Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje,utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da imamo više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju gospodin Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde i gospodin Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O SEDIŠTIMA I PODRUČJIMA SUDOVA I JAVNIH TUŽILAŠTAVA (nastavak u pojedinostima) Po Poslovniku, gospodin Balint Pastor, a zatim gospođa Radeta.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, član 226. Poslovnika. Želeo bih i s ovog mesta da uputim, dok još nije kasno, jedan apel Vladi, da ne uputi u skupštinsku proceduru Predlog budžeta koji je protivustavan. Ukazivali smo prethodnih dana na to da se mora poštovati Ustav Republike Srbije u celini, da se mora poštovati, između ostalih, i član 184. Ustava Republike Srbije, koji kaže – budžet AP Vojvodine iznosi najmanje 7% budžeta Republike Srbije. Moram da kažem sa SVM nema nameru da glasa protiv budžeta Srbije. SVM nema nameru da ruši Vladu. Za nas je od važnosti da se u 2009. godini ukinu vize za građane Republike Srbije i da Srbija postane kandidat za članstvo u EU. Ova dva cilja možemo postići isključivo ako Vlada bude stabilna i ukoliko ne izgubimo godinu dana na novu predizbornu kampanju, na nove izbore, na formiranje nove vlade. Iz tih razloga, želimo da budemo faktor stabilnosti u vladajućoj koaliciji. Isto tako, s ovog mesta želim da ponovim, nismo u mogućnosti da glasamo za budžet koji je protivustavan. Zbog toga, upućujem apel Vladi da poštuje Ustav. SVM je ukazivao da je ovaj ustav štetan za Srbiju, da je štetan za Vojvodinu, ali je važeći i zbog toga ga poštujemo. Svi narodni poslanici i svi ministri, najverovatnije, poštuju ovaj ustav, ali ukoliko poštujemo Ustav, onda poštujmo svaki član Ustava i nemojmo razmišljati na način da se treba poštovati samo određena odredba, odnosno određeni delovi Ustava. Zbog toga apelujem na Vladu da u skupštinsku proceduru uputi budžet, i to što pre, koji predviđa najmanje 7% za Vojvodinu. Još jednom želim da kažem, i s ovog mesta, gospodinu Cvetkoviću, premijeru Vlade Republike Srbije, da ne ponavlja izjave da u Ustavu ne piše iz kojih izvora treba obezbediti 7% za Vojvodinu. Naravno da iz budžeta Srbije treba obezbediti 7% za Vojvodinu. Nećemo valjda reći da je član 184. Ustava Republike Srbije samo neka vrsta neobavezujuće preporuke za Vladu i za Parlament Srbije, a Vojvodina, nažalost, nema izvorne prihode i ne može se obezbediti 7% iz drugih prihoda, ni iz budžetske rezerve, nego isključivo iz Budžeta Republike Srbije. Nadam se da će Vlada ... (Predsednik: Vreme.) ... uputiti Predlog budžeta koji je u skladu s Ustavom, koji poštuje Vojvodinu, koji poštuje interese Vojvodine i da će SVM biti u mogućnosti da glasa za Predlog budžeta. Hvala.
Vaša sugestija o tome da je neophodno poštovati Ustav, kao osnovni pravni akt ove zemlje, biće preneta Vladi. Gospođa Radeta, izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, molim vas da, shodno članu 226, odmah, neodložno, preduzmete određene aktivnosti koje se odnose na Ministarstvo pravde, ovde je gospođa Malović, i na Ministarstvo policije, i da hitno zatražite obaveštenje – zbog čega se vrši uznemiravanje porodice Darka Mladića? Tamo je, upravo, interventna ekipa, koja pretresa kuću gospodina Darka Mladića, uznemirava njegovu porodicu, što je apsolutno besmisleno, s obzirom na činjenicu da je ta kuća već više godina 24 časa pod nadzorom i prismotrom policije. Nemoguće je da tamo može da se desi ili da dođe bilo ko a da policija to ne snimi ili ne registruje. Gospodin Dragan Todorović, narodni poslanik i šef naše poslaničke grupe, upravo se nalazi u kući gospodina Darka Mladića, da tamo, kao građanin, prisustvuje pretresu, jer, po zakonu, toliko moraju da obezbede nadležni organi. Upozoravam vas da će, ukoliko se odmah ne prekine ta besmislena akcija, svi narodni poslanici SRS-a otići u kuću Darka Mladića i pozvaćemo građane Beograda da nam se pridruže, jer moramo da štitimo prava svih građana, što nadležni organi u Srbiji, verovatno, nemaju nameru. Pošto ne možete, očigledno, da nađete Ratka Mladića, onda ćete možda da odvedete Darka Mladića u Hag, pa njemu tamo da sude, umesto njegovom ocu. Uostalom, to je princip koji su Amerikanci primenili u Iraku, a pošto vi, inače, njih kopirate, moguće je da ćete tako nešto i da uradite. Moguće je da ste vi, gospođo Malović, već naoštrili pero za izručenje Ratka Mladića, ali pošto ne možete da ga nađete, ne smete da uznemiravate porodicu Darka Mladića, koji ne može biti ni za šta odgovoran, za šta vi, eventualno, optužujete njegovog oca, koji, takođe, prema našem mišljenju, nema nikakve odgovornosti. U svakom slučaju, porodica Darka Mladića ne sme da trpi ono što trpi danas i poslednjih dana, poslednjih meseci itd. Izvinjavam se zbog vremena, još samo jednu rečenicu. Videli ste jutros u svim štampanim medijima da Olga Kavran, portparol Haškog tribunala, kaže da čak ni Bramerc, niti iko iz Haškog tribunala nije tražio da se prekine serija "Moj rođak sa sela" koja se emituje na RTS-u, zato što nekog podseća na Ratka Mladića i na akcije koje sprovode organi MUP, BIA, CIA, ko zna koga sve, u Srbiji. Čak ste i to izmislili, čak je Vlada izmislila i da Hag traži prekidanje te serije, a očigledno je, ako smo danas dobili takve informacije, da to nije tačno. Gospođo Đukić-Dejanović, još jednom vas pozivam da tražite od nadležnih organa da hitno prekinu bespravno uznemiravanje porodice Darka Mladića. Inače, obaveštavamo i građane Srbije da se to dešava. Ako to brzo ne prekinete, pozvaćemo ih da zajedno s nama idu i da protestujemo mirno ispred kuće Darka Mladića protiv ovakve vlasti, ovakvog ponašanja vlasti, uznemiravanja i maltretiranja slobodnih građana Srbije.
Vaše pitanje, sugestija i zahtevi biće prosleđeni i poslanici će biti informisani o svim događajima. Ne mogu da kažem tačno rok, čim dobijemo informaciju, odmah ćemo krenuti u metod informisanja, koji, ipak, ima određenu proceduru. Gospodin Krasić se javio po Poslovniku, pa gospodin Buha, takođe, po Poslovniku.
Gospođo Đukić-Dejanović, ja se pozivam na član 27. Poslovnika Narodne skupštine i ne znam šta smo mi narodni poslanici toliko zgrešili da se vi na taj način starate o radu Narodne skupštine. Ne znam da li ste primetili, ali ako vi niste primetili, onda moram građane Republike Srbije da obavestim da nas, zbog ovakvog načina rada Narodne skupštine, ne treba da iznenađuje ovo što se dešava na ulicama. Sada je u pitanju jedan od članova porodice Mladić. Poštovani građani, sutra ćete biti, možda, baš vi što pratite ovaj prenos. Zašto? Zato što imamo BIA-u, koja se otrgla, koju niko ne može da kontroliše. Ja ću danas, ako budem u prilici, da vam objašnjavam kakve su to operativne akcije BIA-e pod nazivom "Zumbul" i "Testis"; to je drugi naziv za jednu drugu akciju. Ali, da nastavimo po jednoj lepoj tradiciji, ja ću gospođi Slavici Đukić-Dejanović da dostavim ovo pismo, s molbom da ga kopira u 250 primeraka, za sve poslanike, i za predstavnike medija – 21 komad će biti za predstavnike medija. Građani Republike Srbije, možda BIA i ovi navale i kod vas, u vaš stan, da traže Mladića, Petrovića, Jankovića, nije bitno koga, samo da bi se prikrila, između ostalih, i velika afera u Građevinskoj direkciji Republike Srbije. Samo ću da citiram jedan deo pisma, koje su uputili zaposleni, moraju anonimno da se obraćaju, jer BIA je svuda. Zapamtite onu rečenicu od juče. Dokle god postoji droga na ulicama Srbije, glavni diler je BIA, jer nije sprečila to. Sada da vidite šta se radi u tog građevinskoj direkciji od kada je došao kadar DS-a, izvesni Grujić. Svojim bliskim saradnicima je govorio da mora da daje pare DS-u i partiji, jer predsednik stranke, gospodin Tadić, mora da daje ministrima po 4.000 evra u kešu. To se uveliko priča po kuloarima. I dalje, stanovi na čuvanje, montera, afera za aferom. Ja ovo predajem, za sve ovo poslali su mi i dokaze. Recimo, ugovor o čuvanju stana. Ne znam da li je ovo tačno i bolje bi bilo da BIA, mia, cia, dia i ostali koji se kriju iza takvih naziva, poput ''zumbula'' ili ''testisa'', provere ovo i usmere se na borbu protiv kriminala, a ne da upadaju, kao razbojnici, u kuću ovog gospodina Mladića, a sutra, građani Srbije, i u vašim stanovima ima da budu.
Gospodin Buha, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po članu 226. našeg poslovnika i tražim informaciju od Ministarstva pravde, MUP-a, a i Zaštitnika građana. U ovom slučaju, radi se o enormnom kršenju ljudskih prava, jer su određeni državni organi, po nečijem nalogu, ne znam čijem, ušli u kuću, objekat u kome stanuje Darko Mladić, sin Ratka Mladića. Bili smo svedoci, pre dva meseca, sličnog upada u jedno privredno preduzeće, "Vujić" Valjevo, koga su, isto, povezali u poslovnom smislu sa firmom i preduzećem čiji je vlasnik Darko Mladić. Ko u našem društvu ima pravo da krši osnovna ljudska prava, pravo na rad, pravo na normalno poslovanje i funkcionisanje privrednog preduzeća? Ko ima pravo da ulazi u poslovni odnos između dva poslovna partnera? Niko. Vi možete, aktuelna vlast to može. Ovde je ministar pravde i pozivam ministra pravde da izađe i objasni javnosti Srbije šta se dešava. Ovo je enormno kršenje ljudskih prava, čoveka koji normalno radi, normalno posluje; država mu brani da normalno radi i ostvaruje prihod i dobit od svog poslovanja. Koji je osnov, zašto se brani normalno poslovanje? To je kršenje Ustava. Morate izaći ovde da kažete po kom osnovu, ministar pravde mora znati, ima službe, ima državne institucije koje vode računa, morate dobiti tu informaciju, izaći ovde, saopštiti javnosti o čemu se radi.
Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, ja ću, u skladu sa članom 226. Poslovnika Skupštine Republike Srbije, pokušati da pomognem, pre svega, predsedniku Skupštine, a onda i nameri SRS-a da dobijemo određene informacije. Predsednica Skupštine je rekla da će stenografske beleške izlaganja gospođe Radete, pretpostavljam, i gospodina Buhe, poslati u Vladu, da ćemo danas, ili kad već budu spremne, dobiti informacije o tome šta se u slučaju Darka Mladića dešava. Lično, mislim da ste vi najkompetentniji da nam za tako nešto date sve potrebne informacije. Mislim da biste i vi mogli da se stavite u funkciju Parlamenta, da pomognete, pre svega, predsednici, da izađete i da s ove govornice kažete o čemu se radi, zbog čega je ovaj put meta interesovanja nadležnih državnih organa gospodin Darko Mladić. Kako je malopre gospodin Buha rekao, pre jedno mesec, mesec i po dana, nadležni državni organi su, posle su vrlo neubedljivo davali izjave, upali u porodičnu kuću, u firmu braće Vujić, odnosno porodičnu firmu "Vujić", pretresali, maltretirali porodicu, doveli u pitanje i poprilično urušili i poslovni i svaki drugi ugled te porodice i te firme, ili im je to, bar, bila namera, a obrazloženje je bilo da oni znaju da Ratko Mladić nije tu, ali da zbog izvesnih kontakata to moraju da urade. Čini mi se da je to suprotno vašim namerama i intencijama da ovu državu, za jedno sto godina, uvedete u EU, to nije u skladu s evropskim standardima, nije u skladu s elementarnim ljudskim i svim drugim pravima. Mislim da biste zbog toga, upravo, vi koji sedite ovde kao predstavnik Vlade, kao ministar za pravdu, mogli da skratite svu ovu priču, da izađete i da nam kažete zbog čega se država brutalno obrušila na ljude koji, možda, nisu mogli da biraju svoje roditelje, koji su deca Ratka Mladića, a na to što su sinovi ili ćerke Ratka Mladića su, između ostalog, ponosni, ali nisu dužni da, zato što nisu deo koncepta koji izlazi iz Andrićevog venca, budu maltretirani, ponižavani i brutalno dovođeni u nezgodnu i neprijatnu situaciju. Budite ljubazni, izađite i recite zašto je Darko Mladić pod torturom Ministarstva pravde i nadležnih državnih organa u Srbiji?
Gospodin Marković, pa zatim gospodin Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, već nekoliko meseci unazad, građani Srbije ne mogu biti sigurni ni u svojim domovima, ni na ulici, niti igde. Čl. 225. i 226. Kada ste me već prozvali, gospodine Milivojeviću, napraviću malu digresiju, samo da kažem nekoliko stvari. Izgleda da je u tajnosti izvršena rekonstrukcija Vlade, jer je ideolog DS-a seo u prvu klupu i izgleda da je i on postao ministar za nešto, a, s obzirom na to da imamo ministra za ''ništa'', i to će biti neka vajda. Dame i gospodo narodni poslanici, podsećam vas, podsećam građane Srbije da je pre godinu i po dana čitava ulica blokirana tamo gde je kuća gospodina Darka Mladića, sve kuće pretresane, kuće narodnih poslanika, kuće svih. Tražili su nešto. Ratka Mladića tamo nisu mogli da traže, s obzirom na to da je čitav taj kraj pod stalnom prismotrom MUP-a. Pre dva dana pretresana je kuća, odnosno izvršeno je dodatno maltretiranje porodice Karadžić. Takođe su tražili, šatro, Ratka Mladića. Nemojte da vas iznenadi kada vam banu specijalne jedinice u kuću, kada vam razvale vrata i uđu da potraže Ratka Mladića. Dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da je ova vlada obećala nešto Bramercu, bez obzira na to što on nije ništa tražio. Izgleda da je ovo sad poseban tretman građana Srbije, ne bi li se njemu dokazalo da se nešto radi. Dakle, Orvelova 1984. je odavno svanula u Srbiji. Kao i svi poslanici SRS-a, zahtevam od MUP-a, od Ministarstva pravde, od vas, gospođo Malović, da hitno obavestite narodne poslanike i javnost – šta interventna jedinica traži u kući Darka Mladića? Neće li u proces ispitivanja da uključe i njegovog maloletnog, tačnije, dvogodišnjeg sina? Hoćete li i njega pitati gde mu je deda? Ako niste sposobni da zaštitite građane, nemote ih više maltretirati. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, u okviru člana 27. Poslovnika, koji vi kršite, dužni ste da poštujete Ustav, zakon i da se starate da se to što postoji u ovoj zemlji kao Ustav, zakon, primenjuje. Moram da vam skrenem pažnju da sam juče, u vašem odsustvu, pričao o državnom terorizmu. Danas su odmah krenuli da to dokazuju. Juče sam najavio šta će sve da se dešava, zahvaljujući tome što je operacija "Testis", koju vodi Miki Rakić, šef kabineta Borisa Tadića, varijanta pritiska na porodicu Ratka Mladića. Iako ova država odavno priča da Ratko Mladić nije ovde, vrši se presija i pritisak na njegovog sina, na poslovne partnere. Treba da se uključite i da zaštitite njegova ljudska prava, jer, malo-malo, pa krene neka uniformisana i neka druga jedinica, kao organizovana skupina bandita, danas u kuću Mladića, sutra u vašu kuću, poštovani građani Republike Srbije. Podsetio bih vas da je mnogo bolje da tu specijalnu jedinicu usmerite na drugo mesto. Ima ovde dokaza o tome kako se finansirala izborna kampanja DS-a i kako je ko plaćao na ruke 71.328.636 dinara; druga dokumentacija – na ruke je 90 i nešto miliona; svi mediji i sve agencije koje su pomogle DS-u da napravi još jednu prevaru. Zaštitite Darka Mladića od ovog šikaniranja. To je isto ono šikaniranje koje je vršeno nad porodicom Radovana Karadžića, na Palama, s ciljem da se Ratko Mladić psihički natera na nešto, jer će ga javnost, koja će preko medija da krene, koje vi kontrolišete, prozivati – predaj se, ne dozvoli da ti strada familija. Zaštitite ljudska prava svakog građanina Republike Srbije. Obuzdajte ovu BIA-u, Nikitu, Rakića, Vukadinovića i ostale. Oni su izašli izvan okvira zakona i Ustava. Prekinimo s tim primitivizmom. Glasanje iz Bodruma, glasanje iz Soluna, hapšenje 13 hiljada ljudi, to je anticivilizacijsko ponašanje. Znamo ko je protagonista tog ponašanja. Od 25. januara 2001. godine (bravo, mladiću, u pravu si, mladiću) krenuo je taj primitivizam – u lepom odelu, glasanje iz Bodruma, glasanje iz Soluna. Vreme tek dolazi. Bravo, mladiću.
Gospođa Nada Kolundžija.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, pozivam se čl. 101, 103. i 104. Molim vas da konstatujete, ili tražim da se u danu za glasanje izjasnimo o tome da je gospodin Krasić najgrublje povredio Poslovnik. On je izneo gomilu neistina. Optužuje ljude. On poziva na otpor sprovođenju zakona koji sprovode nadležni državni organi, što je težak prekršaj i Ustava i zakona. Za to koristi skupštinsku govornicu. Molim vas, još nešto, mi smo imali više nego korektan odnos prema potrebi da se iskazuju i stvari koje se ne tiču dnevnog reda. Gospođo predsednice, molim vas da od sada strogo poštujemo Poslovnik, jer za džentlmenski dogovor su potrebne dve strane. Mi imamo jednu stranu koja danima, satima sluša najbesmislenije teme, koje nemaju veze ni sa čim i koje nikoga ne interesuju u ovoj zemlji, sve zato što neko tvrdi da u ovoj zemlji nije dovoljno zastupljen, a 20 sati dnevno je na kanalu državne televizije. Ti isti, do osam sati uveče, a od 10 sati uveče je njihov šef. Malo je previše. Ne može tako. To nije demokratija. Takvu demokratiju nam ovde nećete demonstrirati. Molim da se u danu za glasanje izjasnimo o tome da je gospodin Krasić najgrublje prekršio Poslovnik. Hvala.
Vaš predlog će biti u danu za glasanje na dnevnom redu. Gospođica Nataša Jovanović, potpredsednica Skupštine.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Kolundžija, da biste tražili da se nekome izrekne mera opomene, jer je neko prekršio Poslovnik, morate da kažete šta je taj neko rekao, a ne da pričate uopšteno, optužujete, iznosite neke činjenice itd. Gospodin Krasić je poznat po tome da je čovek koji uvek i na svakom mestu govori argumentovano. Kada odlazi na sud, kao što je to bio slučaj po privatnoj službi Mlađana Dinkića protiv njega, on ponese 10 hiljada strana Dinkićevog kriminala, što je, naravno, produžetak vaših kriminalnih delatnosti, a onda mu se uspostavi imunitet, Mlađanu Dinkiću, pa pobegne sa suđenja, pa gospodin Krasić pozove gospodina Batića kao jednog od svedoka. Vi vršite zamenu teze i hoćete da poručite građanima Srbije koji gledaju direktan prenos sednice Skupštine da mi, navodno, vršimo opstrukciju sednice Parlamenta, što nije tačno. Da vas pitamo nešto o sedištima tih područja sudova i javnih tužilaštava, vi, kao Nada Kolundžija, nemate blage veze. Da vas propitujemo bilo šta iz seta pravosudnih zakona, pojma, gospođo, nemate. Niste u sali. Tri puta dnevno ručate, pet puta dnevno izlazite napolje. Vraćate se samo u trenutku kada treba da kažete kako vas boli glava, dosta vam je radikala. Ne da nije dovoljno 20, nego 25 sati Srbija vapi za srpskim radikalima, vapi cela slobodna Srbija. Cela slobodna Srbija vapi za povratkom dr Vojislava Šešelja. Da se ne bi desilo to isto Darku Mladiću i njegovoj porodici, mi ćemo govoriti, u skladu s ovim što je najviši pravni akt ove zemlje, a to su, pre svega, članovi Ustava koji garantuju bezbednost i slobodu svih građana Srbije. Da vas podsetim na to da ste istu ujdurmu pravili 2001. godine, kada ste kidnapovali, a kasnije je Hag ubio Slobodana Miloševića, pa ste nas zamajavali ispred zgrade Predsedništva s otimanjem imovine, džipa Srpske radikalne stranke, a u trenutku dok smo branili našu imovinu, vi ste uputili lica s fantomkama na glavi da hapse Slobodana Miloševića. Pošto je gospodin Dragan Todorović, predsednik naše poslaničke grupe, već sada u kući Darka Mladića, mi vam kažemo – prekinite s maltretiranjem tih ljudi, Darka Mladića, svih članova porodice junačkog i slavnog generala Ratka Mladića. Njega nikad uhvatiti nećete. Što se tiče nas, srpskih radikala, budite sigurni da smo u stanju, to ste dobro primetili, da u svakom trenutku onemogućimo da ovde zamajavate narod dok kriminalci pljačkaju državu, dok nam ne objasnite gde je Krišto, dok i dalje držite Dinkića u Vladi, dok otimate mandate srpskim radikalima i, u isto vreme, maltretirate srpske patriote i građane. Gde ste vi bili, Nado Kolundžija, kada je Ratko Mladić, otac Darka Mladića, branio srpske zemlje? (Predsednik: Vreme.) Gde ste vi bili? U mišjoj rupi? Neće moći tako. Srbija će biti ili slobodna i patriotska zemlja, a mi ćemo do kraja za to da se borimo i da vas zbrišemo s političke scene. Nemate vi, izdajnici, šta da tražite i da nam više prosipate vaše gluposti i zamajavate ovaj narod, dok on grca u dugovima i teško živi.
Gospođa Vjerica Radeta, izvolite.
Žao mi je, to je dogovor na koji ste se vi pozvali. Pozivam se na član 101. i molim da se u danu za glasanje, zbog uvreda izrečenih lično meni, zato što smatram da su iznete neistine, laži o meni, zato što gospođica koja je iznela te neistine i laži ima pravo da ne zna, ali svako može da ocenjuje znanje drugog do granica sopstvenog znanja, te tako mislim da ona nije u stanju to da radi, zato to smatram uvredom i tražim da se u danu za glasanje izjasnimo o tome da je Nataša Jovanović povredila Poslovnik.
Vaš predlog će biti uvažen. Gospođa Radeta.
