u školskim upravama, i imamo jako mali broj ljudi koji su deo prosvetne inspekcije i ne uspevamo u odnosu na broj institucija koji postoji u Srbiji da reagujemo brzo i efikasno, kako se od nas očekuje jer je veliki broj institucija, a mali broj inspektora. To u ovom slučaju ne umanjuje odgovornost tih fakulteta, niti nas kao ministarstva, jer je očigledno ovde reč o situaciji da jedan fakultet, koji nije u grupi onih koji su primili veliki broj đaka, naplaćuje od studenata novac, a to ne bi trebalo da čini. Hvala.
Gospodin Mirko Munjić.
Samo kratko. Nisam nijednog momenta sumnjao da ćete dati ovakav odgovor i zaista je to korektno. Jedino, u ime te dece koja su se na neki način žalila na to, biću u potpunosti zadovoljan i oni će biti zadovoljni ukoliko kažete da će se to ispitati i da će njima biti odmah vraćene te pare, s obzirom na ovu ekonomsku situaciju. Hvala.
Gospođa Donka Banović. Da li ste se prijavili? (Ne.) Onda je neka greška. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč.
Dame i gospodo, pre nego što obrazložim ovaj amandman, zaista bih voleo da čujem objašnjenje od gospodina Obradovića zbog čega nisu prihvaćeni amandmani na članove 30. i 31. Jer, ne postoji ni jedan jedini logičan razlog da to ne bude učinjeno. Podneo sam amandman na član 38. U stavu 1. se kaže: ''U ustanovi je zabranjeno stranačko i versko organizovanje i delovanje i korišćenje prostora u te svrhe'' i mislim da je to dobra odredba. Stav 2. glasi: ''Bogosluženje i verski obredi mogu se obavljati u ustanovama samo u prigodnim prilikama, u skladu sa zakonom kojim se uređuje pravni položaj crkava i verskih zajednica''. Predložili smo brisanje stava 2. iz razloga što su domovi u kojima su smešteni studenti i učenici specifične ustanove. Tamo imate stanare različite nacionalne i verske pripadnosti, različite starosti, porekla, socijalnog statusa itd. Jednostavno, smatramo da bi vršenje bilo kakvih verskih obreda u tim objektima narušilo međuljudske odnose. Postava se jedno prosto pitanje – da li je moguće danas u nekom studentskom domu u Srbiji, posebno u postojećim okolnostima, u kojima stanuju studenti različitih nacionalnosti, organizovati bogosluženje, a da to ne uveća tenziju među studentima? Tvrdim da to nije moguće, ne samo u Srbiji, nego i u ogromnoj većini evropskih zemalja. Druga stvar, sporno je koje su to prigodne prilike u kojima su dozvoljena bogosluženja. Ko će te prilike odrediti, da li Ministarstvo zdravlja, verska zajednica ili sami studenti? Ako ova odredba ostane, onda mislim da je zaista potrebno precizirati, po verskim zajednicama, koje su te verske prilike, da ne bi došlo do nesporazuma i zloupotreba. Može se dogoditi da pripadnici određene verske zajednice procene da su verske prigodne prilike, recimo, da jednom sedmično ili svakog dana drže bogosluženja. Imate studente pravoslavne ispovesti, imate katoličke, imate islamske veroispovesti i zamislite oni odluče da svakoga dana drže bogosluženja. Onda se zaista postavlja pitanje ko će reći da to nisu prigodne prilike. Mislim da bi bilo korisno prihvatiti ovaj amandman.
Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 41. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman sa ispravkom, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 41. stav 7. gde se "ministar" zamenjuje rečju "Ministarstvo". Prethodni govornici su pravnici i veoma dobro i sažeto su to objasnili, tako da se ne bih zadržavao i ponavljao istu priču. Kao čovek iz obrazovanja, želim samo da kažem nekoliko reči vezano za učenički i studentski standard. Naime, radi se o jednoj ozbiljnoj materiji i ozbiljnoj oblasti našeg društva, gde se susreću mladi ljudi širom Srbije, pa i iz inostranstva, gde stiču određena obrazovanja, razmenjuju svoja mišljenja o nauci i tehnici, kulturi, sportu, civilizaciji i ta oblast zaslužuje veoma ozbiljan pristup u izradi ovog zakona. Dok sam radio u obrazovanju, a i u Ministarstvu prosvete, negde između 1996. i 2000. godine, vršili smo analize vezano za učenički i studentski standard, gde se pokazalo da je u to vreme taj standard bio na zavidnom nivou i tih se godina mnogo ulagalo u razvoj učeničkog i studentskog standarda. Tada su obnovljeni mnogi studentski i učenički domovi i verujem da je to bila prava renesansa razvoja učeničkog i studentskog standarda. Tada je dosta poboljšano, međutim od 2000. godine pa naovamo imam informaciju da se jedva održavaju ti učenički i studentski domovi. To se uglavnom svodi na neke sitne zahvate, krečenje i slično. U tom periodu je dosta učinjeno na poboljšanju smeštaja čak i u higijenskom smislu, gotovo u polovini domova svaka soba je dobila kupatilo i slično. Poboljšana je ishrana, obnovljene su biblioteke i taj period sigurno treba da bude upamćen po tom radu i uspehu. Međutim, danas imamo problema s učeničkim standardom, a to je pre svega vezano za ljude koji tamo rade s tom omladinom, sve do ishrane. Za razliku od učeničkog standarda, studentski standard je bolji, zato što studenti direktno učestvuju u kreiranju života u studentskim domovima. Učestvuju u tim savetima, počev od sportskih aktivnosti, pa sve do ishrane. To nije slučaj s učeničkim standardom i učenicima. Apelujem s ovog mesta na ministra da bi trebalo dosta učiniti na tom polju, da učenici ili saveti roditelja uzmu učešće u kreiranju tog života, kažem celokupnog, sve do ishrane. Ovde se pominju i univerzitetski gradovi širom Srbije i problemi koji tamo postoje. Pošto sam iz Novog Pazara, moram reći da je i Novi Pazar dobio univerzitet i postao univerzitetski grad. Verujem da i on zaslužuje da se i tamo sagradi jedan učenički dom i studentski dom u cilju druženja i razmene studenata iz cele Srbije, pa i iz inostranstva, što bi sigurno doprinelo razvoju tog kraja Raške oblasti. Treba pomenuti da je ovde smešteno preko 19.000 studenata budžetskih korisnika i preko 10.000 učenika. Jedan od problema koji se javlja u ovom smeštaju jeste preprodaja studentskih mesta. Toga je uvek bilo i, nažalost, ima i danas. Negde oko 15% se to dešava u Beogradu, taj podatak sam dobio od određenih upravnika domova. Verujem da bi se ovo moglo sankcionisati merama na nivou univerziteta, bez obzira o kojem se radi, jer je nepravda prema učenicima, odnosno studentima iz unutrašnjosti. Oni što su bogati a zaslužili su da imaju smeštaj u studentskom ili učeničkom domu, nažalost, ako su u negde blizini ili imaju novca, imaju privatne stanove, preprodaju ta mesta i onda ovi iz unutrašnjosti ne mogu doći do zasluženih mesta. U tom pravcu sam želeo da skrenem pažnju i apelujem da se to ispravi, a moguće je to ispraviti samo merama, pa sve do preduzimanja zakonskih mera. Hvala.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, na član 42. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Vlada je prihvatila ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić, koja želi reč. Izvolite.
Molila bih vas prvo da nam kažete koliko nam je vremena na raspolaganju još u okviru poslaničke grupe.
Još 25 minuta.
Vreme koje budem prekoračila, računajte mi od vremena ovlašćenog predstavnika.
U redu, samo izvolite.
Amandmanom koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS tražim da se u članu 42. posle stava 2. doda stav 3. koji glasi: ''Godišnji plan rada donosi upravni odbor ustanove najkasnije do 30. septembra tekuće školske godine''. Predloženi amandman ima za cilj da bliže utvrdi rok u kome je ustanova dužna da donese godišnji plan rada koji sadrži program vaspitnog rada, a kako bi se u što kraćem mogućem roku znale smernice vaspitnog i pedagoškog rada u domu učenika za tekuću školsku godinu. Prema tome, dok se učenici smeste u dom učenika i dok se formiraju vaspitne grupe, najrazumnije je da rok za donošenje godišnjeg plana rada bude najkasnije 30 septembar. Neshvatljivo je da predlagač zakona za ovako bitno pitanje kao što je godišnji plan rada ne predvidi rok za donošenje, a kada poslanička grupa SRS ukaže na propust, odbije naš amandman, i onda, naravno, Odbor za prosvetu predloži skoro identičan, koji Vlada prihvati. Naravno da je u principu bitno da je postignut cilj, tj. da se propiše rok za donošenje godišnjeg plana rada, ali mislim da je bilo moguće i prihvatiti ovaj amandman u integralnom obliku, jer reči "tekuće školske godine" apsolutno ništa ne menjaju u sadržaju teksta. Koristim ovu priliku da podsetim gospodina ministra, koji je u uvodnoj reči rekao da Ministarstvo ispunjava sve obaveze prema studentskim domovima i domovima učenika, da uslovi u učeničkim domovima ni približno nisu isti na celoj teritoriji države. Evo par primera. Dom učenika mlekarske škole u Pirotu ima jedno kupatilo na 30 učenika, tj. za ceo sprat, krov prokišnjava, zgrada je stara, u nju odavno ništa nije ulagano i uslovi za stanovanje su, blago rečeno, veoma loši. Da ne pominjem, recimo, Dom učenika u Strelcu kod Babušnice, gde su takođe uslovi za život katastrofalni, za razliku od, recimo, Doma učenika u Novoj Pazovi, gde svaka soba ima kupatilo, gde su uslovi daleko bolji, gde samo za doručak ima deset različitih varijanti. Još bih, kao jedan od planova Odbora za životnu sredinu, da se osvrnem kratko na problem u Krnjevu i opštini Velika Plana. Razumem ministra da to nije njegov resor i da nas on upućuje na gospodina Dulića, ali ne mogu da verujem da se taj resorni ministar obraća tako, blago rečeno, drsko, prvo građanima, a i narodnim poslanicima, u smislu da mi nismo dovoljno stručni. Kakva je to struka koja dozvoljava da se bez studije o proceni uticaja na životnu sredinu odlaže opasan otpad, bez obzira o kom se objektu radi? Ovde je problem, naravno, namerno izmešten na područje pravno-imovinskih odnosa. Nije najbitnije čiji je taj objekat, već da se niko nije bavio time kako će sve to uticati na životnu sredinu i na stanovnike tog mesta. Mislim da se ovde namerno skreće pažnja na nešto manje bitno i zato će poslanici SRS na Odboru za životnu sredinu insistirati da se slučaj ispita do kraja i da se vrati na područje zagađenja životne sredine, što je i suštinski problem ovde. Još bih da postavim konkretno pitanje ministru, koje je u njegovom resoru. Prema sumnjama koje su izražene u Ministarstvu za KiM i Ministarstvu prosvete, veliki broj prosvetnih radnika u Pokrajini, pored plate iz Beograda, prima i platu iz kosovskog budžeta. Načelnik odeljenja Ministarstva prosvete za KiM izjavio je da su direktori svih škola na KiM upozoreni da isključe iz rada one nastavnike koji ostvaruju dupla primanja. On tvrdi da prosvetari veoma vešto izbegavaju da sa svim licima za koja utvrde da imaju i drugog poslodavca raskinu ugovor o radu. Molim ministra da nam predoči dokle se s ovim stiglo, jer ovo je, na primer, jedan od načina da se ostvari ušteda koja može da se upotrebi, na primer, za besplatne udžbenike ili nešto drugo. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre.
Koleginice Jocić, prema informacijama koje mi posedujemo, takva situacija nije samo u prosveti, nego je i u zdravstvu i u još nekim oblastima. Što se tiče nas iz Ministarstva prosvete, mi smo razgovarali s kolegama iz Ministarstva za KiM i očekujemo da u toku iduće nedelje naš pomoćnik ministra za školsku upravu i inspekcijski nadzor, zajedno s kolegom iz tog ministarstva, pođe na Kosovo i, naravno, bude dole onoliko dugo koliko bude bilo potrebno da bi utvrdili činjenično stanje, da li toga ima, koliko ga ima i o kojim ljudima je reč, da bismo onda na nivou države, Vlade, napravili odgovarajući predlog mera šta činiti. Nije reč samo o ljudima iz prosvete, nego i iz drugih oblasti.
Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Izvolite, gospodine Pastor.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli ukupno pet amandmana na Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu s ciljem da se Predlog zakona usaglasi s postojećim rešenjima iz Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Kao što znate, ovaj dom je usvojio Zakon o nacionalnim savetima 31. avgusta prošle godine. Mi smo najdobronamernije podneli te amandmane da ne bismo došli u situaciju da je određeni zakon u koliziji s postojećim zakonskim rešenjima. Vi ste, gospodine ministre, prihvatili tri od pet amandmana. Prihvatili ste naš amandman u vezi s nadležnošću nacionalnih saveta nacionalnih manjina u postupku definisanja mreže ustanova učeničkog i studentskog standarda. Prihvatili ste naš amandman u vezi s predlaganjem određenih delova vaspitnih mera od strane nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Isto tako ste prihvatili amandman koji se odnosio na nadležnosti nacionalnih saveta po pitanju definisanja rang lista, ali niste prihvatili amandmane u vezi s nadležnošću nacionalnih saveta u postupku imenovanja direktora ustanova učeničkog i studentskog standarda i imenovanja članova upravnog odbora ustanova učeničkog i studentskog standarda. Najdirektnije bih vas želeo pitati i očekujem odgovor – zašto niste prihvatili ova dva amandmana kada ste prihvatili tri druga amandmana? Jer, radi se bukvalno o istom setu amandmana, o amandmanima čiji je cilj isti - da ne bude kolizije u našem pravnom poretku. Hvala.
Na član 49. amandman sa ispravkom zajedno su podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Gospođica Ilić želi reč.
Hvala. Poslanička grupa ''Nova Srbija'' je podnela amandman na član 49. Predloga zakona o učeničkom i studentskom standardu, koji glasi: ''U članu 49. stav 4. reči "reprezentativni sindikati ustanove" zamenjuju se rečima: "zaposleni u ustanovi većinom glasova od ukupnog broja zaposlenih", a stav 5. navedenog člana se briše. Član 49. se odnosi na upravni odbor ustanova učeničkog standarda i predviđa broj članova odbora i njihov sastav. Pored predstavnika osnivača i roditelja, u sastavu upravnog odbora su i predstavnici zaposlenih u ustanovi. U članu 49. stav 4. je navedeno da predstavnike zaposlenih u ustanovi predlažureprezentativni sindikati ustanove, dok se u stavu 5. navodi da u ustanovi u kojoj nije organizovan reprezentativni sindikat, predstavnike zaposlenih predlažu zaposleni većinom glasova ukupnog broja zaposlenih. Smatramo da nije opravdano na ovaj način vršiti pritisak na zaposlene da se sindikalno organizuju, i to u reprezentativni sindikat. To je isključivo njihovo pravo, koje ni na koji način ne sme biti narušeno, a nema potrebe da se uslovljava u stavu 4. da predstavnika zaposlenih u ustanovi predlažu reprezentativni sindikati u ustanovi, i to posebno reprezentativni, što je bespotrebno uslovljavanje, ako je u stavu 5. navedeno da ustanovi u kojoj nije organizovan reprezentativni sindikat, predstavnike zaposlenih predlažu zaposleni većinom glasova ukupnog broja zaposlenih, što je apsolutno pravo rešenje. Predlaganje ili donošenje odluke od strane svih zaposlenih većinom glasova je sigurno veća garancija ispravnosti i pravog odabira svojih predstavnika nego suženo predstavničko telo u vidu reprezentativnog sindikata i nema razloga da se u stavu 5. svim zaposlenima da alternativno pravo odlučivanja u nedostatku reprezentativnog sindikata. Svim zaposlenima, prvenstveno kao najispravnije, treba dati isključivo pravo odlučivanja i mogućnost svakom zaposlenom da iznese svoje mišljenje o svakom kandidatu. Zbog toga smatramo da je navedena zamena reči u stavu 4. rečima iz stava 5. opravdana, a samim tim i opravdano brisanje stava 5.
Zahvaljujem. Gospođa Zlata Đerić ima reč.
Poštovani gospodine ministre, poštovana predsednice, želim samo da pojasnim naše objašnjenje, smatrajući da je ovaj amandman zaista neophodno prihvatiti, pre svega jer odražava onu najbolju demokratsku praksu, da svako ima pravo da bira i bude biran. U obrazloženju koje smo dobili kao razlog za odbijanje ovog amandmana stoji pozivanje na kolektivni ugovor. Međutim, to je niži akt u odnosu na zakon, koji mora da se oslanja na viši akt, a zakon je viši akt i kolektivni ugovor ne može da uslovljava donošenje zakona. Naime, ako se mogućnost da svaki zaposleni bira i bude biran svede samo na kolektive gde postoje reprezentativni sindikati, onda će neki ljudi, kojih ima u svakom kolektivu, koji su kvalitetni radnici, koji zaslužuju da budu u upravnom odboru, gde bi bili verovatno izuzetno korisni za ustanovu i korisnike usluga ustanove, biti onemogućeni da budu izabrani u to telo značajno za rad ustanove. Zbog toga smo smatrali da će upravo kolektivnim ugovorom kolektiv sam da uredi način na koji će izabrati svog predstavnika u upravni odbor, a zakon treba da predvidi da u ustanovi bude mogućnost da svi biraju predstavnika u upravnom odboru iz reda zaposlenih. Mislim da je to mnogo demokratičnije i šire u odnosu na ovo i zakon to potpuno opravdava. Kolektivni ugovor može to da rešava unutar ustanove, s obzirom na to da je ovim članom predviđeno da postoje ustanove gde nema sindikata i gde ima sindikata. Sindikat ima potpuno drugu ulogu u radu ustanove u odnosu na ono što predviđa upravni odbor. Uloga upravnog odbora nije identična kao uloga sindikalno organizovanih radnika u ustanovi.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, na član 50. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 53. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Reč ima gospođa Vojić-Marković.
Podneli smo amandman na član 53. Naslov iznad člana je ''Direktor ustanove''. Amandman se direktno odnosi na stav 5. Iako u obrazloženju kažete da to nije tako, da je to stav 6, to nije tačno. Potpuno smo pravilno podneli na stav 5. tačka 1. To su okolnosti i uslovi pod kojima direktor ne može biti imenovan. Navodite da ne može biti lice ''koje je pravnosnažnom presudom osuđeno za krivično delo za koje je izrečena bezuslovna kazna zatvora u trajanju od najmanje tri meseca ili koje je osuđeno za: krivično delo nasilje u porodici, oduzimanje maloletnog lica, zapuštanje i zlostavljanje maloletnog lica ili rodoskvrnavljenje; za krivično delo primanja mita ili davanja mita; za krivično delo iz grupe krivičnih dela protiv polne slobode, protiv pravnog saobraćaja i protiv čovečnosti...'' Prosto se zaboravili nešto što je sve veći problem, a to je trgovina ljudima. Na takvom mestu možete da date šansu i onom ko očigledno ima problem s učešćem u tako nekom delu. Trgovina ljudima jeste problem koji je relativno skoro stavljen u Krivični zakon, ali zbog toga nije manji i ne treba zatvarati oči pred tim. Moja ideja i ideja DSS-a jeste da, pošto već postoji u Krivičnom zakonu, mora da postoji i u ovom zakonu, zato što treba da poverimo decu nekome ko treba da bude moralno i krivično čist.
Na član 54. amandman sa ispravkama su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Gospodin Laslo Varga želi reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, gospodine ministre, kolega Pastor je obrazložio i predstavio suštinu dva naša amandmana podnetih na član 48. i 54. Predloga zakona. Želeo bih da diskutujem malo šire. Srbija je 22. decembra prošle godine podnela zahtev za kandidaturu za članstvo u EU i time je nedvosmisleno preuzela obavezu da svoje zakonodavstvo usklađuje s evropskim. Međutim, preuzela je i obavezu da zakonodavnu proceduru usklađuje s evropskom procedurom i evropskom praksom. Ta obaveza podnošenja kandidature nije postala pravna, ali je svakako politička, pa i moralna i iz tog razloga mislim i tvrdim da bi bilo celishodno tu obavezu i poštovati. Naravno, zakonodavna procedura se sastoji od puno delova i kritike Evropske komisije u godišnjim izveštajima se odnose na razna pitanja, od hitnosti postupaka do nepostojanja pravne rasprave i nekih drugih manje bitnih aspekata. Međutim, mislim da je mnogo bitnija i najosnovnija obaveza, kada govorimo o zakonodavnoj proceduri, da ta procedura bude takva da na kraju, kada se usvoji jedan zakon, taj zakon ne bude u koliziji s drugim važećim zakonom. Mislim da to sigurno nije praksa ni u jednoj zemlji EU. Dešava se u gotovo svim zemljama da se donese zakon koji ima rupa, koji je u koliziji s nekim drugim, ali da se zakoni donose na način da je predlagač svestan činjenice da je u koliziji s drugim zakonom, mislim da to ni u jednoj državi EU, a ni u zemljama kandidatima i potencijalnim kandidatima nije i ne bi trebala da bude praksa. U ovom slučaju, nažalost, radi se o tome. Kolega Pastor je govorio o tome na koji način se stvara kolizija između zakona o učeničkom i studentskom standardu, s jedne strane, i Zakona o nacionalnim savetima, s druge strane. Ukoliko je cilj, a to bi trebalo da bude cilj, da prihvatanje evropskih vrednosti bude prioritet, onda bismo morali svi zajedno više da radimo na prihvatanju dobre prakse, umesto na stvaranju loše prakse. Moramo ili bismo morali polako prihvatati evropski način razmišljanja u smislu prihvatanja ili stvaranja kompromisa kada se radi o raznim pitanjima, kompromisa u cilju da se neka rešenja u Narodnoj skupštini ne donose na način da se, u ovom slučaju, predstavnici vladajuće koalicije preglasavaju, jer mislim da to ne vodi dobrom. Mi smo pokušali s traženjem kompromisa i moram ovde pred Narodnom skupštinom da kažem da smo uspeli u tome ili nam se učinilo da smo uspeli u tome. Naime, podneli smo dva amandmana. Posle toga smo podneli i ispravke ta dva amandmana. Te ispravke nismo podneli iz razloga što smo ustanovili da smo učinili neki propust ili omašku prilikom podnošenja tih amandmana, nego zato što smo se dogovorili s pomoćnikom ministra u vezi s tekstom amandmana koji je prihvatljiv za Ministarstvo. Nadam se da neće niko ovu moju tvrdnju demantovati. Ako je to tako, onda mislim da bi, i u tom smislu bih apelovao, mnogo racionalnije i celishodnije bilo u raspravi ili prilikom glasanja prihvatiti ova dva amandmana, koja su, još jednom ponavljam, sačinjena zajedno s pomoćnikom ministra prosvete, jer je to evropski način donošenja zakona. S druge strane, i tu se obraćam pre svega kolegama iz DS-a, mislim da nije održiva situacija da je Narodna skupština, odnosno vladajuća koalicija, 31. avgusta, kada je donela Zakon o nacionalnim savetima, imala jedno mišljenje u vezi spitanjem da li nacionalni saveti nacionalnih manjina treba da imaju nadležnosti u postupku izbora, odnosno imenovanja direktora i članova upravnih odbora, a u situaciji kad nijedan dan primene u praksi tog zakona nismo imali, sada se ovim zakonom menja taj stav. Ukoliko se setimo rasprave kada je ministar Čiplić, predstavnik Demokratske stranke, lavovski branio Zakon o nacionalnim savetima, mislim da bi bilo čudno da isti poslanici koji su glasali tada za taj zakon, za rešenja koja sadrži taj zakon, sada, prilikom donošenja ovog zakona, imaju drugačije mišljenje. To je, u najmanju ruku, čudno. Argument kojim je odbijen ovaj a i prethodni naš amandman, iz razloga što, prema mišljenju Ministarstva, nije neophodno rešenje iz jednog zakona prenositi u drugi zakon, jednostavno, ne stoji. Naime, ukoliko bi taj argument bio tačan, onda je Ministarstvo bilo u obavezi da odbije i ostala tri naša amandmana, i oni se odnose na nadležnosti nacionalnih saveta koje već sadrži Zakon o nacionalnim savetima. Dakle, potpuno je identična situacija. Svesni smo mi, naravno, i zašto su ova dva naša amandmana odbijena, iz razloga što se Ministarstvo ne slaže s rešenjem da nacionalni saveti treba da imaju bilo kakve nadležnosti u postupku imenovanja direktora i članova upravnih odbora. Ako je to tako, onda, s jedne strane, to treba saopštiti, a s druge strane, treba staviti van snage odredbe Zakona o nacionalnim savetima koji regulišu ovo pitanje. Na taj način je situacija nedvosmislena i onda se ne stvara kolizija. Naravno, ni u kom slučaju to ne bismo želeli i ne bismo podržali i ova diskusija je usmerena u pravcu apela da se ipak prihvate ova dva naša amandmana jer tvrdimo da nije dobro da se Srbija ponosi Zakonom o nacionalnim savetima, a da se za pola godine od donošenja tog zakona, novim zakonima, u ovom slučaju zakonom o učeničkom i studentskom standardu, kasnije naravno i budućim zakonom o osnovnoj školi i zakonom o srednjoj školi, derogira, odnosno stavlja van snage zakon koji je donet 31. avgusta. Hvala vam.
Ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Kolega Varga, mislim da nema potrebe za tako teškim rečima i tako krupnim ocenama kakve ste vi izneli. Položaj bilo koje etničke zajednice i nacionalne manjine u Srbije nije određen samo jednim zakonom, nego korpusom prava i obaveza koje uživaju. Mogu vam reći, pozivajući se na dobru evropsku praksu, da je malo zemalja u Evropi koje su svojim pripadnicima manjina omogućile prava koje je omogućila Republika Srbija. U jednom drugom vremenskom periodu, primera radi devedesetih godina, to uopšte nije uzimano u obzir zato što je tada rečnik bio drugojačiji i situacija je bila drugačija pa je objašnjenje prava pripadnika manjina dobila potpuno drugi sadržaj. Posle 2000. godine polako stvari dolaze na svoje. I, stvarno, sada, kad se govori o pravima pripadnika manjina i dobroj evropskoj praksi, onda treba izvući praksu, pa reći - ovako je u toj zemlji, a ovako je u Srbiji. Ako Srbija bude u zaostatku u odnosu na tu zemlju, onda i ja i drugi ministri treba da se zapitamo da li je to logično. Ako Srbija bude u prednosti u odnosu na tu dobru evropsku praksu i druge zemlje, onda naši pripadnici manjina treba da shvate, da znaju da je Srbija stvarno pružila prava kakva drugi nisu i da time može da se ponosi. Mislim da ova vlada Republike Srbije nikada nijednom svojom reči ili delom nije učinila bilo šta loše za pripadnike manjina, ali pozivanje na dobru evropsku praksu mora da bude utemeljeno i odgovarajućim dokazom. Postoji Zakon o savetima nacionalnih manjina i njegove nadležnosti i mi smo smatrali da pojedina rešenja nije neophodno unositi u odredbe ovog zakona. I to je naš stav. Možda smo upravu, možda nismo, ali to je naš stav. Vi dobro znate, ako hoćete da znate, da Srbija u odnosu na brojne druge zemlje ima najveći broj pripadnika različitih etničkih grupa i da korpus prava koja oni imaju daleko nadilazi ne samo dobru praksu Evropske unije, jer u tim dobrim praksama Evropske unije sadržane su i one zemlje koje ne priznaju pripadnike manjina a kamoli da im obezbeđuju korpus prava, ali su im usta puna prava pripadnika manjina i da je Srbija jedna od retkih zemalja u Evropi koja to praktično pokazuje i nema potrebe da se na taj način govori o Republici Srbiji. O ovom ministarstvu i o ministru možete, ali o Republici Srbiji nije korektno, jer mi u obrazovanju, vi to dobro znate, kao i drugi, ali to moram i javnosti radi reći, imamo osam manjinskih jezika koji se koriste, na nivou srednjeg obrazovanja pet manjinskih jezika, bavimo se obrazovanjem pripadnika manjina i u visokom obrazovanju na svom jeziku. Znači, država čini maksimalno što je moguće. Mi smo, jednostavno, procenili da rešenja iz jednog zakona ne moraju biti sadržaj drugog zakona. Ako smo i u krivu, pa ima ko će o tome dati svoj sud i mi ćemo to poštovati. Ako pak nismo, zakoni će se primenjivati, i jedan i drugi. Bez uvrede, nemojte uzimati sebi pravo da govorite da je u koliziji ili nije u koliziji. To određuje neko drugi, ne vi i ne ja. To ćemo videti ako se obratite tom drugom, šta će taj drugi reći. Mislim da je krajnje vreme da prestanemo s praksom koja je bila, nažalost, karakteristika devedesetih godina, da o svojoj zemlji i onome što radimo govorimo na način koji nije korektan. Imamo dvadeset i više pripadnika manjinskih etničkih zajednica, imamo prava o kojima drugi mogu samo da sanjaju, pa da vidimo koji su to evropski standardi, koja su to evropska prava, koja je to praksa dobra praksa. Bez uvrede, ja sam kao poslanik Narodne skupštine Republike Srbije bio i član Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, bio član Parlamentarne skupštine OEBS i odlično znam šta je dobra praksa i koja su prava i koje su obaveze. Problem je što su 90-ih godina prava i obaveze objašnjavane na način koji je bio politička zloupotreba položaja pripadnika manjina. Sada, posle 2000. godine, tome više nema mesta i sada polako stvari dolaze na svoje. Ovoj vladi niko ne može prigovoriti da bilo kojim svojim postupkom na bilo koji način ograničava prava manjina. Da li su pripadnici manjina zadovoljni svim, to je drugo pitanje. Da li smatraju da je to malo, to mogu da razumem. Da li smatraju da treba više, i to mogu da razumem. Ali, pozivanje na dobru evropsku praksu podrazumeva i konkretan primer, pa se kaže - u zemlji toj i toj ima to i to, u zemlji toj i toj standard je takav, Savet Evrope na sednici je dogovorio to i to, a ovde kod nas u Srbiji toga nema. E, to je onda praksa. Inače, ovako, to je stav koji može, ali ne mora biti utemeljen. Hvala vam.
Gospodin Laslo Varga replicira, misli da nije dobro shvaćen.
Mislim da nisam dobro shvaćen, zaista. Nisam govorio o dobroj praksi u oblasti manjinskih prava iako ste vi o tome govorili u svojoj replici. O toj praksi se svakom prilikom izjašnjavamo u najpozitivnijem smislu. Poslednja prilika je bila danas sa izvestiocem Evropskog parlamenta za Srbiju. Govorio sam o drugoj praksi, a to je praksa zakonodavne procedure i to je sasvim drugo pitanje. Naime, sigurno ne možete navesti nijedan primer, ni dobar ni loš, da se namerno, odnosno svesno donosi zakon u bilo kom parlamentu EU, a da je taj zakon u koliziji s jednim zakonom donetim pre samo nekoliko meseci. Mislim da, bez obzira na vaš stav, ipak narodni poslanici imaju pravo da ocenjuju da li je jedan zakon u koliziji s drugim i koji nije, i to pravo proizlazi iz činjenice što narodni poslanici donose zakone. S treće strane, još jednom bih želeo ponoviti obrazloženje prema kom nije neophodno ova rešenja preuzeti zato što su sadržana u drugom zakonu. Ako ovo pravilo ili ovaj princip važi, onda je trebalo daodbijete i ostala tri naša amandmana, pošto je potpuno identična situacija s ovim amandmanima, s ova dva amandmana i s ona tri amandmana koja su prihvaćena. Nažalost, to bih još jednom ponovio, mislim da je nešto sasvim drugo ili treće tačno, a to je da se Ministarstvo prosvete ne slaže s rešenjima iz Zakona o nacionalnim savetima. Ukoliko je to tako, onda to treba saopštiti, treba za to većinu obezbediti i staviti van snage ove odredbe Zakona o nacionalnim savetima, da ne bi u praksi postojala kolizija. Hvala vam.
Narodni poslanik Jon Magda.
Poštovana predsednice, …
Oprostite, gospodin Slobodan Maraš reklamira Poslovnik, pa ću vama dati reč kasnije.
