Hvala i vama, gospodine predsedniče, što ste raspoloženi za rad i dobru komunikaciju danas u Skupštini. Iskoristio bih priliku da se, pre svega, zahvalim ministru zdravlja što je usvojio dva amandmana Srpske radikalne stranke, jedan koji sam ja podneo u ime SRS i drugi koji je podneo gospodin Nemanja Šarović, gde u obrazloženju stoji da se predloženim amandmanom poboljšava tekst predloženog zakona, odnosno kada je u pitanju moj amandman, da se amandman prihvata iz razloga što se na taj način potpunije prikazuje aktivnost Crvenog krsta Srbije i time poboljšava tekst zakona. Znači, što se tiče primedbe ministra, predstavnici Srpske radikalne stranke koji su protiv načelnog izglasavanja ovog zakona, a kasnije i kada se glasa kompletno o zakonu, i te kako imaju pravo da podnose amandmane, ne samo po zakonu, Ustavu i Poslovniku, nego i zbog toga što ovim amandmanima, kao što vidite, možemo i da poboljšamo Predlog zakona. S obzirom da ministar nije bio prisutan kada smo raspravljali o amandmanima, iskoristiću njegovo prisustvo da probam da ga ubedim da još neke od amandmana Srpske radikalne stranke, kada je u pitanju Predlog zakona o Crvenom krstu Srbije, usvoji. U ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 1. i to na stav 1. zbog toga što je u stavu 1. definisano da je Crveni krst Srbije humanitarna, nezavisna, neprofitna i dobrovoljna organizacija osnovana za teritoriju Republike Srbije i sastavni je deo Društva Crvenog krsta Srbije i Crne Gore (u daljem tekstu: nacionalno društvo). Amandmanom Srpske radikalne stranke je definisano da se u članu 1. stav 1. menja i glasi: "Crveni krst Srbije jeste humanitarna i dobrovoljna organizacija osnovana za teritoriju Republike Srbije i sastavni je deo Društva Crvenog krsta Srbije i Crne Gore (u daljem tekstu: nacionalno društvo)", a da se brišu st. 2. i 3, gde se kaže da "Crveni krst Srbije vrši javna ovlašćenja utvrđena zakonom i obavlja druge poslove od javnog interesa, u skladu sa ratifikovanim međunarodnim ugovorom, zakonom i drugim propisima i opštim aktima i pri njihovom vršenju, odnosno obavljanju ima položaj organizacije koja pomaže nadležnim državnim organima u humanitarnoj oblasti. U obavljanju poslova iz svoje nadležnosti, odnosno delatnosti Crveni krst Srbije uživa pomoć nadležnih državnih organa, organa teritorijalne autonomije i jedinica lokalne samouprave". Primedba Srpske radikalne stranke je da nije sporno da je Crveni krst Srbije humanitarna i dobrovoljna organizacija i to treba da ostane u Predlogu zakona. Znamo da su iz međunarodnih organizacija prepisali kompletan tekst i da na osnovu toga i ovaj predlog zakona stoji u ovom obliku, ali probaću da dokažem da ove reči "nezavisna, odnosno neprofitna" ne treba da postoje iz mnogo razloga. U razlozima za donošenje ovog zakona stoji da je Crveni krst Srbije, kao nezavisna, dobrovoljna i humanitarna organizacija, deo nacionalnog društva – Društva Crvenog krsta Srbije i Crne Gore i član Međunarodne federacije društava Crvenog krsta i Crvenog polumeseca. To je u redu. Pre svega treba da utvrdimo koji su to izvori. Ovde je definisano u samom razlogu za donošenje zakona da se finansira iz budžeta države Srbije. Pored toga, neophodno je i predvideti pojedina ovlašćenja Crvenog krsta, što opet nije sporno. Da li se na taj način, ako finansiramo Crveni krst iz budžeta Srbije, obezbeđuje položaj nezavisne i humanitarne organizacije, a to je istovremeno pomoćni organ u humanitarnoj oblasti? Ako uživa pomoć Republike Srbije i ako je na budžetu, onda ova organizacija ne može da bude nezavisna. Ako se sredstva obezbeđuju ne samo iz budžeta Republike Srbije, nego i iz budžeta jedinice lokalne samouprave (svaka lokalna samouprava određenu sumu novca daje Crvenom krstu), onda ova organizacija ne može da bude nezavisna, kao što u prvom članu zakona stoji. Sredstva za funkcionisanje organizacije Crvenog krsta obezbeđuju se iz sledećih izvora: članarine, prihoda od igara za sreću koji se u okviru budžeta Republike Srbije raspoređuju i izdvajaju za humanitarne potrebe po osnovu zakona kojim su regulisane igre na sreću, a preko budžetskog fonda za finansiranje Crvenog krsta, od pružanja usluga, a to su vršili državni organi, organi teritorijalne autonomije, kao i jedinice lokalne samouprave. Ako se finansira od pružanja usluga, onda ne može da stoji da je ta organizacija neprofitabilna, jer znači da ima određeni profit od raznih manifestacija. Finansira se i od posebnih aktivnosti i akcija na prikupljanju novčanih i materijalnih sredstava, od priloga, subvencija, donacija, kao i od nekih drugih prihoda. Još jedan dokaz da organizacija nije nezavisna i neprofitabilna je ono što je definisano u članu 21: "Novčanom kaznom od 10.000 do milion dinara kazniće se za prekršaj organizacija koja ne uplati sredstva propisana u članu 15. ovog zakona." U redu je da postoje kaznene odredbe ako se one obaveze koje stoje iz budžeta prema Crvenom krstu ne uplaćuju. Ali, to je dokaz da organizacija nije nezavisna i da nije neprofitabilna. Vlada je definisala finansiranje Crvenog krsta Srbije i stoji da odredbe o finansiranju, iz člana 13. do 18. zakona, utvrđuju celovit sistem i predviđaju izvore finansiranja prema prirodi delatnosti, ali i subjekte koji imaju obavezu da obezbeđuju finansijska sredstva, kao i način obezbeđivanja tih sredstava i njihovog raspoređivanja Crvenom krstu Srbije. Sredstva se koriste za finansiranje programa Crvenog krsta Srbije, na koji opet daje saglasnost Vlada Republike Srbije. Sva sredstva u budžetu Republike Srbije za vršenje javnih ovlašćenja opredeljuju se Crvenom krstu na osnovu programa rada i finansijskih planova koji se dostavljaju nadležnim organima državne uprave, a pre svega republičkomministarstvu nadležnom za poslove zdravlja. Znači, i te kako je povezano sa republičkim organima, odnosno sa onima koji su izvršioci budžeta. Ne želim da ponavljam ono što su i sami definisali u obrazloženju, da se obezbeđuje finansiranje iz različitih izvora: iz članarine koju plaćaju članovi Crvenog krsta; prihoda od igara na sreću koji se u okviru budžeta Republike Srbije izdvajaju za humanitarne delatnosti; delatnosti koje državni organi i pokrajinski organi, kao i jedinice lokalne samouprave poveravaju Crvenom krstu Srbije; akcija za prikupljanje sredstava koje Crveni krst sprovodi; subvencija, donacija itd., kao i da se, prema stavu 2. člana 15. zakona, naplaćuju dodatni iznosi na karte u avionskom, železničkom, brodskom i autobuskom javnom saobraćaju, poštanskom saobraćaju, kao i na karte za kulturne, zabavne, sportske i sajamske priredbe. Ti iznosi se određuju u određenim procentima. Zašto potenciramo sve ovo? Zbog toga što se Crveni krst Srbije i Crne Gore finansira iz budžeta, a mi imamo dosta primera gde je bilo zloupotreba budžetskih sredstava, pre svega od strane Instituta za transfuziju krvi Srbije, i to sve uz pomoć ministra zdravlja prof. dr Tomice Milosavljevića koji je bio na njegovom čelu, a kao ministar zdravlja on je i te kako na čelu svih institucija kada je zdravlje u pitanju. Pošto se krv ne može uvoziti niti veštački proizvoditi, institucija dobrovoljnog davalaštva, gde je dobrovoljni davalac centralna figura svake zemlje, pa i naše, strpljivo se gradila godinama. U izgradnji institucije i sistema dobrovoljnog davanja krvi učestvuju razni subjekti, a Ministarstvo zdravlja, u skladu sa zakonom, normalno je da treba da organizuje, stimuliše i planira takve aktivnosti dobrovoljnog davanja krvi, kao i sprovođenje programa prikupljanja rezervi krvi, što predstavlja opšti interes za sve građane Srbije. Ministarstvo zdravlja je bilo dužno da u tom smislu stimuliše navedene aktivnosti sredstvima iz budžeta, ali da u tom pravcu kanališe međunarodne donacije. Da li su eksperti osetili da krv može da bude vrlo unosan biznis, pa su umesto stimulisanja prišli organizovanom rasturanju celog srpskog sistema dobrovoljnog davanja krvi, ili je u pitanju čist politički amaterizam, kao i neodgovornost pre svega prema naciji, kao i stanovništvu naše zemlje? Te odgovore možemo dobiti samo od stručne javnosti, kao i od nadležnih državnih organa. Pitanja koje je postavljeno mnogim ministrima, a i ministru Tomici Milisavljeviću, jeste kako je došlo do toga da se sredstva evropskih poreskih obveznika koriste protiv interesa zdravlja građana Srbije, na šta i dan-danas nismo dobili odgovor. Dana 12.12.2002. godine, prilikom razmatranja budžeta, Vlada Republike Srbije je konstatovala da su budžetska sredstva namenjena Crvenom krstu za stimulisanje dobrovoljnog davanja uplaćena Institutu za transfuziju krvi od strane Ministarstva zdravlja. Ova sredstva su namenjena za realizaciju zakonom zacrtanog opšteg interesa i upotrebljena su nenamenski, a pre svega za kupovinu opreme Instituta, bez pratećeg sertifikata kvaliteta za upotrebu u službi transfuzije krvi. Što je još gore, ova oprema je sastavni deo programa međunarodne organizacije, odnosno Evropske agencije za rekonstrukciju. Budžetskom kontrolom je ustanovljeno da je ministar zdravlja Tomica Milosavljević nenamenski potrošio tada 300 miliona dinara za ove namene. Ovo je samo jedan primer da ako se nastavi u ovom pravcu da se deluje, nastaviće se erozija i destrukcija celog zdravstvenog sistema, kao što se ovim primerom i pokazalo da je destrukcija srpske službe transfuzije krvi očigledno sada na delu. Nadamo se da će to ubrzo da se spreči. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Dame i gospodo, gospodine ministre, kao predstavnik poslaničke grupe G17 plus izraziću nešto drugačije mišljenje nego moj poštovani kolega koji je govorio pre mene. Dakle, ovde je sporno da li bi u definiciji položaja Crvenog krsta Srbije trebalo da stoji da je nezavisna i neprofitna organizacija. Moj prethodnik to objašnjava time da pošto organizacija dobija sredstva od države ili od lokalne samouprave to znači da je zavisna. Ja bih se ipak što se tiče zavisnosti opredeljivao u odnosu na neke druge činjenice i osobenosti Crvenog krsta, koje upravo definiše ovaj zakon. Statut Crvenog krsta, to je član 4. koji predviđa da organe, način rada i organizaciju uređuje sam Crveni krst. Dakle, kako će ti organi izgledati, ko će biti u njima, kakve će odluke donositi, upravo odlučuje organizacija Crvenog krsta. To i jeste odraz njene nezavisnosti. Zašto država finansira Crveni krst, to je druga primedba. Zato što je država svoja ovlašćenja, kao javna ovlašćenja, prenela na Crveni krst. Da bi Crveni krst mogao da radi ta ovlašćenja, država to mora da finansira. Država neće preneti nekom ovlašćenja, a da pri tome ne obezbedi sredstva za njegovo delovanje, za njegovo funkcionisanje. Prema tome, to što država finansira nešto što bi inače ona trebalo da radi, ali je kao javno ovlašćenje poverila Crvenom krstu, ne utiče na to da li će Crveni krst biti zavisan ili nezavisan. Inače, savremena tendencija u upravama svih savremenih država svedoči o tome da država sve veći broj ovlašćenja prenosi na druge organizacije i finansira njihov rad. Što se tiče reči "nezavisan", mislim da sam dao dovoljno argumenata da se zaista radi o nezavisnoj organizaciji. Sama formira svoju strukturu, svoje organe, sama finansira svoje delatnosti, izuzev onoga što joj država poveri kao javno ovlašćenje. Ako država, sa druge strane, pruža pomoć toj organizaciji, to još uvek ne znači da je ona zavisna od države. Država samo ceni da ta organizacija ima ulogu koja je veoma značajna za državu i zbog toga pomaže. To je drugi vid. Isto tako, to ne utiče na to da li je ona zavisna ili nezavisna. Što se tiče profitabilnosti, potpuno je jasno da Crveni krst nije privredno društvo, on se ne registruje kao privredno društvo, nema organe kao privredno društvo, ne vrši ostale obaveze privrednog društva, znači, ne vrši privrednu delatnost na tržištu radi sticanja dobiti. Prema tome, mislim da amandman ne treba prihvatiti. Poslanička grupa G17 plus će glasati za ovaj zakon i neće glasati za ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, replika.
Radi se samo o različitom konceptu, ništa više. Naznačio sam da je ovaj predlog zakona o Crvenom krstu prepisan od drugih zemalja. Pošto još mnogo amandmana prati ovaj moj amandman, dužan sam da dam samo kratko obrazloženje, jer stav Srpske radikalne stranke je da Crveni krst Srbije ne može vršiti javna ovlašćenja, kao i obavljati poslove od javnog interesa, jer to treba da radi Vlada Republike Srbije preko nadležnog ministarstva, upravo zbog toga što finansira i što je na budžetu Republike Srbije. Znači, za razliku od mnogih situacija gde kritikujemo ministra zdravlja, ovde upravo smatramo da, nezavisno od ličnosti koja vodi to ministarstvo, treba da bude u nadležnosti Ministarstva zdravlja. Samo je različiti koncept, mada vidim da kolegu ne interesuje da sluša suprotan stav, ali to je već njegova stvar.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Evo, mi nastavljamo drugi dan; "Maratonci trče počasni krug", moglo bi da se nazove ovo zasedanje, sa svim karakteristikama koje su i sadržane u tom delu. Ono što smo mi kazali u načelnoj raspravi, za koju nismo imali dovoljno vremena, jeste da nećemo glasati za ovako zamišljen projekat zakona o Crvenom krstu. Nismo stigli možda da budemo dovoljno jasni i da obrazložimo, zbog nedostatka vremena, zbog čega to činimo. Pošto je sad prilika, možemo neke stvari i da možda razjasnimo. Pored toga što radimo nepotrebno i subotom i nedeljom, kad donosimo paket od pet zakona iz zdravstvene oblasti, od kojih su tri sistemska, za koje je DOS-ovska vlast imala pet godina vremena da ih na vreme i u normalnom postupku donese, uz konsenzus struke, ne mogu da se otmem još jednom utisku, a to je od juče, da mi, ako usvojimo ono što smo čuli od predlagača zakona o zdravstvenom osiguranju, u današnjoj Srbiji uskraćujemo pravo građaninu da odabere svog lekara. Srbija je zemlja za koju kažemo da je demokratska zemlja. U toj zemlji građanin može da bira političku stranku, može da bira banku, TV program, može da bira skoro sve, ali ne može da bira lekara za svoje rođene pare, jer je isključena mogućnost da se on opredeli za svog privatnog lekara, pa da onda taj privatni bude obeštećen. Još jedna čudna stvar koja mi je ostala kao upečatljiv utisak, to je da koncept privatnog lekara koji je uključen u jedan dobar sistem ne ruši i taj sistem, pogotovo ako imate jasno definisan paket i ako imate regulisano kako osiguravajuća društva treba da rade. No, da se vratim ovome. Nama je čudno zašto je došlo do promene ovog zakona. Naime, šta nam nije jasno principijelno? Prvo, čega je Crveni krst Srbije član? Jasno nam je da je član onog iznad, a to je zajednica Srbija i Crna Gora. Nije nam jasno čega je član zajednica Srbija i Crna Gora, Crveni krst Srbije i Crne Gore. Poznata je stvar da postoje tri organizacije, koje se čudno mešaju. Nama sad nije jasno čega smo mi član. Postoji Internacionalni komitet Crvenog krsta, koji postoji od 1863. godine i tu su članice 80 zemalja. Postoji Internacionalna federacija Crvenog krsta, koja obuhvata 180 i nekoliko organizacija. Na kraju, postoji Pokret Crvenog krsta. Ovim vašim zakonom vi niste jasno razgraničili čiji ste vi član, preko onog organa iznad - Crvenog krsta Srbije i Crne Gore. Da stvar nije sasvim bezazlena, potpuno je jasno već samim tim što su 80 zemalja članice Internacionalnog komiteta Crvenog krsta, koji ima potpuno drugo sedište, potpuno drugu namenu od Federacije Crvenog krsta. Znamo i koje su to namene. To su namene da se pomaže i interveniše u slučaju ratnih sukoba, da se pomaže kod pritvorenika, da se insistira na ljudskim pravima. Jasno nam je da postoji organizacija koja objedinjuje i ovo, pa sebe naziva pokretom, ali to u ovom vašem zakonskom projektu uopšte nije jasno. Principijelni stav SRS-a, koji je izneo u prethodnom izlaganju moj uvaženi kolega Cvetanović, jeste da Crveni krst treba da postoji, treba da bude humanitarna organizacija, da pomaže i državi, nemamo ništa protiv, ali ne treba da dobije javna ovlašćenja, jer onda se na njega prebacuje odgovornost. Država mora biti odgovorna za ključne probleme kojima hoće da se bavi i Crveni krst. U vašem odgovoru koji smo dobili kažete ovako: sedam osnovnih principa Crvenog krsta usvojenih '65. godine obavezuju nas da prebacujemo ovlašćenja. Mi smo onda otišli da vidimo tih sedam principa. Nije nam bilo teško da pročitamo i mi, da vidimo: 1. humanost; 2. impartitnost; 3. neutralnost; 4. independence - nezavisnost; 5. dobrovoljnost - voluntary service; 6. unity - jedinstvo; 7. universality. Vi ste sigurno pošli od ovog independence - nezavisnost i uhvatili ste se za to. Da vidimo šta kaže taj princip nezavisnosti. Kaže - the movement is independent. Znači, on je nezavisan. Nacionalna udruženja, pošto su auksilijarisi, humanitarni servisi, pošto su pomoćni organ, zna se šta je pomoćnik, nije upravni organ, znači pomažeš, nema javna ovlašćenja. Kaže - pošto je to pomoćni organ za humanitarne aktivnosti Vlade, on potpada i pod zakonsku regulativu. To nije sporno. Imamo zakon, regulišemo njegovu aktivnost. Kaže - ali mora uvek ostati autonoman, ne nezavisan. Vojvodina je autonomna pokrajina, ali nije nezavisna. I ova ovde klauzula isto to govori - autonomna, ne nezavisna organizacija. Vi pogrešno prevodite ili ne znate te termine. Kaže i ovo, moramo biti sasvim načisto, da tu mora postojati jedan balans fini, izbalansiran, da ovo sve bude dovedeno u sklad i red. Naravno, nisam se zadržao samo na ovome, ovo bi bilo jako šturo objašnjenje kada čitate, nego sam otišao i na dalje razjašnjenje, teorijsko, detaljno, ovog principa. Postoji i to, može se lepo naći. Govori se o autonomnosti, ne nezavisnosti. Zašto autonomnost? Da samostalno donosi svoje odluke, ali nije nezavisan. Ovo što ste vi govorili kao finansijska nezavisnost, ne mislimo mi samo to. Hoću da vam kažem zašto mi smatramo da ne treba ovlašćenja za koje država mora odgovarati prebaciti na leđa Crvenog krsta. Nepotrebno je, neka rade oni svoju aktivnost, ništa nemamo protiv, neka budu i finansirani iz budžeta. Mi se ne bunimo nikada da budžet odvoji tu stavku i ne bunimo se protiv svih onih aktivnosti koje će on raditi, ali nećemo da on bude odgovoran. Videćete u kasnijim stavovima i članovima gde to dolazi do jedne smešne situacije da prevelika ovlašćenja hoće zakonodavac da mu da. U jednom od kasnijih članova ćemo o tome govoriti. Čak su obavezni pravni subjekti ili pojedinci da daju podatke Crvenom krstu iz svoje delatnosti, a koji su od interesa za ostvarivanje aktivnosti iz javnih ovlašćenja. Postoji službena poslovna tajna. Zašto su ljudi dužni da otkrivaju šta rade i kako rade i čime raspolažu i koliki im je promet? Ne možete ih vi terati. Dajete sada nešto Crvenom krstu, a konto tih javnih ovlašćenja, što je isključiva nadležnost države. Država ne treba da ima tu nadležnost, sem u izuzetnim okolnostima, kao što su elementarne nepogode, kao što je ratni sukob. Zašto od ovih 188 članica pokreta 80 nisu članice Internacionalnog komiteta Crvenog krsta? Nemaju poverenja mnogo u ovu organizaciju, jer uglavnom, gde se ta organizacija pojavila, nisu uvek bili građani zadovoljni aktivnostima. Predstavnik te organizacije... Ako se sećate onog kadra iz Vukovara, Šljivančanina i jednog gospodina, gde se vodi jedan vrlo neprijatan razgovor povišenim tonom, to su predstavnici tih organizacija. Ne znam da li je potpuno jasno šta smo želeli, ne znam, možemo da otvorimo raspravu, zato je i ovde gospodin ministar. Ako već vodimo objedinjenu, i kako ja kažem oktroisanu, raspravu o veoma važnom setu zakona iz zdravstva, ovo je prilika da razmenimo mišljenja. U članu 2, ja sam ukazao na to, dato je jedno literarno rešenje, pa je rečeno: "Crveni krst ima za cilj da olakšava ljudsku patnju"; znači, patite i dalje, ali biće vam lakše, mi smo uz vas. Moralna neka kategorija. Prvo, ne možete da merite patnju, ne možete da je kvantifikujete, možete samo opisnim terminima da se o njoj izražavate, a onda, kako ćete vi doći do toga da olakšavate ili da je ne ukinete. Valjda treba... Ima tu još jedna stvar. U tom članu, koji je pun raznih stvari, kaže se, ono što nama smeta – obavlja svoje delatnosti, vezano za ostvarivanje ciljeva i zadataka Crvenog krsta, u skladu sa međunarodnim ugovorima i opšteprihvaćenim pravilima. Šta to znači? Mi ne znamo šta je to. Morate taksativno nabrojati: to, to i to, i onda mi kažemo - to je u redu, to treba zakon da ima. Vi ste, ja ne znam zbog čega je to, uzeli pa prepisivali neke principe. Ako ste govorili o ciljevima, ako smo mi sada deo pokreta, hajde da se složimo. Znači, deo je pokreta i to je jasno definisati, ali pokret ima četiri strateška cilja iz 2002. godine. Ako je ovo vama savremen zakon... Neću da vam čitam koji su ciljevi. Neću da vam prevodim, evo ovde stoji preda mnom. Vi ste bili dužni četiri strateška cilja da ovde napišete, a ne ovako jedan galimatijas svega i svačega, u kome je jako teško snaći se i mislim da je puno verbalizma nepotrebnog. Gde su vam četiri strateška principa za koja se zalaže pokret i koja je usvojio 2001. godine? To vas pitam, a ovo ovako ne lični ni na šta. Prema tome, ovo nije kritika radi kritike, ovo je razgovor o principijelnim stvarima. Ja cenim ono što je kolega Krstin pokušao da objasni, poštujem i njegov stav, on misli tako, a mi mislimo ovako. Kolega Cvetanović je ukazao na jedan veliki problem. Mi ćemo o njemu možda govoriti malo više. Transfuzija krvi, dokle smo mi došli? Mi sada imamo opadanje davalaštva krvi, imamo pretnje davalaca krvi, koji prete da neće davati krv, ne iz oblasti Užica gde je krenulo kao plamen da se širi između davaoca, nego imate sada u Novom Sadu i čitajte štampu. Kaže ministar - citira štampu. Koga ću da citiram? Nemam drugih informacija. Vi imate više informacija, vama je lakše, a mi se informišemo iz sredstava javnog informisanja. Ne bih ja osuđivao štampu da ona ne valja i da je ona loš izvor. Civilizovano društvo ne poznaje druge izvore, bolje. Ja ne kažem da su oni savršeni. Ta štampa se često i među nama deli na žutu štampu, sa pravom ili bez razloga, ali molim vas, mi nemamo drugih načina da se informišemo i nemojte nam zamerati. Kada bi bilo transparentnije, kako vi volite da kažete, ono što vlast i Vlada radi, e onda mi verovatno ne bismo ni posezali za štampom. Opet znamo da vi držite konferencije za štampu, da vi koristite te medije, da je to vaš način komunikacije sa publikom, sa narodom. Ili možda hoćete da kažete da postoje podobni ili nepodobni. Tu već ja ne mogu ništa da vam pomognem. Znači, Srpska radikalna stranka iz ovih razloga je protiv toga da se ovako definiše Crveni krst, a nije protiv Crvenog krsta, nije protiv finansiranja Crvenog krsta. Nećemo da snose odgovornost i nećemo smutnje da se kroz sve i svašta, pokret, federacija, komitet, ovde uvodi nešto što nam se ne dopada. Možda ću kasnije kazati šta je to što nam se ne dopada.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman na naslov iznad člana 6. i član 6. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednik Skupštine nam se na početku današnjeg rada izahvaljiva kao da smo mi humanitarna organizacija, pa eto, došli smo zato što smo ljudi dobre volje. Ne, nego zato što nam je nametnut takav dnevni red, zato što su predsednik Skupštine i skupštinska većina pogrešno procenili da može sve ovo da se završi do ponedeljka kada planiraju da usvajaju budžet, zato što ne radite vi iz skupštinske većine i predsednik Skupštine ni po ovakvom Poslovniku, kakav je ovako loš kako ste ga usvojili. Onda se požali predsednik kako je u nekim novinama objavljeno da predsednik Skupštine sedi gotovo sam u skupštinskoj sali, čita amandmane. Neko je napisao da Skupština tako usvaja zakone. Onda kaže predsednik, mislio je da prođe neprimećeno, da je on skoro sam bio u sali, čitao amandmane, jer odlukom jedne poslaničke grupe nije nastavljena rasprava o amandmanima. To jednostavno nije tačno. Poslanička grupa o čijim amandmanima je reč je poslanička grupa SRS. To je bilo u onoj noći pre dva dana kada smo do kasno ovde radili, kada je u sali bilo svega pet poslanika skupštinske većine, kada nije bilo ministra. Prošetao je u farmerkama i "lakost" džemperu, pa je otišao da se presvuče i nije se vratio. Obavestili smo javnost koja u to doba nije spavala da mi iz tog razloga više ne želimo da učestvujemo u radu, jer je rad potpuno obesmišljen. Ovo samo radi istine. Što se tiče amandmana na član 7. koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, član 7. govori o tome da se Crvenom krstu Srbije poverava vršenje sledećih javnih ovlašćenja i onda se nabrajaju: pokretanje, organizovanje i sprovođenje ili učestvovanje u redovnim i vanrednim akcijama solidarnosti u Republici za pomoć ugroženim licima i žrtvama prirodnih, ekoloških i drugih nesreća, oružanih sukoba; osposobljavanje građana, dobrovoljno organizovanih za obavljanje poslova civilne zaštite; organizovanje, obučavanje i pripremanje ekipa za prvu pomoć, higijensko-epidemiološku zaštitu, negu povređenih i obolelih; okupljanje i organizovanje dobrovoljnih davalaca krvi, kao i utvrđivanje uslova za dodelu priznanja dobrovoljnim davaocima krvi. Dakle, u četiri tačke je dosta široko nabrojano koji se to poslovi i ovlašćenja poveravaju Crvenom krstu, a mi smo predložili da se ceo ovaj član briše, zato što i ovaj član, kao i još neki članovi čije smo brisanje takođe predložili, u koliziji je sa prvim stavom prvog člana. Zato me pogotovo čudi što nije prihvaćen amandman Gorana Cvetanovića, koji je malo drugačije uredio prvi stav, brisao je takođe drugi i treći stav koji su u koliziji sa prvim, jer ako je Crveni krst humanitarna, nezavisna, neprofitna i dobrovoljna organizacija osnovana za teritoriju Republike Srbije, sastavni deo Crvenog krsta Srbije i Crne Gore, to je u redu, ali sve ovo dalje je potpuno nepotrebno. Ako je humanitarna, nezavisna, neprofitna i dobrovoljna organizacija, onda sve ovo što je stavljeno u nadležnost Crvenom krstu u ovom zakonu ne može da bude u skladu sa tim stavom. Onda je trebalo ili da menjate taj prvi član pa da potpuno drugačije regulišete postojanje, rad i funkciju Crvenog krsta ili da ceo zakon uskladite sa tom definicijom, što je naravno logičnije. Vi kažete da ne prihvatate ovaj amandman iz razloga koje ste naveli kada ste obrazlagali amandmane na članove 3. i 6. Pročitaću samo dva dela vladinog obrazloženja, da pokažem nelogičnost stava Vlade Republike Srbije kada je u pitanjuCrveni krst: "Pored razloga navedenih u obrazloženju na amandman na član 1. razlog za poveravanje javnih ovlašćenja Crvenom krstu Srbije je to što je Crveni krst Srbije stručno osposobljen i ima izgrađene kapacitete za obavljanje javnih ovlašćenja na efikasan i ekonomičniji način od državnih organa koji bi za to morali da formiraju posebne organe". Ovo prosto nije tačno. Postoje državni organi, postoji Vlada, postoji resorno ministarstvo, postoje ljudi zaposleni u tom ministarstvu. Da li će jedna grupa ljudi iz tog ministarstva da se bavi ovim poslom koji ste predvideli da će da radi Crveni krst i da naplaćuje te usluge, jer vi kažete da će Crveni krst da radi efikasnije i ekonomičnije od Vlade Republike Srbije? Ovo je zabrinjavajuće. Valjda Vlada Republike Srbije treba da bude najefikasnija, a bogami da bude i ekonomična, da vodi računa o svojim građanima. Ovo nije dobro kako ste napisali, a pogotovo je strašno ako stvarno ovako mislite. Kada ste obrazlagali član 1. onda ste, između ostalog, rekli – osim toga, Crveni krst je pomoćni organ nadležnih vlasti u humanitarnoj oblasti i po tom osnovu može da vrši javna ovlašćenja koja mu poveri država. Ovo, ministre, ovako ne može. Jednostavno, ovako nije moguće regulisati rad Crvenog krsta. Mi, nažalost, imamo loša iskustva u dosadašnjem radu Crvenog krsta, pre svega zbog one najstrašnije činjenice da je oko milion građana iz Republike Srpske i Republike Srpske Krajine moralo pod najezdom ustaških hrvatskih vlasti da napusti svoja ognjišta. Uglavnom su prošli ili ostali u Srbiji i, nažalost, svako od tih ljudi koji i danas živi u Srbiji može da vamispriča najtužniju moguću priču o odnosu Crvenog krsta, odnosno ljudi koji su bili angažovani i zaposleni u Crvenom krstu, o mnogim zloupotrebama. Pisalo se o tome, pričalo se o tome i to je verovatno, između ostalog, bilo zbog toga što ni u to vreme to nije bilo dobro zakonom regulisano, a vi, u maniru Vlade Vojislava Koštunice, nam predlažete još jedan zakon, i juče sam vam govorila o onom zakonu... Uzgred, ne mogu da prihvatim, ni da shvatim vaše razloge zbog čega niste dozvolili da građani mogu da biraju svog lekara za svoje pare. To je nešto o čemu sam već slušala komentare i jutros kada sam dolazila ovde i mislim da vam je to veoma loš potez. Kada sam o tom jučerašnjem zakonu govorila, sada o ovom, i svim vašim kolegama govorim, više ne možemo da mislimo da je to slučajno. Namerno parlamentu poturate neprecizne zakone da bi onaj koji ih primenjuje mogao da ih zloupotrebljava i da kroz ove poslove i kroz sve poslove koje predviđate radi kriminalne radnje. Drugog objašnjenja nema. Ako vi ovako razložne amandmane ne prihvatite, pravnički čiste i jasne, onda zaista ne razumem šta bi drugo moglo da bude motiv da vi baš terate ono što ste naumili i da ne dozvoljavate da vam se objasni da to nije dobro, da to nije dobro ni zbog građana Srbije. Mi bismo bili najsrećniji da Crveni krst nema mnogo posla. Prošle su te strašne godine i svi ti ljudi koji su prošli kroz Srbiju, ali danas imamo drugi talas onih koji su ovde rođeni ili onih koji su došli u međuvremenu, mnogo je potrebno humanosti, humanih ljudi da bi se pomoglo nažalost velikom broju građana Srbije. Podsetiću vas da je 20% građana Srbije siromašno, još 30% je na ivici siromaštva. Dakle, 50%, polovina stanovništva Srbije je u situaciji da mu je potrebna humanitarna pomoć u ovom ili onom obliku. Šta mi onda imamo od stvarne humanosti na delu u Srbiji? Imamo onaj Karićev humanitarni broj 9694; zaista, svaki građanin kada vidi tu reklamu, ako mu je pri ruci mobilni telefon, okrene taj broj kada vidi da je potrebna pomoć nekom detetu za neku operaciju, da se na bilo koji način omoguće normalni uslovi života, zbog teških zdravstvenih razloga. Onda se, naravno, saznaje da Karić od tog broja uzima dobar deo profita, da i na taj način vara građane Srbije. Ili, on učestvuje u raznim humanitarnim organizacijama preko onog svog Stajkovca i one gospođe, ne mogu da se setim kako se zove, sa dva prezimena, ali je pamtim po tome kako je u izbornoj kampanji pričala građanima Srbije da se evri beru na voćkama po Grockoj; onda oni učestvuju u humanitarnim akcijama. A zašto ne bi učestvovali, kada Karić uzme sedam hiljada evra dnevno od građana Srbije i od toga ni milioniti dinar ne podeli u nekakve humanitarne svrhe, nego okuplja tako neke druge, onako humane kao i on. Zašto sve ovo pričam? Zato što se mnoge te akcije vode pod pokroviteljstvom Crvenog krsta i onda, naravno, dovodimo u sumnju funkcionisanje i takvog Crvenog krsta, odnosno tih ljudi koji rade sa takvim "humanitarcima". Nadam se, ministre, da se sa ovim slažete, jer ovo zaista jeste istina. Tim pre niste smeli da predvidite ovakvu mogućnost da se preko Crvenog krsta... Pa će onda Karić da organizuje sa Crvenim krstom da Crveni krst organizuje neku edukaciju na neku temu iz humanitarne oblasti i ljudi će to da plate, i onda će opet on to da deli sa nekim iz Crvenog krsta. Dakle, Crveni krst mora da bude i da ostane humanitarna, dobrovoljna i neprofitabilna organizacija, a to može ako se brišu svi ovi članovi koje smo mi predložili da brišemo. Dakle, nismo brisali sve predložene članove, da ne bude zabune, nego samo one koji u stvari Crveni krst dovode u situaciju da sutra, primenom ovog zakona, čitamo po novinama – zloupotreba ova, zloupotreba ona, pronevera ova, pronevera ona, a mnogo bi bilo strašno da čujemo da Crveni krst, odnosno neko ko je zaposlen u Crvenom krstu proneverava neke pare itd. Humanost na delu treba da se pokaže onda kada je to zaista potrebno. Ovih dana, nažalost, čitali smo svi po novinama za ovog dečaka Marka iz Zemuna kome je potrebno 300 hiljada evra, a nekih stotinak hiljada evra mu je potrebno do januara ili februara meseca, dok ne postane punoletan, da bi došao na red za operaciju. Tu treba da se pokažu ti tzv. humanitarci. Znate, oni koji toliko para uzmu od ovog naroda treba barem tamo gde je to neophodno da te pare i vrate. Naravno, u takvim situacijama se pokazuje kakav je ovaj srpski narod, kakvi su građani Srbije. Zaista, građani pojedinačno jesu humani i pomažu koliko mogu, sa 10 dinara, sa 100 dinara, a onaj ko zaista može, nema ga u takvoj situaciji. Ovo je bilo ovako jedna digresija. Dakle, ministre, nadam se da sam vas sa svim ovim argumentima ubedila da treba da prihvatite ovaj amandman i da ostavite da Crveni krst bude zaista humanitarna, dobrovoljna, neprofitna i nezavisna organizacija, ovako kako ste je vi predvideli, jer čitaćemo po novinama vrlo brzo ono što ne treba ni vama ni ovoj vladi, a ni onoj budućoj vladi, pa ni građanima Srbije.
Reč ima narodni poslanik, samo redom idemo, Miroljub Marić, pa narodni poslanik Živodarka Dacin. Oprostite, molim vas, prvo narodni poslanik Živodarka Dacin, ovlašćeni predstavnik SPS-a, ja se izvinjavam, jer vas zaista nisam video da ste se javili. Izvolite.
Gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, najblaže rečeno, ja sam šokirana posle svih ovih reči koje sam čula o najkvalitetnijoj i jedinoj pravoj humanitarnoj organizaciji, a to je Crveni krst Srbije sa svim svojim ograncima, od pokrajinskog odbora preko opštinskih organizacija Crvenog krsta. Javila sam se po ovom amandmanu da kažem da ovde dolazi do sukoba dva totalno različita koncepta i da zbog toga poslanička grupa SPS ne može glasati ni za jedan amandman koji je podnela Srpska radikalna stranka. Ja razumem i njihov stav i njihovu politiku, jer su oni u odnosu na svoj stav propratili celinu zakona i to prosto jedno iz drugoga proizilazi. Ovde se predlaže, dakle, koleginice Radeta, da se praktično brišu javna ovlašćenja koja su predviđena članom 6, a ja ću kasnije govoriti po sledećem amandmanu nešto više o tome. Apsolutno bih se složila da je Crveni krst Srbije ovako kako je Vlada dala u obrazloženju... Zarad javnosti, želim još jednom da pročitam razlog za odbijanje ovog amandmana – da je Crveni krst Srbije stručno osposobljen i ima izgrađene kapacitete za obavljanje javnih ovlašćenja na efikasan i ekonomičniji način od državnih organa, koji bi za to morali da formiraju posebne organe i tela, da ih materijalno osposobljavaju i da organizuju posebnu edukaciju za njih. Ja zaista zameram i mislim da možda do svih ovih amandmana i ovakve priče ne bi došlo da nije došlo do spojene rasprave i da je Predlog zakona o Crvenom krstu bio ovde na dnevnom redu u maju i junu, kada smo ga i dobili, jer očigledno, ovo je tema koja apsolutno zaslužuje dužnu pažnju svih nas i građana Srbije koji su se i te kako u zadnjih ne 10, ne 15, sto godina susretali sa ovom organizacijom i apsolutno niko nikada ne može reći da Crveni krst nije bio prvi na mestu gde je trebalo. Neću se vraćati unazad mnogo, ali nije na odmet reći – i za vreme ratnih dejstava i za vreme dočekivanja izbeglica prvi koji su bili na punktovima, koji su zbrinjavali izbeglice, prvi koji su kasnije brinuli o raseljenim licima sa Kosova i Metohije jesu ne profesionalci zaposleni u osnovnim organizacijama Crvenog krsta, gospodo draga, nego volonteri i po tome je to najsnažnija pravična organizacija koju ova zemlja ima. Znate, vlast je vlast, ali čast je čast. Vlast je politika, a čast su svi volonteri i profesionalci koji rade u organizaciji Crvenog krsta. Kada kažem politika, ja neću da kažem da ona ne može da bude časna, ali ovo su stvari koje ne treba da budu politički obojene, gospodo draga. Molim vas, mi vređamo svakoga onoga koji svakodnevno kuca na vrata opštinske organizacije. Evo samo jednog primera: poslednja dešavanja u Vojvodini. Ovde smo se svi jako uzbudili, učinili sve što smo mogli da se pomogne i, hvala Bogu, ovih dana smo videli da se to i realizuje, kada su u pitanju sve ove poplave koje su se dešavale u srednjem Banatu, u Jaši Tomiću, Međi; naravno, i Srpska radikalna stranka je tu dala svoj doprinos. Ko je bio prvi ko je pružio pomoć? Ko je bio prvi ko je reagovao na tu situaciju? Verujte mi, pokrajinska organizacija Crvenog krsta sa svim svojim opštinskim organizacijama i sa njihovim volonterima. Tek dan posle Izvršno veće Vojvodine je tražilo pomoć kako i šta da se uradi da se pomogne ovim područjima ugroženim poplavama. Gospodo draga, kada se taj narod okretao, idite, pitajte ih, razgovarajte, kada nisu imali šta da pojedu, opštinska organizacija Crvenog krsta Kikinde, i ja sam zbog toga ponosna, došla je i već je donela kamione hleba. Pitajte da li je istina ovo o čemu govorim. Pitajte da li je istina kada je bio zadnji zemljotres, gde je epicentar bio u Mionici, ko je prvi ko je izašao i ko je pomogao tim ljudima. Pitajte šta se to dešavalo za vreme rata. Pitajte da li bismo mogli ovako tešku ekonomsku, socijalnu situaciju da preživimo da nije bilo organizacije Crvenog krsta koja funkcioniše tako kako funkcioniše. To je jedina organizacija koja je u svakom trenutku sposobna da pozove armiju od hiljade i hiljade ljudi da zaista pomogne unesrećenim ljudima. Zaista ne mogu da prihvatim, jer sam tako doživela, da se ovde na bilo koji način u negativnom kontekstu govori o ovim ljudima. Znate, mi svi možemo nekoga da volimo, ne volimo, pojedince da poštujemo ili ne. U svakom žitu ima kukolja i ako postoje oni koji su se ogrešili, a rade profesionalno u bilo kojoj organizaciji Crvenog krsta, bože moj, tu su izvršni i sudski organi pa neka o tome donesu odluku. Ali, generalizovati da ćemo sutra čitati u novinama da je došlo do zloupotrebe zato što organizacija Crvenog krsta ima javna ovlašćenja po ovim poslovima, to apsolutno nije tačno. Ovo je jedan mali, ali značajan zakon. Ovo je zakon za kojim vapiju sve opštinske organizacije, pokrajinska organizacija i Crveni krst Srbije i svi oni građani koji zaista bez ovih organizacija ne mogu da žive. Mislim da je ovo jedan od retkih zakona koji bi zaslužio da se sa što manje priče i sa što manje komentara usvoji, ako mislimo na dobrobit svih onih koji su upravo na granici ili bolje da kažem ispod granice socijalnog bitisanja. Zahvaljujem.