Dame i gospodo, javljam se na osnovu čl. 101. i 104. Poslovnika Narodne skupštine. Vidite kako je gospođa Nada Kolundžija malopre rekla da ona ima prednost, jer je to, takođe, džentlmenski dogovor, i niko nije imao ništa protiv. Jeste to dogovor. Što se tiče ovog što stalno pokušavate da predočite javnosti – da ste vi džentlmeni, pa dozvoljavate poslanicima SRS-a da koriste svoje pravo iz Ustava i iz Poslovnika Narodne skupštine, to nije tako, gospođo Nado Kolundžija, mi koristimo svoje pravo, ništa vi nama niste dali. Mi smo narodni poslanici i govorimo, u skladu s Poslovnikom, o temama koje su vrlo interesantne građanima Srbije. Gospođa Nada Kolundžija, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, je u svom prvom javljanju pretila narodnim poslanicima. Ako mislite da preterujem, uzmite stenogram, pa pročitajte šta je sve rekla gospođa Nada Kolundžija kada se prvi put obraćala. Smeta vam, gospođo Kolundžija, prenos. Je li to najava da možda više nećete prenositi sednice Skupštine? Pogotovo vam smeta, jel to vaša demokratija, odloženi prenos suđenja Vojislavu Šešelju iz Haga. Da li vi znate da je milion i 200 hiljada ljudi potpisalo peticiju i predalo je direktoru, gospodinu Tijaniću, pre nego što je doneta odluka da se prenosi suđenje Vojislava Šešelja iz Haga? Smeta vam to. Smetaju vam potpisi milion i 200 hiljada građana Srbije, koji su potpisali tu peticiju. Ako vam smeta, vi promenite kanal, ali nešto baš nisam primetila da menjate kanal, često komentarišete šta ste gledali uveče u toku prenosa. Gospođo Kolundžija, vi kažete da mi zamajavamo građane i da pričamo o stvarima koje ne interesuju nikoga u Srbiji. Nisam baš sigurna da veliku većinu građana Srbije ne interesuju korupcija i kriminal u vrhu vlasti, da građane Srbije ne interesuje ekonomska kriza i socijalna beda u koju nas je doveo DOS, da građane Srbije ne interesuju ljudska prava i slobode koje, kako uživate vi i ja, treba da uživa i Darko Mladić. Ne vidim u čemu je razlika, i moj pokojni otac se zvao Ratko, i njegov se zove Ratko. Je li to, možda, razlog da mi dođe BIA u stan da pretresa i ko zna šta da radi, da uznemirava porodicu? Mi insistiramo da se poštuju osnovna ljudska prava i slobode svakog građanina Srbije. Darko Mladić je građanin Srbije i mora da uživa ta prava i slobode. Ako mislite da treba njega da uhapsite, da ga stavite uza zid... (Predsednik: Vreme.) ... i da ga ubijete zato što mu je otac slavni general Ratko Mladić, onda je to vaše političko opredeljenje, ali ni to neće moći, gospođo Kolundžija.
Narodni poslanik Sreto Perić. Nada, izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da mi ne pada na pamet da imam nešto protiv televizijskog prenosa rada ovog parlamenta, zato što mislim da ćete i onih šest glasova u Vrnjačkoj Banji izgubiti ukoliko nastavite ovako. Ono protiv čega smo, s razlogom, i što građani od nas očekuju i traže, jeste da onemogućimo da bojkotujete, da razbijate Narodnu skupštinu, onemogućavate da radimo posao zbog koga jesmo ovde. To je ono što nije moguće. Da bih vam dokazala da niste u pravu i da ovo što radite, uglavnom, jeste kršenje Poslovnika, i vi to jako dobro znate, molim vas da mi sada ne računate vreme jer hoću da citiram članove Poslovnika, zbog građana. Znam da znate i da namerno kršite Poslovnik. Član 100: ''Narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika''. Dakle, radi se o tome da se svaka rasprava može prekinuti ukoliko neko traži reč po Poslovniku. "Narodni poslanik je dužan da navede koja je odredba Poslovnika, po njegovom mišljenju, povređena, da je citira i obrazloži u čemu se sastoji povreda Poslovnika,..." Dakle, u čemu se sastoji povreda? Ne može biti povreda da izađete i da kažete – želim da obavestim građane Srbije o tome da vi zbog nečega imate problem, ''s tim što može govoriti najduže tri minuta, pri čemu se ne računa vreme potrebno za citat Poslovnika. "Predsednik Narodne skupštine je dužan da nakon toga da objašnjenje. Ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine narodni poslanik ostane pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, Narodna skupština će, bez pretresa, odlučiti o tom pitanju u danu za glasanje". Član 101: ''Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe'', što vi stalno činite, ''navodeći njegovo ime, prezime ili funkciju'', što takođe činite, ''odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu'', što vi stalno činite, ''odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi'', mi smo stalno žrtve toga, ''u ime poslaničke grupe, pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Odluku o slučajevima iz st. 1. i 2. ovog člana donosi predsednik Narodne skupštine. Replika ne može trajati duže od tri minuta''. Član 102: ''Niko ne sme prići govornici dok mu predsednik Narodne skupštine to ne dozvoli. Niko ne može da govori na sednici Skupštine pre nego što zatraži i dobije reč od predsednika Narodne skupštine''. Takvih slučajeva nismo imali često. Zato jesmo imali član 103, koji ste kršili redovno: "Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu". Na dnevnom redu je set pravosudnih zakona. "Niko ne može prekidati govornika niti ga opominjati, osim predsednika Narodne skupštine, u slučajevima predviđenim ovim poslovnikom. Za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu, nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora". Dakle, i to što vi lupate u klupe, da ovde ne može da se izdrži, takođe je prekršaj Poslovnika, to je, direktno, prekršaj Poslovnika, jer odgovornost za red u sali snose svi narodni poslanici. Članovi 225. i 226, na koje se najčešće pozivaju i na taj način najgrublje zloupotrebljavaju Poslovnik. Mislim da neće moći. Član 225. se nalazi u delu koji se zove ''Prava i dužnosti narodnih poslanika'' i ni na koji način nisu vezani za proceduru na koju se sme ukazivati ukoliko je ona povređena i na osnovu povređene procedure se, eventualno, donose odluke koje zbog toga ne bi bile validne. Dakle, član 225. kaže: "Narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika". Imate pravo da budete obavešteni, imate pravo da od svih skupštinskih službi tražite sve što treba da tražite. To nije pitanje za plenum, pitanje po kome dobijate pravo da se javite preko reda. Dakle, tu nema nikakvog spora. "Radi potpunijeg obaveštavanja, narodnim poslanicima se redovno dostavljaju službene publikacije Narodne skupštine i informativni i dokumentacioni materijali o pitanjima koja su na dnevnom redu sednice Narodne skupštine i o drugim pitanjima iz delokruga Narodne skupštine". Citiram Poslovnik. Upravo sam vam pročitala da se vreme koje koristim da bih citirala Poslovnik ne računa u vreme od tri minuta, koje imam. Član 226. "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika". To se ne radi na plenumu. Na plenumu možete da postavljate pitanje Vladi jedino kada imamo sednicu sa pitanjima Vladi. Sve drugo je, gospodo, kršenje Poslovnika.
Gospodin Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kada bi vaš život zavisio od gospođe Nade Kolundžije, ona bi sigurno bila spremna da vam zavrne crevo sa kiseonikom. To je personifikacija DS.
Gospodine Periću, molim vas da vodite računa o načinu izražavanja. Ovo, zaista, nije u redu. Počeću da izričem opomene.
Dozvolite mi. Naravno da na ovoj strani ima poslanika koji se zalažu za isto ono što čine i poslanici SRS-a, ali moram nešto drugo da vam kažem, gospođo Kolundžija. Vrlo lepo čitate Poslovnik. Vi ste rekli da poslanici lupaju o klupe. Možda neko od poslanika SRS-a lupa o klupe, ali vi i ovi pozadi lupate u izbornu volju građana Srbije, jer ste, od septembra, narušili na najdirektniji, na najgrublji način izbornu volju građana Srbije. Da niste to učinili, sasvim drugačija situacija bi bila. Gospođo predsedniče, vi imate veoma delikatnu ulogu. Vama nije lako, ali, prilikom izbora za predsednika Narodne skupštine, morali ste da znate sa čim se suočavate. Usput se pozivam na član 100. a u vezi sa članom 27. i članovima 225. i 226. Poslovnika, ali moram da vas podsetim da vi, da vlast države Srbije krši odredbe Poslovnika, odredbe Ustava. U našem ustavu, koji smo usvojili na način na koji je usvojen, postoji jedan deo koji reguliše ljudska i manjinska prava i slobode. Mnogi od 63 člana primenjuju se direktno. Nije potrebno donositi zakone da bi se oni primenjivali, a dva od takvih jesu i sloboda kretanja građana Republike Srbije i nepovredivost stana. Šta vi želite ovim da ostvarite? Vi želite da zaplašite građane, što u kontinuitetu činite od 2000. godine, da stvorite strah. Obećavali ste bolji život, više radnih mesta, putovanje bez viza, a unosite i proizvodite strah. BIA će početi da kontroliše, čini mi se, i sklapanje brakova u Srbiji, i rađanje, jer imamo problem s belom kugom. Počeli ste, prvo, da kontrolišete poslovanje firmi u Srbiji i bili ste u Valjevu, u preduzeću "Braća Vujić", a sada kontrolišete i Darka Mladića, ali nije ovde problem kako se ko preziva. Verujem i tvrdim, veliki broj građana Srbije i Srba u Republici Srpskoj, u Republici Srpskoj Krajini bili bi ponosni da nose prezime Mladić. Zahvaljujem.
Gospođa Kolundžija.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na članove 101, 103. i 104. i tražim da se u danu za glasanje izjasnimo o tome da je gospodin Perić grubo prekršio Poslovnik i vređao me. Za razliku od vaše politike, svojom politikom nisam ugrozila nijedan jedini život, nisam izgubila nijedan kvadratni kilometar srpske teritorije, nijedan izbeglica zbog moje politike nije morao da napusti svoju kuću. Hvala.
Gospodo poslanici, 20 je prijavljenih da radimo po Poslovniku. Mi ćemo morati da napravimo konsultacije. Napraviću konsultacije sa šefovima poslaničkih grupa u 11,10 časova, a onda ćemo nastaviti rad u 11,40 časova. Postavili ste mi neka pitanja na koja treba da pripremim odgovore. Molim vas da pokažete elementarno razumevanje za našu saradnju, da bismo mogli da radimo. [[Posle pauze, 11,40]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Na član 3. amandman je podneo... Po Poslovniku, gospođa Radeta. (Vjerica Radeta: Šta je s ostalima?) Napravili smo pauzu i posle svake pauze nastavljamo rad o amandmanu. Pauza je napravljena s tendencijom da nastavimo rad po dnevnom redu. Osim toga, nijednog prijavljenog nema u sali. Ne, ne, ja da ih čekam, zaista. Nastavljamo rad.
Dame i gospodo narodni poslanici, to što kažete, gospođo Đukić-Dejanović, da je napravljena pauza i da to znači da nastavljamo o amandmanima, jednostavno, nije tačno. Ne možete da ignorišete prijave narodnih poslanika, bez obzira na to po kom osnovu su se prijavili. Sada ću da citiram nekoliko članova Poslovnika da bih, kao pravnik, objasnila šta zapravo kaže naš poslovnik. Molim vas da vodite računa o citiranju. Član 27. kaže: "Predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine, vrši i druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom." Dakle, očigledno je da vas ovaj član 27, gospođo Đukić-Dejanović, obavezuje na neke stvari, pre svega, na poštovanje Ustava Republike Srbije i na poštovanje narodnih poslanika, kada narodni poslanici žele da na osnovu Ustava i ovog poslovnika iznose neke svoje stavove, odnosno stavove poslaničke grupe koju predstavljaju. Vi ste više puta, ne samo danas, nego mesecima unazad, koristili član 85. Sada ću da citiram neke stavove člana 85. našeg poslovnika, vi ste ih koristili potpuno suprotno onom što stoji u Poslovniku: "Sednice Narodne skupštine na kojima se vodi rasprava o predlozima zakona, plana razvoja, prostornog plana, budžeta, završnog računa, poslovnika, deklaracija, rezolucija, preporuka, odluka, zaključaka i autentičnih tumačenja akata koje donosi Narodna skupština, održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom, u vremenu od 10 do 18 časova, sa prekidom od jednog sata." Stav 2: "Narodna skupština odlučuje o predlozima zakona, plana razvoja, prostornog plana, budžeta, završnog računa, poslovnika, deklaracija, rezolucija, preporuka, odluka, zaključaka i autentičnih tumačenja akata koje donosi Narodna skupština, u načelu, pojedinostima i u celini, u danima za glasanje." Stav 3: "Predsednik Narodne skupštine određuje dan za glasanje po završetku rasprave o svim tačkama dnevnog reda." Stav 4, koji najčešće, kao i stav 5, kršite, glasi: "Izuzetno... (Predsednik: Prošlo je vreme. Izvinite.) Žao mi je, citiram i molila bih da vodite računa o tome, napomenula sam. "Izuzetno, predsednik Narodne skupštine", ovo je, takođe, citat Poslovnika, "može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima". Gospođo Đukić-Dejanović vi ste vrlo često, maltene svakodnevno kršili ovaj stav člana 85. Kolega Jugoviću, strpljivo pratite, citiram Poslovnik. Dakle, vi ste vrlo često kršili ovaj član i ovaj stav Poslovnika, zato što nam nikada niste dali obrazloženje zbog čega produžavate radno vreme. Ne možete samo da kažete da postoje opravdani razlozi. Ti opravdani razlozi moraju da se konkretizuju. Citiram stav 5: "Predsednik može produžiti rad Narodne skupštine i posle 18 časova, i to samo do završetka rasprave u načelu, odnosno u pojedinostima, o započetoj tački dnevnog reda." Sledeći stav: "O produženju sednice posle 18 časova predsednik je dužan da obavesti Narodnu skupštinu najkasnije do 16 časova na dan održavanja sednice za koju predlaže produženje rada." Za sve ovo je neophodno da su ispunjeni uslovi iz stava 4, a to su posebno opravdani razlozi. Moram da citiram i član 101, zbog onoga što je gospođa Nada Kolundžija ovde iznosila. Član 101. glasi: "Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe, pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Odluku o slučajevima iz st. 1. i 2. ovog člana donosi predsednik Narodne skupštine. Replika ne može trajati duže od tri minuta." Vi, gospođo Đukić-Dejanović, niste u slučaju Nade Kolundžije primenili član 106, koji glasi: "Opomena se izriče narodnom poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole predsednika Narodne skupštine", to nije uradila, "koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč", nije ni to, "koji i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govori o pitanju koje nije na dnevnom redu", nije ni to, "ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika, ili na drugi način ugrožava slobodu govora", nije ni to, ali jeste "ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica i ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze". Psovke nije upotrebljavala, uvredljive izraze jeste. Dalje, "ako drugim postupcima narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog poslovnika". Gospođa Kolundžija je upravo tako postupala, zato što je pretila narodnim poslanicima – ona je skupštinska većina; mi nećemo više da nas poređate uza zid i da nas postreljate i tako ćete ostati sami u Skupštini i možete da radite šta god hoćete. Citiraću čl. 225. i 226. i obrazložiću oba člana. Ovo je član 225: "Narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika. Radi potpunijeg obaveštavanja, narodnim poslanicima se redovno dostavljaju službene publikacije Narodne skupštine i informativni i dokumentacioni materijali o pitanjima koja su na dnevnom redu sednice Narodne skupštine i o drugim pitanjima iz delokruga Narodne skupštine". Prvi i drugi stav ne mogu biti povezani na način na koji nama ovde pokušava da se to tumači. Član 226. je posebno interesantan: "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem čelu se nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika". Kako možete vi, gospođo Đukić-Dejanović, gospođa Kolundžija ili bilo ko da nam kaže da nemamo pravo, svih 250 poslanika, da se javljamo po ovom članu. Ovaj član ne trpi odlaganje. Ne možemo mi da čekamo dan za poslanička pitanja, koji nikada nije bio već nekoliko saziva Parlamenta, i ne možemo da čekamo da vi budete dobre volje, pa da kažete – sada možete o tome da govorite, jer se radi o urgentnim pitanjima, o stvarima koje ne mogu da čekaju. Ne možemo mi da čekamo mesec dana dan za poslanička pitanja, da bismo tada obavestili građane da se danas uznemirava porodica Darka Mladića, da se danas pretresa stan Darka Mladića, kada se to dešava sad, sad, ovog momenta, i od momenta kada smo počeli o tome da govorimo. Mi moramo i mi hoćemo da radimo po Poslovniku. (Predsednik: Vreme.) Ne možete da kažete da niko od poslanika SRS-a ne radi u skladu s ovim poslovnikom. Hvala.
Gospođo Radeta, pred početak ove sednice, kako to inače činim, pozvala sam šefove poslaničkih grupa, predložila da tačka dnevnog reda bude – poslanička pitanja. Oni su to odbili, ceneći da će rasprava o poverenju Vladi, upravo, biti ta tačka i zbog toga je nismo stavili na dnevni red. Drugo, citirali ste veliki broj odredaba Poslovnika, od kojih bih posebno htela da ukažem na to – da je poslanik dužan da govori o onome što je na dnevnom redu, da je moja obaveza, ako to ne čini, da preduzmem odgovarajuće mere – najpre da ga upozorim da to ne čini, da oduzmem reč itd. Podsećam poslanike da ću, shodno Poslovniku, primeniti te odredbe. Molim vas, bez obzira na to što mi nekada imamo, kako vi ovde kažete, fer dogovor da se pošalju i određene druge poruke koje nisu na dnevnom redu, nema nijednog parlamenta koji otvori raspravu o amandmanima, a onda – od istorijskih do aktuelnih događaja, raspravlja o svemu. Dostojanstvo ovog parlamenta moramo zajedno negovati. Gospodin Krasić se javio za reč po Poslovniku. Ja se iskreno nadam da ćemo nastaviti posle toga da radimo po tački dnevnog reda, odnosno amandmanima.
Ja sam izašao da vas obavestim, između ostalog, da ću, u ovom delu sednice, biti poslednji poslanik iz SRS-a koji će pričati o povredi Poslovnika. Koristim priliku da vam skrenem pažnju da se veliki broj tema koje su jutros, u okviru povrede Poslovnika, aktuelizovane, tiču i dnevnog reda. Naravno, da ne biste imali problema s nekima iz parlamentarne većine koji smatraju da treba da preduzmete oštre mere, moram da vam skrenem pažnju da i pitanje kojim smo tražili da i vi intervenišete, a koje se tiče ovog upada u kuću Darka Mladića, ima veze s pravosudnim organima. Nezvanično smo saznali da je to urađeno po nalogu sudije, istražnog sudije Milana Dilparića. Moram da vam skrenem pažnju da za tog sudiju postoji brojna dokumentacija o zloupotrebama sudijske funkcije, ali vi ne želite to da slušate. On je naredio da se danas, 4. decembra, u ulici Blagoja Parovića 117a, izvrše, odnosno da odu ovlašćena službena lica, MUP, Služba za otkrivanje ratnih zločina. Darko Mladić ispade ratni zločinac. Molim vas, malo-malo, pa Darko Mladić tema novina, politike, ovlašćenih nadležnih organa, koji se pravdaju u inostranstvu – eto, preduzimamo neke akcije. Koje akcije? Da se uništi jedan mladi život, jer niko ne sme sada više s njim da posluje? Zašto bi neko poslovao s njim kada je privredni kriminal, organizovani kriminal, za ratne zločine? Zar to nije svojevrsno iživljavanje, ili zloupotreba položaja ovlašćenih službenih lica prema jednom mladom čoveku koji se preziva Mladić? Ja sam samo upozorio, tokom reklamiranja Poslovnika, da je bila identična situacija i sa porodicom Radovana Karadžića. Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, da niste možda vi zaboravili kada je bilo hapšenje Slobodana Miloševića? Srpska radikalna stranka i poslanici koji su tada bili iz SRS-a su, takođe, koristili ovu govornicu da skrenu pažnju javnosti na nešto što se dešava mimo zakona, mimo propisa. Samo da vas podsetim, zahvaljujući, pre svega, Draganu Todoroviću, koji je mesecima iznosio podatke, napokon je proradila i neka vrsta odgovornosti, da se država seti, recimo, Aerodroma "Nikola Tesla" i Bojana Krišta. Naravno, s pravom javnost očekuje, pošto izvršna vlast pokazuje nesposobnost, da poslanici aktuelizuju neka pitanja, a sva ta pitanja su se namestila u okviru ove, predložene tačke dnevnog reda, gde pričamo o sudijama, tužiocima, da li oni rade u skladu s Ustavom i zakonom. Sada, ako vi želite ...