Član 27, gospođo predsednice, i to u najboljoj mogućoj nameri. Drago mi je da je i gospođa Kolundžija trenutno tu, da bi mogla da razume o čemu se radi. Mi smo malopre dobili izveštaj Odbora za poljoprivredu. Moram da vam skrenem pažnju, napravićete strahovitu grešku, ovo je falsifikat. Dobili ste ovde obaveštenje da je Odbor za poljoprivredu podneo amandmane. Odbor za poljoprivredu se do danas nikada nije sastao da raspravlja o amandmanima. Neko je u ime Odbora za poljoprivredu napisao amandmane, dao ih poslanicima na Odboru za poljoprivredu... Tu je poslanik iz vladajuće većine, takođe su prisutni iz Saveza vojvođanskih Mađara, gospođa iz G17, prvi put su čuli za te amandmane. Predsedavajući, zamenik predsednika Odbora za poljoprivredu, pročitao je u naše ime amandmane za koje smo mi saznali tog istog momenta. Odlučivanje, način glasanja je jasno definisan ovim poslovnikom. Niko ne može u ime Odbora za poljoprivredu da podnese amandmane. Usvojeno je nekoliko amandmana, Vlada ih je prihvatila. Ja sam samo postavio pitanje tada predsedavajućem ko je pisao te amandmane, odnosno ko predstavlja Odbor za poljoprivredu. Gospođo Kolundžija, nikada te amandmane niko nije video, oni su nama čitani na samom odboru u ime Odbora za poljoprivredu. Da bi jedan amandman bio amandman Odbora za poljoprivredu, o njemu mora prethodno da se raspravlja, da ga prihvate članovi Odbora za poljoprivredu većinom. Je l' tako? Nikada takav odbor nije do sada održan. Ne znam da li sam bio dovoljno jasan. Neko je napisao amandmane, poturio ih kao amandmane Odbora za poljoprivredu, iako ih članovi Odbora za poljoprivredu, tj. poslanici, nikada nisu videli do sada. Većinom je usvojeno. Ali, tu su ljudi iz vladajuće većine koji su takođe bili iznenađeni, čak se i sam predsedavajući izvinio i molio da ta moja primedba na Odboru uđe u zapisnik. Znači, neko je podneo, da li je to uradila Vlada ili bilo ko, ali nemojte na taj način da unižavamo parlament. Ko je podneo amandmane u ime Odbora za poljoprivredu? [[Isključen mikrofon.]]
Vreme! Gospodin Željko Brestovački ima reč.
Poštovana predsedavajuća, javljam se za repliku na ovo izlaganje, jer sam ja, kao član Odbora za poljoprivredu, imao pravo na samom odboru da predložim amandmane koje sam predložio Odboru da ih predloži Skupštini na usvajanje. Mislim, krajnje iskreno, da je to bilo u skladu s Poslovnikom. Znači, ja sam ove amandmane predložio Odboru da ih prihvati i Odbor je na svojoj sednici prihvatio te amandmane. Ne danas, na prethodnoj sednici.
Gospodine Maraš, bez dijaloga. Gospodin Brestovački kaže da je podneo amandmane Odboru, a Odbor ih prihvatio kao svoje. Dakle, to je, prosto, nešto u šta ja ne mogu sumnjati. Reč ima gospodin Slobodan Maraš.
Izvinjavam se što sam vodio dijalog s gospodinom Brestovačkim na ovakav način. Samo bih voleo da vidimo kada je bio održan Odbor za poljoprivredu, ko ga je zakazao, koja je većina bila na tom odboru kada se glasalo o predlozima koje je gospodin Brestovački sada pominjao, a koji su danas tamo prezentovani kao predlozi Odbora. Kog dana i koja većina se skupila? Dajte imena. Prihvatiću ukoliko grešim.
Do početka rasprave ćete dobiti sve informacije. Potpuno sam razumela.
U konsultaciji s ostalim članovima Odbora znam da tako nešto…
Dobićete informacije do početka rasprave. Gospodin Jon Magda se javio za reč.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u vezi s amandmanom kolega Lasla Varge, Balinta Pastora, Elvire Kovač i Arpada Fremonda, stav Odbora je takođe bio da se ne prihvate ovi amandmani, a radi javnosti bih samo da pročitam kako bi izgledao taj član zakona ako bismo prihvatili amandman poštovanih kolega. Član 54. glasi: ''Direktora ustanove imenuje osnivač posle sprovedenog javnog konkursa''. Drugi stav: ''Direktora ustanove čiji je osnivač Republika Srbija imenuje i razrešava Vlada''. Znači, to je na nivou Republike, gde je osnivač Republika. Vi sad tražite vašim amandmanom: ''U ustanovama učeničkog i studentskog standarda čije je sedište na teritoriji jedinice lokalne samouprave u kojoj je jezik nacionalne manjine u službenoj upotrebi … primenjuju se i relevantne odredbe zakona kojim se uređuju nadležnosti nacionalnih saveta nacionalnih manjina''. Znači, mi sada prebacujemo loptu, gde je osnivač država ili Republika da neko tamo u lokalnoj samoupravi daje svoje mišljenje na izbor direktora kojeg postavlja i imenuje Vlada. Smatram da to nije u redu i uopšte nema veze. Smatram da ovaj zakon nije ni u kakvoj koliziji sa Zakonom o savetima nacionalnih manjina, samo se tu malo interpretira na vaš način. Ja, kao pripadnik jedne nacionalne manjine i kao čovek koji je zainteresovan za prava nacionalnih manjina, smatram da ne treba da insistirate na ovom amandmanu, jer nije u redu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Olena Papuga.
Poštovana predsednice, ministre, članovi Vlade, hoću da kažem da nije ceo Odbor za prosvetu bio protiv ovih amandmana. Ja sam glasala za ovaj amandman i hoću da se zna, da javnost zna da nisu svi bili protiv tog stava koji je iznela Poslanička grupa manjina. Jednostavno, ako postoji kolizija, ako postoji nedorečenost, ona još uvek može da se ispravi. Mislim da bi trebalo ministar i predstavnici Vlade o tome da razmisle.
Gospodin Balint Pastor ima reč.
Gospođo predsednice, želeo bih da koristim vreme koje imam kao ovlašćeni predstavnik. Gospodine ministre, veoma mi je drago što ste vi ipak odgovorili na ove naše stavove. Niste meni, ali ste gospodinu Vargi, i to je prihvatljivo. Naravno, ne morate vi meni lično da odgovorite na pitanje koje sam vam ja postavio, ali je očigledno da, kako bi to narod rekao, nismo u istom filmu. Vi ste govorili i izneli svoj politički stav o tome kakav je položaj nacionalnih manjina u Republici Srbiji. Naravno, imate prava na svoj stav. U zagradi moram da kažem da se mi slažemo s vašim stavom. Niko od nas nije rekao da su pripadnici nacionalnih manjina ugroženi, da pripadnici nacionalnih manjina ne uživaju određena prava. Nismo rekli da zakonska rešenja nisu dobra. Nismo rekli da u određenim drugim državama pripadnici nacionalnih manjina imaju više prava. U to uopšte nismo ulazili, jer, naravno, ima država u kojima pripadnici nacionalnih manjina uživaju veća prava, a postoje i države, pa čak i države Evropske unije, u kojima pripadnici nacionalnih manjina npr. nemaju kolektivna prava, kao što pripadnici nacionalnih manjina u Srbiji imaju kolektivna prava. Znači, mi uopšte nismo o tome govorili. Govorili smo o tome da smo najdobronamernije predložili pet amandmana i da u praksi ne bi bilo problema u vezi s primenom ovih zakonskih rešenja i rešenja iz postojećeg, važećeg Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Jednostavno, ne bismo želeli da se svakom prilikom Vlada ili bilo koji drugi državni organ odlučuje da li će primenjivati odredbe Zakona o nacionalnim savetima ili odredbe zakona o učeničkom i studentskom standardu, pa kako Vladi više odgovara, tako će primenjivati ili jedan ili drugi zakon. Mi smo to želeli da izbegnemo i zbog toga smo predložili pet amandmana, od kojih ste prihvatili tri. Ona tri amandmana koja ste prihvatili isto tako sadrže rešenja koja su već sadržana u našem pravnom sistemu, konkretno u Zakonu o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, i zbog toga ne stoji vaša argumentacija da ova dva amandmana niste prihvatili zbog toga što smatrate da ne treba prepisivati zakonska rešenja iz jednog zakona u drugi zakon. Ovde se najverovatnije radi o nečemu drugom, radi se o stavu koji ste izneli na sednici Odbora za prosvetu, da vi lično, kao ministar, ne smatrate dobrim određena rešenja iz Zakona o nacionalnim savetima i ne smatrate da nacionalni saveti nacionalnih manjina treba da imaju nadležnosti u postupku imenovanja direktora i članova upravnog odbora ustanove učeničkog i studentskog standarda. Gospodine ministre, naravno, vi imate pravo na svoj politički stav, ali nemate pravo, kao što nemamo ni mi, nema niko pravo na to da po svojoj volji ignoriše određena rešenja iz pravnog poretka Republike Srbije, bez obzira na to da li se slaže s određenim rešenjima ili se ne slaže. Ako se vi slažete s rešenjima iz Zakona o savetima nacionalnih manjina, onda ne vidim problem u tome da ova dva amandmana budu prihvaćena i da izbegnemo situaciju u kojoj bi moglo doći do kolizije između dva zakona. Gospodinu Magdi bih želeo da kažem da očigledno nije dobro pročitao Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. U tom zakonu ne piše da lokalne samouprave daju mišljenje o kandidatu, nego piše da nacionalni saveti daju mišljenje o kandidatima za direktora ustanove i kandidatima za članove upravnog odbora ustanove učeničkog i studentskog standarda. To rešenje postoji u našem pravnom sistemu. Sve dok se ne promeni Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, to rešenje je važeće. Nemam pravo ni ja, nema pravo ni ministar, nema pravo nijedan narodni poslanik da ignoriše rešenja koja postoje u pravnom poretku Republike Srbije. Nema pravo zbog toga što se, prema članu 20. stav 2. Ustava Republike Srbije, dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava ne može smanjivati. Ustav Republike Srbije priznaje, u pravu je ministar, za razliku od mnogih zemalja, kolektivna prava pripadnika nacionalnih manjina. Jedno takvo kolektivno pravo jeste da nacionalni saveti daju mišljenje u postupku imenovanja direktora i članova upravnog odbora ustanove učeničkog i studentskog standarda. To rešenje postoji od 31. avgusta prošle godine. Uopšte ne vidim pravnu mogućnost da se drugim zakonom to rešenje preinači i da se stavi izvan pravne snage, jer bi to značilo da Narodna skupština smanjuje dostignuti nivo prava pripadnika nacionalnih zajednica. Jednostavno, mi o tome govorimo. Ne govorimo o tome šta bismo mi želeli da sadrži ovaj zakon. Govorimo o tome šta sadrži pravni poredak Republike Srbije od 31. avgusta prošle godine. Ako je to tako, a jeste, svako može da pročita taj zakon, onda uopšte ne vidim mogućnost za to da se ovi amandmani ne prihvate. U pravu je gospodin ministar, ne mogu ja da cenim, ne može niko od nas da ceni da li je određeni zakon u skladu s Ustavom ili nije. To je posao za Ustavni sud. Jednostavno, ne bismo želeli da dođemo u situaciju da moramo glasati protiv ovog zakona, da zatražimo ocenu ustavnosti ovih odredaba zakona o učeničkom i studentskom standardu, jer smatramo da to ne bi bilo celishodno. Mnogo bi celishodnije bilo da kažemo da su ta rešenja postojeća i da ta rešenja prepisujemo u ovaj drugi zakon ili da se nađe drugo rešenje, pa da se napiše u prelaznim i završnim odredbama Predloga zakona da se primenjuju određena rešenja iz Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Još nešto bih želeo da kažem, da bih podvukao ovo što sam malopre govorio, da se ne radi o novom, nego se radi o postojećem rešenju. U članu 23. stav 1. Zakona o nacionalnim savetima piše da su pojedinačni pravni akti, pa se nabraja iz kojih članova Zakona o nacionalnim savetima, koji su doneti bez odgovarajućeg predloga ili mišljenja nacionalnog saveta protivzakoniti, odnosno ništavi. Pravnim rečnikom, to znači da svaki nacionalni savet prilikom svakom imenovanja direktora ustanove učeničkog i studentskog standarda ili članova upravnog odbora može da zatraži pred nadležnim sudom da se poništi to imenovanje direktora ili člana upravnog odbora. Tako je po našem pravnom sistemu. Mislimo da to ne bi bilo celishodno, jer mi, kao što smo vama saopštili i na razgovorima, ne želimo da usporimo ceo ovaj sistem, ne želimo da dovedemo pod znak pitanja efikasnost postojanja i funkcionisanja sistema domova učenika i studenata, nego isključivo želimo da već postojeća pravna rešenja i u primeni budu poštovana. U prevodu to znači, pošto član 12. Zakona o nacionalnim savetima reguliše nadležnost nacionalnih saveta u sferi obrazovanja, Zakon o nacionalnim savetima kaže isto ovo što smo mi predložili amandmanom, da nacionalni saveti daju mišljenje u postupku imenovanja direktora i članova upravnog odbora. Ako se ta nadležnost ne primenjuje i ne poštuje, bez obzira šta bude pisalo u zakonu o učeničkom i studentskom standardu, svaki nacionalni savet može da poništi imenovanje. Tek tada će nastati situacija kada će se usporiti sistem, kada će biti dovedeno u pitanje sistem efikasnosti funkcionisanja učeničkih i studentskih domova. Zbog toga apelujem na vas, gospodine ministre, najdobronamernije, da do Dana za glasanje nađemo rešenje, nađemo kompromis i da ovi amandmani, koji nisu naši amandmani, mi smo samo podnosioci ovih amandmana, nego su amandmani pravnog sistema Republike Srbije, ako smem tako figurativno da se izrazim, i da ovi amandmani, koji su inače simboličke prirode, radi se o davanju neobavezujućeg mišljenja nacionalnih saveta, da ta rešenja budu inkorporirana i u zakon o učeničkom i studentskom standardu i da izbegnemo moguću situaciju kolizije ovih zakona, moguću situaciju poništavanja određenih odluka Vlade pred nadležnim sudom i slične situacije. Zbog toga apelujem na ministra da prihvati naše amandmane.
Reč ima gospodin Jon Magda.
Poštovani kolega Pastor, pošto ste me prozvali da verovatno nisam pročitao Zakon o nacionalnim savetima, da vam kažem da veoma dobro poznajem zakone i znam tačno šta vi tražite, pošto sam i sam pripadnik nacionalne manjine, objasnio sam to. Nešto drugo želim da vas pitam. Da li je obavezujuće mišljenje jednog nacionalnog saveta u postupku izbora nekog direktora? Drugo pitanje, osnivač kao osnivač, šta bi uradio i koje mišljenje bi tražio ako na teritoriji jedinice lokalne samouprave ili pokrajine imamo deset pripadnika nacionalne manjine gde je u službenoj upotrebi taj isti jezik? Od kog nacionalnog saveta će zatražiti mišljenje? Znači, upravo zbog toga smatramo da ovaj amandman ne treba prihvatiti, zato što će to otežavati postupak izbora organa u učeničkom i studentskom standardu.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Žarko Obradović.
Želim samo da kažem nekoliko rečenica, da, jednostavno, makar ovde u Skupštini, ne bi bilo nerazumevanja među nama. To što nismo prihvatili amandmane, ne znači da smo ih suspendovali, niti Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Molim vas, vodite računa o tome kada govorite javno. Drugo, mi smo prihvatili amandmane s ispravkom. Treće, sadržaj Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina je mnogo širi nego što ste vi prihvatili. Zato smo mi smatrali, pogledajte koliko ovde ima odredaba u čemu je sadržaj svega toga, jednostavno smo rekli da se sadržaj toga nalazi u drugom zakonu. To nije neuobičajeno. Evo, imali smo pre podne, sinoć smo imali raspravu gde su nam neki poslanici prigovarali da smo neke odredbe sistemskih zakona preuzeli ili nismo preuzeli, pa je to bila jedna od kritika koja se ne dešava samo danas ovde ili povodom ovih zakona, nego i povodom nekih drugih zakona, i nije bila reakcija takve vrste kakvu vi predstavljate. Ali, to je vaše pravo, samo da ne pređete granicu gde, kako vi kažete, pošto vidim uporno insistirate - političku. Nije to pitanje politike. Politika ima svoju meru. Ovde ja nisam čovek koji se bavi politikom ili samo politikom. Ja sam ovde član Vlade koji zastupa stavove Vlade. Govorim vrlo jasno i glasno, to što mi nismo prihvatili ta dva amandmana ne znači da smo mi suspendovali, niti to možemo. Kako delite lekcije drugima, malo se osvrnite i na sebe, da li imate pravo da baš vi o svemu budete vrhovni sudija? Možda bi bilo dobro da zovnemo kolegu Čiplića, da nam i on objasni neke stvari. Znam da poslanik ima pravo da govori o svemu, ali izgovorena reč ima svoju težinu. Mi smo dali objašnjenje, vi niste zadovoljni. Skupština može u Danu za glasanje da odluči šta hoće. Ona je vlasna da uradi šta hoće. Poštovaćemo odluku Skupštine. Kao predstavnik Vlade, izložio sam svoj stav i tu ne bi trebalo među nama da bude nesaglasnosti ili grkih reči. Skupština može, ne samo kod ovog zakona, da odbije zakon, da nema većine, može da prihvati i druge amandmane, kao što se dešavalo u prošlosti, pa se potpuno izmeni sadržaj zakona, pa se zakon ponovo stavlja na raspravu, dnevni red itd. Bio sam obavezan kao predstavnik Vlade da izložim svoj sud o ovome i mislim da sam ga izložio, i to sam rekao i vama usmeno i, evo, javno poslanicima. Mislim da tu nema ničeg lošeg, niti bilo čega što može biti loše za pripadnike manjina ili za rad saveta. Ukoliko cenite drugačije, to je vaš stav, ali ne znači da se s njim slažem. Hvala.
Hvala, ministre. Reč ima gospodin Pastor. Izvolite.
Gospodine ministre, ne osećam da je bilo pogrdnih reči i ne mislim da sam vrhovni sudija. Narodni sam poslanik i zastupam amandmane koje smo predložili i pozivam se na Ustav i na postojeće zakone Republike Srbije. Vi imate pravo na svoj stav. Vaš stav se razlikuje od stavova određenih vaših pomoćnika, ali ste vi starešina Ministarstva i vaša je zadnja, što se tiče Ministarstva, to je jasno. Da ponovim ono što je gospodin Varga već rekao, dali smo ispravke amandmana i time smo demonstrirali da smo skloni kompromisu, da nemamo zlu nameru povodom čitavog ovog problema. Dogovorili smo se s ljudima iz vašeg ministarstva, dali smo ispravku amandmana u smislu kako smo se dogovorili, pa ste vi kao ministar preinačili taj naš odgovor, na šta imate pravo kao ministar, to ne sporim i to je u redu, ali se ne slažemo s tim vašim stavom. Zbog toga apelujemo i na druge poslaničke grupe da podrže ovaj naš amandman, da ne bi došlo do problema u primeni ovog zakona i Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Juče smo imali Odbor za međunacionalne odnose Narodne skupštine. Bio je prisutan gospodin ministar Čiplić. Tamo sam govorio o ovoj problematici. Možete se informisati od gospodina Čiplića šta je on rekao, pošto se ne osećam pozvanim da interpretiram njegove reči. Želim još jedanput na vas da apelujem da nađemo nekakvo rešenje da izbegnemo moguće situacije kolizije. Što se tiče ovoga što je gospodin Magda rekao, nisam imao nameru, gospodine Magda, da vas uvredim i, ako sam to učinio, javno vam se izvinjavam. Stvarno mi to nije bila namera. Samo želim još jednom da kažem da bi bilo dobro da svi mi pročitamo još jedanput Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, pre svega član 12, koji reguliše nadležnosti u sferi obrazovanja. Jer, da smo ga pročitali pravilno, onda ne biste postavili ovo pitanje koje ste postavili, jer zakon za koji smo glasali i vi i ja, vrlo detaljno reguliše šta se dešava u onim jedinicama lokalne samouprave gde živi više nacionalnih zajednica i gde je u službenoj upotrebi više jezika nacionalnih zajednica i tačno je definisana procedura za traženje i davanje mišljenja nacionalnih saveta u tim jedinicama lokalne samouprave. Odgovorno tvrdim da poštovanjem tog zakona ne bi došlo do umanjenja efikasnosti čitavog sistema postojanja učeničkih i studentskih domova i ne postoji mogućnost da se oduži postupak, pošto je zakonom definisan rok do kada nacionalni saveti treba da daju mišljenje. Zakonom je eksplicitno rečeno da u ovom slučaju mišljenje nacionalnog saveta nije obavezujuće. Radi se o konsultativnom mišljenju. Ministarstvo zatraži mišljenje, nacionalni saveti daju mišljenje i onda Vlada odlučuje kako misli da je najbolje. Samo želimo da ova dva zakona ne budu u koliziji.
Zahvaljujem, gospodine Pastor. Zahvaljujem svim učesnicima u vrlo korektnoj, pristojnoj i argumentovanoj diskusiji. Ovako se iznose stavovi, moji ne moraju i ne treba da budu ni slični čak, a kamoli isti. Zahvaljujem i ministru. Na osnovu člana 85. određujem jednosatnu pauzu. Počećemo u 15.00 sati, amandmanom na član 60. Hvala svima. [[Posle pauze – 15.00]] Pozdravljam narodne poslanike i nastavljamo popodnevni rad tačno tamo gde smo stali. Na osnovu člana 85, obaveštavam vas da ćemo danas produžiti rad i posle 18.00 sati, tačkom koja u tom momentu bude na dnevnom redu ili u raspravi, ali ne duže od 20.00 sati. Sada su na redu amandmani. Na član 60. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Za reč se ne javlja niko. Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Nema prijava za reč. Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Niko se ne javlja za reč. Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Nema nikog prijavljenog za reč. Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov i podnaslov iznad člana 70. i član 70. amandman sa ispravkom zajedno su podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Reč niko ne želi. Na član 71. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Za reč se ne javlja niko. Na član 72. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Nema prijave za reč. Na član 73. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Reč ne želi niko. Na član 73. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman su zajedno podnele takođe narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Za reč se ne javlja niko. Na član 76. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Za reč se ne javlja niko. Na član 77. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Nema prijavljenih za reč. Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Za reč se javio gospodin Avramović i dobio je. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman se odnosi isključivo na ulogu, nadležnosti i prava direktora Fonda. On se odnosi na njegovo imenovanje i razrešenje i na uslove koje mora da ispunjava da bi uopšte bio direktor Fonda za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka, kao i javne službe koja se bavi uslovima za dodelu stipendija nadarenim studentima i učenicima. Ono što sam predložio u ime SRS jeste žešći ili veći kriterijum (dobro je da je ministar tu, da je stigao) koji mora da ispunjava svaki direktor ovog fonda. Naime, u članu 77. u tački 2. kaže se da on može biti razrešen ''ako mu je izrečena bezuslovna kazna zatvora za krivično delo u vršenju službene dužnosti''. Moj amandman, ili amandman SRS koji sam podneo, zahteva da ta mera bude stroža – ako mu je izrečena i uslovna i bezuslovna kazna. Jer, nije podela krivične odgovornosti da li je on napravio prekršaj prvi ili drugi put u istoj meri da bi on bio direktor bilo kog fonda, pogotovo ovog. Ovaj fond je nov i onaj direktor koji ne ispunjava uslove, pa čak ni iz člana 53. stav 4, ne sme da bude direktor za bilo koju vrstu prekršaja. Ni uslovnu, ni bezuslovnu. Prekršaj je prekršaj i kad napravite prekršaj, pogotovo za nepravno dobijanje imovinske koristi, vi ne smete biti na funkciji direktora nikakvog fonda. Nema uslovljavanja da li je neko napravio prekršaj prvi put ili drugi put. Jer, obično kada napravite prekršaj prvi put, vi dobijete uslovnu kaznu, ne dobijete kaznu zatvora, ali ste opet napravili prekršaj. Zbog toga je moj amandman pravedan, zato što ćete na takav način staviti svima do znanja da se zalažete za borbu protiv korupcije, za borbu protiv onih ljudi koji bi možda hteli da pribave sebi imovinsku korist na nezakonit način, kroz funkciju, ulogu direktora Republičkog fonda za razvoj naučnog i umetničkog podmlatka. Taj čovek treba da vrši selekciju ko je izuzetno nadaren učenik i student a ko je samo nadaren i da vrši sve druge nadležnosti predviđene ovim zakonom i prema njemu mora biti striktno u startu određena selekcija da li je ikada učinio bilo koji krivični prekršaj, bez obzira da li je uslovno ili bezuslovno kažnjavan ako je kažnjavan. On ne sme da bude kažnjavan nikada, ni po kom osnovu, da bi bio direktor. U suprotnom, ako je ponovio jedno krivično delo jedanput, ponoviće ga uvek. Jednostavno, to ne sme da bude kriterijum da bi neko bio direktor fonda, pogotovo ovog fonda koji se tek osniva. To je praksa svuda u zemljama regiona koja govori da se kriminal i korupcija stopira kroz njegovu istoriju, kroz poznavanje njegovog dosijea, načina života, kako je živeo i čime se bavio i šta je to što njega preporučuje da bude direktor. Dakle, nema uslovnih i bezuslovnih krivičnih dela. Krivična dela su krivična dela i zato ovaj amandman nema obrazloženje u članu 53, zbog čega je odbijen. Mislim, ako ima iole razuma za sve one buduće ministre, tj. vladu koja bude postavljala direktora, ovaj kriterijum mora se uvrstiti. Hvala.
Hvala vama. Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i po. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković. Niko ne želi reč. Na član80. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Donka Banović, Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za prosvetu si prihvatili amandman sa ispravkom, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Na član83. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član85. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član87. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Za reč se nije javio niko. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, na član 88. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Vlada je prihvatila amandman. Za reč se nije javio niko. Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Reč ima gospodin Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 94. Predloga zakona o učeničkom i studentskom standardu. Član 94. odnosi se na način vršenja stručno-pedagoškog nadzora koji, kako ste i predvideli, propisuje ministar. Ovo je samo jedan od mnogobrojnih članova ovog predloga zakona koji obavezuje ministra da propisuje način, uslove, kriterijume, skale bodova… Pitamo se da li je to, praktično, moguće. Jer, svi dobro znamo da ove podzakonske akte pripremaju zaposleni u Ministarstvu. Zato i amandmanom predlažemo da ta uloga i zvanično pripadne Ministarstvu, odnosno onima koji najviše rade na tome. Potpuno je neizvodljivo da ministar sam svakodnevno provodi vreme na izradi mnogobrojnih podzakonskih akata, da za njihovu ispravnost snosi eventualno i odgovornost i da sam preduzima određene mere po potrebi. Širi tim ljudi predstavlja kolektiv u Ministarstvu koji snosi i najveći teret izrade programa, uslova, kriterijuma, mera i drugih akata. Takođe, imam moralnu obavezu da ministra obavestim, pre svega kao član Odbora za zaštitu životne sredine, a u vezi s izgradnjom, odnosno rekonstrukcijom skladišta opasnog otpada u blizini osnovne škole u Krnjevu, opština Velika Plana. Predsednik Odbora za zaštitu životne sredine gospodin Čedomir Jovanović je zakazao sednicu Odbora s tačkom dnevnog reda u vezi s problemom u Krnjevu. Na toj sednici nije se pojavio nijedan predstavnik Vlade, a gospodin Dulić vam je rekao da će predstavnici Vlade aktivno učestvovati u rešavanju ovog problema. Nije se pojavio niko ni od inspekcijskih organa, niti poslanici iz vladajuće koalicije. Pored predsednika Odbora, bili su prisutni samo poslanici SRS i DSS. Gospodine ministre, pitam vas – kako biste se lično vi kao ministar osećali da vam dete ide u osnovnu školu u čijoj neposrednoj blizini se na nekih 300-400 metara pravi skladište ili se rekonstruiše zgrada u kojoj će se skladištiti opasni otpad, piralen, pi-si-bi (RSV) ulja, elektronski otpad, farmaceutski otpad, hemijski otpad? Sigurno vam ne bi bila mirna savest.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 55 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član95. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Jojić želi reč.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, predlog ovoga zakona ima određenih nedostataka. Moram reći da je danas i Aleksandar Martinović primetio da su neki amandmani bezrazložno odbijani s neodgovarajućim obrazloženjem. Gospodine potpredsedniče, vi ste ugledni pravnik, stručnjak godinama, ministar je takođe stručnjak, doktor nauka. Mislim da su u vezi s nekim zakonima parlament Republike Srbije i junaci reforme pravne države u Srbiji preterali. Za kratko vreme je na stotine zakona doneto, i to za devet godina. Međutim, u zemljama s pravno uređenim sistemom i pravnom državom ovoliki broj zakona se ne donese ni za sto godina. Gospodine ministre, zalažem se za besplatno školstvo. Jer, vi ste se školovali, ja sam se školovao i gospodin predsedavajući se školovao besplatno. Da li je ovde u pitanju velika nepravda? Gospodine ministre, što ne priđete poslu? Imate prava, a i obaveze, da predložite zakon za besplatno školstvo. Prema tome, ima osnova, ima razloga, jer mnogi koji danas treba da studiraju i uče, a pogotovu radnička deca i deca siromašnih, nemaju mogućnosti da završe više i visoke škole zbog toga što nema ko da plati školarinu. Školarine su skupe, studije su preskupe, pa vas pozivam i predlažem da ovu tarifu, koja nije tarifa advokatska, nego tarifa ministara i tarifa Vlade, smanjite ili ukinete. Evo, imate mogućnosti, imate moj predlog i sugestiju. SRS će da vas podrži u svakom momentu da taj tarifni cenovnik, u zavisnosti od situacije u kojoj se nalaze građani, uskladi s mogućnošću naših građana. Gospodine ministre, da vas pitam – da li će biti izjednačen boravak u privatnim i u državnim predškolskim ustanovama? Ovde postoji diskriminacija. I prošli put sam vas na to podsetio, u Srbiji ima 51 privatno dečije obdanište. Ti građani nisu dobili mogućnost da budu i oni u prilici, kao i ovi čija su deca u državnim ustanovama, a nema mesta i mnogi građani nemaju mesta. Konkretno u Pančevu naselje Kotež 1 i Gornja varoš, mogu vam reći da građani nemaju državno obdanište. Ali, i ti građani plaćaju doprinose i poreze koji idu u opštinski budžet, a iz opštinskog budžeta građanima Koteža i Gornjeg grada nije dato pravo da i oni budu ti kojima će se dodatni troškovi priznati, kao što je to u državnim. Tako u istoj ulici imate ljude koji su obespravljeni, a imate na drugoj strani ljude koji su zaštićeni i imaju dodatne troškove za boravak dece u privatnom obdaništu, gde se puni budžet, ali iz budžeta se odvaja dodatni trošak. Gospodine ministre, ovo je ozbiljna stvar. Imam predstavke. Samo iz jednog obdaništa 186 građana. Znate šta, 186 građana, a svaki od njih ima po tri ili četiri člana, gubite birače i vi. Kakva je to vlast koju treba da podržavam i da plaćam poreze, a da ovi budu beneficirani, a ja da ne budem beneficiran? Prema tome, postavio sam vam pitanje i sad vas molim i postavljam pitanje – da li će građani čija su deca smeštena u Kotežu 2 u Pančevu i delu Gornjeg grada biti izjednačeni u pravima i obavezama, s obzirom da podjednako plaćaju doprinose u budžet opštine Pančevo? Jer, mnogi su… Gospodine ministre, gledajte malo ovamo, nismo se mi posvađali da okrećete glavu. Pitao sam u opštini šta je, kažu - Ministarstvo prosvete nije dalo saglasnost. Da li Ministarstvo prosvete ili Ministarstvo za socijalna pitanja? Molim vas, dajte odgovor jer pitaju građani u Pančevu i upućuju nas na ministra za nauku, odnosno prosvete. Očekujem da ćete to pitanje da rešite. Hvala vam.
Četiri minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Ministre, izvolite, samo morate da se prijavite.
Ne samo da se nisam posvađao s kolegom Jojićem, nego nemam ni nameru da se posvađam. Da budem iskren, ova pitanja sam očekivao juče po podne, odnosno sinoć, kada smo pričali o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, a ne danas, kada razgovaramo o učeničkom i studentskom standardu, jer smo juče objašnjavali, čini mi se, puno toga vezano za predškolsko obrazovanje i vaspitanje i govorili o tome da država plaća pripremni predškolski program i da se on obavlja u državnim predškolskim ustanovama i u školama pod uslovima koji su ispunjeni. Pošto država garantuje ravnopravnost oblika svojine, dozvoljeno je pod određenim uslovima da se osnuju privatne predškolske ustanove. Meni je žao kao ministru prosvete što mi kao država ne raspolažemo većim kapacitetom vezano za predškolske ustanove, ali je s druge strane i pravo roditelja da izaberu u koju predškolsku ustanovu žele da njihovo dete ide, verovatno u odnosu na usluge koje se očekuju. Jednostavno, nismo u situaciji da rešimo sve probleme koji postoje, kako vi kažete, vezano za izdvajanje, doprinose, prava i obaveze građana, jer u određenim pitanjima ili nemamo nadležnosti ili je to uređeno nekim drugim zakonima. Sinoć sam objašnjavao, imao sam pitanje koleginice Donke Banović vezano za to šta mi kao država plaćamo predškolskim ustanovama i tada sam izneo odgovarajuće podatke da zaostajemo vezano za pripremni predškolski program, ali da se trudimo da ispunimo sve te obaveze. Znam da vas ovaj odgovor možda neće u potpunosti zadovoljiti, ali to je i pravno i faktičko stanje stvari - da ravnopravnost oblika svojine postoji, da postoji ravnopravnost predškolskih ustanova, a da država ispunjava svoje obaveze vezano za državne, sa određenom cenom i kategorijama. Sad smo proširili kategoriju dece koja će biti predmet predškolskih ustanova, vodeći računa i o ekonomskim mogućnostima koliko je to moguće, ali nema države koja može da izađe u susret svim građanima. Bar nije poznata u ovo današnje vreme i u ovom svetu u kome živimo. Hvala vam.