Replika, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Zaista ne znam čime sam to koleginicu šokirala. Ona je zaista ovde izgovorila mnogo stvari koje bi mogle da šokiraju. Prvo, ne znam odakle vam ideja da o ovom zakonu ne bi bilo rasprave i ne bi bilo amandmana da nije predviđen u ovakvom paketu u objedinjenoj raspravi? Kada je to ovde bio na dnevnom redu neki zakon, a da Srpska radikalna stranka nije imala svoj stav, svoje amandmane i da o tim amandmanima nismo govorili? To je zaista neverovatno i niste smeli sebi da dozvolite takav zaključak, koleginice. Niko od nas, ja, niti kolege koje su pre govorile, ništa loše nismo rekli o ideji Crvenog krsta, o organizaciji Crvenog krsta, ali o pojedinim ljudima, o pojedinim stvarima koje su se dešavale u okviru akcija Crvenog krsta jesmo i govorićemo. Nema niko prava da se krije iza toga. Vi kažete – ako je neko nešto zgrešio, tu su državni nadležni organi. Naravno da jesu, ali nema niko prava da se krije iza takve jedne humanitarne organizacije da može da radi šta god hoće i kaže – niko ne sme da me kritikuje, ja sam aktivista, odnosno ovo se ne odnosi na aktiviste nego na one plaćene ljude iz Crvenog krsta. Znači li to da ne smemo da kritikujemo lekara ako uzima mito, zato što je položio zakletvu, zato što je humanista po vokaciji? Znači li to da nismo smeli juče da donesemo odluku da dozvolimo hapšenje onog sudije, jer bože moj, on je položio zakletvu, on mora da se koristi zakonom. Koleginice draga, imate potpuno pogrešan pristup. Ovde ste naveli dosta primera gde zaista jeste Crveni krst reagovao onako kako vi kažete. Rekli ste da vam je drago da je čak i Srpska radikalna stranka reagovala u Jaši Tomiću i Međi. Za vašu informaciju, a čudi me da ne znate, Srpska radikalna stranka je prva izgradila kuće i prve su useljene kuće koje je izgradila Srpska radikalna stranka i u Jaši Tomiću, u Međi, i kod Leskovca u jednom selu itd. Ja ću da vam navedem mnogo strašan primer iz rada Crvenog krsta. Pitajte ljude o kojima sam ovde govorila, a sada ću konkretno da vam kažem, kada su iz Republike Srpske prelazili u Republiku Srbiju, pitajte ih ko im je naplaćivao, a tada su marke bile u pitanju, 10 maraka šolju čaja u Kuzminu, draga koleginice, ljudi sa znakom Crvenog krsta. To ne znači da nije dobra zamisao Crveni krst, humanitarna organizacija. Naravno da jeste i ne govorimo protiv toga, govorimo protiv ljudi koji to zloupotrebljavaju i govorimo o lošem zakonu koji stvara uslove da se još više takve stvari zloupotrebljavaju. Govorimo da je potrebno da se donese jasan, koncizan, precizan zakon - Crveni krst humanitarna, neprofitabilna, dobrovoljna organizacija, bez javnih ovlašćenja, bez mogućnosti da nekoliko ljudi barata sa mnogo para na taj način, jer je to široka organizacija. Naravno, aktivisti Crvenog krsta su uglavnom časni i pošteni ljudi, ali bih vas podsetila i na one koji su otvarali tezge i prodavali humanitarnu pomoć namenjenu izbeglim i prognanim Srbima iz Republike Srpske i Republike Srpske Krajine. Nažalost, mnogo toga sam, neću da kažem ja lično, ali članovi moje najuže porodice su bili u toj grupi ljudi i mnogo toga sasvim pouzdano i sasvim tačno znam i nemate prava na taj način da govorite. Nemam ništa protiv da se suprotstavite mom stavu, stavu Srpske radikalne stranke, ali ne na način kako ste vi to rekli – da je čak i Srpska radikalna stranka pomogla Jaši Tomiću, da mi ne bismo o ovome govorili da to nije došlo u paketu, pa opstruišemo, ne znam svetimo se Predragu Markoviću što je stavio u paket pet zakona i baš zbog toga pričamo o Crvenom krstu. Dakle, draga koleginice, potpuno ste me pogrešno protumačili, a način na koji ste to govorili dovodi me u sumnju da ste to čak i zlonamerno učinili.
Reč ima Živodarka Dacin, po Poslovniku.
Nisam navikla, niti želim da ulazim u bilo kakve replike ovakve prirode. Nije tačno da sam to rekla, loše ste me razumeli i želite to da potencirate ponovo politički. Dakle, nisam rekla da nije trebalo da se raspravlja u paketu da vi ne biste podneli amandmane, nego naprotiv, da je trebalo pojedinačno zakon da ima svoje mesto u junu mesecu i da o njemu svi prvo razložno u načelu porazgovaramo, pa onda i u pojedinostima, jer verovatno bi onda bilo potrebno mnogo manje opšte načelne priče da se radi u pojedinosti. To što potencirate da sam rekla "čak i SRS" – ja pripadam ljudima koji nikako u tom kontekstu, kako ste vi razumeli, ne može ni da pomisli. To znaju svi oni koji me dobro znaju, jer pozdravljam svakog pojedinca, svaku političku stranku koja na bilo koji način pokaže svoju humanost i brigu za naše najbliže koji se nalaze u nesreći, bilo da su u našoj zemlji ili van naše zemlje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, replika.
Uvažena koleginica Dacin je rekla da je šokirana onim što je čula. Govorilo je nas dvoje, troje, ne znam na koga se odnosi šok i koje su to šokantne reči, nije mi jasno i ne mogu da budem potpuno precizan. Na osnovu onoga što ste rekli da je stav Srpske radikalne stranke otprilike takav da to nije u redu, da mi ne podržavamo akcije Crvenog krsta kao humanitarne organizacije, to nije tačno i nemojte da izvrćete osnovnu ideju. Mi Crveni krst priznajemo kao organizaciju. Tražimo da se tumači jasno njegova nadležnost, njegovi ciljevi i zadaci, po međunarodno usvojenim principima koje smo vam iščitali ovde. Pročitajte obrazloženje Vlade, poziva se na taj dokument i u tom dokumentu se precizira da je to pomoćna i autonomna organizacija i samo smo utoliko intervenisali. Čemu i gde ste vi tu šokirani? Samo kažemo da ne sme biti dosadašnjih propusta koji su se dogodili u praksi i o kojima ćemo govoriti kasnije i smatramo da država mora biti odgovorna za važne probleme koji se tiču zdravlja naših građana, koji se tiču organizovanja spasilačke službe. Ne možete dati javno ovlašćenje organizaciji za spasavanje na vodama i u planinama, samo toj organizaciji. Mora država stati da bude odgovorna; slažemo se da oni možda izvanredno rade, da možda rade i više od izvanrednog. Prema tome, SRS nije protiv Crvenog krsta, nije protiv humanitarne organizacije, nije protiv humanitarne funkcije; jeste da bude pomoćni organ Vlade, jeste da bude finansirana od Vlade, ali ne da bude nezavisna, jer to nije i teško može da bude. Ono što je najvažnije u celoj stvari, ako pogledate obrazloženje za razloge zašto je donet zakon, predlagač kaže ovako – da bi uskladio naše zakonodavstvo sa izmenom međunarodnih propisa. To je prvo. Onda kaže, drugo, da bi regulisao funkcionisanje Crvenog krsta Srbije. Samo jedno zaboravlja, kada stavlja to kao prvo, da postoji još državna zajednica Srbija i Crna Gora, da mi imamo i dalje organizaciju Crvenog krsta Srbije i Crne Gore koji je nadležan za međudržavne aranžmane. Na taj način, indirektno zakonodavac ruši državu, državnu zajednicu u obliku u kakvom je i dokle će trajati ne znamo. Mi samo zbog tih razloga jasno kažemo – apsolutno nismo protiv Crvenog krsta i svih aktivnosti koje on sprovodi, ali se mora definisati odgovornost preciznije, a to je država.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, ima repliku, kako kaže, u jednoj rečenici. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo da razrešim ovaj nesporazum, s obzirom da sam imao najduže izlaganje i pretpostavljam da je Živodarka Dacin bila šokirana mojim izlaganjem. Mislim da uvaženi poslanici iz Srpske radikalne stranke Vjerica Radeta i gospodin Paja Momčilov vas nisu pravilno protumačili. Vi ste šokirani zato što podržavate Vladu Republike Srbije, čiji ministar zdravlja je nenamenski potrošio 300 miliona dinara, tako da zaista mislim da nije sporan ovaj odnos između nas i vas. Hvala.
Narodni poslanik Miroljub Marić, izvolite, po amandmanu.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da ima mnogo političkog naboja u Skupštini Republike Srbije. Ne bih hteo da polemišem sa kolegama i koleginicama koji su nesporno veoma iskusni političari i mnogo iskusniji od mene. Želeo bih da se vratim na zakon. Povodom amandmana na član 7. želim da kažem da će stranka G17 plus glasati protiv toga da se član 7. briše. Želim da kažem sa tri aspekta sve najbolje i najafirmativnije što se tiče Crvenog krsta Srbije. Prvo, kao lekar, učestvovao sam u mnogim akcijama Crvenog krsta kao aktivista, dobrovoljni sam davalac krvi i učesnik sam rata na Kosovu, gde je, pored velikih problema koje smo imali u sanitetu i naša armija u to vreme nije mogla da obezbedi velika sredstva i materijal, sanitetski i drugi koji nam je trebao u dve hirurške ekipe koje sam vodio, nesporno da nam je Crveni krst veoma mnogo pomogao. Mislim da ne treba da se briše ovo - javna ovlašćenja, koja u stvari imaju pečat jednog dugogodišnjeg kvalitetnog rada vrlo odgovornih i vrlo časnih i ponosnih ljudi koji su aktivisti Crvenog krsta. Normalno je da moram da se složim sa onima koji kažu da je bilo kriminala i propusta. U svakom žitu ima kukolja, kako naš narod kaže. Mislim da ovaj predlog zakona, koji ima nameru da uredi da Crveni krst radi još bolje i kvalitetnije, nije nadležan za bavljenje kriminalom i propustima koji će biti u budućem radu Crvenog krsta, ali nisu predmet ovog zakona.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Veroljub Stevanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za zdravlje i porodicu prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, ovo je amandman kolege Veroljuba Stevanovića, koji nije tu, a koji glasi – popularisanje dobrovoljnog davalaštva krvi i, u saradnji sa službama i zdravstvenim ustanovama za transfuziju krvi, učestvuje u organizovanju akcija dobrovoljnog davanja krvi. To se upravo odnosi da praktično i dobrovoljno davalaštvo krvi bude u opsegu poglavlja iz člana koje govori o javnim ovlašćenjima. Imala sam apsolutno isti amandman, samo možda neki drugi redosled reči. Zbog toga, a s obzirom da nemam problem koji će poslanik iz koje političke opcije podneti amandman, svoj sam povukla. Poslanička grupa SPS će glasati za amandman kolege Veroljuba Stevanovića. Zašto? Juče je ministar u završetku radnog dana govorio da u svim ovim zakonima koji se danas nalaze na dnevnom redu mi zapravo idemo korak napred. Zaista bih želela da je to tako, ali ako je to tako, zašto onda u ovom delu mi idemo korak nazad? Koji su argumenti koji govore u prilog ovome što danas kažemo? Prvo, sada u važećem zakonu Srbije isto postoji da je dobrovoljno davalaštvo krvi njihova motivacija, praktično javno ovlašćenje i to će važiti sve dok ne budemo usvojili ovaj zakon, ukoliko ne usvojimo i ovaj amandman. Da li treba da činimo nešto da bilo koji novi zakon bude lošiji; ako ne bude bolji, onda dajte da ne menjamo ono što stoji. Želim da kažem, a to u ovom zakonu postoji od 1979. godine, a isto tako i u saveznom zakonu ovo još uvek pripada javnim ovlašćenjima. Ako svi ovi zakoni treba da budu usklađeni, kako stoji u obrazloženju, sa saveznim zakonima, onda bi to bilo logično da se završi. Prvo moram da kažem da imamo poslove koji se poveravaju Crvenom krstu, a poveravaju se i preko volontera koji i te kako rade i vrše ovu edukaciju i oni, sigurni budite, zalaze pre svega u škole, radne organizacije, jer zaista osnovni nacionalni cilj svake države, pa i naše, jeste da ima dovoljnu količinu krvi i da svim bolesnima i unesrećenima može da pomogne. Znamo da je, otprilike, 4% neki idealan procenat stanovništva kome teži svaka država da ima dobrovoljne davaoce krvi. U našoj državi, u proseku, taj procenat je mnogo ispod. Moram i ovog puta da kažem da je taj procenat i preko 4% jedino u AP Vojvodina. Naravno, po principu solidarnosti to nikada nije bio problem, da se pruža i da krv onome kome zaista treba. Još od 1954. godine postoje obučeni volonteri, koji imaju zadatak da obučavaju, da edukuju i da govore pre svega mladim ljudima, a i onima koji se nikada nisu susretali sa takvim problemima, koliko je humano dobrovoljno dati krv. Verujte, na Dan dobrovoljnih davalaca krvi, koji je 11. maja, obično se uključi, bar govorim iskustva iz svoje sredine, iz Kikinde, poneka srednja škola. To su mladi koji pune tada 18 godina, to je uglavnom četvrti razred srednje škole, koji prvi put dobrovoljno daju krv. Pitajte ih ko je taj koji je najviše na njih uticao, koji je učinio pravu motivaciju da dobrovoljno daju prvi put svoju krv. Verujte, to su aktivisti Crvenog krsta, i to pre svega njihovi vršnjaci. Nije samo dobrovoljno davalaštvo krvi akcija koju Crveni krst vodi kontinuirano, iz dana u dan, a u interesu je svih onih kojima je ta krv neophodna. Mnogo je tu još drugih aktivnosti i akcija koje Crveni krst vodi. Još jedan pozitivan momenat u svemu tome ima, a to je da animira mlade ljude i da kroz svoje radionice i kroz svoje edukacije upravo prave onu armiju volontera koja nikada ne sme da nestane ni u jednoj mnogo razvijenoj zemlji, a ne kod nas. Zbog svega iznetog zaista smatramo da bi za amandman kolege Veroljuba Stevanovića trebalo glasati, bar da ne promenimo ono stanje koje već sada postoji u Zakonu iz 1979. godine, koji još važi, jer na taj način nećemo učiniti nijedan korak unazad.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Kolega Veroljub Stevanović je predložio amandman na član 7. Inače, u članu 7. tačka 4) kaže se da se Crvenom krstu poverava vršenje i sledećih javnih ovlašćenja, a to znači, što se tiče transfuzije krvi, odnosno te problematike "okupljanje i organizovanje dobrovoljnih davalaca krvi, kao i utvrđivanje uslova za dodelu priznanja" itd. Kolega Veroljub Stevanović je dao malo širu definiciju – popularisanje dobrovoljnog davalaštva krvi i, u saradnji sa službama i zdravstvenim ustanovama za transfuziju krvi, učestvuje u organizovanju akcija dobrovoljnog davanja krvi. Nema se šta prigovoriti amandmanu koji je dao poslanik Stevanović, ali ovo je prilika da se kaže da ma šta bilo povereno Crvenom krstu u oblasti dobrovoljnog davalaštva krvi, to ništa neće pomoći, zato što je Ministarstvo zdravlja u proteklih nekoliko godina povuklo neke poteze koji su dobrovoljno davalaštvo krvi unazadili. Ništa ne znači popularisanje davalaštva krvi među građanima, ako država nekim svojim rešenjima, sistemskim merama, organizacijom transfuziološke službe demotiviše ljude na dobrovoljno davalaštvo krvi. Mi poslanici Srpske radikalne stranke koji smo zastupljeniu Odboru za zdravlje i porodicu zaista smo vodili jedan težak rat sa ministrom zdravlja, zbog toga što je započeo reformu transfuziološke službe iako odgovarajući zakon još nije donet. Bez obzira što zakon nije donet, jasne su namere ministra zdravlja da se transfuziološka služba tako organizuje da Srbija postane zavisna zemlja za produkte frakcionisanih produkata plazme, da će Srbija postati uvoznik tih preparata, umesto da može nesmetano da nastavi samostalnu proizvodnju tih izuzetno skupih preparata. Između ostalog, organizacija transfuziološke službe ide u takvom smeru da se vrši stroga centralizacija. Praktično, samo će postojati centri u Beogradu, Novom Sadu i Nišu. Znate onu staru priču da će ove druge transfuziološke službe služiti samo za prikupljanje krvi, da će se transportovati u ova tri centra, gde će se dalje obrađivati. Onda bi se, po zamisli ministra, dnevne potrebe zdravstvenih ustanova zadovoljavale tako što bi se produkti krvi slali nazad u zdravstvene ustanove. Ima toliko mana u tom konceptu da je zaista sad suvišno trošiti reči na to. Ono što je najstrašnije, Institut za transfuziju krvi se onesposobljava za vlastitu proizvodnju produkata krvne plazme. Kao što rekoh, to su izuzetno skupi preparati, a Evropska agencija za rekonstrukciju je svojevremeno, navodeći neke od osnovnih ciljeva sa kojima se uključuje u reformu transfuziološke službe, navela da Srbija mora postati sposobna da proizvodi te produkte plazme. Izračunala je da je potrebno uložiti u Institut za transfuziju krvi dva miliona evra u neophodnu opremu da bi se ta proizvodnja podigla na potreban nivo, da se zadovolje domaće potrebe. Umesto toga, Ministarstvo ne čini ništa po tom pitanju i zato će Srbija polako postati potpuno zavisna od uvoza tih preparata. Ono što je šokantno, sad ja da upotrebim tu reč koju je koleginica Dacin upotrebila, to je procena da će Srbiji godišnje biti potrebno 11 miliona evra za uvoz tih preparata. To samo zbog toga što Ministarstvo neće da uloži dva miliona evra u naš Institut za transfuziju krvi, u potrebnu opremu. I pored dobre namere kolege Stevanovića, imao sam potrebu da kažem da nam Crveni krst, bez obzira što ima ta ovlašćenja, ma kako se definisala, ma kako se opisivala u oblasti prikupljanja krvi, da Srbiji po tom pitanju ne cvetaju ruže, perspektive su sumorne, ako se politika u ovoj oblasti iz korena ne promeni.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Obrazložio je moj stranački kolega Nedeljković šta je želeo gospodin Stevanović. Da pojasnimo stvari. On je uvideo svu apsurdnost situacije da sada bude odgovornost za prikupljanje krvi prebačena na Crveni krst, koji treba da ostane dobrovoljna humanitarna organizacija. On je onda kazao da ne mogu samo oni da budu tu odgovorni, nego kaže ovako – zajedno, crveni krst sa službama i zdravstvenim ustanovama za transfuziju krvi, da učestvuju u tim akcijama. Znači, on je hteo da pomiri ono što mi hoćemo potpuno jasno da definišemo. Država je odgovorna za tako važnu stvar. Zašto? Vlada Republike Srbije je odgovorna za zdravlje. Transfuzija krvi, obezbeđivanje dovoljnih količina kvalitetne krvi i krvnih derivata je od vitalnog značaja, strateškog, državnog i zdravstvenog. Prema tome, tu je odgovornost par ekselans Vlade. Tu može da ti pomaže ko hoće i dobrodošao je, ali odgovornost mora počivati na Vladi. Ministra opet nema i mi sad ne možemo da vodimo kvalitetnu raspravu. Naši ministri ne poštuju Skupštinu. Eto, mislio sam da ga pohvalim da je on jedan od retkih, pored gospodina ministra pravde Stojkovića, koji izdrži raspravu sa narodnim poslanicima. No, kako je tako je, mi moramo da radimo. Oko projekta transfuzije krvi digla se velika prašina. Verujte, došao sam u veoma nezgodnu situaciju. Iz kabineta gospodina Rodoljuba Šabića dojavljeno mi je, tražio sam da dobijem to pismo, da postoji pismo sledeće sadržine, kaže: "Poštovani, po osnovu Zakona o dostupnosti informacija od opšteg interesa, uputili smo zahtev predsedniku Republike Srbije Borisu Tadiću, premijeru dr Vojislavu Koštunici i predsedniku Odbora za zdravlje i porodicu Skupštine da nam dostave informaciju šta su preduzeli u cilju sprečavanja zloupotrebe sredstava namenjenih dobrovoljnom davalaštvu krvi i pokušaja komercijalizacije krvi dobrovoljnih davalaca". Onda kaže: "U zakonom predviđenom roku premijer dr Vojislav Koštunica i predsednik Odbora za zdravlje i porodicu nisu dostavili nikakav odgovor. Odgovor savetnika predsednika Republike predstavlja evidentan primer izbegavanja odredbi Zakona o dostupnosti informacija od javnog značaja (pismo u prilogu), jer davaoce ne interesuje stav kancelarije i sekretarica, već iskrenost i lični stav demokratski izabranog predsednika u zaštiti institucije - dobrovoljno davalaštvo krvi." Upućena je ozbiljna kritika na račun predsednika Odbora za zdravlje, ta osoba sam ja, da ništa nisam preduzeo u zakonskom roku da se odgovori na njihove zahteve. Fakat je, 17. oktobra upućeno je pismo koje nije zavedeno redovnim putem, nema pečata da je zavedeno. Ja sam to pismo pronašao. Kaže ovako: "Poštovani, po Zakonu o dostupnosti informacija od opšteg značaja, član 5. stav 2, zahtevamo da nam dostavite punu dokumentovanu informaciju iz koje možemo videti koje mere i korake ste preduzeli po našem dopisu od 16. avgusta, a u kome smo javno naznačili zloupotrebu sredstava evropske pomoći i nestručno rukovođenje sredstvima donacije u okviru projekta reforme transfuziološke službe finansiranog iz javnih sredstava evropske pomoći. Budući da je dobrovoljno davalaštvo krvi, temelj zdravstvenog zbrinjavanja stanovništva Srbije, ovim postupcima ozbiljno ugroženo, a ti u našem kraju i poljuljani međunacionalni odnosi, informacija mora biti dostupna javnosti." Tačno je da je i avgusta meseca upućeno na adresu Odbora i moje lično ime pismo koje nije zavedeno opet uredno, redovnim putem. Ja sam i to pismo pronašao. Suština je, kaže se ovako, a to je boldirano: "Molimo sve nadležne institucije ove države, javne ličnosti i političke partije i nevladine organizacije da u svom domenu rada i autoriteta spreče korumptivne interese u zdravstvu u odnosu na dobrovoljno davalaštvo, a u svojim sredinama ispitaju stanje u davalaštvu i da pomognu sprečavanju progona koji je prema nama uspostavljen od strane rukovodstva Zdravstvenog centra Užice, kao i institucija koje zdravstveno pokrivaju čitav Zlatiborski okrug." To je potpisao potpredsednik komisije dobrovoljnih davalaca krvi Zlatiborskog okruga i predsednik komisije dobrovoljnih davalaca opštine Požega gospodin Lazar Panić. Ono što me najviše nagnalo da govorim o ovom problemu je to što imam sada pismo koje je upućeno gospođici Beniti Ferero Valdner iz Evropske komisije, gde su tri potpisnika: mister Fadil Delić, davalac krvi 110 puta, mr Vladan Popović, davalac krvi 115 puta, Nova Varoš i Lazar Panić, davalac krvi 76 puta. Neću da čitam pismo, pismo je opširno i upućeno... Ko ga je uputio – Kiprijanu. Znači, osoba koja je zadužena za zdravlje u Evropskoj komisiji i uniji je uputila gospođici Benito Ferero Valdner ovo pismo i kaže da je u njenoj nadležnosti. Šta to znači? To znači da je ona nadležna za međunacionalne odnose i za kršenje ljudskih prava. Prepiska se vodi između dobrovoljnih davalaca krvi ove zemlje, i to onih koji su najistaknutiji dobrovoljni davaoci, i evropskih institucija, a da se ovde ništa ne preduzima, to nije dozvoljeno. Ja snosim i deo odgovornosti što se nisam možda i više angažovao. Odbor je dao jasne zaključke. Ja tu nemam šta da dodam. Komisija, višestranačka, sastavljena je slobodnim izborom članova Odbora na osnovu rasprave i mišljenja koja su izneli određeni ljudi iz transfuziološke službe. Mislio sam da je time aktivnost Odbora završena i mi nemamo zakonskih nadležnosti i mogućnosti da bilo šta više uradimo. No, ono što štampa piše, opet se vraćam na sredstva javnog informisanja – davaoci krvi prete bojkotom. Onda, da ne čitam sve ovde šta sam dobio. Interesuje me samo šta je to problem bio, zašto su se gospoda obratila Rodoljubu Šabiću i zašto su optužili mene kao predsednika za neaktivnost. Evo šta su tražili: imena autora i učesnika u implementaciji reforme transfuziološke službe, koja je plaćena sredstvima pomoći građana Evrope i koja traje već četiri godine; uvid u kompletan sadržaj rešenja reforme koja se implementiraju već četiri godine; treće, uvid u budžetske liste iz kojih bi mogli da saznamo ko od nosilaca javnih funkcija je plaćen iz sredstava pomoći građana Evrope, kao i na šta su potrošena sredstva iz ove pomoći. Znači, tri jasna stava koja su zatražena. Da li su dobili ili nisu, ja ne znam, verovatno nisu, čim su morali da krenu put Evrope. Mislim da to nije dobra situacija za našu zemlju. Samo nekoliko reči opet da kažem o ovom projektu. To je projekt koji je napravio veliku pometnju i veliku uzbunu među davaocima krvi. Ta uzbuna se sada iz regiona Užica preselila u Vojvodinu, što apsolutno nije dobro. Ovde je i potpisnik ovoga, izvesni gospodin Požega, koji je apsolutni jugoslovenski rekorder u broju davanja krvi. Preko 160 puta je čovek dao krv i on je potpisnik i mi se moramo ozbiljno odnositi prema ovim stvarima. Šta je problem? Netransparentni projekat, koji je izgleda dosta opterećen i nekim koruptivnim radnjama, u svom inicijalnom dokumentu jasno je rekao da će se projekat usredsrediti na to da omogući rad institucije za transfuziju krvi u Beogradu, koja ima svoju fabriku za izdvajanje krvi iz derivata. Gde je zapelo? Prvo, zapelo je na tome što se premešta proizvodnja derivata koji se dobijaju od krvne plazme u inostranstvo, a prvobitnim rešenjem je rečeno da sa vrlo malim ulaganjima možemo osposobiti naš centar da to radi. Drugi problem, centralizacija koja ne odgovara nama, od koje su se uplašili ljudi iz unutrašnjosti i to su problemi o kojima se mora jasno govoriti. Ako smo demokratsko društvo, ako kažete da je transparentnost važna, ako smo stvarno doneli Zakon o dostupnosti javnih informacija, onda ovi podaci moraju biti dostupni i dobrovoljnim davaocima krvi, pa i našoj javnosti.
Reč ima narodni poslanik Bogoljub Pejčić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, izvinjavam se što na ovaj način uzimam reč, ali želim da demantujem pisanje nekih novina da ja napuštam svoj poslanički klub i sebe proglašavam nezavisnim poslanikom. To je notorna laž, a drugo, smatram da onaj ko sebe proglasi nezavisnim poslanikom to je isto kao da je raspisao javni tender za sebe, da je na javnoj proveri, pa ko da više. Takođe želim da upozorim i ovaj parlament i građane Srbije da šiptarski lobi ne samo da radi u američkom Kongresu, nego radi i u ovom našem parlamentu. Vi ste videli da se pojedini poslanici već sada zalažu za nezavisnost Kosova, pa kada im to ne prođe, oni demonstrativno napuste Skupštinu. Taj šiptarski lobi radi preko nekih vanparlamentarnih stranaka, čijim se prljavim novcem finansira kupovina poslanika. Dakle, kupovina poslanika da bi se destabilizirao srpski parlament, da bi Vlada pala, da bismo mi ostali bez pregovaračkog tima u ključnim trenucima kad se odlučuje o sudbini Kosova. Vi ste videli da se otimaju i glasovi radikala, ali otimaju se zato da bi se psihološki uzdrmali radikali kao najveća poslanička grupa. Dakle, te vanparlamentarne stranke, pa i strašni šiptarski lobi koji obrće milijarde narko dolara, na svaki način žele da pregovaračku poziciju sa Martijem Ahtisarijem i sa kontakt grupom preuzmu samo Albanci sa Kosova, bez naših srpskih predstavnika. Da li će to biti tako videćemo već u ponedeljak kada budemo glasali o budžetu.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Po kom osnovu?
Po osnovu toga što je gospodin Pejčić pomenuo Srpsku radikalnu stranku. Naravno, nemam nameru da mu repliciram u smislu da kažem da je nešto loše rekao i da je pogrešio. Naravno da nije, ali pošto je spomenuo SRS javljam se da kažem, odnosno da ponovim ono što je Aleksandar Vučić juče rekao za ovom govornicom, da bi trebalo zaista narodni poslanici kojima se nude pare, kojima Bogoljub Karić nudi pare, a oni se zaista iskreno odupiru tome, a o tome se očigledno uveliko priča i očigledno da to jeste aktuelno, da se pojave, da izađu za ovu govornicu, da upozore javnog tužioca da Bogoljub Karić pokušava da korumpira, da nudi mito. To je krivično delo i za to se ide u zatvor. Mislim da je to jedini način da stanemo na put takvim stvarima, da zaustavimo i one koji bi eventualno izdali svoju stranku, onu na čijoj listi su došli u ovaj parlament, i da stanemo na put tom Bogoljubu Kariću koji pokušava da uđe u parlament, iako nije ni imao stranku u vreme kada su ovi izbori raspisani, nije ni učestvovao na izborima. To je veoma opasna pojava. Ako to uzme maha, onda postoji problem zašto mi uopšte idemo na izbore, zašto uopšte radimo izborne kampanje. Onda može da se desi da Bogoljub Karić sa toliko para kupi celu vladu, i šta smo onda radili, zbog čega se uopšte bavimo politikom, ako će neko ko krade narodne pare, neko ko dnevno ukrade 7000 evra narodnih para da omalovažava ovaj parlament i na kraju krajeva građane Srbije. Naravno, nije sporno da je onaj ko prihvati poziv Bogoljuba Karića moralna mizerija, ništarija, isto kao i taj koji ih kupuje, ali ako hoćemo ozbiljno tome da se suprotstavimo – mi srpski radikali nesporno je da hoćemo, vidim da je takvo raspoloženje uopšte u parlamentu, bar što se tiče onih koji učestvuju u radu ovog parlamenta, za ove Tadićeve ne tvrdim, jer ih nema, ne iznose stav – pozivam narodne poslanike koji su zaista bili u prilici da im taj Karić nudi da im vrati ponovo pare koje je oteo od naroda da izađu i to kažu javno i da konačno javni tužilac reaguje u skladu sa svojim ovlašćenjima.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović. Molim vas da se vratimo dnevnom redu.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao nezavisni poslanik osećam se prozvanim od strane gospodina Pejčića i hteo bih da kažem da nemam nikakve veze sa svim ovim pričama. Ono što sam rekao za ovom govornicom, za štampu i za televiziju – da neću ući u salu da glasam za budžet – stojim pri tome, rekao sam zbog čega i nema potrebe da to ponavljam. Nema potrebe mene da vezujete sa tim, a što se tiče gospodina Koštunice, ima sada priliku da se udruži sa pravom patriotskom strankom, zarad spasa Srbije. Prema tome, što se mene lično tiče, ja sam imao ponude da podržim budžet, da uđem ovde i da glasam ili ne glasam, ali o tome ne želim da otkrivam, ne želim ni sa kim da ulazim u lični sukob. Imao sam ponude samo da uđem u salu kada se bude glasalo o budžetu. Drugu ponudu ni od koga nisam imao.
Da li po amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što počnem da pričam o amandmanu koji sam podneo u ime Srpske radikalne stranke, da kažem da dobijamo pozive od ljudi i da, gospodine ministre, reaguju građani, u smislu kako ne mogu za svoj novac da biraju svog lekara. To je dosta indikativno, pored onoga što su poslanici Srpske radikalne stranke sinoć za govornicom, a i danas u prepodnevnoj raspravi rekli, da to nije dobro rešenje u prethodnom zakonu o zdravstvenom osiguranju, o kojem je sinoć završena rasprava u pojedinostima. Neprimereno je takođe, a mi smo u poslaničkoj grupi SRS danima govorili o tome, da se planira rad Narodne skupštine, ovog visokog doma, tako da se unapred postavljaju rokovi koje nije moguće ispuniti vremenski. Hoćete pošto-poto da usvojite budžet u ponedeljak, navodno zbog MMF-a, do 28. novembra i sada moramo mi... Poslanicima Srpske radikalne stranke nije teško, vidite da smo aktivni pre podne, popodne, u večernjim satima, izlazimo za govornicu i iznosimo argumentovane kritike na vaše predloge zakonskih rešenja. Neprimereno je zbog svih ostalih i zbog značaja ovog visokog doma da na takav način planirate rad Narodne skupštine. Uostalom, ovaj Predlog zakona o Crvenom krstu Srbije vezujete upravo za donošenje zakona o budžetu za 2006. godinu. Vezujete ga tako što usmeravate finansiranje Crvenog krsta sa jedne strane na državu i budžet koji planirate za 2006. godinu, a Crveni krst predviđa se kao pomoćni organ u humanitarnom radu. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci, a o tome su vam dosta govorili poslanici SRS, pogotovo dr Paja Momčilov, nemamo ništa protiv. Nije to uopšte sporno za nas srpske radikale. Sporno je to što Crveni krst Srbije, kao deo društva Crvenog krsta Srbije i Crne Gore i kao deo Međunarodnog pokreta Crvenog krsta, ne može da vrši javno ovlašćenje. Dalje, upućujete Crveni krst na dodatno finansiranje, da Crveni krst Srbije kao deo Međunarodnog pokreta Crvenog krsta može da nalazi druge izvore svog finansiranja. Znači, paralelni izvori finansiranja, sa jedne strane kao države Srbije, sa druge strane u sprovođenju misije humanitarnih i dobrovoljnih akcija o kojima Crveni krst treba da vodi računa. U tom smislu, vezano za te aktivnosti, Crveni krst je ovlašćen, što i predlažete delom ovog zakona, na dodatno finansiranje. Malopre je gospođica Vjerica Radeta pomenula određene slučajeve vezane za jednog čoveka; pa nemojte da mi zamerite, mi u SRS imamo običaj da pojave i događaje nazivamo pravim imenima, tako ću ja da kažem, ali nemojte mnogo da se pitate, jer ste navikli da mi adekvatne nazive koristimo za određene pojave. Jedan od najvećih lopova u Srbiji, čovek koji je sticajem raznih okolnosti i u jednopartijskom sistemu, u socijalističkom, odnosno levičarskom sistemu, a i sada mu vlast omogućava da pljačka, da krade veliki iznos državnih sredstava, neki poslanici već pominju njegovo ime, naravno, radi se o Bogoljubu Kariću, ukrao velike iznose državnih sredstava, i preko "Mobtela", i preko zajma za preporod Srbije, za Kosovo i Metohiju i iz drugih izvora, najavljuje da će, ako je potrebno, da bude donator za borbu protiv korupcije. On hoće da uđe u politiku da bi sačuvao svoju imovinu koju je stekao krađom državnih para, umesto da nudi eventualno i Crvenom krstu Srbije deo tih sredstava, kako bi Crveni krst Srbije mogao da sprovodi svoju misiju humanitarnog karaktera. U ovom članu 8. kaže se da u vršenju javnih ovlašćenja iz članova 6. i 7. ovog zakona Crveni krst vodi odgovarajuće evidencije i izdaje uverenja. Naravno, amandman glasi da se član 8. briše. U jedinoj rečenici obrazloženja ovog mog amandmana naveli smo da smo dali obrazloženje prilikom podnošenja amandmana na član 1. istog zakona. Stav 2. i stav 3. na koji upućuje obrazloženje mog podnetog amandmana kaže da Crveni krst Srbije vrši javna ovlašćenja utvrđena zakonom. Kojim zakonom? Da li ovim predlogom zakona o Crvenom krstu Srbije ili nekim drugim zakonom? Čak i da ovaj zakon o Crvenom krstu Srbije upućuje da Crveni krst Srbije ima mogućnosti, može da sprovodi javna ovlašćenja, nije dovoljno da ima ovlašćenja jednog državnog organa, jer na kraju krajeva, šta je Crveni krst Srbije u pravom smislu, da li je to udruženje građana, da li je nevladina organizacija, da li je državni organ ili je Crveni krst Srbije humanitarna, nezavisna, neprofitna i dobrovoljna organizacija? Već je jedan poslanik Srpske radikalne stranke detaljno obrazložio kako Crveni krst Srbije ne može da bude nezavisna i neprofitna organizacija. Kako Crveni krst Srbije da uživa pomoć nadležnih državnih organa, organa teritorijalne autonomije i jedinica lokalne samouprave, koja prava može da uživa od državnih organa? Gospodine ministre, dajete prevelika ovlašćenja Crvenom krstu Srbije. Na kraju ću navesti neke primere kojima ću da odgovorim poslanicima koji su pomenuli nešto u suprotnosti sa stavovima Srpske radikalne stranke, da nije to tako i da nisu u pravu. Dakle, da se Crvenom krstu Srbije u članu 7. poverava vršenje sledećih javnih ovlašćenja, pa između ostalog i da obezbeđuje materijalna, finansijska i druga sredstva za te akcije. Dakle, da li upućujete Crveni krst Srbije da uvodi takse, neke naknade, to ne može, jer osim dobrovoljnosti može da obezbeđuje finansijska sredstva. Dakle, tu je molba, zahtev pravnim licima, odnosno privrednim subjektima i privrednim društvima, pojedincima da učestvuju u finansiranju određenih akcija, misija koje sprovode u tom delu. To može, može svako, ali na koji način je rešeno ovim predlogom zakona da Crveni krst Srbije to može i da naročito ima pravo da to radi. Dalje, s obzirom da mi u Srpskoj radikalnoj stranci smatramo da Crveni krst Srbije ne treba i ne može da ima javna ovlašćenja, onda ne može ni da vodi evidenciju i izdaje uverenja, što je suština mog amandmana kojim sam tražio da se briše član 8. Kompetentnost i stručnost nekoga u Crvenom krstu Srbije da izdaje uverenja i druge javne isprave apsolutno ili skoro da ne postoji. Dakle, skoro da ne postoje ljudi koji mogu da izdaju uverenja u ime države i za račun države. Dakle, pored toga što nije primereno, što nije potrebno da pored Ministarstva, organa državne uprave, državnih organa još neko može da vrši ovo ovlašćenje i da izdaje uverenja, kao što ste naveli i predvideli, Crveni krst Srbije to zaista ne može, to ne ide i nije u redu. Kada su u pitanju ljudi u Crvenom krstu Srbije, mnogi od njih nisu osposobljeni da vrše javna ovlašćenja. Nemojte da zaboravite ni ovo, gospodine ministre, da postoje veoma loša iskustva o radu mnogih odbora, odnosno organizacija Crvenog krsta Srbije na teritoriji Srbije, a takođe i zloupotrebe. Ne može Crveni krst Srbije kao pomoćni organ da ima javna ovlašćenja, a samim tim ne može ni da vodi odgovarajuću evidenciju. Gospođa Vjerica Radeta je u pravu kada je navela u odgovoru poslaniku gospođi Živodarki Dacin da ima mnogo zloupotreba i kriminala, to otvoreno mogu da kažem, u radu Crvenog krsta Srbije. Možda će gospodin ministar ili koleginica Živodarka Dacin da kaže da srpski radikali to pominju bez osnova, ili ako ima osnova, to su pojedinačni slučajevi. Dakle, tragedija je u tome, nažalost, što tih pojedinačnih slučajeva ima mnogo, tako da je to postalo pravilo ponašanja u radu Crvenog krsta Srbije po opštinskim odborima. Ja ću navesti jedan primer, gospođo Dacin, gospodine ministre, radi se o primeru gde je prvi čovek jedne opštinske organizacije Crvenog krsta krivično odgovarao. Nije bitno što je on bio pripadnik SPS-a, to je mogao da bude čovek koji je pripadnik bilo koje stranke, to je manje važno, ali on je odgovarao i bio je u zatvoru zbog zloupotrebe upravo u radu Crvenog krsta, i dalje je osposobljen da izdaje uverenja i da vrši javna ovlašćenja, a on je to stalno radio u alkoholisanom stanju. On možda zna, ali nije sposoban da to radi, nije sposoban, jer je pod dejstvom alkohola. Naravno, neću da navodim mesta tih pojava, ali one zaista postoje. Trebalo bi ovu oblast urediti onako kako je primereno našoj situaciji, uvažavajući sve preporuke i naredbe međunarodnih normi koje regulišu ovu oblast, ali treba imati meru u svemu tome, a tu meru ističemo mi u Srpskoj radikalnoj stranci; namera nam je iskrena da damo poboljšanje odgovarajućim rešenjima ovog predloga zakona. Zbog toga je opravdano, gospodine ministre, da prihvatite ovaj amandman koji sam podneo na član 8. Predloga zakona o Crvenom krstu Srbije, a takođe i ostale amandmane Srpske radikalne stranke, jer verujte mi, prihvatanjem svih ostalih amandmana kvalitet zakona o Crvenom krstu će biti mnogo bolji.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Javljam se po ovom istom amandmanu. Vidite, nas opet buni, još da vam ukažemo na jednu stvar samo kada se radi o tim javnim ovlašćenjima, ako je dobrovoljna organizacija, kako onda možeš da mu daš nešto, ako je nešto dobrovoljno. Kada je na principu dobrovoljnosti zasnovano, da li je ono što je zadatak državne uprave moguće spojiti sa dobrovoljnim radom, pa da kažeš, ako je njemu dobrovoljan rad, a on sada kaže – sada hoću, a sada neću. Znači, to je još jedna stvar koja nas zbunjuje, ali ne javljam se zbog toga. Javljam se upravo zbog onoga što sam govorio, ministar nije bio ovde, ali, gospodine ministre, možete svoje saradnike da zamolite da vas obaveste i da vam kažu da ne morate da intervenišete vi lično i da budete van ove rasprave, jer eto vidite, važne zakone raspravljamo, a vas nema. Čitao sam ono što sam optužen da nisam ništa preduzeo povodom akcije dobrovoljnih davalaca krvi koji traže da date jasne podatke o projektu transfuzije. Niste bili ovde i neću ponavljati, ali stvoren je veliki problem. Rekao sam da smatram da ne snosim odgovornost za to, mada sam dosta ružnim rečima napadnut da se neodgovorno ponašam. Čitao sam ovde te apele, a stvar je stigla do međunarodne zajednice. Imam i pismo koje je upućeno Beniti Ferero-Valdner od dobrovoljnih davalaca. Imamo i u štampi izveštaje da se preti dobrovoljnim davaocima krvi. Došli smo dotle da vaši službenici prete tužbama dobrovoljnim davaocima krvi, i to prete najvećem davaocu koga imamo, nekom gospodinu Požegi iz Novog Sada, koji je 169 puta dao krv, kaže – zbog napada na reformu moguće tužbe. Ne izmišljam ništa. Nije to novinski napis. Pričali smo da novine nisu nešto za bagatelisanje. Vi se njima služite. Vi ih pozivate na konferenciju za štampu. Vi ih ugošćavate po raznim mestima, da ne nabrajamo gde i kako. Gospodin Dinkić opet vodi ekipu sa sobom. Pa, kada vam ne valjaju novinari, zašto ih vodite sa sobom? To čini i Labus. Vi izgleda imate neku svoju komisiju koja selekcioniše – ovi su dobri, ovi nisu. No, suština je ovo: da su vaši direktori dozvolili sebi toliko drskosti da proganjaju ljude koji su se suprotstavili nekim reformskim rešenjima kroz ovaj projekt, koja su loša rešenja. Nemam vremena sada da o tome govorim. To će biti naše poslaničko pitanje na kraju. Ne može u užičkom regionu direktor da smeni načelnicu Službe za transfuziju... To kažem zato što ovde ima jedna tačka o transfuziji krvi, pa hoću da vas obavestim jer niste bili prisutni. Moram da objasnim ministru, ne zna o čemu pričamo. Smenjena je načelnik Službe za transfuziju, koja je imala suprotna mišljenja i zabranjeno joj je da govori. Nije smenjena zato što nije obavljala svoj posao, što je loše uradila svoj posao, što je nemarna, što je kasnila na posao, ne, nego zato što je imala suprotno mišljenje. Šta je urađeno? Stavili su za načelnika urologa. To je skandalozno. Šta su još uradili? Povukli su iz penzije transfuziologa da bi mogla Služba da radi, jer su se bojali da će doktorka Rada da ode i da neće da radi. Ne može tako da se ponaša, gospodine ministre. To su veliki problemi. Upravo zbog toga insistiramo, valjda je i drugima jasno, da ova javna ovlašćenja kada je u pitanju transfuzija krvi moraju biti nadležnost države. Država je odgovorna i niko drugi.