Vreme. Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Petronijeviću izvolite, želite reč, a zatim gospođa Radeta.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministar, evo jedan lakši amandman, kako bih rekao, u odnosu na predloženi zakon. U ime poslaničke grupe SPS - JS, podneo sam amandman na član 3. stav 1. tačka 2, da se promeni i da glasi da se osniva Drugi osnovni sud u Beogradu, za teritoriju opština Barajevo, Grocka, Lazarevac, Mladenovac, Obrenovac, Sopot i Surčin, sa sudskim jedinicama, pored predviđenih – Lazarevca, Mladenovca, Obrenovca i Sopota, i u Grockoj. Dozvolite mi da ovaj naš suvoparni parlamentarni jezik malo prevedem, kako da kažem, bliže građanima. Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i tužilaštva predviđeno je da se u Beogradu osnuju dva osnovna suda: Prvi osnovni sud, koji bi obuhvatao područje ovih 10 gradskih opština, gradski deo Beograda. Karakteristika tog suda je, u načelnoj raspravi sam upozorio na to, da je to ogroman sud, jedan od najvećih u okruženju, koji treba da pokrije oko milion i 700hiljada stanovnika. To je karakteristika Prvog osnovnog suda. Uvažavam, gospođo ministar, objašnjenje koje ste tada dali, da je to proisteklo na osnovu detaljne analize svega u Beogradu i da ste na osnovu toga predložili da se osnuju, na ovaj način, dva suda. Još jednom podsećam da dobro obratite pažnju na to koliko je potrebno taj sud specijalizovati, koliko je potrebno organizacije za taj sud, koji će imati nekoliko stotina sudija, tužilaca, itd., a sve s ciljem da se dobro organizuje, da bude efikasan, ali i da bude dostupan građanima Beograda. Drugi osnovni sud, kako je predviđeno ovim zakonom, treba da se osnuje za teritorije opština Barajevo, Sopot, Mladenovac, Grocka, Lazarevac, Obrenovac i Surčin. Kada govorimo o opštinama, mislim na gradske opštine u Beogradu. Želim samo nekoliko reči da kažem s tim u vezi. Ne tako retko, kada se govori o Beogradu, misli se samo na ovaj centralni deo grada. Beograd je ogromna teritorija, sa prečnikom od oko 100 kilometara. Teritorija koju će pokrivati Drugi osnovni sud je od Autoputa Beograd - Zagreb, do opština: Ub, Ljig, Aranđelovac, Smederevska Palanka i Smederevo. Dakle, ceo taj potez pokrivaće Drugi osnovni sud. Jedna prednost je u tome što, inače je predviđeno Predlogom zakona, taj sud ima i četiri sudske jedinice: Lazarevac, Mladenovac, Sopot i Obrenovac. Što se nas tiče, kada je u pitanju sudska jedinica i kada posmatramo to iz ugla građana, njima je sasvim svejedno da li je to sud ili je sudska jedinica, jer će na isti način ostvarivati svoja prava. Međutim, smatramo da treba osnovati, predvideti još jednu sudsku jedinicu – za teritoriju opštine Grocka. Dakle, nismo išli za sve opštine, već za teritoriju opštine Grocka. Zašto? Zato što je to ogromna teritorija, zato što je to skoro 100 hiljada stanovnika. Mislimo da treba, i pored dobre organizacije suda, pored efikasnog sudstva, da građani imaju vajde od ove reforme i reorganizacije, da im to što više približimo. Dakle, ne zadiremo u zakon o uređenju sudova, ne zadiremo u koncepciju ovog suda. Ne tražimo da bude osnovni sud. Poštujemo sve ovo kako ste vi predvideli. Ali, veoma respektujemo, a mislim da treba, da jedna opština sa 100 hiljada stanovnika, sa razuđenijom teritorijom, od Mladenovca do Pančeva i od Smedereva do Zvezdare, ima sudsku jedinicu. Dakle, ne osnovni sud, već sudsku jedinicu. Na taj način, ne bismo dovodili u pitanje koncept koji je ovde predviđen, ne bismo dovodili u pitanje čitav set drugih zakona. Jednostavno, samo bismo omogućili da još jedna velika opština ima još bolje uslove, da tako kažem, da pravda bude još dostupnija. Da pojednostavim, skoro da je ovaj amandman tehnički, ne zadire ni u šta drugo. Iz tih razloga, molim vas još jednom da pogledate amandman. Ponavljam, ne zadire se ni u koncept, ni u zakon o uređenju sudova, ne traži se osnovni sud, već sudska jedinica. Na taj način, ako već ovakvu opsežnu reformu sprovodimo, završimo je do kraja, tako što ćemo omogućiti da u ovakvim uslovima, na ovakav način organizujemo sudstvo, da ga, bar, kroz ovusudsku jedinicu još više približimo građanima. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Petronijeviću. Za reč se javila gospođa Radeta, o ovom amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, molila bih gospodina kamermana da građanima Srbije pokaže koliko je poslanika DS-a zainteresovano za rad po dnevnom redu, kako su rekli, a pogotovo vidim da nema ni gospođe Kolundžije, koja je obmanula građane kada je rekla da su na dnevnom redu amandmani o setu zakona. Ne, poštovani građani, na dnevnom redu je Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Dakle, kada smo rekli u prethodnom javljanju da poslanici, kojima smeta što mi ovde, zapravo, radimo svoj posao u ime građana koji su nas ovde poslali, ne znaju šta je na dnevnom redu, bili smo u pravu, a ko ne veruje, neka proveri u stenogramu. Kada je reč o ovom amandmanu kolege Petronijevića, kao i o svim amandmanima na Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, gospođo Malović, zaista je krajnje vreme da ozbiljno shvatite i ove amandmane, i diskusiju narodnih poslanika, i da ovaj zakon povučete, u ime Vlade, iz procedure. Da li je moguće da vama ne dopire do svesti činjenica da su svi narodni poslanici, ali svi narodni poslanici, uverenja da ovo nije dobar zakon, da jeovo što pokušavate da uradite, što Vlada Republike Srbije pokušava da uradi, svojevrstan zločin prema građanima koji žive u ovim malim mestima u kojima želite da ukinete sudove? Zašto sam upotrebila ovaj izraz? Zato što to ne znači samo – nema sudova, već će morati da putuju, umesto 20, 80 kilometara, što je, naravno, veliki problem. Ali, postoji jedan drugi problem, vi ukidate preko 100 sudova, tužilaštava i sudova za prekršaje. U proseku, to je, u svakom od tih malih mesta, negde oko stotinak ljudi, puta četiri člana porodice, to je veliki broj ljudi koji vi ostavljate bez posla. To je veliki broj članova porodica koje ostavljate bez plate, jer njihovi roditelji, bilo da su sudije, veštaci, advokati, zaposleni u sudskoj upravi, neće imati posao. Želim, u okviru ovog amandmana, zapravo, da govorim o jednom pravnom skandalu koji se desio sinoć na sednici RIK-a. Vi ste, gospođo Malović, kao ministar i član RIK-a, ne znam da li gospodin Odalović sedi još tu, koji je, takođe, član RIK-a, uradili nešto toliko skandalozno da je, zaista, potpuno besmisleno da se uopšte donose bilo kakvi zakoni. Šta će nama zakoni kad vi, koji predstavljate skupštinsku većinu, ne poštujete ni zakone, ni sudske odluke? Nažalost, kao ministar i član RIK-a, niste stali u zaštitu pravosnažnih presuda okružnog suda o kojem ću sada da govorim. Dakle, mi smo ovde vrlo korektni u komunikaciji s vama, a istina je i da ste vi korektni, utoliko što sedite i slušate, ili možda ne slušate, to što vam s ovog mesta govorimo kao predstavniku Vlade Republike Srbije. Nekoliko kolega je u toku rasprave skrenulo pažnju, rekli su da vama neko podmeće da ovde predstavljate nešto što je, očigledno, propis, odnosno predlog koji ne odgovara nikom u ovom parlamentu, a to znači, nikom u Republici Srbiji, ali posle ovog što se sinoć desilo, ja sam uverena da vama niko ništa ne podmeće, da potpuno svesno sve radite i da ste svesno potpisali nalog za isporučivanje Radovana Karadžića, ne daj bože za Mladića, da čekate naoštrenog pera, kao nekad Đelić, da otpremite i Ratka Mladića i da ste potpuno u toku ovoga što se dešava u porodičnoj kući njegovog sina Darka, oko uznemiravanja članova njegove porodice itd. Vi potpuno svesno pristupate lustraciji sudija i potpuno svesno ostavljate najmanje 500 sudija bez posla, a to znači, puta četiri –2.000 ljudi bez hleba, građana Srbije. To znači da vi potpuno svesno idete ka ukidanju sudova u malim mestima. Naravno, govorićemo posebno, povodom svakog amandmana, o tome koliko je značajno ovo što ovim zakonom predlažete, odnosno koliko je u negativnom smislu značajno a koliko bi bilo značajno da prihvatite ove amandmane koje podnose svi narodni poslanici. Ovde su, svakako, aktuelni, ili najaktuelniji članovi 3. i 4. Predloga zakona, gde ste vi, gospođo ministar, i vaša vlada, čak, zanemarili i administrativne okruge kod raspodeljivanja nekih sudova, određivanja okružnih sudova, pa se sve plašim da slučajno nemate veze s onom strašnom vešću koja se pojavila na ''fejsbuku'' ovih dana, vezano za neke opštine s nekim pretenzijama za otcepljenje itd. Govoriću o tome kad budem govorila o svom amandmanu, ali samo podsećam, pre svega, građane Srbije, da ovo što danas ovde i ovih dana raspravljamo nije uopšte bezazleno. Vlada Republike Srbije ima opasne namere s ovim zakonom, Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Ako, ne daj bože, ovaj zakon bude usvojen i bude se primenjivao, doći ćemo u situaciju da razgovaramo o mnogo strašnijim stvarima kada je u pitanju teritorijalni integritet države Srbije. O tome građani Srbije moraju da čuju istinu i moraju da čuju istinu ko je odgovoran za Euleks, i ko je odgovoran za to da na dnevnom redu od juna ne možemo da imamo temu Kosova i Metohije, i ko je odgovoran za ekonomsku krizu i socijalnu bedu. To građani Srbije žele da čuju od narodnih poslanika, od svojih predstavnika. Svi ti razlozi su, zapravo, razlog zbog čega je bila intervencija da se nama, tobože, zabrani da govorimo, samo ne znam ko je to u stanju, da se skreće pažnja da mi zloupotrebljavamo Poslovnik itd. Ne, gospodo demokrate, znamo mi da vama smeta što mi upiremo prstom na prave krivce za sve probleme koji su danas aktuelni u Srbiji. Nažalost, mnogo je problema. Nažalost, mnogo je ljudi koji su na ivici egzistencije, koji nemaju šta da jedu, koji ne mogu da plate struju, koji ne mogu da plate komunalije, a vi svaki dan pretite novim poskupljenjima i svaki dan se stvarno dešavaju nova poskupljenja, pretite otkazima. Rekla sam već koliko nezaposlenih će biti u okviru sudova, sadašnjih sudova, koliko će biti ljudi iz sudske uprave, koji inače rade za 13 ili 14 hiljada, uvrh glave 15 hiljada, koliko će njih ostati bez posla. Vaš kolega Milan Marković poručuje preko medija da će smanjiti i broj zaposlenih u administraciji u lokalnim samoupravama, jedino čuvate vaša ministarstva. Od 2000, do ove godine, broj zaposlenih u ministarstvima, u kojekakvim agencijama, direkcijama, deset i po puta ste povećali. Sve kadrovska rešenja, svi kadrovi stranaka koje su bile u vlasti, i oni su nedodirljivi, a za ostale građane – baš vas briga. Ovde je neko govorio pre neki dan da po kontejnerima, nažalost, čačkaju ljudi koji su pristojno obučeni, koji su, očigledno, živeli jednim normalnim životom. To što su pristojno obučeni, znači da je to ono što su mogli da kupe do 2000. godine i još uvek nose tu garderobu, ali, nažalost, sada, kada demokrate vladaju Srbijom, nemaju šta da jedu. To građani Srbije moraju da čuju i to građani Srbije moraju da znaju. Inače, kolega Krasić vam je više puta skretao pažnju na vašu demokratiju, koja je poznata po glasanju iz Bodruma, po glasanju iz Soluna, po onom periodu kada je Skupština, umesto 250, imala 308 narodnih poslanika, kada je Boško Ristić celu jednu poslaničku grupu, kao predsednik Administrativnog odbora, isterao iz Parlamenta, pa ih sud kasnije vratio, i niko ga nikada nije pitao ko je odgovoran za to što je negde 70-ak poslanika istovremeno primalo platu, isključivom greškom DS-a i tada predsednika Administrativnog odbora Boška Ristića. Mnogo, mnogo je pitanja o kojima ćemo da govorimo i danas i svaki dan. Gospođo Malović, sada ću reći ono što sam, zapravo, htela da kažem. Okružni sudu Kosovskoj Mitrovici doneo je presudu koja je pravosnažna, da se u Skupštini opštine Leposavić oduzmu mandati odbornicima, bivšim odbornicima SRS-a, i da se ti mandati, novi mandati, dodele odbornicima sa liste SRS-a. Gospođo Đukić-Dejanović, vi ste prošle nedelje, na pitanje, kolegi Ljubi Kragoviću rekli da se ništa ne brine, da će to biti na dnevnom redu u sredu ili u četvrtak, i to je sinoć bilo na dnevnom redu RIK-a, jer, zbog specifičnosti, ovde probleme rešava RIK, a ne opštinska izborna komisija. To sad nije tema, ali radi se o tome da je sinoć RIK, odnosno članovi komisije iz DS-a, iz G 17 plus, iz SPS-a i onaj potpredsednik RIK-a, đak Olivera Antića, glasali da ne mogu da se uzmu ovi mandati i da se dodele, zbog jedne formalne greške, jer na propratnom pismu predsednika SO nije bilo pečata. Gospođo Malović, da li vi kao ministar pravde sad možete ovde da kažete da je propratno pismo akt? Da li je to akt od kojeg zavisi da će ova pravosnažna presuda biti primenjena ili neće? Ne, očigledno ste se dogovorili vi ''žuti'', ovi tzv. napredni i Veljko Odalović, u ime SPS, očigledno ste se dogovorili, Ljubi Kragoviću ... Gospodine Odaloviću, nažalost, vi ne možete odavde da komunicirate s poslanicima, ali, evo, kažite gospođi Đukić-Dejanović, pa neka nam ona prenese, da li ste Ljubi Kragoviću juče, dva sata pre sednice i pre nego što je on otišao u Kosovsku Mitrovicu, rekli – sve je u redu, pregledana je dokumentacija, sve je u redu i biće danas doneta odluka? Rekli ste to. Onda ste namerno, ili ako vam je to neko u službi uradio, vidite ko je, mi zaista nemamo nameru da štitimo ni bilo koga u službi, ni bilo koga u Ministarstvu, niti ikog ko je odgovoran za ovakve zloupotrebe. Sada najavljujem, i vama, gospođo Malović, i vama, gospodine Odaloviću, i ostalim članovima Komisije koji su glasali suprotno zakonu, da će već sutra biti podnete krivične prijave protiv vas lično jer mi, srpski radikali, ne želimo da se bilo ko poigrava izbornom voljom građana Srbije, pogotovo nećemo dozvoliti da neko pravi budale od nas, jer mi to nismo. Neka sada građani Srbije, neka svi pravnici u Srbiji vide da gospođa Malović, ministar, smatra da jedno propratno pismo, koje kaže – u prilogu akta, dostavljamo vam presudu Okružnog suda u Kosovskoj Mitrovici broj taj i taj, predstavlja akt na osnovu kojeg se odlučuje.
Gospođa Malović ima reč. Izvolite, gospođo ministar.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se što ću morati da odgovorim na pitanje koje nije na dnevnom redu, ne tiče se rada Skupštine Republike Srbije, već Republičke izborne komisije. Radi građana Srbije i pojašnjenja, objasniću da sam zamenik člana Republičke izborne komisije, i to zamenik člana gospođe Karmen Ćuk, koja je, inače, član Republičke izborne komisije ispred SRS-a, što znači da ne mogu da glasam na sednici Republičke izborne komisije ukoliko je član prisutan. Sinoć je član bio prisutan. Reći ću, radi istine, da sam bila samo na početku sednice, s obzirom na to da, nažalost, nisam mogla da ostanem do kraja, ali sam obaveštena šta se desilo, obaveštena sam da je za opštine Vitinu i Leposavić donet zaključak Republičke izborne komisije kojim se naložilo da se dokumentacija uredi, a kada se dokumentacija uredi, ponovo će se naći na sednici RIK-a. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Samo bih htela da kažem da Veljko Odalović, koji je član Komisije, nije bio protiv. Izvolite, gospođo Radeta.
Član 101, replika. Protiv je bio, ali dobro, može da se uzme zapisnik sa sednice RIK-a. Gospođo Malović, bili ste u obavezi, da li kao član, da li kao zamenik, potpuno je svejedno, da skrenete pažnju i da zaštitite, kao ministar pravde, pravosudne presude Okružnog suda u Kosovskoj Mitrovici ili bilo kog drugog suda u Srbiji. To je najmanje što se od vas očekuje. Vaše opravdanje da li ste imali vremena da budete na celoj sednici, ili da ne budete, potpuno je irelevantno. Takođe, to da je donet zaključak i dostavljen, govori o tome, jeste donet zaključak, taj zaključak treba da prolongira još izvesno vreme, pa da onda Sonja Brkić, opet u dogovoru sa Dejanom Đurđevićem, čeka još određeno vreme kada će da zakaže sednicu, pa onda da čeka da dođe Dejan Đurđević, da bi imala dovoljno glasova i da bi imala njegov komentar, da čeka 20 minuta pre nego što je počela sednica,a u materijalu koji ste dobili kao član RIK-a je bio predlog, jel tako, gospodine Odaloviću, službe, kao što je, inače, slučaj, znate, ako služba da predlog gde treba samo da se stavi potpis, naravno, dozvoljava se i rasprava i može suprotno da se glasa itd., ali bio je očigledno pripremljen predlog da je dokumentacija koju je kolega Kragović dostavio apsolutno potpuna i samo je trebalo formalno to da prođe kroz sednicu RIK-a. To je tako i u ovom parlamentu, kad nam dostavite da služba obradi da je jedna poslanička grupa, umesto Marka Markovića, u Odbor za siromaštvo odredila Janka Jankovića, mi dobijamo tekst odluke, predlog odluke. Predlog odluke je takav bio i u RIK-u. Znači, oni koji su zaduženi, Marko Danilović, kao sekretar Komisije, službenici koji su to pripremali, Veljko Odalović, kao član Komisije i kao sekretar Skupštine, koji je objektivno odgovoran za rad svih zaposlenih, dakle, svi su to videli, ili je trebalo da vide, i svi su videli da je ta dokumentacija u redu i, ponavljam, gospodin Odalović je to rekao kolegi Ljubi Kragoviću, i onda, sinoć, da biste dobili u vremenu, da bi proteklo onih tri meseca, ne biste li nekako i tamo uveli prinudnu upravu... Sramota je šta radite sa sudijama, sramota je šta radite sa pravosuđem. (Predsednik: Vreme.) Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Vojić-Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, u ime DSS-a sam podnela amandman na član 3. tačku 4. Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, jer smatram da je ovaj predlog zakona dao potpuno neadekvatan model mreže osnovnih, odnosno opštinskih sudova, kako su se ranije zvali, i da će na taj način biti oštećeni, pre svega, građani Srbije, pošto se moj amandman odnosio na dva okruga, na Kolubarski okrug, odakle dolazim i čije građane zastupam, i na Raški okrug. Zapravo, ja sam svesna da bilo kakve argumente da ovde iznesem i bilo kakav amandman na ovaj zakon, on ne može da bude adekvatan, prosto, zato što je Predlog zakona toliko loš da se amandmanima ne može popraviti. Da je to istina, pokazuje i broj amandmana, jer je na samo 19 članova podneto preko 120 amandmana, a na ovaj treći član, koji se uglavnom odnosi na sedište opštinskih sudova, podnet je najveći broj amandmana. Znači, sedišta su pitanje gde su sve moje kolege, i sa leve i sa desne strane, dakle i oni koji predstavljaju vladajuću koaliciju, i oni koji predstavljaju opoziciju, podneli gomilu amandmana. Vidim da, uglavnom, ministar i Vlada nisu prihvatili ove naše amandmane, tako da mi se čini da sve ovo što danas, i ovih dana, ovde obrazlažemo nema nekog velikog odjeka. Zarad toga što smatram da sam zaista u pravu što se ovoga tiče, smatram da treba da obrazlažem ovaj amandman, a kad kažem da je mreža sedišta sudova loša, imam, pre svega, na umu mišljenje javnosti, i to onog dela stručne javnosti koja ovih dana vrlo negoduje. Danas je jedan deo te javnosti, profesionalne i stručne pravosudne javnosti, tražio od predsednika Tadića da ceo ovaj set pravosudnih zakona, jednostavno, povučete, da se više ne blamirate i da ne dovodite pravosuđe u situaciju iz koje se ne može dugo izaći. Kažete da je jedan od razloga, zaista se ružno osećam ovako, gledajući vas i govoreći – vi, mislim na predlagača – racionalizacija. Ne može biti racionalizacija ni pod razno, pre svega, zato što, ako se ukinu 104 suda i ako se otpusti 300 ili 400 sudija, kao što ovaj model predviđa, to nikako ne može biti racionalizacija. Model koji nudite je skuplji u pristupu, skuplji u putovanjima; možete da zamislite gomile sudija koji putuju putevima Srbije. Putujem svaki dan od Valjeva do Beograda i znam koliko nekad to može da traje, tako da mogu da zamislim koliko će sudije kasniti i komplikovati ionako težak posao koji treba da rade. Racionalizacija, kao metod, potpuno otpada. Ono što vi nudite je, zapravo, narušavanje osnovnog principa – dostupnosti pravde građanima, i to nije nešto o čemu treba da pričamo. Uz to, u Predlogu zakona nigde niste naveli kojim kriterijumima ste se rukovodili kada ste odlučivali koje ćete sudove i gde zadržati. Doduše, u obrazloženju koje sam pročitala uz Predlog zakona, vidim da je jedan od kriterijuma geografska udaljenost, da je drugi kriterijum mreža puteva i mogla bih to da razumem da vi pravite saobraćajno preduzeće. To ima jedno s drugim veze. Ali, pošto pravite mrežu sudova, ne vidim kakve to veze ima. Nemojte da razumete da sam, kao predstavnik DSS-a, protiv racionalizacije. Ima mesta da se priča o tome, ima mesta da se razgovara o tome da sudove koji imaju mali broj predmeta, možda, treba na neki drugi način rešiti, ali vi imate ovde situaciju da 104 suda treba da ukinemo, jer ne odgovaraju vašem kriterijumu. Mislim da je trebalo uraditi jednu zaista kompletnu i detaljnu analizu i da je ta detaljna analiza podrazumevala kriterijume kao što su, recimo, teritorija koju taj sud pokriva, koliko stanovnika gravitira tom sudu, kakva je nacionalna struktura stanovništva, da li se taj sud nalazi blizu državne granice, ili se ne nalazi blizu državne granice, i još hiljadu argumenata i kriterijuma bi moglo da se pronađe i da se o njima razgovara. Govorite o tome da ukidate sudove u malim mestima, zbog toga što tamo caruje korupcija. To je potpuno neodrživa teza. Ja predstavljam ta mala mesta i hoću da kažem da je to potpuno neodrživa teza, zato što, ako je to istina, ako korupcije u sudovima ima, a ima je, vaš zadatak je da regulišete to pitanje, da one koji su korumpirani stavite na mesta koja je država odredila, u institucije kao što su zatvori, a one druge ljude, koji nisu korumpirani, da ne prljate tom pričom – svi su korumpirani. Ako pratimo tu vašu tezu, potpuno neprimerenu, u malim mestima rade i profesori. Hoćemo li i njih da stavimo u kombije i da ih vozimo po Srbiji? U malim mestima rade lekari, hajde, taj model da primenimo i tu. Potpuno je neprimenljivo. Korupcija nije stvar malog mesta, korupcije ima u Beogradu, možda, i više nego u malom mestu, ali u malom mestu se mnogo više zna. Pokazala sam da kriterijumi koje ste naveli ne mogu biti kriterijumi. Ostaje ono što je suština, znači, ostaje politika. Političkom voljom se sudovi izmeštaju, ukidaju. Razmislite o tome šta vladajuća koalicija, kao političku poruku, šalje građanima u malim gradovima. Šalje im poruku da oni ne treba da imaju gradove, da ne treba da žive u urbanim sredinama, jer im ukidate institucije. Mali grad koji ima školu, crkvu, sud, ima smisao. To je suština oko koje se taj grad okuplja. Znam da u malim gradovima ljudi mnogo kvalitetnije i bolje gledaju u sud i bilo koju instituciju države, nego što se to dešava u Beogradu i u velikim gradovima. Ako u jednom malom gradu ukinete instituciju kao što je sud, budite sigurni da se za dugo vremena ta institucija tamo neće obnoviti, a nije zanemarljiva stvar ni to da u javnim institucijama, kao što je sud, u državnim organima, radi jako veliki broj ljudi, koji će ovog trenutka biti u situaciji da ostaju bez posla. Samo bih još rekla nekoliko stvari koje su vezane za prvi deo mog amandmana na tačku 4), to je Kolubarski okrug. Tu sam pokupila i brojeve koji mogu da budu nekakvi parametri kada odlučujete. Npr., sadašnji opštinski sud, Osnovni sud, kako ga zovete u Predlogu ovog zakona, u Valjevu ostaje. Ovog trenutka, to je sud koji ima godišnje oko 30.000 predmeta. U njemu ovog trenutka rade 24 sudije. Mogu da vam kažem da oni jedva pokrivaju broj predmeta koji imaju. To znam, jer sam, kao poslanik, u situaciji da me jako mnogo građana zove i traži moju pomoć. Zašto traže pomoć? Zato što ne dolaze na red njihovi predmeti. To je sud u koji se u proteklih četiri-pet godina uložilo mnogo sredstava, i u opremanje i u kompletno sređivanje suda spolja. To je sud u kome se zaposlilo nekoliko sudija, tako da je sistematizacijom pokriven potpuno, i to je sud, na moj ponos, koji je pre 2000. godine, do 2003. godine, bio na začelju tabele prema broju predmeta koje je rešio. Ovog trenutka, to je sud u prvom delu tabele. To znači da sve što je uloženo u taj sud ima smisla. Valjevo je jedan od gradova koji je pronašao i zakupio prostor, zakupio drugu zgradu gde će biti tužioci. Valjevo ide korak ispred, a mali je grad. Suština priče je da se moji sugrađani žale da je nemoguće, vrlo teško, da njihovi predmeti dođu na sud. Samo ću da napomenem ljude iz Fabrike "Uzor", koji pet godina, iz meseca u mesec, sa mnom imaju sastanke, jer ne mogu da ostvare svoje pravo, iako ih je sud vratio na posao. Postupci se rastežu, od Vrhovnog suda, opštinskog, okružnog, Vrhovnog, tako da oni i dalje ne mogu da ostvare svoje pravo, da se vrate na posao ili da idu u penziju, pošto su, po godinama i po stažu, već tu. U jednom tako sređenom sudu imamo problema. Zamislite kad u takvom sudu sudije jednom, dva puta, tri puta nedeljno putuju. Koristim termin koji je ovog trenutka tu. Osnovni sud je u 2007. godini imao 3.321 predmet, a u prvih devet meseci ove godine – 2.457 predmeta. Uz to, u ovom sudu ima devet sistematizovanih sudijskih mesta, šest ljudi radi na tim mestima i, prema odluci predsednice Vrhovnog suda Srbije, dobili su kao ispomoć još tri sudije koje rade na teritoriji Kolubarskog okruga. Hoću da kažem da oni imaju povećane potrebe, veći broj predmeta i imaju sistematizovana mesta za te ljude. Šta će se dogoditi kad tog suda više ne bude bilo? On će biti jedinica – reći ćete mi vi. Hajdemo na opštinu Osečina. Moram da podsetim, to je opština koja se nalazi blizu državne granice. U taj sud je uloženo mnogo sredstava, zgrada je kompletno sređena i opremljena, ima 600 kvadratnih metara, imaju savremene sale za suđenje, četiri kabineta za sudije. U 2007. godini, ovaj sud je imao 3.299 predmeta, a do septembra ove godine – 3.404 predmeta. Moje stranačke kolege iz Osečine su sugerisale da će, kada ukinete ovaj sud, Sud u Osečini biti prva institucija koja je ukinuta u 21. veku. Mislim da nije prirodno i lepo da neko ponese epitet nekog ko je uništavao i ukidao institucije. Opštinski sud u Lajkovcu, 2007. godine je imao 1.257 predmeta, do septembra 2008. godine – 1.280 predmeta. Inače, Lajkovac je opština, u toku je gasifikacija, u toku je eksproprijacija zemljišta u Malom Borku i Skobalju, raseljavanje stanovništva zbog napredovanja rudarskih radova i kopova ''Kolubara'', ako se čudo dogodi, pa onaj autoput o kome svi pričamo zaživi, jer prolazi kroz teritoriju ove opštine. Tu ima toliko mnogo potrebe da taj sud ostane, da mislim da je neverovatno ružno skloniti instituciju koja jednoj sredini i te kako treba. Pominjali ste u više navrata Mionicu. Volela bih da neko ode u sud u Mionicu i da onda pričamo o svemu tome. Da ne nabrajam više, pošto vidim da je to prilično dosadno i ministru i svim ostalima, pa da krenem na još jedan argument koji je ona koristila kao argument, a to je mreža puteva u Kolubarskom okrugu. Mreža puteva u Kolubarskom okrugu je poprilično dotrajala. Ona jeste restaurirana u jednom delu u proteklih nekoliko godina, jeste obnovljena, ali je i te kako loša. S obzirom na to da sam već pominjala Osečinu i da je to jedan planinski kraj u Kolubarskom okrugu, ne mogu da zamislim kako će se i kojim sredstvima transportovati sudije kad prelaze Kameničko brdo i odlaze na suđenje bilo gde. Moram da vam kažem da učenici i profesori koji idu u Osečinu u srednju školu ne mogu da pređu to brdo kada padne sneg. Hoću da kažem da građani Osečine mogu da očekuju da sudovi rade u njihovim sredinama samo leti. Ja ću i dalje nastaviti da obrazlažem ovaj amandman, mada vidim da apsolutno nema saradnje u tom delu da ovo neko prati. Drugi deo mog amandmana je, takođe, na član 3. tačku 13. To je deo koji se odnosi na Raški okrug. Dobro je da se osnuje sud u Kraljevu, ali nije dobro da ste ga ukinuli u Raškoj. Godine 2007. bilo je 3.700 predmeta, a za 10 meseci ove godine – 3.500 predmeta. Inače, moram da kažem, pošto očigledno ne znate, opština Raška se nalazi uz administrativnu liniju Kosova i Metohije. To znači da ima povećanu stopu kriminala, od narkomanije, do trgovine ljudima. Uz to, pripada joj deo Kopaonika s bespravno podignutim objektima, tako da je ukinuti sud u takvim okolnostima ravno samoubistvu za taj kraj. Hoću da kažem da ono što ste nazvali argumentima, prosto, ne mogu biti argumenti, zato što imate ovog momenta, što se svih poslanika ovde tiče, i ovih koji sede i podržavaju Vladu, i onih koji je ne podržavaju, kao i celokupne stručne javnosti, veliki otpor. Samo je jedna mogućnost – da povučete ove zakone, ili da prihvatite amandman, ne moj, zato što je moj samo jedan deo, ja potpuno razumem da se svako od mojih kolega bori za svoj okrug i za svoj kraj, nego da prihvatite amandman moje koleginice iz DSS-a Milice Radović, koja kaže da ovaj član 3. treba brisati, tj. ostaviti mrežu sudova kakva je ona danas.