Hvala vama. Nemate pravo na repliku, ali imate od vremena poslaničke grupe još 18 i po minuta. Izvolite.
Gospodine ministre, izgleda da nisam bio dovoljno jasan. Ubeđen sam 100% da ne mogu odavde da izađem a da vi niste razumeli o čemu je reč. I sami priznajete da je pitanje svojine i prava po Ustavu i zakonu da su svi jednaki pred Ustavom i zakonom, ali nemojte da zaobilazimo još jednu činjenicu koja ide u prilog ovih ljudi koji nemaju gde da smeste svoju decu. Proverite da li u Pančevu ima dovoljno kapaciteta. Nema. Alternativa je jedino da građani moraju da idu tamo. Ali je još jedna odlučujuća činjenica gde država mora da ima u vidu prednosti ove dečije ustanove u privatnom vlasništvu. Država ne održava objekte, niti ih servisira. Dotirala bi samo i isključivo onoliko koliko treba za boravak dece. Za opremu, održavanje, izgradnju tih objekata država je oslobođena jer je to u privatnim rukama. A ti ljudi ne kukaju slučajno. Oni nemaju gde. Evo, u Pančevu bi morao otac pet kilometara i preko pružnog prelaza, gde ima pet pružnih prelaza da pređu iz jednog dela naselja u drugo, da vodi svoje dete. Smatram da ne treba zaobilaziti ove stvari i ne treba se praviti gluv, niti da država ovo mimoiđe. Za to sam da budemo pred zakonom i Ustavom svi jednaki. Naši sugrađani moraju da osete da država brine o njima, da ima principe, da ima morala, da ima poslovnosti. Ne možemo dozvoliti da neko bude privilegovan, a drugi da na to nema pravo. Moje je zalaganje samo u tome i mislim da imate mogućnosti. U Srbiji je 51 dečje obdanište u privatnom vlasništvu, a vi možete, kao resorni ministar kojeg poštujem i cenim zbog zalaganja u odnosu na probleme u prosveti, i na ovaj segment obratiti pažnju. Ako mogu samo još nešto da vam predložim. Pošaljite hitno inspekciju da obiđe osnovne i srednje škole u gradu Pančevu i na teritoriji opštine Pančevo - Banatski Brestovac, Ivanovo, Omoljicu, Starčevo, Dolovo, Banatsko Novo Selo, Kačarevo, Glogonj, Sefkerin. Videćete na šta liče te škole i na šta liče sanitarne prostorije. U tursko vreme je stanje tih objekata bilo takvo. Gde je inspekcija? Ministarstvo mora da reaguje jer se tamo muče deca i nema dovoljno odgovornosti pojedinih, za koje vi kao ministar imate pravo da ih naterate da Ministarstvu polažu račune, pogotovo što se daje dotacija. Drugo, građani u budžet daju svoje pare. Da li se za prosvetu i srednje i visoko obrazovanje i ovo predškolsko… Izvinjavam se, vi ste bili u pravu, nisam bio sinoć prisutan ovde. I osnovne i srednje i više škole i visoke moraju da budu zaštićene i mora neko da vrši kontrolu šta se tamo događa. Morate da utvrdite kakvo je stanje ovih objekata u kojima se nalaze deca i u kojima neka borave celog dana. Hvala vam.
Hvala vama. Četiri minuta i 20 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Dr Nikola Žutić. Izvolite.
Gospodo poslanici, gospodine ministre, kao što se zna, Vlada nije prihvatila ovaj moj amandman na član 95, s obrazloženjem da se ne prihvata iz razloga koji su navedeni u obrazloženju za neprihvatanje amandmana na član 95. koji je podneo poslanik Jojić. Dakle, to je čist administrativni odgovor pa o njemu ne bih šire raspravljao. Progovorio bih o nečemu drugom, vrlo važnom. Naime, solidarisao bih se s protestom predsednika Odbora za prosvetu dr Zorana Šamija povodom sazivanja Odbora za prosvetu minut do dvanaest, tj. juče u 14.00 sati, radi razmatranja iznenadnog amandmana Ministarstva prosvete na član 88, nametnutog od pokrajinskih državnih vlasti Vojvodine koji nastoje čak i u oblasti učeničkog i studentskog standarda postići što veću samostalnost u odnosu na Ministarstvo prosvete u Beogradu. Vrhovno zakonodavno telo, dakle, i dalje pokorno služi potpuno dominantnoj izvršnoj vlasti koja mimo svih skupštinskih propisa, ne poštujući određene rokove, nameće svoju volju preko neznatne skupštinske većine. Ipak, da sam bio na mestu predsednika Odbora, sigurno ne bih sazvao tako maltene telefonsku sednicu Odbora, pogotovu što je na njoj usvojen amandman koji sigurno nije interes srpske države i naroda. Međutim, kad smo se juče već bili sastali, mogli smo poboljšati zakon ubacivanjem odredbe o potrebi dodatnog zakonskog regulisanja naučnog rada u studentskim domovima kulture. Ministarstvo je ipak prihvatilo moju inicijativu da se u član 22, koji reguliše delatnost učeničkog i studentskog kulturnog centra, ubaci reč ''naučno'', pa će u članu 22. stajati da su studentski kulturni centri ustanove koje obezbeđuju organizovanje i izvođenje programa u oblasti kulture, umetnosti i nauke, a radi podsticanja kulturnog, umetničkog i naučnog stvaralaštva učenika i studenata i zadovoljavanja njihovih kulturnih potreba. Nauka je, dakle, stavljena tek na treće mesto, iza kulture i umetnosti. Predlagao sam da redosled bude obrnut, da nauka bude na prvom mestu. Dakle, trebalo je biti do kraja dosledan. Na tako ishitreno sazvanom odboru ne bi nam mnogo oduzela vremena ni odluka da se u član 3. tačka 6) ubaci reč ''naučne'', pa bi tačka 6) glasila da student ima pravo na naučne, kulturne, umetničke, sportske i rekreativne aktivnosti i informisanje. Slično je i s članom 26, gde takođe po meni treba ubaciti odredbu ''naučni''. Smatram da bi se time postigla doslednost i do kraja popravio i poboljšao ovaj zakon. Hvala.
Hvala vama. Minut i 20 sekundi. Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za prosvetu su ga prihvatili, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 95. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za prosvetu su ga prihvatili, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić, koji želi reč. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Podneo sam amandman na zakon o učeničkom u studentskom standardu. On se odnosi na član 95. stav 1. Posle tačke 8) dodaje se nova tačka 9): "propuste da vode evidenciju, odnosno evidenciju vode na način suprotan ovom zakonu". Predloženi amandman ima za cilj da propiše prekršaj koji su predlagači zakona propustili da ugrade u prekršajne odredbe, a istovremeno su ga članom 45. propisali. Obaveza vođenja evidencije u studentskom i učeničkom domu je propisana članom 45. Predloga zakona, i to u 12 stavova. Ali, kada se dođe do člana 95. predloga zakona koji reguliše i propisuje kaznene odredbe, kršenje člana 45. ne podleže prekršajnoj odgovornosti. Nameće se pitanje kako će onda inspekcijske službe Ministarstava prosvete sankcionisati odgovorne u ustanovama učeničkog i studentskog standarda ako dođe do nevođenja evidencije, odnosno do kršenja obaveze propisane u članu 45. Smisao ovog amandmana je bio da propiše sankcionisanje odgovornih, ali izgleda da Ministarstvu prosvete to nije u interesu, pa se zbog toga nameće zaključak da vođenje evidencije ostaje samo dobra volja zaposlenih u ustanovama učeničkog i studentskog standarda. Hvala.
Hvala, gospodine Nikoliću. Na član 95. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Izvolite, gospođo Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandman kojim sam tražila da se u članu 95. stav 1. posle tačke 8) dodaje nova tačka 9), koja glasi: "ne donese godišnji program vaspitnog rada, odnosno godišnji plan rada", odnosi se na član 41. i 42. Predloženi amandman ima za cilj da propiše prekršaj koji su predlagači zakona svojom nestručnošću propustili da ugrade u prekršajne odredbe, a istovremeno su ga članom 41. i 42. predloga zakona propisali kao obavezu ustanove učeničkog i studentskog standarda. Ovo je obrazloženje koje je poslanička grupa SRS dala pre nego što je prihvaćen amandman Odbora za prosvetu kojim je propisan rok za podnošenje godišnjeg plana rada, a onda postaje još nelogičnije da ono što je predviđeno članom 41. i 42. zakona kao obaveza ustanove, još sa propisanim rokom, nije udelu kaznenih odredbi sagledano i predviđeno kao prekršaj. Zato molim ministra da još jednom razmotri ovaj amandman, da iskoristi mogućnost koju mu daje Poslovnik da sada prihvati amandman, jer stvarno mislim da nema svrhe predviđati obaveze ako neispunjavanje tih obaveza ne podleže nikakvim kaznenim odredbama. U obrazloženju Vlade kaže se da se amandman ne može prihvatiti ni iz formalnih razloga, jer ustanova učeničkog standarda donosi program vaspitnog rada, a ne godišnji program vaspitnog rada za svaku školsku godinu. Zašto je onda prihvaćen amandman Odbora za prosvetu na član 42. Predloga zakona kojim se kaže da godišnji plan rada donosi upravni odbor ustanove najkasnije do 30. septembra? Na koju se onda godinu odnosi ovakav godišnji plan, na onu od septembra do decembra ili od septembra do septembra naredne školske godine, tj. školske godine? Još bih da kažem da, kao poslanik iz Bele Palanke, odakle studenti uglavnom studiraju u Nišu, bez obzira što mnogi od njih, jer im nije daleko, putuju svakog dana, pozdravljam ono što je ministar istakao u uvodnom izlaganju, da je postavljen kamen temeljac za novi studentski dom u Nišu, ali pozivam ministra da uloži dodatne napore da bar do kraja njegovog mandata ta izgradnja krene malo dalje od kamena temeljca, a ne da bude kao u mom primeru od juče, vezanom za postrojenje za preradu otpadnih voda u Beloj Palanci, koje je dva puta otvarano, a i dalje ne radi. Još bih da skrenem pažnju predsedavajućem i gospodinu ministru da je današnji rad poslanika u raspravi o amandmanima mnogo efikasniji, jer imamo ispred sebe mišljenje Vlade o amandmanima, nego juče, kada to mišljenje nismo imali. Pozivam da ubuduće nastojite da to bude obavezna praksa. Hvala.
Hvala, gospođo Jocić. Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Milan M. Nikolić. Izvolite.
Kolega Goran Mihajlović je podneo amandman na Predlog zakona o učeničkom i studentskom standardu, i to na član 96. stav 1, da se posle tačke 1) dodaje nova tačka 2), koji glasi: "upravnom odboru ustanove ne predloži razvojni plan ustanove". Smatram da je u članu 96. potrebno da stoji još jedan bitan stav vezan za odgovornost direktora ustanove, a to je nedonošenje razvojnog plana ustanove, što je ustanova dužna da usvoji shodno članu 40. ovog zakona. Konkretno, član 40. predviđa da upravni odbor ustanove na predlog direktora usvoji razvojni plan ustanove za period od četiri godine i da taj dokument nakon usvajanja dostavi nadležnom ministarstvu. Kao i svaka organizovana delatnost, i rad u ustanovama učeničkog i studentskog standarda mora se odvijati planski i organizovano, pa je stoga neophodno da razvojnim planom ustanove budu precizno definisani ciljevi i zadaci u radu ustanove, prioriteti u obavljanju delatnosti, kompletan plan aktivnosti svih zaposlenih, i procena materijalnih, kadrovskih i organizacionih mogućnosti ustanove u planskom periodu. Upravo iz svih prethodno navedenih razloga potrebno je usvojiti ovaj amandman. Hvala.
Hvala vama. Iskorišćeno je minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Žarko Obradović, ministar prosvete, želi da da završnu reč? (Da.) Reč ima gospodin Žarko Obradović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Kao i sinoć, zahvalio bih narodnim poslanicima na njihovoj želji da zajedno s nama ovaj zakon učine što boljim, odnosno da nam pomognu da afirmišemo ovu oblast učeničkog i studentskog standarda i generalno obrazovanje. Reč je o jako važnoj oblasti. Ko god je bio u učeničkom ili đačkom domu ili ima dete ili nekog rođaka, prijatelja, poznanika koji ima dete koje koristi usluge ovih ustanova, može da shvati značaj ovog zakona i zašto ova oblast treba da bude uređena na što bolji način. Reč je ne samo o đacima koji koriste te usluge, nego i o mnogo široj društveno-državnoj dimenziji celog pitanja o uređenju učeničkog i studentskog standarda. Poštovane kolege narodni poslanici, prvi put od 1992. godine donosimo nov zakon koji celovito uređuje ovu oblast, a sada je 2010. godina. Mislimo da je vrednost ovog zakona što će rešiti brojna pitanja koja je praksa već stavila na dnevni red, što usaglašavamo ovaj zakon sa standardima koje je Vlada Republike Srbije donela, što, jednostavno, idemo u korak s praksom, što primenjujemo međunarodne standarde vezane za oblast učeničkog i studentskog standarda, što stvaramo normativne uslove da pitanje učeničkog i studentskog standarda na svaki način u svim njegovim elementima bude na što kvalitetniji način rešeno. Država ovde jako mnogo ulaže, ali mislim da svaki dinar koji je uložen u ovu oblast i te kako donosi dobit i mislim da i đaci i studenti to cene. Naravno, naša je želja da ovim zakonskim rešenjima i rešimo eventualno neka sporna pitanja ili nešto što je bilo deo lošeg stanja u ovoj oblasti. Jednostavno, da celu oblast učinimo boljom. Mi smo planirali u ovoj godini, uprkos ekonomskoj situaciji, da uložimo značajna sredstva u ovu oblast. Nabrojaću samo nekoliko projekata koji će biti realizovani tokom ove 2010. godine. Pošto je koleginica Jocić pomenula pitanje Niša, da znate da je planirano da se za ovu godinu iz sredstava EIB-a i samog Ministarstva potroši 86 miliona dinara za projekat izgradnje doma u Nišu. Planirali smo da do kraja 2011. godine dom u Nišu bude završen. Pored toga, na nivou učeničkog standarda planirali smo da u Crnoj Travi izvršimo tekuće popravke i održavanje u Tehničkoj školisa domom učenika"Milentije Popović", u Beogradu u Domu učenika Srednje železničke škole, u Subotici u Domu učenika srednjih škola. Takođe, u učeničkom standardu vezano za zgrade i građevinske objekte, u Vladimircima, u srednjoj školi u Požarevcu, u Poljoprivrednoj školi sa domom učenika "Sonja Marinković" u Svilajncu, Poljoprivredno-veterinarskoj školi sa domom učenika u Prokuplju, Domu učenika srednjih škola u Leskovcu, Domu učenika srednjih škola u Vranju, Domu učenika srednjih škola u Beogradu, da nabavimo deo mašina i oprema za školu u Vladimircima i, na nivou studentskog standarda, u Studentskom centru u Kragujevcu vezano za tekuće popravke i održavanje, takođe u Studentskom centru u Beogradu, u Studentskom centru u Kosovskoj Mitrovici. Kada je reč o zgradama i građevinskim objektima, da izvršimo radove i u Studentskom centru u Kragujevcu, u Studentskom centru u Beogradu, u Ustanovi studentskih odmarališta na Avali i u Kosovskoj Mitrovici, i da nabavimo mašine i opremu u Studentskom centru Kosovska Mitrovica i u Studentskom centru Beograd. Nabrojao sam samo značajnije projekte. Ima više njih koji, uslovno rečeno, imaju mali značaj, mada za nas sve ima i te kako veliki značaj. Da bi se shvatilo koliko država ulaže u ovu oblast, moram još jedanput da ponovim – učešće učenika u ceni ishrane i smeštaja je 21% od ukupne cene koja iznosi 18.036 dinara, a učešće studenta je 27,28% od cene koja iznosi 18.548 dinara.U pravu ste, novca nema dovoljno, voleli bismo da ga bude što više, ali nije samo na nama stvar. Neko je od kolega, čini mi se, poslanika SRS pomenuo primer doma u Pirotu. Tačno je, ali smo, verovali ili ne, tek nedavno dobili projekat, predlog da se situacija dole značajno reši. Inače, vi ste pomenuli 30 učenika, a dole ih ima 50. Naravno da treba da poboljšamo i njihove uslove života, ali, jednostavno, ili nismo imali do sada inicijativu, ili možda nismo sagledali na pravi način, ali da dobra volja postoji, nemojte uopšte sumnjati u to. Na samom kraju, molim vas da razumete i nas iz Ministarstva prosvete. Videli ste, prihvatili smo 15 amandmana. Cenili smo da ti amandmani mogu poboljšati sadržaj zakona. U početku današnje rasprave sam pomenuo zašto neki amandmani nisu prihvaćeni. Jednostavno, iz više razloga, i tu nije reč o personalnom odnosu ministra prema bilo kome od vas ili poslaničkoj grupi, odnosno predlagaču, nego smo, jednostavno, kao što smo cenili da postoje razlozi zašto se neki amandmani mogu prihvatiti, tako cenili i zašto se neki amandmani ne mogu prihvatiti. Želeo bih da razumete i naš stav i opredeljenje. Još jedanput vam svima zahvaljujem. Hvala.
Zahvaljujem i ja vama. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Hvala gospodinu Obradoviću, ministru prosvete, i hvala njegovom timu. Pozivam ministra poljoprivrede dr Sašu Dragina, sa saradnicima, da uđe u salu. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DIVLjAČI I LOVSTVU (pojedinosti) Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 8. tačke dnevnog reda, Predloga zakona o divljači i lovstvu, pored predstavnika predlagača dr Saše Dragina, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, pozvala da sednici prisustvuju i: Dragan Injac, Mirjana Milošević, Željko Radošević i Milan Petrović, državni sekretari u Ministarstvu, Momčilo Mitreski, Milan Stegić i Miloš Milovanović, pomoćnici ministra, Dušan Pajkić, direktor Generalnog inspektorata, i Saša Orlović, direktor Uprave za šume. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dragi Damnjanović, Vitomir Plužarević, Milan Veselinović, Momčilo Duvnjak, Milan Škrbić, zajedno Donka Banović i Nikola Lazić, zajedno Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković, Dušan Marić, Radiša Ilić, zajedno Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić, Siniša Stamenković, Dragan Živkov, zajedno Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković, Milorad Krstin, Dobrislav Prelić, Vesna Marić, Filip Stojanović, Milan M. Nikolić, zajedno Milan Dimitrijević i Donka Banović, zajedno Milica Vojić-Marković i Nikola Lazić, Nikola Savić, Slobodan Vuković, Vlada Milojković, Tomislav Ljubenović, Milovan Radovanović i Goran Mihajlović, kao i amandmane Odbora za poljoprivredu. Narodni poslanik Siniša Stamenković povukao je amandmane koje je podneo na članove 4, 8, 48, 63, 80, 88, 99, 103, 114. i 115, a narodni poslanik Vitomir Plužarević povukao je amandman na član 4. tačka 17) Predloga zakona. Primili ste izveštaj Odbora za poljoprivredu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Veselinović. Reč ima gospodin Vitomir Plužarević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je vaša greška, gospodine potpredsedniče. Na član 1. je amandman podneo Vitomir Plužarević.
Dakle, ako se slušamo, čitam redom. Iz početka. Vreme vam ne ide, gospodine Plužareviću. Na član 1. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada je predložila da se amandman odbije, a Odbor za poljoprivredu je predložio da se amandman sa ispravkom prihvati. To je amandman narodnogposlanika Milana Veselinovića, a sledeći amandman… Da li neko želi reč o amandmanu gospodina Veselinovića? (Da.) Gospodin Veselinović. Izvolite.
S obzirom na to da je prihvaćen moj amandman, to znači da je ministar uslišio neke naše primedbe. Ali, pošto je gospodin ministar prošli put na moje izlaganje u načelu o ovom zakonu postavio meni desetak pitanja, na koja zbog vremena nisam stigao da odgovorim, želim da gospodin ministar sasluša i da i ja i moja malenkost imamo pravo njemu da postavimo jedno pitanje sada, a kasnije, kada dođe moj amandman na red, postaviću još jedno pitanje. Gospodine ministre, da li član 58. stav 2. ovog zakona derogira Zakon o policiji i Zakonik o krivičnom postupku? Pogledajte Zakon o policiji, poglavlje IV - Policijska ovlašćenja, član 30. Gospodine ministre, kada smo govorili o nadležnostima i ovlašćenjima lovočuvara, imao sam nameru da skrenem pažnju na čoveka koji treba da odradi jedan težak posao, a nije u mogućnosti to da uradi. Naime, ako bi se bilo ko stavio na mesto tog lovočuvara i dobio zadatak da tamo u nekom lovištu, koje ćete vi verovatno odrediti novim pravilnicima, sačeka grupu lovaca, treba da ih legitimiše, znači da im pogleda isprave, treba da im oduzme ako imaju neku divljač ulovljenu, neki trofej, da ih razoruža i treba te iste da prijavi i, prema članu 58. stav 2, da ih privede nadležnom organu. Ne znam ko je to moćan da učini, a posebno što u sve oblasti mešate pripadnike unutrašnjih poslova, policiju, bez ikakvog razloga. Gospodine ministre, gledamo iz dana u dan, i svakih desetak dana po jedan pripadnik MUP-a nam strada, a tamo rade nečija deca. Ovakvim zakonom vi svađate ne samo lovočuvara, lovnog inspektora, nego policiju i lovce. Prema Zakonu o policiji, a i prema Ustavu Republike Srbije, pravo da nekoga privede nadležnom organu ima samo ovlašćeno lice MUP-a. Niko više nema to pravo. Smatram, posebno, da se član 58. stav 2. nije smeo naći u ovom zakonu. Toliko, pa ću nastaviti posle.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Hteo bih samo da kažem da se prihvata amandman sa ispravkom na član 1, koji je podneo narodni poslanik Milan Veselinović.
Dakle, Vlada je prihvatila amandman narodnog poslanika Milana Veselinovića na član 1. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Plužarević želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 1. stav 2. kojim smo tražili da se "divljač u svojini Republike Srbije" briše i da glasi: "divljač je državna svojina". Ovaj naš komentar je opravdan, mada je došlo do prihvatanja ovog stava u ovom komentaru koji je moj kolega Veselinović napisao u svom amandmanu. Imam samo još par rečenica da kažem vezano za član 1, a odnose se na populaciju divljači koja se trenutno nalazi u Srbiji. Trebalo je u članu 1. decidirano prokomentarisati i određene vrste divljači, vezano za sortiment divljači na teritoriji Republike Srbije, pa ću u narednim članovima i amandmanima ovo prokomentarisati decidirano, po kvalitetnim saznanjima i komentarima vezano za statističke i ostale podatke kojima raspolaže lovna struka. Hvala.
Gospodine ministre, imate reč.
Hteo bih samo da kažem zašto smo odbili amandman gospodina Vitomira Plužarevića. Vaš partijski kolega Milan Veselinović je dao bolju definiciju. Faktički, odnosi se na isto, s tim što ste vi rekli da je divljač državna svojina, dok je gospodin Veselinović podneo amandman u kome se kaže da je divljač prirodno bogatstvo, imovina Republike Srbije koja se koristi pod uslovima i na način predviđen ovim zakonom. Mislim da je to bolje definisano i iz tog razloga smo prihvatili amandman vašeg kolege. Nadam se da to ne smeta i da je to u redu. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Gospodo narodni poslanici, nismo vas obavestili da je narodni poslanik Siniša Stamenković ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS po ovoj tački dnevnog reda, narodni poslanik Arpad Fremond poslaničke grupe manjina, narodni poslanik Dejan Radenković poslaničke grupe SPS-JS, narodni poslanik Milan Dimitrijević poslaničke grupe DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Zoran Mašić poslaničke grupe ''Napred, Srbijo'' i narodni poslanik Vitomir Plužarević poslaničke grupe SRS. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak, koji želi reč.
Poštovani poslanici, predložio sam u amandmanu na član 3. stav 2. da se u tački 4) brišu reči "i druge namene od značaja za razvoj lovsta", da se tačka 8) briše, a da tačke 9) i 10) postaju tačke 8) i 9). Bez obzira na sve jezičke i humanitarne oblande u koje ga umotavaju oni koji se njime bave, lovstvo je po svojoj suštini ubijanje divljači i nedopustivo je isto promovisati, a još manje tu promociju podvoditi pod opšti interes i stvarati zakonske okvire za razvoj istoga. Samo da pitam gospodina ministra. Gospodine ministre, moje je mišljenje, a i oni ljudi koji nisu u ovoj materiji, kao što sam ja, kada pročitaju ovaj zakon, a i većina kolega narodnih poslanika će se složiti, da ste vi neozbiljno shvatili ovaj zakon o divljači i lovstvu. Vaša rečenica u načelnoj raspravi kada kažete da ste ovaj zakon pripremali pet godina, mnogo mi je nejasna. Ako je ovako loš zakon pripreman pet godina, za jedan dobar zakon vam verovatno treba 55 godina. Ne mogu da shvatim da u Srbiji ima preko 70 lovačkih udruženja, da ima preko 100.000 lovaca, da svaki lovac ima najmanje po tri vatrena oružja, to je 300.000 ljudi pod oružjem, a da je ovako loš zakon napravljen. I moje je mišljenje, kao što je rekao i moj kolega narodni poslanik Milan Veselinović, da ste vi ovim zakonom uspeli da posvađate sve koji se ovim bave, a da vi stavite ruku na sve i da time rukovodite. Ovde je jedino sigurno da će ovim sportom, ili bilo kako ga nazovete, moći da se bave samo oni bogati. Hvala vam.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Da.) Samo prijavite, molim vas. Stavite karticu i pritisak na ovo srednje dugme.
Sada je u redu. Hvala lepo. Govorimo o Predlogu zakona o divljači i lovstvu. Podneo sam amandman na član 4. stav 1. tačka 8), da se promeni, i predlažem da glasi: ''divljač su divlje vrste sisara i ptica koje se mogu loviti u skladu sa ovim zakonom i propisima donetim na osnovu zakona''. U obrazloženju zašto amandman nije prihvaćen kaže se: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što predmet Predloga zakona nije divljač koja se može loviti u skladu sa ovim zakonom, već zaštita, upravljanje, lov, korišćenje i unapređivanje populacija divljači u lovištu; zaštita, očuvanje i unapređenje staništa divljači; zaštita, uređivanje i održavanje lovišta i druga pitanja od značaja za divljač i lovstvo''. Ovo obrazloženje zašto amandman nije prihvaćen se ne odnosi na moj amandman. Evo, to ću vam dokazati. Moj amandman govori o članu 4, o značenju izraza, gde stav 1. kaže: ''Pojedini izrazi upotrebljeni u ovom zakonu imaju sledeće značenje''. Znači, tačka 8) u Predlogu zakona kaže: ''divljač je zakonom određena vrsta divljih sisara i ptica''. Kraj. Hteo sam da pojednostavim, da se bolje razume ova tačka 8) i to ništa nije bilo zlonamerno. Jednostavno, da bi se tačnije definisalo. Znači, amandmansko rešenje je celishodnije i, jednostavno, bolje definiše pojam divljači. Mislim da se prihvatanjem ovog amandmana ne bi ništa pogoršalo, kada govorimo o izrazima i značenjima, u članu 4. Smatram da bi tačnije, preciznije definisani pojmovi, stavovi ili članovi zakona doprineli boljem razumevanju zakona mnogih manje stručnih ljudi koji dotiču ovaj zakon. Znači, radi se o jasnijoj definiciji. Zato me čudi stav Vlade da se ne prihvata nešto što je, po mom mišljenju i mišljenju velike većine, pa i stručne javnosti, dobro i korisno, nešto što ne ruši koncepciju i smisao zakona, a preciznije određuje značenje izraza i predloga u ovom zakonu. Ništa više. Hvala.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Hteo bih da kažem poštovanom poslaniku Škrbiću da definitivno jeste u pravu, da ono što je on rekao bolje definiše pojam divljači. Međutim, pošto nije u skladu s praksom da se u više zakona definiše isti termin, jer je pojam divljači u Skupštini prihvaćen 2007. godine kroz Zakon o potvrđivanju Konvencije o očuvanju evropske divlje flore i faune i prirodnih staništa, tzv. Berlinsku konvenciju, i taj termin i pojašnjenje definicije divljači se tamo nalazi, nije adekvatno da se ono nalazi i u ovom zakonu. Znači, definitivno jeste u pravu, s tim da je to već definisano, ali u Berlinskoj konvenciji, koja je 2007. godine prihvaćena.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Gospođa Banović ima reč.
Moj kolega Nikola Lazić i ja smo podneli amandman na ovaj član 4, koji je prilično obiman član, ali tu su nabrojani i objašnjeni razni izrazi. Čini mi se da imamo čak 43 izraza koja su objašnjena. Doduše, to nije ni čudo zato što ovaj zakon pokušava da pokrije jednu veoma specifičnu oblast, pa je ljudima neophodno da imaju takva objašnjenja. Naš amandman se odnosi na tačku 12), gde definišete ko je, odnosno šta je lovac, i kažete: ''lovac je fizičko lice koje je steklo lovnu kartu za tekuću lovnu godinu, ispunjava uslove iz propisa kojima se reguliše oružje i municija i osposobljeno je za lov divljači''. Amandmanom vam predlažemo da brišete "osposobljeno je za lov divljači", a da umesto toga napišete da je to lice koje je ''položilo lovački ispit''. Mislim da nam je obrazloženje dobro i čudi me da niste prihvatili amandman, zato što pojam "osposobljeno je za lov divljači" možete da tumačite kako hoćete. To je vrlo subjektivno, neko će za sebe tvrditi da je osposobljen, drugi će tvrditi da nije. Zato me čudi da ovde niste predvideli da je to osoba koja ja položila lovački ispit. Ne možete da ostavite na volju ne znam kome da proceni da li je neko lovac i da smatra da je ta osoba osposobljena ili ne. Trebalo je ovo bolje da definišete ili napišete da je to osoba koja je položila lovački ispit.
Reč ima gospodin Dragin.
Zahvaljujem na ovom amandmanu, ali čisto radi upoznavanja problematike, da kažem da je položen lovački ispit samo jedan od uslova za osposobljenost neke osobe za lov. Ta osoba mora, isto tako, na adekvatan način biti osposobljena za aktivnosti u lovištu - da prepoznaje vrste divljači, zdravstveno stanje, kondiciju divljači, starost i kategorije divljači u lovištu, brojanje divljači, zaštitu divljači, prihranu divljači, rad na unapređenju lovnih i lovno-tehničkih objekata u lovištu. Kao što znate, svaki lovac ima neke obaveze koje mora da ispuni u lovačkom društvu da bi mogao da se bavi lovom.
Gospođa Banović nije dobro shvaćena. Replika.
Ne, dobro sam shvaćena. Lovački ispit i sad obuhvata te elemente…
Onda nemate pravo na repliku, pa je to od vremena poslaničke grupe.
Koristiću vreme grupe. Lovački ispit i sad sadrži uglavnom elemente ovih stvari koje ste nabrojali. Lovački ispit ne podrazumeva samo proveru na strelištu da li neko ume da rukuje oružjem ili ne. Dakle, sve ove elemente koje ste nabrojali, i da vodi računa o divljači i da poznaje i lovište itd., sadrži lovački ispit.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić-Marković. Izvolite.
DSS je nastavio tragom ovog amandmana koji je prethodno gospođa Banović objasnila, jer se u članu 4, gde je dato značenje izraza, posle tačke 12) uopšte ne pominje šta je to lovački ispit. U daljem tekstu zakona vi imate precizirano, nekoliko puta ga pominjete kao lovački ispit, ali ga u značenju izraza ovde, u terminu, jednostavno, preskačete. Mislim da bi bilo dobro da se to nađe ovde gde mu je mesto, zato što može da podrazumeva razne stvari. Evo, vi i gospođa Banović sada polemišete oko nečega što je opštepoznato, jer decenijama pre toga lovci polažu ispit i za nošenje oružja i za poznavanje divljači i sve ostalo, tako da to nije nepoznato. Zbog toga bi bilo jako dobro da to bude ubačeno posle tačke 12), da kaže šta je lovački ispit. Mi smo dali jedan od načina kako može to da se definiše, da je to način provere da je lice osposobljeno za lov. Mislim da nema razloga da ne prihvatite ovaj amandman. On ide u prilog zakonu koji jeste loš i haotičan, ali može da ga malo poboljša.