Hvala. Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Živodarka Dacin i Veroljub Stevanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin.
Potpredsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, naravno da sam kroz ceo zakon propratila onu osnovnu ideju da popularisanje dobrovoljnog davalaštva krvi i učešće u organizovanju akcija dobrovoljnog davanja krvi treba da bude javno ovlašćenje za organizaciju Crvenog krsta. Pošto je okupljanje i organizovanje dobrovoljnih davalaca krvi i motivacija ušla u program Crvenog krsta, ali programska aktivnost je nešto što je ograničenog karaktera, što traje neko vreme, kao u "nedelji solidarnosti", "dečijoj nedelji", "nedelji Crvenog krsta", a ova motivacija praktično je nešto što je neophodno 24 časa dnevno sprovoditi, dakle, pratim kroz zakon ovu nit da mi i dalje zastupamo da postojeće stanje, bar što se tiče javnih ovlašćenja kada je dobrovoljno davalaštvo krvi u pitanju, ne treba menjati. Zahvaljujem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Zahvaljujem se, gospodine Mihailoviću, mada mislim da ste i maločas mogli da ostavite još koji sekund gospodinu Paji Momčilovu, jer je očigledno da je tema o kojoj raspravljamo danas izuzetno važna. Zaista ne razumem toliku žurbu vladajuće koalicije kada se govori o paketu zakona koji su vezani za zdravstvo. Svi se u kampanjama formalno zalažete da vam je to jedna od izuzetno važnih oblasti, da ćete, naravno, o tome voditi računa, ali izgleda da je to jedna od retkih oblasti u kojoj još uvek nema neke demokratije kakvu ste vi obećali. Veoma je čudno, a to moram ponoviti, što u svim drugim oblastima važi ono što je osnovni postulat i osnovno načelo – da svako za svoj novac može da bira kod koga će otići i kod koga će koristiti usluge – prosto je neverovatno da takvo pravo vi uskraćujete građanima Republike Srbije kada se radi o zdravstvu, tako da ne može građanin birati kod kog lekara će otići. Što se tiče amandmana na član 10, koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo narodni poslanik Momir Marković, ovim amandmanom predviđeno je da se u stavu 2. člana 10. reči "kao i svom članstvu" brišu. Naime, čitav član 10. se odnosi na usluge koje može pružati Crveni krst Srbije, dok stav 2. kaže: "Crveni krst Srbije u svojim objektima može pružati usluge privremenog smeštaja i ishrane licima kojima je takav oblik pomoći potreban iz zdravstvenih ili socijalnih razloga, kao i svom članstvu." Mi iz poslaničke grupe SRS predložili smo da se ove reči "kao i svom članstvu" brišu. Dakle, suštinski, u onome što bi trebalo da bude funkcija i delatnost Crvenog krsta ništa se neće promeniti, odnosno ostaće njima dozvola da pružaju usluge privremenog smeštaja i ishrane licima kojima je takav oblik pomoći potreban iz zdravstvenih ili socijalnih razloga. Dakle, ono što spada u delatnost Crvenog krsta ni na koji način neće biti narušeno, ali ove reči "kao i svom članstvu" mislimo da apsolutno treba brisati, jer je nejasno šta se htelo sa tim uraditi. Na ovaj način vi praktično kroz zakon dajete sebi pravo da, kako bi se reklo, spavate i jedete u svojoj kući. Ukoliko je Crveni krst dobrovoljna, humanitarna organizacija, ukoliko je nezavisna, a videli smo kroz ove prethodne članove da ona nije nezavisna koliko bi trebalo da bude, odnosno koliko vi to proklamujete, već se u dobar deo rada Crvenog krsta Vlada meša, pa hoće da se pita o ovome, hoće da se pita o onome, onda bi ovo jedino moglo, po nama, da dovede do nekih zloupotreba. Jer, neverovatno je da vi na ovaj način kao poseban osnov dajete mogućnost Crvenom krstu da svom članstvu pruža usluge ishrane i smeštaja. Opravdano se postavlja pitanje da li će se na taj način, kroz eventualno neko simbolično članstvo u Crvenom krstu, provući nešto drugo što ne bi trebalo da bude delatnost Crvenog krsta, što svakako niko od nas ne bi želeo, jer podsećam da se ovde ne radi o kategorijama ugroženih lica, ne radi se ni o besposlenim, bespomoćnim, beskućnicima, ni obolelim licima, nego se radi o članstvu Crvenog krsta. Ukoliko vidimo, u stavu 3, što ne sporimo, da se to pružanje usluga ishrane i smeštaja iz st. 1. i 2. ne smatra ugostiteljskom delatnošću, onda se još više dovodi u sumnju šta vi i na koji način pokušavate da podvedete pod ovaj stav 2. Da li će nekome sutra pasti na pamet da pravi posebne objekte, učlani se u Crveni krst i podeli ljudima članske karte, napravi hotel, a ko god spava, on ne mora na to plaćati ni porez niti bilo šta drugo, već će reći – to je naš član Crvenog krsta, platite dnevnu članarinu od pet dinara na ulazu u hotel i završili ste posao. Dakle, mora se na jedan jasan način ovo razdvojiti i po mišljenju Srpske radikalne stranke idealan način bi bio da se samo ovih nekoliko reči izbriše iz stava 2, kao što je to predložio narodni poslanik Momir Marković. Time bi se otklonile sve nedoumice, otklonila bi se mogućnost i za zloupotrebu. Ne vidim nijedan razlog zbog koga ovo Vlada nije htela da prihvati.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 10. zakona obezbeđuje se da u pružanju pomoći licima kojima je neophodna određena vrsta pomoći Crveni krst Srbije može tim licima da obezbedi privremeni smeštaj, kao i ishranu, ali da je vid pomoći koji je neophodan u članu 1. odnosno 2. U stavu 3. člana 10. zakona utvrđuje se da te usluge koje Crveni krst Srbije pruža ugroženima ne predstavljaju ugostiteljsku delatnost, koja bi podlegla, pre svega, porezima i drugim fiskalnim obavezama. Mislim da postoji nerazumevanje od strane predstavnika Ministarstva zdravlja kada je u pitanju amandman SRS, jer u obrazloženju zbog čega se ne prihvata amandman stoji da bi se prihvatanjem ovakvog amandmana povećali troškovi prilikom izvršavanja poslova Crvenog krsta. Naime, pri upućivanju članova Crvenog krsta na obavljanje poslova neophodno im je obezbediti smeštaj i ishranu. Nema nikakve sumnje da bi to bilo znatno skuplje, ukoliko bi se obezbeđivanje vršilo u javnim objektima, a ne u objektima Crvenog krsta koji već postoji. Nijednog trenutka predstavnici SRS-a nisu smatrali da članovi Crvenog krsta Srbije treba da koriste neke druge apartmane ili smeštaj, kao i ishranu u drugom prostoru i u drugim restoranima, nego baš tu gde ste i vi definisali. Apsolutno insistiramo da se briše: "kao i svom članstvu", iz prostog razloga što članovi samim tim što su članovi tog udruženja imaju sva prava, kao i obaveze, prilikom udruživanja u takvu organizaciju. Znači, ne treba da budu niti inferiorni u odnosu na druge i da im se onemogući da koriste te usluge, ali ne treba da se potencira, iz prostog razloga što mislim da je suvišno, a i na taj način postoji mogućnost zloupotrebe da se neko samo iz tog razloga učlani da bi imao neke beneficije, a ne zbog toga što želi volonterski da obavlja rad u organizaciji koja je pre svega humanitarnog karaktera. Mislim da ćete, kao što ste neke amandmane Srpske radikalne stranke usvojili, imati razumevanje i da ovaj amandman SRS prihvatite i unapred vam se zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Hvala lepo. Samo da pojasnim: da ste vi napisali ovde "kao i svom članstvu angažovanom na zadacima", onda bi bila druga stvar. Kada napišete ovako uopšteno "kao i svom članstvu", onda to znači može svako. Upravo ovo što je govorio i gospodin Šarović. Mi samo kažemo, ako već hoćete tu mogućnost, precizirate, kažete – ljudi angažovani na zadacima, normalno, tog momenta. Onda je to jasno. Ovako je nejasno i ne sme da se meša sa privremenim smeštajem i sa ishranom i ljudima kojima su potrebni izdaci iz socijalnih razloga. To smo samo hteli i to vas molimo, a vi najverovatnije nećete prihvatiti, kao i većinu naših amandmana. To je već vaš problem. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, uopšte ne znam zašto vam je trebao ovaj predlog zakona o Crvenom krstu, potpuno bespotrebno za Narodnu skupštinu koja je opterećena mnogim drugim problemima; ne mislim Skupština kao institucija, već građani Srbije koji od nas očekuju da Skupština rešava mnogo važnije stvari. A da se na ovaj način uređuje oblast Crvenog krsta nije ni dobro, kada ste već krenuli u to rešavanje, vidi se iz amandmana koje su podneli poslanici Srpske radikalne stranke. Već iz prvog člana, prvog stava sebe demantujete i u 8, i u 9, a evo već i u 10. Da li je to direktiva, da li vam je i to potrebno da biste morali da učinite sve ono što su vam oni naložili, zaista ne znam. Ovakva ovlašćenja, kao što je stav 4. člana 10, koji tražim u ime poslaničke grupe SRS da se briše, koja se sada zakonski daju Crvenom krstu, tako su pogodno tle za razne marifetluke, zloupotrebe i korupciju, a o čemu smo mi govorili u raznim primerima, da je to neviđenih razmera. Ovako, kao na tacni ste im pružili mogućnost da rade šta hoće i da se pojedinci bogate, kao što su to radili, a nažalost nastavili su da rade, najviše u teško, najteže vreme kada je naš narod morao da beži sa svojih ognjišta iz Republike Srpske Krajine i iz Republike Srpske. Sećam se tog perioda 1994. godine i do 1995. godine, kada je trajala tzv. blokada na Drini i kada je samo preko organizacija humanitarnog karaktera, kao što je Crveni krst, mogla da se uputi neka pomoć. U to vreme, moja koleginica, a ujedno i dobra prijateljica, žena koja je zaista Srpkinja i koja dugo godina živi i radi u Atini, koja se angažovala kod mnogih poznatih grčkih firmi i organizacija, prikupila je zajedno sa grupom ljudi na desetine šlepera, ne bih da minimizujem, a može da se kaže i možda do 100 šlepera raznorazne pomoći za naše i njene sunarodnike iz Republike Srpske i Republike Srpske Krajine. Iako je jedan od stručnjaka koji radi sa decom koja imaju određene smetnje, jedini takav stručnjak u celoj Atini, morala je da napušta svoj posao i svoju porodicu, jer, kako mi je tada govorila, nema, naravno to je evidentno i danas, poverenja u te lopove iz Crvenog krsta. Ne mogu da kažem da svi ljudi koji tamo rade i vode tu organizaciju gledaju kako će i gde da ukradu i kako će šta da ćape i da kupe sebi stan, kuću ili da se obogate za svoj račun i račun svojih članova porodice. Ako je već to prisutna pojava, možda je taj stepen kriminala u Crvenom krstu kao međunarodnoj organizaciji, odnosno ona ovde ima zaseban status pravnog lica kod nas u Srbiji, regulisan tako što je suzbijen u Švajcarskoj, u Italiji, u Francuskoj i u drugim zemljama na koje se vi pozivate da postoji ovakva i slična zakonska regulativa, ali stepen lopovluka i kriminala nije isti, ovde je u neviđenim razmerama. Sećam se, još sam bila učenik osnovne škole, naši nastavnici i direktor škole nisu imali poverenja u ono što smo mi kao deca, kao i svi vi u sali, radili, a što je išlo navodno preko Crvenog krsta. Bilo koju akciju, bilo koju aktivnost da smo sprovodili da bismo nekome pomogli, humanog karaktera, jer mi i danas treba tako decu u Srbiji da edukujemo i u tom pravcu da razvijamo naše društvo, morali smo strogo da kontrolišemo i da pratimo. Jer, još od tog Brozovog komunističkog vremena oni koji su zaposeli vrh Crvenog krsta, i po sektorima, po okruzima, po gradovima, u tim su sredinama, kao takvi, bili ozloglašeni, jer uvek su ljudi dolazili sa mnogobrojnim primedbama da do njih pomoć nije stigla. Kako je onda moguće, kada ste sami rekli da je Crveni krst, po predlogu vašeg zakona, u članu 1, neprofitabilna ili neprofitna, kako ste vi napisali, organizacija, da im se daju ovlašćenja po članu 10, po svim stavovima, da se to taksativno nabraja u stavu 4, koji ja tražim, u ime SRS, da se briše, gde se kaže: "Pod uslovima i na način utvrđen zakonom, Crveni krst Srbije može, ako to ne dovodi u pitanje obavljanje javnih ovlašćenja utvrđenih ovim zakonom, pružati i druge usluge zainteresovanim pravnim i fizičkim licima, a naročito one koje se odnose na ...". Znači, u pitanju je javno ovlašćenje koje se daje Crvenom krstu i u pitanju je mogućnost da oni raznim zainteresovanim pravnim i fizičkim licima pružaju usluge koje će da naplate. U pitanju je: "1) organizovanje i sprovođenje stručnog osposobljavanja predavača za obuku iz prve pomoći, vođenje evidencije o obuci i izdavanje odgovarajućih uverenja o stručnoj osposobljenosti predavača", što će da košta 100, 200, 500 dinara, otkud znam koliko, ali to ima svoju tarifu. "2) organizovanje i sprovođenje obuke iz prve pomoći kandidata za vozače, sprovođenje ispita, vođenje evidencije i izdavanje uverenja o položenom ispitu iz prve pomoći". Gde ćete veću mogućnost za sticanje profita? To su stotine hiljada ljudi koji će da traže ovo, a Crveni krst će da se pojavljuje u ulozi nekoga ko može to da radi i imaće sertifikat, odnosno legalizovaće taj svoj posao putem zakona. "3) organizovanje i sprovođenje obuke iz prve pomoći za lica koja obavljaju poslove bezbednosti i zdravlja na radu", o čemu smo mnogo govorili. Toliko je loše urađen Zakon o bezbednosti i zdravlju na radu, o čemu smo pričali danima sa Lalovićem, još nam samo treba da se u to uplete i Crveni krst i situacija je kompletna. Baš ćete lepo da učinite i da zaštitite radnike u Srbiji. Moram opet da se vratim, pošto je sad uvaženi kolega Dragoljub Anastasovski ušao u salu, kada je dr Paja Momčilov govorio o onom slučaju i ljudima koji su napravili herojske podvige za mene i za svakog od vas. Neki od vas se boje da pruže prst da im kap krvi poteče, a kamoli da tako humano delo urade. Kada smo razgovarali o Zakonu o radu, a to je bilo samo pre tri meseca, on je izašao za govornicu i rekao da je ponosan jer je stoti put, tada je to bilo, dobrovoljno dao krv za nekoga kome je najpotrebnija, a sada sam u prilici da vas obavestim da je on to uradio još šest puta posle toga. Dakle, 106 puta je dao krv i ja mu se na tome zahvaljujem i čestitam mu. Takav vid pomoći i humanosti na delu i takvo ponašanje, da to neko uradi otvorenog srca, to je prava stvar za državu i za narod. To što će da radi crveni krst i što će da organizuje razne stvari, odnosno pojedinci da se bogate putem ovih stvari koje su očigledno navedene kao profitabilna delatnost, jeste nešto što nikako niko ne samo iz SRS, nego milioni građana Srbije ne mogu da opravdaju. Naročito stotine hiljada onih koji su vapili za pomoći i nisu je dobili, iako su možda bili na nekom spisku, u evidenciji, ili im je rečeno da će da dobiju, jer su ostali bez svoje kuće i morali su da napuste svoje vekovno ognjište. Rečeno im je da će dobiti za kolektivni smeštaj – a takvih centara ima i u Kragujevcu i svuda po Srbiji, sada je nekoliko stotina ljudi sa članovima porodica prinuđeno da u Tehničkoj školi u severnoj Kosovskoj Mitrovici zanoći svaku noć i ove zime – primera radi, novi dušek. Odjednom su volšebno nestali ti novi, koji su u sklopu neke donacije ili prolaze kroz Crveni krst, ljudi dobijaju neke otpatke ili ne dobiju ništa. Sećate se samo slučaja velike tragedije, elementarne nepogode koja je zadesila Jašu Tomić, kada je nekoliko hiljada ljudi u beznađu tražilo spas. Bilo im je potrebno da samo dobiju jedan par gumenih čizama. Kada bi oni sada došli i kada bismo im mi sa govornice uputili javni poziv da nam pričaju kakve su se sve zloupotrebe tamo desile od strane Crvenog krsta, verujem da ih je bilo, tome ne bi bilo kraja. Nemojte onda da im dajete mogućnost još više to da rade preko člana 10. stava 4. To je čisti profit. To u normalnim državama u svetu rade određene agencije i ekipe. Ljudi koji to nisu imali prilike da vide ili nisu putovali u te krajeve bar su mogli da gledaju neke od tih snimaka na TV, da li dokumentarne prirode ili kao što to vole njihovi kinematografi da smeste u neki film i za to koriste te specijalizovane ekipe. To je tačka 4) - organizovanje službe spasavanja na vodi i službe spasavanja na planinama, sprovođenja obuke spasilaca za rad u tim službama, vođenje evidencija i izdavanje odgovarajućih uverenja. Da li to treba da radi Crveni krst? Mi smatramo da to ne treba da radi Crveni krst. Postoje mnogi primeri i mnoge države u svetu gde to ne radi Crveni krst. Humanitarna misija i akcija koja treba da bude prisutna i koja u mnogim slučajevima nije kao takva iskazana od strane onih koji vode organizaciju Crvenog krsta treba da služi za primer za budućnost, da se dalje ne dešavaju takve stvari i da se sve te negativne pojave koje se dešavaju spreče. Nađite mi u gradovima Srbije, evo, da napravimo evidenciju onih ljudi koji su radni vek završili na čelnim pozicijama Crvenog krsta, da su duboku starost sačekali tako da nemaju gde da žive i da nemaju hleba da jedu. Pa, nema takvog. Svi ljudi će da vam potvrde da u svim gradovima i opštinama u Srbiji ne postoji takav slučaj. Humanost na delu. Kada već govorimo o tome, završiću na kraju sa ovim što je trebalo koliko danas iza zatvorskih rešetaka, Bogoljubom Karićem, koji bi zaarlaukao ovde da ima tu mogućnost, ali, hvala bogu i svesti građana Srbije, nikada neće moći da se obrati sa skupštinske govornice. Zaista želim da govorim o tome, o njegovoj navodnoj humanitarnoj misiji i o krađi koja se dešava putem poziva preko brojeva koje objavljuje na svojoj TV. Meni je kolega Dragan Čolić, naš poslanik iz Smedereva, u ovom trenutku nemam taj dopis, ali radi se o autentičnom spisu, doneo pre nekih mesec i po dana jedan dopis od jedne napaćene majke iz Smedereva, koja se više puta sa apelom za pomoć obraćala tom poznatom srpskom tajkunu, koji još uvek nije u zatvoru, a trebalo bi da bude. Naime, ona je za neophodnu lekarsku intervenciju uputila dopis i tražila je da joj se pomogne. Zamislite šta su joj odgovorili iz "Karić fondacije" - da oni nemaju sredstva koja je ona tražila. Ona je tražila minimum minimuma, hiljaditi ili milioniti deo njegove godišnje zarade. O čemu mi onda pričamo? Srbiju pokradoše takvi kao što je Karić i njemu slični, a mi govorimo o humanosti na delu i o tome da je ljudima potrebna pomoć. Jeste im potrebna pomoć, ali država na drugačiji način o tome da se brine. Samo okrenite stranice današnjih dnevnih novina. Evo, imate u dnevnim novinama, ne bih da reklamiram njih danas, na naslovnoj strani i veliki tekst unutra – u beogradskom prihvatilištu za beskućnike, za ljude koji nemaju šta da jedu, koji nemaju krov nad glavom, ove godine je duplo više onih koji traže da se smeste, nego što je bilo prošle godine. Pogledajte samo u gradovima gde nema takvih prihvatilišta i gde je ukinuta narodna kuhinja, kao što je to slučaj u Kragujevcu, kako ljudi žive. Nažalost, sve je veći broj siromašnih i životni standard je sve godi i gori. Oni ljudi koji su možda pre pet godina mogli sebi da obezbede osnovni minimum egzistencije, da kupe one osnovne životne namirnice, da plate struju, komunalije, sada to ne mogu nikako da urade, jer je to nešto što zahteva njihove tri ili četiri prosečne plate. A da ne govorim o onima koji platu uopšte nemaju i koji su na ivici bede i siromaštva i žive ispod donje granice siromaštva, a po evidenciji i statistici takvih je 2.400.000. Od toga je, dame i gospodo narodni poslanici, 800.000 dece u Srbiji koja dnevno nemaju da pojedu normalan obrok koji zaslužuju i koji im je potreban za njihov uzrast i razvoj.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Ovim amandmanom se vraćamo na našu prvu dilemu, odnosno osporavanje što se tiče Crvenog krsta da li može vršiti javno ovlašćenje, kao organizacija koja je ovako definisana zakonom. Nema sumnje da država mora da vrši one poslove koji su pobrojani kao javna ovlašćenja poverena Crvenom krstu Srbije. Dilema je da li te poslove država može da vrši sama, neposredno preko nadležnih državnih organa ili te poslove može da poveri Crvenom krstu, a ako ih već poverava Crvenom krstu sme li Crveni krst onda da bude tako definisan, da bude tako organizovan, sa takvim ovlašćenjima i sa takvim načinom upravljanja. Može država da vrši i te poslove neposredno preko organa državne uprave. Primera radi, ima država koje imaju odgovarajuća ministarstva, nebitno kako se ta ministarstva zovu. Ima zemalja gde postoji ministarstvo za vanredne situacije i onda je tu potpuno čista situacija ko je odgovoran, ko je nadležan i ko je eventualno kriv ako se ti poslovi ne rade onako kako je to potrebno. Kako je Crveni krst iznutra organizovan i da li je sposoban da obavlja ova javna ovlašćenja? Što se tiče unutrašnje organizacije i načina funkcionisanja Crvenog krsta, to je vrlo šturo regulisano ovim zakonom. Imamo član 4 – statut Crvenog krsta Srbije. O statutu se kaže samo ovo: "Crveni krst Srbije ima statut kojim, u skladu sa zakonom, uređuje oblast, zadatke, poslove i način rada svojih organa i službi, svoju organizaciju, kao i druga pitanja od značaja za rad Crvenog krsta Srbije." U ovom članu, niti dalje u tekstu zakona, ne predviđa se da na statut bilo ko van ove organizacije daje saglasnost. Neuobičajeno je da Vlada ne daje saglasnost na statut Crvenog krsta Srbije, kao da je Crveni krst nevladina organizacija. Znači, Crveni krst Srbije vrši javna ovlašćenja koja joj Vlada poverava, a Vlada praktično i nema ulogu, što se tiče nekakvog nadzora, kontrole. Ovde imamo član 19, kako je propisan i kako je predviđen nadzor nad radom Crvenog krsta. Evo, pročitaću ceo taj član: "Nadzor nad radom Crvenog krsta Srbije u obavljanju javnih ovlašćenja vrši organ državne uprave u čijem delokrugu je utvrđena oblast iz koje je javno ovlašćenje povereno Crvenom krstu Srbije." Znači, ništa šire, ništa operacionalizovano. U prelaznim i završnim odredbama imamo član 22: "Crveni krst Srbije će uskladiti svoj statut sa odredbama ovog zakona u roku od šest meseci od dana njegovog stupanja na snagu." Znači, Crveni krst će uskladiti. Znači, nema davanja saglasnosti na statut i apsolutno ništa nije predviđeno šta ako Crveni krst neće da uskladi ili propusti da uskladi. Šta se u tom slučaju preduzima? Jedino imamo u članu 13. nešto što malo precizira nekakvu nadzornu funkciju države u organizaciji Crvenog krsta. To je u poslednjem stavu člana 13. Kaže – sredstva preneta Crvenom krstu Srbije iz budžeta Republike podležu sistemu kontrole i revizije na način utvrđen zakonom kojim se uređuje budžetski sistem Republike. Međutim, to je jedna opšta norma i to podrazumeva ako dođe do nekih zloupotreba budžetskih sredstava da će država moći da se tu umeša. Ostaje otvoreno pitanje može li organizacija poput Crvenog krsta da vrši javno ovlašćenje. Kao što smo već rekli, mi mislimo da Crveni krst treba da bude autonomna organizacija; autonomna, ali nikako ne i nezavisna. Ne može biti nezavisna, zato što dobija sredstva delom iz budžeta, a delom ubira sredstva tako što se ovoj organizaciji odobrava da prikuplja sredstva na određene načine. Država ne sme na Crveni krst da prebacuje odgovornost za eventualne propuste u vršenju onih poslova koji su definisani kao povereni poslovi od strane države. Mislim da smo malo raspravu vratili na pravi kolosek, jer neki poslanici iz redova stranaka koje podržavaju Vladu pokušali su da raspravu svedu na dilemu ko je za, a ko je protiv Crvenog krsta. Ko god ima neke primedbe na Predlog ovog zakona, na konkretna rešenja, taj je protiv Crvenog krsta, a oni koji su za Crveni krst, naravno, oni ne moraju ni da pročitaju tekst ovog zakona i time dokazuju da jesu za sve ciljeve, sve zadatke, sve poslove koje Crveni krst vrši.
Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, evo došao nam je i predsednik Skupštine, odmorio se. Mi nismo imali tu mogućnost, nažalost, ali kako je tako je, moramo da idemo dalje, moramo ubrzanim tempom da raspravljamo o zakonima koji apsolutno nisu morali da danas budu u paketu doneti. Pitanje je zašto su upakovani ovde. Pitanje je uopšte zašto je čitav set uslovljen budžetom, pitanje je opet da li obrazloženje drži vodu da ukoliko ovakav budžet ne bude donet, a on neće biti donet ako nema ovakve zakone... Da li je sve to tačno – mi tvrdimo da nije, da je nepotrebno, da je napravljena namerna konglomeracija da se u opštoj gužvi, a ja sam slobodan sada, potpuno sam uveren u to, da iznesem mišljenje nas srpskih radikala, iskoristi prilika i zakoni koji nikada ne bi u redovnoj proceduri mogli da prođu ovim veštačkim vezivanjem i uslovljavanjem u paketu izglasaju pod moranje. Znači, radi se o svojevrsnom pritisku, a kada se pod pritiskom donose zakoni koji nemaju konsenzus stručne javnosti, onda to nije dobro za građane i za državu. Dolazimo do onoga što će opravdati naše rezerve vezane za rešenja koja su data, prvenstveno mislimo na to da li treba da bude nezavisna; smatramo da treba da bude autonomna. Ako je dobrovoljna, da li treba da ima nadležnost države, da li treba da ima javna ovlašćenja. Član 12. ću ceo pročitati zbog građana. Kratak je. "Na zahtev Crvenog krsta Srbije organi, organizacije i lica dužni su da daju podatke kojima raspolažu u obavljanju svojih delatnosti, odnosno koje poseduju, a koji su potrebni za vršenje javnih ovlašćenja iz čl. 6. i 7. ovog zakona." Onda kaže dalje: "Organi, organizacije i lica dužni su da, po službenoj dužnosti, Crvenom krstu Srbije dostave sve podatke utvrđene ženevskim konvencijama i dopunskim protokolima o licima zaštićenim tim konvencijama i protokolima, u roku od 15 dana od dana kada ostvare kontrolu nad tim licima." To su obaveze organa, organizacija i lica prema Crvenom krstu. Da li je to moguće da se to traži, da Crveni krst ima pravo da traži od privatnih lica, od organizacija podatke iz njihove delatnosti. Prosto neverovatno. Otkud im to ovlašćenje? Šta je sa poslovnom tajnom? Kako mislite da to može da se ostvari? Ne bih sada da vam čitam ponovo ove četiri tačke koje ste svrstali u javna ovlašćenja, pa kaže – pokretanje, organizovanje i sprovođenje ili učestvovanje u redovnim i vanrednim akcijama solidarnosti; osposobljavanje građana, dobrovoljno organizovanih za obavljanje poslova civilne zaštite; organizovanje, obučavanje i pripremanje ekipa za prvu pomoć, higijensko-epidemiološku zaštitu i okupljanje i organizacija dobrovoljnih davalaca krvi. Šta iz ovih ovlašćenja vas tera da dajete pravo Crvenom krstu da traži od organa, organizacija i pojedinaca da daju podatke? Koje podatke i o čemu? Apsolutno nedozvoljeno, time se krše ljudska prava i ustavna prava. Neću kazati koja, ali mogu da dokazujem. Ovo drugo, Ženevska konvencija, da li je to ona konvencija koja govori o ratu, ratnim zarobljenicima, koja govori o ranjenicima i o uslovima koji se stiču u ratnim dejstvima? Ako je to tako, to je valjda nadležnost države, valjda je vojska nadležna da ima podatke vezane za to i da država komunicira sa međunarodnim zajednicama, sama. Ili će biti zaobiđena država, pa da se preko Crvenog krsta tj. funkcionera Crvenog krsta obavlja i ova komunikacija, koja apsolutno potpada pod nadležnost države? Mislim da to ne ide, da to ne može i da time apsolutno kršite osnovne principe na kojima počiva organizacija Crvenog krsta. Ovo postaje agencija, da ne zovemo slobodnijim rečima, za špijunažu, na ovaj način. To je potpuno jasno. U ratnim uslovima Ženevska konvencija propisuje kako se postupa i šta se radi. Kada vi tako prikupljate podatke i kada prikupljate podatke iz delokruga rada jednog preduzeća, jednog privatnog pojedinca, šta je to i na šta to liči. Znači, previše je uzeto od države i ovaj član je po meni najeklatantniji primer nedozvoljenog. Kako to možete da branite ne znam, voleo bih da mi objasnite. Uđite u dijalog. Vi izbegavate dijalog, dijaloga nema. Nije ga ni na Odboru bilo, jer ni vas na Odboru nije bilo. Mi smo ukazivali na to i na Odboru, pravog dijaloga nema. Izađite i kažite - nisi u pravu, po tom i tom dokumentu, obrazložite građanima Srbije, obrazložite nama poslanicima Srpske radikalne stranke. Nemojte nas samo optuživati da pravimo opstrukciju i da pričamo priče radi. Nemojte nam uvek podstirati zlu nameru i prazno stranačko prepucavanje. Izađite i objasnite. Niste objasnili u javnoj raspravi, nije je bilo. Niste objasnili na Odboru, nije bilo rasprave. Vaši službenici, ni krivi ni dužni, bili su izloženi našim pitanjima na koja su davali odgovore za koje su smatrali da su adekvatni, ali vi ste odgovorni za taj zakon. Oni nisu. Ja njih poštujem, poštujem njihovo znanje, poštujem njihov trud i oni su ubačeni u jednu mašinu koja melje ljude. Šta imamo kao rezultat? Nakaradne zakone. Ako mislite da ovom voljom i veštačkom matematikom ovde prisutne pozicije sve možete, možete trenutno, ali razmislite o budućim danima koji dolaze i razmislite kako ovo primenjivati i šta sve ovo može da donese. Vi ste državni službenik. U podeli vlasti između izvršne, zakonodavne i sudske parlamentarna sigurno ima primat. To svi ministri ne znaju i ne poštuju. Ne moraju ni da znaju, ne moraju ni da poštuju, ali zašto vi kao predstavnik izvršne vlasti derogirate državu, zašto uvodite pravila kojima suštinske zadatke i funkcije države na ovakav način potirete i uništavate. Objasnite nam to. Ženevska konvencija, rat, zarobljenici, Crveni krst je nadležan da prikuplja podatke i naravno da daje centrali, ne znam kojoj centrali, verovatno komitetu, ne federaciji ili pokretu. Zašto to ugrađujete? Zašto rušite pravni sistem i autoritet države? Vi ste predstavnik izvršne vlasti, to je naše pitanje za vas, a vi nam ne odgovarate tokom čitave ove debate. Neki poslanici misle da mi imamo nešto protiv Crvenog krsta. Ne, nemamo, mislimo da ta organizacija treba da postoji i radi posao koji je radila i koji treba da bude humanitaran, a isto tako smatramo da nije u redu kada se Crvenom krstu oduzme od izvršne vlasti deo sredstava. Znači, to je upravo ono što zameramo izvršnoj vlasti. Ne možeš tim sredstvima raspolagati kako hoćeš, a da li je to naknada – sada ćemo zbog toga što su jednom uzeli malo para koje je budžet vama namenio, sada ćemo da vas nagradimo nečim što apsolutno ne stoji. Mislim da to nije to, mislim da je to nešto drugo, da je to uključivanje u totalitarizam koji se zove novi svetski poredak i da je to prava suština, donošenje jednog ovakvog zakona. Vi pripadate tom pokretu, nemamo ništa protiv, to je legalna opcija. Mi srpski radikali smatramo da to nije dobra opcija za ovaj narod i ovu državu i zbog toga, to kažem i drugim poslaničkim grupama koje se čude i koji su šokirani stavom SRS-a, mislim da nama totalitarizam tipa novog svetskog poretka neće doneti ništa dobro i nije doneo ništa dobro. Pet godina je prošlo od uspostavljanja tzv. demokratske vlasti i režima u ovoj zemlji, putne vize još važe za nas, još smo "crna ovca" na Balkanu, još nam se priča da treba da idemo u Evropu. Doduše, juče ste lepo kazali da nije Evropska zajednica Evropa. To su 54 države. Tačno, ali zašto držite ovu značku na reveru? Slažem se da je Evropa Rusija i ostale zemlje. Mi radikali tako vidimo Evropu, u toj dioptriji, ali nemojte kada treba neka zakonska rešenja, koja vama odgovaraju, odjedanput kažete da nije Evropska unija Evropa, a vi nas vodite u Evropsku uniju i insistirate na tome. Da zaključim, objasnite ovaj član, kako je moguće da se Crvenom krstu daju ta ovlašćenja. Bili bismo vam jako zahvalni za to.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Kolega Momčilov, teško da ćete isprovocirati ovde prisutnog ministra na komunikaciju sa narodnim poslanicima. On će u maniru Koštuničinih ministara na kraju ove rasprave da izađe i da pola sata drži predavanje narodnim poslanicima, ali mi smo već navikli na to, tako da ne obraćamo pažnju. Mi smo tu da kažemo šta mislimo o vladinim predlozima, o predlagaču, o Vladi, o ministrima i, kao što vidite, mi to uredno radimo. Pre nego što počnem o ovom amandmanu dužna sam da kažem jednu ispravku, jer su me zvali neki ljudi koji su bili na prelazu u Kuzminu, kada su prelazili iz Republike Srpske; dakle, ja sam jutros rekla da su šolju čaja plaćali 10 evra, ispravili su me, rekli su mi da su ljudi koji su nosili oznaku Crvenog krsta čašu vode naplaćivali 10 maraka, a šolju čaja 50 maraka. Toliko o humanosti određenih ljudi. Koleginica Nataša Jovanović, kada je govorila o svom amandmanu, spomenula je svoju prijateljicu koja je pratila humanitarnu pomoć, jer nije imala poverenja u predstavnike Crvenog krsta. Naravno da nije ni mogla da ima poverenja, jer svi mi, pogotovo mi koji smo na neki način, poreklom vezani za te krajeve koji su danas okupirani od strane ustaške hrvatske države, znamo šta se sve dešavalo na tim terenima u vreme rata, znamo da je humanitarna pomoć sakupljana i u Beogradu, i širom Srbije. Učestvovali smo svi u sakupljanju te humanitarne pomoći i onda smo saznavali šokantne činjenice, recimo da su u nekim selima i gradovima, u tim delovima gde je humanitarna pomoć slata, predstavnici Crvenog krsta otvarali svoje prodavnice, pa onda odavde odvezu humanitarno sakupljenih nekoliko šlepera brašna i onda ih tamo u svojoj prodavnici prodaju po 100 maraka, u to vreme, džak brašna. Takve stvari su se dešavale, mi sve to znamo i zato imamo ovakav odnos, ne prema pojmu neke humanitarne organizacije, naravno ne. Govorimo o konkretnim slučajevima koji su se, nažalost, dešavali i nemaju građani Srbije poverenja u takve organizacije. Nemaju ni danas građani Srbije poverenja u Crveni krst, jer kada je u pitanju neka konkretna humanitarna akcija, zašto se preko Crvenog krsta ne sakupi pomoć za malog Marka Teodorovića, ovog dečaka iz Zemuna za koga treba da se sakupi 300 hiljada evra za operaciju srca. Neće ljudi to da rade preko Crvenog krsta, ali naravno, humanost građana Srbije se pokazuje na delu. Nadam se, ubeđena sam da će tih 300 hiljada evra za Marka Teodorovića da se skupi i da će on otići na tu operaciju, ali naravno, ne zato što je tu nešto učinio Crveni krst, nego zato što građani Srbije jesu humani ljudi i saosećaju sa Markom i sa njegovom porodicom i učiniće to dobro delo. Dakle, mi govorimo sa sasvim drugog aspekta o ovom problemu i o ovom zakonu. Amandman koji sam podnela na član 13. u ime poslaničke grupe SRS logičan je sled amandmana koji sam podnela na član 7. i svih amandmana o kojima su govorile kolege iz Srpske radikalne stranke. Ovaj član se odnosi na finansiranje Crvenog krsta. U obrazloženju zakona na ovoj poslednjoj stranici se kaže: "Sredstva za sprovođenje ovog zakona obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije i to u okviru razdela Ministarstvo zdravlja - budžetski fond za finansiranje Crvenog krsta." Ako ovo jeste ovako, šta će vam sada ovaj član 13. koji nešto drugo govori? Dakle, ponoviću ono što sam jutros rekla, ceo zakon vam je u koliziji sam sa sobom, a pojedini članovi između sebe su u neverovatnoj koliziji, pre svega sa onim stavom prvim člana 1. ovog zakona. Kažete, između ostalog, kod finansiranja: "Organi teritorijalne autonomije i jedinica lokalne samouprave mogu obezbediti i dopunska sredstva za finansiranje programa i delatnosti Crvenog krsta Srbije koje nisu obuhvaćene u stavu 1. ovog člana." Prvo, koja su to dopunska sredstva, šta znači u zakonu - mogu. Zakon mora da kaže nešto mora, nešto će se desiti, a zakon ne može da kaže da se nešto može. Ako se u zakonu kaže da nešto može, to znači da ne mora, to znači da ostavljamo nekome na dobru volju, a to dalje znači zloupotrebu. Šta dalje znači da mogu da se sakupe dopunska sredstva za finansiranje programa i delatnosti Crvenog krsta? Zašto bi se sakupljale za finansiranje delatnosti Crvenog krsta, jer ako može lokalna samouprava da sakupi ta sredstva, onda će da ih da konkretno u neku humanitarnu akciju poput ove humanitarne akcije za spas života Marka Teodorovića iz Zemuna. Dakle, ne trebaju posrednici, treba humanost pokazati na delu, a pogotovo ne treba zakonom predvideti mogućnost da onaj ko primenjuje zakon može lepo i da ga zloupotrebljava. Ne mogu da prihvatim ovakve formulacije, gospodine ministre, u zakonu – da nešto može. Nešto mora. Ako je u zakonu, onda to mora ili ne postoji. To "može" jednostavno nije u skladu sa našim pravnim sistemom. Odakle vi ovo prepisujete; tamo to možda može tako, ali u Srbiji ne može, u pravnom sistemu Srbije ne može. Mi moramo da donosimo zakone sa jasnim, konciznim, preciznim pravnim normama, da kod primene te norme nema zloupotrebe, nema širokih tumačenja, da zakon može da se upotrebljava, a ne zloupotrebljava. Dalje, u poslednjem stavu kažete: "Sredstva preneta Crvenom krstu Srbije iz budžeta Republike, budžeta AP i budžeta jedinice lokalne samouprave podležu sistemu kontrole i revizije na način utvrđen zakonom kojim se uređuje budžetski sistem Republike." Tek u ovo nemamo poverenja, jer tri dana su ovde poslanici Srpske radikalne stranke, dok smo pričali o budžetu u načelu i u pojedinostima, skretali pažnju vašem ministru finansija na budžetsku inspekciju, na budžetsku kontrolu, na apele, pozive predsednika opština iz SRS koji su već više od godinu dana predsednici u svojim opštinama, a nisu izdejstvovali da dođe budžetska kontrola Ministarstva finansija, da izvrši kontrolu određenih zloupotreba. Kada su srpski radikali preuzeli vlast u tim opštinama došli su do saznanja, ustanovili su određene zloupotrebe, ali traže da budžetska inspekcija to utvrdi da bi mogli dalje da se vode određeni postupci. Naravno, budžetska inspekcija nema nameru to da radi. Ministar finansija takođe nema nameru to da radi, jer on to radi koliko njemu odgovara i tamo gde njemu odgovara. Dakle, želim da naglasim da mi srpski radikali, da ne budemo pogrešno protumačeni, jer očekujem da ćete vi, ministre, kada budete u završnoj reči govorili na tu temu, da okrećete vodu na tu vodenicu kako smo mi protiv organizacije Crvenog krsta itd. Ne, nismo. To što mi nemamo poverenja u vas lično, u vašu vladu, to ne znači da mi ne želimo da humanost bude pokazana na delu, jer mi smo, pre svega, svi humani ljudi i to svaki dan pokazujemo. Da potkrepim zašto sam rekla da nemamo poverenja u vas. Kolega Goran Cvetanović je govorio o tome. Imamo mi ovde papir na kome to piše. Mogu da čitam sve, ali odnosi se na 12. decembar 2002. godine. Između ostalog kaže: "Prilikom razmatranja budžeta Vlade Republike Srbije konstatovano je da su budžetska sredstva, zakonom namenjena Republičkom Crvenom krstu za stimulisanje dobrovoljnog davalaštva krvi, uplaćena Institutu za transfuziju krvi Srbije od strane Ministarstva zdravlja. Ova sredstva namenjena za realizaciju zakonom zacrtanog opšteg interesa su upotrebljena nenamenski i za kupovinu opreme za potrebe Instituta, bez pratećeg sertifikata kvaliteta za upotrebu u službi transfuzije krvi", a što je još gore, ova oprema je sastavni deo donatorskog programa EAD. Budžetskom kontrolom, dakle bila je budžetska kontrola, ustanovljeno je da je tadašnji, a to je i sadašnji, a to ste vi, gospodine ministre Tomice Milosavljeviću, nenamenski potrošili oko 300 miliona dinara državnih, narodnih para za ove namene. Dakle, takve stvari nas motivišu da na ovaj način govorimo o zakonima koje donosite, jer vi volite da ono što ste uradili i što nameravate da uradite, a što je u suprotnosti sa zakonom, uokvirite u neke vaše nove zakone da biste mogli lakše sutra da se branite kada konačno država Srbija postane pravna država, kada konačno organi gonjenja i pravosudni organi budu radili svoj posao i kada konačno svi oni koji su zloupotrebili funkciju, svi oni koji su opljačkali narodne pare budu i odgovarali. Naravno, nemojte pogrešno da shvatite, ni vi, ni kolege poslanici, ni javnost koja sluša i prati rad ovog parlamenta, ne pretimo mi srpski radikali nikakvim političkim odmazdama, jer mi to nikada nismo radili. Mi samo pretimo, uslovno rečeno, odnosno obećavamo građanima Srbije posle narednih izbora (valjda je već svima izvesno da ćemo mi biti ti koji će formirati Vladu i biti skupštinska većina) bespoštednu borbu protiv kriminala, protiv svih onih koji su na bilo koji način i za jedan dinar oštetili ovaj narod, oštetili građane Srbije. U obrazloženju zašto ne prihvatate ovaj amandman rekli ste da je to iz istih razloga zbog čega nije prihvaćen amandman na član 1, 6, 7, 8. U redu. Slični su, odnosno sa istim motivom su i amandmani, pa nemam primedbu te vrste. Da samo skratite posao to ste prepisali, ali ste dodali još jednu rečenicu, kažete: "kao i s obzirom na to da su za obavljanje javnih ovlašćenja neophodna finansijska sredstva". Pa, mi to pričamo od 10 sati. Evo, koliko je vremena prošlo, mi to uporno pričamo ovde i kažemo da to tako ne može, da to kada je u pitanju Crveni krst tako ne može. I vi nam na kraju u pola ove rečenice objasnite da smo mi u stvari u pravu, ali da vi iz nama nepoznatih razloga ne želite da prihvatite i ovaj amandman i sve amandmane koje su srpski radikali podnosili, da bi ste konačno imali uljudan i primenjiv zakon o Crvenom krstu, kada ste ga već, što reče Nataša Jovanović, nije bilo baš najpreče, ali kada ste ga već stavili na dnevni red i kada ćete ga usvojiti onda bar da bude zakon koji će biti primenjiv, lako primenjiv i bez otvaranja mogućnosti zloupotrebe. U ovoj skupštini, od kada je ova sadašnja vlada predlagač, a odnosi se i na one prethodne dve vlade, i Živkovićevu i Đinđićevu, još nijedan zakon niste doneli, dame i gospodo poslanici koji glasate za zakone, a da nije bilo neophodno kroz dva-tri meseca da se interveniše izmenama i dopunama. I, uglavnom izmene i dopune zakona su oni amandmani koje mi srpski radikali predlažemo, a ministri kao predstavnici Vlade neće da ih usvoje zato što imaju animozitet prema našoj poslaničkoj grupi. Valjda imaju kompleks od toga što vide da mi srpski radikali mnogo bolje znamo sve ono što ministri ovde predstavljaju, od samih ministara koji to ovde pokušavaju da nam predstave.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za zdravlje i porodicu prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Živodarka Dacin. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatiliovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, amandman na član 13. kaže – u stavu 1. brišu se reči "i 8)". Normalno, logično opet, prosleđujemo ono, jer mi i dalje smatramo da javno ovlašćenje Crveni krst treba da dobije upravo za motivaciju i popularizaciju dobrovoljnog davalaštva krvi. Ovde piše: "Tvojih pet minuta - nečiji ceo život". Dakle, u Srbiji svakih 100 sekundi potreban je davalac krvi. Treba da postanemo davaoci. Da li je strateški interes svake države da ima dovoljan broj davalaca krvi, da u svakom trenutku može da reaguje? Jeste. Da li ima dovoljno krvi danas u Srbiji? Nema. Da li je onda bitno kome će država preneti svoja javna ovlašćenja i omogućiti da dobiju svi oni koji imaju potrebu za dobijanjem krvi na vreme i kada treba. Za nas u poslaničkoj grupi SPS zaista nema dileme oko toga da li ovo treba da bude javno ovlašćenje ili ne. Zaista duboko verujem u organizaciju Crvenog krsta Srbije, koja jeste humanitarna, nezavisna, neprofitna i dobrovoljna organizacija i koja je, nažalost, u svim ovim teškim vremenima koja su iza nas, i ne povratilo se, odigrala zaista jednu vrlo ozbiljnu i odgovornu ulogu za državu. Rekla bih da su bili na velikom ispitu, uostalom kao i svi mi, i da su taj ispit apsolutno položili. Socijalistička partija Srbije će, naravno, uvek zastupati koncept u kome će Crveni krst Srbije imati svoje mesto u našem društvu, jer zaista sagledavamo i vidimo da je ova nezavisnost koju ova organizacija ima, sa svojom kompletnom mrežom i sa svojom armijom volontera, neophodna za jednu državu kao što je naša, da ne kažem za sve države i države koje su i mnogo višeg standarda nego što je naša. Ona se više puta dokazala na delu. Ne sumnjamo da su spremni, da su svesni činjenice koliki je teret odgovornosti koji bi nosilo i ovo javno ovlašćenje za njih, ali budite sigurni, bez obzira što bi naravno ovo ovlašćenje država iz svojih sredstava morala da finansira, ne treba da se bojimo da ta sredstva ne bi bila iskorišćena na pravi način. Verujte mi, u to sam ubeđena, i da država apsolutno ne izdvoji nijedan dinar i da ova skupština ne usvoji ove amandmane koje sam podnela u ime poslaničke grupe SPS, ja sam sigurna da će i Vlada i resorno ministarstvo i svi, i profesionalci i volonteri, u Crvenom krstu jednako savesno i odgovorno izvršavati zadatke koji će biti pred njima, i sa parama i bez para. Neću da kažem da ne postoje pojedinačni slučajevi koji zaista mogu da ukaljaju čast svih organizacija, svih ljudi, svih građana, pa i partija, ali zaista ne mogu da prihvatim da se ostavi utisak da takvi pojedinci mogu da uruše i uruže ceo sistem koji postoji. Zaista, učinimo sve da organizacija Crvenog krsta Srbije konačno dobije zakon koji zaslužuje, zakon za kojim vape svi volonteri, sve organizacije Crvenog krsta i koji će im omogućiti da na pravi način mogu da funkcionišu i pomognu ljudima i svojoj državi na najbolji način koji mogu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, replika.