Gospodin Krasić, o amandmanu.
Ja ću samo da nastavim tamo gde je Milica stala. Da znate, gospodo poslanici, javnost u Srbiji, da će budućem republičkom javnom tužiocu, kada bude video kakva je ova mreža, šta će sve da se radi, kakve su nadležnosti, ostati još jedino da mu opadne i to malo kose što ima na glavi, ako uopšte ima. Problem jeste veliki. Problem je zato što postoji strategija reforme pravosuđa. Ona je naručena, plaćena je iz inostranstva, napravljena pre nekoliko godina; oni koji su tada to morali da prihvate, naravno, demonstrirajući drčnost, za pare, jer je neko sa strane platio tu studiju, to se zove strategija. Sada su napokon svi videli da je to nešto loše, da je to nešto neprimenjivo. Vi ćete, verovatno, nekom akrobatikom, da izglasate i ovaj predlog zakona, uz sva protivljenja poslanika koji pripadaju skupštinskoj većini, ali znajte, ovo neće moći da zaživi. Međutim, da se ne bih ponavljao,ja ću da nastavim dalje. Samo je prividno Vlada u pravu, kao predlagač zakona, kada kaže – neće doći do većih problema, s obzirom na to da se u tim malim sredinama, gde se po novoj organizaciji gase opštinski sudovi, otvaraju sudske jedinice. Oni nastavljaju kao sudske jedinice. To je, otprilike, odgovor za ''sneg na brdu'' i za neke druge argumente koje čujemo ovde, jer neće doći do te neke seobe sudija. Ali, onda se postavlja pitanje – zašto ne bi mogli dalje da nastave kao sudovi? Opet dolazimo do onog glavnog odgovora, a on se svodi na sledeće – zašto da imamo sto i nešto osnovnih sudova, sto i nešto predsednika, kada možemo da imamo 30-ak? Lakše je kontrolisati 30-ak nego sto i nešto predsednika sudova. Nije bilo teško da sepogodi šta je pozadina ove i ovakve transformacije. Međutim, možete da zaključite da tu nema ni racionalizacije. Zašto? Evo, da me ne bi predsednik Narodne skupštine opomenuo, a nemam više para za plaćanje, ja ću uzeti ova dva primera koja su obuhvaćena amandmanom gospođe Milice. Oni se tiču tačke 4. i tačke 13. Tačka 4. se odnosi na Osnovni sud u Valjevu, a tačka 13. se odnosi na Osnovni sud u Kraljevu. Amandmanom se, praktično, predlaže da nema tih sudskih jedinica, nego da se postojeće stanje samo prebaci u novi zakon. Ako uzmemo bilo koji od ovih primera, recimo, sud u Valjevu, i ako želimo da izvršimo neku racionalizaciju, transformaciju, onda je to bilo moguće na bazi analitičke procene svih podataka kojima se meri rad jednog suda, uspešnost sudija, pa da se izvuku neki zajednički kriterijumi i merila i da se, na neki način, definiše opštinski sud u nekom manjem mestu. Ako na bazi tih anonimnih kriterijuma, njih nema u obrazloženju, opštinski sud pretvorite u sudsku jedinicu, opet niste rešili problem. Moraćete da imate jednog sudiju u sudskoj jedinici koji će da bude organizator posla u sudskoj jedinici. Ako nije predsednik tog malog suda, onda je zadužen koordinator, ne znam kako ćete da ga nazovete. Onda će postojati potreba, verovatno, da jedanput, možda čak i dva puta nedeljno, predsednik osnovnog suda pozove koordinatore iz sudskih jedinica na dogovor o radu, podnošenju izveštaja itd. Prosto, ne verujem da će ta mreža da radi na način kako ste vi zamislili, a i pitanje je da li to može da se šalje, s obzirom na to da se radi o podacima koji imaju neki stepen zaštite. To što će da se smanji broj sekretarica u sudskim jedinicama, nije reforma koja je nama potrebna. Moram da oštro protestujem zbog onog argumenta da će se, ako se u malim mestima opštinski sud ugasi i promeni u sudsku jedinicu, smanjiti kriminal u sudu, uticaj, korupcija, koji, po predlagaču, postoje u tim malim sudovima. Argument vam je potpuno pogrešan. Najveća korupcija u pravosuđu je u Beogradu. Teoretski, ne može da postoji veća nego što je ova u Beogradu. To je sistem velikih brojeva. Kako god da primenite neki uobičajeni procenat, da izrazite nešto na tu masu koja postoji u Beogradu, to je u nominalnom iznosu najveće. Moram da vam skrenem pažnju da niste obratili na jednu drugu stvar vaše usmerenje. Potrebno je nešto uraditi sa manjim sudovima, ali, pre svega, u pogledu kvaliteta suđenja i uslova rada. Mi iz ove vaše transformacije ne vidimo nešto što je neophodno našem pravosuđu. Ja ću vam dati nekoliko vrlo praktičnih primera. Ovde imamo advokate koji će, verovatno, da klimnu glavom i da potvrde ono što pričam. Mi imamo problem na ročištu. Advokat zastupa, iznosi svoju tezu, onda predsednik veća diktira u zapisnik nešto što njemu padne na pamet. Zašto se ne uvede snimanje sednica, stenogram? Nema onda ni gubitka vremena u ponavljanju nečega što je već jedanput saopšteno. Evo jednog rešenja koje bi moglo da poprilično promeni stvari u našem pravosuđu. Ja vam garantujem da će da spreči korupciju koja postoji kod sudija, jer neće onda sudija da interpretira šta je Batić rekao u sudnici, kao branilac okrivljenog. Čovek je u dahu ispričao nešto 10 minuta, posle toga sudija treba da diktira i on treba da ispravlja dok ona diktira. Neka se uvede snimanje, stenogram i rešen je problem. Ne možemo mi od svakog suda da napravimo specijalni. On je specijalni zbog drugih stvari, gospodine Batiću. Doći ćemo i do njega. Druga vrsta uštede jeste da se napravi vrlo kvalitetan tim oko svakog sudije, da sudije ne nose u cegerima predmete kući, pa na svom privatnom kompjuteru da izigravaju daktilografkinje i sudije. Vi ne želite taj problem da rešite. Vi želite nulti sastav jednog, nulti sastav drugog, da proberete sudije i tužioce, da ih postavite po svojoj volji. Zašto? Da bi se ozakonilo i sačuvalo ovo što mi preživljavamo svakog dana. Gospođo Đukić-Dejanović, jutros sam vam dao ono pismo zaposlenih u Građevinskoj direkciji Srbije. Ljubazno sam vas zamolio, ako postoji mogućnost, da to umnožite u 250 primeraka, da 21 primerak date novinarima. Na ovo treba da se odgovori. Ne mogu da kažem ni da je ovo tačno, ni da nije tačno, jer niti sam ovlašćen da sprovodim istragu, niti imam vremena da sprovodim istragu. Ima neke dokumentacije o tim ugovorima o čuvanju stanova. Ima posebno poglavlje o ovom novom direktoru, pošto građani stalno šalju svoja zapažanja SRS-u, kritikuju. Mi smo zatrpani materijalom, da znate, jer se ovaj prenos prati i građani su primetili da samo ova strana zastupa njihove vitalne interese. Postoji ona druga strana, koja želi da zabašuri, da ne postoji. Rukovođenje direktora Grujića, u zagradi piše – DS, zgrada B7, Arsenija Čarnojevića, pa neka firma "Montera", pa neki gospodin Kopčović, ne znam, Batiću, da li ga vi znate, pa onda raspodela nekih stanova, mogu ovde da pogađam neka imena, nešto da pogrešim. Oni kupuju i prodaju stanove. Evo, opet, na 5. strani, svojim bliskim saradnicima je govorio da mora da daje pare DS-u, jer predsednik stranke, gospodin Tadić, mora da daje ministrima po 4000 evra u kešu. To se uveliko priča po kuloarima. Nisam ovo izmislio, da ne bi neko skočio da ja sada nešto interpretiram. Imate, na kraju, zaposlene u Građevinskoj direkciji Srbije, koji, jednostavno, ne smeju. Krenula je čistka. Bilo je i za vreme Zlatanovića, ovog iz G17. I on je pomenut ovde, da znate. Nije ovo samo DS. Ovo je, praktično, odlukom Vlade formirano, 2. novembra 2001. godine, gospodine Batiću, vi ste tada bili u toj vladi. Menjalo se tamo kako je koja stranka na vlasti. Sada oni prodaju i preprodaju stanove. Rade sve i svašta. Ne želim da neko posle protumači da sam išao na ličnost, ali sam vas zamolio da ovo umnožite, date poslanicima da se informišu, da date novinarima, da se krene s tim istraživačkim novinarstvom, jer je ono neophodno da bi se saznala istina. Nije dobro, da kažem da je nemoralno da se sve svali samo na direktora Aerodroma. Ne bi bilo dobro. Ne bismo zadovoljili, pre svega, zahteve i potrebe građana da se čuje istina, da se vidi ko to svojim radom, ponašanjem i na drugi način nanosi štetu. Apsolutno sam siguran da u procentu korupcije, u procentu nekvalitetnog rada prednjače sudovi u Beogradu, jer to pokazuje sistem velikih brojeva. Mi možemo da emotivno posmatramo sud iz mog mesta, iz tuđeg mesta, pa da iznosimo neke stavove, ali sistem velikih brojeva važi, primenjuje se, daje rezultate. Verovatno bi ovo bila tema za sve organe koji se bore protiv kriminala, a ne upad u stan, upad u kuću. Na 15 dana se ljudima upada u kuću. Šta se demonstrira? Šta se pokazuje? Nasilje, bukvalno rečeno, nasilje. Kada nasilje potiče od predstavnika državnih organa, mi moramo da postavimo pitanje da li državni organ zloupotrebljava ovlašćenje ili to radi u skladu sa zakonom i propisima. Ako je neko meta na svakih 15 dana, imam osnova da sumnjam da to baš nije u skladu sa zakonom i nemojte da se ljutite kada odavde postavimo to pitanje. Moram da skrenem vašu pažnju, nalazim se u temi koja je na dnevnom redu. Po ko zna koji put, postavljam pitanje koje se tiče člana 3. stav 3 – da li neki sudija u Srbiji zna da primeni ovu odredbu Zakona o finansiranju političkih stranaka? Gospođo Malović, ponovo ću da vam pročitam šta je napisano u tom zakonu. Zakon je loš. Prilikom donošenja i objavljivanja tog zakona je, takođe, bila afera, jer je Đelić hteo da uzme pare za knjigu s onom štampom, i s pravilnikom i s onim stvarima, pa je taj zakon menjan. Biserka Živković je, mimo Narodne skupštine, promenila, pa nije bio nadležan ovaj organ, nego drugi organ, pa se Đelić naljutio – kako taj drugi organ, jer je već knjigu štampao. Sve je to opštepoznato. Čim je kod mene u kompjuteru zabeleženo, znači da je opštepoznato. Da se shvati šta je regulisao član 3. stav 3 – privatni izvori kod finansiranja političkih stranaka su članarina, prilozi pravnih i fizičkih lica, prihodi od promotivnih aktivnosti političke stranke, prihodi od imovine političke stranke i legati. Da li ovaj stav dozvoljava da politička stranka uzme kredit od neke banke koja je iz inostranstva, a koja radi na našoj teritoriji? Ovo pitanje otvaram zato što imam puno razloga da sumnjam u to kako se finansirala izborna kampanja DS-a. Maheri su osmislili sistem. Izveštaj se podnosi RIK-u, RIK je dao revizorskoj. Oni kažu da nisu za to nadležni, mi to ne znamo da radimo. Dajte da napravimo jednu istražnu ekipu, sudije, tužioci, da se istraži kako je finansirana izborna kampanja DS-a. Zašto? Jer, kada se pročešlja njihov način finansiranja izborne kampanje, biće jasno kako je i sa drugim političkim strankama.
Gospodin Vladan Batić, o amandmanu.
Dame i gospodo, ranije sam već rekao da, u ime DHSS-a, podržavam set predloženih pravosudnih zakona, pogotovo u onom delu koji se odnosi na opšti reizbor svih sudija u Srbiji. To je trebalo učiniti još 2000. godine, ali tada nije postojala politička volja. Neki to nazivaju lustracijom. Može se nazvati i tako, jer je neophodno da se u čitavom javnom sektoru, pa i u pravosuđu, najzad odvoji žito od kukolja. To smeta samo onima koji su nesigurni, uplašeni, zbunjeni, nestručni, lenji. Oni se neprestano kriju iza pojma stalnosti sudijske funkcije, jer se iza stalnosti, kao iza paravana, mogu sakriti i nestručnost, i neznanje, i nesposobnost, da ne govorimo o nepotizmu, korupciji, sveopštoj hipo-krizi. Niko ne osporava institucije ustavnosti i nezavisnosti nosilaca pravosudnih funkcija, ali to nisu nikakve metafizičke ili alhemičarske kategorije. One moraju biti u saglasnosti sa stvarnošću, s realnošću u kojoj živimo. Mora se jednom izvršiti nulti izbor svih sudija u Srbiji, da ne bi ogromna većina sudija koji stručno, časno, profesionalno, savesno obavljaju svoju funkciju bili taoci i trpeli negativan rejting koji pravosuđe ima zbog malog broja onih koji u pravosuđu više ne treba da budu. Kada se izaberu sve sudije, onda treba da funkcioniše institut stalnosti za sve one koji odgovorno, sposobno, časno i uspešno obavljaju svoj posao. Nijedna funkcija, pa ni sudijska, ne može biti stalna kao paravan za već pomenuti nerad, nesposobnost i neznanje. Što se tiče ovog zakona koji je na dnevnom redu i o čijim amandmanima raspravljamo, o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, njegova ideja je, u suštini, dobra. Ona treba da razbije neke učaurene odnose, javašluk, inerciju, nerad, jednu žabokrečinu koja vlada dobrim delom pravosuđa. Međutim, iako je ideja dobra, znači, rasturanje te nagomilane žabokrečine, plašim se da će realizacija ove dobre ideje biti veoma komplikovana, ili bazirana na nekim pomalo diskutabilnim kriterijumima. Lično, mislim da se ovaj zakon ne može popraviti amandmanima, jer prihvatanje bilo kog amandmana znači promenu koncepta i znači narušavanje nečega od čega je zakonodavac krenuo pri predlogu ovog zakonskog teksta. Moj predlog je da Ministarstvo razmisli da se ovaj zakon povuče, na jedan kratak rok, na određenu doradu, utoliko pre što on treba da počne da funkcioniše u praksi tek 1. januara 2010. godine. Mislim da vremena ima, jer ne mogu samo broj predmeta, a nisam siguran ni da li je broj predmeta jedini kriterijum, ili možda sedište okruga, bez obzira na broj predmeta ili sedišta okruga, kao sedišta budućih osnovnih sudova, da budu jedini kriterijumi. Mislim da treba da se uvaže i neki kriterijumi koji su pominjani u ovoj raspravi – etnički sastav opština, saobraćajne veze, tradicija, razvijenost ili nerazvijenost nekog mesta, ili opštine i grada, ekonomske prilike i standard stanovništava. Pomenuo bih, ilustrativno, dva primera, recimo, Belu Crkvu, u kojoj tradicija sudova postoji 250 godina, kao taj kriterijum tradicije, i drugi kriterijum – etnički sastav u toj opštini; najzastupljenije su češka i rumunska nacionalna manjina. Oni su se obraćali svim poslaničkim grupama. Mislim da kriterijume ovog tipa treba uvažiti, a ima ih u mnogo opština i gradova u Srbiji, pojedinačno izraženih, možda, i izraženijih, ali, ovako, dva – tradicija i etnički sastav zajedno, ovo je najtipičniji primer. Ili, recimo, broj građana, ili broj stanovnika. Zvučaće pristrasno, ali nije to povod, ako kažem da opština Obrenovac ima skoro 100.000 stanovnika. Imate neka sedišta okruga ili čitave okruge koji imaju manje stanovnika. Pa šta je onda kriterijum? To su neki globalni razlozi, fenomenološki, koje je trebalo uzeti u obzir. Imamo i razloge prozaične prirode, rekao bih, one životne, svakodnevne, svi ih mi znamo, vezane, ako hoćete, i za naše naravi, za shvatanje odgovornosti i za navike, za tešku promenu navika, kao i za tehničke, saobraćajne, organizacione i za druge prilike i mogućnosti. Vi se, gospođo Malović, sećate kada smo jednog dana poslali službu nadzora u Palatu pravde, da vidimo kako rade sudovi. U devet sati, pola tih sudija nije bilo na poslu, a oko dva, ili pola dva istog dana, ponovili smo slučaj, pa je ponovo služba nadzora Ministarstva pravde otišla u iste te sudnice ili kabinete, a tih ljudi ni tada nije bilo. Onda je, naravno, počela kuknjava, ceo hor, a dirigent – Vida Petrović-Škero. U isto vreme kada je Okružni sud u Beogradu, zbog pogrešnog tumačenja odredaba ZKP-a, setiće se kolege advokati, ukinuo pritvor, samo i jedino Okružni sud u Beogradu, osmorici najokorelijih ubica, kada je bio onaj rok od dve godine, usledila je žalba tužilaštva. Vrhovni sud je uvažio žalbu, ali ubice su pobegle; vratio se jedino sin jednog poznatog fudbalera, plašeći se da ga ne ubiju napolje, na slobodi. To je Okružni sud pod pokroviteljstvom Vide Petrović-Škero. Ali, da se vratim na ovo. Recimo, Drugi opštinski sud će imati sudske jedinice u mnogim prigradskim opštinama u Beogradu. Sve te, to se sad naziva, ili će se nazivati – sudske jedinice, tu se postavlja sijaset pitanja. Da li će to, u stvari, biti, ili će to biti uređeno Poslovnikom, sudska odeljenja, to je nešto drugo, ili sudske jedinice, gde će se predmeti dodeljivati po principu slučajnog izbora? Pitam – gde će ljudi koji žive, uzeo sam taj sud kao primer, a ima i drastičnijih primera, primera veće udaljenosti nekih drugih sudova, gde će da sede sudije koje pripadaju izbornim jedinicama? Ko da im nađe kabinete, recimo, u Drugom opštinskom sudu? Ako je slučajni izbor da idu na suđenje, ima li kola, vozača, gde će da drže predmete, kako će i gde će da izrađuju presude? Mislim da će to biti veliki problem, a onda, bazirajući na lošim navikama, neodgovornosti, to će se svesti na opstrukciju, izbegavanje, odugovlačenje, i plašim se da će žrtve biti građani. Podsećam da je samo brza pravda – istinska pravda. Plašim se i molim još jednom da se sve to razmotri. Nije nikakva jeres da se razmotri Predlog ovog zakona, čija je ideja, ponavljam, dobra, ali nije Srbija još spremna za tektonske poremećaje ovog tipa. Ja jesam za lustraciju, jesam za reizbor, ali se plašim da u ovoj situaciji to može dovesti do odugovlačenja, prolongiranja i, možda, štetnih posledica po građane, koji su, inače, nezadovoljni što sudski postupci predugo traju. To je moja dobronamerna sugestija. Ja bih samo molio i apelovao, nisam siguran da li sudskim poslovnikom to može da se popravi, izmeni ili prihvati, da se o svemu tome razmisli, ponavljam, ne u interesu sudija, nego u interesu građana Srbije. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim predlogom zakona predviđeno je ukidanje opštinskih sudova u Velikoj Plani i Smederevskoj Palanci. Njihovu nadležnost, po ovom predlogu, preuzeo bi Osnovni sud u Smederevu. Svojim amandmanom sam predložio da, pored Osnovnog suda u Smederevu, postoji i Osnovni sud u Velikoj Plani, s isturenim odeljenjem u Smederevskoj Palanci. Amandman sam podneo iz razloga što smatram da ne postoje racionalni, znači, opravdani razlozi, u interesu bržeg i boljeg sprovođenja pravde, zbog kojih bi trebalo ukinuti sud u Velikoj Plani. Ako ukinemo sud u Velikoj Plani, a isti je slučaj s ostalim sudovima, nameće se pitanje, da li će građanima pravda, u tom slučaju, biti dostupnija? Neće. Da li će procedura biti jednostavnija? Neće. Da li će organizacija sudova i pravosuđa biti lakša? Neće. Da li će sudski postupci i rad pravosudnih organa pojeftiniti? Neće. Da li će sudijama biti lakše? Neće, biće im teže. Da li će građanima biti lakše? Naravno da neće, zato što će svoja određena prava ubuduće morati ostvarivati u opštinama izvan mesta svog stanovanja. Da li postoji neki državni interes zbog kojeg bi se izvršila ova reorganizacija i ukidanje ovolikog broja sudova? Ne postoji. Onda se, samo po sebi, nameće jedno pitanje: zbog čega imamo ovakav predlog zakona? Nemam odgovor na to pitanje, ali znam da je u proteklih nekoliko dana o ovom zakonu govorilo više od 60 narodnih poslanika i da nijedan od njih nije znao odgovor na ovo pitanje. Nisu bili samo poslanici iz opozicije, nego i poslanici iz vladajućih stranaka. S druge strane, postoje mnogi razlozi zbog kojih smatram da bi sud u Velikoj Plani trebalo da nastavi da postoji. Prvi razlog je tradicija. Sud u Velikoj Plani postoji duže od 100 godina. Prvo je postojao kao sreski sud u Velikom Orašju, a od 1946. godine radi kao Opštinski sud. Za neko veliko mesto, za neki veći i stariji grad, sto godina nije previše dug vremenski period, međutim, za Veliku Planu, koja kao naselje postoji nešto više od 200 godina, sto godina je polovina postojanja. Zbog toga, građani Velike Plane Opštinski sud ne doživljavaju samo kao neko mesto gde mogu ostvariti svoja određena prava, nego kao deo svog identiteta, svoje tradicije, svoje istorije. U poslednjih 20 godina, u Srbiji imamo pojavu da se urušavaju i srozavaju sve vrednosti institucije, uključujući i instituciju države. Smatram da se, naprasnim ukidanjem više od stotinu sudova, taj negativan trend samo ubrzava i pospešuje. Jednostavno, nelogično je u jednom mestu ukinuti jednu instituciju koja postoji sto godina, koja dobro funkcioniše, od koje građani nemaju nikakvu štetu. Naprotiv, imaju koristi. Znači, ne postoji nijedan razuman razlog zbog kojeg bi ta institucija bila ukinuta. Sledeći razlog je raspoloživi prostor i tehnička opremljenost. Kada sam pre dva dana govorio zbog čega smatram da ne treba ukinuti, u stvari, zbog čega treba uspostaviti sud za prekršaje u Velikoj Plani, izneo sam ovde podatak da zgrada Suda u Velikoj Plani ima preko 2.000 kvadratnih metara površine, što je sasvim dovoljno za komotan rad ne jednog, nego tri suda, tim pre što svaki sudija ima svoj kabinet u ovoj zgradi u Velikoj Plani, a svaki kabinet je opremljen kompjuterom i ostalom neophodnom opremom. Sledeći argument na koji ću podsetiti, o kojem sam govorio, jeste da Velika Plana, zajedno sa Smederevskom Palankom, koju bi pokrivao Osnovni sud u Velikoj Plani, ima 110.000 stanovnika. Vi se sećate da su ovde iznošeni podaci da imamo područja u kojima će biti uspostavljeni ovi osnovni sudovi koja imaju tri puta manje stanovnika nego što imaju ove dve opštine zajedno. Sledeći argument je geografski položaj. Samo ću ukratko podsetiti da se Velika Plana nalazi većim delom svoje teritorije, znači, pruža se pravcem prostiranja autoputa Beograd-Niš. Neću sada ponavljati sve razloge zbog čega, praktično, ne prođe nijedan dan a da pravosudni organi iz Velike Plane ne izvrše neku intervenciju na autoputu, da li zbog saobraćajnih nezgoda, da li iz nekih drugih razloga. Glavni argument zbog kojeg Sud u Velikoj Plani treba da nastavi rad