Gospodin ministar ima reč.
Ako se ne varam, rukovanjem oružjem je definisano drugim zakonom, Zakonom o oružju i municiji, tako da je ovo samo jedan deo, ono što je vezano za Zakon o lovstvu, odnosno za polaganje lovačkog ispita.
Gospodin Milan Dimitrijević najpre, pa ću onda ponovo vama dati reč. Izvolite, gospodine Dimitrijeviću.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Ovo ću vreme koristiti kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Pokušavamo na početku, na prvim članovima, da ministru ukažemo na neke propuste prilikom definisanja nekih pojmova, ali je ovo svakako prilika da se kaže nekoliko stvari i o samom zakonu. Ovaj zakon je imao vrlo čudan put do dolaska na ovu raspravu. Javna rasprava je protekla u atmosferi za koju mediji i određene organizacije kažu da nije bila dobra. Kada nije dobra atmosfera javne rasprave, onda dobijete ovako loš predlog zakona. Podsetiću javnost Srbije šta se dešavalo 27. decembra u amfiteatru Veterinarskog fakulteta. Imali ste delegate Lovačkog saveza. Njih je trebalo da bude 197, bezmalo 200, pojavilo se nekih 138. Za neke stvari se glasalo, otprilike 104 ljudi. Jedan deo je napustio taj sastanak nezadovoljan nekim stvarima, nezadovoljan prezentacijom ovog zakona o kome se govori unazad nekoliko godina. Posle pojavljivanja tog predloga zakona reagovale su i pojedine lovne oblasti, recimo šumadijska oblast. S druge strane, imali smo u načelnoj raspravi potvrdu ministra da postoji podrška lovačkih udruženja i lovačkih organizacija. Mislim da stvar stoji malo drugačije. Prosto, u takvoj atmosferi se došlo do predloga zakona koji ima tendenciju da ono što je stvarano godinama, više od jednog veka, bude rastureno, da ne postoji. Da ne postoji Lovački savez, da ne postoje lovačka udruženja, da ne postoje lovačka društva, da ekskluzivno pravo na odlučivanje ima isključivo ministar. Ali, nije ministar taj, iza ministra stoji neko drugi. Sad se vraćamo na onu priču o velikim površinama zemljišta koje kupuju određeni tajkuni. Suština budućeg stanja lovstva u Srbiji je da onaj ko bude imao para, taj će moći da lovi bez ograničenja. Onaj ko je do sad lovio, može komotno da spakuje puške, da da oglas u određenim glasilima, kakve su Lovačke novine, da te puške prodaje, više mu neće biti potrebne zato što ovaj zakon u nekim svojim odredbama, a o tome ću govoriti kad dođu na red, jasno određuje kakve su pozicije i Lovačkog saveza i lovačkog društva, šta će moći da urade, šta neće moći da urade, a neće moći da urade bukvalno ništa, tako da je ovo praktično kraj onoga što se zvalo lovstvo u Srbiji. Nažalost, čini mi se da Ministarstvo nije uzelo u obzir iskustva s ovakvim predlogom zakona koja su se već dešavala u nekim zemljama, da nije imalo uvid u to šta se dešavalo s pojedinim lovištima u republikama bivše Jugoslavije, u nekim susednim zemljama u okruženju i kako danas izgledaju ta lovišta. Dakle, to je sudbina. U načelnoj raspravi sam rekao da mi je ostala dilema da li se ovo može popraviti amandmanima. Ne može se popraviti amandmanima. To je definitivno loš predlog. Da je to tako, potvrđuju još dve činjenice. Kada se uđe u načelnu raspravu o jednom zakonu, a on ne dobije zeleno svetlo na matičnom odboru, šta čovek da pomisli o tom zakonu? Zbog čega taj zakon nije dobio zeleno svetlo na matičnom odboru? Da li postoji odgovor na to pitanje? Postoji. Zakon je loš. Eto, to je odgovor. Desi se da se u raspravi u pojedinostima pokušava na mala vrata da se određeni amandmani ispeglaju, da se ubace neki amandmani koji suštinski ne menjaju zakon, nego je to samo da se baci prašina javnosti u oči, kao nešto se dogodilo, neki amandmani su prihvaćeni, zakon je dobar i zakon treba proći. To ne valja, definitivno. Nije zakon taj koji će da promoviše novac. Neće se time ništa rešiti. Naprotiv, učiniće se velika šteta i udruženjimai divljači. To će biti opustošeno i za par godina lovstva u Srbiji više neće biti.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Najpre ima reč gospođa Milica Vojić-Marković o ovom amandmanu. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Javila sam se malopre zato što ne čujem odavde šta gospodin ministar odgovara, a volela bih da čujem, tako da nisam razumela ministrov odgovor na amandman koji smo gospodin Dimitrijević i ja podneli. Ali, ono što je iz odgovora moglo da se nasluti, bar ovako, jeste da ovo što smo mi predložili, da u ovom delu gde dajete i objašnjavate termine, mora da stoji lovački ispit... I, ono što je potpuno jasno, mi razdvajamo šta je lovački ispit od ispita koji se polaže da bi čovek dobio oružje da ga nosi i upotrebljava u lovu. U lovački ispit spada sve ono što ste vi ovde objasnili, i zaštita divljači i osobine divljači i zaštita potomstva i sve ostalo. Zbog toga insistiramo da u ovaj članu 4. uđe naše razjašnjenje, da se ubaci termin lovački ispit, da se objasni šta je to lovački ispit, da je to način provere da je lice osposobljeno za lov, i volela bih da čujem odgovor, zato što ga, zaista, izvinjavam se, nisam čula.
Reč ima ovlašćeni predstavnik SRS-a gospodin Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam vrlo kvalitetan komentar vezan za član 4. stav 1. tačka 15). Predložili smo da se ovaj stav briše i predlažemo novu formulaciju, za koju smatramo da je kvalitetnija, odnosno da daje zakonu neku simetriju, koja će u budućnosti moći da deluje pozitivno. Sada bih se osvrnuo na par činjenica vezanih za Lovački savez Srbije, a to je da Srbija u ovom trenutku ima 7.452.950 hektara, a lovnih površina ima 6.889.433 hektara. Ovo sam namerno prokomentarisao, da istaknem značaj Lovačkog saveza Srbije. Taj značaj se u ovoj tački 15. ne vidi u odnosu na amandman koji smo mi podneli kao SRS. Sada ću samo pročitati kako piše u osnovi zakona: "Lovački savez - Lovački savez Srbije, Lovački savez Vojvodine i Lovački savez KiM osnovani radi ostvarivanja ciljeva iz oblasti lovstva", a mi predlažemo: "Lovački savez i lovačka udruženja - Lovački savez Srbije, Lovački savez Vojvodine i Lovački savez KiM, kao i lovačka udruženja, kao deo narodne lovačke tradicije u koju se udružuju građani radi bavljenja gajenjem, zaštitom, lovom i korišćenjem divljači". Ovo je možda u ovom trenutku nevidljivo, ali daje perspektivu zato što mi mislimo da Lovački savez i lovačka udruženja moraju biti deo tradicionalnog miljea lovaca u Srbiji. Gospodin Dimitrijević je pomenuo 27.12.2009. godine, kada je na Veterinarskom fakultetu održana skupština Lovačkog saveza Srbije, gde je došlo do reakcije, odnosno kontraakcije vezano i za ovaj zakon i za sva dešavanja u lovstvu, a to je da je na toj skupštini jedva ili možda čak i pod nekim nepoznatim okolnostima usvojen Statut Lovačkog saveza Srbije sa 104 glasa. Tako da to što mi u ovom amandmanu komentarišemo ima smisla i mislim da bi ministar trebalo da prihvati ovu formulaciju koju mi predlažemo u ovom članu, vezano za Lovački savez Srbije. Znamo mi da je Lovački savez Srbije u vrlo teškim okolnostima i učestvovao u izradi ovog zakona o divljači i lovstvu. Radi javnosti da kažem, nema jedinstva u Lovačkom savezu Srbije i na toj skupštini, koja je održana 27. decembra, došlo je do određenih pomeranja, odnosno napustili su tu skupštinu gospoda lovci iz šumadijske, raške i zlatiborske oblasti i time dali do znanja i ljudima koji su pripremali ovaj zakon i struci i nauci da ovaj zakon i sve to što se dešava vezano za ovaj zakon neće biti baš onako realno projektovano kako su zamislili projektanti ovog zakona. Nadam se da će u nekom skorom vremenu i ovaj zakon morati da doživi određene izmene i promene. Verovatno će se tada nešto pomeriti u interesu Lovačkog saveza Srbije, u interesu lovačkih udruženja i svih udruženja koja će se baviti lovstvom i ovom delatnošću. Hvala.
Na član 4. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Milan Veselinović i Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Veselinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS sam podneo amandman na član 4. stav 1. tačka 34) i predlažem da se ona menja. Da bi ovo bilo jasnije, radi javnosti i građana, moram da pročitam prvo ono što je predviđeno članom 4. tačka 34). U tački 34) se kaže: "Površine van lovišta su površine užeg područja gradova u Republici Srbiji bez prigradskih naselja i autoput". Veoma sam iznenađen kako je ova definicija prošla i kako nisu prihvatili ovaj moj amandman, gde kažemo da treba da se menja ova tačka 34) i da glasi: "Površine van lovišta su površine naseljenih mesta obuhvaćene propisima iz oblasti urbanizma i autoputevi". Želim samo da podsetim gospodina ministra da je u Srbiji proglašeno dosta gradova, ali ima i opština i naseljenih mesta u kojima se ne mogu definisati lovne površine. Znamo da jedan član definiše da se lovna površina može obrazovati 200 metara van naseljenog mesta. Iznenađen sam što nije ovaj moj amandman prihvaćen, jer poboljšava ovaj zakon i ovaj član, a ništa ne menja gledano na samu koncepciju osmišljenu u ovom članu. Želim još da podsetim ministra. U nedelju se održavao sabor lovaca na Goliji, gde je bilo oko hiljadu lovaca i bio je prisutan predsednik Lovačkog saveza Srbije. Čudno je da vi niste prisustvovali. Bilo je dosta komentara i priča o ovom zakonu i mogu vam reći da je više od 90% lovaca koji su govorili o zakonu, izrazilo negativno mišljenje. Zato smo mi, gospodine ministre, bili u pravu kada smo rekli da ovaj zakon, u ovakvoj formi, nije smeo da se nađe u skupštinskoj proceduri. Ali, vi ćete verovatno iskoristiti vašu većinu i ovo usvojiti, a kako je rekao moj prethodni kolega, on će brzo doživeti izmene i dopune jer neće moći u praksi da se primeni i zaživi. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite.
Zahvaljujem. Još jednom bih samo hteo da podsetim da je Ministarstvo poljoprivrede radilo na ovom zakonu na takav način da smo izričito tražili da taj zakon ne uđe u skupštinsku proceduru sve do trenutka dok lovački savezi ne daju pismenu saglasnost na tekst zakona. Vidim da vi ulazite u raspravu o tome na koji način je Lovački savez prihvatio ovaj zakon ili koliko njih je bilo za ili protiv. Ja niti utičem na formiranje upravnog tela Lovačkog saveza, niti imam prava da se na bilo koji način mešam u njegov rad. Ono što mene interesuje, to je mišljenje adekvatnih i odgovornih lica s kojima smo vodili dijalog o ovom zakonu. Iz tog razloga smo, onog trenutka kada su se lovački savezi saglasili s time da je Predlog zakona adekvatan i da treba da se uputi na Vladu, a kasnije u Skupštinu, mi takav predlog, s kojim su se oni usaglasili, poslali u Skupštinu. Kao što vidite, mi nemamo nikakvih problema da na osnovu konsultacija sa stručnim licima prihvatimo sve one vaše amandmane za koje ta stručna lica smatraju da će ovaj zakon unaprediti i učiniti ga boljim. Isto tako ćemo i oko drugih zakona raditi i zato mislim da nije primereno da ovde govorimo uopšte na koji način i ko i kada i kako je u okviru Lovačkog saveza dobio mogućnost da vodi Lovački savez ili da ga ne vodi. Mislim da to, jednostavno, treba da prepustimo Lovačkom savezu. To je njegov posao i ja, kao ministar poljoprivrede, ne želim da se mešam u njegov rad. Hvala.
Gospodin Veselinović ima reč. Od vremena poslaničke grupe? Gospodine Veselinoviću, samo mi recite osnov javljanja.
Gospodine ministre, prema vašoj priči proizlazi da je ovaj zakon pisao Lovački savez Srbije, a siguran sam da Lovački savez Srbije ne funkcioniše dobro i da tamo ima problema. Ovo nije doživelo raspravu u Lovačkom savezu Srbije i u lovačkim udruženjima. Predsedniku Lovačkog saveza Srbije uputili su kritike zašto nije nađeno za shodno da bar jedan lovački list ili Lovačke novine objave nacrt ovog zakona i da se uputi lovačkim udruženjima na mišljenje i primedbe. Onda bi sigurno ovaj zakon dobio na kvalitetu. Predsednik Lovačkog saveza Srbije otvoreno je rekao, ne meni nego masi lovaca – dva puta sam sprečio da se ovaj zakon nađe u proceduri, treći put sam ga oborio, sada više nisam u mogućnosti. Nije bilo javne rasprave. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite.
Izvinjavam se, ali zaista nije u redu da govorite na takav način kao da je neko silio predsednika Lovačkog saveza da stavi potpis na Predlog zakona. Molim vas, nemojte tako da govorite. Nemam nikakvog interesa da loš zakon upućujem u Skupštinu. Meni je u interesu da postoji konsenzus oko donošenja zakona o kome danas raspravljamo. Ni na koji način nismo želeli da utičemo na Lovački savez. Onog trenutka kada su mislili da je taj zakon dobar, a oni su učestvovali u izradi ovog zakona, više puta se sastali sa predstavnicima Ministarstva i radne grupe koja je učestvovala u formiranju Predloga zakona, dali sugestije, sugestije su bile prihvaćene i onog trenutka kada je postojala saglasnost, taj zakon je predložen Vladi, a sada se nalazi u Skupštini. Prema tome, molim vas da ne pričamo o ovome na ovaj način, jer nije primereno. Kao što vidite, svaki amandman na ovaj zakon smo vrlo radi da prihvatimo, sve čime ćemo zajedno doprineti da ovaj zakon bude bolji, kvalitetniji i na službi lovaca u Srbiji.
Narodni poslanik Milan Avramović ima reč.
Koristim vreme poslaničke grupe. Gospodine ministre, ako ste imali dogovor s Lovačkim savezom Srbije i taj dogovor je s radnom grupom napravljen, zašto ste na sajtu svog ministarstva izbacili drugu verziju zakona, pa je onda opet zakazivana skupština Lovačkog saveza, pa su opet bile debate i diskusije i doneseni zaključci kakve će se mere preduzeti da ono što je na sajtu vašeg ministarstva ne bude u proceduri? To je jedna stvar. Druga stvar, koja je veoma važna, imali ste jedan nacrt koji je bio vezan za radnu grupu i Lovački savez, a ovde je došao drugi. Predsednik Lovačkog saveza je poslao amandmane svim poslaničkim grupama osim SRS, i vladajućoj većini, posebno G17 plus, imajući u vidu da će na takav način doći brže do cilja da se amandmani uvrste u zakon kako bi Lovački savez imao one uslove koje je mogao da ima i ranije, pre usvajanja ovog zakona. Ti amandmani nisu usvojeni, nisu bili ni predmet rasprave, tako da je i predsednik Lovačkog saveza shvatio da ono što ste vi dogovorili nije u zakonu, a to se posebno odnosi na one delove Predloga zakona gde oni gube ovlašćenja koja su imali do sada. Ako ste radili nešto uz saglasnost Lovačkog saveza, zašto niste prihvatili amandmane ili zašto na odboru koji je bio i gde je bio predstavnik Lovačkog saveza niste prihvatili njegove sugestije? To je logična činjenica. Onda ne bismo imali ovu vrstu rasprave. Ako svaki put pravite novu verziju zakona, a rekli ste i sami da je to trajalo pet godina, onda znate da nemate saglasnost ni dan-danas za taj zakon, zato što se upravo u proteklih nedelju dana, od rasprave koja je bila u načelu, skupljaju potpisi po lovačkim savezima širom Srbije za obaranje i ovog predloga zakona. To ćete dobiti na adresu Ministarstva. To znam ja što nisam lovac, a ne vi koji bi trebalo da se bavite time.
Gospodin ministar ima reč.
Mislim da dolazimo u kontradiktornost onoga što ste rekli vi i vaš prethodnik. Prvo se postavilo pitanje zašto nije izašlo u novinama. Zaista ne objavljujem zakone u novinama. Mi objavljujemo nacrte zakona na zvaničnom sajtu Vlade. Nacrt zakona je podložan promenama i evoluirao je do onog momenta dok nije dobio saglasnost Lovačkog saveza. Kada je dobio saglasnost Lovačkog saveza, našao se na Vladi, a kasnije pred vama. Što se tiče naknadnih amandmana, svaki amandman koji će doprineti boljitku zakona mi ćemo da prihvatimo, ali nemojte da govorite o amandmanima Lovačkog saveza. Lovački savez ne daje amandmane. Amandmane mogu da daju narodni poslanici i može da postoji amandman koji je definisan od strane resornog skupštinskog odbora. Voleo bih da vidim koji su to amandmani i da li smo ih prihvatili ili smo ih odbili. Ne prepoznajemo amandmane po tome da li su od Lovačkog saveza ili ne znam koga. Poznajemo amandmane od poslanika ili resornog skupštinskog odbora koji se bavi ovom problematikom.
Zahvaljujem. Gospodin Plužarević ima reč.
Gospodine ministre, samo da u ovom trenutku imate prave informacije. Lovački savez Srbije je amandmane uputio svim poslaničkim grupama osim SRS. Ima ih 13 ili 14, dobili su neki poslanici te amandmane. Ti amandmani nisu prihvaćeni ni od jedne poslaničke grupe, tako da je Lovački savez, verovatno misleći da ćete vi prihvatiti te amandmane, mislio da će na kontu ovih amandmana zakon popraviti i verovatno dobiti prelaznu ocenu u lovačkim udruženjima i lovačkim organizacijama. Samo da vam prenesem komentare izvorno. Dolazim iz Sremskog okruga i tamo lovci uglavnom nemaju pojma, ne znaju ni šta se dešava, ni kakav će zakon biti, ni šta će biti, ni u kom pravcu ide ovaj zakon. Uglavnom, lovci ovim zakonom gube taj tradicionalni komentar koji su imali do sada i ovom prilikom poručujem lovcima Srbije da se posle usvajanja ovog zakona o divljači i lovstvu gubi tradicionalni komentar svih lovaca u Srbiji. A lovaca ima oko 100.000. Oni će najverovatnije pamtiti 2009. i 2010. godinu zbog toga što će moći još da love po starom, odnosno tradicionalnom načinu lova, koji je bio negovan stotinama godina. Jadni lovci Srbije. Ne znaju oni šta se dešava s ovim zakonom. Znate li ko zna? Zna samo određena grupa ljudi koja rukovodi, odnosno koji su bili u Lovačkom savezu ili nekim udruženjima. A znam da verovatno i vaši saradnici… Niste ni vi zadovoljni ovim zakonom. I vama je nametnut. Ko vam je nametnuo ovaj zakon? Ne tražim od vas da to odmah kažete ovom auditorijumu, odnosno Srbiji. To ćete verovatno u nekom vašem komentaru, kad budete dobili ove komentare o kojima su govorile moje kolege, a to je da će se skupljati potpisi, da će se tražiti izmena ovog zakona koji ne ide u korist lovaca, a tih lovaca znate koliko ima. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre.
Na ovaj zakon je podneto 80-ak amandmana, sve zajedno 54, jer se neki amandmani poklapaju, iste su sadržine. Od tih 54, usvojili smo 10. Ponavljam, zaista ne znam koji su od tih amandmana preko Lovačkog saveza stigli do poslanika. Poznajem amandmane poslanika, odnosno resornog skupštinskog odbora koji se bavi ovom temom. Od njih je prihvaćeno deset, 44 nije prihvaćeno. Ako pogledate one koji su prihvaćeni, videćete da su vrlo heterogeni, da potiču iz raznih stranaka. Shvatite, zaista ću učiniti sve da ovaj zakon bude bolji, da ga unapredimo i da ovaj zakon, za koji se bude glasalo i voleo bih da prođe, bude u što većoj meri usvojen, na zadovoljstvo cele lovačke organizacije. Ponovo želim da kažem, molim vas da ne debatujemo o tome na koji način i ko je u Lovačkom savezu… To je njihova stvar. Vi govorite o lovcima koji su nezadovoljni, a ti isti lovci su birali svoje rukovodstvo u Lovačkom savezu. Ti ljudi tamo nisu pali s neba. Ti ljudi tamo su izabrani nekim, pretpostavljam demokratskim, načinom odabira predstavnika lovaca u Lovačkom savezu. Na to niti ja utičem, niti vi, niti bilo ko od nas, i mislim da ovde nije mesto da o tome debatujemo. Ono što je bitno je da zaista, što se mene tiče, ne postoji nikakva pozadinska priča. Zakon treba da bude što bolji, trudimo se da bude što bolji, vidite da prihvatamo amandmane jednako i od SRS i od SNS i od drugih stranaka. Apsolutno nije važno ko je predložio izmenu zakona, odnosno amandman, bitno je da li će to učiniti da zakon bude bolji. Ako je tako, što se mene tiče, svaki amandman je dobrodošao i iskreno vam zahvaljujem.
Narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Gospodine ministre, samo da razjasnimo neke nesuglasice, a to je da ti naši lovci, o kojima i vi i ja danas ovde govorimo, nisu bili informisani, nisu imali ni čime da budu informisani. Znate li vi na kom nivou rade lovačka udruženja i ti naši lovci? Znači, nisu bili. A mi smo tražili od vas da do svakog lovca blagovremeno i pravovremeno dođe informacija šta ovaj zakon donosi. Nisu ljudi krivi što su birali. Svi oni biraju tamo predsednika udruženja, sekretara itd. Nije bilo ni mogućnosti. Evo, samo da vam kažem, ako je na vrhu Lovačkog saveza Srbije, na Veterinarskom fakultetu, došlo do cepanja Lovačkog saveza, odnosno do razdvajanja mišljenja i ako su se povukli neki ljudi iz određenih oblasti nezadovoljni svim tim komentarima, za to ste vi krivi. Nije tu kriv niko drugi. A zašto ste vi krivi? Zato što morate da pratite kompletno ovaj zakon, od ideje do sprovođenja u delo. Ako ga vi prepustite stihiji i ako pustite da to neko drugi uradi, onda od tog zakona nema ništa. Hvala.
Reč ima dr Dragin.
Naravno da sam upoznat s tim šta se dešavalo 27. decembra na Veterinarskom fakultetu, ali bi bilo dobro da budete i vi. Dakle, 27. decembra na Veterinarskom fakultetu uopšte nije debatovano o Zakonu o lovstvu, već je debatovano o Statutu Lovačkog saveza Srbije. To su dve totalno različite stvari. Ne znam ko vam je pripremao materijal, ali nije vam dobro pripremio. Nije se o tome uopšte pričalo.
Gospodin Plužarević.
Ovako, gospodine ministre. Mene su pripremali ljudi koji su u toku svih ovih aktivnosti, to je pod broj jedan. Pod broj dva, znamo mi šta se dešavalo na Veterinarskom fakultetu, znamo da je donošen Statut Lovačkog saveza Vojvodine, ali računajte da je to samo bio proizvod svih ovih prethodnih komentara o kojima mi danas govorimo. Taj statut Lovačkog saveza Srbije ima za cilj da prihvati ove komentare koje donosi ovaj zakon o divljači i lovstvu, a lovci iz ovih oblasti nisu prihvatili taj komentar do kraja, onako kako bi to trebalo da prihvate. Znači, nisu bili jedinstveni u tome. Inače, radi vas, ja se bavim lovom dugo, najmanje 42 godine sam u lovstvu, i znam šta znači jedinstvo Lovačkog saveza Srbije. I znam šta znači jedinstvo lovačkog udruženja, jer sam bitisao, živeo i radio u tim okolnostima. Nikada do sada se nije desilo da dođe… Znate, lovci su solidarni, imaju svoju etiku, svoju logiku, svoju ekonomiju, razmišljaju na jedan kvalitetniji način od nekih udruženja koja bitišu u Srbiji. Vi ovo morate da znate, da ne bi ostala na meni mrlja kao da se nisam pripremio. Dobro sam se pripremio i računajte da ćemo komentarisati do kraja. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite.
Prvo, statut ne raspravlja o zakonu, iz statuta ne proizlazi zakon. Ako je postojala neka kontradiktornost u zakonu koja je trebalo da dovede do promene statuta, onda pretpostavljam da je prvo donesen zakon, pa se onda, na osnovu zakona, usklađuje statut. Prema tome, zar ne mislite da je malo nelogično da se 27. decembra raspravljalo o novom statutu zato što će biti donesen novi zakon, a pri tom se ne zna u kojoj formi će taj zakon biti donesen ukoliko se prihvate još neki amandmani? Nemojte zameriti, ali zaista mislim da ove dve stvari nemaju veze jedna s drugom, ništa više.
Na član 4. amandman je podneo Odbor za poljoprivredu. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine ministre, izvolte.
Samo da kažem da se amandman prihvata.
Zahvaljujem. Konstatujem da je Vlada prihvatila amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, moram reći da sam malo iznenađen tokom ove rasprave. Mislio sam da bi ovo trebalo da bude rasprava o zaštiti zečeva i srna, a ona se pretvorila u raspravu o zaštiti jadnih lovaca. Predložio sam amandman kojim predlažem da se član 4. dopuni novom tačkom kojom bi se definisao pojam lovstva. Predložena definicija glasi: "Lovstvo je delatnost koja obuhvata gajenje, zaštitu, unapređivanje populacije divljači i njihovih stanovišta, lov i korišćenje divljači". Po meni je nelogično da mi danas raspravljamo o zakonu o lovstvu u čijem predlogu imamo definicije 43 pojma i izraza koji se upotrebljavaju u ovom zakonu, a nemamo definiciju samog pojma lovstva. Mislim da je ona neophodna, iz razloga što imamo različita, potpuno suprotstavljena tumačenja ovog pojma. Prvo je tumačenje onih koji lovstvo shvataju kao humanu delatnost i čiji je osnovni cilj, bukvalno, svakodnevna borba za očuvanje sve ugroženijih životinjskih i ptičjih vrsta. Nažalost, a to pokazuje i današnja rasprava u Skupštini, oni su očigledno u velikoj manjini. Drugo je tumačenje onih koji se lovom očigledno bave radi pukog zadovoljstva, radi izlazaka u prirodu, radi ubijanja životinja, radi ražnjića i kotlića. Kod njih se lovstvo očigledno shvata na takav način. Njihov najveći trijumf je da mogu da se pohvale da su ubili određenu životinju ili pticu, a što je trofej veći ili ređi, njihov trijumf je veći. U obrazloženju za odbijanje ovog mog amandmana Vlada je napisala sledeće: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što lovstvo kao delatnost od opšteg interesa predstavlja mnogo više od ponuđenog rešenja i'', obratite pažnju, ''ne može imati definiciju, jer u sebi između ostalog sadrži sve elemente održivog gazdovanja divljači, održivog i racionalnog korišćenja prostora - staništa divljači, na način i u obimu kojim se trajno održava i unapređuje vitalnost populacija divljači, proizvodna sposobnost staništa i biološka raznovrsnost, čime se postiže ispunjavanje ekonomskih, ekoloških i socijalnih funkcija lovstva''. Šta ovde nije logično? Vlada prvo kaže da lovstvo kao delatnost ne može imati definiciju, što je potpuno nelogično jer ne postoji ništa što ne može imati definiciju, što se ne može definisati, a onda u nastavku rečenice sama daje definiciju lovstva. To je jedna nelogičnost, a poslužila je kao obrazloženje za odbijanje mog amandmana. Ako jedefinicija lovstva koju sam ja ponudio loša, ne bežim od toga da je možda loša, onda mi nije jasno zašto Vlada u Predlog zakona nije uvrstila ovu svoju definiciju. Ponavljam, nelogično je da imamo zakon o lovstvu, a da nemamo definiciju lovstva. Drugo o čemu želim reći nekoliko reči jeste da ovde nije dovoljno rečeno o postupanju s ubijenom divljači. Konkretno mislim na predstavljanje divljači u javnosti. Razumem što lovci lažu, razumem i što ubijaju, ali, iskreno, neshvatljivo mi je što se time junače. Verujem da ovde nema narodnog poslanika koji bar jednom u životu nije video sliku koju ću opisati. Uglavnom lovac ujutru ustane, obuče lovačku uniformu, uzme pušku u ruku, ode u šumu, povede još pojačanje u vidu psa i, što kaže gospodin Krasić, ubije nenaoružanog zeca. Da mu sve to čovek oprosti, međutim, onda tog zeca zakači za kaiš lovačke uniforme ili ga prebaci preko ramena i zaputi se ulicom kroz grad ili u selo kroz šor. Zaista smatram da je vreme da takve slike proteramo s naših ulica i sokaka. Ovo kažem iz razloga što sam pre pet-šest dana u Velikoj Plani prisustvovao jednoj takvoj slici, gde je grupa od trojice ili četvorice lovaca ulovila neku životinju, čini mi se da je bila lisica, doneli su je u park ispred fotografske radnje i tamo su napravili čitav cirkus fotografišući se s tom ubijenom divljači. Posebno me je porazilo to što su tu dotrčala deca iz obližnje osnovne škole, njih dvadesetak, i sve to posmatrala. Smatram da je zakon trebalo da reguliše obavezu lovaca da nas poštede takvih svojih trijumfa.
Dr Dragin ima reč. Izvolite.
Pažljivo sam slušao vaše primedbe, a isto tako sam pažljivo slušao i primedbe vašeg kolege. S jedne strane, govori se o zaštiti tradicije i načina na koji se vrši lov u Srbiji od strane vašeg kolege, a s druge strane, svi govorite o nekim stvarima što treba izbrisati. Slažem se s vama da je to neprimeren pristup i iz tog razloga se i donosi zakon. Što se tiče problematike koju ste vi pomenuli, to je problematika koja se definiše tzv. lovačkim kodeksom. Taj kodeks je predmet koji će definisati Lovačka komora. Definitivno se slažem da je to nešto što mora da se uradi. Kada bi se lovstvo moglo definisati u jednoj rečenici na tako lak način, verovatno ne bismo imali ceo zakon. Iz tog razloga je lovstvo kao delatnost opisano kroz veliki broj odredbi ovog zakona i, praktično, nije moguće jednostavno dati definiciju lovstva. Mi smo u našem odgovoru i obrazloženju na vaš amandman objasnili vrlo šturo, kratko, verovatno i nedovoljno, iz kog razloga vaš amandman ne bi bio primeren da stoji kao definicija, ali, isto tako, mislimo da je lovstvo najbolje objašnjeno kroz veliki broj članova ovog zakona. Hvala.
Reč ima gospodin Marić.
Izvinjavam se, kroz ove članove zakona na koje se vi pozivate objašnjeno je svih ovih 40 i nešto pojmova i termina. Prema tome, onda ni njih nije trebalo posebno objašnjavati članom 4. Mislim da bi trebalo da se složite sa mnom. Drugo, što se tiče lovačkog kodeksa, nadam se da ne treba da vas ubeđujem da će lovci taj lovački kodeks prilagoditi svojim interesima. Smatram da izvršna i zakonodavna vlast koje se bave ovom problematikom treba da vode računa o interesima lovaca, ali mislim da pre svega treba da vode računa o interesima divljači i o stanju staništa u kojima ta divljač živi.
Izvolite, gospodine ministre.
Opet bih hteo da ukažem na jednu kontradiktornost tokom rasprave. S jedne strane se optužuje Vlada da želi da prigrli odluku o dodeli lovišta i da se to pravo uzima od lovačkih saveza i da to nije adekvatno jer Lovački savez najbolje zna kako da podeli ta lovišta, a s druge strane se implicira da lovcima ne trebalo da se dozvoli da prave svoj sopstveni kodeks jer će oni to uraditi u interesu koji je suprotan nekim civilizacijskim normama. Mislim da je to dosta kontradiktorno. Treba da posmatramo lovačku organizaciju kao skup zrelih ljudi koji taj posao rade na odgovoran način, koji biraju svoja tela na demokratski i adekvatan način. Mislim da je najbolji način da ta sfera zaživi na onaj način kakav treba da bude, da zakonom definišemo sve ono što može i ono što ne može, a da u okviru toga pustimo lovačke saveze da rade svoj posao u interesu lovaca Srbije. Hvala.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović i Nikola Lazić. Reč ima gospodin Dimitrijević.