Imao sam pravo da govorim i po amandmanu 15 minuta, ali cenim i auditorijum, doduše malobrojan, koji sa naporom prati sve ovo što mi danas radimo. Smatramo da je zakon važan i makar je subota moramo da radimo onako kako treba raditi kada se donosi jedan važan zakon. Da ne bude zabune, mi srpski radikali nismo protiv učešća Crvenog krsta, moramo to stoti put da ponovimo, kod akcija dobrovoljnog davanja krvi, motivacija građanstva kroz edukacione programe, kroz deljenje propagandnog materijala, apsolutno nismo protiv toga. Da smo mi srpski radikali za dobrovoljno davalaštvo krvi, to vam je i primer naših poslanika, svi smo dobrovoljni davaoci krvi i nema nijednog od nas koji nije dobrovoljni davalac krvi. Ne znam da li je u svim poslaničkim grupama ista situacija. Sa druge strane, kada je nedavno usvajan zakon, za koji ste vi hteli da glasate, da se smanji broj slobodnih dana dobrovoljnim davaocima krvi, poslanici Srpske radikalne stranke su svojim amandmanima insistirali da se ne ukida to pravo dobrovoljnim davaocima krvi. Znači, kada konkretno treba da se da krv, tu smo i tu ne može nama niko ništa da zameri. Mi problem razumemo. Ali, postoji jedan dokument, opet u ovoj aferi koja je vezana za transfuziju krvi, za reformu, za čitav taj projekat koji se radi pod velikim velom tajnosti, koji je verovatno opterećen i nekim koruptivnim radnjama o kojima se govori, a čuli ste da je iz budžeta jedne godine nekih sredstava bilo ne znam koliko, pa su trošena za nabavku neke opreme, što je apsolutno nedozvoljivo po zakonu. Hoću da kažem da je doneta tzv. strategija; na jednom skupu ove godine u hotelu "Hajat" dobili ste jednu lepu knjižicu. Kaže se da je za bezbednu krv u dovoljnim količinama odgovorna sada Vlada Republike Srbije. Ministre, ne znam da li to piše tako? Da li je odgovorna Vlada za bezbedne količine krvi? Prema tome, nemojte prebacivati javno ovlašćenje koje je strategijom, koju su pisali stručnjaci transfuziološke struke, dato to pravo. Ministar kaže, kako to stručnjaci pisali; jedanput mu valjaju stručnjaci, jedanput mu ne valjaju. Ne ulazim u to da li mu valjaju ili ne valjaju, samo kažem da rešenja koja su data projektom koji vodi jedan gospodin iz Švajcarske, sociolog po struci, koji to negira, ali ne kaže šta je po struci... On je poprilično mlad i neko je licitirao da je on imao 24 godine kada je stupio na čelo projekta, a on kaže da to nije tačno, a ne saopštava svoje godine. Ali, ono što je apsolutno tačno, totalno je nekompetentan da vodi taj projekat. Dobro, to je stvar međunarodne zajednice i onih koji su ga postavili. On je pokazao svojim delovanjem, svojim činjenjem, kao i sam projekat svojim rezultatima do kojih dovodi, da je nekompetentan. Ne kažem da strategija, koja je fokusirala pažnju na Vladu, da je odgovorna za bezbedne i dovoljne količine krvi, ovim dokumentom nije dovedena u prvi plan. Samo toliko da se razumemo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, po amandmanu na član 13.
Dame i gospodo narodni poslanici, u odnosu na član 13. Predloga zakona skrećem pažnju Ministarstvu i ministru da se u stavu 4. predviđa da sredstva preneta Crvenom krstu Srbije iz budžeta Republike Srbije, budžeta autonomne pokrajine i budžeta jedinice lokalne samouprave podležu sistemu kontrole i revizije na način utvrđen zakonom kojim se uređuje budžetski sistem Republike. Ukazujem da je u praksi bilo brojnih zloupotreba. Te zloupotrebe se ogledaju u nedovoljnoj ili nikakvoj kontroli budžetske inspekcije. Ako se iz budžeta izdvajaju sredstva za finansiranje delatnosti Crvenog krsta, mora se uspostaviti potpuna budžetska kontrola kako se raspolaže sa finansijskim sredstvima koja se izdvajaju iz budžeta Republike, autonomne pokrajine i lokalne samouprave. U praksi imate brojne zloupotrebe, jer se ne vrše redovne inspekcijske kontrole na terenu kako se ta sredstva koriste i kako se ta sredstva prate i usmeravaju i u kom pravcu, kako je koji organ u odnosu na Crveni krst ta sredstva potrošio. Da Republika Srbija i finansijska inspekcija ne obavlja svoj posao najbolje se može videti po tome da se godinama ne vrše kontrole od strane budžetske inspekcije. Ako imamo na hiljade onih koji ubiraju poreze od građana, a ako imate samo 27, koliko ja imam informaciju, budžetskih inspektora na nivou Republike, tj. u Republici, onda je tu nešto smišljeno, organizovano i ne znam koja je namera u tom slučaju odgovornih u Republici da se ne vrši dovoljna kontrola korišćenja budžetskih sredstava, i to ne samo u odnosu na Crveni krst, već uopšte kako se koriste budžetska sredstva. U više navrata sam kao narodni poslanik u ime Srpske radikalne stranke i birača koji su nas birali tražio od ministra finansija da se u opštinu Pančevo uputi budžetska finansijska inspekcija iz republičkog organa da bi se utvrdilo gde su pare. Ponavljam, iako sam to i ranije govorio, a i ovom prilikom sam prinuđen, da je opština Pančevo po budžetu peta u Srbiji, posle Beograda, Novog Sada, Niša i Kragujevca, sa oko dve i po milijarde dinara, dodajući ovde 177 miliona dinara što je izdvojila Vlada Republike Srbije, dodajući ovde i ekološku taksu koja se stotinama miliona u poslednje tri ili četiri godine ceni, a da mi u Pančevu ne znamo gde su pare. U gradovima na području Republike Srbije imate priliku da vidite da se gradi nešto, da se zida, a pogotovo tamo gde su na vlasti srpski radikali. Kao primer ponovo ćemo navesti Novi Sad. Možete videti, to je gradilište koje se može uporediti sa gradnjama koje su bile u najsretnija vremena tj. od sedamdesetih do osamdesetih godina, kada se gradilo širom Srbije. To možete videti i u Kikindi, čiji je budžet 730 miliona dinara, a mi u Pančevu imamo budžet dve i po milijarde skoro. Sada kada vidite šta je urađeno u ovoj opštini gde su radikali na vlasti i ovamo gde je koalicija, možete videti da su građani zaprepašćeni, kontaktirajte sa njima, pitaju se ljudi – pa dobro, zašto se i za ono sredstava koja su izdvojena za kanalizaciju, za puteve, za elektrifikaciju, za gasifikaciju, za dečija obdaništa, a ujedno i za bolnički centar južnog Banata u Pančevu... Gospodine ministre, ako vam vaše mogućnosti budu dozvolile, obiđite Zdravstveni centar "Južni Banat" i sve zdravstvene ustanove u Južnobanatskom okrugu. Uverićete se da je to stanje nepodnošljivo. Uverićete se da se naši bolesnici pokrivaju ćebadima vojničkim iz 1914. godine, uverićete da leže na onim gvozdenim vojničkim krevetima iz Prvog svetskog rata. Uverićete se da po sedam dana bolesnici ne vide parče mesa kada leže u bolnici. Ako još jednu stvar učinite kao dodatnu proveru i odete u jedan okružni zatvor u Srbiji videćete da bolesnici nemaju hranu koju imaju zatvorenici u kazneno-popravnim ustanovama. Naravno, zatvorenici moraju da imaju hranu i treba da imaju hranu i to je u redu. Imao sam prilike u nekoliko navrata u poslednje vreme da mi dođu građani i bolesnici i da mi kažu da nisu videli po sedam, osam dana parče mesa i da im se klin-čorba deli tamo, neke supe, ko zna na šta liče i parče hleba i da ne nabrajam, ne bih to ipak hteo to da vulgarizujem. Neprimereno je da u ovo vreme bude takva situacija. Gospodine ministre, koristim priliku, jer dolazim iz grada koji je takoreći najugroženiji po pitanju zdravstvene zaštite, tj. iz Pančeva gde je južna zona ugrozila živote 130.000 žitelja opštine Pančevo. Obiđite Pančevo i uverićete se da nema više groblja ni grad sa milion stanovnika. Ako pročitate lokalni list "Pančevac" videćete čitulje, na stotine njih, umire se, ali država, Republika Srbija ne izdvaja sredstva za obnavljanje i za popravku južne zone Azotari, Rafineriji i Petrohemiji. Gospodine ministre, građani opštine Pančevo zaslužuju posebnu brigu Ministarstva zdravlja, zbog toga što su ugroženi od najprljavije industrije u Republici Srbiji. Mogu da vam kažem da samo pančevačka Petrohemija godišnje izvozi proizvoda za oko 150 miliona evra. Sredstva se izvlače iz opštine Pančevo, ali se zauzvrat za poboljšanje zdravstvenog stanja i zaštite životne sredine u Pančevu od strane Vlade apsolutno ne daje ništa. Prošle godine mi smo u ovoj skupštini, poslanici SRS,postavili pitanje da li će se zaustaviti iseljavanje građana Pančeva, kada je došlo do ekološke katastrofe i zagađenja grada, jer su građani Topole, Vojlovice, Donjeg grada, pa i centra grada počeli da se iseljavaju. U predizbornoj kampanji bilo je hiljade obećanja, čak je predsednik opštine obećao da se će promeniti ruža vetra i da neće više zagađenje ići prema gradu, nego će ići prema jugu. Međutim, to se nije na kraju dogodilo. Nije se dogodilo ništa da se situacija u pogledu zdravstvene zaštite građana u opštini Pančevo poboljša. Kada smo to pitanje postavili ovde sutradan je potpredsednik Vlade gospodin Labus otišao u Pančevo, obišao je južnu industrijsku zonu, uverio se da je stanje katastrofalno. Istovremeno je obećao i rekao – trebaće nam 360 miliona evra da bismo južnu industrijsku zonu mogli da obnovimo i da sprečimo zagađenje i umiranje jednog grada i uništavanje takoreći života ljudi koji ničim nisu skrivili, a profit izvlači država iz Pančeva. Kažem vam, godinama, a to je već 40 godina kako se to događa u Pančevu, država ništa ne gradi, ne radi, ne preduzima mere da se spreči ova katastrofa koja je zadesila opštinu Pančevo. Na lokalnoj televiziji u opštini Pančevo videćete skoro svako veče, građani se žale. Šta se dešava kada je u pitanju zdravstvena zaštita i zaštita životne sredine? Šta je država Srbija, odnosno Vlada učinila? Ništa. Šta Vlada kaže, odnosno šta mi slušamo na medijima? Imamo samo konstataciju da smo obezbedili merenje zagađenja i ništa više, tri merne stanice su bile potrebne da se postave u Azotari, u Rafineriji i Petrohemiji. Gospodine ministre, ovo nije stvar za smejanje. Moram da vam kažem, nažalost, shvatite da je 130.000 građana u Pančevu ugroženo, lokalna samouprava ništa ne preduzima, Vlada i Republika ništa ne preduzimaju, pare namenjene za ekologiju i od ekološke takse ne zna se gde su. S druge strane, Ministarstvo zdravlja ne preduzima mere da dodatnim sredstvima kao jednokratnu pomoć izdvoji bar 20, 30, 100 miliona Zdravstvenom centru Pančevo; obiđite, gospodine ministre, bolnički centar u Pančevu i uverićete se da je to katastrofa. Zbog toga sam, kada su u pitanju budžetska sredstva, napomenuo samo u odnosu na ovaj amandman gospođe dr Dacin da bi i u tom pravcu trebalo izvršiti jednu detaljnu kontrolu, uveriti se, jer iz Beograda se sve ne vidi. U zgradi Vlade mogu da se pričaju samo priče, ali mora da se ode do mesne zajednice, do zdravstvene stanice. Da obiđete zdravstvene stanice u južnom Banatu vi biste se pitali – da li je moguće da ovde neko pruža zdravstvenu zaštitu građanima. Ovo ne pričam napamet. Obiđite teren i pomozite južnom Banatu, a pogotovo opštini Pančevo i izdvojite više para nego što je to uobičajeno tamo gde nema situacije i katastrofe, kakva jeste u Pančevu. Što se tiče predsednika opštine i lokalne samouprave, odnosno lokalne vlasti koju predstavlja koalicija slična ovoj koaliciji koja je u Vladi, odnosno u Skupštini i u Vladi, uverićete se, tamo se ništa ne radi, osim praznih i šupljih priča preko one lokalne televizije. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Hvala. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, prof. dr Mileta Poskurica podneo je u ime Srpske radikalne stranke amandman na član 14. To je samo nastavak ove naše priče, ilustrovan mnogim primerima iz života vezanim za rad Crvenog krsta i za naše shvatanje onoga što smo vam lepo, gospodine ministre, obrazložili u članu 1, šta, po definiciji koju je dala Srpska radikalna stranka, treba da bude Crveni krst. Opet vas pitam zašto vam je bio potreban ovaj zakon? Lepo da ste izašli i rekli - to mi je direktiva, rekla mi je Evropska unija. Vi ste u Srbiji poznati tender majstor. Još sada da nameštate razne angažmane ovima iz Crvenog krsta, tome nema kraja. Ako vi dajete mogućnost, po članu 14. tački 3), što prof. Poskurica traži da se briše, da se za Crveni krst sredstva obezbeđuju i od pruženih usluga čije su vršenje državni organi, organi teritorijalne autonomije i jedinica lokalne samouprave poverili Crvenom krstu, pored svih onih usluga i profita koje će lepo da dobiju po stavkama iz stava 4. člana 10, to je neprihvatljivo. Prvo, jedinice lokalne samouprave, ovde sede mnogi predsednici opština iz redova SRS, a mi smo takav stav izneli po prvi put i demonstrirali ga kada je predsednik Šešelj postao predsednik Opštine Zemun 1996. godine, uopšte nisu u obavezi da finansiraju Crveni krst. Oni to rade ne po inerciji, nego zbog toga što ih stavljaju u korpus tzv. nevladinih organizacija. To nisu mali iznosi. Jedinica lokalne samouprave uopšte ne treba udruženja građana da finansira. Da ne govorim o raznim drugim udruženjima koja nisu Crveni krst, a koje su klasične organizacije koje se bave drugim delatnostima, pre svega špijunskom delatnošću u našoj zemlji, koja se podvodi pod nevladin sektor, a finansira se od strane Soroša, van institucija države, a onda ih neke jedinice lokalne samouprave stavljaju, kao što mi imamo slučaj u Kragujevcu, nekoliko takvih, da ih finansira grad Kragujevac, odnosno jedinica lokalne samouprave. Koji su to poslovi i koja je to aktivnost koju treba jedan grad ili opština da poveri Crvenom krstu, a da oni za to dobijaju novac od nas? Moram samo da vam kažem, gospodine ministre, da je frapantno to što se dešava konkretno u Kragujevcu, a svuda u Srbiji imate takve primere. Tamo je došao novi sekretar Crvenog krsta, u pitanju je žena, koja je član DS-a. U prostorijama Crvenog krsta, čija navodno humanitarna aktivnost treba da bude osnovno čime će on da se bavi, Vesna Pešić je pre 20 dana držala u Kragujevcu političku tribinu. Da li vi to možete da opravdate i kako ćete vi onda da reagujete kao nadležni ministar? Šta su prostorije Crvenog krsta – mesta gde će neke propale političke, i u moralnom i u svakom drugom pogledu, ličnosti da drže svoje političke tribine i da pokušavaju da seju i dalje mržnju među građanima i da se tako ponašaju? Vidite šta stoji u članu 9. predloženog zakona, da Crveni krst Srbije sprovodi program i aktivnosti koje proizilaze iz ciljeva i zadataka Međunarodnog pokreta, a naročito: prvo... Ono što se desilo u Srbiji, odnosno SRJ, što novija istorija i civilizacija nije zapamtila, jeste 78-dnevno bombardovanje našeg naroda i naše države. Kada govorite o njihovim običajima i o onome šta su oni, oni da su bili tako humani, mislim na te zemlje i države na koje se vi pozivate, ne bi naložile NATO agresiju na našu zemlju i da se tako besomučno ubijaju žene, deca i naša vojska, da se uništavaju civilni, privredni i drugi objekti. Opet ću da vam iznesem slučaj iz grada Kragujevca. To vam stoji u tački 3), gde kaže da Crveni krst donosi plan i sprovodi program pripreme za delovanje u nesrećama, u saradnji i uz koordinaciju sa nadležnim državnim organima. Šta je Vojska Jugoslavije, nego nadležni državni organ? Kada su oficiri Vojske Jugoslavije kod tadašnjeg sekretara Crvenog krsta u Kragujevcu došli, jer im je bila neophodna pomoć, s obzirom na to da je država bila u ratu sa najvećom vojnom alijansom, gospođa koja je tada bila sekretar Crvenog krsta rekla im je – bežite odavde, idite, nemojte ovi stranci da vas vide. Stranci da ne vide pripadnike Vojske Jugoslavije, koja se u tom trenutku bori za goli opstanak i brani živote svojih sunarodnika! Nemojte, molim vas, da mi pričate da su to sve humanitarci na delu i da su oni zaduženi da u svakom trenutku brane interese građana. Zbog toga je prof. dr Mileta Poskurica reagovao i smatra apsolutno skandaloznim i neprimerenim da ovakva tačka 3) u članu 14. ostane i da pružanjem pojedinih usluga, zamislite, i vršenjem tih usluga i programa, zarad i u ime jedinica lokalne samouprave, Crveni krst još dobija naknadno novac. Stav Srpske radikalne stranke od našeg osnivanja, kada su u pitanju bilo kakve nevladine organizacije, sektori, Međunarodni Crveni krst, Crveni krst Srbije, tadašnje SRJ, što se tiče prihoda iz budžeta koji im se daju i njihove delatnosti, apsolutno je identičan kao i sada 2005. godine. Zbog toga smatramo da treba do kraja našim argumentima i ovim amandmanima da odbranimo taj stav, jer to je jedini ispravan način razmišljanja. Sami sebe ste, kao predlagač, kroz sve druge članove, kada ste rekli da je to neka navodno neprofitna organizacija, demantovali, pa i ovim članom 14. i tačkom 3), a naročito članom 10. i svim tačkama, od 1) do 4), u stavu 4. člana 10. Predloga zakona.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dobar dan, gospodine predsedavajući. Mi smo ovde stalno, predsedavajući se menjaju. Cirkus ide dalje. Nama predsedavajući dođe naspavan, a mi smo, mnogi ovde, poprilično već i umorni. Ali, šta je tu je. Iz ove se kože ne može. Sami smo hteli i ne treba da se žalimo. Na kraju krajeva, dosta smo dobro i plaćeni. To narod zna, pa nema mesta nekoj žalbi. Žalba je, naime, intonirana iz drugih razloga. Kad vi ovako radite non-stop, maratonski, već tri-četiri dana, ne spavate noću, kad ste ovde do dva sata u ovim klupama, onda vi ne možete punim kapacitetom da koristite svoj mozak na pravi način i onda vodite možda jednu lošu raspravu. Kao krajnji rezultat ćete možda imati i dobijanje loših rešenja. Kao lekar moram da ukažem da kapacitet ljudskog organizma, kada je mentalni deo u pitanju, a Skupština se bavi mentalnim radom, isključivo ima tu nadležnost, mi se ne bavimo drugim aktivnostima, isključivo mentalna aktivnost koja kroz ove naše govore i replike dolazi i do naših građana, nije programiran da ovako radi. Programiran je da radi osam sati. Čudi me da se gospodin ministar, kao čovek koji promoviše zdravlje, pa onda prevenira bolesti, koji zna definiciju zdravlja, psihofizičko blagostanje, ne buni protiv toga. Neću da kažem da je zagovornik toga. Ne verujem da je on zagovornik. Zato je kriv gospodin Marković, ne ni gospodin koji trenutno vodi ovu skupštinu. Gospodin Poskurica je tražio brisanje tačke 3) koja govori o finansiranju. Rečeno je: članarine, igre na sreću, pa je onda rečeno – iz budžeta. Ovde kaže – od pruženih usluga čije su vršenje državni organi, organi teritorijalne autonomije i jedinica lokalne samouprave poverili Crvenom krstu Srbije. Koje su to dužnosti? To je potpuno neodređeno. Posebno finansirate ovlašćenja koja prenosite na Crveni krst i kažete da to ide iz budžeta. U redu. Koji su to dodatni zadaci koje vi dajete? Kažite, da znamo o čemu se radi. Vrlo je nejasno. S druge strane, ako gledate, rekao sam da ovaj zakon ne valja ništa, tu nema četiri strateška cilja pokreta Crvenog krsta iz 2001. ili 2004. godine, ne mogu sad više, mozak mi ne radi kako treba. To niste ugradili, a kažete da pravite savremeni zakon. Šta kaže Internacionalna federacija Crvenog krsta? Kaže, šta je osnovna misija – da olakša život osetljivim kategorijama ljudi, mobilišući snagu humanosti. Onda kaže – vulnerabilni ljudi su oni koji su pod velikim rizikom da prežive ili da njihov kapacitet života bude zadovoljavajući u socijalnom i ekonomskom smislu i ljudskom dostojanstvu. Kaže – često su ove žrtve žrtve prirodnih nesreća, siromaštva izazvanog socijalno-ekonomskim krizama, to su izbeglice, i žrtve hitnih stanja u medicini. To je zadatak Crvenog krsta. Gde je ovde to opisano u ovom zakonu od ciljeva i zadataka? Od ovog što sam ja rekao, gde su vam izbeglice, gde su vam ljudi ugroženi hitnim medicinskim stanjima? To je suština. Toga nema u vašem zakonu uopšte. Šta onda to naplaćuju oni, kada ne rade ovo što je osnovni cilj i zadatak i sadržina njihovog rada? Ako gledamo relevantne međunarodne dokumente, ja to čitam iz relevantnog međunarodnog dokumenta federacije koji kaže šta je osnovni cilj, tih ciljeva u vašem zakonu nema. Ima delimično i ima loše. Šta onda? Sada ovo kada pogledate, cene, onda nam stvarno Crveni krst pomalo liči ne na ono humanitarno, neprofitno, nego na jedno preduzeće koje je najviše ovde iskazano bavljenjem raznim zadacima da može da stiče prihode. To je u disproporciji sa ostalim ciljevima i zadacima, koji bi trebalo da budu dominantni, a ne ovo, namicanjem sredstava na ovakav način. Samo toliko.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Paji Momčilovu. Inače se potpuno slažem sa vama, gospodine Momčilov, da treba osam sati raditi i da je preko toga neproduktivno. Ko se dalje javlja za reč po ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Goran Cvetanović.
U pitanju je amandman koji je prof. dr Mileta Poskurica u ime SRS podneo i tražio da se briše taj deo da se sredstva obezbeđuju od pruženih usluga čije su vršenje državni organi, organi teritorijalne autonomije i jedinica lokalne samouprave poverili Crvenom krstu Srbije. Vlada je obrazložila da ne prihvata amandman, kažu – s obzirom da često postoji potreba nadležnih državnih organa, organa teritorijalne autonomije i jedinica lokalne samouprave za određenim poslovima koji se vrše preko Crvenog krsta Srbije, ti poslovi moraju da se finansiraju, pa je onda dat primer da humanitarna pomoć države Srbije za Kosovo i Metohiju uglavnom se realizuje preko Crvenog krsta Srbije, jer nijedan državni organ u ovom trenutku nema pristup svim područjima na Kosovu i Metohiji, pa je potrebno da se taj deo finansira. Mnogi poslovi se rade preko Crvenog krsta. Srpska radikalna stranka je pre nekoliko meseci imala humanitarnu akciju da pokloni po jedan kompjuter svakoj školi na prostoru Kosova i Metohije, negde oko 110 škola, gde uglavnom idu Srbi i nealbansko stanovništvo. To je bila humanitarna akcija; pored tih kompjutera koji su dostavljeni svakoj školi dati su i paketići za decu. Tada je bila sugestija da se ide preko Crvenog krsta Srbije, ali je u pitanju samo jedan jedini razlog, a to je da se ne bi platio porez na dodatu vrednost. Mi smo upravo tu akciju uradili u ime Srpske radikalne stranke, ne preko Crvenog krsta, jer smatramo da i kada organizuje Republika Srbija, odnosno pojedine lokalne samouprave, onda pojedine lokalne samouprave treba i da plate sve obaveze prema državi, a ako država smatra da je to pravi humanitarni karakter, onda treba da oslobodi takve akcije od plaćanja poreza na dodatu vrednost. S obzirom da je gospođa Dacin više puta usmeravala pažnju i prema nekim amandmanima SRS, govoreći da se humanost vidi na delu, a ne na rečima, ja odgovorno tvrdim da su svi opštinski odbori SRS u čitavoj Srbiji, pa i centrala SRS u toku ove godine organizovala je dobrovoljno davanje krvi, i to se dešava uvek u Leskovcu. Pored SRS i G17, zbog toga što je načelnik sada iz G17, inače je bio u JUL-u, pa u DOS-u, pa kako se menja vlast, sada je došlo do G17. Na sledećim izborima tražiće, pošto je moj školski drug, da dođe u redove SRS, ali nažalost to zadovoljstvo mu nećemo pružiti, jer mi cenimo ljude koji su kompetentni, pošteni i koji svoj posao rade profesionalno, a ne učlanjenjem u G17 da dođu do pozicije načelnika za transfuziju.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Stevanović.
Dame i gospodo, amandman na član 15. formuliše dodatno finansiranje Crvenog krsta, što je zaista neophodno, jer znamo da smo imali 15 godina ekonomsku krizu, koja još uvek traje, i ratove. Znamo da se Crveni krst finansirao dosta od donacija. Naravno, od budžeta se i dalje finansira. U budućnosti nećemo imati finansiranje od dijaspore, koja je najveći doprinos dala svih ovih godina, a treba istaći i naše javne ličnosti, pre svega sportiste, umetnike itd., bukvalno cela Srbija je bila uključena u sve te aktivnosti. Sada nećemo imati tih donacija i dodatnih finansiranja, pa bi bilo neophodno da se od ovih manifestacija, sportskih, kulturnih i sajamskih, izdvoji po ovom predlogu 3% za finansiranje Crvenog krsta.To za samog organizatora manifestacije ne znači ništa, 3%, a za mnoge siromašne u Srbiji, nažalost, mora se priznati da mnogo znači. Naravno, svih ovih 15 godina imali smo donacije, što ne znači da ćemo ih u budućnosti imati i trebalo bi podržati u danu za glasanje, u ponedeljak, ovaj amandman. Takođe, sam zakon treba pohvaliti, jer zakon formuliše međunarodnu ulogu Crvenog krsta Srbije i formuliše i veću kontrolu samog rada Crvenog krsta. Treba istaći i sve one ljude, volontere koji su svih ovih godina radili dobrovoljno za Crveni krst. I, naravno da treba podržati ovakav predlog, jer je evropski zakon.
U ime kog poslaničkog kluba? U ime nesvrstanih. Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, htela bih samo da kažem, pretpostavljam da bi kolega Veroljub Stevanović prihvatio, ja sam imala ovakav amandman, sa istom idejom da se 3% od svake prodate ulaznice od sportske i kulturne manifestacije izdvoji i opredeli za funkcionisanje i sprovođenje aktivnosti u Crvenom krstu, i uvažila sam mišljenje koje sam dobila od Vlade Republike Srbije da zaista u ovom trenutku bi to uticalo pre svega na mladu populaciju koja posećuje kulturne i sportske manifestacije, da bi poskupele te karte, a već i ovako nisu jeftine i mladi vrlo malo posećuju te manifestacije. Htela bih da kažem da prosto mogu da razumem da postoji uvek opravdana bojazan kako taj Crveni krst raspolaže sa ne znam koliko finansijskih sredstava i kako je sve to jako mnogo. Ovo što je kolega Stevanović predložio, to je i u dosadašnjem Zakonu o Crvenom krstu Srbije, koji i dan-danas još uvek važi, i htela bih da kažem koliki je taj iznos sredstava bio. Recimo, za 2004. godinu od ovih namenskih sredstava, dakle 3% od svake prodate karte, ukupno uplaćen iznos za godinu dana je svega 489 hiljada dinara. Naravno, Crveni krst Srbije ima svoj pravilnik po kome raspoređuje ne samo Crvenom krstu Srbije nego i pokrajinskoj organizaciji Crvenog krsta i svim opštinskim organizacijama, pa je tako u 2004. godini po tom pravilniku Crvenom krstu Srbije pripalo svega 55.000 dinara, Crvenom krstu Vojvodine 15.000 dinara, a ostatak od 419 hiljada dinara raspoređen je praktično na preko 160 različitih organizacija Crvenog krsta u Srbiji. To prosto govori o tome da ne treba da se plašimo da je to neka profitabilna organizacija, kako ona tamo ima mnogo para, i više nego što treba. S obzirom na obrazloženje i na činjenicu da sam povukla ova dva amandmana, istovremeno želim da iskažem svoje zadovoljstvo i zahvalnost prvo svim članovima Odbora za zdravlje i porodicu, a naravno i ministru za zdravlje, jer koliko sam shvatila potpredsednika Mihailovića na početku ovog zasedanja, mada je bilo malo žamora, rekao je da je taj amandman Odbora za zdravlje i porodicu postao sastavni deo ovog zakona. Nađeno je jedno kompromisno rešenje da bar za sve ove manifestacije koje su međunarodnog karaktera od prodatih ulaznica u toku godine 2% bude izdvojeno u budžet koji je strogo namenski za trošenje u Crvenom krstu Srbije, koji je naravno uvek podložan kontroli i Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva. Htela sam samo da kažem da zbog toga i zbog ove činjenice pretpostavljam da će kolega Stevanović, ali neće imati prilike, povući amandman i razumete zašto ćemo glasati protiv tog amandmana.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Živodarki Dacin. Inače, ona je u pravu, Vlada je prihvatila za 2% na kulturnim manifestacijama, kulturno-sportskim i zabavnim. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Znate, kada neko pokuša da pokaže svoju humanost time što predloži da određeni procenat, i to u iznosu od 3%, od svih ovih manifestacija ide za Crveni krst, trebalo bi da pokaže i da krene od sebe, da ne rasipa budžetska sredstva, jer je u pitanju amandman gradonačelnika Kragujevca, koji ne zna i ne ume racionalno da raspolaže sa budžetskim sredstvima grada Kragujevca. Građani koji žive u izuzetno teškoj situaciji, koji su u neverovatnom socijalnom položaju svakog dana kucaju na njegova vrata, obijaju prag Skupštine grada, nikome taj nije pomogao, ni da reši stambeno pitanje, ni da ga zaposli, ni da mu pomogne za lekove, ni za šta, i sada dođe ovde i, kao, veliki je igrač u Vladi Srbije, on je taj koji će da lobira da mu se prihvati amandman, i dobro je što mu niste prihvatili amandman. Lako je njemu da se rasipa tuđim parama, a svoje kada treba da da nikada mu nije palo na pamet, ni on ni gomila onih stručnjaka oko njega. Ne samo da nije dao novac i ne samo da nije racionalno rasporedio sredstva koja grad ima iz tekućih prihoda i koja je dobio od Republike, nego nas je samo za godinu dana zadužio sa 400 miliona dinara za neke projekte u izmaglici, bez specifikacije, bez ičega i neverovatno je da se ovakvo nešto predlaže. Moram samo da vam kažem da kada je u pitanju bilo kakva humanitarna aktivnost, da li je u pitanju manifestacija sportskog karaktera, koncert, da je uvek odluka na onome ko je organizator, a pre svega na izvođačima, da li će u datom trenutku humano da reaguju, poput gospođice Ane Ivanović i mlađanog Novaka Đokovića pre nekoliko dana, naših teniskih nada koji su pre 10 dana održali humanitarni teniski meč u "Areni"; ili ako je u pitanju neka utakmica kada reprezentacija igra u humanitarne svrhe; ili ako se održava neki koncert. Više puta je narodni orkestar gospodina Branimira Đokića organizovao u Domu sindikata i na drugim mestima koncerte za pomoć deci sa Kosova i Metohije. Takođe, gospodin Đokić i Udruženje estradnih umetnika, koji su sa druge strane satanizovani Dinkićevim predlozima i direktno im je stavio rukuu džep i obezvredio na neki način to što oni rade svojom poreskom politikom, više puta su se angažovali i svoju humanost na takav način pokazali. Do sada se nikada nije desilo, evo godinu i po dana je Stevanović gradonačelnik grada Kragujevca... Pazite, grad koji ima veliku sportsku halu, doduše, zapuštena je, stadion koji je u funkciji već toliko decenija, a isto izgleda, odnosno ništa u njega nije uloženo, stadion "Radničkog" koji je od 1950. i neke godine... Zašto se nije setio sa svojim vezama i sa agitacijom da se pomogne građanima Kragujevca, da organizuje Skupština grada neki humanitarni koncert, neku priredbu na koju bi Kragujevčani došli, koji to mogu da plate. Simbolično - simbolično, ali da kaže da ovo ide za decu koja su u najgorem položaju. I, pitanje je koja su to u najgorem, jer mi tamo imamo 40.000 ljudi bez posla i ko zna koliko dece tih roditelja koji nemaju da prežive. Ovako, ovaj amandman je potpuno besmislen i neprihvatljiv. Ja sam se samo javila da reagujem zbog ovog licemerja koje je na ovaj način Stevanović pokazao, jer tamo gde je on direktni nalogodavac za trošenje budžetskih sredstava, em što je Crvenom krstu dao novac iz budžeta za ovu godinu i predvideće za sledeću, nigde nije pokazao da je spreman da u humanitarne svrhe, kako je to intencija njegovog amandmana, uloži taj dinar koji sa teškom mukom Kragujevčani izdvajaju iz svojih džepova.
Inače, kada je reč o stadionu, 1998. godine napravili smo atletsku stazu, opština i ministarstvo, kada sam ja bio ministar. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u svemu je gospođica Nataša Jovanović, poslanik Srpske radikalne stranke, bila u pravu kada ukazuje na određene propuste i probleme koji se javljaju u ovoj oblasti. Jedno pitanje za ministra: gospodine ministre, u članu 22. vi ste predvideli da će Crveni krst Srbije uskladiti svoj statut sa odredbama ovog zakona u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Gospodine ministre, u članu 24. piše da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". U čemu je problem? Kako će se uskladiti statut? Zar vam treba šest meseci da se uskladi statut sa primenom zakona, a zakon treba da se primeni posle osam dana, dakle nakon objavljivanja u "Službenom glasniku". Nema logike. Prihvatio bih da je to sistemski zakon, kao što je Krivični zakonik Republike Srbije, sa izmenama i dopunama i kao kodeks da se može odložiti u roku od šest meseci, ili neki drugi zakon kao što je Zakon o obligacionim odnosima, Zakon o parničnom postupku, o izvršnom postupku, o vanparničnom postupku, da je u pitanju Ustav itd. Kada je u pitanju statut, ja sam mišljenja, s obzirom da su mi dobro poznate te normativne procedure, da nije trebalo ostaviti primenu, odnosno usklađivanje statuta u roku od šest meseci, a zakon stupa na snagu osam dana po objavljivanju u "Službenom glasniku". Mislim da je ovde možda neki previd ili omaška, ili je to učinjeno iz meni nepoznatih razloga, ali nema pravne logike da se daje rok da Crveni krst uskladi svoj statut sa zakonom u roku od šest meseci, a zakon stupa na snagu u roku od osam dana. Šta će biti za tih šest meseci, kako može, po kom statutu, po kom propisu će onda Crveni krst biti u prilici da postupa i da li će moći da ovaj zakon bude primenjen ili će se primenjivati statut, ili će Crveni krst Srbije u tom periodu biti bez odgovarajućeg statuta? To je moje zapažanje. Mislim da nije logično da ova disproporcija i ova razlika i ovo vreme ne bude usklađeno sa zakonom. Ako se kaže - zakon se primenjuje osam dana nakon objavljivanja u "Službenom glasniku", u tom slučaju statut treba da bude u tom roku usaglašen, a ovako ostaju praznine koje ne mogu biti prihvaćene, jer nema delotvornosti u primeni.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Petru Jojiću. Još jednom, Nataša Jovanović, narodni poslanik.