jeste obim posla. U Opštinskom sudu u Velikoj Plani trenutno radi deset sudija, tri sudijska pomoćnika i dva sudijska pripravnika. Znači, govoriću kroz obim posla ovog suda u 2007. godini i prvih devet meseci ove godine. U 2007. godini, u sudu je radilo pet parničnih veća, dva veća za radne sporove, tri krivična veća, jedan sudija je postupao u predmetu izvršenja, dvoje u istražnom odeljenju. U svim materijama u postupanju je bilo ukupno 14.625 predmeta. Juče je pomenut jedan osnovni sud, u stvari, jedna opština gde će ostati da radi osnovni sud koji ima tri puta manje predmeta. Ako ovaj broj predmeta podelimo s ukupnim brojem radnih dana, dobijemo 59 predmeta dnevno, ili osam predmeta po radnom satu. To je 1.462 predmeta po jednom sudiji godišnje. Ponavljam, 1.462 predmeta, odnosno šest predmeta dnevno po sudiji, ako računamo samo radne dane. Ovo je matematika koju sam izneo samo pod pretpostavkom da se po jednom predmetu godišnje održava samo jedno ročište, a teško je da se bilo koji postupak, posebno u zemlji Srbiji, završi jednim ročištem. U 2007. godini, u Opštinskom sudu u Velikoj Plani ukupno je rešeno 9.008 predmeta, od čega 1.835 čine stari predmeti. To je 36 rešenih predmeta po jednom radnom danu, odnosno pet predmeta po radnom satu suda. Svako ko se površno razume u ovu materiju, ko zna koliko je teško po jednom predmetu održati nekoliko ročišta i izreći presudu koja je u interesu pravde, napisati njeno obrazloženje, može pretpostaviti koji je obim posla koji rade sudije u Sudu u Velikoj Plani. U prvih devet meseci ove godine primljeno je ukupno 5.409 predmeta, odnosno više od 20 predmeta dnevno. Ako se računaju samo radni dani, to je 23 nova predmeta dnevno. To znači da je Sud svakog sata efektivnog rada primao tri i po predmeta. Ako računamo i stare predmete, deset sudija je u prvih devet meseci ove godine postupalo po 11.026 predmeta, 58 predmeta po radnom danu, odnosno 5,8 predmeta po sudiji za jedan radni dan. U 2007. godini, po žalbi je razmatrano 614 predmeta, u kojima je potvrđeno 418, odnosno 68,08% presuda. Znam da su ove brojke pomalo zamorne, ali, kažem, smatram da ne postoji jači argument kojim treba da branite postojanje nekog suda od obima njegovog posla i od rezultata rada, pa ću govoriti o radu nekih odeljenja. Rad krivičnog odeljenja: u 2007. godini, u ovom sudu radila su tri krivična veća, koja su postupala po ukupno 1.086 predmeta, od kojih je 548 predmeta koji su primljeni u toku godine. Prosečni mesečni priliv po sudiji iznosi 19 predmeta. U prvih devet meseci ove godine, primljeno je 325 novih predmeta, od kojih je rešeno 278, ili 85,5%, što je, mora se priznati, veliki procenat, čak i za neke zemlje sa mnogo uređenijim pravosuđem nego što je to slučaj u Srbiji. Rad istražnog odeljenja: u 2007. godini, ukupno je postupano po 530 predmeta, od čega su 422 nova predmeta. Mesečni prilivi po sudiji je 22 predmeta. Rešena su 423 predmeta. Znači, opet jedan izuzetan procenat, ili 22 predmeta po sudiji mesečno. U prvih devet meseci ove godine, u odeljenju je radio samo jedan sudija i on je postupao po 369 predmeta. Vanraspravno krivično veće: u 2007. godini postupano je po 127 predmeta, od čega je 120 novih predmeta. Rešeno je 118, ili 92,91% predmeta, ili 12 predmeta mesečno. Takođe, izuzetan procenat.U prvih devet meseci ove godine, postupano je po 94 predmeta, od čega je 85 novih predmeta, rešen je 91 predmet, ili 96,80% predmeta. Još ću reći nekoliko reči o radu parničnog odeljenja i radu ostavinskog odeljenja, kako vas ne bih zamarao ovim brojkama. U ovoj materiji sudila su četiri parnična veća u 2007. godini, ukupno je suđeno po 1.655 predmeta, od čega je u prošloj godini novih primljenih 888 predmeta, što iznosi, kao mesečni priliv, 23 predmeta po sudiji. Znači, praktično svakog radnog dana, sudija je imao po jedan novi predmet. Rešeno je 935 predmeta, što mesečno iznosi 19 rešenih predmeta po jednom sudiji. U prvih devet meseci ove godine, postupano je po 1.289 predmeta, a mesečni priliv je 17 predmeta po jednom sudiji. Reći ću još nešto o radu ostavinskog odeljenja. U toku prošle godine, primljeno je 846 predmeta, ili 86, 60 predmeta po sudiji. Sa zatečenih 99 starih predmeta, ukupno je postupano po 965 predmeta; rešena su 584 predmeta, odnosno 62%, što iznosi 50 predmeta mesečno. U prvih devet meseci ove godine, postupano je po 989 predmeta, primljeno je 618 novih predmeta, mesečni priliv je 69 predmeta po sudiji, a rešeno 589, odnosno 60,16% predmeta, što iznosi 66 rešenih predmeta mesečno po sudiji. Neću da čitam dalje. Kada uzmete u obzir sve ove podatke i kada ih izanalizirate i uporedite s rezultatima rada, s obimom poslova koje imaju neki sudovi koji će nastaviti da postoje, onda se nameće samo jedan zaključak, da je ukidanje Suda u Velikoj Plani potpuno neracionalno i neopravdano. Za one koji su bili previše zamoreni ovim brojkama, da bih ilustrovao obim poslova Suda u Velikoj Plani, reći ću vam sledeće: za ovih 12,5 minuta, izgovorio sam ne znam koliko slova, koliko slovnih znakova. Broj predmeta po kojima je postupao Sud u Velikoj Plani je veći od broja slova koje sam danas izgovorio za ovom skupštinskom govornicom. I da nije ničeg drugog, smatram da je samo to dovoljan argument da se uvaži moj amandman – da Opštinski sud u Velikoj Plani nastavi da radi kao Osnovni sud, s odeljenjem u Smederevskoj Palanci. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospođo ministre, bezbroj puta smo ovde iznosili argument, i moje kolege koje su do sada obrazlagale ovaj predlog zakona, da kada jedan predlog zakona ima samo 19 članova, a na tih 19 članova imamo 124 amandmana, a što je interesantno, izgleda, samo kada je ovaj zakon u pitanju, imamo amandmane koji dolaze od poslanika koji čine opoziciju u Skupštini, ali ima dosta amandmana i od poslanika koji čine, da kažem, vladajuću većinu, neizvesno je kako će taj predlog zakona proći kada bude dan za glasanje, zato što će se, bar poslanicima tako izgleda, teško sakupiti 126 glasova, odnosno da će biti 126 poslanika koji će podržati Predlog zakona. Naime, nekoliko dana grupa poslanika iz Poslaničke grupe manjina, odnosno iz SVM-a, obrazlaže svoj amandman koji se odnosi na jedan broj gradova u Vojvodini. Bilo bi dobro kada bi i drugi poslanici mogli da imaju tu vrstu, ili da poseduju taj ''kontrolni paket'', pa je, možda, to ideja da ovde poslanici naprave lobi grupe za određena područja ili teritorije u Srbiji. Možda bismo i mi tako uspeli, ako ništa drugo, onda da se o našem amandmanu bar ozbiljno razmišlja. Juče sam govorila o tome da postoje četiri načina, pa ću to i da ponovim, da se i Vlada Republike Srbije, i ministar pravde gospođa Malović, izvuku iz ovog problema, onako elegantno, odnosno četiri načina da se ovaj zakon popravi. Prvi, koji nije popravka, nego je povlačenje Predloga zakona, a slažem se da treba da se napravi drugačija mreža. Međutim, nije urađena dobra analiza. Zato svi imamo toliko zamerki na Predlog. Takođe, znamo da ovaj predlog zakona nije toliko hitan, zato što će on stupiti na snagu tek 1. januara 2010. godine. Znači, ima još vremena, odnosno Ministarstvo ima godinu dana da napravi ozbiljnu analizu i da izađe s drugačijim predlogom mreže sudova. To je prvi način. Drugi način je da se usvoji amandman kolege Srđana Spasojevića koji predlaže da se taj član briše, pa kada bismo izbrisali taj član, onda bi ostao član koji važi u sadašnjem zakonu, ili sadašnja mreža sudova. Ili, da se usvoji amandman koleginice Milice Radović iz DSS-a koja predlaže brisanje i predlaže da ostane stara mreža, ili da se, pak, usvoje amandmani koji dolaze od poslanika DSS-a. Mi smo ulagali pojedinačne amandmane na ovaj član i svaki poslanik je u amandmanu, otprilike, obuhvatio po dve tačke, i to se uglavnom podudara i sa teritorijalnom organizacijom, odnosno s okruzima. Moj amandman se odnosi na tačku 5, a tačka 5) predlaže da u Pčinjskom okrugu ostane samo jedan osnovni sud, i to u Vranju, za teritoriju opština Bosilegrad, Bujanovac, Vladičin Han, Preševo, Surdulica, Trgovište i za grad Vranje, sa sudskim jedinicama u Bosilegradu, Bujanovcu, Vladičinom Hanu, Preševu i Surdulici. Predlažem da se tačka 5. briše i da ostane mreža kakva je sada, odnosno da ostanu da postoje opštinski sudovi u Vranju, Bujanovcu, Bosilegradu, Vladičinom Hanu, Preševu i da ostane Opštinski sud u Surdulici. Drugi deo mog amandmana se odnosi na tačku 23. Tu je predloženo da postoji jedan osnovni sud u Pirotskom okrugu, dakle, u Pirotu, za teritoriju opština Babušnica, Bela Palanka, Dimitrovgrad i za grad Pirot, sa sudskim jedinicama u Babušnici, Beloj Palanci i u Dimitrovgradu. Inače, u Predlogu zakona, u samom tekstu postoji greška, piše: "u Beloj Palanki", ali nije, treba da stoji: "u Beloj Palanci", to će se verovatno popraviti. Predlažem da se ta tačka briše i da se dodaju nove tačke. Prva bi bila tačka 23 – da ostane da postoji Opštinski sud u Pirotu, da postoji Opštinski sud u Babušnici i da postoji Opštinski sud u Dimitrovgradu. U Beloj Palanci i sada postoji Odeljenje Niškog suda. Međutim, Vlada nije prihvatila moj amandman, uz obrazloženje da se to ne uklapa u novu koncepciju mreže sudova i da je Vlada odlučna da ukine 104 suda u Republici Srbiji. Naravno, mi smo i predlagali ove amandmane zato što se ne slažemo s tom koncepcijom, tako da je obrazloženje logično. Takođe, smatramo da pravosudni sistem neće biti efikasniji. Naprotiv, pojaviće se potpuno novi i drugačiji problemi, koji će opet usporiti funkcionisanje pravosudnih organa. Zatim, nije tačno da će se ovim predlogom izvršiti racionalizacija. Nije racionalizacija samo smanjenje broja pravosudnih organa sa 138 na 34. Ono što je najupečatljivije, to su bile tvrdnje, koje smo ovde čuli, da će se na ovaj način smanjiti korupcija u pravosuđu. To nije način da se rešava problem korupcije ni u jednoj oblasti. Prema raznim istraživanjima, a građanima i nama nisu potrebna istraživanja da bismo znali da korupcija postoji, kada je reč o pravosuđu i u pravosuđu, ali i da postoji korupcija u zdravstvu, nažalost, postoji korupcija u prosveti, postoji korupcija i u politici. Međutim, nikome do sada nije palo na pamet da se, zbog toga što svi znamo da postoji korupcija u policiji – ukine policijska stanica u nekom gradu. Dakle, nije to način da se rešava korupcija, to se mora rešavati na drugi način. Poslanici su govorili o odsustvu pravih kriterijuma, ili o tome da nisu primenjeni svi kriterijumi koje je trebalo primeniti. Mi vidimo da se tu spominje putna infrastruktura, nekad, broj stanovnika, nekad. Međutim, to nije, čini mi se, bio jedan sveobuhvatan pogled na toda li nekom gradu treba ukinuti sud ili ne. Znači, tu je trebalo uzeti u obzir sve kriterijume, i veličinu opštine, i broj stanovnika, i razuđenost, i stanje putne infrastrukture, geografski položaj određene opštine, broj predmeta (rešenih, nerešenih) i, naravno, nacionalni sastav stanovništva koje živi u određenom gradu, ali i privrednu razvijenost. Ukidanje opštinskih sudova nije samo pitanje pravosuđa, nego je to ujedno i političko i ekonomsko pitanje. Šalje se loša poruka građanima koji žive u tim mestima gde se sudovi ukidaju. Zatim, podriva se politika ravnomernog regionalnog razvoja. Ovde govorim o dva okruga – Pirotskom i Pčinjskom. Svi znamo da su to okruzi koji spadaju u one za koje slobodno možemo reći da su siromašni. Međutim, poslanici, nažalost, stalno ovde govore za svoje gradove, ili sredine iz kojih dolaze da su siromašne, odnosno, opšti je zaključak da je Srbija još uvek prilično siromašna zemlja. Nezaposlenost u nekima od ovih mesta je i preko 40%. Znači, vrlo su male razlike, kada je nezaposlenost u pitanju, između Dimitrovgrada, Bosilegrada, Surdulice – uglavnom, tu je jako malo ljudi zaposleno. Takođe, imaju potrebu da se stanovništvo iseljava, znači, imamo odlivanje stanovništva iz ovih sredina. Loša je poruka i za investitore, jer, kada govorimo o regionalnom razvoju, loše je kada nekome ko se zainteresuje za vašu opštinu i lokalnu samoupravu kažete da nemate ni opštinski, ni osnovni sud. Znači, od naših obećanja da ćemo voditi računa o regionalnom razvoju i obećanju Vlade da će se otvoriti 200. 000 radnih mesta, izgleda da nema ništa. Ja ću uzeti za primer moju opštinu, Dimitrovgrad, iako je ona jedna od najmanjih u ova dva okruga, da bih rekla zašto ne treba ukinuti opštinski sud u Dimitrovgradu. To je opština koja se istočnim delom graniči s Republikom Bugarskom, i to u dužini od 75 kilometara. Recimo, kada je reč o Bosilegradu, tu imate državnu granicu sa Bugarskom od oko 54 kilometara, a Surdulica ima 42 kilometra; znači, govorimo o pograničnim opštinama. Opština je veoma razuđena. Najudaljenije selo od centra je udaljeno 42 kilometra. To su sela u predelu Stare planine, gde su zimi vremenski uslovi otežani, tako da je nekom građaninu iz najudaljenijeg sela jako teško doći do Dimitrovgrada, a kamoli da nastavi put da bi stigao do prvog suda, još 30 kilometara. Zatim, ono što je važno za Dimitrovgrad, kao i za druge opštine u ovim okruzima, jeste da je to grad u kome živi više nacija. Većinu čine Bugari, a žive, naravno, i Srbi. Dakle, bugarska nacionalna manjina je većina u tom gradu, kao što je, recimo, i u Bosilegradu, i pripadnici bugarske nacionalne manjine, koji to zahtevaju, komuniciraju sa sudom i komunikaciju na sudu vrše na bugarskom jeziku, kako u sudskim postupcima, tako i prilikom ostvarivanja drugih prava na sudu. Dakle, ukidanje sudova, kao što je Sud u Dimitrovgradu i u nekim drugim višenacionalnim sredinama, će veoma otežati osnovno ljudsko i manjinsko pravo pripadnicima nacionalnih manjina. Kada je reč o samom opštinskom sudu u Dimitrovgradu, bilo je, recimo, u 2006. i 2007. godini 3.800 predmeta. Do novembra ove godine je primljeno 1.300 predmeta, a broj se odnosi na sudeće predmete. To je jedan drugi pogled na to zašto neke sudove ne treba ukidati. U Surdulici je, pre par godina, obnovljen, dograđen, čak, izgrađen i novi deo zgrade Suda, tako da i Sud u Surdulici i tužilaštvo funkcionišu u veoma dobrim uslovima, dok takvi uslovi neće postojati za rad Osnovnog suda u Vranju, koji će se povećati brojčano. Naravno, imaće mnogo više posla nego što bi svi ovi drugi sudovi imali. Ja apelujem na vas gospođo ministre da razmislite o tome, zato što je puno poslanika predložilo da povučete ovaj zakon i da ga malo bolje analizirate – postojeću situaciju i mrežu sudova, i da nam dođete s nekim boljim predlogom. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, a posle njega narodna poslanica Judita Popović.
Gospođo Malović, ja ću pokušati da iznesem svoj opšti utisak, ne samo o amandmanu gospođe Donke Banović, nego i o svim amandmanima narodnih poslanika, čija je suština – da se zadrži postojeća pravosudna mreža. Vidite, gospođo Malović, 1963. godine, kada je trebalo da se donese novi ustav SFRJ, tadašnja komunistička garnitura je proklamovala tzv. politiku ''četiri d'' – demokratizacija, decentralizacija, debirokratizacija i deetatizacija. Ta politika je naročito bila intenzivirana 1968. godine, kada su donošeni prvi amandmani na Ustav SFRJ i kasnije, posebno kada je trebalo doneti onaj famozni Ustav iz 1974. godine. Decentralizacija je, od kako je DS preuzeo vlast 2000. godine, postala jedna floskula koja se neprestano ponavlja, u predlozima zakona, u raznim strategijama koje je usvajala Vlada Srbije i Narodna skupština, u medijima, u javnim nastupima svih političara koji su pripadali vladajućim garniturama od 2000. godine, pa do sada. Sada imate jedan paradoks. S jedne strane, insistirate na decentralizaciji kao neophodnom uslovu za demokratizaciju Srbije, a, na drugoj strani, ukidate opštinske sudove kaopar ekselans državne organe. Valjda je u skladu sa decentralizacijom da ostavite sudove, da sudovi i svi drugi državni organi budu što bliži građanima, a ne da udaljavate te institucije od građana, da građani ili sudije moraju da prevaljuju po 20, 30, 50 ili više kilometara, da bi građani dobili pravdu, odnosno da bi sudije delile tu pravdu. Gospođo ministar, sudovi su izuzetno važne državne institucije. Imate onu antičku sentencu – ići sudiji, znači ići pravdi. Vi na taj način udaljavate pravdu od građana Srbije. Na drugoj strani, jedna od osnovnih teza zašto treba usvojiti ovaj predlog zakona jeste da je to vid racionalizacije državnog aparata. Međutim, meni nije jasna jedna stvar, ako ste hteli da racionalizujete državni aparat, da smanjite broj onih koji rade u državnoj službi. Iako formalno-pravno sudija nije državni službenik, suštinski, on to jeste, jer radi neki posao za državu. Nije mi jasno, zašto onda niste krenuli od izvršne vlasti, od ministarstava, od organa uprave u njihovom sastavu, od silnih agencija, za koje većina, ne samo građana Srbije, nego i pravnih eksperata, ne može da vam kaže kakva je njihova suština. Da li su to organi uprave, da li su posebne organizacije, da li su javne službe? Kakav im je, uopšte, pravni status? Samo da vam skrenem pažnju, u izveštajima Evropske komisije o stanju u Srbiji, u izveštajima Svetske banke, MMF-a, nigde nisam pronašao, ispravite me ako grešim, da je osnovni problem u približavanju Srbije evropskim integracijama veliki broj sudija. Našao sam nešto drugo, da je veliki broj činovnika, da je veliki broj institucija upravne vlasti, da je veliki broj agencija, da je državna administracija preko svih evropskih standarda, ali vi to ne menjate. Ne samo da ne menjate, već je, iz godine u godinu, kako se formira koja dosmanlijska vlada, sve veći broj državnih službenika. Vi zapošljavate partijske kadrove u sve državne institucije izvršne vlasti. Sada ne menjate stanje kakvo je zatečeno u izvršnoj vlasti, a iz godine u godinu sve je gore, nego ste krenuli da racionalizujete državni aparat, tako što smanjujete broj sudija, iz razloga koji je naveo gospodin Zoran Krasić – da biste lakše kontrolisali, pre svega, predsednike sudova. Dakle, pričate o decentralizaciji, a valjda je suština decentralizacije da sud bude na dohvat građanima. Sećate se od 2001. godine, meni je u početku ta sintagma bila smešna, kasnije je postala opšteprihvaćena, da državni organi treba da budu javni servis građana. Valjda je u suštini te vaše ideologije javnog servisa da taj javni servis bude građaninu na dohvat ruke, a ne da terate ljude koji žive u brdsko-planinskim krajevima da prevaljuju, recimo, u zimskim uslovima, po 50, 60 ili 100 kilometara da bi došli do mesta gde bi, navodno, trebalo da dobiju nekakvu pravdu. Dakle, to za vas nije decentralizacija. Šta vi smatrate decentralizacijom? Vi ste potpuno pomešali lončiće. Za vas je decentralizacija ovo što se sada radi u Vojvodini. Za vas je decentralizacija isto što i razgradnja države. Na jednoj strani, ono što je suština decentralizacije, a to je da državni organi budu na dohvat građanima, vi ukidate. Na drugoj strani, pod firmom decentralizacije, vi razbijate državu. DS je glavni krivac zašto je u Skupštini Vojvodine usvojen Statut Vojvodine. Zašto je on usvojen? Kažu da je Neron zapalio Rim da bi lično doživeo kako je to bilo kada je gorela Troja. Sada ispada da treba odvojiti Vojvodinu od Srbije da bi Bojan Pajtić video kako je to biti predsednik države. To je suština onoga što se sada dešava u Vojvodini. Vi treba da sprečite da se razbije država, pod firmom decentralizacije, jer šta je drugo Vojvodina po ovom statutu, ako ne država, ako ima diplomatska predstavništva u inostranstvu, ako može da zaključuje međunarodne ugovore, da ratifikuje te ugovore, da donosi odluke sa zakonskom snagom itd. To je država. Vi to možete da nazovete kako hoćete, ali još je rimski pravnik Gaj rekao: „Nije bitno kako se nešto zove, nego kakva mu je suština“. AP Vojvodina je autonomna pokrajina samo po imenu. U suštini, to je federalna jedinica, u najmanju ruku, ili, pak, sutra možda, suverena država. Kako vi doživljavate decentralizaciju? Ono što je suština decentralizacije, vi gurate pod tepih. Vi izvlačite državne institucije ispred ruku građana, da bi im pravda bila što teže dostupna. Na drugoj strani, pod firmom decentralizacije, vi razbijate državu kroz donošenje Statuta Vojvodine. Sutra će nekom pametnjakoviću iz dosmanlijske vlasti da padne na pamet da kaže – znate, ne možemo brže da pristupimo EU ako ne damo suviše veliku autonomiju, recimo, Raškoj oblasti ili, ne daj bože, nekoj drugoj oblasti u Srbiji. Nije to, gospođo Malović, suština decentralizacije. Kada su pitali jednog mađarskog profesora prava da li je bolja centralizacija ili decentralizacija, on im je rekao – zavisi od okolnosti: ako su u centru države pametni ljudi, koji vode računa o državi i interesima građana, onda je bolja centralizacija; ako su u centru budale, onda je bolja decentralizacija. Imajući u vidu ljude koji sada vode državu Srbiju i koji stoje u centru, SRS smatra da je bolja decentralizacija, jer su u centru države ljudi koji rade protiv interesa države, protiv interesa njenih građana, a dokaz za to je i ovaj zakon, koji izvlači pravdu, udaljava pravdu od građana Republike Srbije.