Gospodine ministre, mi smo predložili da se u članu 7. brišu tačke 1) i 2). Na šta se odnose te tačke? Odnose se na to da poslovi čuvanja i gajenja divljači do okončanja ponovljenog postupka dodele prava na gazdovanje lovištem, tendera, u slučaju kada se ne izvrši davanje prava na gazdovanje lovištem putem javnog oglasa, budu poslovi javnih preduzeća i privrednih društava. Mi smo predložili da se ta dva stava brišu. Zbog čega to govorim, gospodine ministre? Ako me pažljivo slušate, navešću jedan primer o tome kako je javno preduzeće gazdovalo jednim delom lovišta koje je oduzeto od Lovačkog udruženja "Crni vrh" u Malom Zvorniku, to je deo planine Guča, i uz silne muke i napore to lovište je vraćeno lovačkom udruženju. Posle gazdovanja Javnog preduzeća "Srbijašume", kada je to lovište preuzeto, ono što je zatečeno u lovištu blago se može nazvati rečju pustoš. Srneće divljači - nula, divljih svinja - nula, poneki predator, fazana - nula, zeca - tri komada. To je gazdovanje javnih preduzeća. Da li vi tako predviđate da javna preduzeća gazduju dok se tender ne okonča? Kada govorimo o tenderima, gospodine ministre, znate, mi imamo iskustva s načinom vođenja tendera kada ste vi u prošloj vladi bili ministar za zaštitu životne sredine. Dakle, sećate se priče, kada ste bili ministar, o tenderu i hvatanju i brojanju komaraca i krpelja u januaru. Je l' tako mislite tender da pravite? Je l' to način vođenja državne uprave? To je način vođenja. Sve ste rekli, gospodine ministre. Kako ste odgovorili na ovo pitanje, klimanjem glavom, takva je sudbina ovog zakona i takva je sudbina lovstva u Srbiji.
Izvolite, gospodine ministre.
Poštovani gospodine Dimitrijeviću, kao što pretpostavljam da dobro znate, Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede ima nameru da ovaj zakon učini najboljim što je moguće. Nisam na uopštenoj raspravi o zakonu prošlog puta želeo da komentarišem vaše izjave. Vaše insinuacije smatram krajnje neumesnim. Svoj posao sam radio odgovorno i mogu pred bilo kim da dokažem da sam taj posao radio odgovorno, sada i u prethodnom ministarstvu. Ono što mi vi implicirate, više govori o vama nego o meni. Hvala lepo.
Izvolite, gospodine Dimitrijeviću.
Gospodine ministre, ne pravim ja nikakve insinuacije. Govorim o poslaničkim pitanjima koja su vama upućena, vama i gospodinu Duliću, i govorim o odgovorima koje ste slali narodnim poslanicima. A, gospodine ministre, za razliku od vas, ja nikada nisam raspolagao državnim novcem i, ako budem imao prilike, na takav način neću raspolagati. Znate, reči koje ljudi izgovaraju ne mogu biti ni iskrenije ni poštenije ni dobronamernije od onih koji ih izgovaraju.
Na član 7. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 7. Predloga zakona o divljači i lovstvu. Član 7. se odnosi na pojedine poslove javnih preduzeća i privrednih društava u gazdovanju lovištima. Inače, SRS smatra da ovaj posao treba da obavljaju samo javna preduzeća i zato i predlažemo da se stav 2. u ovom članu briše. Ono što je suština razlike između Vlade i SRS u pogledu ovog zakona je da Vlada želi da brojna ovlašćenja koncentriše u nadležnim službama pri Ministarstvu, zatim da preko Ministarstvai Lovačke komore birokratizuje lovstvo u Srbiji, dok SRS zastupa sasvim suprotan stav, od kojih je i pitanje ovlašćenja i poslovanje javnih preduzeća, u prvom redu mislim na "Srbijašume". Članom 7. vi lovišta stavljate u ulogu privremenog staratelja, dok ne završite proces podele prava na gazdovanje lovištem, tačnije dok ne nađete kupca. Međutim, kako će taj kupac, vi ga zovete korisnik lovišta, gazdovati lovištem, možemo samo da pretpostavimo. Bojim se da ćemo i u slučaju zakupa prava na gazdovanje lovištima imati preslikanu situaciju kako se sprovodila privatizacija u Srbiji, koja je, u stvari, pretvorena u bezobzirnu pljačku. Sada su se, posle pet godina, pojedinci setili da navodno poništavaju takve privatizacije, kada je sve očerupano, odneseno, preprodato i kada više niko živ ne može takvo preduzeće da vrati u prvobitno stanje. Tako će biti i sa dodelom prava na gazdovanje lovištima. Ko će snositi odgovornost ako korisnik lovišta u toku gazdovanja upropasti fond divljači, zanemari ili uruši objekte ili infrastrukturu, već postojeću u granicama lovnog područja? Vlada se, navodno, ogradila od mogućih zloupotreba budućih korisnika tako što taj korisnik obezbeđuje odgovarajuće garancije propisane aktom člana 44, a te garancije su u visini vrednosti početnih fondova lovostajem zaštićenih vrsta divljači. Sada vas pitam – ko može da garantuje da će se prikazati pravo brojčano stanje divljači? Isto tako kao što su se kupovale firme u Srbiji sa sakrivenim poslovnim prostorom, sa atraktivnim zemljišnim parcelama. U šumi, odnosno u lovištima se najlakše može krivotvoriti ulaganje sredstava, počev od prikazivanja utroška hrane na hranilištima, unošenja divljači, zatim pružanja veterinarske pomoći, podizanja fonda divljači, čišćenja snega na putnim komunikacijama u lovištu ili opravke puteva itd. Radio sam u šumarstvu i otprilike znam kako su pojedinci mogli to da krivotvore i iz toga izvuku neku korist. Sada, po stavu 2. ispada da javno preduzeće treba da sanira ono što je prethodni korisnik upropastio i da gazduje lovištem dok se ne dodeli pravo na gazdovanje lovištem novom korisniku, koji opet može da upropasti sve ono što je popravljeno. Koliko je to korektno prema onome što su generacije lovaca i šumara godinama gradili, mogu da shvate oni koji se bave lovom i koji su direktno povezani s tim delatnostima, a tu, pre svega, mislim na "Srbijašume" i nacionalne parkove.
Izvolite, gospodine ministre.
Upravo ste i vi pomenuli da iz tog razloga postoje garancije, koje se aktiviraju ukoliko onaj ko gazduje lovištem ne bude odgovoran. Pored toga, treba da znate da se lovna osnova pravi i da se broj divljači kontroliše od strane lovne inspekcije, tako da to nije proces koji radi neko lice koje se već nalazi u lovištu i gazduje lovištem. Vrši se monitoring i na takav način tačno znate koliko imate divljači i kolika je vrednost lovne osnove. To je suština.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je, sa ispravkom, podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Vlada predlaže da se ovaj amandman, sa ispravkom, usvoji, a Odbor za poljoprivredu predlaže da se amandman, sa ispravkom, prihvati. Dakle, on postaje sastavni deo Predloga zakona. Izvolite, gospodine ministre.
Hteo bih da se izjasnim o amandmanu, sa ispravkom, na član 7, koji je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Amandman se prihvata.
Zahvaljujem. Dakle, amandman je postao sastavni deo teksta zakona. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Dragi Damnjanović i moja malenkost smo podneli identičan amandman na član 8. i predložili smo isti komentar koji su predlagali i gospoda iz Lovačkog Saveza Srbije. Moram to da pročitam da bi javnost bila upoznata, odnosno da lovci Srbije znaju šta mi to predlažemo u članu 8, koji reguliše pojedine poslove Lovačkog saveza. ''Lovački savez, član Međunarodnog saveta za lovstvo i zaštitu divljači (u daljem tekstu: CIC) obavlja sledeće poslove...'', pa se nabraja. Na kraju stoji: "Za obavljanje poslova iz stava 1. tačke 1) i 2) ovog člana sredstva se obezbeđuju iz Budžetskog fonda za razvoj lovstva Republike Srbije, a na teritoriji autonomne pokrajine iz budžetskog fonda za razvoj lovstva autonomne pokrajine. Javna preduzeća i lovački savez dužni su da sarađuju u svim zajedničkim pitanjima iz oblasti lovstva i da jedni drugima dostavljaju podatke i obaveštenja vezano za rad". Mi predlažemo da ovaj amandman bude prihvaćen, to predlaže i Lovački savez i neke stručne komisije iz Lovačkog saveza Srbije i stručni ljudi iz lovstva, tako da smatramo da treba da se prihvati. Vezano za ovaj član, samo da dam neke hipotetičke komentare vezano za divljač u Srbiji. Vezano je za Lovački savez, pošto je Lovački savez nekada vršio projekciju razvoja lovstva u Srbiji za neki period pred nama ili iza nas i uglavnom su oni u Lovačkom savezu Srbije i u stručnim analitičkim procenama došli do određenih saznanja i podataka koje ću sada da pročitam, odnosno da obavestim javnost. Konkretno, mi smo u Srbiji, a vezano je za ove fondove, budžetska sredstva i davanje, imali ili treba da imamo oko 670.000 zečje divljači, a intencija je Lovačkog saveza i kompletne struke da se taj broj poveća na 1.300.000, da 100% bude povećan taj fond ili populacija zečje divljači. To treba da bude vezano i za ove fondove. Sve ovo govorim u korist razmišljanja i komentara oko tih fondova. Ne treba ovaj zakon da se donese samo zbog lovaca, on mora da se potkrepi i velikom količinom para. Koje su to pare, sad ćete videti kada pročitam, odnosno kada vam iznesem komentare vezane za ove vrste divljači. Imamo oko 600-700 hiljada zečeva u Srbiji, ali postoji intencija da, ako se to kvalitetno radi, ako se ispune svi oni preduslovi koji su neophodni u lovištu, da mi u Srbiji imamo 1.300.000 primeraka zečeva i tada Srbija može da računa da je u tom evropskom krugu, odnosno u lovačkom zamišljenom krugu koji treba da da pozitivan efekat. Fazana imamo 800.000. Ti fazani se uglavnom proizvode na teritoriji Srbije u raznim fazanerijama, da ne reklamiram te fazanerije. Postoji intencija da se i taj broj od 800.000 poveća, a na koji broj, to treba opet da da procenu Lovački savez u saradnji s lovačkim udruženjima. Poljske jarebice imamo oko 300.000 komada. Ona se nalazi na biološkom minimumu sada u Srbiji i nju treba zaštiti i treba proizvesti takve uslove u prirodi i lovištu da se ona poveća, da bi mogla da dođe do cifre od 500.000 komada.
Na glavu i naslov iznad člana 9. i član 9… (Vitomir Plužarević, s mesta: Nisam završio.) Niste završili? Imala sam utisak da ste završili.
Molim vas, gospođo predsednik, da malo obratite pažnju. Ja inače ne govorim mnogo u republičkom parlamentu. Vidim da se vi negde žurite i da želite da što pre to završimo. Nećemo, završićemo ovo večeras kada završimo ili sutra. Polako, da čuju građani, a posebno lovci, jer su oni zainteresovani. Evo, sad javljaju sa terena da treba da kažemo to sve što govorimo. Srneća divljač, a vezano je za ovu tačku i ovaj budžetski komentar koji je neophodan da se obezbedi, nje trenutno ima oko 100.000 primeraka. To su procene, koje mogu da budu realne, a mogu da budu i paušalne, ali srneće divljači ima oko 100.000. Tu postoji odnos polova koji je potreban da bude jedan prema jedan itd. Intencija je da se u Srbiji srneća divljač poveća na 300.000 primeraka. Pošto ste vi, ministre, iz Vojvodine, znate kako je tamo. Sada tu populaciju treba preneti i na ostale prostore, ovamo ispod Beograda, da bude i u Šumadiji, na Kosmaju i ovamo gde postoje uslovi, da se sa 100.000 poveća na 300.000. To bi bila gustina od 4-5 grla po kvadratnom kilometru, a sve je povezano sa ovim fondovima za razvoj u lovstvu. Onda, idemo dalje, divlja svinja je sad trenutno u ekspanziji. Procenjuje se da je u Srbiji ima negde oko 18-20 hiljada. Intencija je da se poveća, uz oprez. Koji oprez? Taj oprez treba da bude da se prati dinamika populacije divljih svinja u korist poljoprivrede, da ne bi pravili štetu. Ako bi se povećao broj, onda bi pravili štetu poljoprivrednim usevima. Opet tu treba da radi struka, Lovački savez, lovačka udruženja, Veterinarski fakultet, Šumarski itd. Intencija je da i tu bude oko 30.000 grla. I to je povezano s budžetom, odnosno to bi mogao da bude neki prihod vezan za lovstvo. Idemo dalje. Sada dolazimo do najkvalitetnijih jedinki. To je jelen, gorski car, kako ga zovu lovci i uzgajivači. Trenutno ne znamo koliko u Srbiji ima jelena, procene su oko dve-tri ili pet hiljada, ali ako napravimo pravi zakon o divljači i lovstvu, intencije su da na teritoriji Srbije treba da bude 24.000 grla, i to po oblastima. Malo ću zbog lovaca ali i zbog naroda, da dobiju neke informacije, da kažem, oblast Bačka bi trebalo da ima pet hiljada grla, Banat 300 grla, Srem dve i po hiljade grla, Smederevo i okolina, taj basen, 500 grla, šumadijski basen hiljadu grla, Valjevo 100 grla. Užice četiri hiljade, ovo je isto jedan interesantan region za jelensku divljač. Kraljevo 2.000, Niš 1.500, Leskovac 500, Negotin 4.500 grla i KiM 2.000. To bi bilo negde oko 24.000 jelenske divljači koja bi morala da se uspostavi na tom prostoru ako budemo doneli pravi zakon o divljači i lovstvu. Znači, ako. Imamo još, pošto je jelen naša autohtona vrsta, imamo divljač kao što je jelen lopatar, muflon, divokoza, medved itd., i imamo belorepog jelena. To je isto komentar, ali neću vas sada zadržavati. Uglavnom, ove vrste i ovaj sortiment i ova količina divljači bi morala, ako bismo želeli da lovstvo i zakon o divljači i lovstvu bude na pravom mestu, da uspostavi i finansijski i ekonomski i kompletan stav struke i nauke prema ovom zakonu. Hvala.
Gospodine Plužareviću, žao mi je što moje vođenje sednicom niste shvatili kao krajnje ozbiljno. Sasvim je u redu da pred priču o srnećoj divljači napravite pauzu, ali ste mi morali staviti na znanje da ste to učinili koncentracije radi ili iz nekog drugog razloga. Duže od 15 sekundi niste govorili i zaista sam mislila da ste završili. Ja vam se izvinjavam ako ste mene pogrešno shvatili. Nigde ja ne žurim. Ovde sam da radimo kvalitetno i drago mi je što ima dijaloga o ovoj tački dnevnog reda. Na naslov iznad člana 9. i član 9. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. To je bilo to? Ne? Imate još jedan amandman? (Da.) Samo još da vas pitam da li ste koristili vreme poslaničke grupe ili ovlašćenog predstavnika. Potrošili ste vreme ovlašćenog predstavnika i tri i po minuta od vremena poslaničke grupe, tako da je vašoj poslaničkoj grupi ostao još 51 minut i 30 sekundi. Izvolite.
Dame i gospodo, SRS je podneo amandman na član 9. To je vrlo bitan i interesantan član zakona, koji reguliše lovačke komore. Ima dosta komentara vezano za ove lovačke komore. Koji su to komentari? Da je to novi namet na lovce, lovačka udruženja, Lovački savez i sve što je vezano za to. Koji namet? Taj namet je takav da će sada lovci morati da obezbede finansijska sredstva da bi mogli da izdržavaju tu buduću lovačku komoru. Ta buduća lovačka komora ima istu krvnu sliku kao i sve agencije ili raznorazni prateći subjekti u ministarstvima, upravama itd. SRS je uvek komentarisao i govorio da su te agencije samo balast, da je to teret i za budžet i za ministarstva i ukupno za društvo. I ove komore koje dolaze sada kao neviđene, neproverene… Zašto kažem neproverene? Zato što zakonom još to nije regulisano, vezano za strukovne komore. Postoje komore, ali one imaju svoj put, svoj sinhron, koji vodi ka određenom cilju, a ovo je bez sinhrona, bez komentara. Tako da mnogi lovci čak ne znaju, a to ne zna ni predlagač zakona, šta će biti s ovim komorama. On samo daje neke načelne principe i komentare, koji ne daju odgovor u bukvalnom smislu te reči. Možda predlagač zakona ima neki svoj komentar, koji mi kao čitači ovog zakona ne znamo, šta će te komore moći pozitivno da daju lovstvu i lovačkim udruženjima i lovcima uopšte. Mi smo u članu 9. predložili da se ovo "osnivanje" briše i da te poslove Komore prihvati Ministarstvo, odnosno Lovački savez Srbije. I, o tom potom. Znači, kad bi bilo ili šta će biti vezano za te komore. Nema u ovom trenutku ni para, ni mogućnosti. Samo ću da podsetim gospodu iz Ministarstva, lovci danas plaćaju sto evra članarinu, koja može da pokrije sve troškove vezano za jednog skromnog lovca. Sada te komore mogu da iziskuju još tri evra ili pet evra, ili neki dinar, ali, uglavnom, to će biti teret i namet na budžet tog, inače osiromašenog, lovca. Moram i malo da popravim ovu sliku vezanu za taj kodeks ponašanja lovca. Znate, lovci u Srbiji imaju i svoj stil i način oblačenja itd. Ima anarhičnih pojedinaca koji se obuku u raznorazne uniforme ili skrnave divljač, ali to su pojedinci, protiv kojih se mi inače borimo i ne želimo da oni budu takvi reprezenti lovstva u Srbiji. Zna se kakav je kodeks lovca i kako on treba da izgleda i šta treba da radi s divljači i gde se to odlaže itd, tu su u pitanju i hladnjače i veterinarske službe. Sve mi to znamo i umemo i znamo kako to funkcioniše. Hvala.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Gospodin Milan Dimitrijević ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Ministra nema u sali, ali tu su njegovi predstavnici, pa će mu valjda preneti ovo što ja pitam. Članom 9. je predviđeno osnivanje Lovačke komore. U tekstu zakona piše: ''osniva se Lovačka komora (u daljem tekstu: Komora)''. Moje pitanje je – ko je osniva? Ministarstvo, Lovački savez, ko? Ko je osniva? Ili se oni sami udružuju i osnivaju se? Kako? Hajde, odgovorite. Ja sam neuki lovac, hoću da znam o komorama i pitam – ko osniva Komoru? Je l' vi znate ko je osniva? Je l' to piše u zakonu? Ne piše. Dalja dilema oko Komore je: ''Za osnivanje i početak rada Komore sredstva se obezbeđuju u budžetu Republike Srbije''. E, tu smo, opet budžet Srbije. Pokažite mi sada u budžetu Republike Srbije, u budžetu Ministarstva poljoprivrede, gde su ta sredstva, na kojoj poziciji, koja funkcija, koji razdeo. Da li vi znate nešto o tome? Iz kojih sredstava? Piše – iz budžeta. Pitam vas koja je to pozicija Ministarstva poljoprivrede. Toga nema. To je priča o trošenju sredstava budžeta, o trošenju novca poreskih obveznika. Pravićete komore, pravićete ovo, pravićete ono. Sredstva idu za komore, agencije, a čemu će da služe? Znam čemu će da služi – zapošljavanju partijskih aparatčika. To je sa vrha ove komore.
Na naslov iznad člana 10. i na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS sam podneo amandman na naslov iznad člana 10. i na član 10. da se brišu. SRS je generalno protiv, a bio je i ranije, u prethodnim predlozima zakona, formiranja nekakvih agencija, strukovnih komora, društava, radionica itd. Formiranje Komore na nivou lovaca Srbije je novi namet, kako naš narod kaže, na vilajet. Naime, formiranjem Komore gube smisao Lovački savez Srbije i udruženja lovaca širom Srbije. Formiranje komore je novi vid agencije. U stvari, to je neki pandam Ministarstvu, ali cilj formiranja Komore jeste da se tamo smeste neki partijski drugovi, istomišljenici, da se neko tamo licencira, da se prilagodimo nekakvim evropskim standardima itd. U stvari, to je direktan namet na lovce i uopšte na celokupno društvo u nas. Zato smo protiv ovakvih komora, jer smatramo da je Lovački savez Srbije imao ingerencije i mogao je da obavlja sve ove poslove. Normalno, uz određeno strukovno ojačanje samog Lovačkog saveza… [[Isključen mikrofon.]] (Predsednik: Molim vas, ponovo ćete pritisnuti.) Gospođo predsednice, ne žurite mnogo, jer ni ministar ne žuri. Evo, njega nema, a mi ga čekamo. Izvinjavam se, ali da ovu materiju stvarno dobro proučimo, pa i vi da je razumete. Možda ste van ove oblasti, ali radi se o ozbiljnoj materiji. Činjenica je da postoji blizu sto hiljada lovaca, pa zaslužuju pažnju, da obrazložimo ovo što smo hteli i naumili. Naime, svi amandmani SRS imali su zadatak da poboljšaju ovaj zakonski projekat. I pre sam rekao, mnogo bi bilo bolje da se nije našao u ovakvoj formi pred narodnim poslanicima. Ministar nije ovde, duguje mi odgovor na ono prvo pitanje, a imam pravo da mu postavim još jedno pitanje i očekujem njegov odgovor u toku rasprave o ovim amandmanima. Pitanje se odnosi na član 22. ovog zakona, gde se kaže - zabranjuje se, pa se onda pod tačkom 7) kaže - vršiti žetvu i kosidbu poljoprivrednim mašinama koje nemaju ugrađene uređaje za isterivanje, odnosno plašenje divljači. Pitam gospodina ministra – ko će poljoprivrednicima, odnosno seljacima obezbediti prigušivače na traktorima, motorkama, motokultivatorima, kako ne bi tamo plašili divljač? Kaznena odredba predviđa da će u slučaju da se na svom poljoprivrednom imanju nađe ovaj poljoprivrednik, seljak, i bude li koristio ovu poljoprivrednu mašinu bez prigušivača, biti kažnjen s 30-50 hiljada dinara. Molim da nadležni u Ministarstvu i gospodin ministar daju odgovor na ovo pitanje. Hvala.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Vlada i Odbor za poljoprivredu predlažu da se amandman prihvati, odnosno on je postao sastavni deo teksta zakona. Na naslov iznad člana 11. i član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 12. i član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Gospodina ministra, nažalost, nema u sali. Moj amandman je, kada se radi o Predlogu zakona o divljači i lovstvu, da se naslov iznad člana 12. i član 12. brišu. Zašto je odbijen amandman? Pokušaću da obrazloženje Vlade ukratko pročitam: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što se Predlogom zakona Lovačka komora formira, kao i u drugim vrstama delatnosti, kao profesionalna organizacija, radi ostvarivanja i zaštite prava i interesa lovnih radnika i unapređivanja lovstva u skladu sa održivim gazdovanjem populacijama divljači, opštim interesom … što predstavlja zaštitu profesionalnosti i stručnosti lovnih radnika, a sa druge strane zaštitu i sigurnost korisnika lovišta u pogledu gazdovanja lovištem''. Znači, ako sam dobro razumeo, a mislim da jesam, Komora će biti iznad svega i pitaće se za sve. SRS smatra da je obrazovanje Lovačke komore nepotrebno, a evo i zašto. To je, u stvari, principijelan stav, jer, ako uzmemo član 11, koji govori o poslovima Komore, i član 12, o kome sada pričam, koji govori o organima Komore, videćemo koliko su to velike obaveze. U članu 11. kaže se da Komora obavlja sledeće poslove, pa se navodi deset tačaka: 1) utvrđuje prava i dužnosti članova Komore i donosi i kodeks profesionalne etike; 2) vrši upis i vodi evidenciju svih članova Komore; 3) izdaje i oduzima licence i o tome vodi evidenciju; 4) vrši vanrednu proveru kvaliteta stručnog rada imaoca licence; 5) predlaže ministru nadležnom za poslove lovstva visinu naknade za korišćenje lovostajem zaštićenih vrsta divljači i visinu naknade za lovnu kartu; 6) posreduje u sporovima između članova Komore i između članova Komore i korisnika njihovih usluga; 7) vodi evidenciju izrečenih disciplinskih mera članovima Komore; 8) utvrđuje visinu članarine za članove Komore; 9) izdaje legitimaciju i identifikacioni broj članu Komore koji ima licencu; 10) obavlja i druge poslove predviđene statutom Komore. U članu 12. se kaže da su organi Komore: skupština, upravni odbor, nadzorni odbor, organ Komore koji rešava o izdavanju i oduzimanju licence, Etički komitet i predsednik... Što sve ovo navodim? Ovi poslovi zahtevaju veliki broj zaposlenih i služiće udomljenju članova partija, s osnovanom sumnjom da će oni biti dobro zbrinuti, a gospodin ministar neće moći to da spreči. Mislim da je ova odluka ishitrena. Ministar je u ranijim svojim izlaganjima rekao, a mi ga razumemo, da u okviru svog ministarstva, pošto je iz budžeta predviđeno 6% a dobijeno 3%,ne može puno da učini. Mada je imao bezbroj ideja, ograničen je finansijskim sredstvima, ma koliko se trudio. I Žarko Obradović, ministar prosvete, reče da od 100% sredstava iz budžeta namenjenih Ministarstvu prosvete, 97% ide na zarade zaposlenih. Ostaje 3%, s kojima se ne može skoro ništa poboljšati, ma koliko se trudili svi ti ministri i njihov kabinet. I to treba jasno izneti. Znači, za ministarstvo kome pripada naš današnji ministar, koga trenutno, ponavljam, nema ovde i ne znam kome pričam, predviđeno je 6%, a dobijeno 3%. Teško je biti pametan s malim sredstvima. I treba javno izneti to da mu nisu dodeljena tražena sredstva od 6%, nego 3%. Mi iz SRS i dalje tvrdimo da su se pre donošenja ovog zakona morali doneti i stvoriti uslovi za donošenje zakona o šumama i zakona o poljoprivrednom zemljištu, koji bi bliže definisali neke stavove, a samim tim bi i ovaj zakon, o kojem danas raspravljamo, imao pun smisao. Osnovaćemo nešto u vidu komora, da se navodno nešto poboljša, a u Komori će biti i predstavnici Ministarstva. Prosto je nemoguće da ta nova komora zna i poznaje lovstvo bolje od Saveza ili društava. To sam već ranije navodio. Komora će se finansirati iz budžeta, makar i ispočetka, kako je navedeno, i, ako ni zbog čega drugog, onda u svoj besparici u kojoj se nalazi država, ulazimo u još jedan problem finansiranja, koji će u kasnijem radu najviše podneti sami lovci, koji su i ovako osiromašeni na razne načine. U prilog mojoj tezi ide i član 14, koji govori o sredstvima za rad Komore. Lepo piše i jasno je, kada se pročita, o čemu se radi. ''Komora stiče sredstva za rad od članarine, naknade za upis u evidenciju, naknade za izdavanje licence, naknade za izdavanje izvoda iz evidencije, poklona, zaveštanja, donacija i drugih izvora, u skladu sa zakonom''. Komora će zaživeti za otprilike godinu dana, ako sam dobro razumeo, i do tada biste morali dobro razmisliti o samoj organizovanosti ove komore. Kada govorimo o ovom zakonu, a istakli smo donošenje zakona o šumama, u kojem će verovatno biti definisana i uloga Zavoda za šumarstvo, kako tamo stoji, kao stručne, planske i nadzorne institucije državne uprave u oblasti lovstva, to već sada izaziva podozrenje dela stručne javnosti koji smatra da oni neće biti kompetentni za ovaj posao. To ne govorim ja kao stručnjak za lovstvo, ali je od diskusije u načelu pa do ovih pojedinosti bilo dosta primedbi i pritužbi nekih koji se razumeju i propisano bave ovim, a mi samo iznosimo ono što je javnost nama dostavila. Mislimo da je to ipak stručna javnost. Hvala lepo.
Na naslov iznad člana 13. i član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, danas je na dnevnom redu Predlog zakona o divljači i lovstvu u pojedinostima. Kako ste vi iz Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede primetili danas na Odboru za poljoprivredu, gde smo raspravljali o amandmanima, SRS i poslanička grupa SRS su tražili da se članovi 9, 10, 11, 12, 13. i 14. brišu. Da se brišu članovi i naslovi. Sada ću vam reći koji je razlog da mi tražimo da se ovihpet članova, koji čine buduću lovačku komoru, brišu. U članu 9. ste rekli da se za osnivanje i početak rada Komore sredstva obezbeđuju u budžetu RS. Zatim, u članu 14. kažete da Komora stiče sredstva za rad od članarine, naknade za upis u evidenciju, naknade za izdavanje licence, naknade za izdavanje izvoda iz evidencije, poklona, zaveštanja, donacija i drugih izvora, u skladu sa zakonom. Ali, hajde da se malo vratimo unazad, od pre par godina do danas. Kada pojedina ministarstva predlažu neki zakon, oni u to ubace i agencije. Te agencije imaju direktora, određen broj ljudi kojima se otvaraju radna mesta, i onda, kada na osnovu dobijanja informacija od javnog značaja, kroz izvesno vreme dobijemo informaciju da ti direktori imaju platu 200-250 hiljada, radnici 100 i nešto hiljada, onda poslanička grupa SRS dolazi do toga da bude protivnik stvaranju lovačkih komora. Ponavljam, u članu 9. ste u pasusu četiri napisali da se za početak rada Komore sredstva obezbeđuju u budžetu Republike Srbije. Znači, samo za osnivanje. Ali, ako se vratimo unazad, kod tih agencija, vidimo da se te agencije finansiraju iz budžeta, od građana Srbije. Ministre, samo tražim od vas da date obećanje da će Lovačka komora, sem kod osnivanja, uspeti na osnovu člana 14, koji govori da Komora stiče sredstva za rad od članarine, naknade za upis u evidenciju, naknade za izdavanje licence, naknade za izdavanje izvoda iz evidencije, poklona, zaveštanja, donacija i drugih izvora u skladu sa zakonom, da će to stvarno biti tako, da neće morati da se izdvaja iz budžeta Srbije i da se neće zavlačiti u džepove građana Srbije. Komoru ne čini par ljudi, postoje organi Komore - skupština, upravni odbor, nadzorni odbor. To je veći broj ljudi, koji će verovatno imati svoja zaposlenja tamo i svoj lični dohodak. Evo razloga zbog čega smo nas par iz poslaničke grupe SRS tražili da se brišu članovi 9, 10, 11, 12, 13. i 14, plašeći se, kao što sam rekao, da se ne prođe kao sa agencijama, da se zaposle ljudi koji primaju ogromne plate. A ja, kao što sam rekao, u ime poslaničke grupe SRS, tražim, gospodine ministre, da se ovo što ste ovde naveli sprovede. Ništa više. Samo da se sprovede poslednji stav u članu 9. i da se sprovede član 14. Tražim od vas samo to i ništa više. I onda ćete nas ubediti da će se Lovačka komora stvarno finansirati iz ovoga što ste naveli u poslednjem pasusu člana 9. i članu 14. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite. Imate reč.
Dragi gospodine Krstin, imate moje najiskrenije obećanje. Pošto Komora nije agencija, Komora je strukovno udruženje, samo za nastanak će da dobije podršku države, jer je to potrebno, a posle toga će se sama finansirati. To nipošto neće biti trošak za poreske obveznike Republike Srbije. Hvala.