Gospodine Anđelkoviću, vi ste u pravu za ovu atletsku stazu; ni to ne bi bilo urađeno da niste poštovali koalicioni dogovor koji ste tada imali sa koalicionim partnerom iz tzv. Nove demokratije Milošem Srelićem koji je zauzvrat da podržava takvu koaliciju tražio da se uradi taj deo atletske staze. Ali ja sam bila u pravu kada sam govorila o današnjoj ružnoj i sumornoj slici gradskog stadiona "Čika Dača" u Kragujevcu. Atletska staza je jedno, ali tribine, svlačionica, ograda, sve je kao srećna nova ′48. ili ′50. i neka. Izvolite dođite u Kragujevac, pogledajte, jer to je strašno da strašnije ne može da bude; jedan jedini kamen nije pomeren decenijama. To ne samo da je ružna slika grada, nego u procesu profesionalizacije sporta i buduće privatizacije, naravno, to ne samo da je niska i nikakva vrednost, nego je besmisleno da o tome govorim.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Predlog da se posle člana 15. doda novi član 15a. Odbor za zdravlje i porodicu, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 15. doda novi član 15a. To je povodom ovog prethodnog amandmana, s tim što je dva posto na međunarodne ulaznice. Predstavnik Vlade je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li još neko želi reč? (Ne.) Predlažem da ovde stanemo, imamo još jedan amandman, Paja će verovatno duže malo, da stanemo, jer imamo amandman Paje Momčilova i tu je ministar na kraju, to sam i ja hteo da kažem, tako da nastavimo u 15,10 časova. Izvinjavam se, nastavićemo u 15,15 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, prvo, molim sve prisutne za izvinjenje što kasnimo. Ja sam shvatio, prema ovom obaveštenju, skoro desetak minuta. Molim vas izvinite. Sve je u redu. Hvala vam mnogo. Nastavljamo današnji rad. Prvo, po Poslovniku, gospođa Vjerica Radeta, a potom ćemo nastaviti amandmanom na član 19. Izvolite. Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, juče u toku radnog dana intervenisala sam po Poslovniku, član 225, po kojem narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika. I tada sam dala određena saopštenja. Danas ću nešto od toga da ponovim i da dopunim novim informacijama. Juče sam, naime, obavestila predsednika Vlade Vojislava Koštunicu, njegove ministre Jočića i Lončara da se u opštini Surčin dešavaju čudne stvari, da su neki građani koji nemaju veze ni sa politikom ni sa opštinom upali u zgradu opštine. Tražila sam da ministar Lončar, u skladu sa svojim ovlašćenjima, reaguje. Pošto se ništa od toga nije desilo, niko ništa nije preduzeo, danas se u Surčinu desio incident. Tamo je pretučen jedan čovek. Troje ljudi je privedeno, prema informacijama, u MUP u ulici 29. novembra. Da razjasnim, niko od tih troje koji su privedeni nema nikakve veze ni sa SRS, niti sa opštinom Zemun, ali se radi o grupi kriminalaca koji su članovi surčinskog klana i očigledno je, dame i gospodo, da je surčinski klan obnovljen, oživeo i da je ponovo na delu sa određenim klanom, ovaj put protiv Srpske radikalne stranke. Namera tog klana je da se izazovu incidenti u Surčinu. Očekivali su neprimerenu reakciju Srpske radikalne stranke. Naravno, taj plan im nije uspeo. Nikakve neprimerene reakcije, što se tiče SRS, nije bilo. Srpska radikalna stranka legalno vrši vlast u opštini Surčin. Vlast smo dobili na izborima i jedino tako ćemo dozvoliti da nam neko vlast i uzme. Pošto je propao plan tih članova surčinskog klana, počeli su danas da pozivaju građane Surčina telefonom i prete da će danas već da krenu od kuće do kuće sa namerom, kako su rekli, da se obračunavaju sa članovima i simpatizerima Srpske radikalne stranke. Pre desetak minuta sam dobila informaciju da je ispred zgrade opštine povučena patrola policije, koja je, moram da priznam, do sada tamo bila. Dakle, tamo više nema ni policije. Ovi kriminalci su očigledno spremni i dalje žele da izazovu incident. Nas iz Srpske radikalne stranke ti kriminalci ne interesuju. Nas interesuju oni koji očigledno stoje iza njih, koji ih očigledno podržavaju, što svakako nije dobro, jer podsetiću vas da su ovaj drugi zemunski klan podržavali neki drugi i da to nije bilo dobro. Sada je očigledno da ovaj novoobnovljeni surčinski klan podržavaju i Vojislav Koštunica i njegovi ministri Jočić i Lončar, s obzirom da niko ništa od juče nije preduzeo, a tamo se stvari očigledno suviše komplikuju. Gospodine Predraže Markoviću, i vas svrstavam u one koji su na strani tog klana, jer niste postupili u skladu sa članom 225, iako ste javno juče rekli da poslanik ima pravo na to. Ja ću se potruditi da vrlo brzo pribavim informacije i da narodne poslanike i javnost obavestim o tome. Hvala.
Hvala vam, gospođo Radeta. Dobro, jedno je retorski iskaz, a drugo je ... Dakle, gospođo Radeta, potpuno ste u pravu što ste zabrinuti, ne samo po Poslovniku i ne samo stranački, dobro sam shvatio, nego ste, kao narodni poslanik koji vrši svoju zakonodavnu funkciju na najbolji mogući način, zabrinuti i za odbornike koji su ugroženi, ako ja dobro razumem, dakle jedan drugi nivo vlasti, da vrši svoju funkciju. U odnosu na to svakako još jednom vas molim, razumem da je teško suzdržati se kada imate jednu vrstu informacije, ali razgovarali smo prethodna dva dana o različitim primerima, sve informacije moramo da proverimo, te ovo služi i tome da se provere sve informacije, i vaš apel. Ja sam jasno rekao sa govornice, jer je to moja obaveza prema svim poslanicima, da ću odmah sve informacije koje budem imao u odnosu na funkciju koju obavljam dostaviti narodnim poslanicima, jer to utiče na obavljanje njihove funkcije. Nažalost, ja nemam zvanično informacija više od vas, ali ne bih da izričem nikakvu optužbu. Onog časa, ponavljam, i znate i sami i vi i svako od poslanika, nemate razloga da sumnjate, kao i do sada, kada imam zvanične informacije koje su važne za funkcionisanje i obavljanje funkcije poslanika odmah ih stavljam na raspolaganje onima kojih se to tiče, kojima može da pomogne. Tako ću i ovog puta postupiti. I postupiću i u odnosu na nove informacije koje ste iz svojih izvora vi sada uputili, a sa ovog mesta naravno apelujem, ako je tačan podatak, tačno vama prenet... Ne, molim vas, pa ne sumnjam. Budite ljubazni, ali predsednik Skupštine isključivo na osnovu zvaničnih informacija može da funkcioniše. Zato kažem - ako su tačne informacije koje ste preneli, koje se odnose na patrolu policije, dakle na obezbeđenje zgrade u kojoj se nalaze odbornici, nema potrebe ni da napuštam salu, odavde, sa ovog mesta pozivam da se hitno uspostavi obezbeđenje institucija sistema, u ovom slučaju zgrade u kojoj sedi opštinska uprava Surčina. Dakle, na način na koji je to bilo u prethodnom periodu. Ovo je javni poziv, a sve zvanične informacije ćete dobiti pravovremeno, isto kao i ovo što sada radimo, i mi i vi, zvanično radimo svoj posao i spremni smo da ga radimo na najbolji mogući način, iznoseći svoje političke stavove o zakonima. Zahvaljujem se svima što radimo u skladu sa zakonom i odgovorno svoj posao. Hvala najlepše. Nastavljamo rad po amandmanima. Na član 19. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, narodni poslanici koji ste ovde prisutni, koji izdržavate ovaj maraton koji je nepotrebno nametnut nama poslanicima, ja ću na početku da se izvinim tehničkim službama koje prate ovaj naš rad, koje nas u ovoj pauzi pitaju – dokle ćete, umorni smo, molim vas skratite. Nije krivica do poslanika Srpske radikalne stranke, oni jednostavno odgovorno rade svoj posao. Naš predsednik Skupštine često apeluje na nas da treba odgovorno da radimo svoj posao. Mi jednostavno želimo da jedan loš zakon potpuno razgolitimo i objasnimo njegovu suštinu, ne bismo li naterali predlagača da ipak povuče ovakav zakon. Podneo sam amandman na član 19. To je kratak član, koji glasi: "Nadzor nad radom Crvenog krsta Srbije u obavljanju javnih ovlašćenja vrši organ državne uprave u čijem delokrugu je utvrđena oblast iz koje je javno ovlašćenje povereno Crvenom krstu Srbije." Znači, više organa će sada biti. Svako će sada parcijalno da vrši nadzor nad nekom od funkcija koje su prenete na Crveni krst. Logično je onda da to bude Vlada Srbije, pošto se multidisciplinarno prilazi tom nadzoru. Na kraju krajeva, Vlada Srbije je onaj ko iz budžeta obezbeđuje finansijska sredstva za ove namene, kako ste vi to zamislili, a mi bili protiv. To je suština ovog mog amandmana. Na samom završetku ovoga mislim da je onome ko je pažljivo pratio šta su srpski radikali govorili i šta je bio naš stav potpuno jasno da se mi zalažemo da Crveni krst ostane humanitarna, neprofitna, dobrovoljna organizacija. Može po nama da bude i autonomna, ne može da bude nezavisna iz više razloga, to smo objašnjavali, i može pomagati u poslovima Vladi Srbije za neke delatnosti koje je i do sada obavljao. Znači, to je potpuno jasan naš stav. Jasan je potpuno naš stav da treba da zadrži nadležnosti koje je imao i da za to bude plaćen iz budžeta Republike Srbije, znači parama svih građana Srbije. Znači, to je potpuno jasno. Ja sam vama pročitao šta je Internacionalna federacija Crvenog krsta kazala da je suština. Ona je u dve rečenice sažela suštinske zadatke. Ne bih to ponovo citirao, nego ću parafrazirati – da se pomogne svim žrtvama elementarnih nepogoda, siromašnima koji su zbog socijalno-ekonomske krize dovedeni u nezavidan položaj, izbeglicama i žrtvama hitnih medicinskih stanja. Znači, ako je to suština i suštinski zadatak, u kojoj zemlji mi danas živimo, koliko ima siromašnih, koliki je prosečan lični dohodak, da li je to 18.000 dinara, ako je to tako, da li to možeš delegirati Crvenom krstu ili je to zadatak države? Da li je to za svaku zemlju tipično? Jeste, kazaće neko da ima teških finansijskih problema i da je većina stanovništva sirotinja, a onda postoji i Ministarstvo za socijalna pitanja i tamo prvenstveno treba da se razmišlja. Država treba da bude odgovorna prvenstveno. Da smo mi zemlja u kojoj imamo ekonomsko i socijalno blagostanje, mi bismo kazali – može Crveni krst to da radi, nema problema, ali ovde je većina stanovnika i građana ove države u teškom socijalnom i ekonomskom stanju. Ovde država mora na sebe maksimalno preuzeti kompletnu odgovornost za boljitak. Ne može Crveni krst to da radi. Ono što je jasno, i zašto ja kažem da je loš zakon... Ako pogledate razloge za donošenje, kaže se: "Osnovni razlog za donošenje ovog zakona je nastojanje da se položaj i ovlašćenja Crvenog krsta usklade sa promenama nastalim u razvoju Međunarodnog pokreta Crvenog krsta i Crvenog polumeseca, kome pripada Crveni krst Srbije i sa društvenim promenama nastalim u Srbiji i Crnoj Gori, kao i u Republici Srbiji. Sa druge strane, neophodno je domaćim zakonodavstvom jasno utvrditi položaj, prava i obaveze Crvenog krsta Srbije kao pomoćnog organa vlasti u humanitarnoj oblasti..." i neću dalje citirati. U članu 2. kaže se: "U obavljanju poslova vezanih za ostvarivanje cilja i zadataka Crveni krst Srbije deluje u skladu sa ratifikovanim međunarodnim ugovorima i opšteprihvaćenim pravilima iz oblasti međunarodnog humanitarnog prava, a naročito sa Ženevskom konvencijom o zaštiti žrtava rata od 12. avgusta 1949. godine." Ako je 1949. godina savremeno doba i ako su to zakoni i konvencije zbog kojih se zakon donosi, a nijedna druga novijeg datuma nije nabrojana, pitamo se o čemu se radi. Znači, nijedna nova konvencija, imenom i prezimenom, sa kojom se navodno ovo usklađuje ne postoji. Slažem se, ako je možda bio pesnički raspoložen pisac i predlagač ovog zakona, pa je rekao da je "vreme buduće sadržano u vremenu prošlom, a vreme prošlo u vremenu sadašnjem", to je napisao jedan nobelovac, tako počinju "Četiri kvarteta" u nadnaslovu, ali neću da kažem koji je. Ako je to tako, možemo reći da ste donekle u pravu, ali to je poezija, mašta, koja čini svašta kada je ovaj zakon u pitanju. Shvatili smo suštinu i to vam kažemo. Mi smo prinudno dovedeni ovde da raspravljamo o paketu zakona od kojih su tri jako važna, mada su važni i ostali, ne kažem da nisu. To su sistemski zakoni. Nikada oni ne bi mogli u normalnoj proceduri biti doneti, jer ih je struka generalno odbacila. Veštački smo ih onda vezali u jednu vreću, pa smo ih vezali za budžet i kazali smo – ako ne bude budžeta neće biti nekih 700 i nešto miliona. Da se razumemo, što se nas srpskih radikala tiče, mi ništa ne dugujemo tom svetu, 100 milijardi imovine su oni uništili, ne brojimo ljudske živote. Nismo zlopamtila, ali ne zaboravljamo. Mi to pamtimo. Ništa nikome mi ne dugujemo. Te vaše priče da se sada nama nešto otpisuje– ne, oni su nama dužni i te kako. Oni su ti koji našeg predsednika drže u Hagu bez razloga, a vi svi ćutite. Prema tome, ta priča kod radikala ne prolazi. Nikome ništa ne dugujemo, ništa nismo dužni da uradimo da bi se eventualno dobio neki otpis dugova. Znači, to je jedan veštački stvoren paket, koji se sada nasilno usvaja bez javne rasprave i na brzinu. Drugačije nikad ne bi mogao proći. Šta je ovaj zakon? Čudim se zašto neće da ga povuku. Ovaj zakon... Da li znate, kada se maratonska trka trči, onda vi imate, kada gledate ove mitinge, pejsmejker, a to je onaj prvi što povuče, pa istrči. Loš zakon - zec, loš zakon, evo ga zec u mojoj ruci, koji je dat ovde loš, da bismo se mi ovde gložili i iscrpljivali da dokazujemo da je loš, a nemamo nijedan odgovor ni kontraargument da nam se kaže – pa ljudi, pričate bezveze. Evo taj vaš papir nije i ja ga potirem ovim papirom, i onda, to je suština, ovaj zec, pejsmejker, zakon je dokaz zadnjeg trajanja nekadašnjeg moćnog DOS-a, to je njegovo ishodište. Logično, on ovim završava jedan propali projekt, srpski narod će to znati da na narednim izborima i te kako osudi. Toliko i hvala lepo.
Hvala vama, gospodine Momčilov. Izvolite, gospodine Rankiću, imate još šest minuta, pošto je minut zamolio gospodin Momčilov, citati su bili u pitanju, kao i parafraze, naravno. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, rekao bih nešto o amandmanu gospodina Paje Momčilova, s obzirom da se tiče nadzora nad radom Crvenog krsta. Za ovu priliku imam da pokažem poslanicima zapisnik o kontroli opštinske organizacije Crvenog krsta u Boru, vršenoj 8. septembra 2004. godine od strane nadzornog odbora Crvenog krsta Srbije. To je ovaj papir. Nadzorni odbor su činili: Radosavljević Gradimir, Jeličić Nebojša, Vasiljević Mirko, a prisustvovao je i stručni saradnik za organizaciju i razvoj stručne službe Crvenog krsta Srbije, Karić Dragoslav. Ovaj nadzorni odbor Crvenog krsta Srbije je utvrdio nedvosmisleno da knjigovodstvena evidencija za 2004. godinu do današnjeg dana nije počela da se vodi. To je iz 8. septembra prošle godine. Zatim, zbog neažurnosti, odnosno nedostatka knjigovodstvene evidencije za 2004. godinu ne mogu se utvrditi kolike su obaveze i potraživanja, niti stanje imovine opštinske organizacije Crvenog krsta u Boru. Od ukupno sedmoro radnika petoro je stalno zaposleno u Crvenom krstu, a dvoje u Rudarsko-topioničarskom basenu Bor. Nadzorni odbor je utvrdio da za korišćenje putničkog vozila ne mogu da izvrše kontrolu preko putnih naloga, putni nalozi su neodgovarajući, veliki je broj pređenih kilometara i očigledno nenamensko korišćenje. Vozilo je dato na korišćenje drugim organizacijama bez ikakvih ugovora i nadoknada. Sekretar nema deponovan potpis, što je protivno statutu, pošto je on nalogodavac za materijalno-finansijsko poslovanje. U toku finansijske kontrole poslovanja, kada su iz nadzornog odbora upozorili sekretara o nadležnosti, odgovornosti za haotično poslovanje sekretaru opštinskog odbora Crvenog krasta je naglo pozlilo pa je hitno prebačen u bolnicu, zbog čega smo dalju kontrolu obustavili, ovde to piše. Želim da vas obavestim da se sekretar oseća odlično i da nije imao posledice toga što mu je naglo pozlilo, a posle toga nadzorni odbor opštinske organizacije Crvenog krsta vrši nadzor, verovatno po uputstvu nadzornog odbora Republike Srbije, 8. novembra, dakle, posle dva meseca. Šta oni utvrđuju? Utvrđuju da su, suprotno propisima, u posmatranom periodu izvršene isplate zaposlenima na ime solidarne pomoći, a pojedinačno je naveden veliki broj isplata bez prethodnih uplata plata, a što su po zakonu obavezni. Zatim, zaposlenima je isplaćivan beskamatni zajam, iako prethodni zajam nisu vratili, što je takođe suprotno zakonima. Kaže se da je nadzorni odbor utvrdio da su isplate na osnovu odluka opštinskog odbora, ali da se datumi održavanje sednica opštinskog odbora na kojima je to odlučeno ne poklapaju sa datumom donošenja odluka. Takođe, nezakonita isplata zaposlenima u ovom slučaju. Troškovi reprezentacije, što je veoma važno, u opštinskoj organizaciji Crvenog krsta iznosili su 62.804 dinara, a što je 26% od ukupnog. Reći ću vam da je za sredstva za higijenu, s obzirom na male prostorije, utrošeno enormno - 13.490 dinara, a isplaćivano je većem broju privatnih trgovinskih radnji, bez ikakve specifikacije i količine robe koja je uzeta. Izdaci za gorivo su 50.370, a videli ste da je 76.026, znači, oko 20%. PTT usluge su 43.443 dinara. Šta su zaključili u nadzornom odboru? Da je predsednik opštinske organizacije Crvenog krsta prekoračio svoja ovlašćenja, da je isplata solidarne pomoći zaposlenima i njihovih zarada suprotna važećim zakonima, da su utrošena sredstva za PTT usluge, reprezentaciju, gorivo itd. u nesrazmeri sa onim što bi bilo logično. Takođe, u organizaciji narodne kuhinje je dosta nepravilnosti. Na kraju, proneverena je pomoć koja je namenjena onima koji su prognani sa Kosova i Metohije. Zašto je potrebno ovaj amandman usvojiti? Zato što po ovome vidite da ovakav nadzor ne funkcioniše. Da ne funkcioniše, iako je nadzorni odbor obavio dobro svoj posao, dokaz je što u opštinskoj organizaciji Crvenog krsta apsolutno niko zbog ovoga nije imao posledica. I dalje je isto rukovodstvo, i dalje se iste stvari rade. Ovo je, ministre, pre godinu dana obavljeno i nikome zbog ovoga ništa nije falilo, pa ste mogli u kaznenim odredbama u ovom zakonu, pošto ih zakon sadrži, kada ste već naveli da su neki drugi obavezni da plaćaju kazne zato što ne uplate na ime člana 12. i 15, da predvidite i da oni koji su zaposleni u Crvenom krstu, ako krše svoja ovlašćenja, podležu Krivičnom zakonu itd. Iskoristiću tolerantnost predsednika Skupštine samo da napomenem nešto vezano za članove 9. i 10, s obzirom da je u načelnoj raspravi pet zakona bilo povezano. U članu 9. pod tačkom 5) imate, između ostalog, gde piše - programi Crvenog krsta, i da organizuje i sprovodi akcije zaštite i unapređenja stanja životne okoline. Verujem da tome ovde nije mesto. Mi imamo Ministarstvo za nauku i zaštitu životne sredine. Usput rečeno, pomešali ste šta su ciljevi. Ovde u ciljevima i zadacima navodite kako Crveni krst mora da funkcioniše u skladu sa Ženevskom konvencijom itd. To nisu ciljevi, nego znači zakonska obaveza da na takav način funkcioniše. Ovo što nam je program eventualno bi mogli biti ciljevi. Ako već imate u članu 9. da Crveni krst organizuje i sprovodi akcije zaštite i unapređenja životne sredine, zašto u članu 10, ove četiri nabrojane tačke, nemate između ostalog i to da Crveni krst može organizovati predavanja, kako je navedeno u članu 9, nego ste to izbegli? Pošto je vreme isteklo, hvala i toliko.
Hvala, gospodine Rankiću. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, nastavljamo, nema potrebe sada. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O KOMORAMA ZDRAVSTVENIH RADNIKA (pojedinosti) Istovremeno, dobro ste mi skrenuli pažnju da pravovremeno obavestimo i tehničku službu, kao i sve poslanike, ali da znaju i ljudi iz stručne službe, danas ćemo raditi do završetka; gospodin Momčilov je malopre pitao, molim vas, ovo je obaveštenje po Poslovniku. Danas ćemo raditi samo do završetka rasprave u pojedinostima one tačke koja bude na dnevnom redu, a pretpostavljam da će to biti ova, ali ne mogu da odlučujem ja. Hvala. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Živodarka Dacin, Goran Ilić, Ljiljana Nestorović, Meho Omerović, Paja Momčilov, Miroslav Nedeljković, Mileta Poskurica, Goran Cvetanović, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Sreto Perić, Vojislav Milajić, Božidar Koprivica, Petar Jojić, Miljko Četrović, Milomir Dunjić, Milivoje Vuković, Dragoslav Milković, Branislav Blažić i Zoran Mašić, kao i amandman Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine. Primili se izveštaj Odbora za zdravlje i porodicu, ispravku izveštaja Odbora za zdravlje i porodicu od 21. novembra 2005. godine, izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Goran Ilić povukao je, pisanim putem, amandmane koje je podneo na član 7. i član 49. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Mi sad završismo jedan zakon, ali ne mogu da ne primetim, uvek je bio običaj da posle rasprave čujemo i mišljenje predlagača. Mi ne čusmo ništa. Muk i tišina. Zašto niste i sad pustili u etar, kao kad sam ja govorio, taj muk i tišinu, da čuju građani, pa da onda prosuđujemo šta znači taj muk i tišina. Mi smo o značenju tišine ovde raspravljali, ali sad ne znamo šta ovo znači. Da li to znači – slažem se, a neću da kažem. Da li to znači – nemam argumenata. Da li to znači – omalovažavam parlament i narodne poslanike. Ili to znači – ovo što ste vi radikali pričali celi dan, to je bezvredno. Ni slovceta. Neuobičajeno za Skupštinu. Skupština je kolektivni misaoni, misleći organ, koja promišlja i isključivo mislima kreira zakone. Mi ovde nemamo suprotnu stranu. Nema dijaloga. O čemu se radi? Otkuda ta autističnost? To je za nas srpske radikale jako neobično i voleli bismo da čujemo neko objašnjenje. No, ide vreme, pa da se mi vratimo na posao. Ovaj zakon spada u sistemske zakone, izuzetno je važan. Mi srpski radikali smo verovali da kada se donese čitav kompleks sistemskih zakona, a to je zakon o zdravstvenoj zaštiti, o osiguranju i o komorama, da će se onda krenuti jednim boljem putem u organizaciji zdravstvene službe. Mi smo duboko razočarani rešenjima koja nam nude sva tri zakona. Odmah da kažem jedno opšte mišljenje i jedan opšti stav Srpske radikalne stranke. Mi smo pričali dugo o ovom predlogu zakona. Međutim, mi nećemo podržati ovaj zakon. To smo samo ukratko rekli u načelnoj raspravi, jer nismo imali dovoljno vremena da obrazložimo zašto to nećemo podržati. Nećemo podržati jedan zakon koji je restriktivan i koji je donet jedino u svrhu da dodatno disciplinuje zdravstvene radnike i lekare. Nećemo dodatnu sofisticiranu inkviziciju za lekarski poziv, koja samo brine o zadacima i o kažnjavanju lekara. Nećemo na ovakav način zamišljenu licencu. Protivimo se takvim rešenjima, a ta rešenja ćemo osporavati i u ovoj raspravi o pojedinostima. Nismo imali priliku da to obrazložimo detaljno, jer smo imali na raspolaganju vrlo malo vremena u raspravi u načelu. Lekarima je dosta maltretiranja. Komora, koja će imati sud, gde će suditi lekarima za stručne i za etičke greške... Za etičke može da sudi i u redu je, ali da nam se sudi za stručne greške, a i ovako smo nezaštićeni i u ovakvom smo bednom položaju, ne pristajemo. Ne pristajemo na komoru koja će da daje licencu koja će se plaćati. Nećemo da plaćamo dodatnu članarinu, male su nam plate. Ne vidimo svrhu osnivanja jednog činovničkog aparata, ogromnog, koji treba dodatno da nas ekonomski izrabljuje. Naša diploma i ono što smo kroz specijalizaciju završili, to je naša licenca. Hoćemo da bude obavezna kontinuirana edukacija, po svetskim normama i principima. Nećemo da nas omalovažavate sa radom pod nadzorom. Dugo studiramo, šest godina, specijaliziramo četiri godine i neko od vas će sada da se nađe da nam oduzima licencu i da radimo pod starateljstvom. Dosta je tog poniženja. Takva komora je sramna komora, ona nije u interesu lekara. Nađite u toj komori gde branite interes lekara. Vreme ide neumitno, da se vratimo i na sam član. Kako glasi? Zbog naših građana i gledaoca ću da citiram. Molim da mi se vreme odbije, gospodine predsedniče, citati će biti poduži. Prvi član nije dug i on kaže ovako: "Ovim zakonom osnivaju se komore zdravstvenih radnika, kao nezavisne, profesionalne organizacije, uređuje se članstvo u komorama zdravstvenih radnika, poslovi, organizacija i rad komora, posredovanje u sporovima i sudovi časti, kao i druga pitanja od značaja za rad komora." Sada ću da pročitam odgovor predlagača. Da vidimo ko će nešto razumeti od vas i auditorijuma koji nas gleda. Citiram: "Amandman se ne prihvata iz razloga što su komore zdravstvenih radnika (kao i druge komore osnovane za određene vrste profesija) nezavisne i profesionalne organizacije, koje obavljaju poslove utvrđene zakonom. Činjenica da su u komorama obavezno udruženi zdravstveni radnici zaposleni u zdravstvenim ustanovama čiji je osnivač država, odnosno zdravstvenim ustanovama koje su osnovane sredstvima u privatnoj svojini, kao i u privatnoj praksi, odnosno da su članovi komore i zdravstveni radnici koji su osnivači privatne prakse, ne uskraćuje činjenicu da su komore nezavisne i profesionalne organizacije". Šta ste od ovog shvatili? Ako je neko shvatio, odmah čestitam. Idemo dalje: "Pitanje vlasništva nad zdravstvenim ustanovama, odnosno privatnom praksom, nije bitan uslov za članstvo u komorama zdravstvenih radnika, s obzirom da svi zdravstveni radnici, bez obzira u kojim oblicima obavljaju profesiju zdravstvenih radnika, moraju svoju profesiju obavljati u skladu sa načelima profesionalne etike, odnosno pod istim uslovima propisanim kako Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, tako i zakonom o komorama zdravstvenih radnika. Pored toga, komore su klasičan primer profesionalnih organizacija, a ne stručnih organizacija, s obzirom da ujedinjuju, kao članove komore, upravo lica koja obavljaju profesiju zdravstvenih radnika. Organizovanje stručnih udruženja sprovodi se u skladu sa drugim propisima, a pre svega propisima koji uređuju oblast udruživanja građana". To je objašnjenje. Ko je razumeo, opet čestitam, to je već veliki kapacitet da se ovo shvati i razume. Šta smo mi predlagali? Mi smo kazali da se brišu reči "nezavisna" i "profesionalna". Hipokrat, koji je tvorac etike (ženevska varijanta iz 1948. godine je uglavnom prihvaćena u svim zemljama sveta, znači, mi imamo svoj etički kodeks kog se pridržavamo), rekao je za medicinu otprilike ovako – medicina je smrtni izdanak besmrtne plemenitosti bogova. Nije to medicina, naravno. On je to tako zamislio i hteo. Mnogi dižu medicinu na taj pijedestal neopravdano, govoreći da smo mi dužni da budemo više etički nastrojeni nego drugi građani naše zemlje, zato što radimo jedan human posao i što smo dužni da pokažemo više etičnosti u poslu. Savremena medicina i lekarski poziv počiva na tri stvari. Prvo, na stručnosti. Stručnost je sinteza teorije i prakse, složićete se, počiva na etičkim principima. Imamo Hipokratovu zakletvu, koja je dovoljan garant. Onda imamo nešto treće, a to treće se zove deontologija. Deontologija govori o pravima i dužnostima lekara. To trojstvo, na tome počiva naša praksa. Ako imamo samo etiku, bez stručnosti, znači, ako je čovek etičan, ako je požrtvovan, ako je human, to je čisto milosrđe. To nije medicina. To ne vredi, to nam je jasno. Ako, s druge strane, imate odličnog stručnjaka, a ne pridržava se etičkih principa, ne valja, nije to, ne sagledava celinu čoveka, ne sagledava punoću ljudskog identiteta. I to je sasvim jasno. Onda je tu deontologija ta koja treba da pomogne, da kaže šta su lekarske dužnosti i lekarska prava. Komora ovako kako je zamišljena, gde sede zajedno u toj komori i lekari iz privatne prakse i lekari iz državne službe, ne može da opstoji. Ne može, zašto? Profesija lekar privatne prakse postoji, kao što postoji profesija lekar u zdravstvenoj službi. Kada sam lekar, to nije profesija, to je zanimanje. Kad sam lekar to je zanimanje, zbog ovog vašeg odgovora. Zašto ja to kažem? Pozivam se na Ustav Srbije koji u članu 35. kaže – svako ima pravo na rad, jamči se sloboda rada, slobodan izbor zanimanja i zaposlenja. Lekar je zanimanje, nije profesija. Profesionalno, postoji profesija slobodni umetnik. To je profesija. Profesija uključuje u sebi načine na koje ostvarujete svoje zanimanje. To je bitno, a potpuno je jasno da ako je obavezno moje članstvo u komori, ne može biti nezavisno, jer postoje dva razloga koja ukidaju tu nezavisnost. Prvi je, državni službenici svoj status regulišu Zakonom o radu, kolektivnim ugovorom, sindikalnim i pojedinačnim. Znači, moje profesionalne dužnosti i prava su regulisane Zakonom o radu i ovim ugovorima iz sindikalne sfere. Šta je sa privatnicima? Oni su posebna delatnost koju ovaj zakon priznaje i tu profesionalni ciljevi nisu jednaki, različiti su. To se mora ispoštovati, vi to ne poštujete. Mi smo smatrali, naime, da je potrebno, kao što je u Slovačkoj, da se obavezno uvede komora samo za onoga ko je privatnik, a dobrovoljno za državne službenike, pošto im je potpuno profesionalna delatnost obuhvaćena Zakonom o radu, kolektivnim sindikalnim ugovorom i pojedinačnim sindikalnim ugovorima.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? Kada je govor po amandmanu, ne postoji ta opcija, samo kada je po Poslovniku, dok se citira član Poslovnika oduzima se vreme. Nije sporno, činimo sve, ali da naprosto vodite računa o tome. Izvolite, gospodine Blažiću.
Dame i gospodo, počeli smo raspravu o jednom izuzetno važnom zakonu, zakonu o lekarskim i farmaceutskim komorama, zakonu o kojem se najviše pričalo 2000. godine. Posle revolucije, u tom postrevolucionarnom zanosu, na televiziji i novinama non-stop je bila rasprava o lekarskim komorama. Stvarno smo očekivali da će taj zakon brzo da dođe. On je mnoge stvari trebalo da uredi, međutim, pet godina je trebalo da se napiše jedan zakon koji ima negde oko pet, šest stranica. To sve ne bi bilo tako strašno da ovde u ruci nemam Nacrt zakona o lekarskim i farmaceutskim komorama, koji je pisan 1994. godine maja meseca. Malo je požuteo, ali mi čuvamo sve te zakone, pa čak i one u nacrtu koji su bili iz 1994. godine. U poređenju ova dva zakona, upravo u tom prvom članu vidimo da je zakonodavac upravo prepisivao ovaj zakon iz 1994. godine. Ne baš sve, ali bolje da je prepisao sve. Ovaj nacrt zakona koji je radilo Srpsko lekarsko društvo u svakom slučaju je daleko bolji nego ovaj zakon koji je dalo Ministarstvo. Ono što je izbačeno da ne bude baš potpuno prepisano, izbačeno je ono što valja, a ubačeno ono što se nikako ne uklapa. Ono što se iz ovog zakona takođe vidi, a što na neki način oslikava današnjicu u Srbiji kada je u pitanju zdravstvo, lekari, lekarska praksa, to je jedna antilekarska ili antidoktorska histerija. Na televiziji, u novinama, na radiju, pa čak i za skupštinskim govornicama ćete čuti direktan napad na lekarsku profesiju, na ljude koji su godinama nosili i nose najveći teret društvenih promena. To nije od juče, to je bilo i ranije; i ranije su plate u zdravstvu bile male da bi služile socijalnom miru, da bi prosto ukazivali – pa nemojte se vi buniti u preduzećima, pogledajte kako lekari imaju male plate; kada oni imaju male plate, kako humano i teško rade, pa i vi morate da imate male plate. Danas je to kada je u pitanju korupcija. Sada ćemo da napadamo i da stalno prozivamo nekog lekara koji je, niko to ne opravdava, uzeo 200, 300 evra, ali ovi pokrali celu državu, o njima se uopšte ne priča. Onda će država da kaže kako se bori protiv korupcije, tako što će da nađe nekog doktora za 100 evra ili što je dobio neko kokošku. Milioni evra koji se svaki put pljačkaju u ovoj zemlji, na to verovatno niko neće ni da obrati pažnju. Prema tome, radi se o tome da se i u ovom članu, a i u drugom, uopšte ne govori o interesu lekara, nego se ponovo represivnim merama pokušava da napravi neka nova organizacija, koja će dodatno, pored svih ovih ostalih koji postoje u društvu, da nađe represiju, kažnjava, oduzima pravo na rad lekarima, postavlja staratelja koji će iznad njegove glave da gleda kako i šta on radi. Onda postavljamo pitanje za šta služe medicinski fakulteti, komisije koje daju i odobravaju specijalizacije, uopšte ti kriterijumi, ako će sada neki novi ponovo njima iznad glave da odlučuju kako oni rade. Normalno, niko nije protiv toga, protiv jedne kontinuirane edukacije. Ona je neophodna, ona je potrebna, ona može samo da donese dobro, ali iz ovoga se očigledno to ne vidi. Prema tome, mislim da je pored dobre želje da se to napravi, ovo, kao što se kaže kada se opisuje neki rad, dobro napisano, ali je tema promašena.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Neka druga poslanička grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroljub Marić.
Hvala, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, počinje rasprava o zakonu o komorama i ja osećam potrebu da nešto kažem o zakonu, s obzirom da smo već čuli u startu neke kvalifikacije koje ne stoje. Radi se o vrlo značajnom zakonu, sistemskom zakonu, radi se o tome da Srbija šest decenija nije imala jednu nezavisnu i profesionalnu organizaciju. Duboko sam ubeđen da će formiranjem komora zdravstvenih radnika i ugled zdravstvenih radnika i kvalitet zdravstvenih usluga da dobiju jedan sasvim drugačiji, mnogo viši nivo, nego što je sada. Sve ovo što zakon predviđa – obavezno članstvo onih koji se bave zdravstvenom delatnošću i obavezne dozvole za rad koje će komora zdravstvenih radnika izdavati onima koji se bave zdravstvenom delatnošću – mislim da može da doprinese većem kvalitetu, a nikako da bude kočnica nekom razvoju zdravstva ili nešto što će da smanji ugled zdravstvenih radnika i kvalitet zdravstvenih usluga.
Gospodine Mariću, ovo uopšte nije rasprava o zakonu, ovo je o zakonu u pojedinostima. Raspravljamo o amandmanima. Izvolite, gospodine Momčilov.
Javljam se na repliku povodom izlaganja mog uvaženog kolege Marića. Bio sam konkretan, govorio sam o prvom članu i dokazivao da je nama zajedničko zanimanje, kada govorimo o lekarskoj komori. Nas struka objedinjuje, to je ono što je isto i zato smo mi privatni lekari zajedno u Srpskom lekarskom društvu, pa smo internisti u Internističkoj sekciji, pakada smo ginekolozi kao ja, onda smo u Ginekološkoj sekciji, a kada smo kao gospođa Karanović internisti, onda je to Internistička sekcija. To je struka, ono što je znak jednakosti, ali ne može biti znak jednakosti između privatne prakse, jer je potpuno drugačije. Da, kolega, to je Ustav, ja vam citiram Ustav. Gde Ustav govori o profesiji? Gde barata tim problemom? Jasno sam vam rekao da postoji struka, Srpsko lekarsko društvo. Šta je struka? Gledamo nauku i onako kako valja raditi da bismo bili stručni i da bismo lečili dobro i valjano, i bavimo se publicistikom i jasno je šta je to. Postoji dalje etika, bazira se na humanosti, ali postoji deontologija. Deontologija je nauka, to treba da se zna i ta deontologija se bavi dužnostima i pravima lekara. Ovde prava skoro nikakvih nema na ovakav način, a ima mnogo toga, ne dužnosti, nego kažnjavanja. Nećemo dozvoliti da se lekarski stalež kroz ovakvu komoru, na ovakav način zamišljenu, izlaže dodatnom maltretiranju. To je apsolutno, merim svaku reč, maltretiranje. Od koga je nezavisna ta komora? Verovatno se smatra od države kada kažete nezavisna, ili od Boga nezavisna, ili od čega je nezavisna? Ako je nezavisna od države nije nezavisna jer državni radnici su članovi, država plaća te radnike. Nema modusa da se bude nezavisan od države, ako su državni radnici obavezno tu, a njima država propisala uslove, rekao sam, Zakon o radu i ova sindikalna pravila. Prema tome, Advokatska komora ne postoji džabe, advokati su privatni preduzetnici. Sudije nemaju sudijsku komoru. Nelogično je, zato što je to specifikum te profesije. Zakonodavac je ušao u zamku, nije ispoštovao Ustav, znam šta je hteo, ali to tako nije. Ja sam se vezao na njihovo obrazloženje koje je poprilično nerazumljivo, opširno i koje barata ovom kategorijom i spočitava nama iz Srpske radikalne stranke da mi ne razumemo šta je šta. Nije zajedničko privatnim lekarima i lekarima iz državne službe to što oni imaju zajedničku stvar zanimanje i struku. To je zajedničko, a profesija nam je drugačija.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Poslanik Momčilov je lepo objasnio sa lingvističkog aspekta svoju zamerku uvođenju reči "profesija"; mi predlažemo da se umesto reči "obavljanje profesije" koriste reči "obavljanje delatnosti". Ne bih to ponavljao. Delatnost je ono što osoba određenog zanimanja obavlja. Treba reći, kao što su kolege već napomenule, da je naša profesija sa nestrpljenjem decenijama očekivala zakon o lekarskoj komori. Činjenica je da su kolege priželjkivale da se ta komora osnuje očekujući da će ta komora nešto da popravi u položaju zdravstvenih radnika, pre svega lekara, da će na neki način zastupati interese svojih članova, da će kroz komoru biti zaštićeni u obavljanju svoje delatnosti i da će se kroz komoru razviti nekakva međusobna solidarnost i da će posebno komore štititi svoje članove od mera izvršne vlasti. Umesto svega toga što lekari misle da će dobiti komorom, dobićemo jedno telo koje će, slobodno se može reći, maltretirati svoje članove, i to raznoraznim zahtevima i propisima. Dobićemo telo koje će imati bukvalno moć represije nad svojim članovima. To je telo koje će imati mogućnost da izriče raznorazne sankcije, to je široka lepeza kaznenih mera od kojih su neke sankcije bukvalno ponižavajuće za lekare, kao što je ona mera da se za određeni period zabranjuje samostalan rad. Dakle, ne zabranjuje se rad, nego samostalan rad, što znači da će lekar imati tutora na svom radnom mestu. Što se tiče kontinuirane medicinske edukacije, koja će biti obavezna radi dobijanja licence, odnosno da se izbegne mogućnost gubitka licence, to je više formalistički pristup. Niko nema ništa protiv kontinuirane edukacije, to je nešto što se podrazumeva za svaku delatnost, ali ovde će to biti krajnje formalizovano i lekari će biti stavljeni u poziciju da stalno jure neke kriterijume, neke bodove da bi sačuvali tu licencu. Ono što je sigurno, nakon donošenja ovog zakona na zdravstvenu delatnost, odnosno na zaposlene u njoj će se navaliti još neke neprijatnosti, osim onih kojima smo izloženi kroz sve ove decenije.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo amandman na član 2. i iz ovoga se ponovo vidi poređenje između zakona koji smo dobili, žutog, i ovog iz 1994. godine, nacrta Srpskog lekarskog društva. Vidi se, u stvari, u tom poređenju namera jednog predlagača i namera drugog predlagača. Vidi se taj odnos kako se razmišlja i kakva je strategija kod jednog i kod drugog. Sada ću da vam pročitam, pa ćete i sami moći da uporedite šta je tu pravilnije, šta je tu bolje i kakve su namere. U današnjem zakonu u članu 2. piše da se komore osnivaju radi unapređenja uslova za obavljanje profesije doktora – unapređenje uslova nema veze sa komorama, niti to komore same po sebi mogu da urade – i sada se nabraja: doktori stomatologije, farmaceuti itd. Ono što je bio u suštini naš predlog i kako mi to posmatramo jeste da komora, pre svega, treba da se bavi zaštitom interesa pacijenta, sa jedne strane, i zaštitom interesa lekara, sa druge strane. To je suština u uređenju odnosa između pacijenta i lekara i to je jako dobro definisano upravo nacrtom Srpskog lekarskog društva iz 1994. godine, koji kaže u članu 1. da se komore osnivaju radi zaštite profesionalnih interesa organizovanog učešća u unapređenju zdravlja građana, utvrđivanja stručnih stavova za obavljanje lekarske, odnosno stomatološke prakse, podsticanja stručnog usavršavanja lekara i stomatologa, pružanja pomoći lekarima i stomatolozima i članovima njihovih porodica. Srpsko lekarsko društvo u svom predlogu još kako brine o lekarima i o njihovim porodicama. Brine zato što je komora sama po sebi de fakto ta koja bi trebalo na prvom mestu da štiti interes svojih članova. Zadaci lekarske komore su naročito (to ću vam pročitati i to se svakako kvalitetnije obrađuje u definisanju tih zadataka u odnosu na ovo da treba unaprediti uslove za obavljanje profesije): 1) da štiti i zastupa interese lekara i korisnika njihovih usluga; 2) da se brine o ugledu lekara, disciplini u obavljanju lekarskog poziva i da lekari obavljaju svoj poziv u skladu sa odgovarajućim kodeksom lekarske etike; 3) da prati i analizira rad lekara koji samostalno obavljaju profesionalnu lekarsku delatnost; 4) da pruža pravnu, stručnu i drugu pomoć lekarima članovima komore, kao i da preduzima mere i da se lekari osiguraju kod nosioca osiguranja za rizike koji mogu nastupiti zbog greške, odnosno propusta u vršenju lekarske profesije. Dakle, da u skladu sa zakonom vrši nadzor, da daje mišljenje, da se stara o pravilima i ravnomernom prozivanju lekara, itd. vrlo studiozno i vrlo precizno. Ovo što se predviđa restriktivnim zakonom, kako je zakonom o lekarskim komorama predviđeno, moglo bi da bude jedino u paraleli i jedino kada bi svi lekari imali, kao na Zapadu, nekoliko hiljada evra platu, kada bi svi bili osigurani i kada bi mogli da imaju na neki način sigurnost da za nenamerno učinjenu grešku ne moraju da brinu da li će njihove porodice ostati sutra bez hleba ili neće. Ovako, sa minimalnom platom od 300 evra, sa odgovornošću da nad glavom stoji sa jedne strane komora, sa druge strane sud, sa treće strane pacijenti, sa četvrte strane neuređena njegova porodica i briga za preživljavanje, vi naturate još dodatni teret na leđa tim ljudima. Mislim da je to prešlo svaku meru.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, po istom amandmanu.