Reč ima poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, LDP ne može podržati ovaj predlog zakona i u danu za glasanje nećemo glasati za ovaj zakon. Samim tim, mi podržavamo sve amandmane koje su podneli kolege i iz opozicije i iz pozicije, a usmereni su ka opstanku opštinskih sudova, odnosno, sada, osnovnih sudova, ukoliko se određeni zakoni iz seta pravosudnih zakona usvoje. Ne sumnjamo i pretpostavljamo, uvek polazimo pozitivno od problematike, da je bila dobra namera predlagača zakona da se uradi napokon jedan ozbiljan rez, ozbiljna racionalizacija u pogledu pravosuđa i u pogledu sedišta sudova. To ne bi trebalo da je velika smetnja. Smatram da bismo svi zdušno podržali ukoliko bi se, zaista, mogla realizovati racionalizacija sudova. Ali, ovaj predlog, kako je dat u ovu skupštinsku raspravu, ne dokazuje da je bilo nekog ozbiljnijeg razmatranja te racionalizacije. Zašto? Naime, od 138 sudova, ostaje 34; od 28 sudova u Vojvodini, ostaje osam, a od 110 na užoj teritoriji Srbije, ostaje 26. Šta to znači? Da se ukida, otprilike, 70-75% postojećih opštinskih sudova. Faktički, to znači da se vrši ozbiljna centralizacija sudova, to znači da se ti sudovi centralizuju u određenim gradovima, u određenim okruzima, pa se pretpostavlja da i te sudije, koje su do sada radile u manjim mestima, gde se sudovi ukidaju, sada prelaze u te centre, dakle, nove centre moći. Dakle, trebalo bi da ostane isti broj sudova i sudija. To znači da se, ukoliko se uzme u obzir koliko radnika, službenika treba da opsluži jednog sudiju, i svi ti prateći radnici, sudski službenici, opet pomeraju ka tim centrima moći. Dakle, nema tu neke racionalizacije, ali imamo centralizaciju. Racionalizacija bi trebalo da znači da se postiže isti ili bolji efekat, s nekom većom uštedom i s nekim smanjenjem kapaciteta, smanjenjem broja radnika, sudija i ostalog. Međutim, ukoliko prethodno nije urađeno sondiranje terena, nije urađena infrastruktura, koja bi trebalo da bude alfa i omega jednoj ozbiljnoj pravosudnoj reformi, onda ne možemo da dobijemo dobre efekte racionalizacije. Dakle, opet idemo na jednu grubu racionalizaciju, na grubu štednju, koja će da se izokrene u svoju suprotnost, jer nećemo dobiti prave efekte; dobićemo efekte koji će, s jedne strane, možda da smanje troškove, ali će napraviti mnogo veću štetu, koja će mnogo skuplje da košta od postojeće mreže sudova. Tom ''racionalizacijom'', faktički, prebukiramo postojeće sudove koji su predviđeni da centriraju ove ostale, pre svega, ''provincijalne'' sudove. Dakle, od tog prebukiranja, znajući kako mi, inače, pristupamo sprovođenju zakona, ne može se očekivati nešto pozitivno i nešto dobro. Prvo je ostavljeno godinu dana da se uradi to povlačenje, to centriranje, to prebukiranje, ta racionalizacija u mreži sudova. Da li je godinu dana dovoljno da se postignu efekti koji su najavljeni i koji su suština, faktički, namera predlagača zakona? Znamo da smo u ranijim nekim predlozima zakona predvideli apelacione sudove, predvideli i neke druge nadležnosti, koje još uvek nisu stupile na snagu, a eto, prošlo je već nekoliko godina, a iz godine u godinu se to sve odlaže. Dakle, rešenja u pravosuđu ne mogu biti jednostavna, ne mogu biti brza, ne mogu biti ad hok i na prečac urađena. Naročito zameram predlagaču zakona što u ovaj set pravosudnih zakona nije uvrstio još neke predloge zakona, koji bi sigurno doprineli mnogo racionalnijem, lakšem primenjivanju ovih postojećih zakona, ukoliko se usvoje. Pre svega, nije rešeno šta će se raditi s javnim beležnicima, da li su oni uopšte u nekom razmatranju predlagača zakona. Da li se razmišlja o tome da bi, ako već smanjujemo broj osnovnih sudova, ako već radimo tu neka odeljenja, ili sudske jedinice, bilo dobro da se, ujedno, uvrsti i ta institucija javnog beležništva, koja prilično dobro funkcioniše u našem okruženju, a i u Evropi? Time bismo stvarno postigli dobar efekat racionalizacije i uštede, što se tiče primene zakona, a i rada pravosudnih organa. Da li se razmišljalo o tome da se reformiše kompletan izvršni postupak, koji sada predstavlja veliki zastoj u sprovođenju zakona i u realizaciji sudskih odluka? Da li se razmišljalo o tome da se donese neki zakon koji bi, eventualno, regulisao ceo taj postupak izvršenja, koji evidentno ne funkcioniše, ili loše funkcioniše? Dakle, da li se razmišljalo o tome da se sveobuhvatno uradi reforma pravosuđa, a ne samo da ovako, jednostavno, smanjujemo broj? Jednostavnim smanjivanjem broja ne može da se postigne cilj koji je proklamovan, ne može da se postigne efekat koji je potreban za funkcionisanje pravosuđa, za jednostavniji i lakši pristup građana pravdi, pravu i sudovima. Nije problem samo to da li će oni da putuju ili neće da putuju do sudova, nego da li će na efikasniji način da dođu do nekog rezultata ako pokrenu bilo kakav postupak pred tim sudom. Mnogi će da rizikuju i to putovanje, mnogi će da rizikuju i troškove i sve ostalo, ali ako se to odugovlači, ako to traje beskonačno, onda ne vidimo razlog zašto bismo smanjivali broj postojećih sudova, jer tim prebukiranjem, kao što sam već napomenula, čisto sumnjam da će se postići taj efekat ubrzanijeg suđenja, efikasnijeg i racionalnijeg suđenja. Razumem da je, verovatno, postojala i neka namera lustracije. Međutim, unazad osam godina, iako se jako puno pričalo o lustraciji, iako se puno pričalo o tome da, zaista, ne može baš svako ko je bio sudija i u prethodnom režimu da ostane sudija, a znamo da ima velikih problema i oko korupcije, sudovi su veoma visoko rangirani na toj lestvici korumpiranosti državnih organa, smatramo da se ovom vrstom racionalizacije ne postiže efekat ni te lustracije. Prema tome, kada se sve to uzme u obzir, mi predlažemo da se ovaj predlog zakona skine s dnevnog reda i da se pristupi ponovnoj proceni, ponovnom razmišljanju, i to sveobuhvatnom razmišljanju o tome koji su razlozi koji su nas nagnali da ovaj zakon predložimo, šta mi to hoćemo, koji su naši ciljevi, šta možemo da ostvarimo u sadašnjem stanju našeg društva, naše države, u sadašnjoj realnosti. Kada se sve to sagleda, onda ćemo moći da radimo pravu racionalizaciju mreže sudova.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Ako ne, određujem pauzu do 15 časova, a rad u popodnevnom delu nastavljamo raspravom u pojedinostima, amandmanom na član 3. koji je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. [[Posle pauze, u 15.00 časova.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu zasedanja. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. Predloga ovoga zakona, kojim sam predvideo da u Surdulici ostane sud u formi osnovnog suda i da on bude nadležan i za opštine Bosilegrad i Vladičin Han. Trudiću se da svojim argumentima potkrepim ovaj amandman, da ih definišem i artikulišem na takav način da predstavnici Vlade, kojih, nažalost, nema, moje argumente prepoznaju, upravo, u onim obrazloženjima koje su oni ovde iznosili, da li ministar ili neko od predstavnika skupštinske većine, da ih prepoznaju u nekim svojim stavovima i obrazloženjima. Pre svega, u podnošenju ovog amandmana, vodio sam se činjenicom da u svakom upravnom okrugu Republike Srbije bude najmanje jedan osnovni sud; uzeo sam u obzir geografsku udaljenost, razvijenost putne mreže, zaštitu investitora i, svakako, dostupnost pravde. Ovakvo zakonsko rešenje je poprilično nervoze izazvalo i u stručnoj i, uopšte, javnosti u celoj državi, pa tako i u opštini iz koje dolazim. Smatram da je, i zbog te javnosti, bitno da se s ove govornice kaže da Surdulica jeste pogranična opština. To je, svakako, i Bosilegrad, i vi ste mogli malopre od koleginice Donke Banović da čujete da te dve opštine imaju preko sto kilometara državne granice s Republikom Bugarskom. Predlogom zakona, onako kako ste predvideli i definisali, cela dužina granice i dva granična prelaza koja se nalaze u ove dve opštine ostaće nepokriveni osnovnim sudom. Znači, jedna od ideja je bila, odnosno jedan od razloga je bio da se ova dva granična prelaza, od kojih se jedan nalazi na teritoriji opštine Surdulica, a drugi na teritoriji opštine Bosilegrad, pokriju jednim osnovnim sudom. Pretpostavljam da znate šta sa sobom nosi činjenica da imate granične prelaze, i u onom pozitivnom, i u onom negativnom kontekstu, ali sam, pre svega, smatrao da bi se ovde dodatno osetila pravna sigurnost, bar u svim ovim negativnim pojedinostima koje mogu da se pojave zbog činjenice da ove dve opštine imaju dva granična prelaza. Tu bih, svakako, insistirao i na činjenici da ste samo pre nekoliko nedelja, u ovoj skupštini, usvojili set zakona koji bi, navodno, trebalo da nas stave na belu šengen mrežu. Između ostalog, u okviru njih, usvojili ste i Zakon o zaštiti državne granice i Zakon o strancima. Usvajanjem ova dva zakona, obavezali ste se na ispunjenje određenih standarda, a mislim da bi prisustvo osnovnog suda olakšalo unapređenje u ovoj oblasti, odnosno ispunjenje određenih standarda koji se, u pozitivnom kontekstu, traže od ove države. S druge strane, važno je reći, u kontekstu dostupnosti pravde, da su i Surdulica, i Bosilegrad, i Vladičin Han višenacionalne sredine. U različitom obliku i odnosu je to izraženo u sve tri ove opštine, a, konkretno, Surdulica je opština u kojoj je ta šarenolikost najizraženija. Mislim da bi zbog te dostupnosti pravde, u kontekstu ljudskih i manjinskih prava, bilo dobro da ostane osnovni sud u Surdulici, bar u Surdulici, ako ne može u svakoj opštini na teritoriji Pčinjskog okruga. Mislim da bi to predstavljalo dodatnu pravnu sigurnost za sve te ljude koji bi, eventualno, imali određene potrebe u ovom smislu. U tom kontekstu, razgovarao sam s predstavnicima ovih nacionalnih manjina i koordinatorima kancelarija za bugarsku nacionalnu manjinu i za romsku nacionalnu manjinu i za jednu moju ovakvu intenciju i nameru dobio sam pisanu podršku i jedne i druge kancelarije. Naravno, naši razgovori su bili u potpunosti rasterećeni političkih i ideoloških atributa i zbog toga sam dobio podršku za jedan ovakav amandman. U gradaciji razloga zbog kojih bi trebalo da prihvatimo ovakav amandman, neki možda imaju manju težinu, jeste i činjenica da su Opštinski sud i javno tužilaštvo u Surdulici osnovani još 1946. godine, da je pre 10 godina, kako je rekla i gospođa Banović, izvršena potpuna rekonstrukcija zgrade Opštinskog suda i javnog tužilaštva, da su tehnički prostorije do kraja opremljene, da postoje svi uslovi da se u tom sudu i tužilaštvu radi, a procenjena vrednost tih objekata u ovom trenutku je preko 90 miliona dinara. Mislim da ćete povlačenjem Osnovnog suda, ili ukidanjem Opštinskog suda u Surdulici napraviti dugoročnu štetu, s obzirom na to da će ta imovina, polako, vremenom da se gubi i da propada. Ovde, takođe, treba spomenuti činjenicu da ćete konceptom ovakvog zakona, s obzirom na to da govorim o opštini Surdulica i ove dve opštine, Vladičin Han i Bosilegrad, svakako, dovesti u pitanje i rad na odluci sudskih i tužilačkih pripravnika. Ono što je bitno reći u tom kontekstu, jeste da ste od Evropske komisije jednu od loših cena dobili u kontekstu lošeg obrazovanja u Srbiji. Ako već tu niste uradili ništa za ovih osam godina, mislim da ne bi trebalo, u tom drugom stepenu, da uskraćujete pravo onima koji žele da napreduju i usavršavaju se u praksi. Složićete se sa mnom da su ljudski resursi jako bitni za našu perspektivu i da sve pozitivne i normalne reforme, u ovom slučaju, pravosuđa, objektivno neće moći da se sprovedu bez kompetentnih, stručnih i sposobnih ljudi. Jedan od razloga, možda i najvažniji razlog, zbog kog smatram da ste bili dužni da moj amandman prihvatite, jeste činjenica koju ste i vi spominjali, na kojoj ste i vi insistirali, a to je zaštita investitora. Podsetiću vas da su u prethodnom mandatu lokalne samouprave, u opštinu Surdulica došle četiri vrlo ozbiljne svetske kompanije, ''Koka kola'', ''Knauf'', ''RS Partners'' iz Rusije i kanadsko-australijska korporacija ''Dandi plemeniti metali'', koji se bave rudarstvom. Sve ove ozbiljne kompanije i investitori su izrazili želju da budu prisutni, izrazili volju da u perspektivi tu ostanu i investiraju. Mislim da ćete za ove četiri kompanije poslati vrlo lošu poruku ovakvim potezom Vlade, a onda treba uzeti u obzir i činjenicu kakvu ćete poruku poslati potencijalnim investitorima, koji bi u opštinu Surdulica došli zbog toga što su tu prisutne ove četiri velike svetske kompanije. Osim toga, ja sam to s ove govornice govorio i ranije, treba istaći činjenicu da je u prethodnom mandatu lokalne samouprave Surdulica proglašena za lidera regionalnog održivog razvoja. Opredelili smo se za jedan moderan i sasvim pristojan koncept razvoja, a poruka Vlade, potez Vlade kojim ukida Opštinski sud u Surdulici, svakako će doprineti urušavanju izgrađenog imidža Vlade u prethodnom mandatu lokalne samouprave. Mandat lokalne samouprave u prethodnom sazivu namerno potenciram, s obzirom na to da je dominantna politička snaga u tom mandatu bila SRS. U novom mandatu lokalne samouprave, lokalna vlast gotovo da ne funkcioniše. Danas je i druga sednica SO prekinuta, koalicija je gotovo na izdisaju, a dobar deo te koaliciji čini DS. Ako oni nisu kadri i sposobni da vode grad po jednoj utabanoj stazi, mislim da vi iz Vlade ne bi trebalo da im budete saučesnici u tome, ili, bar, društvo. Dolazimo do onoga što je možda najinteresantnije i najvažnije. Rekao sam da je na vlasti u Surdulici, između ostalih, i DS. Ja sam i odbornik u Skupštini opštine. Dobio sam, 22. 10, poziv za sednicu SO, predsednik SO je gospođa iz DS-a. Ta sednica skupštine je trebalo, kao prvu tačku dnevnog reda, da ima – upoznavanje s informacijom u vezi s predlogom Ministarstva pravde za ukidanje Opštinskog suda i Opštinskog javnog tužilaštva i zauzimanje stava o tome. Tu je i zaključak. Svi odbornici SO doneli su jednoglasnu odluku. To je za Vladu neobavezujuće. Ne želim time nikome srce da slomim, ali, zašto to pričam? Doneli smo jednoglasnu odluku da pošaljemo zahtev Ministarstvu i svim nadležnim državnim organima da ovu odluku i ovakav stav Ministarstva preispitaju. Ono što je interesantno, na tom lokalnom nivou su članovi DS-a ne samo insistirali, nego i glasali o tome. Spomenuo sam ovo iz razloga što smatram da moj amandman i predlog da u Surdulici ostane Osnovni sud ima potpuni legitimitet, jer je podržan od strane predstavnika svih onih koji dole žive i koji dole, u političkom i svakom drugom smislu, odlučuju i deluju. Podržan je od Kancelarije za nacionalne manjine, podržan je od Udruženja advokata i mislim da biste sve ove podatke, činjenice, argumente, trebalo da shvatite i uzmete kao ozbiljne i vrlo racionalne. Završio bih time da smatram da moj amandman nije iracionalan. Mislim da su argumenti potpuno opravdani. U kontekstu ovog amandmana sam podneo još dva amandmana, koji su logičan sled ovog amandmana. Govoreći o tim amandmanima, izneću dodatne argumente koji se tiču ovakvog predloga, ali smatram da bi ovo trebalo da prihvatite. Mislim da su koncept reforme pravosuđa i insistiranje na racionalizaciji u sudstvu na ovakav način potpuno pogrešni, da apsolutno neće obezbediti efikasnost sudstva, niti reformu pravosudnog sistema. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Na raspolaganju Poslaničkoj grupi je tri minuta i 30 sekundi.