Reč ima gospodin Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo, gospodine ministre, ovog trenutka nam je stigla najnovija vest. Pročitaću je, a vezana je za to da li je Lovački savez Srbije dao saglasnost na ovaj zakon, odnosno iz ovog komentara ćete čuti i videti da nije dao nikakav komentar. Sada me dobro saslušajte. Najnovija vest, kaže – predsednik Lovačkog saveza Srbije Zoran Popović je juče javno na skupu šumadijske lovne oblasti u Kragujevcu izjavio da je ministar Saša Dragin lažov i da on, Zoran Popović, nikad nije dao saglasnost na Predlog zakona o lovstvu. (Predsedavajuća (Gordana Čomić): Narodni poslaniče, molim vas da se u citatu ogradite od kršenja Poslovnika. Upozoravam vas, ukoliko citirate tuđe reči ili govor čiji sadržaj predstavlja kršenje Poslovnika Narodne skupštine, da se ogradite. Ako ćete to uraditi, moći ćete da nastavite da čitate citat tuđih reči. Ako nećete, upozoravam vas da je to razlog za izricanje mera iz Poslovnika Narodne skupštine. Izvolite.) Ogradio sam se. Ovo nisu moje reči. Dobili smo ovaj materijal ovog trenutka. Izjavio je za "Glas javnosti" Slaviša Tanasković iz Jagodine. Imam kompletan komentar vezano za ovo. Ograđujem se, ovo nije moj komentar. Samo sam dobio da, kao narodni poslanik, ovo pustim u etar, da bismo imali kompletan komentar vezano za priču o zakonu i Lovačkom savezu Srbije. Dobićete ovo, moći ćete iz ovoga da izvučete određene zaključke, možete i da radite po ovoj najnovijoj vesti, možete da tužite itd., ali, evo, stigla je i imao sam obavezu da to pustim u etar.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Izvinjavam se, hajde sve po redu. Prva stvar, molim vas da me pažljivo saslušate, evo zapisnika sa sastanka 21. oktobra 2009. godine, ko je sve prisustvovao. Molim vas da vidite ovo. Ako hoćete, molim vas, da pristupite, samo da vidite dokument. (Narodni poslanik Vitomir Plužarević donosi materijal ministru Saši Draginu.) Zapisnik sa sastanka, ko je prisutan, između ostalih i predsednik Lovačkog saveza. Vidite da se i on složio, svojim potpisom. Druga stvar koju bih hteo da kažem, ovo je izvod iz dnevnog lista. Iskreno da vam kažem, ja sam ozbiljan čovek. Mislim da način na koji se vodi diskusija u republičkom parlamentu treba da bude na stručnom nivou, adekvatna, sa činjenicama. Jer, kao što sam već dva-tri puta rekao, mi ovde sedimo da bismo bili na usluzi građanima Srbije, u ovom slučaju na usluzi jednoj grupi ljudi koja se bavi lovstvom, i da pomognemo da se napravi zakon koji će biti što bolji. Ministarstvo poljoprivrede je svojim radom pokazalo da nema bilo kakvih problema da prihvata sugestije i amandmane od bilo koje poslaničke grupe. Nađite u vašoj poslaničkoj grupi jednog čoveka koji se obratio za bilo kakvu pomoć, informaciju ili je na bilo koji način kontaktirao Ministarstvo poljoprivrede a da se Ministarstvo poljoprivrede nije ponelo krajnje kolegijalno, izašlo u susret i učinilo sve što je u njegovoj mogućnosti da bi pomoglo toj osobi. Molim vas, zaista vas molim da na ovakav način ne razgovarate sa mnom niti sa ljudima koji ovde sede, jer, kao što vidite, ne znam kakva je situacija s nekim drugim resorima, ali kada Ministarstvo poljoprivrede predstavlja zakon, ovde su apsolutno svi koji čine tim Ministarstva poljoprivrede, jer mi ovo radimo za dobro građana Srbije. Molim vas, nemojte razgovarati na ovakav način sa mnom, makar citirali nešto, jer i ja isto tako mogu da citiram neke stvari, ali one nisu dostojne ove uvažene kuće i ove uvažene institucije. Molim vas da u daljoj diskusiji ne koristimo ovakve reči, jer ću zaista biti prinuđen da zamolim sve moje saradnike da napuste ovaj uvaženi dom, jer zaista nismo ovde došli da budemo izvrgnuti ruglu, nego da debatujemo o stvarima koje su bitne za rad i život ove države. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Gospodine ministre, nisam imao nikakvu nameru da vas lično uvredim. Imao sam nameru samo da prezentujem javnosti da tu ima dosta problema. Odnosno, kao što vidite, ja sam to vama dostavio, čak sam i utišao dikciju kada sam komentarisao tu jednu reč, nisam hteo to ni da… Smejete se vi iz Ministarstva, ali, iskreno, baš sam tako to komentarisao. Nastavićemo mi da radimo po amandmanima, nemojte da napuštate, budite ovde i saslušajte, jer ovo je vrlo bitno zbog lovaca.
Na naslov iznad člana 14. i član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o Komori, od člana 9. do člana 14, čuli smo dosta toga. Ovaj poslednji član govori o sredstvima za rad Komore. Čuli smo od ministra da će se Komora sama finansirati, da će Ministarstvo učestvovati samo u osnivanju, da im se pomogne da počnu da rade. SRS je principijelno uvek protiv osnivanja bilo koje agencije, saveta i odbora. Nijedan zakon nije došao u Skupštinu a da nije imao osnivanje neke agencije ili komore. Ali, dobro, vreme će pokazati da li će Komora moći sama da se finansira. U članu 14. se i konkretno kaže kako će se Komora finansirati. Mislim da je na taj način zakinut Lovački savez Srbije, ali dobro. Činjenica je da se na ovom zakonu radilo pet godina, da prva verzija zakona koja je došla u skupštinsku proceduru nije dobra. Takođe je činjenica da su zbog situacije u Lovačkom savezu Srbije u toku 2008. godine lovci i Savez bili dosta loše okarakterisani u toj prvobitnoj verziji zakona i država je rešila da novim zakonom bukvalno razbije tu organizaciju. Nigde se nije pominjao ni Lovački savez Srbije ni lovačka udruženja. Pominjana su samo preduzeća koja će gazdovati lovištima. Uz sve ovo što ste rekli, da ste imali kontakte s Lovačkim savezom Srbije, i da verujemo da je sve proteklo tako i da ste veliki broj njihovih sugestija prihvatili, plašimo se da će ipak mnoga lovačka udruženja u budućnosti praktično ostati bez svojih lovišta, bez svojih matičnih teritorija gde su lovili, a ima više razloga. Prvi je što mislimo da Zakon o poljoprivrednom zemljištu treba da uđe u proceduru i da se donese. Sada ću vas konkretno pitati šta će biti sa zemljištem u atarima koja obuhvataju lovišta, gde su zadruge prodate, a pogotovo zadruge koje su prodate stranim državljanima. Da li će moći lovačka udruženja da love na tom području ili će novi vlasnici, koji su kupili ta poljoprivredna preduzeća, imati pravo preče kupovine, odnosno zakupa lovišta? Ima ovde jako puno nedorečenih pitanja. Da pođemo od pretpostavke da je zakon relativno i dobar, ima jedna druga mogućnost, gospodine ministre, gde vi imate ekskluzivno pravo, a to je da podzakonskim aktima i uredbama mnogo toga promenite. Mi ovo ne pričamo napamet. To smo imali prilike da vidimo, pre svega, kada su subvencije u pitanju. Uredbama ste skidali subvencije poljoprivrednim penzionerima na 30%, a poljoprivrednim penzionerima koji su se izjasnili kao nekomercijalna gazdinstva i trebalo je da dobiju pomoć od države 40.000 dinara ukinuli ste totalno. Znači, opravdano sumnjamo da je ovo samo jedna maska i da će, na kraju, Lovački savez Srbije i naša lovačka udruženja biti u svakom slučaju oštećena. Ali, mi smo tu da vas, pre svega, kada ovo bude zaživelo i kada se u praksi bude primenjivalo, podsetimo na mnogo toga, a i nadam se da ćete nam na kraju ovog meseca, s obzirom da počinje proletnja setva, dozvoliti da vam postavimo par pitanja vezanih za poljoprivredu, jer mislimo da je to u ovom trenutku možda i najaktuelnije u Srbiji i da ćemo dobiti adekvatne odgovore. Zahvaljujem.
Dva minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe, te poslanička grupa SRS ima na raspolaganju još 34 minuta. Reč ima ministar Saša Dragin.
Pre svega, moram da vam kažem da je Zakon o poljoprivrednom zemljištu već donet. Tako da ne treba da čekamo da se zakon donese, on je već donet. Zakon o poljoprivrednom zemljištu ne definiše zadružnu svojinu. To definiše Zakon o zadružnim društvima, koji nije u nadležnosti ovog ministarstva. Oblik imovine nad zemljištem nije ni u kakvoj korelaciji s lovačkim udruženjima i teritorijom na kojoj se lovačka udruženja bave svojom delatnošću. Prema tome, u tom segmentu zaista mislim da čak ne mogu ni da vam odgovorim na pitanje, jer ne postoji nikakva korelacija između navedenih stvari koje ste u svom izlaganju izneli. Što se tiče ostatka vaše diskusije, ona nije predmet ove sednice. Biću vrlo rad da vam odgovorim na sva pitanja koja vas interesuju, ali na sednici tome namenjenoj ili, ukoliko želite, odmah posle završetka ove sednice možemo da popričamo o tome ili da dobijete na sva vaša pitanja odgovore u pisanom obliku. Hvala lepo.
Gospodine Preliću, imate reč.
Očigledno je, gospodine ministre, da se nismo razumeli. Pokušaću da budem malo konkretniji. Recimo, imate jednu mesnu zajednicu ili opštinu koja pokriva 10.000 ha zemlje, društveno preduzeće je privatizovano, pod njenim okriljem je 5.000 ha zemlje. Znači, ostaje još 5.000 ha zemlje u toj opštini. Da li će kupac društvenog preduzeća ili a.d. koje se isključivo bavi ratarstvom i pokriva 5.000 ha imati prednost da uzme u zakup lovište u odnosu na lovačko društvo koje bitiše na toj teritoriji? Znači, da li će lovačko društvo imati prednost da uzme lovište u zakup? Posebno su pitanje, recimo, lovišta koja su… Konkretno, lovište Vojne ustanove ''Karađorđevo'', da li će ono biti predmet izdavanja u zakup na 10 i 20 godina? Mislim da sam bio konkretniji i voleo bih da mi odgovorite. Hvala.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Dimitrijević.
Ovaj amandman koji je podnela koleginica Marić iz SRS zaslužuje komentar, ali svakako zaslužuje komentar i celo poglavlje IV. Zaštita divljači. U članu 20. poslednji stav glasi: ''Lovostaj divljači ne odnosi se na sitnu divljač iz veštačke proizvodnje na poligonima za lov divljači''. Gospodine ministre, šta je to sitna divljač? Da li ste vi čuli za binarnu nomenklaturu? Je l' to postoji u prethodnom zakonu, iz 1993. godine? Postoji, gospodine ministre. A što ga nema ovde, to verovatno vaš tekstopisac treba da objasni. Zašto je to toliko sporno za ovaj član 20, da se lovostaj ne odnosi na sitnu divljač iz veštačke proizvodnje na poligonima? Zar je moguće, gospodine ministre, da neko napiše ovakvu rečenicu? Šta to znači? To znači da će na te poligone, bez obzira na reproduktivni period, ući grupa lovaca ili nazovilovaca, jer vi u stvari ovim gurate one nazovilovce da uđu na te određene prostore, i da neselektivno, bez ikakve kontrole, ono što je nepopularno i čega se s pravom većina ljudi grozi, ubija divljač. E, to je jedan cilj ovog zakona. Da li je moguće da neko može da napiše ovakvu rečenicu i da stavi da to bude zakonska odredba? Kada govorimo o tome, gospodine ministre, kada se nešto postavi nakrivo, ne može da stoji pravo. Nakrivo je to postavljeno još u članu 4, gde ste vi u tački 36. definisali poligon za lov divljači, da je to ''posebno uređena lovna površina u lovištu utvrđena lovnom osnovom lovišta namenjena za lov sitne divljači iz veštačke proizvodnje''. Gospodine ministre, moram da vas pitam. Ako je to tako, ako je to poligon i ako je to veštačka proizvodnja, da li to opet znači da će grupa naoružanih ljudi ući i neselektivno pucati? Šta je cilj onda? Cilj je ubistvo. Je l' ima divljač ikakve šanse u tom poligonu? Nema, gospodine ministre. Zašto terate lovce ovakvim odredbama da se svrstavaju u ono čega se većina ljudi grozi? Da li postoji neka vrsta odgovornosti za ovako napisane reči? Na šta liči ovo? Gde je humani odnos prema divljim životinjama i kakva je razlika između veštački uzgojene i prirodne? A šta se dešava kad neki fazan ili zec iz tog lovišta pređe u otvoreno lovište? Kako to da se razlikuje? Postavlja se pitanje da li je uopšte neko pročitao ovaj zakon i video da li pojedini članovi uopšte imaju smisla s drugim članovima. Vidite, kada se krene naopako, kada se ne slušaju saveti, onda se dođe do ovakvih odredbi. Moram ponovo da vam pročitam to, gospodine ministre: ''Lovostaj divljači ne odnosi se na sitnu divljač iz veštačke proizvodnje na poligonima za lov divljači''. Znači, nema lovostaja, uđi u ograđeni poligon, ubij i radi šta god hoćeš. Je l' to zakon? Na šta liči ova odredba? Povucite ga iz procedure. Ovo ne valja, ovo je sramotno, ovo je bezdušno što radite.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite, gospodine Mariću.
Dame i gospodo, član 22. govori o zabranama u cilju zaštite divljači. Ima ukupno 11 tačaka i, tačno sam izbrojao, ima ukupno 30 zabrana. Zabranjeno je proganjati, povređivati, uznemiravati zečeve, jelene, divokoze i ostalu divljač, zabranjeno je paliti travu, čak i korov u lovištima, jedino među zabranama nema zabrane ubijanja. Podneo sam amandman sledeće sadržine: ''Zabranjeno je ubijati divljač, osim u cilju održanja optimalnog broja te vrste divljači u određenom staništu i ubijati divljač u vreme lovostaja na tu vrstu divljači i preko kvote propisane zakonom''. Suština amandmana jeste da se zakonom jasno propiše da je divljač dozvoljeno ubijati samo u određeno vreme i samo u slučajevima kad za to postoje izuzetno opravdani razlozi. Prvi razlog je razmnožavanje određene vrste divljači do broja kada će ta divljač početi da ugrožava neku drugu vrstu divljači ili stanište. Sledeći je razlog u slučajevima kada divljač nanosi nepodnošljivu materijalnu štetu prirodi, usevima ili domaćinstvima. Treći razlog je u slučajevima kada je divljač bolesna. Vlada je ovaj amandman odbila uz sledeće obrazloženje: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što su zabrane u cilju zaštite divljači na posredan ili neposredan način preciznije, stručno i terminološki pravilnije uređene u Predlogu zakona, i to u članovima'', pa se nabraja 11 članova zakona. ''Napominjemo da izraz "ubijati" nije lovna terminologija, već "odstreliti", tako da je navedeni izraz neprihvatljiv od strane lovnih stručnjaka''. Podvlačim ovo ''od strane lovnih stručnjaka''. Gospodine ministre, sve su ove zabrane iz člana 22, a ima ih 30, kako stoji u ovom obrazloženju, preciznije, stručno i terminološki pravilnije, dakle detaljnije uređene i razrađene u nizu drugih članova zakona. Onda imamo samo dva logična rešenja, ili da Vlada briše član 22. i zabrane koje su predložene članom 22. ili da prihvati moj amandman kojim se zabranjuje bezrazložno i neopravdano ubijanje divljači. Ovo je potpuno identičan slučaj kao s onim obrazloženjem kad sam tražio da se definiše pojam lovstva. Moram da prokomentarišem i ovo licemerno obrazloženje od strane Vlade, gde se kaže da nije primereno, sa stanovišta lovnih stručnjaka, upotrebiti izraz "ubijati", nego je prihvatljiv izraz "odstreliti". Jer lovci, tvrdi Vlada, ne ubijaju životinje, oni ih samo odstreljuju. Lepše zvuči kad neko ubistvo ne zovete ubistvom, nego nazovete to na neki drugi način, bez obzira što je rezultat isti i u jednom i u drugom slučaju, jer životinja na kraju bude mrtva. Mislim da kad zečevi, lisice i jeleni u lovištima čuju ovu vest, da ih lovci više neće ubijati nego samo odstreljivati, da će im pasti kamen sa srca.
Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Gospodin Dimitrijević ima reč.
Gospodine ministre, ovo se odnosi isto tako na zaštitu divljači od strane pasa i mačaka bez vlasnika ili bez kontrole vlasnika. To je, principijelno, u redu, ali smo vam mi predložili da u ovom amandmanu dodate samo jednu reč i da član 29. stav 1. glasi: "Psi i mačke bez vlasnika ili bez kontrole vlasnika za koje se sa sigurnošću utvrdi da predstavljaju neposrednu opasnost po divljač, mogu se pod propisanim uslovima ukloniti iz lovišta", a stav 2. ostane isti. Zbog čega? Zato što može doći do situacije da lovac lovcu odstreli lovačkog psa. Znate li do kakvih problema onda dolazi? To su teški problemi. Ovo je neprecizno. Dakle, ne postoji ni malo zle namere, postoji samo pokušaj da se ukaže na to da mora postojati siguran dokaz da je to tako. Inače, bez toga, videćete, biće čuda u lovištu, i to nije dobro. I ne vidim razlog zašto ovaj amandman niste prihvatili. S druge strane, ministar propisuje uslove i način uklanjanja tih pasa i mačaka. Nije dobro da ministar propisuje, to treba da rade Ministarstvo i njegove službe. Nije ministar bogom dan da propiše sve moguće zakone, nego valjda ima službe, ima ljude koji su zaposleni u Ministarstvu, koji će da propišu to, ljude od struke koji se bave tom vrstom problema.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Stojanović. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, poštovana predsedavajuća, podneo sam amandman na član 29. Predloga zakona o divljači i lovstvu. U amandmanu tražim da se u stavu 2. pomenutog člana reč "ministar" zameni rečju "Ministarstvo". Ministarstvo je državni organ i obaveze iz ovog ali i nekih drugih članova su njegove obaveze, a ne obaveze ministra kao pojedinca. O čemu vi govorite u članu 29? Ovo je član kojim se štiti divljač od pasa i mačaka. Mene samo interesuje kako ćete da zaštitite divljač od pasa lutalica, kada ne možete ljude da zaštitite od njih? Evo vam prostog primera iz svakodnevnog života. Kada psi lutalice napadnu nekog čoveka u Beogradu i on ili njegova porodica pozovu šintersku službu, veoma često dobiju odgovor od šinterske službe da oni ne smeju da intervenišu jer se plaše raznoraznih nevladinih organizacija koje se bave zaštitom životinja. Građanima se tada objašnjava da pripadnici ove službe dobijaju i otkaze po pritužbama nevladinih organizacija. Ovo znači da je nama sa Zapada stiglo nešto novo. Većinu nevladinih organizacija koje se bave zaštitom prava životinja finansiraju SAD i članice EU. Oni su svojim novcem u Srbiji nametnuli pravilo da više prava imaju psi od ljudi. Lutalice koje napadaju decu i žene niko ne sme da dira. Tek u slučaju da nekom detetu nanesu teže povrede, može da se reaguje. To nije normalno. Iz tih razloga se postavlja pitanje da li u praksi, pa i u ovom zakonu, može da se govori o zaštiti divljači i pasa. Hvala.
Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 32. Taj odeljak ovog zakona reguliše ustanovljavanje lovišta i mi konkretno predlažemo da lovište ne može biti manje od 2.000 hektara neprekidne lovne površine. Rekle su mi kolege, kad smo bili na Odboru, da je to regulisano nekim drugim stavom ili nekom drugom alinejom ili nekim drugim predloškom, ali smatram da je ovo vrlo bitno, da, kada se vrši ustanovljavanje lovišta, to bude baš ovako definisano kako mi predlažemo, odnosno "neprekidne lovne površine". Mogao sam još da dodam neke komentare, lovno-tehničke objekte i sve ono što je potrebno za jedno lovište, ali smatram da ovim amandmanom ne dozvoljavamo tajkunima koji se sada konkretno bave poljoprivredom u Vojvodini i u Srbiji, i mi znamo, a zna i javnost, da ima dosta nerešenih problema, da se mnoge površine obrađuju a ne zna se ni ko je, ni šta je, ni kako, ni zašto itd. Postavljali smo mi i neka poslanička pitanja iz ove oblasti, da dobijemo odgovor ko konkretno koristi određene površine i pod kojim uslovima. Dobili smo neke paušalne komentare, pa zbog takvih komentara predlažemo da ovih 2.000 hektara ne bude ispresecano, da ne bude na parče, da to bude 2.000 u celini i da na osnovu te celine može da se ustanovi lovište. Zvali su nas ponovo sa terena, ljudi se plaše, ima dosta tih ljudi koji, zahvaljujući nekim bližim informacijama koje dobijaju prekim putevima, sebi već obezbeđuju nekih 2.000 hektara da mogu da se bave lovom na tih 2.000 hektara pod normalnim uslovima, kako to bude propisalo Ministarstvo, odnosno u skladu sa zakonom. Predlažem ministru da prihvati ovaj amandman, znači "neprekidne površine". Nije to ništa posebno, imali bismo samo jednu bezbednost da ne dođe do kalemljenja tih površina, 300, 500, 700 itd. Smatramo da ovaj amandman ima smisla i da treba da ga prihvatite.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li se neko javlja za reč? (Ne) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 36. Predloga zakona o divljači i lovstvu, da se u članu 36. stav 1. tačka 6. posle reči "200 metara" dodaju reči: "od naselja i". Cilj amandmana je da se preciznije definišu nelovne površine. Vlada je odbila amandman s obrazloženjem da nije potrebno ponavljati više puta za redom istu odredbu, pri čemu je odredba "200 metara od naselja" potpuno neprecizna jer ne definiše od čega se računa tih 200 metara. Međutim, izgleda da predlagač ipak dobro zna šta se podrazumeva pod naseljem i od kojih se granica računa udaljenost od 200 metara, koje se pominju u amandmanu. Ovo kažem iz razloga što je predlagač uvrstio naseljena mesta u odeljak o nelovnim površinama, odnosno u član 36, i verovatno ima predstavu o granicama naselja. Smatram da nije ništa loše i da je poželjno da prostor od 200 metara od granice naselja predstavlja nelovnu površinu, pre svega iz razloga bezbednosti. To što ste se vi ogradili da nije definisano odakle naselje počinje i gde se završava, znači da lovac može da dođe usred naselja i kaže – naselje ne počinje ovde, već negde preko sedam brda, jer nije definisano zakonom. U tački 6. ovog člana tu mogućnost dajete samo kada su u pitanju stambeni i pomoćni objekti izvan naseljenog mesta. U pojedinim selima i zaseocima koji imaju razuđena domaćinstva, u čitavoj oblasti, vama će se pojaviti ne lovne površine, već tzv. lovne enklave, upravo zato što ste ovako zamislili nelovne površine. Kako ćete tretirati naseljena mesta recimo u Timočkoj krajini, u Homolju, gde se pojedina sela prostiru, na primer, u krugu prečnika 10 km, a ima jedva možda nekih 200 kuća? Hoćete li između tih usamljenih domaćinstva na udaljenosti 500 metara organizovati lovne površine s dometom puščanog zrna 300 metara? To je logično pitanje i ja vam predlažem da usvojite ovaj amandman SRS.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Hteo bih da kažem da ste vi, gospodine Iliću, i gospodin Dragi Damnjanović predložili identičan amandman, koji glasi: ''U članu 36. stav 1. u tački 6) posle reči "200 metara od", dodaju se reči: "naselja i". Prihvatamo taj amandman i smatramo da će on doprineti boljem zakonu. Hvala.
Konstatujem da je Vlada prihvatila amandman. Reč ima gospodin Milorad Krstin.
Ministar je objasnio, a ja sam hteo da kažem samo u čemu je bila razlika i zašto na Odboru za poljoprivredu tada nije bio prihvaćen. Razlika je bila samo u tome što je gospodin Radiša Ilić napisao "200 m", a gospodin Dragi Damnjanović, čiji je amandman usvojen na Odboru, "200 metara". Negde u službi je zatajilo što nije produženo na 200 metara, kao kod gospodina Dragog Damnjanovića, ali podrazumeva se. U svakom slučaju, hvala što ste prihvatili amandman.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. O tome je bilo reči. Vlada je prihvatila amandman, prihvatio ga je i Odbor, tako da je sastavni deo teksta zakona. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li želite reč? (Da.) Samo se prijavite. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pretpostavljam da je vama, ministre, i vašim saradnicima jasno šta sam hteo da kažem, ali pokušaću, radi građana Srbije, da pojasnim svoj amandman. Da bi bilo jasnije, moram pročitati stav 2. člana 38: ''Korisnik lovišta može da bude pravno lice koje ispunjava uslove za sprovođenje lovnog gazdovanja u skladu sa odredbama ovog zakona i to u pogledu: odgovarajuće garancije propisane aktom iz člana 44. ovog zakona…'' Obratite pažnju ministre, mojim amandmanom ovo dalje se briše, a upamtite u članu 44, jer ovo je član 38. Amandman glasi: ''U članu 38. stav 2. reči ''u vrednosti početnih fondova lovostajem zaštićenih vrsta divljači obračunatoj po propisanoj visini naknade'' brišu se. Moje obrazloženje ovog amandmana kaže: ''Članom 44. Predloga zakona utvrđeno je da ministar propisuje način utvrđivanja visine odgovarajućih garancija, tako da nema potrebe za postojanjem teksta, čije se brisanje predlaže u članu 38. stav 2''. Deluje dosta nejasno, ali sam hteo da se pojednostavi, da seizbaci u članu 38. stav 2. jer u članu 44. sve govorite, nadležnost prelazi na vas i vi o ovome dalje u tekstu odlučujete. Samo je to suština mog amandmana. Zašto bi stajalo posle ovo u nastavku, kada se ovde kaže ''iz člana 44. ovog zakona'' i onda se nastavlja ovo što tražim da se briše, ''u vrednosti početnih fondova lovostajem zaštićenih vrsta divljači obračunatoj po propisanoj visini naknade...''? Vrednujem to što u članu 44. kaže da ste vi ministar koji odlučuje o tome i ne vidim zašto je potrebna ova rečenica. Dobro, vi ste tu da odlučite da li ćete da prihvatite amandman ili ne, ali, jednostavno, pre brisanja stoji da je članom 44. ovog zakona…, a vi ste bukvalno član 44.Ne mogu više da pojednostavim, verujte. Hvala.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Član 38. govori o tome šta je intencija ovog zakona i kako će zakon biti primenjen. Gospodine ministre, stav 4. glasi: ''Korisnik lovišta može da bude i pravno lice koje nije registrovano za obavljanje stručnih poslova u gazdovanju lovištem i/ili lovočuvarskih poslova, ako ima zaključen ugovor o obavljanju stručnih poslova u gazdovanju lovištem i/ili lovočuvarskih poslova sa pravnim licem registrovanim za obavljanje tih poslova pre podnošenja zahteva za dobijanje prava na gazdovanje lovištem''. Sad se vidi prava suština ovog zakona, iz ovog četvrtog stava. Šta je suština? Suština zakona je da se protežiraju finansijski akti i moćne tajkunske firme i ovim stavom se potpuno jasno krči put da se lovišta Srbije opustoše, obesmisle i da se nemilice i surovo eksploatišu fondovi divljači. Kome je namenjen ovaj zakon, čini mi se da je ovim stavom potpuno jasno i to je suština onih primedbi koje vam je DSS od početka govorio. U ovom stavu se potpuno jasno vidi šta je namera zakona. Namera zakona je da onaj koji ima novca, a koji nema veze sa lovstvom, može preko nekog da zakupi lovište, da to lepo počisti, bez ikakvih obaveza. Novi zakon mu ne nalaže, a podsetiću vas da zakon iz 1993. godine predviđa da je korisnik lovišta dužan da u lovište unese 30% od prihoda ostvarenih neposrednim gazdovanjem lovištem. Toga ovde nema. Dakle, prava suština ovog zakona, kome je zakon namenjen, vidi se u delu VI. Gazdovanje lovištem. To je sad potpuno jasno i javnost Srbije to mora da zna. Šta vi u stvari predviđate ovim zakonom? Ovo je jako štetno po one vrednosti koje je do sada imala država Srbija.
Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem. Neopravdanost straha da se ovim zakonom nanosi šteta lovačkim udruženjima leži u činjenici da lovačka udruženja, u skladu s članom 38. stav 3. Predloga zakona, mogu biti korisnici lovišta, kao i da upravo lovačka udruženja dosadašnji korisnici ili pravni sledbenici dosadašnjih korisnika, u skladu s članom 40. stav 5. Predloga zakona, imaju prednost u dobijanju prava na gazdovanje lovištem, ukoliko se lovište ustanovljava na površini postojećeg lovišta, što znači da prednost da dobiju lovište imaju oni koji su bili tu. Ne neko drugi, ne neka trgovina, nego oni koji su bili tu. Uz sve to, lovačka udruženja koja su stekla pravo na gazdovanje lovištem zaključuju neposredno ugovor s državom Srbijom kao vlasnikom divljači. Na ovaj način ne samo da je predmet zakona sačuvao lovačka udruženja, već im je dao potpuni legalitet i legitimitet, odnosno prava garantovana Ustavom i zakonom. To je vrlo, vrlo jasno. Hvala.
Gospodin Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Gospodine ministre, hajde da postavimo stvari onako kakve jesu. Šta ako se, recimo, na oglas javi dosadašnji korisnik, koji je odlično gazdovao, izmirio sve obaveze i ima realan plan investicije, ili privatnik, ili još bolje, pravno lice koje je juče stvoreno, juče niklo, a ponudi vidno nerealan plan investicije? Kome ćete dati lovište na gazdovanje? To što vi deklarativno dajete prednost lovačkom udruženju, to je bacanje prašine, od toga nema ništa. To je meni potpuno jasno. Zakon nije pisan za lovce i lovačka udruženja, pisan je za nekog drugog. To je suština zakona.
Izvolite, gospodine ministre.
Svako ko je dobio lovište na gazdovanje, mora da da državi garanciju da će gazdovati lovištem u skladu s potpisanim ugovorom. Ukoliko ne gazduje lovištem na adekvatan način, biće raskinut ugovor, a garancija puštena. Vrlo jednostavno. Na takav način se štiti državna imovina, u ovom slučaju divljač.
Izvolite, gospodine Dimitrijeviću.
Postavio sam vam konkretno pitanje – kome ćete dati lovište na gazdovanje? Šta će biti ako je taj plan investicija nerealan? Šta se dešava s tim lovištem kad ga on vrati, kad mu ga oduzmete? Ko će da snosi odgovornost za to? Vi morate snositi odgovornost, jer ste vi ovakav zakon doneli.
Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 38. Predloga zakona o divljači i lovstvu. SRS je i ovim amandmanom želeo da zaštiti trenutne korisnike lovišta jer, kako je predlagač zamislio, ispada da to više nije bitno, jer, kako piše u stavu 5. ovog člana 38, ''pravo na gazdovanje lovištem daje se javnim oglasom''. Znači, dugogodišnji nosioci glavnih poslova na unapređenju lovstva u Srbiji sada moraju da stanu u red s tajkunima, s onima koji se razbacuju milionima evra, koji kupuju u Srbiji šta god požele, s ljudima čiji je jedini interes profit, a ne unapređenje lovstva i fonda divljači u Srbiji. Zato smo i predvideli da se sticanje prava na gazdovanje lovištem prvo ponudi trenutnom korisniku lovišta, koji je uspešno njime gazdovao, naravno uz poštovanje zakonskih odredbi. Ovim bi se nastavio kontinuitet gazdovanja lovišta od dosadašnjih korisnika. Obrazloženje ovog mog amandmana je: ''Predloženi novi stavovi 6. i 7. zasnivaju se na izričitoj preporuci međunarodnog FAO konsultanta Marka Janozoviča, iznetoj u navedenom izveštaju (paragraf 8. na 14. strani) – Ako trenutni korisnik lovišta ne prihvati ponuđene uslove, to lovište se ponudi na otvorenom tenderu i najpogodnija ponuda se prihvati (u finansijskom i drugom smislu)''. To je praksa ne samo u ovom slučaju, već i u slučaju ostvarivanja prava na gazdovanje imovinom i u ostalim sferama života. Ovde ste danas često pominjali Lovački savez i ljude koji su tamo izabrani. Da li možete da shvatite da su upravo ti, kako bih ih nazvao, predsednici lokalnih lovačkih saveza prećutali, izbegli raspravu na svojim sastancima o ovom zakonu? Za vas je sada merodavno to što je neko u svoje ime, iz nekog interesa, načelno podržao ovakav zakon i sada se kriju, ako mogu tako da kažem, od svojih kolega, u mišjoj rupi. Šta će vam takav lovački savez i lovačka komora ako oni koji treba da imaju koristi od svega toga pokreću peticiju protiv ovakvog zakona i protiv ljudi koji su u njihovo ime dali saglasnost za ovakav predlog zakona? Šta ćete da uradite kada vam dođe peticija sa potpisima 80.000 lovaca da povučete ovaj zakon? Hoćete li tada ostati nemi pred tolikim očiglednim nezadovoljstvom? A što se tiče pominjanja garancija eventualno novih korisnika koji će gazdovati lovištem, kažete - ukoliko ne ispuni zakonske odredbe, aktiviraće se garancija, šta će se desiti, gospodine ministre, ako garancija ne dostigne vrednost pričinjene štete u lovištu? Toliko. Zahvaljujem.
Na član 38. amandman je podneo Odbor za poljoprivredu. Izvolite, gospodine ministre.