Upozorava me predsednik koliko imam vremena. Vrlo kratko ću da govorim sada. Sve su moje kolege objasnile, a onda sam ja pitao jednog kolegu koji nije lekar – jesi razumeo šta sam govorio, a on kaže – ništa. Da bih pojasnio, molim vas, struka je zdravstvena. Mi lekari smo iz zdravstvene struke, to pravnici treba da slušaju, domunđavaju se nešto, njima je sve to jasno, svaka čast. Zanimanje ili poziv lekar, to nam je zanimanje ili poziv, a profesija, to je naš privredno-pravni status i profesija je... Evo ponovo, ministre, pošto su nas ovi saradnici zamajavali: dakle, struka je zdravstvena, zanimanje ili poziv, ustavna kategorija zanimanje je lekar i to je naš poziv, to je naše zanimanje. Profesija je određena privredno-pravnim statusom i onda je profesionalac košarkaš, amater, to su uslovi. Nije košarka, nisu lekari, kao što vi nama kažete da mi ne znamo šta je šta. Mi dobro znamo šta je šta. Znači, u privatnoj praksi lekar i u državnoj službi, to je profesija. Ono što vam stalno govorimo, nama državnim službenicima Zakon o radu propisuje uslove rada, a privatnicima, ne znam kako se zove zakon o privatnoj delatnosti, to vi bolje znate, ili kako je ime, mogu da pročitam, Zakon o privrednim društvima, ministre, evo kažem vašem pravniku, neće da mi pomogne, dakle, Zakon o privrednim društvima. Dakle, Zakon o radu je za državne službenike, ali oni imaju mogućnosti i po jednom i po drugom, ali opet, uzmite sve rečnike, listajte, uzmite Ustav, pa onda možemo da pričamo dalje. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član4. amandman je podnela narodni poslanik Živodarka Dacin. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 4. mi intervenišemo u prvom i drugom stavu; u prvom stavu, o čemu je gospodin Momčilov govorio, reč "profesiju" menjamo rečju "delatnost", a u drugom stavu u pitanju je obaveznost članstva u komori. Već u načelnoj raspravi govorili smo da ne smatramo da članstvo mora biti obavezno, da je stvar onih koji žele da se udruže u to, osobito koji rade u tzv. državnom sektoru ili zdravstvenim institucijama, a da oni koji žele treba svi zajedno da budu članovi komore iz privatnog sektora. Naravno da potreba da se reč "profesija" zameni ovom rečju "delatnost" posebno dolazi do izražaja u ovom drugom stavu, jer se taksativno pobraja da je članstvo u komori, kako piše, obavezno (a mi, naravno, predlažemo da bude dobrovoljno) za zdravstvene radnike koji rade u ustanovama socijalne zaštite, zavodima za izvršenje zavodskih sankcija, državnim organima, fakultetima, školama zdravstvene struke. Svuda su oni lekari po vokaciji, dobili su diplomu, oni jesu lekari, doktori medicine, ali svuda neće raditi svoju delatnost, jer u medicinskoj školi će predavati anatomiju, internu medicinu, nikada neće biti lekar. Takav čovek bi mogao da se učlani ako to želi, nema potrebe da mu to članstvo bude obavezno, nema logike, jer ima masa njih koji su čitav život posvetili radu u medicinskoj školi ili nekim drugim socijalnim institucijama u kojima nikada nisu imali kontakt sa pacijentom, nikada nisu imali, niti će imati mogućnosti da, što predviđate, komora štiti njihove interese, bilo da je reč o njihovom sukobu sa poslodavcem, sa nezadovoljnim pacijentima, koji će opet tražiti da komora interveniše. Na stranu sva naša neslaganja, ali činjenica je da sa davanjem velikih ovlašćenja komori, gde se nekada ide ispred ustavnih rešenja, kakva smo i dali u obrazloženju amandmana, možemo očekivati da će se stvoriti okolnosti u kojima će se možda direktno predsednik neke komore, predsednik ogranka, kako ste predvideli, nekada zaista usmeriti na nekog lekara iz privatne prakse ili u državnoj službi, u nekoj od zdravstvenih institucija; zaista se može dogoditi da po političkim osnovama, po osnovama nekih sitnih nameštanja, kako vidimo da piše u novinama o sitnim korupcijskim aferama, zanemarujući sve krupne, i mimo pravila i mimo zakonske odgovornosti lekar ostane i bez licence i bez posla, ostane bez akreditacije i da ne može da radi u svojoj ustanovi ili nekoj privatnoj ordinaciji. Mi smo naveli članove 34. i 35. Ustava Republike Srbije koji sasvim jasno definišu pravnu odgovornost lekara ukoliko napravi propust u svom lečenju, i pravo na rad i sindikalno organizovanje, a to definiše susedni član. Dakle, veoma je jasno definisana regulativa i nije bilo potrebno nadležnosti komore proširivati sa takvim stvarima kakve ćemo videti kasnije, jer vi ćete objašnjavati u odgovoru na naše amandmane da će odgovarati krivično, da će možda biti streljani i šta sve ne, i da mu treba još odgovornost komore. Mogućnost međusobne indukcije komore, ministarstva, ministra, direktora firmi, to zaista postoji. Uopšte, pitanje izbora rukovodećih ljudi u svim tim komorama, što takođe stoji u amandmanima, može pobuditi temeljnu sumnju, kada se tolika ovlašćenja daju komorama, da to nekada nekoga neće koštati, nekome se o glavu obiti. Zato i jesmo pokušali da makar kroz ovakve amandmanske intervencije intervenišemo u pogledu nekoliko reči, ali one suštinski menjaju stvar. Nije isto da li se neko mora obavezno učlaniti, plaćati članarinu, jer ako se učlani i plaća članarinu, onda mora da dobije odgovarajuću licencu; ako treba da dobije licencu, nikada se ne bavi tim poslom, jer šta će mu licenca, kako će on da je obnavlja, čime će da obnavlja ako ne radi u delatnosti lekara, nego je jednostavno lekar po vokaciji, doktor medicine, radi sasvim drugačije i sa zdravstvenom strukom potpuno efemerne stvari radeći. Takođe, da li će lekari koji predaju hemiju, fiziologiju na fakultetima morati da budu članovi komore, jer ne vidim što bi bili, nikada u životu recept nisu napisali. Dakle, ima logike zašto neki ljudi ne bi trebalo i zašto bi verovatno ili ako jako žele ili neka druga konstatacija, sem obavezujuće, bila sasvim logična. Ne vidim razloga da se ne prihvati ovakva amandmanska intervencija, sem razloga one vrste koji vas teraju da ovako dugo, ovako uporno radite, ovako smarate i poslanike i parlament. Mi ćemo naravno izdržati, ali je vama tu crni ponedeljak, gde to sve mora da se donese, sve što su vam naredili da donesete, pa noćni sastanci, Dinkić, Dinkić ministrima, pa onda teraj, kreši po narodu, što bi bilo najbolje, a ovo se odnosi već na profesiju i ima manje značaj, jer kada vas narod sluša možda misli – odlične su te komore, taman će da nas štite od bahatih lekara. Ako nema morala u lekarima, teško će zaštititi bilo koga. Treba raditi na moralu. Neko misli da se moral može popraviti većim platama, jer plate jesu zaista niske. Ne mislim da se to platom može popraviti, ali plate jesu toliko niske da zaslužuju makar formalni paravan da budu podignute makar kroz to, jer možda će biti manje mita. One jesu niske do te mere, kada je reč o mitu i korupciji, što će biti predmet delovanja komora, jer mnogi se ljudi obrukaju, mnogi se lekari obrukaju za sitan novac, za sitne pare. Neki na oči ne gledaju, ne možete ni "dobar dan" da dobijete bez nekoliko hiljada evra. To je zaista faktičko stanje i što je veća institucija, što je veći nivo zaštite, što je više centralno, ovako, kako bih rekao, centripetalna sila gravitira prema prestonici, to su naravno tarife veće. Podrazumeva se da su i stručnjaci veći, pa su tim i tarife veće. Nemojmo govoriti da to ne postoji. Ne možemo gledati na to kao na efemernu pojavu, kao na marginalnu i sporadičnu. Možda se marginalno i sporadično o tome govori. To, nažalost, de fakto postoji. Ne vidim da će ove komore, sa svim nadležnostima koje ste im dali, bitnije da promene takvu stavku, takav odnos lekara, ali mogu bitno da koštaju nekog i da vam neko, gotovo potencijalno nevinog, ili sa veoma malim, ako uopšte kada je stvar principijelne prirode, svejedno uzeo deset ili hiljadu evra, ako je stvar principijelna... Ja doista principijelno na to gledam. Za mene je to jednako, isto; kada bih ja sudio, ja bih sudio jednako svima. Ali, naravno, nisam u prilici da sudim o tome, ali sam u prilici da govorim o nedostacima zakonskog projekta i mislim da treba neke predloge koje donosimo da uvažite, jer su na svom mestu, a kako vi to kažete ne menja vam duh zakona zaista ni u čemu, osobito ova intervencija u stavu 2.
Hvala vam, gospodine Poskurica. Još neko? Izvolite, gospodine Blažiću. Narodni poslanik Branislav Blažić. Izvolite.
Dame i gospodo, vrlo kratko. O ovome bi stvarno trebalo ozbiljno razmisliti. Da li ima smisla praviti komoru u kojoj će članstvo biti obavezno za zdravstvene radnike? Da li ima smisla nekog silom terati u neku organizaciju ili ne? Ako je princip dobrovoljnosti, podrazumeva da će svaki lekar, stomatolog, farmaceut biti član komore ako ona stvarno ostvaruje i štiti njegove interese. Interes treba da bude osnovni motiv da li će se neko u neku organizaciju učlaniti ili neće. Ako nema interesa, a vi silom lekara terate da on bude član, onda stvarno ne vidimo nikakvu logiku. Ima logike da to treba da budu lekari i zdravstveni radnici koji su privatnici. To je sasvim normalno, čak treba razmišljati da ta skupština ima dva veća, da ima jedno veće privatnika, drugo veće zdravstvenih radnika u državnoj službi, kako bi se moglo bolje komunicirati i kako bi to moglo bolje da funkcioniše. Ovako, mislim da to ne bi bilo dobro, pogotovo član 5. koji kaže da to članstvo u komori mogu da imaju čak i oni doktori medicine, doktori stomatologije, farmaceuti koji ne obavljaju poslove zdravstvene delatnosti. Da li to znači da član komore sada može da bude neko ko je taksista, ko se u stvari bavi tim, a završio je nešto iz zdravstva i sada će on biti član jedne takve komore? Koja je tu logika, to stvarno nije jasno.
Hvala vam, gospodine Blažiću. Još neko? Ne. Hvala. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Živodarka Dacin. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Cvetanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi kolega dr Marić iz G17 je rekao da smo na ovaj zakon o lekarskim komorama čekali 60 godina. To je tačno, jer prva lekarska komora je u Srbiji radila od 1923. godine do 1944. godine, ali je i tačno da je posle 5. oktobra 2000. godine najavljeno da će ovakav zakon biti po hitnom postupku na dnevnom redu. I evo, čeka se već pet godina, da bismo danas, u subotu, morali da radimo po ovom zakonu kao da je, ne znam, smak sveta, pa ako smo čekali 60 godina moramo da upravo u toku ove tekuće nedelje usvojimo ovaj predlog zakona. Taj nacrt zakona je posle 5. oktobra već negde oko 2001. godine bio pred poslanicima, ali su u međuvremenu vršene dosta puta izmene i dopune. Velike dileme su bile, pre svega kada je u pitanju odnos zastupljenosti privatne prakse i lekara iz državne ustanove, ali mislim da je ta dilema i dan-danas ostala, naročito kada su u pitanju stavovi Srpske radikalne stranke. Viši ciljevi komore sigurno ne mogu da se menjaju sa promenom političke volje. Komora mora da reguliše pre svega odnos između lekara i bolesnika, između samih lekara, kao i lekara i društva u celini. U Predlogu zakona nije definisana odredba o tome kako međusobno funkcionišu komore različitih zdravstvenih radnika, što se upravo u ovom članu 6. vidi, a naročito kada je u pitanju njihova međusobna pozicija. I, ako već insistirate na tome da se usvoji zakon o komorama, komora mora da bude kao organizam koji prati, prilagođava se lekarskoj profesiji, kao i životu. Predložen član zakona ne obezbeđuje na pravi način realizaciju statusa, odnosno funkcije komore, kako ste to prvobitno zamislili. Obaveza predlagača je da konsultuje i mnoge druge zakone, pre svega zakon koji reguliše oblast radnih odnosa, Krivični zakon, kako komore ne bi preuzimale mnoge nadležnosti koje ne bi smele da imaju. U predloženom zakonu je velika disproporcija između onoga što se zahteva od zdravstvenog radnika, s jedne, i socijalno-ekonomskog položaja, s druge strane. Uvode se evropski standardi, visoka moralna načela, licence, permanentno obrazovanje, a balkanske plate, kada su u pitanju lekari. Članstvo u Komori zdravstvenih radnika je obavezno za doktore medicine, doktore stomatologije, diplomirane farmaceute, diplomirane farmaceute medicinske biohemije, doktore medicine specijaliste kliničke biohemije, kao i za medicinske sestre i zdravstvene tehničare, koji kao profesiju u Republici Srbiji obavljaju poslove zdravstvene delatnosti u zdravstvenim ustanovama, pre svega, i kada je u pitanju i privatna praksa. Pored toga, propisana je obaveza udruživanja u komore i za zdravstvene radnike koji kao profesiju obavljaju zdravstvenu delatnost kod drugih poslodavaca, u skladu sa postojećim zakonom. Predložena je mogućnost da zdravstveni radnici budu dobrovoljni članovi komore, u slučaju da zdravstvenu delatnost ne obavljaju kao profesiju. Amandmanom koji sam podneo u ime Srpske radikalne stranke traži se da se briše član 6. gde su definisani članovi lekarske komore, znači pet grupacija: doktori medicine, doktori stomatologije, farmaceuti, biohemičari, kao i medicinske sestre i zdravstveni tehničari. Zbog čega? Zato što ako pogledate prvi stav: "Članovi lekarske komore Srbije jesu doktori medicine koji kao profesiju u Republici Srbiji obavljaju poslove lekara u zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi, odnosno kod drugog poslodavca iz člana 4. stav 2. ovog zakona", upravo je stav 2. člana 4. sporan, jer članstvo u komori je obavezno i za zdravstvene radnike koji kao profesiju obavljaju poslove zdravstvene delatnosti u ustanovama socijalne zaštite, zavodima za izvršenje zavodskih sankcija, u državnim organima, na fakultetima, odnosno u školama zdravstvene struke, ambulantama medicine rada koje obrazuju poslodavci i u drugim ustanovama u kojima se obavlja zdravstvena delatnost u skladu sa zakonom. Kao što vidite, to je zaista dosta kontradiktorno i nejasno, pre svega zbog toga što je to pravno spajanje privatnih preduzetnika i državnih službenika, imate poslodavce i zaposlene u jednoj organizaciji. Ja ću da vas podsetim da pored advokata, koji već duži vremenski period imaju svoju komoru koja funkcioniše, imate sve ostale pravnike koji nemaju svoju komoru. Zato se i predstavnici Srpske radikalne stranke zalažu da privatni sektor, odnosno privatna praksa ima tu obaveznu lekarsku komoru zbog stručnosti, zbog kontrole svega onoga što se dešava, dok zdravstvene ustanove koje su pod ingerencijom Ministarstva zdravlja, odnosno u državnom sektoru, treba da funkcionišu kao i do sada. Hvala.
Hvala vam, gospodine Cvetanoviću. Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 7. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Stigli smo do člana 7, koji je izuzetno sporan za predstavnike Srpske radikalne stranke. Član je poprilično opširan. On govori o poverenim poslovima. Prvo, naša zamerka je da ova komora, ovako zamišljena, pored toga što bi trebalo da bude obavezna za privatne lekare, kao što je obavezna i za advokate... Logično je da se na taj način mogu i registrovati svi privatni lekari koji obavljaju delatnost u privatnom zdravstvenom sektoru. Sporno je što u stavu 1. člana 7. stoji da komora donosi kodeks profesionalne etike (u daljem tekstu: etički kodeks). Etički kodeks, to je ustaljen termin. On je tačno definisan i zna se šta znači. On se stavlja pozadi, a sada se konstruiše jedan neobičan kodeks profesionalne etike. U zakonu o zdravstvenoj zaštiti, o kome ćemo nadam se sutra imati prilike da porazgovaramo, naravno ako ne povuče ministar zakone, ako se ne složi sa nama da baš ne valjaju i da je bolje doraditi ih, pa da Srbija i građani imaju bolje zakone, onda ćete videti da se i tamo osniva etički komitet, odnosno etički odbor. I tamo etički odbor i ovde etički odbor, a i jedni i drugi će donositi etički kodeks. Čemu? Zašto? Čiji je stariji? Kada već ne može da bude donet etički kodeks, kada je to već neki poseban etički kodeks... Znate, ozbiljni ljudi kažu – ne treba meni ni etika, 10 božijih zapovesti, tu je koncentrisano sve o čemu treba da pričamo i nisu daleko od istine, većina će se složiti sa mnom. Znači, smeta nam to da donosi etički kodeks, donosiće i oni tamo kodeks, a u čemu će se razlikovati videćemo. Sada je najsporniji deo, tačka 3) "izdaje, obnavlja i oduzima odobrenje za samostalni rad (u daljem tekstu: licenca) članovima komore koji su upisani u imenik članova komore iz tačke 2) ovog stava i vodi imenik o izdatim, obnovljenim i oduzetim licencama". O licenci bismo još mogli i da razgovaramo, ali da glasi tako "obnavlja i oduzima odobrenje za samostalan rad", u kojoj profesiji je još uvedeno tako nešto monstruozno, samostalni i nesamostalni rad, sem ako si stručno nekompetentan? Ali, to su obično pripravnici. Licencira se ne oduzimanjem prava koja si stekao, nego nemaš još dostignut nivo koji se traži za nešto, pa onda ti treba nadzor. Ova licenca nas dovodi u tako neravnopravan i uvredljiv položaj u odnosu na sve druge profesije. Čuli smo da je licenca osnovana i za građevinske inženjere. U nekim strukama ide se još na to, ali na ovakav način da se nama licenca oduzima, jasno je zašto zakonodavac to ne može, a najradije bi zakonodavac posegao za maksimalno radikalnim rešenjem, da potpuno oduzme licencu. Zna da ne može. Ustavno je pravo na rad. Nije mogao to, pa onda kaže – mi ćemo da skinemo pravo da možeš samostalno da radiš. Zašto smatramo da je to nedozvoljeno? Nedozvoljeno je zato što smo sa dva člana Krivičnog zakonika, koji smo usvajali u ovoj skupštini, jasno omogućili državi da se brani od naših stručnih grešaka i da se brani od naših koruptivnih radnji. Uveli smo član koji govori o korupciji u medicini, a u Krivičnom zakoniku drugi član govori o nehatu, stručnoj grešci, znači krivično se može odgovarati, ideš u zatvor. Postoji mogućnost građanske parnice; ako neko smatra da je oštećen našim lečenjem, činjenjem i nečinjenjem, on može dodatno kroz građansku parnicu da ostvari nadoknadu. Sada kada sve to postoji, neko kaže ovim će da uvede u red medicinsku profesiju represijom. Neće. Represijom se ne zavodi red. Šta je ono što treba raditi da nemamo ovako nakaradna rešenja? Treba sprovoditi jednostavno pozitivne zakonske propise koji ganjaju nehat, stručnu grešku, krivično, i koji ganjaju mito i korupciju. Evo, zadnji slučaj koji se dogodio: izvesni kolega, naravno neću govoriti imena, osuđen je pre nekoliko dana na četiri godine zatvora zbog korupcije. Sud mu je kao dodatnu meru izrekao pet godina oduzimanja radne dozvole. Znači, ako ja izgubim građanska prava krivično, ja gubim pravo na rad i to je u redu. Nemoj da me neko sada kažnjava, nemojte nam stvarati atmosferu, ionako nam je očajna atmosfera u kolektivima. Zašto je očajna? Mi trpimo diktaturu direktora, politički podobnih, iz dve stranke. Trpi struka zbog toga. Mogu da nabrajam zdravstvene ustanove i da čitam pisma koja dolaze meni lično kao predsedniku Odbora. I sada, evo, inkvizicija dodatno, neko će nešto da ti oduzima, a školovao si se koliko si se školovao. Neka država, pravna država, svojim jakim institucijama radi svoj posao, neka sankcioniše stručne greške, nehat, neka sankcioniše i ono što je vezano za korupciju. Apsolutno se slažemo da komora treba da donosi presude ako etički kodeks nije ispoštovan, ali ne može oduzimati pravo na rad ukoliko neće sud da oduzme to pravo. Možete staviti svakog na stub srama, objaviti u novinama – taj i taj član neetički se ponašao, zbog toga i toga. To je u redu, tako je bilo i ranije. Ali, ne možete... Zamislite da oduzmete lekaru privatniku, koga ste stavili ovde, a on je jedan lekar, radi sa svojim sredstvima za rad u privatnoj praksi, kako vi to kažete, šta to znači? To je stečaj. Njegova firma tada može da zatvori vrata. Kako to može da funkcioniše? Ko će njega da nadzire kada on nema nadzornika? Znači, ako je privatnik, a većina je takvih, vi mu kažete – evo ti nadzornik; da mu medicinska sestra bude nadzornik? Znači, ne može tako. Kaže se – organizuje sudove časti za utvrđivanje povrede profesionalne dužnosti i odgovornosti članova komore, kao i za izricanje mera za te povrede. To je ono što kažem, nemojte nam suditi, sude nam sudovi, sudiće, a kvalitet rada i znanje se na drugačiji način postiže. U tački 9) se kaže da komora utvrđuje iznos nadoknade za upis u imenike članova komore iz tačke 2) ovog stava, iznos nadoknade za izdavanje i obnavljanje licence, kao i nadoknade za izdavanje izvoda iz imenika, uverenja i potvrda o evidencijama koje komora vodi. Znači, uvodi se jedan administrativni i represivni aparat koji naplaćuje upisninu, koji naplaćuje svaki izdati dokument i licencu. Zašto? Toliko niste ispoštovali privatnog lekara u svim svojim zakonskim rešenjima. Šta to sada znači? Mi iz državne službe možemo se nadati da će nam firma platiti, možda, ne znam hoće li, a možda i neće, nije nam potpuno jasno. Kažem vam, nisu nam velike plate da možemo i to dodatno nepotrebno da plaćamo. Bolje da platimo za knjigu, bolje da platimo pretplatu za internet i da se usavršavamo, nego da dajemo pare ovde, da bacamo ni za šta, za jedno puko i prazno administriranje koje može da se izvrgne u nešto što je vrlo neprijatno i da dovede do većeg haosa u zdravstvenoj struci. Pitanje je, ako privatnik sada treba to da plaća, da li ćete ga osloboditi poreza ako nama država plati. Ako hoćete, onda napišite, negde to napišite i negde kažite. Vi ste ga toliko unizili da naši građani, evo stalno vam to ponavljamo, imaju pravo i partije da biraju, imaju pravo da biraju banke, turističke agencije, sve imaju pravo kada je uslužna delatnost u pitanju, samo ne mogu da izaberu privatnog lekara, u Srbiji koja ide u Evropu, nakačimo značku i kažemo – mi idemo u Evropu. Teško. Taj put ne vodi u Evropu. Ovde kaže tačka 11) – izdaje identifikacioni broj članovima komore koji imaju licencu. Smatramo da treba brisati ovaj deo "koji imaju licencu" i da to treba da bude bez toga. Vi ovde kažete – povereni poslovi. Hajde da vas pitamo ko prenosi ovlašćenja na komoru. Vi ste rekli, a voleli bismo da znamo ko to prenosi ovlašćenja. To je valjda osnovno da se kaže, i prvo. Nije nam jasno, neki bog, neko apstraktno telo; ovo je zakon, morate biti precizni kada donosite tako nešto. To je gomila naših primedaba, stekle su se ključne primedbe baš na član 7. Lekarima ne treba ovakva komora, nećemo da plaćamo jedan glomazni administrativni aparat koji treba da vodi ovakav registar. Vi ste državni organ, pa ne znate koliko ima lekara državne službe i privatnika. Kada vas pitaju koliko ima lekara privatnika, vi ne znate da kažete. Niko ne zna da kaže koliko ima u zemlji Srbiji privatnih lekara. Vi znate da ima 3.000 ordinacija, a koliko ima lekara privatnih, ako vas neko pita, a pitali smo vas indirektnim putem par puta, a pokazaću vam dokaze, vi to ne znate. Sada pravimo jedan paraaparat pored državnog, koji će da naplaćuje svoje usluge. To nije interes struke. Interes je kontinuirana edukacija, a ta kontinuirana edukacija, ako za nju platiš, to vredi, to je najbolja investicija, najbolja investicija je u znanje i ljude. Ako ljudima pravite pakao, a ovo miriše na tako nešto, to nije dobro rešenje. Lekari nisu tako komoru zamislili. Sada će da kažu – pa šta vi radikali pričate i kritikujete, zamislili smo da ta etička komponenta bude dominantna, da kroz komoru lekari mogu da utiču. Nabrojali ste vi to kasnije, da imaju inicijativu pri podnošenju zakona, inicijativu, znači, da pokreću. Mi smo mislili da budu partner, ne da budu inicijatori, nego ravnopravni partner baš sa vama zakonodavcima. U ravnopravnom dijalogu da donosimo politiku i zakonska rešenja, a oslonjeni na struku, preko strukovnog udruženja Srpskog lekarskog društva. Mislili smo, evo jednog trijumvirata da se politika kreira kroz strategiju, prvo politiku, pa strategiju zdravstvenu, zakonske odredbe i podzakonske akte, u jednom partnerstvu između Vlade tj. ministra, strukovne organizacije Srpskog lekarskog društva i našeg udruženja, komore. To smo mi mislili. To mi ne dobijamo. Šta imam kao utisak i ne možemo da se otmemo od tog utiska? Novim zakonom nećete postavljati direktore kao što sada postavljate. Preko tih direktora, a to je vaša pretorijanska garda, kojom kinjite danas lekare po Srbiji, a iks primera mogu da navedem... (Predsednik: Vreme.) Završavam, gubite taj vid kontrole sada preko komore, a pokazaćemo kasnije kako hoćete da kontrolišete sve lekare. Mislimo da to nije u redu i zbog toga predlažemo ovakva rešenja.
Hvala vam, gospodine Momčilov. Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, moram najpre po Poslovniku, ali vezano je za amandman. Ovo se desilo već drugi put u paketu ovih tzv. zdravstvenih zakona: amandman koji sam podnela na član 8, kaže, Zakonodavni odbor je odlučio da predloži Narodnoj skupštini da odbije sledeće amandmane, pa su to amandmani na član 8. i član 39. Dakle, u Poslovniku ne postoji ovakva mogućnost. Pošto se ovo ponavlja, zaista želim da upozorim kolege članove Zakonodavnog odbora koji su učestvovali u ovom da zaista ne rade ovakve stvari. Rad Zakonodavnog odbora regulisan je članovima 79, 147, 146, 145. ovog našeg poslovnika. U članu 146. kaže – Zakonodavni odbor će neblagovremene, nepotpune i amandmane sa uvredljivom sadržinom odbaciti, a o čemu će Narodnoj skupštini podneti izveštaj. Niti je neblagovremen, niti nepotpun, niti je amandman sa uvredljivom sadržinom, i što je najgore, nije odbačen, nego Miloš Aligrudić predlaže da ga Skupština odbije. To je neverovatno. Zaista molim, predsedniče, da povedete računa, u smislu da obavestite predsednika Zakonodavnog odbora da ne može da se igra Poslovnikom. Opet ponavljam, Poslovnik vam je jako loš, restriktivan, nikakav, ali kakav god je, on je nešto što moramo da primenjujemo i čega moramo da se pridržavamo.
Gospođo Radeta, molim vas, samo trenutak, pošto sam više puta skrenuo pažnju službi koja na taj način, a ne znam kako se dešava... Ali, svakako upravo to: amandmani se ili odbacuju, a razlozi su samo ti koje ste nabrojali, ili se kaže da je pravno moguć. To je neutralno telo. Ideja da piše... Ja svaki put čitam – nije prihvatio. Dakle, nastojim da pročitam onako kako treba. Ne znam, dat je nalog da se proveri da li je prilikom kucanja ili se zaključi na kraju da su odbijeni neki amandmani... Ali to ne može. U svakom slučaju, skrenuta je pažnja, biće urađeno. Hvala vam još jednom na intervenciji. Vratiću vreme. Izvolite.
Intervenisala sam zato što sam potpuno sigurna da se ovde ne radi o slučajnoj omašci, o grešci, radi se očigledno o nameri da bi se uticalo na narodne poslanike kod odlučivanja o ovom amandmanu. Iz tog razloga sam skrenula pažnju na ovo. Dakle, što se tiče amandmana na član 8, član 8. Predloga zakona ima nadnaslov – ostali poslovi komore. Vi ste čuli, dame i gospodo, od kolege Momčilova, kada su u pitanju povereni poslovi komore, koje su primedbe Srpske radikalne stranke iznete kroz amandman na taj prethodni član. Član 8. je posledica i tog amandmana na član 7. i amandmana na član 4. koji govori o članstvu u komori. Neophodno je da se naglasi da je principijelni stav Srpske radikalne stranke da članstvo u komori ne može biti obavezno, osim za lekare iz privatne prakse. Nije logično da neko ko radi u državnoj ustanovi, u državnoj bolnici mora da bude član ove komore. Recimo, postoji Društvo sudija, ali sudije nisu obavezne da budu članovi tog društva, ali su advokati obavezni da budu članovi advokatske komore, jer ih advokatska komora registruje. Mislim da može da se stavi paralela i da je potpuno umesan bio amandman na član 4, a posledica toga i ovi amandmani na ostale članove. Naravno, razumem da se ovo suprotstavlja vašem konceptu. Očigledno je da imamo drugačiji pristup i drugačiji koncept, ali dozvolićete da ovo što predlažemo ima pravnu potporu. Naravno, vaše je pravo kao Vlade, a i skupštinske većine da se opredeli za ovo vaše rešenje, ali to ne znači da mi nećemo insistirati kroz ceo zakon upravo na ovom, jer je suština naših primedbi uglavnom te vrste i uglavnom amandmani proističu iz toga. Kada su ovakve stvari u pitanju, mi se uvek pitamo šta se krije iza toga. Da li je članstvo u komorama obavezno zbog visine članarine? Recimo, to je nešto što mi možemo da smatramo jednim od motiva za obaveznost članstva u ovim komorama. Kada govorimo konkretno o ovom članu 8, predložene su izmene u stavu 1. tačkama 1), 6), 7) i 12). U tački 1) predvideli ste da, pored ovih drugih poslova, komora zastupa i štiti profesionalne interese članova komore u obavljanju profesije. Ovo je potpuno besmislena formulacija i ne znači ništa – zastupa i štiti profesionalne interese članova komore u obavljanju profesije. Mi smo predložili da se kaže – zastupa i štiti interese članova komore u obavljanju zdravstvene delatnosti. Moramo da znamo o čemu govorimo. I ovo je jedna od onih (već ste naučili, nadam se, naše stavove o preciznosti članova) uopštenih formulacija. Kad je nešto uopšteno, a sadržano je u zakonu, to stvarno ne znači ništa. To mora biti nešto što je jasno i precizno. U tački 6) kaže: "učestvuje u utvrđivanju nomenklature zdravstvenih usluga" itd. "i merila za zaključivanje ugovora o pružanju zdravstvene zaštite, u skladu sa zakonom kojim se uređuje zdravstveno osiguranje". Ovo od početka u redu, a mi smo rekli: "kao i u utvrđivanju kriterijuma i merila o privrednim i pravnim odnosima sa organizacijama zdravstvenog osiguranja". Mnogo je preciznije nego ovo vaše "u skladu sa zakonom kojim se uređuje zdravstveno osiguranje". Zna se kojim se uređuje. Donosimo sad sve te zakone i treba da se zna kako se koji zakon zove. U tački 7) ste rekli – komora predlaže kriterijume i merila za utvrđivanje cena zdravstvenih usluga koje se pružaju u privatnoj praksi, odnosno cena zdravstvenih usluga koje se pružaju u zdravstvenim ustanovama, koje se ne obezbeđuju iz sredstava obaveznog osiguranja, kao i visinu cena tih zdravstvenih usluga. To je problem. U tom grmu leži zec. Mi smo rekli da treba da se kaže: "predlaže kriterijume i merila za utvrđivanje cena zdravstvenih usluga iz osnovnog zdravstvenog osiguranja, kao i cena koje se ne obezbeđuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Dakle, nije dobar pristup. Isključujete onoga ko je odgovoran za utvrđivanje cena. Zna se da je to Vlada Republike Srbije. Komora, kao nešto što je na dobrovoljnoj bazi, prema stavu Srpske radikalne stranke, nikako ne bi mogla da ima ovakve ingerencije. Dalje ste u tački 12) rekli da komora "zastupa interese članova komore koji obavljaju privatnu praksu pri zaključivanju ugovora sa organizacijom zdravstvenog osiguranja." Mi smo rekli – zastupa interese članova komore koji obavljaju privatnu praksu u privrednim i pravnim odnosima sa Republičkim zavodom i organizacijama zdravstvenog osiguranja. Dakle, opet konkretnije, preciznije i svakako prihvatljivije. Mislim da nema nikakvog razloga da ovaj amandman, ministre, ne prihvatite, jer on u suštini ne menja vašu koncepciju. Obuhvaćeno je sve ono što ste vi koncepcijski naumili kroz ovaj zakon. U ime poslaničke grupe SRS u obrazloženju sam rekla da ovi vaši predlozi iz tačaka 1), 6), 7) i 12) stava 1. člana 8. mešaju nadležnosti koje imaju komore kao udruženja preduzetnika, poslodavaca i slobodnih profesija od prava i obaveza zdravstvenih radnika koji su zaposleni u državnim organima i čija prava i dužnosti određuje Zakon o radu i opšti, posebni i pojedinačni kolektivni ugovori. Zašto sam ovo pročitala? Da bih vam skrenula pažnju i podsetila kolege poslanike na Zakon o radu. Tada smo insistirali da kolektivni ugovori moraju da ostanu kao obavezni u Zakonu o radu, uspeli smo čak da taj amandman prođe i onda se sećate cele priče i zamešateljstva, Boris Tadić neće da potpiše takav zakon, pa ga na kraju potpiše, navodno, iako ga ponovo nismo raspravljali, a bili smo u obavezi, po Poslovniku, da ponovo raspravljamo taj zakon; pa resorni ministar Lalović kaže da je Skupština donela zločinački zakon, da moramo da ga menjamo. Zaista su ga i menjali, nijednog dana nisu primenjivali ne samo u ovim, nego i ostalim segmentima koji su bili isključivo u interesu zaposlenih, ne samo u zdravstvu, nego uopšte. Dakle, opet se desilo ono što mi pričamo svaki put kada se obraćamo predstavnicima Vlade. Uvek se sapletete o ono gde odbijete amandman Srpske radikalne stranke. U ovom slučaju se radi o vašem kolegi ministru Laloviću, ali ste vi sada na potezu. Bilo bi dobro da prihvatite ovaj amandman. Ne dira vam koncepcijski u zakon, ali ga precizira, doteruje i na jedan mnogo bolji način reguliše ono što ste i vi zamislili, a što se odnosi na poslove komore. Dakle, ne možemo i ne smemo da nateramo lekare da budu obavezno članovi komore. Članstvo ni u jednoj komori nije obavezujuće, naglašavam; jeste advokatska komora koja registruje advokate, što bi isto trebalo da bude i sa lekarima u privatnoj praksi. Možda bismo onda izbegli ono što se sada dešava u praksi u našem zdravstvu. Moram da navedem jedan primer, pošto se nama uglavom građani javljaju, obaveštavaju nas šta im se dešava u praksi, pa onda mi preuzmemo obavezu da vas, ministre, ovako javno obavestimo o tome. Možda ne znate, pa da reagujete. Recimo, desi se u Zemunskoj bolnici da dođe čovek popodne hitno na pregled, dobio je neki napad i tamo ga primi sestra, posle dugo vremena dođe i lekar i kaže, gospođa lekar, ne zna šta je, ali mora pod hitno da se snimi na skeneru, a skener u bolnici ne radi, ja vam preporučujem skener u, čini mi se, ulici Jovana Subotića u Zemunu, idite tamo, tamo ćete da uradite to snimanje. Odete tamo, to košta 100 evra, zaista se snimi, ali pre nego što dođe do snimanja, pacijent tamo čeka, previja se u bolovima, a gospodin koji sedi tu kaže – sačekajte malo, sada će doktorka. Verovali ili ne, dolazi ta doktorka koja ga je uputila u Subotićevu ulicu u Zemunu. Takve stvari se dešavaju u zdravstvu, gospodine ministre. Hoću da verujem da vi to ne znate, pa vas ja zato upozoravam i upoznajem sa tim, a ako znate, onda to zaista nije dobro. U svakom slučaju, morate nešto da preduzmete da se i sa te strane stanje u zdravstvu popravi. Nije problem samo u zakonima; činjenica jeste, ja sam pravnik i naravno znam da je osnova da imamo dobro zakonodavstvo, ali da bi društvo funkcionisalo, da bi u ovom slučaju zdravstvo funkcionisalo, mora mnogo toga da se promeni. Znate, nekakvim etičkim kodeksom vi nećete nekoga naterati da bude pošten. To mora da se mnogo rigoroznije, mnogo ozbiljnije sa aspekta države, ministarstva radi, a ti etički kodeksi, to što vi preuzimate kao iz Evrope, znate, nekome ko priznaje etiku, nekome ko je pošten ne treba kodeks. Sam zna da neće da ukrade, da neće da zloupotrebi posao koji radi, pogotovo kada je u pitanju zdravstvo. Mnogo je strašno da neko ko nema para i nema neku dobru vezu u zdravstvu mora da čeka neki pregled ili neki lek po nekoliko meseci, a u međuvremenu bolest ode toliko daleko da pacijent neminovno umre, a neko ko ima pare može to da plati, odnosno bolje reći da potplati i da taj problem na vreme sanira. To je nešto što je nedopustivo. Ali, samo želim da naglasim, opet da se ne stekne pogrešan utisak, ne mislimo mi srpski radikali da je ta vrsta kriminala, lopovluka, kako god ga nazvali (najbolje onako kako to Srbi najbolje razumeju - lopovluka), prisutna u zdravstvu u velikoj meri. Nažalost, dovoljno je da u svakoj bolnici, u svakom domu zdravlja imate jednog lekara lopova, pa da se stvori slika da je takvo stanju u zdravstvu. Ubeđeni smo da je mnogo više časnih i poštenih lekara koji svoj posao rade časno i pošteno i kojima ne trebaju nikakvi etički kodeksi, koji znaju šta je etički kodeks, a da to nigde ne pročitaju. Ali, vi morate da povedete računa o onom mnogo manjem broju onih koji u stvari ugrožavaju bukvalno život građana Srbije, svojih pacijenata, a na taj način naravno ugrožavaju i ugled Vlade, Ministarstva i vas lično.
Da li u okviru preostalog jednog minuta iz iste poslaničke grupe... Gospodin Jojić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 7. predviđa se u tački 3) oduzimanje odobrenja za samostalan rad. Pitam ko je ovlastio predlagača i na koji način će se to oduzeti nekome pravo na rad, ako se u članu 35. Ustava Republike Srbije jemči sloboda rada. Osim toga, u obrazloženju koje dajete vi zaista priznajete i kažete: "U članu 7. predloženi su poslovi koje komora obavlja kao javna ovlašćenja, odnosno kao poverene poslove. U odnosu na dosadašnja zakonska rešenja ovi poslovi predstavljaju značajnu novinu, s obzirom da je komori dato kao jedno izuzetno važno ovlašćenje – davanje, obnavljanje ili oduzimanje odobrenja za samostalan rad." Pitam ko to daje takva ovlašćenja? Ko je vama dao takvo ovlašćenje? Ako je to u Ustavu predviđeno, smatram da se mora održati, i predlagač i oni koji su pripremali zakon treba da imaju u vidu u prvom redu Ustav Srbije.