Zapravo sam se javila na osnovu člana 225. Poslovnika, ali nije problem da koristim preostala tri minuta po ovom amandmanu kolege Dragana Stevanovića. Radi javnosti, želim da podsetim da smo pre pet sati tražili od predsednika Skupštine, gospođe Đukić-Dejanović, obaveštenje, šta se dešava u kući Darka Mladića, zašto se na najgrublji mogući način krše ljudska prava gospodina Darka Mladića i njegove porodice, zašto je policija vršila pretres, uz prisustvo kamera, nekih televizija? Doduše, nisu bile u kući, nego okolo, ne znam šta su čekali. Da li je moguće da u kući koja je 24 časa pod prismotrom, kao i cela porodica Mladić, mogu da urade nešto, ili da sakriju nekog, i pored tako budnih očiju policajaca koji su svakog trenutka oko njih? Nismo dobili informaciju, iako je gospođa Đukić-Dejanović rekla da pravi pauzu oko 11 časova da bi mogla da od nadležnih službi traži adekvatno obrazloženje. S obzirom na to da je prošlo pet sati, insistiramo da dobijemo informaciju o čemu se radi, da li se tu ispunjavaju neki specijalni nalozi i, ako da, čiji? Da li je to skretanje pažnje javnosti sa stvarnih i pravih problema koji postoje danas u Srbiji, problema ekonomske krize i socijalne bede, problema razmeštanja Euleksa na teritoriji KiM-a, problema nepostojanja predloga budžeta pred narodnim poslanicima, iako su svi rokovi istekli, ili se radi o nečemu drugom, pretpostavljamo, vezanom za posetu Serža Bramerca Srbiji? Videli smo ovih dana da se pojavila vest da Serž Bramerc traži da se prekine emitovanje jedne domaće serije, "Moj rođak sa sela", a danas smo u medijima videli da Olga Kavran, portparol Haškog tribunala, kaže da Tribunal nema ništa s tim i da njima nije palo na pamet da traže da se prekine emitovanje te serije. Ako je to tako, onda je dodatno pitanje – ko je taj kome smeta ta serija i ko jetaj kome je palo na pamet da i na taj način krši Ustav i osnovna ljudska prava? Pošto je isteklo tri minuta, javiću se kasnije.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava jeste zakon koji je izazvao najveću polemiku u Narodnoj skupštini, kada je u pitanju set pravosudnih zakona. Nesumnjivo, činjenica da Vlada Republike Srbije želi da ukine 104 opštinska suda i na taj način izvrši kompletnu promenu mreže sudova i tužilaštava na teritoriji Republike Srbije uzburkala je javnost, a podstakla je i narodne poslanike da i u načelnoj raspravi, a pogotovo u raspravi u pojedinostima istaknu sve ono što smatraju krupnim nedostacima. Naša poslanička grupa, DSS-a, smatra da ovaj predlog zakona ima zaista krupne nedostatke. Ovim amandmanima koje smo podnosili ukazali smo na to kako mi vidimo koncepciju rešenja ovih zakona i kroz jednu ozbiljnu i konstruktivnu diskusiju pokušavamo da ubedimo Vladu Republike Srbije da ovaj predlog zakona povuče iz skupštinske procedure. Više razloga postoji zašto ovaj zakon treba da se povuče iz skupštinske procedure. Poslanici iz naše poslaničke grupe ukazivali su na sve te razloge – odsustvo kriterijuma, nejasna koncepcija, hajde da kažemo, velike kontradiktornosti u razlozima zašto pojedini opštinski sudovi postoje, a na prostoru pojedinih opština ne postoje. Loša je poruka, kada je u pitanju politika ravnomernog regionalnog razvoja, neubedljiva argumentacija da je korupcija mnogo manja u manjim sudovima nego u većim. Sve to ukazuje da ovaj predlog zakona nije dobar i da ga treba povući iz skupštinske procedure. Ono što je, takođe, izazvalo veliku polemiku i aktivnost narodnih poslanika iz više poslaničkih grupa, pa i nekih iz onih poslaničkih grupa koje podržavaju Vladu Republike Srbije, jeste činjenica da se na prostoru AP Vojvodina ukida zaista veliki broj opštinskih sudova. Mi ćemo biti svedoci da će na prostoru AP Vojvodine, ako se ovaj zakon usvoji, postojati samo osam osnovnih sudova. Osam osnovnih sudova, od toga, tih sedam sudova jesu sudovi koji će biti u centrima okruga i još jedan sud na području opštine Vršac, na području Južnobanatskog okruga. Nije jasno na koji način je Vlada Republike Srbije, prvenstveno, Ministarstvo pravde, odlučilo da veliki broj opština u Vojvodini, koje imaju i veliki broj stanovnika, koje imaju opštinske sudove u kojima je veliki priliv predmeta na godišnjem nivou, treba da ostanu bez opštinskih sudova. Podsetiću samo da neke opštine, koje imaju preko 60 hiljada stanovnika i ozbiljan ekonomski potencijal, u kojima je prisutan, kroz investicije, veliki broj velikih svetskih kompanija, ostaju bez opštinskih sudova. U Sremu – kada su u pitanju Inđija, Stara Pazova, Ruma, u Bačkoj – kao što su Bačka Palanka, Vrbas, Bečej, velike opštine, Odžaci, Apatin, koje, i pored prirodnih potencijala, demografskih potencijala i činjenice da je veliki broj stranih kompanija u njima prisutan, ostaju bez osnovnih sudova. Ta činjenica je vrlo loša poruka i građanima tih opština, a i svima onima koji žele da utiču na to da se privredni ambijent, socijalni ambijent, pa da kažem i demografski ambijent u tim sredinama poboljša. Naša poslanička grupa je uložila veliki broj amandmana koji pokušavaju da ove nedostatke isprave i slažemo se sa svima koji su govorili da je učinjena velika nepravda ovim opštinama na teritoriji Vojvodine. Molimo Vladu Republike Srbije i Ministarstvo pravde da ozbiljno uzmu u razmatranje naše i amandmane drugih poslaničkih grupa koje uvažavaju ove činjenice. Ne sporeći pravo, smatramo da je dobro i podržavamo da bude van sedišta okruga i Osnovni sud u Vršcu, postavili smo pitanje – zašto se na području Južnobanatskog okruga ukida Osnovni sud u Kovinu, u opštini koja ima skoro 40 hiljada stanovnika, ili u Beloj Crkvi, u kojoj Sud ima vekovnu tradiciju, o čemu je nešto i moj uvaženi kolega Jojić govorio u svom izlaganju? Dve ozbiljne opštine na teritoriji Južnobanatskog okruga, sasvim sigurno, zavređuju da u njima ostanu osnovni sudovi. Kažem, ne sporeći činjenicu i podržavajući da i sama opština Vršac, s velikim ekonomskim potencijalima, treba da ima osnovni sud, mi tu priču proširujemo i na druge opštine u Sremu, a potenciramo i Inđiju, i Staru Pazovu, i Rumu, i Šid, a pogotovo na Bačku, gde mislimo da je veliki broj velikih opština drastično oštećen. Kao poslanička grupa, pribavili smo veliki broj podataka o tome na koji način su ti sudovi radili, koliki je broj i kakav je priliv predmeta. Vi ćete videti da je u sudovima, kao u Kovinu, priliv predmeta u 2007. godini bio 18 hiljada, na opštinu koja ima 36 hiljada stanovnika, a to je veoma veliki broj predmeta. Zamislite sada da svi ti predmeti treba da se izmeste iz ove opštine, a ta opština je vrlo značajna po svom ekonomskom potencijalu, nalazi se na Dunavu, vrlo velike perspektive ima, ili Bela Crkva, koja je, takođe, opština s velikim potencijalima. Kažem, strašno je poslati poruku da se jedan opštinski sud, koji ima tako veliku tradiciju, u Beloj Crkvi, sada potpuno ukida. Suština svih naših amandmana koji se odnose na Vojvodinu jeste da se ne ignoriše činjenica da u privrednom, ekonomskom i demografskom smislu, u Vojvodini postoje ogromni potencijali u velikom broju opština. Sposobna i efikasna rukovodstva su uspela da privuku ozbiljne investitore, poslala poruku da tamo postoji potencijal za ekonomski rast i sada mi njima šaljemo, konkretno, Vlada Republike Srbije i, verovatno, skupštinska većina, poruku da se ukidaju sudovi. Apelujem još jednom, pozivam Ministarstvo pravde i Vladu Republike Srbije da ovaj zakon povuku iz skupštinske procedure, da uvaže sve argumente koje su narodni poslanici rekli, a koji su predočeni preko 120 amandmana, da se napravi ozbiljna analiza ovih primedaba i da se izađe s rešenjem koje će biti zaista adekvatno potrebama tih opština, ali i potrebama pravosuđa. Jer, ne možemo da dopustimo da ono što je osnovno pravo građana – dostupnost pravde, bude na ovaj način najgrublje prekršeno, pogotovo nemojmo da ubijamo potencijale i sve ono što su perspektive i nade velikih opština u Vojvodini, time što ukidamo sudove. Molimo još jednom Vladu Srbije, ispred Poslaničke grupe DSS-a – povucite ovaj izrazito loš predlog zakona iz procedure.
Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović, pa narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, vidim da gospođa ministar nije tu, nadam se da će nam se pridružiti, pošto ima nekih nejasnoća u vezi s informacijom koju poseduje Opštinski sud u Novom Bečeju. Podržavam amandman kolege narodnog poslanika, gospodina Jovana Palalića, na član 3. tačka 8, koji se odnosi na Opštinski sud u Novom Bečeju. Smatram da nema nijednog zakonskog osnova ili bilo kog drugog razloga da Opštinski sud u Novom Bečeju prestane da radi. Nacrtom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštva Republike Srbije regulisano je da Opštinski sud Novi Bečej prestaje da radi kao sud, a nadležni sud za područje opštine Novi Bečej bio bi Osnovni sud u Zrenjaninu. Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava Republike Srbije, u delu kojim se ukida Opštinski sud u Novom Bečeju, bez ikakvog je osnova i argumentacije i pomenuti dokumenti su sačinjeni bez ikakve analize i opravdanog razloga. Neprihvatljiv je stav predlagača da se novom mrežom sudova eliminiše neravnomerno opterećenje poslom pojedinih sudova, kao i da se postiže, navodno, ekonomičnost, tj. da su potrebna manja finansijska sredstva, jer suština zakonskih rešenja jeste da rad sudova bude, pre svega, efikasan, da se krajnji sudski postupak skrati na najmanju meru, ali, isto tako, da građanima bude omogućena efikasna i adekvatna sudska zaštita u ostvarivanju njihovih prava. Smatram da kriterijumi koji su služili za gašenje Opštinskog suda Novi Bečej nisu objektivni. Nigde nisu konkretno analizirani, jer, da je tako urađeno, sigurno da ne bi došlo do ovakvog predloga rešenja. Prilikom izrade ovog predloga, trebalo je imati u vidu sledeće činjenice: da Opštinski sud u Novom Bečeju spada u najstarije sudove u zemlji, jer postoji više od jednog veka. Sama zgrada Opštinskog suda Novi Bečej je adaptirana 1995. godine, sredstvima Republike Srbije, i jedan je od najfunkcionalnijih objekata u Vojvodini; ima oko hiljadu metara kvadratnih, šest sudnica, devet kancelarijskih prostora, kao i ostali pomoćni prostor, koji je u celosti namenski građen, adaptiran i rekonstruisan za zgradu Opštinskog suda. Analizirajući Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava Republike Srbije, gde je nabrojano koji se opštinski sudovi gase, tj. prestaju da rade, kao i opštine koje su pokrivali ti sudovi, a to su Batočina, Boljevac, Brus, Vitina, Žagubica, Lipljan, Novi Bečej itd., da ne nabrajam dalje, smatram, tim pre, da predlagač nacrta zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava Republike Srbije, zapravo, nije imao objektivne kriterijume, jer je sigurno da se opština Novi Bečej ne može upoređivati s većinom nabrojanih opština, ni po kom osnovu. Teritorija opštine Novi Bečej pokriva 609 km kvadratnih, gde živi preko 30 hiljada stanovnika, od čega većinu čini srpsko stanovništvo, i to u nekom broju od 70%, 20% čini mađarsko stanovništvo i 10% ostale nacionalne manjine. Na teritoriji opštine Novi Bečej, bez obzira na prisutnu tranziciju i probleme, posluju privredni subjekti kao IGK "Polet", "Nekse grupa", "Sokolac", "Kluz", "Biserka" iz Kumana i drugi, gde se upošljava stanovništvo opštine Novi Bečej, kao i susednih opština. Nažalost, od svih ovih preduzeća koje sam naveo, svega jedno radi uspešno. Sva ostala su ili pred stečajem, ili pred likvidacijom, ili u velikim problemima, tako da je građanima opštine Novi Bečej neophodan taj sud radi ostvarivanja njihovih prava. Sve ovo govori da privredni resursi na teritoriji opštine Novi Bečej zaslužuje da imaju nadležan opštinski sud na ovom području.Kada je u pitanju adekvatna sudska zaštita građana i ako je cilj da se pravosudni organi približe građanima, u cilju ostvarivanja njihovih prava, onda je očigledno da ovakav nacrt zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava Republike Srbije nema nijednog opravdanja. U međuvremenu sam podneo zahtev za preispitivanje odluke republičkom Odboru za pravosuđe. Pošto je prvobitnim predlogom zakona bilo predviđeno ukidanje Opštinskog suda u Novom Bečeju, ali bez sudske jedinice u Novom Bečeju, ne znam da li je to i koliko doprinelo da Novi Bečej, ipak, dobije tu neku sudsku jedinicu, iako smatramo da je to malo za takvu opštinu. Moram se osvrnuti i na amandmane nekolicine poslanika vladajuće većine, kojima se predviđa osnivanje osnovnog suda u Bečeju, s odeljenjem u Novom Bečeju, što je lošije i od rešenja koje je predviđeno ovim zakonom. Geografski posmatrano, zapravo, postoji mala udaljenost između sedišta lokalne samouprave Novi Bečej i opštine Bečej, ali se ne oslanjaju jedna na drugu, jer su pojedini delovi opštine Novi Bečej, tj. pojedine mesne zajednice Novi Bečej dva puta udaljenije od Bečeja nego od Zrenjanina. Sem toga, između Bečeja i Novog Bečeja ne postoji uopšte železnički prevoz, a nema ni direktnih redovnih autobuskih linija. U ovakvoj situaciji, veliki broj građana u opštini Novi Bečej, imajući u vidu njihov ekonomski položaj, ne bi bio u mogućnosti da, u cilju ostvarivanja svojih ustavnih i zakonskih prava, podmire ni materijalne troškove, tj. troškove puta, a da se ne govori koliko se vremena gubi zbog putovanja da bi se obavio jedan posao koji, kao što znate, neki put traje svega desetak minuta. Ako bi za teritoriju opštine Novi Bečej bio nadležan novi osnovni sud u Bečeju, to bi, po automatizmu, značilo da je drugostepeni organ Apelacioni sud u Novom Sadu. Opštinski sud Novi Bečej, uvek kada je u pitanju bila nadležnost, bio je usmeren prema Okružnom sudu Zrenjanin. Zrenjanin je udaljen 50 km, Novi Sad je udaljen 100 km od pojedinih naseljenih mesta, pa bi ovakvo zakonsko rešenje u praksi smanjilo i onemogućilo ostvarivanje prava građana, tj. bez ikakvog razloga bi bili izloženi velikim materijalnim troškovima i maltretiranju zbog loših saobraćajnih veza područja Novog Bečeja s Novim Sadom, uz napomenu da od nekih naseljenih mesta u opštini Novi Bečej uopšte ne postoji železnički prevoz prema Novom Sadu. Treba imati u vidu i činjenicu da opština Novi Bečej teritorijalno pripada Srednjebanatskom, a ne Južnobačkom okrugu, te imajući u vidu nadležnost Policijske uprave Zrenjanin, Privredne komore Zrenjanin, Službe za katastar nepokretnosti, filijala Novi Bečej, Fonda PIO Zrenjanin, nadležnost Trgovinskog suda Zrenjanin, nadležnost budućeg suda za prekršaje Zrenjanin, tj. da sve ove institucije, mesno i stvarno, pokrivaju opštinu Novi Bečej, nema logike da jedan segment sudske vlasti bude regulisan na ovakav način. Takođe, kada se ima u vidu koji opštinski sudovi opstaju na području AP Vojvodine, gde neki od njih dobijaju status odeljenja, da se primetiti da nisu uzeti objektivni kriterijumi, tj. veličina područja, privredna struktura, broj stanovnika i neposredna geografska blizina drugog suda, jer pojedini sudovi koji dobijaju status odeljenja, kao npr. Ada, Kanjiža i Temerin, imaju daleko manji broj sudećih predmeta od Opštinskog suda u Novom Bečeju. Ono što je problem i na šta bi gospoda iz Ministarstva trebalo da obrate pažnju, jesu te razlike u informacijama, onih koje su stvarne u Opštinskom sudu u Novom Bečeju, i onih koje poseduje Ministarstvo. Po informacijama iz Ministarstva, praktično, vi ste dobili obaveštenje da Opštinski sud u Novom Bečeju opslužuje oko 2.000 predmeta, što nije tačno, pošto opština Novi Bečej ima preko 6.000 predmeta godišnje. Treba imati u vidu i važeća merila za određivanje potrebnog broja sudova i zaposlenih u sudovima i prema ovim kriterijumima, u Opštinskom sudu u Novom Bečeju, broj sudija za poslednje tri godine je od 7,33 do 6,64. Na kraju, trebalo je imati u vidu i sam rad Opštinskog suda Novi Bečej, tj. njegov kvalitet i efikasnost, kao i činjenicu da je to jedan od retkih sudova u AP Vojvodina koji je kadrovski osposobljen u potpunosti da postupak vodi i na srpskom i na mađarskom jeziku. Zbog svega navedenog, mislim da treba prihvatiti amandman gospodina Jovana Palalića, ili, što bi bilo još svrsishodnije, da prihvatite amandman gospođe Milice Radović, ili, na kraju krajeva, da povučete ovaj predlog zakona na dalju doradu. (Sve vreme govora narodnog poslanika Saše Maksimovića, narodni poslanici SRS-a lupaju o klupe.)
Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što budem počeo da govorim o amandmanu gospodina Palalića, moram da vam kažem, gospođo predsedavajuća, da ste prekršili član 27. Poslovnika Narodne skupštine, jer sam se ja uredno javio odmah posle izlaska gospodina Palalića, a vi ste, ne znam iz kojih razloga, dali reč jednom građaninu da se obrati.
Narodni poslaniče, upozoravam vas na zajedničku obavezu da poštujemo član 104. i da se s uvažavanjem obraćamo jedni drugima. Narodni poslanik Saša Maksimović je dobio reč. Dobio je reč zato što je osnov za to njegov status narodnog poslanika i mandat koji kao narodni poslanik ima. Upozoravam vas da obratite pažnju na način na koji se, suprotno članu 104, obraćate drugim narodnim poslanicima ili izričite neistinite tvrdnje za govornicom Narodne skupštine.
Gospođo predsedavajuća, više je nego očigledno da ovi otpadnici iz SRS-a imaju podršku skupštinske većine i Borisa Tadića. Nama je to apsolutno jasno. Dobro je da ovo građani Srbije vide. Da se vratimo Predlogu zakona i amandmanu gospodina Palalića. Sličan amandman je podneo i gospodin Petar Jojić iz SRS-a. Taj amandman je prihvaćen. S obzirom na to da poslanici, uglavnom, pričaju o opštinskim sudovima u sredinama iz kojih dolaze, stavovi svih poslanika su isti – da je ovaj predlog zakona loš, da ne bi bilo ovoliko amandmana da je zakon iole dobar, da ove zakone koje po hitnom postupku želite da usvojite niste u stanju, čak, ni dobro da prepišete. O tome govore dovoljno amandmani koji su na ovaj set zakona podneti, a to je 500 amandmana. Dolazim iz opštine Odžaci, nadam se da znate da se, nažalost, u tom opštinskom sudu desilo jedno ubistvo u Srbiji u toku prošle godine. Sudija koji je ubijen na svom radnom mestu je bio iz mesta odakle sam ja, iz Ratkova, zato mi je teško da pričam o tome. Apsolutno, ne želim da arbitriram šta se desilo, ali, nažalost, ubistvo se desilo.No, Sud u Odžacima ima jednu divnu i bogatu tradiciju i mislim da nema opravdanja da taj sud ne nastavi da radi. Sada ću pokušati da vam iznesem i određeni broj činjenica zbog čega mislim tako. Pre svega, mislim da se postavlja pitanje opravdanosti nove mreže sudova i tužilaštava u našoj državi. Prilično smo skeptični kada je u pitanju nova mreža sudova i tužilaštava, jer je, po našem mišljenju, preuranjeno napravljena, pošto prethodno nisu profilisani i javno izneti relevantni parametri koji opravdavaju i racionalizuju novu mrežu sudova i tužilaštava iz perspektive interesa države, prevashodno, postavljanjem takve mreže sudova i javnih tužilaštava koja je u interesu građana. Jer, po našem mišljenju, sve državne institucije su i formirane zbog potreba i interesa građana. Opština Odžaci se prostire na površini od 420.000 m2, sa oko 37.000 stanovnika različitih nacionalnosti. Dakle, radi se o multinacionalnoj sredini. Aktuelni statut opštine Odžaci eksplicitno navodi, u članu 5, da je službeni jezik srpski i ćiriličko pismo, a u službenoj upotrebi su latiničko pismo, mađarski i slovački jezik, na način koji je utvrđen Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma. Želim da napomenem da u opštini Odžaci živi 18 nacionalnosti. Opštinski sud Odžaci ima dugu, svetlu i bogatu tradiciju, jer je osnovan pre Prvog svetskog rata, a u svom bitisanju je bio duže vreme i sreski sud. U ovom momentu, napominjem da su Odžaci udaljeni od Sombora 36 km, a četiri mesne zajednice: Karavukovo, Deronja, Ratkovo i Lalić, između 40 i 50 km, pa se kao logično nameće pitanje – da li bi ukidanje Opštinskog suda u Odžacima za građane bio dobitak, s obzirom na materijalne uslove u kojima velika većina živi, ili je to za njih poguban hendikep? Mi smo skloni da poverujemo da je ovo drugo bliže realnoj situaciji na terenu i među građanima. Ako Sud i Opštinsko javno tužilaštvo u Odžacima ne rade dobro, treba menjati izvršioce, koji su prolazne kategorije, a ne ukidati institucije. Opšte je poznato da je kod nas danas tendencija da se narod, pogotovo mlađi ljudi, koncentrišu u velikim gradovima, kao što su Beograd i Novi Sad, jer u manjim sredinama nisu uspevali da nađu posao, a u velikim gradovima, po našim saznanjima, ne cvetaju ruže, jer su troškovi života, uključujući tu i stanarinu, veoma veliki i dovode ih na rub egzistencije. To, svakako, utiče na povećanje kriminala raznih vrsta. Udaljavanje sudova i opštinskih javnih tužilaštava od mesta gde građani žive suprotno je evropskim tendencijama, jer, očigledno, izostaje regionalizacija i podizanje životnog standarda u regionima na viši nivo. Još jedan od razloga zbog kojih ne treba ukinuti Sud u Odžacima jeste što se opština Odžaci graniči sa Republikom Hrvatskom, a granica kroz našu opštinu, uz reku Dunav, proteže se u dužini od 10 km. U tom graničnom pojasu nalaze se dva granična prelaza, odnosno dva mosta, jedan železnički, koji je rekonstruisan i već delimično stavljen u funkciju, i drugi, koji predstavlja i manifestuje najmodernije varijante arhitekture, a služi za prevoz robe, lica, novca i svih vrsta vozila. Opšte je poznato da je železnički čvor u Bogojevu, uz Vinkovce, bio najmarkantniji železnički čvor u staroj Jugoslaviji, pa i na Balkanu. Može se očekivati da u najskorije vreme ponovo to postane. Ova dva mosta su najfrekventnija u državi Srbiji i predstavljaju najmarkantniji izlaz u Zapadnu Evropu. Za sada, na železničkom mostu seizmeđu Srbije i Hrvatske odvija samo teretni saobraćaj, a tokom ove godine, ili najkasnije početkom iduće, očekuje se puštanje u promet železničkog putničkog saobraćaja. Ovi granični prelazi su, računajući tu oba mosta, atraktivni za Republiku Hrvatsku, jer je, po našem saznanju, u pograničnom pojasu izvršeno dosta krivičnih dela i tog vangraničnog prelaza preko reke Dunav, gde je vršen prevoz raznorazne robe čiji je promet, uglavnom, zabranjen. Kada kažem, raznorazne robe, pre svega, mislim na šverc. Nažalost, opština Odžaci je jedna od opština gde je privatizacija, siguran sam, u najgoroj mogućoj meri, najlošije urađena u celoj Srbiji. Opština Odžaci danas ima preko 6.000 nezaposlenih, na Birou. Sve firme koje su bile za ponos ne samo opštine Odžaci, već i Vojvodine i Srbije, danas ne rade, ili radi jako mali broj naših građana. O Opštinskom javnom tužilaštvu nećemo ništa govoriti, jer je logično da on deli sudbinu Suda, samo ćemo napomenuti da uvid u rad i kvalitet rada Opštinskog javnog tužilaštva Odžaci ima, gotovo jednodnevno, Okružno tužilaštvo Sombor, a osobito Republičko tužilaštvo iz Beograda, koje vrši godišnje kontrole. Ovo tužilaštvo je personalno spremno da prihvati nove obaveze koje im se zakonom nametnu, kao što je primena novog zakona o krivičnom postupku i drugi poslovi, jer smatramo da tako isto misli i Republičko tužilaštvo u Beogradu, na osnovu dugogodišnjeg uvida u rad Opštinskog javnog tužilaštva. Mislim da je sve ovo što sam izneo dovoljno, a i ovoliki broj amandmana koji je podnet od strane, pre svega, opozicije, dovoljno nam govori o tome koliko je loš zakon, da je i vladajuća većina podnela dosta amandmana, i da ovaj zakon treba povući iz skupštinske procedure. Hteo bih još da napomenem da samim radom Opštinskog suda u Odžacima nisu zadovoljni pojedini građani, a moram da kažem ovde našoj javnosti da smo imali slučajeva da su se u Opštinskom sudu u Odžacima primenjivali dvostruki aršini. Ovo govorim iz razloga što je u opštini Odžaci, od 2004. godine, na vlasti SRS i imali smo jako velikih problema s opozicijom u Odžacima. Pre svega, mislim na DS, koja ima jako malu podršku građana opštine Odžaci, ali, bez obzira na to, po svaku cenu vrši pritisak i na Opštinsko javno tužilaštvo i na Opštinski sud da na svaki način pokušaju da skinu predsednika opštine i SRS sa vlasti u Odžacima. Siguran sam da im to neće uspeti, jer su izbori 2008. godine pokazali da je SRS sprovodila vlast, pre svega, u interesu građana, a to je pokazao i broj glasova koje smo dobili u 2008. godini, jer smo, sa 30%, došli na 45%, a Demokratska stranka je pala za oko 5%. Bez obzira na to, i dalje se vrši pritisak ne bi li skinuli SRS sa vlasti u opštini Odžaci, kao što se to radi širom Srbije. Siguran sam da u tome nećete uspeti, jako puno ima predmeta u Sudu u Odžacima gde su podnete krivične prijave protiv predsednika opštine i SRS-a, a nijedna nije naišla na uporište u Sudu. Ti procesi su bili u toku i mi smo oslobođeni odgovornosti, ali sve prijave koje je SRS podnela protiv čelnika DS-a, jednostavno, nisu procesuirane. To dovoljno govori da vladajuća većina ima uticaja na Sud i na Tužilaštvo. Bez obzira na sve to i na razne pokušaje, mislim da su građani najbolje sudije i oni su svoje rekli na izborima. Siguran sam da nećete uspeti u nameri, jer je očigledno da, bez obzira na volju građana, vi želite da prekrojite njihovu volju i da budete na vlasti, apsolutno, u svakoj opštini i u svakom selu. To, draga gospodo, nije demokratija. Sve ovo što radite neće biti dobro, a i sam postupak, gospođo Čomić, sada, evo, prema meni, kada sam izneo ovo, jasno govori da ovi otpadnici iz SRS-a imaju podršku vladajuće većine. Ali, dobro je da to vide građani Srbije. Siguran sam da će vas kazniti za to jednoga dana i nemojte mnogo da se radujete, jer, zaigraće mečka i pred vašom kućom. Hvala.