Hteo bih da kažem da prihvatamo amandman na član 38. stav 6, gde se menja i glasi: ''Izuzetno od stava 5. ovog člana pravo na gazdovanje lovištem daje se bez javnog oglasa za lovište posebne namene javnom preduzeću, odnosno drugom pravnom licu čiji je osnivač Republika, odnosno autonomna pokrajina, koja je korisnik državnih šuma i šumskog zemljišta na kojima je lovište ustanovljeno, kao i za lovište u kome je korisnik vlasnik zemljišta iz člana 34. stav 3. ovog zakona''. Kao što primećujete, već u nekoliko navrata vaši amandmani za koje smatram da su izuzetno stručni su prihvaćeni. Prema tome, ova priča s peticijom mi malo nije jasna. Kao što vidite, pretpostavljam da tu ima i malo političke retorike, ali hajde da budemo ozbiljni ljudi. Kao što vidite, sve što mislimo da je adekvatno i da unapređuje zakon, mi prihvatamo. Ovo je, mislim, vaš treći amandman koji smo prihvatili.
Zahvaljujem. Na član 38. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Donka Banović. Gospodine Dimitrijeviću, izvolite.
Gospodine ministre, podneli smo vam rešenje amandmanom, da se ispravi ova nepravda. Vi taj amandman niste prihvatili i meni je stvarno žao što to niste uradili. Jeste vi predvideli da na izvestan način prednost dobiju lovačka društva, ali to je zamajavanje javnosti i to je potpuno nemoguća i neprimenljiva stvar. Najneverovatniji član ovog zakona izgleda ovako, a sada ćete videti da je sve skopčano s parama. To je član 80 – naknada za korišćenje lovostajem zaštićenih vrsta divljači utvrđuje se u odgovarajućem procentu od vrednosti planiranog odstrela lovostajem zaštićenih vrsta divljači za tekuću lovnu godinu, i to 5% za lovišta posebne namene i 10% za ostala lovišta, osim vrednosti planiranog odstrela fazana. Dakle, za tekuću godinu. Gospodine ministre, kažite mi jednu zemlju na svetu u kojoj se porez naplaćuje unapred. Da li postoji ijedna zemlja? Onaj ko zakupi lovište, mora unapred da plati 5 ili 10 posto. Gde to ima još u svetu? Dokle vi mislite da ubirate pare? Dokle mislite da zavlačite ruke u tuđe džepove? Na šta ovo liči? Ovaj zakon je katastrofa. Ovo je otimanje para. Gledate na svaki način, ne birajući sredstva, ne birajući načine, nemate mere, da otmete što više novca da biste napunili neki budžet. Prosto je neverovatno šta vi radite. Lepo vas pitam – u kojoj zemlji se porez naplaćuje unapred? Postoji li takva zemlja u svetu? Prva zemlja u kojoj se porez unapred naplaćuje je Srbija. Čestitam vam na tome. To ćete objasniti građanima Srbije.
Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o divljači i lovstvu. Ovim amandmanom sam tražio da se u članu 40. ovog zakona posle stava 5. doda novi stav 6. Ovim stavom sam tražio da se kod donošenja odluke na davanje prava na gazdovanje lovištima vodi računa o građanima koji žive u neposrednoj blizini tih lovišta. Naime, vi ste u ovom zakonu predvideli mnoge stvari i mnoge pojedinosti, čak ima i nekih stvari protiv kojih nemam ništa, međutim, kada su u pitanju građani koji žive u neposrednoj blizini ovih lovišta, zakon nije predvideo nikakve eventualne mogućnosti da oni ostvare neko svoje specifično pravo koje mogu da crpe iz te činjenice što se nalaze u neposrednoj blizini tih lovišta, lovnih područja. Naime, valjda su ti ljudi, odnosno građani, doduše ovde oni moraju biti u formi pravnog lica, najviše zainteresovani za sudbinu okoline, odnosno onoga što se dešava u njihovom neposrednom okruženju. Suština amandmana je bila u tome da sam tražio da se pod nekim jednakim uslovima izađe u susret građanima koji žive u tom okruženju. Da iskoristim priliku i ovaj amandman da kažem da se za vikend, u subotu i nedelju, 20. i 21. marta, u selu Leskovik kod Niša, koje se nalazi na teritoriji opštine Crveni krst, održava međunarodni sabor lovaca. Učestvovaće lovci iz cele Srbije i pojedinih zemalja. Opština Crveni krst, niška opština, pokrovitelj je ove manifestacije, a SRS u toj opštini vrši vlast. Znači, na neki način smo dali i svoj doprinos ovoj manifestaciji. Hvala.
Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić, koji ima reč. Izvolite.
Danas je bilo u raspravi dosta polemike o tome da li je u redu to što smo tražili da se briše reč "ministar", a da stoji "Ministarstvo". Znamo da je u Zakonu o državnoj upravi propisano da ministar donosi propise i rešenja o upravnim i drugim pojedinačnim stvarima i odlučuje o drugim pitanjima iz delokruga Ministarstva, što je definisano članom 23. stavom 2. Ovde u ovom članu 44. mislimo da je logičnije da Ministarstvo bliže propisuje način ustanovljavanja lovnog područja i lovišta, uslove za sprovođenje lovnog gazdovanja, postupak sprovođenja javnog oglasa, postupak za davanje i oduzimanje prava na gazdovanje lovištem, sadržinu ugovora, utvrđivanje visine odgovarajućih garancija koje je dužno da obezbedi pravno lice pre zaključivanja ugovora, kao i uslove i način za davanje lovnog revira u zakup. Maločas mi ministar, u mom drugom javljanju, nije odgovorio. Moguće je da sam pogrešio, gospodine ministre, kada sam pomenuo Zakon o poljoprivrednom zemljištu. Očigledno me niste razumeli. Po sadašnjem Zakonu o poljoprivrednom zemljištu strani državljani ne mogu da kupe naše zemljište za četiri godine. Mnoge druge zemlje, koje su potpisale Sporazum o pridruživanju, dobile su na sedam, neke na deset godina, a u Hrvatskoj ne može da se proda poljoprivredno zemljište. Činjenica je da su strani državljani kod nas kupili poljoprivredno zemljište. Da li će lovačko udruženje na teritoriji gde je strani državljanin kupio poljoprivredno zemljište učestvovati na licitaciji i imati privilegiju u odnosu na tog kupca koji je kupio zemljište da to lovište ostane i dalje tom lovačkom udruženju? Može da se desi situacija da pojedina lovačka udruženja jednostavno neće imati gde da love. A posebno je pitanje s lovačkim udruženjima koja su stvarno dobro radila. Ima i takvih, sigurno, i to veliki broj. Šta će biti s njihovom imovinom, sa zgradama, sa zemljištem koje baš njima pripada, i gruntovno itd.? Moguće je da se ne razumemo, ali stvarno sam se trudio da budem što konkretniji. Zahvaljujem.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za poljoprivredu podneo je amandman na član 45. Da li neko želi reč? Izvolite.
Hteo bih da kažem da su to amandmani o kojima smo debatovali kada smo raspravljali o zakonu u načelu i vezan je za period donošenja Strategije. Prihvatili smo sugestiju gospodina profesora Mašića, za koju mislim da utiče na to da se zakon značajno poboljša, tako da možemo da kažemo da prihvatamo amandman na član 45. stav 1, da se menja i glasi: "Osnovni dokument upravljanja i zaštite divljači je Strategija koju donosi Vlada za period od 15 godina". Ako smem, poštovana predsedavajuća, hteo bih da kažem da prihvatamo i amandman na član 46. st. 1. i 2, da se menjaju i glase: "Sprovođenje ciljeva i mera za razvoj lovstva i unapređivanje stanja populacija divljači u lovnom području vrše se na osnovu programa razvoja lovnog područja koji donosi Ministarstvo za period od 15 godina. Za lovna područja na teritoriji autonomnih pokrajina program razvoja lovnog područja donosi nadležni pokrajinski organ za period od 15 godina". Prihvatamo i amandman na član 95, da se menja i glasi: "Poslove lovnog inspektora može da obavlja lice koje ima stečeno visoko obrazovanje na studijama drugog stepena (diplomske akademske studije - master, specijalističke akademske studije, specijalističke strukovne studije), odnosno na osnovnim studijama u trajanju od najmanje četiri godine, na kojima je položilo predmet iz oblasti lovstva, sa licencom za obavljanje određenih poslova u lovstvu, sa položenim državnim stručnim ispitom i sa najmanje pet godina radnog iskustva na stručnim poslovima iz oblasti lovstva". Što se tiče vaših komentara, u Zakonu o poljoprivrednom zemljištu jasno i glasno stoji da strano lice ne može da kupi zemlju u Srbiji. Vrlo jasno i glasno. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za poljoprivredu podneo je amandman na član 46, koji ste vi prihvatili. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o divljači i lovstvu, i to na 47. član ovog zakona. Amandmanom sam tražio da se posle stava 3. ovog člana doda jedna nova rečenica. Ova rečenica govori o tome da, kada je u pitanju lovna osnova, kompletna evidencija treba da se vodi na jedinstvenom obrascu koji treba da propisuje odgovarajuće ministarstvo, u ovom slučaju Ministarstvo poljoprivrede. Znamo da zakon propisuje i neophodne podatke koji moraju sa terena stići prema Ministarstvu, gde se ti podaci obrađuju. Mi znamo da u Srbiji ima veliki broj lovišta, veliki broj lovnih terena i veliki broj nacionalnih parkova. Ako bi svako od njih na terenu te podatke, koji su neophodni Ministarstvu, završavao na svoj način, to za njih možda i ne bi predstavljalo neki problem, ali bi za ljude u Ministarstvu koji rade statističke podatke ovo i te kako bio otežavajući problem. Zato sam predložio ovaj amandman, koji suštinski ne menja ništa mnogo, ali na neki način pojednostavljuje ovaj zakon i olakšava sakupljanje podataka i statistiku. Želim da apelujem na vas, ministre, da usvojite ovaj amandman, koji sigurno neće da poremeti koncepciju zakona kako ste to vi predložili. Hvala.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Gospodin Dimitrijević ima reč.
Evo člana koji ima jednu tačku koja je potpuno besmislena. Vidite šta ste napisali: ''2) lice bez javnih isprava zatečeno u vršenju nezakonitih radnji privede nadležnom organu''. Misli se na ovlašćenje lovočuvara. Da li ste vi imali prilike da čitate Zakon o policiji? Je l' vi znate ko je nadležan da privede određeno lice? Kako vi mislite da lovočuvar privede to lice koje je izvršilo nezakonitu radnju? Kako da to izvede? Mi smo uneli rešenje da obavesti nadležni organ. Zna se ko je u ovoj državi nadležan da hapsi ljude. Vi čuda stvarate u ovom zakonu. Dovešćete do takvih situacija da će ljudi između sebe početi da se obračunavaju i razračunavaju. Hajde, objasnite mi kako lovočuvar može da privede nekog. Na osnovu čega? Jednim zakonom ćete da derogirate i potpuno izbrišete Zakon o policiji? Gde ste to videli? Gde to postoji? Gledate one američke serije, je l', onu policiju koja se bavi zaštitom životinja? To tako ne ide. U ovom članu zakona u tačkama govorite o tome da lovočuvar može da presretne na putu nekog ko ide, a znate koliko ima puteva koji idu kroz centar lovišta, čak i magistralni putevi. Čovek putuje svojim kolima, zaustavi ga lovočuvar – otvaraj gepek, iznesi sve napolje, da vidim da nisi nešto ulovio, da ne transportuješ divljač. Ljudi moji, stavite malo prst na čelo. Gospodine ministre, kako će lovočuvar da privede nekog? Po kom zakonu? Po ovom vašem zakonu? To je smešno. To je apsurdno, potpuno. Potpuno je besmisleno šta ste vi napisali u ovom zakonu.
Izvolite, gospodine ministre.
U Zakonu o zaštiti prirode postoji apsolutno ista odredba, da službeno lice koje radi u zaštićenom dobru može na isto takav način da privede osobu koja se neadekvatno ponaša u tom dobru. Znači, to je već praksa, odredba koja postoji u jednom drugom zakonu, koja je dobra, koja se pokazala u praksi kao izvodljiva i samo se primenjuje na ovaj zakon.
Zahvaljujem. Gospodin Plužarević najpre, pa ću vama dati reč, gospodine Dimitrijeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo komentar vezan za ovlašćenja lovočuvara. Član 58. nema završni efekat delovanja. Podržaću gospodina Dimitrijevića. Stvarno, kako da lovočuvar izvrši sve te radnje i predradnje i završi posao s licima u krivolovu? Konkretno se bavim i bavio sam se tim poslovima, i to je u zakonu nedorečeno. Nema metode i tehnologije. Čak i policija nekad na licu mesta ne zna šta da radi i kojom metodom da zaustavi te izgrednike, odnosno ljude koji su van zakona i koji se bave krivolovom. Danas, u vreme savremenih tehnologija, u vreme džipova, u vreme pušaka koje su vrlo savremene, mobilne telefonije, dži-pi-es sistema, lovočuvar treba, a znamo kako su naši lovočuvari odeveni i tehnički opremljeni, da zaustavi nekoga. To je vrlo teško i mislim da će tu biti dosta problema vezano za lovočuvarsku službu. Mislili smo da će ovim zakonom lovočuvarska služba, makar samo zakonom, imati obavezu da bude opremljena i da funkcioniše u skladu sa svim normama i zakonima. Lako je EU, lako je tim ljudima koji su učestvovali u kreiranju ovog zakona da komentarišu lovočuvarsku i ostalu službu tamo negde na Zapadu, kada su tamo drugi i principi i odnosi i sve je tamo na nekom drugom nivou u odnosu na Srbiju, koja je znate u kakvom stanju i kako mi funkcionišemo i živimo. Ove primedbe kolega na član 58. stoje i ne vidim rešenje vezano za lovočuvarsku službu. Znamo da je lovočuvarska služba u Srbiji na najnižem nivou, mislim ekonomski. Ljudi treba da prežive, a da bi bili motivisani da obave taj zadatak, moraju biti i nagrađeni i poštovani od nivoa Ministarstva pa do svojih lovaca i udruženja u kojima deluju i funkcionišu. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite.
Hteo bih samo da kažem da po Zakonu o krivičnom postupku svaki građanin ima pravo da lice koje je zateklo u vršenju krivičnog dela onemogući u vršenju tog krivičnog dela. Ne vidim zašto bi trebalo to pravo uskratiti lovočuvaru. To je pod jedan. Pod dva, u samom zakonu je definisano da procedura na koji način će lovočuvar da reaguje može da se propiše podzakonskim aktima. Drugim rečima, u slobodnom prevodu, to bi trebalo da izgleda tako da se lice koje je uhvaćeno u krivolovu zadrži i da se pozove policija koja će doći na lice mesta i dalje preduzeti. To je otprilike suština. Hvala.
Izvolite, poslaniče Dimitrijeviću.
Gospodine ministre, ovde jasno piše – privede nadležnom organu. Kad nekog privodite, vi ga lišavate slobode. Da li razumete o čemu govorim? Ako nekoga privodite, vi ste ga lišili slobode. Na osnovu koje odluke? Na osnovu odluke suda možete nekoga da lišite slobode. Ne može to da radi lovočuvar, aman ljudi. Znate li koliko su to široka ovlašćenja? Šta će da bude sada? Hajde da uzmemo hipotetički jednu situaciju. Lice je zatečeno u lovištu bez isprava u krivolovu. Lovočuvar hoće da ga privede, a on kaže – neću. Okrene se i krene dalje. I šta radi lovočuvar? Puca u njega, je l' tako? Da li je to svrha ovog zakona? Šta će biti ako se lice okrene i napusti mesto? Kako će da ga spreči, fizičkom silom? Šta će, da trenira borilačke veštine? Šta da radi? Potpuno je besmisleno ovo što ste napisali.
Gospodine ministre, izvolite.
Hteo bih samo da ponovim još jednom. Svaki građanin ima pravo da, ukoliko se zatekne u prisustvu lica koje vrši krivično delo, onemogući to lice u vršenju krivičnog dela, odnosno da ga zaustavi u pokušaju udaljavanja s lica mesta, odnosno u pokušaju bega s mesta počinjenog krivičnog dela. Molim vas, zaista mislim da nije adekvatno da to pravo oduzimamo lovočuvaru, čiji je posao da sprečava lovokradice u lovokrađi. Mislim da sam bio vrlo, vrlo jasan. Zato se ta osoba zove lovočuvar. Šta je njegova funkcija ukoliko on ne može to da uradi, da konstatuje da je neko izvršio krivolov i odšetao sa lica mesta? Šta on može da uradi ukoliko ne može to lice da zaustavi i da ga onemogući u odlasku sa lica mesta vršenja krivičnog dela, odnosno sa mesta vršenja zločina ili bega sa lica mesta, kako god hoćete? Koja je onda suština uopšte postojanja lovočuvara? Hvala.
Gospodin Dimitrijević. Izvolite.
Gospodine ministre, stvarno vas molim da pažljivo pročitate tačku 2: "lice bez javnih isprava zatečeno u vršenju nezakonitih radnji privede nadležnom organu". Ne da ga zadrži, nego da ga privede. Znači, da mu stavi lisice, da ga veže, da ga uhapsi, da ga nekako ugura u kola i privede. Govorim srpski jezik, ne govorim kineski, pobogu brate. Piše – privede. Nisam ja napisao to, vi ste napisali u zakonu. Mi pokušavamo da nađemo rešenje, izlazak iz tog ćorsokaka, jer to je nemoguće i neodrživo, a vi mi pričate teorije.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite, gospodine Mariću.
Član 63. govori o načinu izdavanja dozvole za lov. Predložio sam amandman sledećeg sadržaja – članu 63. st. 1. i 2. menjaju se i glase: "Dozvolu za lov divljači, na propisanom obrascu, izdaje lice koje kod korisnika lovišta obavlja stručne poslove gazdovanja lovištem. Pojedinačna dozvola za lov glasi na ime lovca, a grupna na ime vođe grupe''. U stavu 3. reči "dozvole za lov krupne divljači i dozvole za lov sitne divljači" zamenjuju se rečima "pojedinačne dozvole i grupne dozvole". Jednostavno, smatramo da se mora utvrditi ko kod korisnika lovišta izdaje dozvolu za lov divljači. Vlada je ovaj amandman odbila uz sledeće obrazloženje: amandman se ne prihvata iz razloga što se Predlogom zakona propisuje da je korisnik lovišta dužan da odredi i ovlasti lice koje izdaje dozvolu za lov itd. Čitao sam više puta i amandman i obrazloženje i došao do zaključka da amandman ni na koji način nije u suprotnosti s ovim rešenjem koje je predložila Vlada. O čemu se ovde radi, u čemu se sastoji razlika? Vlada predlaže da dozvolu izdaje lice koje odredi korisnik lovišta. Mi iz SRS se s tim slažemo, samo predlažemo da to lice mora da bude stručno lice koje obavlja poslove gazdovanja lovištem. Znači, mi samo preciziramo ovo vladino rešenje, smatramo da ga poboljšavamo, da ga činimo boljim.
Gospodin Veselinović ima reč. Izvolite.
Hteo sam samo da se nadovežem, dame i gospodo, na diskusiju gospodina Dimitrijevića, jer se moje pitanje upućeno gospodinu ministru odnosilo na ovaj član 58. Verujem da će ministar da me čuje i trebalo je do sada da mi da odgovor vezan za ovu problematiku i nedorečenost u članu 58. stav 2. Ako obratimo pažnju na član 57, prava i dužnosti lovočuvara, i tu ima nekih nelogičnosti, ali uglavnom je obuhvaćena ta dužnost lovočuvara. Ako obratimo pažnju na tačku 6, tu se kaže – ''zatraži pomoć nadležnog organa unutrašnjih poslova i nadležnog lovnog inspektora ako je onemogućen u vršenju poslova lovočuvarske službe". Gospodine ministre, obratite pažnju na ovu tačku 6, molim vas. Znam da će to sve tu da poremeti Nada Kolundžija s njenim vaspitavanjem i prevaspitavanjem, ali molim vas, gospodine ministre, sve je rečeno u članu 57. tačka 6, gde kaže: "zatraži pomoć nadležnog organa unutrašnjih poslova i nadležnog lovnog inspektora ako je onemogućen u vršenju poslova lovačke službe", a ne da vi kažete u članu 58: "lice bez javnih isprava zatečeno u vršenju nezakonitih radnji privede nadležnom organu". Ovo stvarno derogira i Zakon o policiji i Krivični zakonik. Trebalo je da uvažite primedbe narodnih poslanika i prihvatite amandmanska rešenja ili da sami na Odboru izmenite ovo što ste napisali, jer se ovo stvarno ne može primeniti. Pre sam rekao, kada sam potegao pitanje na koje neću dobiti odgovor, da gotovo na svim mestima, i gde treba i gde ne treba, mešate organe unutrašnjih poslova. Bar u sportu i lovu treba izbeći da se meša policija, izuzev kada ne može da se uspostavi red. Ako Nacionalni park Kopaonik kupi neki tajkun i izdate mu posebno lovište, pa, gospodine ministre, ako ima novca da to zakupi na 20 godina, neka on plati agenciji ''Obezbeđenje'' da mu obezbedi taj teren, da ga čuvaju od lovokradica. Neka bude uključen i lovočuvar, ali neka on obezbedi, a nikako mešati policiju tamo gde ne treba. Ako policiju mešamo da razvađava navijače Partizana i Zvezde, ili Rada i mog Novog Pazara, gde je 2.500 policajaca uključeno, čemu onda taj sport? Organizator je dužan da obezbedi mir i red gde se održavaju te sportske manifestacije. I u lovu je organizator dužan da obezbedi red kako je propisano zakonom. Do sada su to radila lovačka udruženja. Svako lovačko udruženje imalo je po nekoliko svojih lovočuvara. Ti su lovočuvari vršili funkciju obezbeđenja lovišta i reda u lovištu. Oni su morali da izvese nadležnog pretpostavljenog, tj. predsednika udruženja, o problemima koji se tamo dešavaju, a onda se odlučuje o postupku koji treba da se vodi protiv lovaca koji su nezakonito vršili neke radnje tamo u lovištu. Ima tamo disciplinska komisija, komisija časti, sve postoji i sve je regulisano. Ukoliko ni to ne pomaže, onda se lovcu piše prekršajna ili krivična prijava i onda dolazi do oduzimanja oružja, prestanka bavljenja lovom i sl. Vi sada hoćete daljinski, iz Komore, da upravljate lovištima po Srbiji. Lovački savez Srbije i lovačka udruženja gube svoje lovočuvare. Oni samo formalno postoje, do sledeće izmene i dopune zakona. Niste mogli da ih izbrišete, jer su vam trebale sada pojedine saglasnosti, kao što ste pre govorili, od Lovačkog saveza Srbije. A to je neistina, vidite, to je neko potpisao, u ime koga, ne znam. Neka to sluša sada predsednik Lovačkog saveza Srbije pa neka demantuju to što piše u novinama. Na ovaj način ste degradirali, s ciljem da se Lovački savez Srbije i udruženja unište i da sve to pređe u neka privredna preduzeća i, normalno, Komora će da diriguje i upravlja lovištima. Postavio sam pitanje, ne znam tog lovočuvara kome ćete vi oduzeti lovište, tamo dve hiljade hektara, i gde će atari da budu tamo u posedu privatnika, radnika, seljaka i da dođe taj lovočuvar da njih legitimiše i da vrati sa svog atara i iz svoje šume ili svog poljoprivrednog zemljišta. Da vidimo kako će taj lovočuvar da prođe. Znači, ovde je cilj da lovočuvare posvađate, koje ste vi licencirali i obučili, sa lovcima, a onda i policiju sa lovcima, i tako rasturimo lovačka udruženja i Lovački savez Srbije. Ovaj stav 2. vam nije trebao sigurno i siguran sam da niste ni vi s tim načisto, nego se dvoumite, ali verujem da onaj ko je ovo pisao, verovatno, ne znam koliko zna o prvima, eto ja nisam pravnik, ali ovo je stvarno u koliziji s ostalim zakonima, pa i s Ustavom Republike Srbije. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre.
Pričamo o tome da imamo lovočuvara u lovištima. Lovočuvar tu služi da, ukoliko zaustavi neko lice u krivolovu, to lice privede, kao što to rade komunalni policajci, kao što, već sam napomenuo, rade staraoci o prirodnim dobrima. Znači, ne govorimo o lovcima, govorimo o krivolovcima. To su suprotne stvari. Krivolovac je kao lopov, a lovac je kao pošten čovek. Prema tome, ne služe lovočuvari tu da maltretiraju lovce, nego krivolovce, što lovci vole, što lovci žele, jer im krivolovci van lovne sezone ubijaju divljač. Kada vidite čoveka sa odstreljenom divljači koja u to vreme godine može da se odstreli, vi znate da taj čovek verovatno nije u krivolovu. Ukoliko u vreme kada nije vreme lova na određenu divljač vidite čoveka da nosi tu divljač, on je u krivolovu. Prema tome, to nije stvar – ja izašao na njivu i odjednom došao tu lovočuvar pa me maltretira da li sam ja u krivolovu, a ja u stvari na mojoj njivi orem. To ne može da se desi. Zna se kako utvrđuješ da je neko u krivolovu. To je naoružan čovek sa divljači koja ne bi trebalo da bude mrtva pored njega, odstreljena u to vreme godine, sezone itd. i to je vrlo jednostavno utvrditi. Znači, da bi neko bio u krivolovu, on mora da ima oružje, mora da je u vreme kada nije vreme lova s određenom odstreljenom divljači koja nije u to vreme trebalo da bude odstreljena i da se nalazi u lovištu bez prethodne dozvole. Znači, da je neko ko totalno nema veze s tim. Prema tome, hajde da više prestanemo da menjamo teze. Jedno je lovac, a drugo je krivolovac. To su dva različita, odvojena pojma. I zna se zašto služi lovočuvar, on je tu da zaštiti, između ostalog, i lovce od krivolovaca, jer ti lovci žele da love divljač tu, da se ta divljač obnavlja, a krivolovac to ne želi. Njemu je u interesu da pobije što više i da se udalji neprimećen iz lovišta. Vrlo je jednostavno. Nema tu nikakvog sporenja. Hvala lepo.
Gospodin Veselinović.
Samo ću kratko, gospodine ministre. Kolega pre je rekao da mi govorimo srpskim jezikom, ne kineskim. Ako biste vi dali komentar o ovom zakonu, kako vi razmišljate, logično, slažem se kad bi to bio komentar ovog zakona i da se to uruči tom lovočuvaru. Ako je lovočuvar čovek s nekom srednjom školom, nije bitno, i bukvalno shvati ovo što ste vi napisali ovde, ubeđen sam ne samo da ne može da shvati svoju lovočuvarsku službu i obaveze, nego će da napravi svađu i probleme tamo. O tome govorim, ne menjam teze. Vi nikako da shvatite da ne razumete ovo što ste napisali ovde. Ja sam matematičar, ali logiku dosta poznajem. Logično gledano i posmatrano, ako ovo bukvalno shvati lovočuvar, biće problema. Kažem da vam ovo nije trebalo. Rečeno je da u slučaju, ako bude sprečen u vršenju svojih poslova koji su navedeni ovde, poziva organ koji je jedino nadležan da privede lice nadležnom organu, a to su ovlašćena lica MUP. Govorim samo da ovo uopšte ne stoji, da ovaj stav 2. sve ovo derogira i, jednostavno, ministre, ovde niste u pravu. Zahvaljujem.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Dušan Marić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 63. doda novi član 63a. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Moj kolega Vitomir Plužarević i ja smo podelili uloge. On podržava prave lovce, one koji se pridržavaju lovačkog kodeksa, a ja kritikujem one koji lov shvataju isključivo kao lično zadovoljstvo. U tu svrhu podneo sam predlog da se posle člana 63. doda novi član 63a, kojim bi se jasno preciziralo koja lica ne mogu da polažu lovački ispit. ''Lovački ispit ne može da polaže lice: 1) koje je u poslednjih pet godina pravosnažnom sudskom presudom osuđivano zbog neovlašćene upotrebe oružja; 2) koje je u poslednjih 10 godina pravosnažnom sudskom presudom osuđivano zbog neovlašćene upotrebe oružja na kaznu zatvora dužu od godinu dana; 3) koje je pravosnažnom sudskom presudom osuđivano za krivična dela ubistva; 4) protiv kojeg se vodi krivični postupak zbog neovlašćene upotrebe oružja i nasilničkog ponašanja; 5) koje je u poslednjih pet godina pravosnažnom sudskom presudom osuđivano zbog nasilničkog ponašanja i 6) koje je u poslednjih 10 godina pravosnažnom sudskom presudom osuđivano zbog nasilničkog ponašanja na kaznu zatvora dužu od godinu dana''. Praksa pokazuje da je znatan broj krivičnih dela u Srbiji počinjen iz lovačkog oružja i da su ta krivična dela počinila lica koja su već ranije osuđivana zbog nasilničkog ponašanja i zbog neovlašćene upotrebe oružja, tako da mi iz SRS smatramo da bi prihvatanjem ovog amandmana bio smanjen broj tih krivičnih dela. Takođe smatram da bi polaganje lovačkog ispita trebalo zabraniti svim licima koja su odbila ili koja ubuduće odbiju poziv za mobilizaciju, svim licima koja su izbegla da služe vojni rok i svimlicima koja su izbegla da vojni rok služe s puškom u ruci, odnosno koja su se opredelila za tzv. služenje civilnog vojnog roka. Ogromna većina tih lica je svoje dezerterstvo, tzv. civilno služenje vojnog roka, obrazložila strahom od oružja, strahom od pucanja, nasilja i ubijanja. Znate, ne možete kada treba da pucate na nekoga ko može da vam uzvrati, ko može da vas ugrozi, biti pacifista i kukavica, a kad vam se prohte da pojedete dobru srnetinu, onda biti junak i lovac. S tim u vezi mislim da bi bilo dobro i korisno, radi postizanja ovog cilja zbog kojeg sam predložio uvođenje člana 63, da lovačka udruženja, Ministarstvo odbrane i MUP sačine jednu analizu, informaciju o tome koliko u Srbiji ima registrovanih lovaca koji su odbili da učestvuju u odbrani zemlje i služe vojni rok, uopšte da služe vojni rok, i koliko ima lovaca koji su vojni rok odslužili, a pozvali se na prigovor savesti i odbili da ga služe onako kako se vojni rok služi, s puškom u ruci.
Izvolite, gospodine ministre.
Pre svega, hteo bih da kažem da je u Zakonu o oružju i municiji definisano ko može da nosi oružje i, prema tome, nema potrebe da se to duplira i stavlja u zakon o lovstvu. Što se tiče drugog komentara, kao čovek mislim da postoji jako velika razlika da li pucate u životinju ili u čoveka. Prema tome, ne bih mogao da podvedem da je jednako pucati na ljude i pucati na životinje, koliko god ja voleo životinje. Hvala.
Gospođa Nada Kolundžija.
Želim samo da kažem da Zakonom o vojnoj obavezi služenje civilnog vojnog roka po osnovu prigovora savesti nije moguće za one koji su registrovani kao nosioci oružja, kao i za registrovane lovce. Dakle, taj zakon je definisao na koji način su te dve stvari nespojive. Hvala.
Gospodin Marić ima reč. Izvolite.
Gospodine ministre, jasno je da postoji razlika između pucanja na ljude i pucanja na životinje. Međutim, nije razlika samo u cilju, razlika je i u motivu. Polazim od pretpostavke da normalan čovek puca na drugog čoveka samo u slučaju kad je mobilisan, kad je ratno stanje i zbog odbrane zemlje, zbog odbrane sopstvene otadžbine, sopstvenog ognjišta. A lovac puca iz nekih sasvim drugih razloga.
Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić, Milica Vojić-Marković. Gospodine Dimitrijeviću, imate reč.
Ovaj amandman se odnosi na nešto što je etika u lovu, znači lova pojedinih vrsta divljači. Svuda u svetu, barem u onim zemljama koje lovstvo doživljavaju kao obavezu, lov divljih svinja neolučenim cevima se ne dozvoljava. U tom smislu sam podneo ovaj amandman, da i mi primenimo tu praksu, ako već poštujemo i neku tradiciju i te međunarodne zakone. Zbog čega je to? Zato što se dešava da prilikom lova sa neolučenim cevima dođe do prevelikog broja ranjavanja i ta divljač ode i umire u strašnim mukama. Dakle, iz humanih razloga. Nemojmo dozvoliti da se love divlje svinje neolučenim cevima, nego isključivo karabinom, znači oružjem sa olučenim cevima.
Na član 77. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 80. su amandman, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Vitomir Plužarević i Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Plužarević. Izvolite.
Podneli smo amandman na član 80. gde treba da popravi ovo procentualno učešće za lovišta za posebne namene, odnosno za klasična lovišta: '' U članu 80. stav 2. posle procenta "5%" reči "za lovišta posebne namene i 10% za ostala lovišta" brišu se''. Predlažemo da tih 10% bude uglavnom za sva lovišta. U istom članu se dodaje novi stav, koji glasi: "Izuzetno za lovišta u državnoj svojini koja se daju u koncesiju, iznos naknade određuje se ugovorom". To bi bio neki procenat koji bi mogao da se odredi ugovorom, odnosno da možda bude i veći procenat od 10% ako je to bogato i kvalitetno lovište, ako ima dosta divljači i ako koncesionar ima interesa da gazduje u tom lovištu. Podneli smo nas dvoje amandman, Dragi Damjanović i Vitomir Plužarević, i to je jedan od predloga o kome su razgovarali u Lovačkom savezu Srbije i u stručnim službama Lovačkog saveza Srbije. Ako prihvatite, u redu je, ako ne prihvatite, mi ne možemo da utičemo na vas da prihvatite ove procente i da ovaj zakon bude poboljšan u tom smislu. Hvala.
Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 81. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 89. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, prethodni govornici su dosta rekli o nadležnosti ministra i Ministarstva, a ja ću se osvrnuti samo na deo izlaganja gospodina ministra, kada je davao uvodnu reč o ovom zakonu i rekao da Vlada Srbije i Ministarstvo nemaju nikakve veze s komorama. Imamo član 11. Poslovi komore. Samo da se osvrnemo na tačku 10) u poslednjem stavu, gde se kaže: "Na statut i opšte akte Komore saglasnost daje Ministarstvo". Onda idemo dalje, u članu 12. poslednja dva stava su: "Skupština Komore bira između svojih članova predsednika, kao i sastav upravnog odbora, nadzornog odbora, organa Komore koji rešava o izdavanju i oduzimanju licence i Etičkog komiteta, u čijim sastavima moraju biti predstavnici Ministarstva i autonomne pokrajine koji su članovi Komore. Broj, sastav, delokrug i način izbora organa iz stava 1. ovog člana utvrđuje se statutom Komore". Zar ovo ne potvrđuje činjenicu da je Komora, u stvari, ispostava Ministarstva poljoprivrede? Videli ste koje nadležnosti ima Ministarstvo prilikom obrazovanja Komore, što znači da nije nezavisno, isto kao i mnoge agencije koje ste formirali pri određenim oblastima. Ministra nema ovde, a postavio sam mu interesantno pitanje, na koje, vidim, neće da odgovori ili nisu spremni da daju odgovor. Vezano je za poljoprivredne radove i učešće poljoprivrednika sa svojim mašinama u svojim atarima. Ovim zakonom se predviđa da te mašine koje se upotrebljavaju u delu lovišta moraju imati ugrađene i prigušivače, u smislu sprečavanja teranja divljači. Pitao sam gospodina ministra ko će da obezbedi ugrađivanje tih prigušivača na motokultivatorima, traktorima, motorkama, kombajnima i svim onim poljoprivrednim mašinama koje rade na tom zemljištu. Nisam dobio odgovor. Evo koliko kontradiktornosti ima ovaj zakon i koliko je daleko od svoje primene. Znam da je cilj zakonopisca i ministra poljoprivrede i Vlade da ovaj zakon kako-tako prođe, ali uz komentar srpskih radikala i ostalih poslanika, a verujem i lovaca širom Srbije, nadam se da shvataju suštinu – da je ovo u praksi neprimenjivo i da ovaj zakon mora pod hitno pretrpeti izmene i dopune.
Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 91. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za poljoprivredu podneo je amandman na član 95. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Milorad Krstin i Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 105. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić, Milica Vojić-Marković. Gospodin Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Evo još jedne besmislene odredbe u ovom zakonu. Član 105: ''Novčanom kaznom od 5.000 do 30.000 dinara kazniće se za prekršaj fizičko lice'', pa se navodi, i ima tu par stvari koje su u redu, ali tačka 3) kaže: ''vrši žetvu i kosidbu poljoprivrednim mašinama koje nemaju ugrađene uređaje za isterivanje, odnosno plašenje divljači (član 22. tačka 7)''. Pošto je tu ministar poljoprivrede, prosto se nameće pitanje da li je on boravio u brdsko-planinskim selima. Da li on zna kako izgledaju poljoprivredni uređaji tih seljaka? Pa, ti ljudi nemaju novca da promene gume, a kada polome onu kosačicu, nož za sečenje trave ili košenje pašnjaka, nemaju mogućnosti da kupe nove, nego to nose da se vari itd., a vi ćete da ih kaznite od 5.000 do 30.000 dinara ako nemaju to. Kome ćete dati ta ovlašćenja, lovočuvaru, upravniku lovišta? Predvideli ste besomučne prijave protiv tih ljudi da ih maltretirate i da im otimate i zadnji dinar iz džepa. Ova tačka 3. u članu 105. je potpuno besmislena. Izbacite to, potpuno je nepotrebno. Nećete valjda da se služite najnižim stvarima da zadnji dinar tim jadnim seljacima isterate iz džepa. Ovo nema smisla. Postavlja se pitanje da li je uopšte neko čitao ovaj zakon. Da li je uopšte neko stavio prst na čelo i razmislio šta je napisano u ovom zakonu? Stvarno ne vidim razlog da ne prihvatite ovaj amandman.
Na član 110. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Evo još jedne stvari. Šta je cilj ovog zakona? Žao mi je što ministar nije tu, ali to isto tako oslikava šta je svrha ovog zakona. Stav 2. kaže: ''Dosadašnji korisnik lovišta kome posle stupanja na snagu ovog zakona nije dodeljeno lovište na gazdovanje, kao i dosadašnji korisnik lovišta koji javnim oglasom nije dobio pravo na gazdovanje lovištem ima pravo na naknadu za neamortizovani deo izgrađenih lovno-tehničkih i lovnih objekata i na naknadu troškova za lovnu osnovu, ako su ulaganja u te objekte i lovnu osnovu veća od prihoda…'' Šta hoćete da kažete ovim članom? Hoćete da kažete da ćete lovno-tehnička sredstva i lovne objekte oteti od lovačkih društava. Pominjete neamortizovani deo. A šta je neamortizovani deo? Ko će da procenjuje je l' to neamortizovano, pa će biti vrednost pet ili šest dinara? Ovo je klasična pljačka i otimačina nečega što je stvarano decenijama u lovačkim društvima. Kako vas nije sramota za ovakav zakon? To je bez ikakvih skrupula. Vi ćete da otimate, da dajete tajkunima da raspolažu lovačkim domovima koja su lovačka društva stvarala godinama. Dokle ide ta granica vaše bezobzirnosti? To je cilj tog zakona, da se lovstvo potpuno obesmisli, da se uberu pare, da se uvedu tajkuni u lovišta i da se otme sve od lovačkih društava. Kažite javnosti Srbije i lovcima Srbije da je to cilj ovog zakona, a to jeste cilj ovog zakona.
Na član 114. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Dragan Živkov i Dragi Damnjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 115. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Radiša Ilić i Dragi Damnjanović. Gospodine Iliću, izvolite.
Samo da pitam koliko je preostalo vremena poslaničkoj grupi.
Devet i po minuta.
Hvala. Podneo sam amandman na član 115. Predloga zakona o divljači i lovstvu i žao mi je što ministar nije ovde, možda bi i prihvatio ovaj amandman, pre svega u interesu lovaca i lovstva u Srbiji. Očigledno je na osnovu reakcije i lovaca i narodnih poslanika i stručnjaka koji se pozivaju na preporuke međunarodnih FAO konsultanata da je ovaj zakon teško primenjiv. Po rečima Slobodana Grdinića, člana Komisije za pravna pitanja Lovačkog saveza Srbije, zakon je nejasan, nedorađen i neprimenjiv. Od samog rečnika i definicija pojmova pa sve do prelaznih i završnih odredaba uočava se neusaglašenost članova, nestandardizovani su pojmovi i izrazi, što u daljoj primeni može izazvati brojne nedoumice i urušavanje kompletnog postojećeg sistema lovstva sa haotičnim posledicama i gubitkom fonda divljači. To kaže član Komisije za pravna pitanja iz Lovačkog saveza Srbije, na koji se ovde često poziva ministar. Ovim zakonom uvedene su mnoge novine, za koje je potrebno i vremena i sredstava a i znanja da se razumeju. Takva obimna reforma, rekao bih radikalna, traži ipak odlaganje početka primene zakona. Taj period će svim subjektima na koje se zakon odnosi, pre svega državnim organima, dobro doći da izvrše sve pripreme koje su neophodne za kvalitetnu primenu zakona. Jesu propisani rokovi za sve radnje predviđeni ovim zakonom, ali nije ovde reč samo o osnivanju Lovačke komore ili ustanovljavanju lovnih područja itd., ovde je reč o jednom širokom, sveobuhvatnom procesu, koji ne može tek tako da zaživi za nedelju dana. Primer je Zakon o bezbednosti saobraćaja, o kome se toliko pričalo i koji je doneo bezbroj novina i obaveza za građane, za vlasnike vozila, za pravna lica kojima je saobraćaj glavna delatnost. Zakon je usvojen 10. juna 2009. godine, a počeo da se primenjuje 10. decembra, dakle šest meseci posle usvajanja, upravo iz razloga koji su slični ovom predlogu zakona. Kao što znamo, i taj zakon je, upravo što je tako urađeno i postupljeno, dao neke rezultate. Zato SRS predlaže da se ovaj zakon počne primenjivati tek od 1. januara 2011. godine. Zahvaljujem.
Gospodin Vitomir Plužarević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospodo lovci, evo, privodimo kraju ovaj čuveni zakon o divljači i lovstvu. Imam čast da vas obavestim da ste do 2010. godine mogli da lovite i da se bavite lovom na tradicionalan i sebi svojstven način, u skladu sa postojećim zakonima i zakonom koji je bio u skladu sa prethodnim normama i komentarima Lovačkog saveza Srbije i svih lovačkih udruženja. Ovaj zakon, koji je danas na dnevnom redu, odnosno o kome večeras raspravljamo, proistekao je iz mnogo želja koje nama nisu poznate. A čije su to želje? To su verovatno želje raznoraznih komisija koje su imale zadatak da taj jedinstveni korpus srpskih lovaca još poruše i da više ne može da funkcioniše onako kako je funkcionisao. Mi smo, kao republički poslanici, pokušali na demokratski i kvalitetan način da, putem amandmana, utičemo na ovaj zakon. Nešto je od tih amandmana prihvaćeno, ali je uglavnom suština zakona onakva kako su ga zamislili predlagači, odnosno ljudi koji imaju zadatak da ovaj zakon bude prihvaćen, ne u interesu lovaca, nego u interesu tih ljudi koji su želeli da naprave to nejedinstvo. Ima mnogo tačaka na koje smo ovde danas pokušali i želeli da usmerimo predlagača ovog zakona. To je, na primer, definicija divljači, status Lovačkog saveza, lovačkih udruženja, to su licence, komore, lovočuvari. Znači, to je sve u ovom zakonu prezentovano na štetu lovaca Srbije, kojih ima u ovom trenutku neko kaže 76.000, neko kaže 90.000, a možda ih ima i više. Međutim, koliko imam informacija s terena, lovstvo uglavnom stagnira i u tom ''dobnom'' komentaru. Sve je manje mladih ljudi koji žele da se bave lovom, odnosno sve je manje mladih lovaca koji žele da učestvuju u toj do sada građanskoj organizaciji koja se zvala lovstvo. Možda smo mi, članovi SRS, u ovom našem nastupu imali radikalan komentar, ali smatramo da je on imao za cilj da zaustavi te nekvalitetne komentare u ovom zakonu. Da li smo uspeli ili nismo, to će vreme pokazati. Ali, mi smatramo da će lovci već na prvim svojim sastancima posle donošenja ovog zakona imati dosta problema i da će možda još ove 2010. godine moći da mirno love, do stupanja na snagu ovog zakona. Ovaj zakon treba da stupi na snagu 2011. godine, ali sumnjam da će Ministarstvo i prateće službe moći da pripreme prateća dokumenta koja su neophodna da bi ovaj zakon mogao da funkcioniše u skladu s normama i principima koji treba da proisteknu iz ovog zakona. Mi ćemo najverovatnije, kao republički parlament, možda već iduće godine imati izmene i dopune ovog zakona. Mislim da će i ministar biti zadovoljan tim izmenama i dopunama, pošto će na njega sada izvršiti pritisak tih 90.000 lovaca i moraće zakon da pretrpi određene promene. Gospodin Dimitrijević je pomenuo i priču vezanu za lovačke domove i lovno-tehničke objekte. Ni to nije definisano u pravom smislu reči, ni ovim zakonom a ni Zakonom o udruženjima. Sećate se da smo imali u republičkom parlamentu Zakon o udruženjima, gde je ta oblast, mislim na lovačke domove, trebalo da bude regulisana na dobrobit tih ljudi koji su ugradili i materijalna i duhovna dobra u te objekte. Kako će to biti…? Smatramo da lovstvo treba da doživi veću profesionalizaciju, da struka da veći doprinos. Međutim, to je u zakonu samo provučeno u nekim naznakama. Znači, te naznake ne daju neku budućnost toj struci ni nauci, koja je vrlo bitna, vezano za zaštitu, unapređenje i uzgoj divljači. Sećate se, na današnjem zasedanju prokomentarisao sam i brojnost. Nisam hteo da komentarišem bonitet i stanište, koje je na teritoriji Srbije uvek kvalitetno, odnosno prvo bonitetno stanište za sve te naše vrste o kojima smo komentarisali. Znači, zakon o tom procesu uzgoja divljači nije dao čak ni u naznakama šta je to bonitet i bonitetna staništa. Verovatno će u tim pratećim dokumentima i aktima, kad se budu ustanovljavala lovišta, možda dati neki kvalitetan komentar. Razgovarajući s ljudima koji su se bavili ovom strukom i lovstvom, najverovatnije će biti stavljena tačka na dosadašnji rad i, ako bude bilo ikakvog napretka, taj napredak treba da proistekne iz novih dopuna i izmena ovog zakona. Zahvaljujem.
Na član 115. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Donka Banović, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Gospodine Dimitrijeviću, imate reč.
Dame i gospodo, gospodine ministre, mi smo amandmanom na član 115. predvideli da se primena ovog zakona odloži do donošenja svih podzakonskih akata. To smo predložili smatrajući da ovakav predlog zakona i ova diskusija koja se danas ceo dan vodila, kao i prethodne diskusije, jasno ukazuju da ovaj zakon nije dobar. Kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS, reći ću još nekoliko reči o ovom zakonu. Sam početak rasprave, i javna rasprava i skupštinska procedura su ukazali na to da nešto debelo ne valja u ovom zakonu. Na neke stvari smo vam mi ukazali i rekli šta je cilj zakona. Ali, ovakav zakon ima i svoje ishodište, gospodine ministre. To ishodište je vrlo teško po tradiciju lovstva u Srbiji, po tu strukovnu organizaciju. To ishodište će biti uništavanje postojećih fondova divljači, razbijanje lovačkih udruženja širom Srbije i uništavanje nečega što je egzistiralo više od jednog veka na ovom prostoru. Ključna stvar koja u ovom zakonu ne valja je gazdovanje lovištem davanjem lovišta u zakup, čak i ljudima koji nemaju nikakve veze s lovstvom. I sama ta činjenica ukazuje na to šta je smisao ovog zakona. A završna stvar, koja će potpuno uništiti lovstvo u Srbiji (a vi, gospodine ministre, niste bili u sali kada sam o tome govorio), odnosi se na član 110, na lovne objekte i lovno-tehnička sredstva koja će biti oduzeta lovačkim društvima. Doduše, u zakonu postoji nešto što se pominje kao neamortizovani deo. To otvara i ostavlja veliku dilemu – šta je to neamortizovani deo? Ko je taj koji će to proceniti? Gospodine ministre, ima lovaca u Srbiji koji su svojim ličnim radom u nekoliko decenija svog lovačkog staža uložili deo svog života u te lovno-tehničke objekte, lovačke domove, radeći verovatno više godina nego što vi imate godina života, a vi ste im ovim zakonom to obrisali i omogućili da neko dođe do takvih objekata, a da ne postoji nikakva naknada za to. To je ishodište ovog zakona, gospodine ministre. Predlagali smo vam da se ovaj zakon povuče iz procedure i da se otvori ozbiljna javna rasprava o tome. Govorili smo vam da je odnos vlasnika zemlje i zakupca lovišta vrlo važno pitanje, koje će otvoriti niz dilema i problema. Nažalost, vi ste bili autistični na te poruke. To se vidi po broju amandmana koje ste prihvatili, i onih najsmislenijih i onih koji vas upozoravaju da ne dajete neka ovlašćenja koja prelaze uobičajene norme u društvu. Sve to govori o nečemu što se može podvesti pod jedan pojam, a to je nepoštovanje drugog mišljenja. To se može podvesti pod pojam bahatosti, sile, vlasti, moći. Ni sila ni vlast ne traju doveka. Gospodine ministre, postoje dve vrste odgovornosti, za ono što je učinjeno i za ono što nije učinjeno, i niko od te odgovornosti ne može pobeći. Mi u vama nismo imali sagovornika, imali smo krutog birokratu kome je neko predstavio svoj cilj, nekoga ko hoće da profitira na ovim resursima, ko hoće da zatre tradiciju, ko hoće da uništi jednu organizaciju koja traje vek i duže. To je suština ovakvog predloga zakona i to je vrlo žalosna činjenica. I nije reč samo o ovom zakonu. Niz zakona koje ova vlada donosi ima smisao u zatiranju svega onoga što nije politika jedne stranke. Dokle će nas to odvesti? Vreme već počinje polako to da pokazuje. Hiljade i stotine hiljada ljudi u Srbiji danas gladuje, nema novca za osnovne stvari. Štrajkovi u Srbiji su danas masovni, ljudi se samopovređuju u tim štrajkovima. To je ishodište politike koju vodi ova vlada. U suštini, ta vlada i ne postoji. Postoji na papiru. Postoji jedan čovek preko puta koji diktira sve i raspolaže svime u Srbiji. To je predsednik Republike i predsednik Demokratske stranke. Ishodište te politike će se videti. Već se nazire slom. Umesto obećanog puta u Evropu, umesto tog puta koji ste obećali, vi ste uveli Srbiju u beznađe, glad i očaj.
Gospođa Kolundžija ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zaista sam mislila da neću govoriti o zakonu o divljači i lovstvu, iako sam ga pažljivo studirala i pažljivo pratila raspravu o amandmanima. Jedino što mogu da zaključim jeste da sam ovde uglavnom čula one koji brane navodno nekakve ugrožene lovce. Ali, ono što sam ja razumela iz ovog zakona jeste ozbiljna namera države da štiti ono što je javno trajno dobro. Dakle, mi ovde nismo zato da bismo jednu grupu stavili u privilegovan položaj u odnosu na ono što je javni interes. Istina je da mi idemo ka Evropskoj uniji i istina je da idemo brže nego što je to radio Vojislav Koštunica i istina je da to onima koji sada vide rezultate naših napora da se približimo Evropskoj uniji nisu srećni, nisu zadovoljni. Ali, želim da vam kažem da jedan od principa, jedan od standarda koji važi za zemlje Evropske unije jeste da je prirodno dobro opšte dobro, dakle da su divljač i njihova staništa opšte planetarno dobro i da svaka zemlja ima odgovornost da ih čuva, bez obzira na strasti, ambicije ili želje nekakvih pojedinačnih grupa. Kada slušam sve ove žalopojke, onda moram da kažem da ne vidim nijedan član zakona koji je na bilo koji način ugrozio ljude koji su članovi lovačkih udruženja. Dakle, on je samo predvideo obavezu i odgovornost onoga ko upravlja lovištima da upravlja njima u skladu s osnovnim principima održivog razvoja i obaveze prema budućnosti. Znam da ima onih koje će to možda lično pogoditi, zato što tamo nema reda uvek ima nekoga ko može time da se okoristi, ali ono što je namera ove vlasti i ove stranke jeste da se u sve oblasti života uvede red, da pitanje pravila nije pitanje nagodbe, da pitanje principa nije pitanje političke bliskosti, nego da je to pitanje propisanih normi, koje važe podjednako za sve. Ako već hoćete da pokažete koliko ste nesrećni što se ne pitate da li ćemo graditi državu u kojoj će važiti pravila za sve i u kojoj će postojati nedvosmislena odgovornost svakoga, onda mogu samo da vam kažem da, zahvaljujući politici koju ste vodili, u takvoj prilici nećete ni biti. Dakle, ono što određuju građani Srbije jeste politika koja pokazuje odgovornost države prema resursima koje država ima i ta obaveza stoji pred svim građanima [[Dobacivanje iz klupa.]]
Molim vas, nemojte ometati gospođu Kolundžiju.
Ja vama nisam dobacivala ni kada ste pričali stvari koje nemaju veze ni sa čim. Govorim o zakonu o divljači i lovstvu, govorim o tome da je obaveza države da vodi računa o onome što su prirodni resursi. Prirodni resurs jeste divljač i jesu njihova staništa. Ako je od toga važnije da li će neki pojedinac biti oštećen time, mi ćemo s velikim zadovoljstvom glasati za ovaj zakon zato što znamo da time štitimo ne samo resurse sadašnje generacije, nego i resurse generacija koje dolaze.
Gospodine Plužareviću, nažalost nemate vremena, potrošili ste vreme vaše poslaničke grupe. Nema osnova za repliku. Ovo je bio vrlo jasan stav i obrazloženje stava stranke gospođe Kolundžije. Nema nikakvih uvreda, bilo je obrazloženje. Reč ima gospodin Dimitrijević.
Gospođo Kolundžija, ovako govori neko ko je pročitao prve dve strane zakona. Ovako govori neko ko nije ništa razumeo. Ovako govori neko ko govori sa pozicije moći. Gospođo Kolundžija, pročitajte pažljivo ovaj zakon, naći ćete bar deset odrednica koje besomučno razaraju ono što je više od veka u Srbiji postojalo. I nije to žalba pojedinca, to ćete vi vrlo uskoro videti. Ovo je razaranje grupacije ljudi koja broji stotinak hiljada. Ovo je davanje prirodnih resursa onima koji imaju previše novca, da upravljaju i gazduju kako njima odgovara. Ovo je otimanje prirodnih dobara. Ovo je eliminisanje jedne povelike grupe ljudi u Srbiji, eliminisanje iz onoga čemu su bili posvećeni godinama, stvarajući i čuvajući ta dobra. Ova priča koju ste predstavili kao priču pojedinaca je potpuno besmislena. Zato uzmite zakon i pročitajte ga. Uporedite ga sa zakonima drugih zemalja. Uporedite ga sa zakonom iz 1993. godine, pa ćete videti koje su razlike. A razlike su ogromne. Razlike su uništavajuće po resurse za koje se vi zalažete, uništavajuće po uvođenje reda za koje se zalažete. To je uvođenje nereda, besmisla, bahatosti i sile.
Gospodin Plužarević reklamira Poslovnik.
Samo ću da kažem dve rečenice, odnosno da gospođa Nada Kolundžija nije u materiji. Mi nju cenimo …
Gde je povreda Poslovnika?
Samo trenutak, molim vas. Ona nije shvatila suštinu ovog zakona. Ne bih hteo da elaboriramo ništa. Mislim da je ministar shvatio suštinu ovog zakona i da je ministar učestvovao u doradi ovog zakona. Možda je on sad, u ovom trenutku…
Gospodine Plužareviću, samo sam ja mogla povrediti Poslovnik vođenjem sednice. Vi se ne pozivate ni na jedan član. Nemate reč. Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Ako mislite da moram biti lovac da bih mogla da govorim o zakonu o divljači i lovstvu, onda mi ovde zaista nemamo kvalifikovane ljude za mnoge zakone o kojima raspravljamo. Potpuno je van konteksta prozivati nekoga da ne razume, pretpostavljam zato što ste vi možda lovac ili šumar, koliko znam, pa se u to razumete, a ja se u zakon ne mogu razumeti dovoljno dobro kao šumar. Mislim da tu nešto nije u redu. Odlično sam razumela. Postavlja se pitanje samo da li vi verujete državi ili ne. Ja verujem državi i institucijama koje gradimo i verujem da će, gradeći nove institucije, koje će zaštititi ovo javno dobro, učiniti korak napred u zaštiti tog javnog dobra. Po tome se razlikujemo. Ja prioritet stavljam na zaštitu javnog dobra i na to da zaštitimo resurse koji su pitanje ne samo ovih generacija nego i budućih generacija, u odnosu na neke pojedince koji će možda ovim zakonom nešto izgubiti. To da ovim uništavamo jednu svetlu tradiciju, vekovnu ili vekovnu i po, prvo, ne mislim da je to tačno. Ljudi koji poštuju red i zakon, vrlo lako će poštovati i ovaj zakon. Oni koji su, nažalost, zloupotrebljavali prostor koji nije bio definisan zakonom, nadam se da to više neće moći da rade. U tome je samo razlika. Hvala lepo.
Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Gospođo Kolundžija, dobro je verovati u institucije ove države. Dobro je verovati i u neka obećanja. Dobro je verovati i u 200.000 novih radnih mesta, a dobiti 200.000 otpuštenih. Dobro je verovati i u pravednost zdravstvene zaštite, pa ta prava nemati i ne ostvarivati ih. Dobro je verovati i u 1.000 evra besplatnih akcija, pa ih nemati. To su ta verovanja i to je ta politika koju vi zastupate.
Gospođa Kolundžija ima reč.
Ne želim ovo da pretvorim u političku polemiku koja nema veze sa sistemom. Ceo dan se vodi rasprava o ovoj temi. O tome u šta nikad ne bih mogla da verujem, a vi nažalost verujete, ne bih da polemišem. Ono što jeste smisao ovog zakona po našem dubokom uverenju, i zato će poslanička grupa ZES glasati za ovaj zakon, jeste da imamo odgovornost prema prirodnom resursu koji se zove divljač i njihova staništa, da imamo odgovornost o tome da se ona ne samo koriste već da se obnavljaju i odgovornost da generacijama koje dolaze to dobro prenesemo u boljem, a nikako u gorem stanju. Hvala.
Gospodine Dimitrijeviću, daću vam reč, imate još šest minuta, međutim, molim vas da govorite o amandmanu.
Kad govorimo o resursima, gospođo Kolundžija, važan resurs za građane Beograda su bili i platani. Važan resurs za život i životnu sredinu. Mogao bih da navedem još ko zna koliko važnih resursa koji su uništeni u Srbiji. A ono što je činjenica, a to jeste istina, jeste da vi ovaj zakon niste pročitali. Da ste ga pročitali i analizirali, videli biste koliko je poguban. Da je o ovom zakonu vođena prava rasprava, u analizu i ocenu ovog zakona bilo bi uključeno Ministarstvo životne sredine. Nije uključeno, a radi se o resursima. Sve to pokazuje koliko mi temu razumemo i koliko imamo prava da govorimo o toj temi.
Gospođa Kolundžija.
Da tvrdite da neko nije pročitao zakon, to je zaista pitanje pristojnosti. O tome ne želim da polemišem, to ne može biti tema. Ali, da je ministarstvo ekologije uključeno, govori ovaj zakon. Ako ste ga pažljivo pročitali, videćete da ministarstvo ekologije u ključnim stvarima odlučuje zajedno s Ministarstvom poljoprivrede. Sad se postavlja pitanje ko je pažljivije čitao zakon.
Izvolite, gospodine Dimitrijeviću.
Gospođo Kolundžija, mnogo štošta piše u zakonu, pa se ne poštuje. A što se tiče toga što piše da je u ovom zakonu uključeno Ministarstvo životne sredine, tu je predsednica Skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, upozoravao sam da se Odbor za zaštitu životne sredine nije po ovom zakonu sastao iako je to poslovnička obaveza, a dužni smo da taj poslovnik poštujemo. Toliko o znanju, gospođo Kolundžija, kao šefu poslaničke grupe. Pogledajte šta piše u Poslovniku. Pogledajte kako je tekla skupštinska rasprava. Da li je Odbor za zaštitu životne sredine uopšte raspravljao o ovom zakonu? Nije. Nije se ni sastao. S obzirom na te stvari, potpuno sam ubeđen u to da vi ovaj zakon niste ni pročitali.
Gospođa Kolundžija.
Ovim završavam. Zaista ne želim više, ovo postaje pomalo besmisleno. Matični odbor za ovaj zakon je Odbor za poljoprivredu i on je ovaj zakon razmatrao. Da li postoji potreba da o jednom zakonu raspravlja više odbora, pitanje je materije, procene, razumevanja, ali nije pitanje poznavanja stvari. Kada je pitanje poznavanja stvari u pitanju, matični odbor za ovaj zakon je Odbor za poljoprivredu.
Gospodine Dimitrijeviću, imate još dva minuta.
Gospođo Kolundžija, pozivam se na važeći poslovnik, koji ste vi opet jednom većinom doneli, i pozivam vas da pročitate članove 56. i 61, pa ćete videti šta je čija nadležnost. Što se tiče toga da li mi poštujemo Poslovnik, pokažite mi gde u članu 56. piše da Odbor za poljoprivredu ima nadležnost za lovstvo, ribarstvo i šumarstvo. Gde to piše u Poslovniku? Jesmo li mi dužni da se držimo Poslovnika u radu Narodne skupštine? Pogledajte šta kaže član 61. Koga vi zamajavate ovde? O čemu vi govorite? O poštovanju zakona? Evo, kako poštujemo zakon. Ne poštujemo zakone koje ste vi doneli i vi govorite o poštovanju zakona.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Da.) Gospodine ministre, izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi narodni poslanici, Ministarstvo poljoprivrede je tokom 2009. godine pred narodnim poslanicima predstavilo 15 zakona, a u međuvremenu je još 13 zakona stiglo u Skupštinu. U proteklih desetak godina je svega pet zakona iz oblasti agrara razmatrano u ovom uvaženom domu. Mi imamo vrlo jasan cilj i vrlo jasnu agrarnu politiku. Naša agrarna politika se svodi na to da svaki dinar koji imamo iz budžeta bude upotrebljen da pomogne porodičnom registrovanom poljoprivrednom gazdinstvu i da završi kod njega, da svaki zakon koji bude donesen u ovom cenjenom domu bude u skladu s najboljom evropskom praksom i zajedničkom evropskom agrarnom politikom. Svaka uredba koja izađe iz našeg ministarstva predstavlja naš trud i doprinos da se pomogne srpskom poljoprivredniku u ovim teškim vremenima ekonomske krize. Moram, pre svega, da zahvalim narodnim poslanicima koji su doprineli poboljšanju kvaliteta zakona o lovstvu i divljači svojim amandmanima, da zahvalim lovačkim savezima koji su blisko sarađivali s nama na donošenju ovog zakona, ali nemojte mi zameriti da ipak, za kraj, iznesem jedan lični utisak, a to je da ponekad dopustimo da politika bude iznad interesa onoga za šta se svi zalažemo, a to je da ljudi žive bolje i da se neka oblast uredi na takav način da svi koji su zainteresovani za tu oblast mogu svoj posao da rade bolje, da dobiju više i da budu srećniji, a država uređenija. Znam da se vrlo često razgovori koji se vode po hodnicima našeg parlamenta odvijaju u daleko prijateljskijoj atmosferi nego oni koji se dešavaju ovde, ali mislim da je, i zarad našeg sopstvenog ugleda i ugleda ove institucije, ugleda svih državnih institucija, jako važno da atmosferu koja treba da predstavlja rad, zalaganje i konstruktivne predloge, u što većoj meri prenesemo i ovde i na takav način pokažemo svom narodu u Srbiji da to što smo možda u različitim političkim opcijama ne znači da ne želimo svi boljitak ovoj zemlji. Iskreno verujem da svaki čovek koji zauzima mesto ovde i koji predstavlja tribun, glas naroda iz dela Srbije iz koje je došao, želi najbolje svojoj zemlji. Iz tog razloga normalno je da svi radimo kao tim i Ministarstvo poljoprivrede će se i ubuduće truditi da na takav način funkcioniše. Trudimo se da svaki dobar predlog prihvatimo bez obzira na stranačku pripadnost, da dobro sarađujemo sa resornim skupštinskim odborima i da svaki put bilo koju molbu, bilo koji zahtev za dostavljanje informacije uradimo promptno, prijateljski i u najboljoj nameri. Voleo bih da u sledećem nastupu ovde u Skupštini, kada nas čeka set zakona od kojih se jedan deo odnosi na međunarodne konvencije koje moramo da prihvatimo, radimo u tom duhu. Zakoni su već pred vama i možete da ih čitate. Budite slobodni da predložite izmene koje će učiniti te zakone boljim. Hvala vam još jednom na saradnji i nadam se da ćemo se videti u što kraćem periodu, jer je veliki posao pred nama. Poljoprivreda predstavlja nekih 60% zakonodavstva i podzakonskih uredbi koje moramo da prihvatimo na putu ka EU. Hvala vam mnogo.
Zahvaljujem, gospodine ministre, i vama i vašim saradnicima. Zaključujem pretres Predloga zakona o divljači i lovstvu u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Nastavićemo rad sutra u 10.00 časova Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti. Vidimo se sutra u 10.00 časova. Hvala, gospodo poslanici. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 103 narodna poslanika, a da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Da.) Dozvolite još samo da vas obavestim da je, u skladu sa članom 235. stav 2. Poslovnika, određeno da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS Vladimir Milentijević, a poslaničke grupe ''Nova Srbija'' Aleksandra Janković. Za reč se javio gospodin Nikola Krpić. Izvolite.