Hvala, gospodine Jojiću, ali mi smo ovim završili ispred vaše poslaničke grupe raspravu o amandmanu 8. Izvolite, gospodine Iliću.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas je rasprava o komorama počela uglavnom sa aspekata vezanih za poslove komore. To je najvažnija rasprava vezana za ovaj zakon. Inače, uložio sam amandman na član 7. koji uređuje te poverene poslove komore i predlagao da i postupak propisivanja elemenata za davanje, oduzimanje licence i tako dalje, sve ove važne kriterijume, treba sama komora da uređuje. Međutim, s obzirom da je Zakon o zdravstvenoj zaštiti to regulisao na drugačiji način, a i vezano za rešenje da ovim zakonom počinje apsolutno jedan novi pravni entitet da funkcioniše u našoj praksi, a to je komora, i u skladu sa tim je i utvrđeno da se ovim zakonom poslovi komore ipak na jedan način ograničavaju, ne onako kako je u mnogim drugim zemljama, a ja ovde držim statut komore lekara iz jedne zemlje u susedstvu i koja je nešto u tranziciji krenula dalje, znači, objašnjeno je da početak rada komora treba da bude ovakav kakav je zamišljen, zbog toga što treba prvo da steknemo neka iskustva vezana za funkcionisanje ove komore, a da onda ta ovlašćenja širimo. Mislim da ćemo to sigurno uraditi. U skladu sa tim sam povukao ovaj moj amandman i jedan drugi koji je za njega vezan, znači da kriterijume oko same licence utvrđuje komora. Za sada će to raditi Ministarstvo, i to se odnosi na ostale poslove komore. U ruci držim taj statut – neću navoditi koja je zemlja u pitanju, ali iskustvo te zemlje biće nam dragoceno – gde se, na primer, u ostalim poslovima komore navodi 35 elemenata, za razliku od 15 koliko ih ima ovde. Komora počinje da radi i mi tu imamo jednu prednost. Ja potpuno razumem Ministarstvo. Očekujemo prve rezultate i u skladu sa tim će komora i menjati svoja ovlašćenja. Što se tiče ovog amandmana, amandman se odnosi na ostale poslove komore, pa ja u vezi sa tim i govorim. Amandman je na član 8, koji govori o ostalim poslovima komore. DSS za njega neće glasati, kao ni za ovaj na član 7. Ono što hoću da kažem i što mislim da bi trebalo da razumemo, i gledaoci, a naročito kolege, na pravilan način – čini mi se da se dosta olako govori o nečemu što zaista nema veze sa poslovima komore. To je krivična odgovornost lekara. Danas su govornici pominjali te elemente koji su regulisani Krivičnim zakonom. Potpuno jasno, da kažemo, postoji pet krivičnih dela, a to su: neukazivanje lekarske pomoći, nesavesno lečenje, odavanje lekarske tajne, lažno veštačenje i izdavanje lažnog lekarskog uverenja. Za takva krivična dela lekari idu u zatvor. Ako je neko u neposrednoj opasnosti i traži lekarsku pomoć, lekar odbije da mu da pomoć, dođe do pogoršanja zdravstvenog stanja, lekar će ići u zatvor. Ako nesavesno leči, primenio je očigledno nepodobno sredstvo, ne primenjuje higijenske mere ili nesavesno postupa, pa usled toga dođe do pogoršanja zdravlja, on će ići u zatvor. Ako izda lažno lekarsko uverenje ići će u zatvor; ako lažno veštači ići će u zatvor, i ako oda lekarsku tajnu, ono što sazna u toku dijagnostičkog i terapeutskog postupka, sem ako ga te tajne ne oslobodi sud ili samo lice koje je lečeno, ili je to opšti zdravstveni interes, on će ići u zatvor. Ovde ne govorimo o tome. Praksa je pokazala, ne treba da se ovaj zakon shvati kao zakon koji treba na neki način da utiče na lekare i da oni imaju stalno neku strepnju u svom svakodnevnom radu. Apsolutno suprotno. Ova komora i zastupa ono što članovi komore žele - da budu zaštićeni u tim elementima svog rada, a ne samo da ih na neki način kontroliše. Kontrola mora da postoji, i to ne krivična kontrola koja već godinama postoji u našem zakonodavstvu. Praksa je pokazala da ta krivična dela nisu tako često otkrivana iz raznoraznih razloga. U jednoj analizi od pre 15 godina se govorilo da su odštete za oštećenja zdravlja koja nastanu u zdravstvenom sistemu toliko male u ovoj zemlji da su manje od nekih prikupljenih sredstava kada su u pitanju saobraćajni prekršaji. Prema tome, to je nešto sasvim drugo. Pitanje je da li ne treba, nama ne treba jedan drakonski krivični zakon koji će uticati na taj način. Očekujemo da se ta dela i ne dešavaju, ali ona postoje, ona su zakonom definisana i lekari će, odnosno svi zdravstveni radnici, dolaziti pod udar ovih zakonskih članova. Mi očekujemo da ovaj sistem kontroliše svakodnevni rad lekara u zdravstvenom sistemu, i privatnom i državnom, da se na taj način poboljša kvalitet rada. Znači, ne da se preti zatvorom, nego da se prosto preti mogućnošću oduzimanja licence, pa zašto ne i nekim elementima koji mogu da proisteknu iz odluka sudova časti. To je mnogo manje opasno i mnogo manje preti lekarima, ako smem tako da kažem, nego što je zatvorska sankcija. Nama ne trebaju lekari u zatvorima, nama trebaju lekari koji rade svakog dana sve bolje i mi imamo izuzetno dobre lekare i kvalitetne medicinske centre u kojima se lekari školuju i, naravno, sistemom edukacije treba podstaći te lekare da dobro rade. Ove pojave o kojima govorimo, korupcija, zaista ih ne bih vezivao za zdravstveni sistem. To je problem društva i on se mora rešavati. Ako se u zdravstvenom sistemu pojavljuju u većem procentu nego na drugim mestima, onda treba prosto primeniti zakon i tu nema nikakvog spora. Ako je neko uradio neko krivično delo mora da ide u zatvor. Ako je to korupcija, onda je korupcija, nevezano za zdravstveni sistem, i ako su ovi elementi krivične odgovornosti tu su zatvorske sankcije. Očekujem da se to dešava sasvim retko, ali pri tom za svakodnevni rad lekara koji nije obuhvaćen ovim krivičnim delima zaista mora da postoji neka kontrola i zaista neka odgovornost, potreba da se ljudi edukuju i da kvalitetno rade. Ponavljam, o tome sam govorio u uvodnoj reči, nama ne treba dodatna birokratizacija sistema i ne očekujem da sistem izdavanja licenci i sistem funkcionisanja komore bude birokratizovan, onda ovo nema smisla, niti očekujem dodatne troškove. Lekari imaju male plate, da kažemo nešto što je svakodnevna činjenica, lekari obavljaju svoje poslove ako rade korektno na korist građana i ne treba da imaju dodatne troškove. To treba da budu minimalni troškovi i to nije svrha ovog zakona, bar ja to tako shvatam, ali jedna kontrola kroz etički kodeks, kroz sudove časti, pa i kroz oduzimanje licenci mora da postoji i to će dodatno stimulisati lekare. Sistem je veliki i u njemu sigurno ima grešaka, a procenat grešaka će se smanjivati ako se na pravilan način primenjuju elementi ovog zakona. Očekujem da ovlašćenja komore u budućnosti budu veća i takvo je obećanje Ministarstva [[Narodni poslanik Paja Momčilov traži repliku na izlaganje narodnog poslanika Gorana Ilića]]
Na izlaganje gospodina Ilića? Nije korektno. Samo trenutak, najavili smo da ćemo dati pauzu, ali samo da pojasnimo da nema razloga. Niko ne može da uskraćuje poslaniku pravo da zastupa svoj stav, ali za slučaj da prilikom zastupanja svog stava on uradi nešto od sledećih stvari, a to je: ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Ništa se od toga nije dogodilo. Postoji drugo, kada ima pravo predsednik poslaničke grupe, ali svakako odluku u ovom slučaju donosi predsednik Narodne skupštine i to je jedini osnov za repliku. Pošto nema osnova za repliku, a rekli smo da ćemo imati pauzu pet minuta, posle toga nastavljamo.
Nastavljamo rad. Gospodine Momčilov, vi ste tražili repliku, reče mi predsednik Marković. Dobro, hvala vam najlepše. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, pre nego što krenem da obrazlažem amandman koji sam podnela na član 8. predloženog zakona, moram da konstatujem da uz sve eventualne nedostatke koje poseduje ovaj predlog zakona o lekarskim komorama, o čemu su ovde govorili opravdano ili neopravdano narodni poslanici, veoma je važno da u što kraćem roku ovaj zakon počne da se primenjuje, jer je jako važno da se formiraju te lekarske komore i da počnu da rade. Praksa i primeri u sprovođenju ovog zakona veoma brzo će pokazati koji su nedostaci samog predloženog zakona i to se, naravno, kroz izmene i dopune kasnije može popraviti, ali još jednom naglašavam, velika je stvar da konačno dobijemo lekarske komore i da one počnu da rade. Vlada je usvojila neke naše ključne amandmane koje je SDP podnela na predloženi zakon o lekarskim komorama, neke nije, i ja ću ovom prilikom da obrazložim zbog čega smatram da je važno da ti naši amandmani budu usvojeni. Dakle, na član 8, koji definiše ostale poslove komore, pored člana 7. koji definiše poverene poslove, podnela sam amandman, i to na tačku 8). Član glasi: "Pored poslova iz člana 7. ovog zakona, komora obavlja i sledeće poslove", pa u tački 8) kaže "daje inicijativu za donošenje propisa u oblasti zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja". Ja bih tu nastavila rečenicu i rekla: "i učestvuje u javnoj raspravi u postupku pripreme zakona koje u oblasti zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja predlaže Vlada." Zašto sam predložila da se doda u tački 8) ovaj deo? Zbog toga što je shodno članu 77. Zakona o državnoj upravi propisano da su ministarstva i posebne organizacije dužne da, u pripremi zakona kojim se bitno menja pravni režim u jednoj oblasti ili kojim se uređuju pitanja koja posebno zanimaju javnost, organizuju javnu raspravu, što se bliže uređuje Poslovnikom Vlade. Našim amandmanom je zbog toga predloženo da komora pored mogućnosti davanja inicijative bude i učesnik u javnoj raspravi u pripremi zakona koje predlaže Vlada. U odgovoru Vlade zašto odbija ovaj amandman kaže se da se amandman ne prihvata, između ostalog, zato što bi posebno izdvajanje, a na osnovu predloženog amandmana, za učestvovanje u javnoj raspravi povodom donošenja zakona samo za komore zdravstvenih radnika, predstavljalo diskriminaciju u odnosu na sve napred navedene subjekte. Kaže se da je i bez predloženog amandmana pravo komora zdravstvenih radnika da, na osnovu Zakona o državnoj upravi, učestvuju u organizovanoj i sprovedenoj javnoj raspravi povodom pripreme zakona, kako iz oblasti zdravstva, tako i iz drugih oblasti. Međutim, smatram da bi bilo dobro da se to ovde navede, ne samo da se podrazumeva, zbog toga što u Poslovniku o radu Vlade lepo stoji u članu 40. da program javne rasprave i rok u kome se ona sprovodi određuje nadležni odbor Vlade, i to na predlog predlagača. Znači, čisto sumnjam da se javna rasprava organizuje tako što se objavi da će biti javna rasprava, a onda ko god želi da uzme učešće, kako je to ovde definisano; članom 40. Poslovnika tačno se kaže da sam nadležni odbor Vlade raspisuje program javne rasprave i rok u kome se ona sprovodi. Zbog toga bi bilo jako važno da se izričito kaže u članu 8, kao što sam predložila ovim amandmanom, da komora, osim toga što daje inicijativu za donošenje propisa, kako to stoji u zakonu, i učestvuje u javnoj raspravi u postupku pripreme zakona iz oblasti zdravstvene zaštite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam se javio za repliku, jer bih ipak uštedeo na vremenu. Znam da je teško raditi, da su ovo nenormalni uslovi i budući da smo većina nas lekari, ne treba posebno vama to objašnjavati. Mislim da je čak i auditorijumu, našem građanstvu jasno da se radi u nenormalnim uslovima, pod velikim psihičkim opterećenjem i da mi nismo ni u ratnom stanju, da nas nije ni neka elementarna nepogoda snašla, pa moramo ovako da radimo i da je to sramota za jednu uređenu zemlju koja hoće da ide u Evropu, koja hoće da slobodom mišljenja, govora dođe do najboljih rešenja u ovom visokom domu. Moj uvaženi kolega Ilić je, samo sa par rečenica da se osvrnem na njegovo izlaganje, rekao da ne treba da pretimo Krivičnim zakonom. Mi nismo ni pretili, mi samo kažemo šta postoji i kolega je još proširio šta sve kači lekare kada oni mogu krivično odgovarati. To nije sporno. Mi samo tvrdimo da ova komora ne treba da sudi lekarima za profesionalne greške. Kažemo, može za etičke i treba da sudi za etičke, ne treba nam sud, to je ono što smo mi kazali. Ali, interesantna je jedna stvar. Nedavno je ovde u Skupštini, u ovom visokom domu, održan jedan sastanak u subotu, baš na današnji dan, pre par nedelja, gde se čuo stav resora Demokratske stranke Srbije koja kaže da je njihov stav da treba vratiti zakon o zdravstvenoj zaštiti i zakon o komorama. Tu je bila velika rasprava. Ja sam citirao i zapisnik i sajtove, na kojima to može da se pročita, ne mogu da se setim imena kolege koji je ispred resora nastupio, neki od kolega su ovde bili prisutni. I sada, jedna interesantna stvar, odjednom je sve to prihvatljivo, niti se šta izmenilo u tim zakonima; prvo resor vraća, a sada resor pozdravlja, čak i zdušno brani. Nemamo ništa protiv, jer to je pravo naših kolega, ali i to bolje osvetljava čitavu ovu situaciju. Znate, kada vi kažete "zastupa i štiti profesionalne interese članova komore u obavljanju profesije", šta to znači? To je deklaracija, prazna reč. Kako? Na koji način? To nas interesuje. Kod koga, od koga? Gde su naši interesi povređeni? Pa, sigurno mogu da budu dvosmerno povređeni, od strane pacijenata, da se žale na nas, da li je tako, da ovo, ono. Da li mi imamo prava da odbijemo da lečimo pacijente i u kojim situacijama? Gde to piše? Tu nam treba zaštita. Da li mi možemo da odbijemo da lečimo nekoga, pod kojim uslovima? Znači, ako bi se to propisalo, pa to bi već bio neki vid zaštite, konkretan. Ovako, prazna fraza, koja ništa ne znači. I, molim vas, ovde jasno piše da sudovi časti za profesionalne dužnosti i odgovornosti i izricanja mere za te potvrde. Znači, ono što smo mi govorili, mi smo govorili jasno, mi smatramo da ovakva rešenja nisu dobra. Sada prelazim na sam član 9. Uvaženi kolega Krasić, koji je juče u jednom briljantnom izlaganju pokušao da objasni i zakonodavcu i nama ovde suštinu problema sa kojima se susreo zakon o zdravstvenom osiguranju, dao je amandman i on kaže da član 9. treba brisati. To je u skladu sa našim dosadašnjim stavom. Šta govori član 9? "Komora izdaje, obnavlja ili oduzima licencu zdravstvenim radnicima, pod uslovima propisanim zakonom kojim se uređuje zdravstvena zaštita." I onda sledeći stav, koji je za nas dodatno loše rešenje: "Direktor komore donosi rešenje o izdavanju, obnavljanju ili oduzimanju licence". E, sada pazi: imaš kadiju, kadija ti sudi (to je taj sud njihov, časti, recimo), ali onda ima i direktor koji donosi rešenje o izdavanju. Šta će komori direktor, prvo je pitanje. Hajde, ako nećemo termin "predsednik", o tome ćemo kazati možda kasnije nekoliko reči, da se zove, onda bi to trebalo da bude neki sekretar, izvršni neki organ. Ovde se postavlja neki nov inokosni organ, direktor. Šta će komori direktor? To nam je prvo pitanje. Ko će da bude taj direktor? Nije to jasno. Znači, još jedna instanca od koje zavisi nečija sudbina, još neko dodatni može da se igra, da li je tako, sudbinom lekara. Neko će kazati - pa, dobro, kritikujete, osporavate. Mi bismo, vidite... Ali, ne možemo mi da pišemo vama zakon, mi vam samo ukazujemo na slabosti i rupe u tom zakonu. Šta bismo mi stavili u taj član 9? Lepo bismo kazali da donosi kriterijume i propise o kontinuiranoj edukaciji, u zajednici sa Ministarstvom zdravlja i sa Srpskim lekarskim društvom. Hajde sad, ako hoćemo da idemo i dalje, čak da uzmemo i to, mada je to nepotrebno, da ostvaruje kontrolu ispunjenosti ovih kriterijuma i propisanih uslova za kontinuiranu edukaciju. Mogli bismo i to da prihvatimo. Zašto smatramo da to nije potrebno? To uređene zemlje lako regulišu. Samo vi kažite, ako ste već dali monopolski položaj jednom osiguravajućem zavodu za obavezno zdravstveno osiguranje, klauzulu da neće da sklapa ugovore sa ljudima koji nemaju dokaze o kontinuiranoj edukaciji. Manite te vaše licence. Samo to uvedete i vi ste rešili problem. Samo propišete šta je uslov, kredit sate i takođe je rešen problem. Ali, u zajednici sa Srpskim lekarskim društvom, u zajednici sa vama iz Ministarstva zdravlja, nemamo ništa protiv da vi budete i prvi u tom trijumviratu koji bi doneo uslove koje mora da ispuni lekar, toliko kongresa da obiđe, toliko radova da uradi. Zna se šta tu već spada. To bi nam bilo prihvatljivo, ali da vam nešto kažem, najbolja licenca je koliko imaš pacijenata. Možete vi na ovakav jedan veštački način, administrativni, birokratski, centralizovani donositi ovo. Život i praksa će biti najbolja licenca za sve nas. Znači, to je intencija, to je suština, nije rušenje, nije sprdanje sa vama, nego rešenja koja postoje u Evropi, u Nemačkoj, u Švajcarskoj itd. Ako ste već uzeli taj anglosaksonski model licence, kakav poznaje Amerika, e onda je to locirano u njihovim udruženjima. Udruženje ginekologa daje licencu Americi. Znači, struka tu može da govori. Kao što vidim ovde, dali ste komori da ona odlučuje o zvanju primarijusa. Ne, to je stručno zvanje, najviše stručno zvanje. Koje stručno udruženje? Srpsko lekarsko društvo, i do sada je radilo taj posao. Naravno, vi ste izdavali rešenje, a Srpsko lekarsko društvo treba da bude to koje će brinuti o zvanju primarijusa, jer to nije akademska titula nego je to stručna titula. Eto, tako vam stoje stvari, draga gospodo. Stvarno moram da vam kažem da je gospodin Krasić iz najboljih namera predložio ovaj amandman. Znam da ga vi usvojiti nećete. Šta možemo. Čudi me samo da neki koji su tvrdili da treba vratiti zakone sada naglo od toga odustaju.
Hvala. Da li još neko želi reč? Da. Replika. Narodni poslanik... Oprostite, recite ime samo.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kratka replika. Jasno sam govorio, više puta je bilo obeležje početka rasprave o ovom zakonu – da li ovaj zakon dodatno kažnjava lekare za nešto što ne rade kako treba? Da, ali ne u onom smislu kako to Krivični zakon definiše. Znači, ja sam tako shvatio ovaj zakon i tako je shvatila moja poslanička grupa, ove odredbe ovog zakona treba da onemoguće one najgore stvari koje u zdravstvenom sistemu mogu, ne daj bože, da se dese. Govorio sam malopre o tome, ako dođe do pogoršanja zdravstvenog stanja ili čak smrti pacijenta usled nesavesnog lečenja, neukazivanja lekarske pomoći itd. Znači, ovo što ovaj zakon predviđa, to je oduzimanje licenci, to je sud časti i utvrđivanje profesionalne dužnosti, odgovornosti članova komore itd; pa to je regulisanje rada lekara, lošeg rada lekara, sankcionisanje. Odnosno, ne sankcionisanje, nego kazna za loš rad lekara koja još nije dobila te razmere da postigne krivičnu odgovornost. Znači, ovo bi trebalo da onemogući krivičnu odgovornost. Hteo sam da prosto kolegama pošaljem poruku da se ne plaše da će ovaj zakon biti neki skup drakonskih mera koji će nas onemogućiti da radimo svoj posao kako treba, svakog dana. I u tom smislu sam diskutovao. Što se tiče ovlašćenja, apsolutno mislim da su ovlašćenja ograničena. To je objašnjivo, zbog toga što zakon tek počinje svoju funkciju u ovom našem zdravstvenom sistemu i to će se menjati. Licence – da, u nekim zemljama, kao što su Nemačka i Švajcarska, postoje, ali u većini zemalja u susedstvu postoje. Da li su idealno rešenje? Videćemo. Znači, ne skupe licence, ne birokratizovani, komplikovani način, otuđeni način izdavanja, nego onaj način, a to same komore organizuju, a to su organizacije koje čine zdravstveni radnici. Tu lekarsku komoru čine lekari, a ne čine je neki činovnici države koji bi trebalo sada da štite interese države tako što će, ne znam, kažnjavati lekare ili dodatno opterećivati njihovo svakodnevno funkcionisanje. Pri tom, naravno, ovi dodatni poslovi su da zastupa i štiti profesionalni interes članova, da se stara o ugledu članova itd. Videćemo da li je to samo deklarativno. Na nama je da se to na pravilan način primeni u praksi. Kažem, objašnjivo je da su ta relativno uska ovlašćenja za početak nužna. Očekujem da budu šira. Ova je komora, lekarska na primer, sačinjena od lekara; i njeno rukovodstvo je sačinjeno od lekara. Pa, valjda ćemo mi o sebi brinuti na najbolji mogući način. Ako to tako ne bude, onda zakon moramo da menjamo. Meni se čini da on predstavlja dobru osnovu da na jedan dodatni način uredimo sistem, da ga ne komplikujemo, nego da ga upravo pojednostavimo, ali da efekti tog zakona budu efikasnost i kvalitet; da bolje lečimo ljude i da štitimo interese članova komore. Pa, sve komore upravo i nastaju da bi štitile svoje članove, jer ih čine ti ljudi koji taj posao rade. Valjda ćemo mi reći sutra, kao komora – nama su plate male, u javnoj potrošnji za zdravstvo je odvojeno toliko, ali može još malo, neće dodatno ugroziti budžet, ali će poboljšati kvalitet, na primer. I neke druge stvari – ne radimo u dobrim uslovima, ne radimo podjednako u dobrim uslovima. Valjda je lakše komori, kao sistemu, koja ima puno svojih organa, a koje čine ljudi koji taj posao rade, da o tome brine na pravilniji način nego neko ko je, ne znam, postavljen od države da to čini. Naravno, praksa će pokazati da li je zakon dobar. Što se tiče dileme da li je neka poslanička grupa, koja čini mi se ovde nije imenovana, zakone podržala ili nije, to će da se vidi u danu za glasanje. Što se tiče moje poslaničke grupe, mi imamo kritike na zakone, govorili smo o tome da se u nekim elementima preoprezno krenulo u reforme, na primer da su ovlašćenja komore dosta uska, ali smo jasno rekli da je ovo početak promena i da predstavlja dobru osnovu za promene. Na nama je da te promene teku na najbolji mogući način.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre nego što počnem da obrazlažem amandman na član 10. zakona o komorama, samo da postavim vama jedno pitanje, ali vas molim za pošten odgovor. To pitanje glasi: da li ste vi uopšte čitali ove amandmane koje je podnela poslanička grupa SRS? Bez obzira šta vi rekli, mislim da vi to niste pročitali, ni vi ni stručna služba, pravnici iz vašeg ministarstva, a evo sad ću vam, gospodine ministre, reći zbog čega sam vas to pitao. To se lepo vidi i na osnovu člana 36, odnosno amandmana na član 36. Naravno da ove amandmane neću komentarisati, to će uraditi doktor veterinarske medicine gospodin Milković, ali amandman na član 36, gde se kaže sa kim će komore sarađivati, pa se između ostalog navodi Srpsko lekarsko društvo i ostale institucije, a onda je gospodin Milković rekao "kao i organizacijama dobrovoljnog osiguranja", vi niste prihvatili. Gospodin Milković je hteo samo da vam pomogne da ovo rešite na jedan bolji način. Zatim, amandman na član 43. koji je podneo prof. dr Mileta Poskurica, a u članu 43. se kaže koje disciplinske mere mogu da se izreknu. Poslanička grupa SRS ostaje pri tome da javna opomena i novčana kazna u visini do 20% mogu da se izreknu onim prekršiocima disciplinske ili druge odgovornosti predviđene statutom ili drugim aktima koje bude donosila skupština komore, ali privremena zabrana samostalnog rada u obavljanju određenih poslova zdravstvene delatnosti i privremena zabrana samostalnog rada u obavljanju zdravstvene delatnosti, to je nešto što sigurno ne može da reguliše skupština, odnosno ne može biti regulisano komorom. Na kraju, član 49, na koji je amandman podneo prim. dr Milivoje Vuković, takođe govori da ovi amandmani nisu pročitani, jer se kaže da nadzor nad zakonitošću rada i aktima komore vrši ministarstvo nadležno za poslove zdravlja. To je po nama potpuno neprihvatljivo, a o tome je nešto govorio i gospodin Petar Jojić, da ste morali malo da konsultujete i Ustav Republike Srbije pre nego što ste prešli na odbacivanje ovih amandmana. No, vi ste nama učinili jednu dobru uslugu, što ste ostavili mogućnost poslanicima Srpske radikalne stranke, dakle poslanicima najvrednije poslaničke grupe u ovom visokom domu, da dodatno obrazlože o čemu se tu radi, jer mi amandmanima naravno nismo mogli da ukažemo na sve propuste ovog zakona i onda su, kao što je i gospodin Momčilov, i drugi doktori govorili o tome. Videla je i stručna javnost Srbije i narodni poslanici u republičkom parlamentu koji su to hteli da prate, a kojima je ova oblast veoma bliska, o čemu se tu radi. Jedan narodni poslanik je rekao da nema nikakvih predrasuda o tome ko je podneo amandman, ako je on kvalitetan i dobar biće usvojen od strane njegove poslaničke grupe. Doći će vrlo brzo i dan za glasanje pa ćemo videti i tu iskrenost. Hteo sam da sagledam član 10. sa aspekta pravnika. Kolege poslanici iz poslaničke grupe SRS su sa stručnog aspekta dosta govorili o ovom zakonu i još će govoriti. Ja ću malo da komentarišem svoj amandman na član 10. Moj amandman na član 10. predviđa da se u stavu 1. ovog člana brišu reči "odnosno ogranak komore". Gospodin Ilić je govorio o tome da izbegnemo skupu administraciju. Rekao je da želimo da nam doktori budu u zdravstvenim ustanovama, da budu blizu građana Srbije, da znatno utiču na poboljšanje zdravstvenog stanja, kako primarnog, tako i onog drugog kasnije. To isto žele poslanici poslaničke grupe SRS. Gospodin Paja Momčilov je ukazao na sve mane i probleme ovog zakona o komorama. Moram da budem iskren i da vam priznam da su zdravstveni radnici iz Rađevine, Azbukovice, Gornjeg Jadra, Loznice ovaj zakon očekivali kao nešto što će umnogome da promeni njihove uslove rada i da unese jedno veliko poboljšanje. Oni nisu sada zadovoljni sa ovim što je predviđeno ovim zakonom, jer uglavnom žele se preduzeti i određene sankcije, iako, vi to kažete, a posebno je to apostrofirao gospodin Ilić, nema nameru te vrste. Ima, ministre, jer to stoji u odredbama ovog zakona, tako je naprosto rečeno. Zatim, mi smo protiv licence i mi smo to isticali i povodom nekih ranijih zakona gde je bila predviđena licenca, a pogotovo ovde. Vaše školovanje za obavljanje tog poziva traje šest godina. Zatim, tu su razne specijalizacije i subspecijalizacije koje traju četiri i više godina i na kraju polaganje stručnog ispita. To je nešto što dovoljno kvalifikuje svakog od zdravstvenih radnika da može ukoliko on tom poslu prilazi sa ljubavlju da ga obavlja kvalitetno. Kao kada bismo sada u nekim drugim profesijama i zanimanjima predviđali neke dodatne uslove. Znate, za obavljanje sudijske funkcije potrebno je da neko bude diplomirani pravnik, da ima položen pravosudni ispit i, naravno, određeni broj godina kao uslov radni staž, što ne znači da onaj ko ispunjava sve te formalne uslove bude na kraju i dobar sudija. Neko će se u praksi afirmisati ili neće. Zato smatramo da ovu licencu ne treba ni u kom slučaju prihvatiti. Stičem utisak i čitajući nešto između redova ovde, pošto vi toliko insistirate na toj licenci, a kolega koji je govorio pre mene kaže da tamo sede sve doktori i da oni neće biti jedni protiv drugih... Moguće je da neće biti, ali će se tu napraviti neke grupe gde će možda za obavljanje privatne prakse uslov biti licenca, pa ćemo onda nekome dati tu licencu ili nećemo. To će u praksi sigurno biti tako, možda i kao pojedinačni slučajevi, ali moramo da ukažemo na to i moramo da računamo da se to može desiti. Imamo izuzetno dobro i povoljno mišljenje o najvećem broju zdravstvenih radnika. Gospođa Vjerica Radeta je iznela jedan slučaj. On nije jedinstven u praksi. Njih ima više. Ja mogu da iznesem i jedan pozitivan primer iz jednog malog mesta, iz Ljubovije, gde pripadnici Doma zdravlja u Ljuboviji, bez obzira da li su medicinske sestre, medicinski tehničari ili se radi o lekarima, svoju funkciju obavljaju na jedan izuzetno korektan i kvalitetan način, naravno u skladu sa materijalnim uslovima koje im taj dom zdravlja pruža i u skladu sa mogućnostima da se oni edukuju u vršenju tog posla. Nije redak slučaj da jedan ili više lekara iz tog doma zdravlja pacijenta pozovu kući da vide kako je posle određenog tretmana. Računamo da je najveći broj zdravstvenih radnika u Srbiji takav, ali sigurno ima i onih drugih slučajeva. Zatim, kada se kaže šta su poslovi komore, postoje povereni i ostali poslovi. Kada se analiziraju malo povereni poslovi stiče se utisak da ministarstvo nadležno za poslove zdravlja, kao i neka druga ministarstva, želi određen deo poslova i odgovornosti sa sebe da prenese na ove komore i ponegde u ovom zakonu komore mogu da se čitaju i kao agencije, ono što smo pri drugim ministarstvima imali umesto komora - agencije. Otprilike, ovde je sličan slučaj. Videli ste, gospodine ministre, da mi na određen broj članova nismo uopšte reagovali, nismo komentarisali - organi komore, to je nešto što je uobičajeno, kao i niz drugih stvari. Nismo imali posebne primedbe, nismo ih ni iznosili. Stoga ovu skupinu amandmana koju je podnela poslanička grupa SRS, čini mi se bez izuzetka, a da bi ovaj vaš koncept prošao, treba prihvatiti i onda bi zakon bio prihvatljiviji i u praksi bi bio sigurno kvalitetniji nego što će biti ukoliko se amandmani Srpske radikalne stranke ne prihvate.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Hvala lepo, vrlo kratko ću govoriti. Vidite, ovo što je moj uvaženi kolega Perić govorio, to se sada može pratiti kao nit vodilja i u amandmanu kolege Milajića, mi ovaj termin "ogranak" ne razumemo, ne znamo šta znači. Ne vidimo ga u našem sistemu teritorijalne organizacije društveno-političkih organizacija, zajednica, ne vidimo ga da postoji i nejasan nam je. Zašto smo rekli - regionalno? Ne zbog toga što neki zagovaraju da Evropa treba da bude zajednica regija, to mi ne mislimo, mi smatramo da treba da bude zajednica država i dalje, ali imate pandan Advokatsku komoru koja jasno definiše zašto je potrebno da advokati imaju komoru. To su privatni preduzetnici. Ostali pravnici nemaju komoru, sudije i ostali pravnici, a to vi dobro znate. Oni su organizovani na tom principu. Mi smo mislili, ako nam zamerate što dajemo amandmane kada smo protiv nečega, hajde da popravimo ako se nešto popraviti može, a znamo da neće. Opet mora da postoji u javnosti svest da je neko predložio i nešto drugo, da je bilo ponuđeno nekakvo drugačije rešenje. Kako ćete vi, ako ogranke imate u svim gradovima, možda će biti i u selima ogranci, nije nam jasno iz ovog predloga zakona. To se ne vidi. Kažete – mi ćemo to nekim podaktom regulisati. To je u redu. Ovde se to ne vidi, pa onda hajde da spasimo bar malo i daj da bude po tom regionalnom principu kako je Privredna komora uređena. Privredna komora Srbije, recimo, ima tu organizaciju po regionalnom principu. Time bismo uštedeli na administraciji, jer vi vidite kako ste zamislili da svuda postoje upisivanja i neki registri, izdavanja. Po nama, to je jedno prelazno rešenje koje bi moglo ipak da bude dobro. Kaže se ovde, stalno se vraćamo na ta ovlašćenja – zastupa i štiti profesionalne interese članova komore u obavljanju profesije. Šta će sindikat da radi? Hoćemo li sindikat da ukinemo? Šta će sindikat raditi ako brine o uslovima rada, o ovome, onome. Izuzetno je razvijen i sindikalni pokret, svuda u svetu, pa i kod nas. Mi imamo nekoliko sindikata u zdravstvenoj delatnosti i oblasti. Tu bi došlo do preklapanja tih nadležnosti. Neka naša dobra namera je da te ogranke, ne možemo da shvatimo koliki su i koliko će ih biti, malo ukrupnimo na neki način i da bar tu administraciju smanjimo. To je ono što predlažemo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, zakon o komorama zdravstvenih radnika je jedan izuzetno loš zakonski projekat, koji je, pre svega, protivustavan i određene odredbe su u direktnoj suprotnosti sa Ustavom. On je restriktivan i rekao bih da mu je osnovni cilj kažnjavanje lekara i ne samo kažnjavanje lekara nego i njihova diskriminacija, odnosno omalovažavanje, samim tim što se protiv njih može voditi postupak i izricati kazna. Zato su poslanici Srpske radikalne stranke podneli veliki broj amandmana. Podneo sam amandman na član 12. ovog zakona kojim sam predložio da se član 12. briše. Naime, SRS se protivi licencama, a upravo ovaj član 12. reguliše upis licenci, kako obnovljenih tako i oduzetih. Licenca, ovako kako ste vi zamislili, gospodine ministre, značila bi poništavanje odgovarajuće diplome, doktorata, magistrata, državnog ispita, što je za SRS neprihvatljivo. Takođe, član 12, koji sam predložio da se briše, predviđa i upis disciplinskih mera. Mi smo protiv kažnjavanja lekara, tako da mislim da je ovaj moj amandman opravdan. Predlažem narodnim poslanicima da ga u danu za glasanje usvoje.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke predložio sam da se u članu 18. posle reči "zastupljenost svih" dodaju reči "regionalnih komora" iza koje se stavlja tačka, a preostali deo teksta se briše. U Srpskoj radikalnoj stranci smatramo da je sama definicija ovog člana neodgovarajuća i da je trebalo, pre svega, u skladu sa ostalim komorama, predvideti organizaciju i rad komore koja se predlaže ovim zakonom, zbog toga što nam ogranak kao termin nije jasan, zbog toga što ogranak može biti na nivou mesne zajednice, opštine, okruga, regiona itd. Smatramo da radi racionalizacije i ekonomičnosti treba prihvatiti principe koji se odnose na ostale komore u našoj državi. Ono što u ovom zakonu nedostaje, ako se formiraju komore i ako imaju za cilj da se uredi način rada i organizacija privatne prakse i rad lekara, trebalo je predvideti, kao što je to predvidela Advokatska komora Srbije, da se u okviru ovog zakona nađe i odredba koja reguliše određeni fond (Advokatska komora Srbije predviđa i fond), a pogotovo što će biti izdaci koji se odnose na plaćanje članarine i upisa. Taj deo novca, bar jedan deo od tih sredstava koji se ubire po dva osnova, trebalo bi da ide u jedan fond na nivou Republike i da se predvidi naknada štete u slučaju pričinjene štete korisnicima zdravstvenih usluga. To nije slučajno Advokatska komora Srbije predvidela, jer se u praksi događalo da se, da li iz nehata ili iz nemarnosti, pričini šteta određenom građaninu i licu, ali se predviđa fond iz koga će se šteta nadoknaditi usled lošeg ili neodgovarajućeg zastupanja. Moram reći da mi je drago što Srpska radikalna stranka u svojim redovima ima veliki broj lekara i doktora. Evo, u parlamentu imate dr Paju Momčilova, dr Branislava Blažića, dr Miletu Poskuricu, dr Gorana Cvetanovića, dr Milivoja Vukovića, dr Zorana Mašića, dr Milomira Dunjića, dr Dragoslava Milkovića, dr Miroslava Nedeljkovića i da ne nabrajam. U Srbiji ih imamo na stotine. Uveren sam da su to, pre svega, stručni ljudi. Kada smo u poslaničkoj grupi analizirali Predlog zakona, konstatovali smo da u njemu ima određenih manjkavosti, nedorečenosti, da je u određenim članovima nedovoljno i neprecizno izvršeno definisanje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Miljko Četrović podneo je amandman na član 19. Predloga zakona o komora zdravstvenih radnika Srbije, kojim traži da se određene odredbe ovog člana brišu ili menjaju. Suština je u tome da mi u Srpskoj radikalnoj stranci smatramo da komore koje su predviđene ovim predlogom zakona ne treba da biraju, niti da imaju direktore. Potrebno je imati u vidu da su poslanici SRS, naročito dr Paja Momčilov i ostali lekari poslanici iz naše poslaničke grupe, ukazali kako javnosti, tako i stručnoj javnosti, gospodinu ministru i poslanicima koji su prisutni u sali na sve stavove SRS po ovom pitanju. Pri tome smo izneli dosta toga u vezi sa izdavanjem licenci i njihovim obnavljanjem. Naravno, izneli smo stav da komora ne treba da ima pravo, ovlašćenje za izdavanje licence i njeno obnavljanje. Kada se radi konkretno o amandmanu na član 19. treba da imamo u vidu da je u članu 19. predviđeno da skupština donosi statut komore i druge opšte akte. Treba znati da smo mi u SRS, što smo takođe iznosili u raspravi, kako u načelnoj, tako i prilikom razmatranja ovih amandmana, protiv ogranaka komora. Zbog čega? Ogranci komora, broj ogranaka, sedište, organizacija, način rada i drugo, kaže se u stavu 3. člana 28, uređuju se statutom komore. U članu 2. Predloga zakona rečeno je da se osnivaju lekarska komora Srbije, farmaceutska komora, komora biohemičara Srbije, komora medicinskih sestara i zdravstvenih tehničara Srbije; zamislite situaciju da različito urede sva ova pitanja koja se odnose na ogranke komora u Srbiji. Da li će to biti na nivou opština, okruga, regiona? Gospodine ministre, ako sve ove komore donose svoj statut, koji su to kriterijumi prilikom određivanja ogranaka tih komora? Koja vrsta sinhronizacije, od strane Ministarstva i vas kao ministra, mora da bude prisutna kako bi sve komore koje su taksativno nabrojane u članu 2. Predloga zakona u svojim statutima, i na osnovu člana 28. stav 3. ovog predloga zakona, valjano, kvalitetno i istovetno odredile svoje ogranke na nivou različitih teritorijalnih jedinica? Kako će oni da znaju unapred, jer donose statut za rad komore, znači, za svoj rad, da li su sva ova pitanja rešena za određenu teritoriju, po broju, sedištu, organizaciji, načinu rada, stručnim službama itd. U članu 19. narodni poslanik Miljko Četrović je tražio da se u tački 10) brišu reči "nadoknada za izdavanje i obnavljanje licence", kao i u tački 12) da se brišu reči "ogranaka komore" i da se one zamene rečima "regionalnih komora". Opet se preciznije definiše teritorijalna opredeljenost rada i delokruga rada komora iz člana 2. Predloga zakona. Smatramo da i ovim amandmanom SRS daje svoj doprinos radi poboljšanja ovog predloga zakona, što je korisno za sve nas.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zahvalio bih se ministru zdravlja što je danas sve vreme sa nama, jer pored ministra pravde, koji sve vreme sedi u sali i artikuliše amandmane, ministar zdravlja je jedan od retkih. Imam zamerku na potpuno pasivan odnos prema amandmanima, s obzirom da nije bio na Odboru kada smo iznosili argumente da se prihvate amandmani SRS. Smatram da bi svoje prisustvo mogao da iskoristi da se ili usaglasi sa mnogim amandmanima ili da ukaže na njihove nedostatke. Jedan od amandmana koje sam podneo u ime Srpske radikalne stranke je i na član 23. Član 23. glasi: "Članove upravnog odbora, kao i predsednika upravnog odbora, bira i razrešava skupština iz reda svojih članova". Moram da se vratim na član 22. gde je definisano da upravni odbor – neću sve da nabrajam, samo neke od funkcija koje upravni odbor ima – sprovodi odluke skupštine; predlaže državnim organima mere za unapređenje zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja; razmatra primedbe i predloge članova komora, ministarstva nadležnog za poslove zdravlja, drugih državnih organa i organa teritorijalne autonomije, kao i lokalne samouprave, fakulteta, škola zdravstvene struke, organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, o čemu podnosi izveštaj skupštini. Između ostalog, prati i pokreće inicijativu za preduzimanje zakonom propisanih mera u vezi sa povredom propisa o zabrani reklamiranja u oblasti zdravstvene zaštite i o tome podnosi izveštaj skupštini. Nabrojao samo neke, ne taksativno sve funkcije upravnog odbora, da bi i te kako bilo bitno ko je član lekarske komore, odnosno, pošto je amandmanom SRS definisano da se posle reči "skupština iz reda", reči "svojih članova" zamenjuju rečima "obaveznih članova komore". Zbog čega? Amandmanom se precizira način izbora upravnog odbora iz reda obaveznih članova komora. Znači, preciziranje je ovim amandmanom mnogo kvalitetnije, jer pravna norma mora biti jasna i koncizna, što je i načelni pristup Srpske radikalne stranke. Vlada je u obrazloženju objasnila da ne prihvata amandman zbog toga što je članstvo u komori obavezno za sve zdravstvene radnike koji obavljaju profesiju u zdravstvenim ustanovama, privatnoj praksi, kao i drugim pravnim subjektima koji obavljaju određene poslove zdravstvene delatnosti. To je u redu, ali definisano je u članu 5. i dobrovoljno članstvo za doktore medicine, doktore stomatologije, diplomirane farmaceute, diplomirane farmaceute medicinske biohemije, doktore medicine specijaliste kliničke biohemije, medicinske sestre i zdravstvene tehničare, koji ne obavljaju kao profesiju poslove zdravstvene delatnosti. Znači, oni se dobrovoljno mogu učlaniti u komoru, nije obavezno. Između ostalog i zbog toga je ovaj amandman da budu članovi lekarske komore samo lekari koji su obavezno članovi komore. Postoji tu još jedna stvar, a to je član 5. drugi stav, gde je definisano da komora može imati i počasne članove, kao i članove donatore, u skladu sa statutom komore. O počasnim članovima neću da se izjašnjavam, pretpostavljam da će to biti zaista osobe iz struke. Ali, kada su u pitanju članovi donatori, samo uzmite ono što se ovih dana raspravlja, a to je recimo da gospodin Bogoljub Karić bude donator. Stalno se javlja da bude donator, da pomaže raznim institucijama. Da li to znači da i njega treba da stavimo da bude član lekarske komore? Molim vas, gospodine uvaženi kolega, on je skoro mahao sa nekim sertifikatom iz Japana, doktor nauka, profesor univerziteta, ima i svoj univerzitet. Zar mu je problem da bude i doktor medicine, ali ne pričamo o tome, pričam ovde kao član donator. Znate, ako je 1992. godine mogao da ljudima koji su zarađivali u inostranstvu novac, pa stave 100.000 maraka na knjižicu banke Bogoljuba Karića, za godinu dana vrati hiljadu maraka, jer je inflacija učinila svoje, znači skoro 100.000 maraka je samo od jedne osobe bio pozitivan; ako je taj novac na taj način stekao, a jeste, i svi znamo da jeste, zašto ne bi bio donator i zavisno od članova da i njega prihvate kao vrlo ozbiljnog i kompetentnog stručnjaka? Samo iz ovih razloga... I ministar se smeje, mislim da je shvatio poruku i mislim da treba da prihvati amandman Srpske radikalne stranke i ja mu unapred zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu su prihvatili amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 27. amandman je podneo poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milomir Dunjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, zamolio bih da se okrenete malo pozadi, izgleda da je ušao virus ptičji. Osipali smo se i počeli smo da kunjamo, ali vi ste krivi za to. Naravno, malo šale. U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 27. stav 1. tačka 3) Predloga zakona o komorama i predložio da se tačka 3) menja i glasi – promoviše principe stručne etike radi uspostavljanja etičkog ponašanja članova komore u obavljanju delatnosti zdravstvenog radnika. Naravno, kolega Paja Momčilov je u prethodnom izlaganju, kao i mnogi drugi, objasnio šta je struka i šta je profesija. Ja ne bih o tome, ne bih da se ponavljamo. Naravno, vi niste prihvatili ovaj amandman, a obrazloženje mi nije jasno. Rekli ste da etički odbor komore promoviše principe stručne etike radi uspostavljanja etičkog ponašanja članova komore u obavljanju delatnosti. Nije mi nešto jasno, nisam zadovoljan obrazloženjem. Imajući u vidu da je jedan od razloga za donošenje ovog zakona potreba da se ranije važeća rešenja o osnivanju i radu komora, koja su bila zastupljena u članu 27a do 27e Zakona o zdravstvenoj zaštiti, stave van snage, odnosno da se osnivanje i način rada komora zasnuje na savremenim principima i načelima o udruživanju zdravstvenih radnika, i to na: načelu autonomnosti i samostalnosti u finansiranju, načelu decentralizacije, načelu odgovornosti... Ja bih ovde stao. Kada je u pitanju odgovornost, gospodine ministre, mi poslanici SRS smatramo da treba da postoji komora, ali komora što se tiče privatne prakse. Tamo je, kao što znate, bog samo doktor u svojoj ordinaciji i on može da radi svašta. Ja sam iz svoje prakse imao nešto i zato zastupam ovu tezu da treba da postoji komora i da nekome neko treba da odgovara, pogotovo naše kolege koje rade privatno, ne kažem svi, ali trka za novcem, vi to znate... Meni se dogodilo u praksi da mi je došao pacijent kome je ukazana pomoć u privatnoj ordinaciji, zubnoj, naravno, nešto je lečeno, stavljen je lek, stavljena je vata sa lekom protiv bolova i plomba amalgamska. Pacijent je došao sa bolovima, ja sam morao da otvorim taj zub i kada sam pogledao šta je sve urađeno, a naplatio je 300 evra i mislim da to već ne podleže nekom etičkom moralu, kako god hoćete, tih kolega. Zato predlažem da se, u pitanju je samo novac, osnuje komora za privatnu praksu. To je stav i mojih kolega poslanika SRS. Ne bih zaista više, umorni smo, pretpostavljam da će moje kolege biti kraće. Zahvaljujem se.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke na Predlog zakona o komorama zdravstvenih radnika podneo amandman na član 32: "U članu 32. stav 1. briše se tačka 3)." U članu 32. se govori na koji način komora stiče sredstva za rad. Naime, član 32. glasi: "Komora stiče sredstva za rad od: 1) članarine koju plaćaju članovi komore; 2) nadoknade za upis u imenik članova komore; 3) nadoknade za izdavanje i obnavljanje licence; 4) legata; 5) poklona; 6) drugih izvora, u skladu sa zakonom. Članovi komore dužni su da uredno plaćaju članarinu, nadoknadu za upis u imenike, kao i druge nadoknade za rad komore, u skladu sa zakonom." Mislim da je ova tačka 3) nepotrebna i da je to samo još veći namet zdravstvenim radnicima koji ionako imaju mali lični dohodak. Nije mi jasno zašto pored članarine, zatim nadoknade za upis u imenik članova komore, treba da se izdvaja deo novca i za druge nadoknade. Pitam se koje druge nadoknade? Ja bih sada upitao gospodina ministra, ali izađe,da li je to deo novca koji treba da se prikupi za nove administrativne radnike koji će biti sigurno zaposleni za ovako jedan veliki posao. Pa hajde da i to prihvatimo, ali već se unapred zna da će svi novi zaposleni sigurno biti članovi vaše stranke tj. G17 plus. To ne govorim bez razloga, već argumentovano. Kao što su svi direktori domova zdravlja vaši članovi, tako će biti i ti novi zaposleni. Mali je broj direktora iz drugih stranaka na čelu domova zdravlja, ali vi i te čestite i poštene ljude iz profesije želite da smenite i zamenite partijskim drugovima sa manjim stručnim znanjem i ugledom među zdravstvenim radnicima. Kao primer navešću vam Kraljevo i Kruševac, a i u drugim domovima zdravlja je poznata samovolja vaših direktora, koji svesno krše zakon. Mnogi zaposleni se žale resornom ministarstvu tj. ministru, ali dobijaju poluodgovore ili u većini negativne odgovore i sve se završava po onoj narodnoj "kadija te tuži kadija ti sudi". Ipak, u nekim sredinama se nađu pošteni inspektori i onda slede velike kazne za domove zdravlja, a to je dodatni motiv direktorima da maltretiraju zaposlene. I ovim članom se potvrđuje velika disproporcija između onoga što se zahteva od zdravstvenih radnika, s jedne, i socijalno-ekonomskog položaja tih istih radnika s druge strane. Uvode se evropski standardi, visoka moralna načela, licence, a nažalost ostaju balkanske plate za preživljavanje. Radi svega rečenog mislim da bi bilo sasvim normalno da gospodin ministar usvoji ovaj moj amandman.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Marić.
Želeo bih da repliciram kolegi Vukoviću. Sa ove govornice u odbrani svog amandmana pomenuo je G17 plus, pomenuo je direktora Zdravstvenog centra u Kraljevu i direktora Zdravstvenog centra u Kruševcu, ne znam šta je još imao nameru da pominje u smislu da li kvaliteta rada ovih centara. Direktor Zdravstvenog centra u Kraljevu nije član G17 plus. To je uvaženi dr Arsić, dečiji hirurg. Za Zdravstveni centar Kraljevo sve najbolje možemo da kažemo. Tamo je upravo na snazi pilot projekat koji se već tri godine sprovodi. Kraljevo je, za razliku od nekih ranijih sumornih godina, izgradilo jedan izvanredan zdravstveni centar, bolnica je izvanredna. Treba da odete i da vidite kako sve to izgleda. Odgovorno mogu da kažem što se tiče Zdravstvenog centra Kruševac, na čelu Zdravstvenog centra Kruševac nalazi se dr Vojkan Kulić, inače vrlo ugledan hirurg. Jeste član G17 plus, ali nije članstvo bilo prevashodno u izboru tog čoveka. Čovek je ugledan hirurg, objavio je više publikacija, objavio je čak priručnike za porodične lekare po pitanju abdominalne hirurgije. Isto vam preporučujem da odete u Zdravstveni centar Kruševac i da se uverite da je u velikoj izgradnji, da je dobio niz savremenih aparata, da se vrlo kvalitetno dole radi, radi se čak i laparoskopija na hirurgiji, imamo skener, imamo još niz... Evo Jovanovića gore, može da izađe, ja vrlo odgovorno tvrdim sve ovo što kažem i sve je na proveru. Vama bih savetovao da ne dajete proizvoljno neke informacije građanstvu. Još jednu stvar želim da kažem ovom prilikom. Pominju se bedne plate zdravstvenih radnika. Čuli ste, u predlogu budžeta za 2006. godinu, čuli ste ministra finansija, ministra zdravlja, planirano je da zdravstveni radnici, lekari u narednoj godini dobiju 30% povećanja, planirano je da se održi obećanje Ministarstva zdravlja i da se otpoštuju obećani koeficijenti 1, 2, 4. U ovoj teškoj situaciji za zemlju, tranziciji, Vlada Republike Srbije i Ministarstvo zdravlja vodi i te kako brigu o zdravstvenim radnicima i želimo, u ovom momentu kolike su mogućnosti budžeta, da se zdravstveni radnici dovedu na pristojne prihode.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Može član 104, može 101, svejedno je, suština je ista. Razumem da kolege poslanici koji će podržati ovaj zakon i koji podržavaju Vladu na određeni način brane stavove te vlade, ali bi bilo dobro da ih predstave kao stavove svoje poslaničke grupe, jer ipak neprimereno je da narodni poslanik nastupa u ulozi portparola Vlade Republike Srbije ili nekog od vladinih ministara. Što se tiče ova dva doma zdravlja o kojima je govorio kolega iz SRS Milivoje Vuković, sami ste rekli da je Dom zdravlja u Kraljevu već tri godine pilot projekat i zaista ne treba biti mnogo pametan pa zaključiti da je sasvim logično da je ministar, koji je iz stranke G17 plus, neki pilot projekat poverio kolegi iz svoje stranke. Dakle, sami ste potvrdili ono što je Milivoje Vuković rekao. Ne morate vi da branite, da kažete da direktor iz Kruševca i iz Kraljeva nije iz G17 plus. Ako su ti ljudi članovi G17 plus, ako svojposao rade onako kako treba da rade, naravno da to nama srpskim radikalima ne smeta. Problemi su druge vrste i vi to dobro znate, ali ste vi, kolega, izrekli ovde jednu neistinu i obmanuli javnost Srbije. Mi smo tek prekjuče završili ovde raspravu o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije i, ne znam da li ste bili tu, Mlađan Dinkić, takođe vaš stranački kolega, nije rekao kada je u pitanju povećanje plata to što ste vi sada rekli, nego je lepo čovek rekao da će zdravstvenim radnicima, prosvetnim radnicima, radnicima uprave i radnicima sudske uprave plate da se povećaju u zavisnosti od toga koliko će oni u ovim oblastima da otpuste već zaposlenih ljudi. Znate, to nije isto, vi kažete 30%, a ja sam, kada smo o budžetu govorili, rekla – ako jedan dom zdravlja ima 50 zaposlenih i direktor može da otpusti 49, onda će njemu plata da se poveća za onoliko koliko bi primalo svih 50 zaposlenih. Dakle, da ne obmanjujemo javnost, da se ne vraćamo na budžet. Budžet je veoma loš, ne predviđa bolji finansijski status ni zdravstvenim radnicima, ni prosvetnim radnicima, ni radnicima uprave, ni radnicima sudske uprave. To nije dobro i mi srpski radikali smo o tome govorili nekoliko dana, jer zaista mislimo da je krajnje vreme da Vlada Republike Srbije povede računa o onim ljudima koji se finansiraju iz budžeta, jer su to, kao i u svakoj državi, stubovi države. Ako nemamo zdravo stanje u pravosuđu, prosveti, sudovima, državnoj upravi, onda ne možemo očekivati zdravu državu, ne možemo očekivati borbu protiv korupcije, borbu protiv kriminala. Pa molim da ne vraćamo diskusiju na budžet, jer ako hoćete mi možemo, nama taman odgovara da još jednom građanima ponovimo sve ono što smo o budžetu pričali ovih dana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 35. Ovaj član je dosta problematičan u ovom zakonu. Imate odredbe koje se predlažu, između ostalog u stavu 1: "Komora je dužna da obaveštava javnost o svim pitanjima iz nadležnosti komore. Stav 2: "Komora je dužna da obaveštava ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove, nadležne pravosudne organe i ministarstvo nadležno za poslove zdravlja o disciplinskim postupcima koji se vode protiv članova komore pred nadležnim organima komore, kao i o postupcima izdavanja, obnavljanja ili oduzimanja licence, ako se u tim postupcima ustanovi da postoji sumnja da je izvršeno krivično delo." Molim vas, da li komora treba da se pretvori u istražni centar, da proganja zdravstvene radnike? Molim vas, odredbe člana 226, 227. i 228. Zakonika o krivičnom postupku su predvidele određena ovlašćenja organa unutrašnjih poslova kada je u pitanju otkrivanje, rasvetljavanje i prijavljivanje krivičnih dela. Ovako ispada sada da će i u disciplinskom postupku i u postupku oduzimanja licence imati pravo, po ovome predlogu zakona, organi unutrašnjih poslova, odnosno operativci policije da učestvuju u postupku, da pregledaju spise, da traže obaveštenja i na taj način da se krši Ustav. Ustav predviđa tačno, a pored Ustava sistemski zakon, tj. Zakon o krivičnom postupku regulisao je nadležnosti pravosudnih organa i organa unutrašnjih poslova, tj. organa policije. Molim vas, neprimereno je sada da policija vršlja po disciplinskim postupcima koji se vode protiv zdravstvenih radnika, jer nema pravo, nema ovlašćenje. Po Zakonu o krivičnom postupku svaki građanin je dužan da prijavi krivično delo koje se goni po dužnosti. Dakle, krivično delo, ukoliko postoji, tada su nadležni organi iz zdravstva, i dužni su da to delo prijave nadležnom državnom tužiocu. Tu se završava procedura i tu je taj pravac kretanja. Ovako definicija da se traže obaveštenja, da su svi dužni da u javnosti daju takve informacije... Šta ćete da radite u konkretnom slučaju ako utvrdite da je neko primio mito? Novinar dođe i kaže – molim vas, tražimo obaveštenje, je li to tačno, i neko se nađe i kaže – jeste, taj i taj je primio mito; novinar piše sutra u novinama, članak se objavljuje, a istraga još uvek nije krenula. U interesu istrage ne može se na ovakav način davati obaveštenje sve dotle dok ne bude pravosnažna sudska odluka u javnosti u interesu istrage, u interesu zaštite prava građana, ne može se baratati sa nekim podacima koji mogu da naruše osnovna ljudska prava i povrede čast i ugled jednog građanina. Zbog toga smatram da je predlagač zakona morao da ovaj član preformuliše, ali ni u kom slučaju da ne zadire u ustavna prava naših građana. Šta će policija sada da učestvuje i zašto policiju obaveštavati o kome je postupak za oduzimanje licence, kakve veze ima policija sa tim? Ja razumem da ministarstvo zdravlja prati rad komore i da u tom slučaju dobija povratne informacije o utvrđenom činjeničnom stanju ako je došlo do povrede statuta komore ili povrede zakona. Kada je u pitanju ona odredba člana 7. i 8, molim vas, ko će profesorima davati licence? Na primer, mi imamo u SRS redovnog profesora dr Poskuricu koji druge edukuje, a i drugi lekari i specijalisti tih nivoa stručnosti kao eksperti edukuju druge i daju licence, a ko će sada tim ekspertima i akademskim zvanjima tog nivoa davati i odobravati ili oduzimati licence. Dakle, nešto što apsolutno nema logike. Zbog toga smatramo da je ovaj član 35. veoma problematičan, podaci se ne mogu davati, podatke ne mogu da prikupljaju na ovakav način organi koji nisu u okviru zdravstvenih organa i zbog toga je ovaj amandman Srpske radikalne stranke. Ja sam vam rekao, mi imamo ovde deset ili dvanaest doktora medicine, imamo mnogo doktora u članstvu, ali ja sam se sa profesorom doktorom Poskuricom, redovnim profesorom Medicinskog fakulteta, dugo konsultovao oko svih odredaba ovog zakona. Mogu vam reći da mi je dao brojna tumačenja i nelogičnosti i zbog toga je Predlog ovog zakona problematičan. Mislim da ministar uviđa da se ovde nalazi u kontradikciji veliki broj članova međusobno. Da su Predlog ovog zakona radili eksperti SRS, verujte, bio bi daleko kraći, ali bi definicije bile logične i pravne, ne bi se mešao u nadležnost drugih organa, ne bi predviđao norme koje vređaju i povređuju Ustav. Dakle, treba ipak gledati, jer nisu ni zdravstveni radnici takvi kako ih treba kroz ovaj zakon posmatrati i prema njima preduzimati neke drastične, drakonske mere, jer ovo je nelogično. Vama je ukazano, gospodine ministre, da postoji Krivični zakonik, da je prethodni krivični zakon predviđao korupciju u deset organa, u pravosuđu, zdravstvu, prosveti i da ne nabrajam. Videlo se u praksi da od toga nema ništa. Ne vredi donositi hiljadu zakona ako oni nisu delotvorni i primenljivi. Mi imamo praksu, u poslednjih par godina donosi se veliki broj zakona i ti zakoni, ne prođe ni mesec dana, dva ili tri, Vlada traži izmene i dopune. Zato vam je doktor Blažić danas ukazao da je Zakon o komorama, koji je donet 1994. godine, trebalo samo izmeniti i dopuniti, poboljšati taj tekst, a ne prepisivati članove i na taj način kazati – donosimo zakon. Nije dovoljno doneti zakon, bitno je da se donese dobar zakon, kao što je to bio Krivični zakonik, za koji su glasali srpski radikali. Mogu da vam kažem, glasali su, jer su to odredbe koje su pisali srpski radikali još 2000. godine.
Još neko po ovom amandmanu? Izvinite, upoređujemo samo neke podatke, da li su tačni. Ništa više. Na član 36. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Dragoslav Milković. Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio amandman sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Vlada prihvata amandman, sa ispravkom, pa konstatujem da je ovaj amandman sa ispravkom postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za zdravlje i porodicu je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman ne prihvati. Hvala. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 43. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Poskurica.
Zahvaljujem. Naravno da bih učestvovao u ovoj očitoj potrebi da što brže okončamo rad, ali naravno da pri tome izađemo, i odmorimo sami sebe, ali ne da činimo ustupke MMF-u i Dinkiću. Na uštrb naroda svašta su spremni da rade, pa eto tako i danonoćno da zasedamo ovde, kao da je vanredno stanje. Šta smo hteli amandmanom na član 43 – da ipak ograničimo nadležnost sudova prvog i drugog, kako to zovete, prvog i drugog stepena, te da se onima koji se nađu okrivljeni pred tim sudom komore, za koji ne znamo ni kakav će biti, verovatno će akt komore doneti, koliko će tu biti pravnika, hoće li tu biti samo lekari, hoće li biti dominantno privatni lekari, hoće li biti interesni lobi, hoće li biti ovi, hoće li biti farmaceutske kuće, delegirati u sudovima za farmakologe, u komori farmakološkoj itd. Ma, tu ima mnogo nejasnoća. Ovo je sve deklarativno, uopšteno, ali dobro. Šta hoćemo da kažemo? Nećemo treću i četvrtu tačku u kojima se kažnjava okrivljeni pred ovim sudom, dakle lekar, u ovom konkretnom slučaju, govorimo o njima, a primenljivo je na sve, da ne obavlja određene poslove ili sve poslove iz zdravstvene delatnosti. Zašto to mislimo? Mnogo je razloga zašto je to tako. Prvo, dovoljno je da bude kažnjen opomenuti, jer do sada toga nije bilo, a pravu, realnu efektivnu kaznu izriču sudovi u postupku krivičnog, ako je učinio krivično delo. I to smo naravno elaborirali, pravni stručnjaci, ne bih ja o tome. Drugo, kada malo pogledamo pažljivije prethodni član, ko to podnosi komori zahtev da se preispita nečiji rad, osim nesrećnih građana koji verovatno više ne mogu ni da idu u miliciju, jer lekari koji se bave mitom i kriminalom imaju sve veze u policiji, inspektorima, sudijama. To je sve pokriveno. Ne bi se to tek tako lako uzimalo, bez obzira koliko je to procentualno i brojčano. Mnogo toga ima i to je dobro pokriveno. I, verovatno je ovo jedna od nada građanima da će moći tu da potraže. E, sad druga instanca koja to provodi, ne vidi se, iz zakona se naravno ne vidi, ili možda nisam uspeo ovo sve ispodvlačeno, vidite pažljivo sam čitao. To je kada se u tom postupku mirenja, kada se utvrdi nečija, ali opet verovatno građanskom inicijativom pokrenuta odgovornost, pa se u postupku izmirenja ili kako već to zovete posredovanje, medijacija verovatno, u postupku medijacije utvrdi ili se dogovore, nagode, ili se utvrdi u toku toga da dogovor i nagodba nisu dovoljni nego se mora ići i na sud. E, sada, ko to još treći pokreće? Da li neko ko vrši nadzor, imaju li to nadzornika? Pazite, u nekim drugim rešenjima, o tome ćemo možda sutra govoriti o zdravstvenoj zaštiti, baš komora predlaže listu nadzornika i ministar usvaja, samo neke može da skine. Ne meša se ministar u nadzornike. Videćemo kako će to sutra predložiti, ne sećam se tačno. Kada ste o licencama dali pravo za sticanje licenci, to će koliko se sećam podzakonskim aktom 196, 94, koji su članovi koji to rešavaju sutra... Videćemo kako će se to rešavati i ko će stvarati kriterijume, šta će to biti dovoljno za licencu. Dakle, mnogo ima nejasnih stvari, a vrlo je jasno da se nekom može uzeti pravo na obavljanje dela delatnosti. Vrlo diskutabilno. Šta ćete, recimo, ljudi imaju dve specijalizacije, subspecijalizacije. Šta će biti sa lekarima koji rade na fakultetu, kojima je matičnost u odeljenju da bi radili klinički predmet? I, sada vi uzmete, recimo, hajde nefrologu, pardon, uzmete meni, nemoguće iz razloga koje vi navodite kada uzmete licencu, ali teorijski uzmite da je to sada meni da uzmete. Kao da neću raditi kardiologiju, neću raditi nefrologiju, neću raditi sa studentima. Ako je neki asistent, kako će biti asistent, ako mu uzmete profesionalnu delatnost, on ne može biti asistent, jer je klinički predmet. Na državnom fakultetu nema razloga da ga kazne, mada i na fakultetu ima, po ovom Vuksanovićevom zakonu, etički, jer svuda imate etičke odbore. Svuda ste to smislili. Što više etičkih odbora, veća pljačka. Tu je stvar očigledna. I manje efikasnosti, naravno. Tako da etike je manje, a vidimo da će to onda biti problem kako sa tim ljudima. Sada on mora da ide, znači ako to ima jednom godišnje, šalje fakultet mišljenje o radu komore, da li se onda to podrazumeva? Kao što nadzornik utvrdi stručnu, eksternu, spoljnu kontrolu, pa onda šalje direktoru, šalje komori, šalje ministru, šalje svima. To će biti tužibabe neke, to će biti čudo. Šta se napravi od jednog elegantnog pokušaja da stvarno komora bude zaštitnik, ali da komora, ako već hoće da ima nadležnosti, onda da ima kako to imate zakon, rešenje. Evo, pogledajte Hrvatsku. Kada stvarno ima u svojoj ruci, ima i nož i pogaču. Onda radi li radi. Ali, ne može malo Ministarstvo, malo komora, sa svih strana vas čeka, vreba iz svakog ćoška. Negde nadležan ministar, negde sudovi, negde će opet komora da vas zakači. Nekako, jedan nesrećan galimatijas rešenja koja ste ovde ponudili, a jedno od takvih je i to da ćete uzimati, naravno, pravo na ovu zabranu rada. Znam ja da u tom hrvatskom stoji čak i doživotna zabrana rada. Oni su otišli dalje, ali su zaista predali od ministarstva svu nadležnost komori. Onda znamo, ne plašimo se više ni ministra ni njegovih postavljenika u liku i imenu direktora, nego znamo - komora nam je ta koja nam sudi o svemu. Znamo da na komoru mislimo drugačije, komora nas tamo i štiti, pa uplaćuje našim porodicama, pa nama pred sudovima, pa donosi kodeks o visini cene, pa kodeks o visini plate, pa kodeks o specijalizaciji, subspecijalizaciji. Pa, hiljadu stvari tamo komora radi. Onda kažete, pa takva komora i vredi, za nju se zalagati. Ovo je nešto in between, pola vino, pola voda, to ste napravili. Ovo vam nije nešto naročito.
Hvala vam. Nemojte dobacivati. Izvinjavam se. Podrška, u stvari. Hvala vam. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Momčilov.
Poštovane kolege i koleginice, na satu stoji 19 sati i pet minuta. Mi smo seli u ove klupe u 10,00 sati. Mali je broj nas koji smo još ostali i izdržali ovo. Ono što sam kazao na samom početku, ova seansa i čitav ovaj paket, ovako i mi upakovani sa tim paketom ličimo na ono što se vidi u "Maratoncima koji trče počasni krug" od Mihića. Sada već menjam mišljenje i sve mi ovo liči na ono što se može videti u kultnom filu "Konje ubijaju, zar ne". Videli ste, film znate. Ovi stariji znaju, mlađi ne znaju. Za mlađe kažem - maraton je ples, da li je tako, i ko izdrži duže. Sada, nažalost, nije moguće praviti stopostotnu poredbu sa ovim filmom. Nema partnera. Srpski radikali pričaju. Odjeka nema sa suprotne strane, da se čuje, da se čuju mišljenja. Hteli smo da razmenjujemo mišljenja. Suština skupštinske debate je da se kroz raspravu... Skupština ne može da radi sa tri, četiri člana koji sede u sali i da vodi raspravu. Skupština je kolektivni organ, ne eksperata, nego predstavnika naroda, koji, eto, tom svojom masovnošću nadoknađuju svoj prividni hendikep da nisu možda najbolje verzirani za sve probleme. Cilj je da se dođe do izbalansiranog, najboljeg rešenja, da se saseku ekstremi i da se, da li je tako, na korist naroda dođe do nečeg najboljeg. Zašto sve ovo pričam? Pričam zbog toga što ćemo mi odustati od daljih amandmana, poslanici Srpske radikalne stranke, u interesu ljudi koji opslužuju sve nas, koji imaju dušu, koji nemaju razloga valjanih da ovde sede, da budu maltretirani od nas poslanika i od ovog visokog doma. Mi ne treba da sebe na osnovu ovakvih kampanja pretvaramo u mučenike, to nije jednostavno u redu. Ja sam podvukao u više navrata, nije ratno stanje ni elementarna nepogoda, ne mora se ovako raditi. Ko je ovo upakovao njemu služi na čast, a građani Srbije mislim da su shvatili o čemu se radi. Na samom kraju samo par reči da kažemo zašto zameramo sve ovo što zameramo. Kada se govori o kaznama i restrikcijama, ovde imate 10 članova, a poglavlje osam je tako lepo razrađeno da će vam se posegnuti i u džep, da će vam uzeti 20% od plate. Mi mislimo, šta će vam ljudi te kazne? Isto tako, krajnje smo protiv toga da vi sada lekaru... Pazite koji rafinman se tu koristi, uzećemo licencu za određene poslove i ja kao lekar mogu da uzimam anamnezu, ali ne mogu da pregledam. Ima i gorih stvari u našoj praksi. Imate u našim ustanovama, gde specijalisti rade poslove administrativnih službenika tri meseca i da to ne smeta nikome; ljudi koji su dugo školovani budu od direktora, koji su se osilili i koji se kabadahijski ponašaju, stavljeni u komisije, jer stalno dolaze inspekcije od ministarstva, a onda se spusti trojka lekara specijalista da po istorijama bolesti kopa. Teška degradacija. Ljudi ćute, jer se boje da ne izgube mesto i položaj. To je realnost. Tu takav rafinman, pa ide sledeća kazna. Kaže se – ne, određene poslove ti nećemo dati, ali sada ćemo ti dati uz staraoca da radiš, da ti potpuno zabranimo da budeš samostalan. Ne možemo se nikada složiti sa ovim, smatramo da to nije u redu. U jednom časopisu neka doktorka kaže – imam 30 hiljada platu u domu zdravlja; uzmite joj sada 20% od ličnog dohotka i to oročite na šest meseci ili koliko to oročavate, od čega će da živi ta doktorka? Kako mislite da ona kvalitetno leči? Znate vi koje su cene, gospodine ministre? Zašto ovo? Napišite opomenu, hajde objavite je i u novinama, stavite na oglasnu tablu, da pravimo stub srama. Vratimo se na Hamurabijev zakonik. Lekari su odavno sankcionisani u istoriji i plaćali su i glavom neuspehe lečenja. Da li nam to danas treba? Da li je to ta civilizovana Evropa kuda nas vi vodite? Nisam sasvim siguran. Ono što nam dalje smeta je nadzor nad radom komore. Kažete da je to nezavisno telo. Onda kažete da nadzor nad zakonitošću rada i akata komore vrši ministarstvo nadležno za poslove zdravlja. Taman posla. Što niste slušali ove pravnike? Ako je komora nezavisna, onda nadzor nad zakonitošću rada vrše službe Ministarstva finansija, organi Ministarstva pravde i Ministarstva državne uprave. Otkud sada vi tu? Kažete – komora je dužna da ministru nadležnom za poslove zdravlja podnese godišnji izveštaj o radu i finansijskom poslovanju do kraja februara tekuće godine. Kako je nezavisna kada je dužna? Pa vi dajete odobrenje na statut. Kako je nezavisna, gospodine ministre? Ja znam i za novogovor, da reči koje koristite koristite sa suprotnim značenjem, ali taj novogovor, to je ordelijanstvo. Mi srpski radikali ne želimo da ga prihvatimo. Hoćemo da reči imaju svoje značenje pravo, puno i razumljivo. Ono što je usputna primedba je da je u ovim prelaznim i završnim odredbama dat način kako će se konstituisati komora. Mislimo da je komoru imao pravo da konstituiše medicinski fakultet, ili medicinski fakulteti, i Srpsko lekarsko društvo. Srpsko lekarsko društvo ima i autoritet i legitimitet, najveći. Možemo ga osporavati. Mnogi pričaju da Srpsko lekarsko društvo nije dobro radilo i da ne radi dobro, ali to nije tačno. To se lako može dokazati da je suprotno istini; ali da je tačno da je posle 2000. godine ono dodatno degradirano, to se takođe lako može dokazati. Takvo Srpsko lekarsko društvo, ta starina, najbolja koju imamo i koja nas je do sada reprezentovala, zaslužilo je da bude pokretač nečega, i osnivač, što bi trebalo da štiti interese lekara. Znači, opet alma mater svih medicinskih fakulteta u Srbiji i bivšoj Jugoslaviji, Medicinski fakultet u Beogradu, pa ja kažem u zajednici sa ostalim medicinskim fakultetima u Srbiji, trebalo je da bude suosnivač ovoga, jer znanje je moć. Tu luču su pronosile ove dve institucije, a Ministarstvo zdravlja nije bilo neophodno da se pojavljuje u ovakvoj ulozi. No, to je jedno mišljenje i jedan stav. Slažem se da mogu i suprotna mišljenja da postoje. Pošto imam 15 minuta vremena, hajmo da sumiramo stvari. SRS neće glasati za ovakav predlog zakona. SRS smatra da je dodatan atak učinjen na privatnu praksu ovim rešenjima, stavljanjem u neravnopravan položaj privatnih lekara, stavljanjem pod obavezno u jednu ovakvu komoru. Smatramo da je slovački primer primeren i u redu. Nismo se sigurno mogli složiti oko svih stvari o kojima smo pričali, ali smatramo da je prenaglašena represivna uloga ove komore i stav da će ona biti regulator nekog dobrog rada i brana stručnim i etičkim greškama nije dobar. Struka će napredovati jedino ukoliko imamo dobre reformske zakone i ukoliko imamo kontinuiranu edukaciju koja će biti omogućena na pravi način. Nikakve zabrane, licence, posezanje za malim ličnim dohocima lekara neće do toga dovesti. Prema tome, ovo nije dobar zakon. Ako ga usvojite, videćemo kako će sve to funkcionisati. Bojim se da ćete ga vi i usvojiti, ali taj zakon nije u interesu lekarske profesije. On ne štiti lekarsku profesiju, ne štiti čak ni građane. On će generisati nezadovoljstvo dodatno, frustriranost lekarske profesije, jer morate voditi računa da ne živimo u blagostanju. Ovo je društvo gde se jako teško živi, a bogami, lekari i ostali zdravstveni radnici krvavo zarađuju i dan-danas svoj hleb i plaćaju svojim zdravljem i životima ovo stanje kakvo je u zemlji i svoj napor da obezbede našem narodu preživljavanje. Budite toga svesni, a ukoliko nećete mi tu stvarno ništa ne možemo. Srpski radikali napuštaju dalju skupštinsku debatu, besmislena je, bespredmetna je, umorni smo svi, a ponajviše nam je žao tehničkih službi. Hvala.
Gospodine Momčilov, pošto je vrlo važno da konstatujemo ne ono što ste rekli, ne povlačite vi u ime SRS ostale amandmane, važno je zbog službe, već gospodin Momčilov, zbog zapisnika, obaveštava da poslanička grupa na amandmane koje su podneli poslanici članovi te grupe neće diskutovati po ovom zakonu, govorimo samo o ovom zakonu, do kraja današnje rasprave o pojedinostima. Dakle, mogu sa govornice da se izgovore mnoge stvari, ne mora precizno. Sa ovog mesta ne mogu, jer onda to utiče, znate i sami, posledice, gospođa Radeta će reći... Istovremeno, da ne bi bilo zabune, kao što sam juče upozorio ministra, a danas vas nisam prekinuo, kao ni njega juče, molim vas, moramo da branimo dostojanstvo Skupštine. Kako ne bi pomislio neko slučajno, nisu svi naše dobi, film "Konje ubijaju, zar ne" ne govori o konjima. To je prvo, samo da pojasnimo. Drugo, nije istina da poslanici ovde nekoga maltretiraju, nego oni koriste svoje pravo, te na taj način branim dostojanstvo svih poslanika koji su učestvovali u današnjoj raspravi. Oni brane svoje pravo, a nadam se da vas nije toliko ostalo, nego da vas ima više, pa budite ljubazni, govorimo o nečemu što je važno. Svi poslanici, da ne bi neko i u javnosti pogrešno shvatio, imaju pravo da na Poslovnikom predviđen način govore o amandmanima, da još jednom iz svog koncepta ili iz svog uverenja ili iz svog stranačkog interesa, a to je potpuno njihovo pravo, probaju da jedan amandman još jednom objasne javnosti, dakle i to da ljudi znaju. Naravno, svoj koncept na različite načine predstavljali su kroz te amandmane na odborima, u javnoj raspravi, ovo su sve ljudi koji su ugledni i u javnom životu, na različite načine, ali sada još jednom žele da predstave javnosti, jer ih je javnost birala. Naravno, pravo je takođe onih koji se ne slažu da na te argumente odgovaraju po prvi ili po deseti put ili da ne odgovore, dakle, iz svog koncepta. Svako bira svoje i na osnovu toga jeste Narodna skupština. Stručna služba nije maltretirana, nego radi da bi omogućila to pravo narodnih poslanika. Činjenica je da zbog toga što ova skupština toliko zakona donosi, kao što je rekao gospodin Jojić, vrlo je malo onih koji su izmene i dopune, a najviše u poslednjih 20 godina sistemskih zakona procentualno, koji ne zažive odmah, pa će zato ova skupština da kontroliše, nadamo se ne ova, saziv, svejedno, koliko će se ti zakoni sprovoditi. Stručna služba je 800% uvećala svoj rad i mi im se na tome zahvaljujemo. Nisu, naravno, imali toliko povećanje plata, kao što ni poslanici nisu imali, kao što ni lekari nemaju, a to ste više puta rekli. To je zato što živimo u takvim vremenima. Niko nikoga ne maltretira. Stručna služba zna i zadovoljna je što zajedno sa poslanicima učestvuje u pokušaju da se zakoni više puta pretresu, pojasne građanima, a na kraju usvoje onako kako neka većina odluči. Na osnovu toga, zakoni počnu da deluju. Stručnoj službi se zahvaljujem. Svi vodimo računa o njima, te je moguće, takođe, da će umesto završne reči, kada završimo raspravu o ostalim amandmanima, moguće je da će ministar dati završnu reč sutra ujutru kada služba bude odmorna ili će iskoristiti na neki drugi način, videćemo. U svakom slučaju, svi mi poštujemo stručnu službu i poslanike. Nastavljamo raspravu o pojedinostima. Ovo isto moram da pročitam i tamo gde su poslanici rekli da neće diskutovati i da bude jasno. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Skupština AP Vojvodine podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 57. doda novi član 58. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača prof. dr Tomica Milosavljević, ministar zdravlja, želi sada da da završnu reč? Izvolite. Molim vas, zbog poslanika koji možda neće biti u prilici da čuju iz svojih prostorija, samo još jednom pojašnjenje, kada se zaključi posle izlaganja pretres, ono što smo najavljivali danas svi, a računajući i poslanike – zbog važnosti zakona, na osnovu člana 85. stav 4. Poslovnika, određujem nastavak rada raspravom u pojedinostima 9. tačke dnevnog reda sutra, u nedelju, u 10,00 časova. Hvala vam svima na odgovornosti. Sada, završna reč ministra Milosavljevića. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, čitav dan smo razmatrali dva važna zakona, ali želim zapravo da vam kažem da je rano jutros jednom mladom pacijentu koji je lečen u Kliničkom centru Srbije zbog teške bolesti jetre presađena jetra u VMA. To je druga transplantacija jetre u ova dva dana. Donator je bio pacijent koji je bio u moždanoj smrti u Novom Sadu. Tim je izvršio eksplantaciju jetre i preneo u VMA i u trećoj vrhunskoj ustanovi urađena je transplantacija. To je još jedan dobar primer pravog načina organizovanja vrhunskog rada u zdravstvu Srbije. Mislim da možemo svi biti zadovoljni time što ozbiljna i ogromna aktivnost koju je Ministarstvo zdravlja povelo početkom ove godine, zahvaljujući pre svega nacionalnom koordinatoru za transplantaciju organa prof. dr Božini Radeviću i timu u VMA, ali i svim kolegama u vrhunskim ustanovama, počinje program transplantacije organa da oživljava na pravi način u Srbiji. Sada ću zamoliti predsednika da mi kaže da li je moguće da završnu reč o ova dva zakona dam sutra, na početku sednice, pošto sam mislio da poslanici imaju više snage i energije. Nisam umoran, ali nije loše da čuje i veći broj odgovore na pitanja koja su postavljena.
Gospodine Milosavljeviću, kako ne bi pogrešno zazvučalo, poslanici, kao što vidite, a raspravi nije neophodno da prisustvuje veći broj poslanika, nego samo oni koji žele da učestvuju po toj tački, a kada se glasa, odlučuje se apsolutnom većinom, te u odnosu na to, kao što ste čuli malopre, vrlo su spremni da učestvuju u radu. S druge strane, shvatio sam šta ste me pitali. Vi kažete, pošto želite da doprinesete efikasnom radu Skupštine, pa ste pažljivo i strpljivo slušali čitav niz pitanja koja su postavljana danas i beležili ih, ne želite da budete u situaciji da sada, kada želite na to kratko i efikasno da odgovorite, da trenutno nisu poslanici koji su postavljali pitanja tu. Upravo zbog poštovanja tih poslanika mogu da vam posavetujem nešto što je poslovnički moguće. Ne možete da date ujutru završnu reč, ali možete, jer predstavnik predlagača kada god se javi može da govori, pa vrlo je korektno sa vaše strane da se ujutru, kada god vi želite, javite i poslanicima koji su predahnuli, orni su za rad dalje, u njihovom prisustvu odgovorite na pitanja. To bi bilo stvarno korektno i poštujem tu vašu korektnost. Naime, pošto je odluka po Poslovniku da se danas radi do završetka rasprave, a završna reč spada u taj završetak, onda bih vas u tom slučaju, ako se na to opredelite, zamolio da ujutru na početku iskoristite svoje poslovničko pravo i odgovorite poslanicima koji su danas postavljali pitanja, jer su vrlo zainteresovani da čuju odgovor da biste im onda dali korektno odgovor. Sada, umesto završne reči, eventualno se samo zahvalite zbog važnosti ovih zakona, pa onda nastavljamo ujutru u 10,00 časova. To je moj savet. Hvala vam.
Hvala lepo na objašnjavanju. U svakom slučaju, u primedbama koje su danas mogle da se čuju bilo je mnogo kontradikcija u definiciji zakona o Crvenom krstu Srbije, od toga da nije važan zakon, do toga da je zakon veoma važan. Pošto je postavljen čitav niz pitanja na koja imam nameru direktno da odgovorim, onda bih zadržao to pravo da sutra neke stvari ponovim. Pomenuta je osnovna škola i namerna nepreciznost u zakonu, kao i niz drugih stvari. Mislim da je najbolje da to pravo da pojasnim kroz odgovore na pitanja iskoristim sutra. Što se zakona o komorama zdravstvenih radnika tiče, uveren sam da posle ove rasprave ima razloga da se čak razmišlja o tome da će mnogo veći broj poslanika glasati za ovaj zakon, nego što to izgleda po odnosu koalicije koja je na vlasti i opozicije, zbog toga što je ipak moglo da se shvati i čuje da postoji jedna nit koja je povezivala medicinsku profesiju u ovoj sali. Uveren sam da će posle odgovora na pitanja, koje ću takođe uputiti najvećim delom sutra, i atmosfera u sali biti drugačija. Hvala vam.
Hvala vama na spremnosti da ispoštujete i prisustvo i odsustvo poslanika, koji su pokazali veliku odgovornost i danas, učestvujući dodatno u raspravi o pojedinostima. Hvala vam svima na odgovornosti. Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Još jednom ponavljam, po članu 85. stav 4, zbog izuzetne važnosti zakona koji su na dnevnom redu, za našu državu i njene obaveze, narodni poslanici će sutra u 10,00 časova nastaviti raspravu u pojedinostima pretresom 9. tačke dnevnog reda. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 95 poslanika i da postoje uslovi za početak radnog dana. Obaveštavam vas da niko nije sprečen da prisustvuje današnjoj sednici. Konstatujem da je Nadica Momirov bila i juče i danas prisutna, a i gospođa Grubješić je prisutna. Nastavljamo rad po utvrđenom dnevnom redu. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SUPSTANCAMA KOJE SE KORISTE U NEDOZVOLjENOJ PROIZVODNjI OPOJNIH DROGA I PSIHOTROPNIH SUPSTANCI (pojedinosti) Pre toga želim još jednom da se zahvalim svima na odgovornosti prema biračima i državi, predstavnicima svih stranaka, koji su i danas, u nedelju, spremni da rade, da pomognemo da se donese ovaj paket zakona. Hvala vam. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Mileta Poskurica, Paja Momčilov i Ivan Živadinović. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima koji su podneti na Predlog zakona. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora. Na sednici Odbora za zdravlje i porodicu amandmane su povukli narodni poslanici Paja Momčilov na član 2. i Mileta Poskurica na čl. 2. i 6. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Živadinović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ivan Živadinović. Izvolite, gospodine Živadinoviću.