Za reč se javila potpredsednica, gospođa Judita Popović, povodom amandmana. Htela bih samo da vas obavestim da ćemo danas raditi i nakon 18 časova, do 19.30 časova, u skladu sa članom 85. Poslovnika. Takođe bih htela da vas obavestim da ćemo imati odloženi prenos našeg rada, od 18.10 časova, pa nadalje, do 19.30 časova, zbog toga što će u to vreme RTS prenositi Evropsko prvenstvo u rukometu Srbija-Nemačka.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine sekretaru, LDP ostaje pri tome da nećemo podržati ovaj predlog zakona o sedištima sudova. Ostajemo pri celoj argumentaciji koju smo izneli do sada. Htela bih samo da vam ukažem na jednu činjenicu kada govorimo o ovim vojvođanskim sudovima, i to tako što ću vam sada pročitati sudove koji se, faktički, ukidaju ovim zakonom za koji predlagač pretpostavlja da će biti usvojen. Dakle, radi se o sudovima u Adi, Alibunaru, Apatinu, Bačkoj Palanci, Bačkoj Topoli, Beloj Crkvi, Bečeju, Vrbasu, Vršcu, Inđiji, Kanjiži, Kovačici, Kovinu, Kuli, Novom Bečeju, Novom Kneževcu, Odžacima, Pančevu, Rumi, Senti, Staroj Pazovi, Temerinu i Titelu. Greškom sam u ovu priču ubacila Vršac i Pančevo. To je mala digresija, hvala vam što ste mi pomogli da ispravim. Uvek prihvatam kritiku i očekujem da i drugi prihvate, ukoliko je prava. Prema tome, ovo je spisak od 20 sudova kojih neće biti ukoliko ovaj zakon bude usvojen. Faktički, u Vojvodini ostaje osam sudova. To znači da se redukuje pravosudna vlast, redukuje se rad u sudovima: na osam gradova – osam sedišta sudova. Dakle, kompletnu nadležnost, ranije, 28 opštinskih sudova, sada preuzima osam komada, osam osnovnih sudova. To znači da će tih osam morati da radi za njih 28. To znači da će imati toliko puta više posla, to znači da će imati toliko puta više radnika, to znači da će morati da pokažu da je ovaj predlog zakona bio opravdan i da dokažu da se zaista racionalizovala mreža sudova. Moraće da dokažu da su se sudovi promenili, da nema više korupcije, da je sve mnogo stručnije, da je sve mnogo štedljivije i da sudovi mnogo manje koštaju državu, pre nego što bilo šta drugo kažu. Prema tome, mi na ovaj način građane upućujemo na to daćemo smanjivanjem broja sudova, redukovanjem broja sudova, što se gradova tiče, dobiti dobro rešenje, dobićemo pravedne sudove i mi smo postigli cilj. Međutim, ne rešava se tako problem u pravosuđu. Problem u pravosuđu se rešava sistemski, korupcija se ne rešava jednim potezom, korupcija se rešava sistemskim pristupom predmetu. Prema tome, ukoliko očekujemo da vojvođanski sudovi zaista dobro rade, onda tako treba i da postavimo problem, ne tako što ćemo smanjiti njihov broj, nego tako što ćemo ih uputiti da rade na jedini mogući način, na zakonit način, pravično, pravedno i stručno. To nije, opet vam podvlačim, tako da im smanjujemo broj, nego na neki drugi način, a to je, pre svega, da kadar koji biramo da radi u budućim sudovima, zaista, bude stručan i dostojan te sudijske funkcije. Ne može linearnim načinima, ne može običnim prestankom rada sudova u određenim mestima u Vojvodini da se postigne cilj. Cilj se postiže tako što će se odabrati i birati sudije koje će biti dostojne tog zadatka. Ukoliko smanjimo broj sudova u Vojvodini, apsolutno, nećemo dobiti bolje sudove i bolji rad, ukoliko to ne bude sistemska reforma, u smislu da prestane funkcija onima koji nisu dostojni sudijske funkcije, a to je nešto što je trebalo da se uradi još pre osam godina, kada smo krenuli u reformu. To je ta lustracija, koja se opet neće sprovesti, a doći ćemo u situaciju da za koju godinu, ukoliko zaživi ovaj zakon, moramo da menjamo ponovo mrežu sudova, moramo da vraćamo te sudove na prvobitne položaje i opet ćemo samo napraviti jednu veliku gužvu, bez pravog rezultata. Prema tome, sudovi u Vojvodini su i do sada, ma koliko se pravosuđe u poslednjih 20 godina znatnije promenilo, u negativnom smislu, u Vojvodini, ipak radili iznad proseka, što se stručnosti i kvaliteta njihovog rada tiče, pa nema razloga da se ti sudovi sada ukidaju samo zbog toga što država smatra da je vreme za štednju. Državne organe treba upristojiti, državne organe koji nose velike novce, birokratiju, agencije, dakle, sve ono što su budžetski korisnici, a veliki su teret za budžet. Sud i pravosuđe jesu veliki teret za budžet, ali to je jedini mogući način, jedina sigurnost, osiguranje da će se primenjivati zakoni i da smo mi civilizovano, a ne anarhično društvo, koje ne poštuje zakone i sudove. Nije šteta trošiti novce na sudove, šteta je trošiti novce na loše sudove, šteta je trošiti novce na birokratiju, na jednu neredukovanu administraciju, koja je preglomazna, a te administracije ima svuda, od lokalnog, do republičkog nivoa. Prema tome, mi ostajemo pri tome da ovaj zakon mora da se vrati na početak, da ovaj zakon mora da se izuzme iz ove procedure, da prestane forsiranje da ga usvojimo kao jedan od reformskih zakona, jer neće dati rezultate koji se od njega očekuju. Nažalost, naši sudovi danas predstavljaju, pogotovo u manjim mestima, neki stožer kulture, civilizacije, nekog društvenog napretka, a to samo zbog toga jer ta mesta nemaju ništa drugo osim tih sudova. Nažalost, sve ostalo je zapušteno, pa bismo došli u situaciju, ako se ti sudovi ukinu, da već i sada provincijalna, ta mesta postanu još provincijalnija, još mračnija i prestanu biti interesantna za neki stručni deo, neki kulturniji i neki građanskiji deo populacije. Prema tome, imaćemo opet velike migracije, veliki odlazak iz manjih mesta ka centrima, a to nije rešenje ako nam je u interesu da radimo decentralizaciju. A, decentralizacija je ta koja bi trebalo da bude svima u interesu i svima cilj, jer pojedine centrale, pojedina mesta, kao stožeri i nosioci razvoja, ne mogu biti toliko u manjini kao što su sada. Dakle, mi imamo sada centre kao što su Beograd, Novi Sad, eventualno, Niš, možda, Kragujevac ili Zrenjanin, a sva ostala mesta ostaju po strani, van tokova novca, van razvoja. Kada se radi takva sveobuhvatna reforma pravosuđa, treba da se na mnogo šta misli, da se kompletan društveni život, i život i budućnost jedne države uzmu u obzir, da bismo postigli željeni cilj. Prema tome, apelujem i dalje na predlagača zakona da pažljivo pročita predate i podnete amandmane i da dobro razmisli da li ti amandmani imaju smisla i da li njihov predlog zakona ima smisla.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, reč ima gospođa Radeta, mada vaša poslanička grupa ima još tri i po minuta. Vi želite po Poslovniku.
Gospođo Đukić-Dejanović, po Poslovniku, jer ne mogu drugačije da vam skrenem pažnju da ste pre petnaestak minuta prekršili član 85. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Taj stav 4. člana 85. glasi da, izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima. Vi, gospođo Đukić-Dejanović, niste postupili u skladu s ovim članom i niste nam rekli koji su to posebni razlozi zbog kojih ćemo danas da radimo duže od Poslovnikom predviđenog radnog vremena. Možda je vama opravdan razlog to što ste dobili nalog od Borisa Tadića da tako radite. Nama to nije opravdan razlog. Možda bi nama bio opravdan razlog kada bismo bili u situaciji da, recimo, već nekoliko dana imamo Predlog zakona o budžetu za 2009. godinu u skupštinskoj proceduri, pa da uvažimo tu činjenicu. To nije razlog, jer Predlog budžeta još uvek nemamo u skupštinskoj proceduri. Onda ćete, opet jednog dana, kada to dođe na red, reći da poslanici SRS-a opstruišu rad zato što žele da govore upravo o toj temi. Za nas bi bio opravdan razlog, recimo, da ste rekli – hajde večeras da produžimo rad, pa ćemo sutra da raspravljamo o Predlogu rezolucije o KiM-u i o razmeštanju Euleksa na teritoriji KiM-a. Ni to niste planirali. Za nas bi, takođe, bio opravdan razlog, recimo, da ste rekli, hajde danas radimo duže, a sutra ćemo da razgovaramo o državnoj strategiji vezanoj za ekonomsku krizu i sve vidljiviju socijalnu bedu u Srbiji. Vas ni to ne interesuje. Dakle, koji su to opravdani razlozi, gospođo Đukić-Dejanović, da radimo duže od planiranog radnog vremena? Niste bili u sali, bili ste odsutni kada sam vas podsetila i evo, da se ne bih ponovo javljala, ukoliko me, naravno, na to ne naterate, molim vas da javno narodnim poslanicima kažete, obećali ste danas na sastanku s predstavnicima poslaničkih grupa da ćete o tome obavestiti narodne poslanike, šta se dešava u kući Darka Mladića, po čijem nalogu tamo vršlja policija, ko vrši pretres. Rekli ste da ćete o tome obavestiti Parlament i javnost. Molim vas da to uradite odmah.
Htela bih, pre svega, da vam kažem ono što sam šefovima poslaničkih grupa već rekla, a pretpostavila sam da ste kontaktirali s poslanicima svojih poslaničkih grupa, da je to učinjeno po nalogu tužioca, specijalnog tužioca; instance, institucije i pojedinci u zemlji su angažovani, i to je odgovor na konkretno pitanje šta se događa u kući Darka Mladića. Što se tiče razloga zbog kojih sam produžila danas rad, kada smo stavili ove tačke na dnevni red, naša ocena je bila, svih nas, da su reforme u pravosuđu neophodne. Početni korak u tim reformama su zakonske odredbe, odnosno zakoni koji će to omogućiti. To je nešto što je izuzetno hitno i značajno za građane Srbije, za istinu, za pravo i pravdu. Pošto smo se gotovo jednoglasno, u više navrata, dogovarali da to jeste tako, mogu svaki put kada produžim rad o ovim zakonima da ponovim tu rečenicu. Dakle, ocena najvećeg broja šefova poslaničkih grupa je da na ovoj zakonskoj materiji treba raditi intenzivnije, a posebno kada prođe neko vreme koje, možda, ne iskoristimo najracionalnije svi mi. Da li još neko želi da govori o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo, do sada sam očekivao da će gospodin Jovan Palalić povući svoj amandman. Međutim, vidim da se to nije desilo. Amandman gospodina Palalića, sa ispravkom, na član 3, a pogotovo na tačku 8. Ukoliko bi se taj amandman usvojio, a vidim da niko od prethodnih govornika nije to pomenuo, praktično bismo došli u situaciju da zaboravimo dve opštine, i to opštinu Žitište i opštinu Sečanj. Ukoliko bi se usvojio amandman gospodina Palalića od reči do reči, šta bi bilo sa građanima Sečnja i šta bi bilo sa građanima Žitišta? Nigde nisu obuhvaćeni i to nije precizirano. Ukoliko se gospodin Palalić šalio, kao što se i gospodin Aligrudić juče šalio sa svojim amandmanom, razumem šalu, ali smatram da bi bilo korektno da se amandman povuče.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Radeta, pa gospodin Palalić, ili nisam videla, u isto vreme ste. Hoćete li dati prednost gospođi Radeti, gospodine Palaliću? Izvolite.
Gospođo predsedniče, moram, izgleda, i vama da skrenem pažnju da mi danas raspravljamo u pojedinostima o Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Ne znam, zaista, s kim ste vi to postigli dogovor da se o ovom predlogu zakona po nekoj ubrzanoj proceduri ovde raspravlja, kada je, maltene, nepodeljeno mišljenje svih narodnih poslanika, u svakom slučaju, predstavnika svih poslaničkih grupa, da je ovo loš predlog zakona. Koliko puta smo za dva dana, koliko traje rasprava u pojedinostima o ovom zakonu, čuli predlog da se Predlog zakona povuče iz procedure. Ne vidimo šta je to što vi mislite da je toliko hitno, pogotovo što je ovo loš zakon. Ako kolege poslanici budu zaista principijelni i ako budu u danu za glasanje reagovali onako kako su reagovali za ovom govornicom, onda je sasvim izvesno da ovaj predlog zakona nema većinu u ovom parlamentu. Osim toga, i kada bi bio donet ovaj zakon, on stupa na snagu tek 1. januara 2010. godine, a to nije razlog da mi sada tu radimo nešto navrat-nanos, jer, ako dođe do primene ovog zakona, to će biti za nepunih 13 meseci. Dakle, nisu vam, gospođo Đukić-Dejanović, pravi razlozi ti koje ste malopre izneli. Ovo govorim, pre svega, zbog javnosti, zbog građana Srbije i zbog zaposlenih u sudovima, i sudija i tužilaca, zapravo, zaposlenih u pravosuđu, i onih u sudskoj upravi i u sudovima za prekršaje. Čisto da im skrenem pažnju da mogu mirno da spavaju još više od godinu dana, za koliko sigurno ovaj, za njih strašan zakon, za građane Srbije, zaista, strašan zakon, neće stupiti na snagu. Mi smo ubeđeni da neće biti ni donet. U svakom slučaju, neće stupiti na snagu ni za tih 13 meseci. Kad je u pitanju amandman gospodina Palalića i predlog da se u članu 3 – tačka 6. zakona briše, za isto ovo područje sudova amandman je podneo i kolega Petar Jojić, u ime Poslaničke grupe SRS-a, i taj amandman je na celishodniji i celovitiji način obuhvatio i dao predlog za rešenje svih sudova na ovoj teritoriji, odnosno na području Opštinskog suda Vršac, Bela Crkva i Kovin, opštinskih sudova u Zrenjaninu i Novom Bečeju. Onako kako je kolega Jojić predložio, taj amandman je prihvaćen i od strane Vlade Republike Srbije. Smatramo da je u tom delu, zaista, ovakvim zakonom kakav jeste, koliko-toliko prevaziđen problem i da je bolje rešenje koje je dao kolega Jojić za ovo područje, za ove sudove. Hvala.
Ima reč gospodin Palalić. Izvolite. Imate još šest minuta u okviru vremena, gospodine Palaliću.
Replika je u pitanju. Ja želim samo da kažem da je čitav koncept amandmana koje smo podneli imao vrlo jasan cilj, a to je – da se ovaj zakon povuče iz skupštinske procedure. Zato predlažem Vladi Republike Srbije da usvoji, prvenstveno, amandman naše koleginice Milice Radović na član 3 – da se ceo ovaj sistem, ovako nakazno postavljen, vrati na ona rešenja koja su sada, a koja su jedino ispravna, sa svim onim predlozima koji su definisani u sadašnjim rešenjima zakona, za sve opštine, za sve sudove, za sva odeljenja koja postoje u Predlogu zakona. Ili povucite Predlog zakona iz skupštinske procedure, ili usvojite amandmane naše poslaničke grupe, prvenstveno, usvojite amandman koleginice Milice Radović. Rešenje koje smo mi predložili je najcelishodnije. Hvala.
Ima reč potpredsednica, gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gospođo predsedniče, ja se javljam povodom vašeg obaveštenja da ćemo da radimo posle 18 časova i da su u pitanju reformski zakoni iz oblasti pravosuđa. Naime, ne postoji ovakav ili sličan primer, ja mislim, ni u jednoj zemlji koja se kandiduje za ulazak u EU – da se donosi jedan iz paketa reformskih zakona koji ima toliko malo članova, a preko 100, ne znam već koliko, 118 amandmana. To govori dovoljno o tome da zakon nije ni reformski, ni dobar. S pravom poslanici pričaju, ne zato što svakog vuče, što bi naš narod rekao, svoj atar, nego ljudi znaju sredinu u koju se vraćaju – da su građani ogorčeni zbog činjenice da srpsko pravosuđe i utiranje opštinskih sudova svodite na jednu meru koja nije standard srpskih građana i onoga što je potreba za pravdom i pravičnošću, već zato što je to direktan uslov za ulazak Srbije u EU. Ali, avaj, što bi se reklo – kada će do toga da dođe? Onog trenutka kada ovi specijalci, koji su krenuli, uhvate Mladića, ali to neće, hvala Bogu i na radost nas koji podržavamo srpskog generala Ratka Mladića, uraditi nikada – kada Mladić bude u avionu za Hag. Skromnost i zaista vrhunsko znanje magistra Dejana Mirovića, narodnog poslanika SRS-a, vrlina su jednog tako obrazovanog i čestitog čoveka. Ja ću i pored toga što on sedi u sali, znam da mu je neprijatno i uvek misli da sam pristrasna kada govorim o njegovom naučnom radu, samo da vam pokažem na koji način tom pitanju ponižavanja Srbije, bezuslovnog ispunjavanja svega, prilazi vaš kolega magistar Dejan Mirović, a vezano je za današnju akciju, za ovo što radite u kući Darka Mladića, za donošenje ovakvih zakona koji nas ponižavaju, za izjave Vukčevića, za Dilparićev nalog, za sve ono što danas rade vajni državni organi Srbije da nas dalje ponižavajui, naravno, za posetu Bramerca. U jednom poglavlju o tome kako nas ponižavaju i u ovim argumentima protiv EU, magistar Dejan Mirović je obuhvatio i pitanje generala Mladića i izjave zvaničnika, onih od kojih vi zavisite – i vi, gospođo Malović, da li ćete dalje biti ministar, da li će da postoji ova vlada, da li će Tadić da opstane na tom mestu, da se kradu mandati SRS, da se unižava Skupština, da vam se serviraju stvari koje građani ne mogu, zbog toga što su u užasnoj bedi i siromaštvu, da progutaju kao neku reformu, jer nemaju šta da jedu, a dodatno trpe poniženja. Evo, završiću time, nemojte da mi zamerite, da samo deo iz ovog zaista bogatog i temeljnog rada kolege Mirovića, pročitam. Dakle, pitanje izručenja, kaže kolega Mirović, generala Mladića važnije je od donošenja političke presude za genocid. Onda on kaže da se, kao što jeste, bez obzira na to što je prozapadna vlast u Beogradu, u periodu od 2000. do 2008. godine, dakle, osam godina ponižavanja, preko 40 osoba izručila Haškom tribunalu – pred Srbiju neprestano postavljaju novi uslovi u vezi sa Haškim tribunalom. Tako ni SSP, po tumačenju holandskog ministra inostranih poslova, ni nakon potpisivanja neće stupiti na snagu, sve dok Mladić ne bude u avionu za Hag. (Predsednik: Vreme, gospođice Jovanović) Šta bi se desilo, ako bi Mladić zaista bio izručen Hagu? Da li bi nam to donelo bolji život, pita se kolega Mirović? Naravno da ne. (Predsednik: Vreme, gospođice Jovanović.) Evo, završavam. Jer, sasvim izvesna i okrivljujuća presuda Mladiću ne bi bacila samo veliku istorijsku ljagu na srpski narod, već bi na dnevni red ponovo stavila i pitanje plaćanja reparacija i ukidanja Republike Srpske. Da li ovaj zakon, gospođo Malović, i ulazak u EU toliko vredi, pita se kolega Mirović, ne samo srpski radikali, nego i većina građana Srbije? Hvala vam i izvinite što sam prekoračila vreme.
Da li još neko želi reč? Ima reč gospodin Krasić, po Poslovniku.
S obzirom na pretnje, upozorenja i najavu da ćete da nas iznosite iz Narodne skupštine, ja se pozivam na član 85. Poslovnika Narodne skupštine. Vi ste taj član pomenuli kao osnov za produžetak rada sednice Narodne skupštine. Kao poslanik opozicije, na to ne mogu da utičem, zato što je to autonomna odluka predsednika Narodne skupštine. Međutim, zbog zdravog razuma, moram da ukažem na povredu, jer to što stenaveli da je opravdani razlog – zašto je neophodno da se radi i posle 18 časova, jednostavno, ne stoji. Ta vrsta "hitnosti" nije predviđena članom 85. Poslovnika Narodne skupštine, zato što ovi zakoni, i kada se donesu, stupaju na snagu u navedenom periodu, ali počinju da se primenjuju od 1. januara 2010. godine. Mi se približavamo 1. januaru, ali 2009. godine. Ja sam apsolutno siguran, gospođo Đukić-Dejanović, s obzirom na visokoumna razmišljanja ideologa DS-a Srđana Milivojevića i na njegovo obećanje da, pošto su pobedili, oni traže da se Skupština bavi životnim pitanjima građana Republike Srbije. Mislim da je to razlog što mi radimo, da završimo s ovim setom pravosudnih zakona, kako bi na red došli zakoni koji su daleko značajniji i druga pitanja koja su daleko značajnija za svakodnevni život građana Republike Srbije. Koristim priliku da vas samo podsetim da usvajam tu inicijativu gospodina Milivojevića, ali bi bilo dobro da toj njegovoj inicijativi priključite još jedan čitav kompleks pitanja koja su se ovde otvorila, poput: finansiranja predizborne kampanje DS-a; da li je Šutanovac podigao 40 plata, kako više nikada ne bi radio u državnoj službi, a danas je postao, danas je ministar odbrane; da li je to neka vrsta zloupotrebe, ako ništa drugo, onda, makar, političke zloupotrebe? Tražio bih da se razreši pitanje – ko kupuje devize na deviznom tržištu? Moram da vam skrenem pažnju na to da ovo što se radi osam godina u sferi monetarne politike Republike Srbije ne postoji nigde na zemaljskoj kugli. Verovatno kurs treba da bude oko 150 dinara, ali mi nemamo ozbiljnu raspravu. Niko neće o tome da raspravlja. Gde je naša proizvodnja, izvoz, tuđi uvoz, to su centralna pitanja. Dalje, cenim da želite da što pre da pričamo o Euleksu, da pričamo o svim ovim stvarima …
Vreme. Na član 3, amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Srđan Miković i Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Damnjanoviću.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministre, moja namera je da s ovog mesta ukažem na neke probleme koji se tiču funkcionisanja lokalne samouprave u opštini Žagubica, odakle, inače, dolazim. To je slika i prilika velikog broja opština u Srbiji, naravno, vezano za set zakona o pravosuđu, tačnije rečeno, za Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Podneo sam amandman na Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, gde sam predložio da opštini Žagubica ostane osnovni sud. Ako pogledamo član 2, a tiče se prekršajnih sudova, pod tačkom 29 – Prekršajni sud u Požarevcu, za teritoriju opština Veliko Gradište, Golubac, Žabari, Žagubica, Kučevo, Malo Crniće, Petrovac na Mlavi i za grad Požarevac, sa odeljenjima Suda u Velikom Gradištu, Golupcu, Žabarima, Žagubici, Kučevu, Malom Crniću i Petrovcu na Mlavi. Dakle, ono što želim da kažem jeste da se ovde radi o odeljenjima i ovde se u potpunosti slažemo s donetim rešenjima. Nažalost, kod osnovnih sudova, zakonodavac nije predvideo mogućnost formiranja odeljenja, s čime bismo se mi saglasili, već postoji mogućnost postojanja samo sudskih jedinica, što podrazumeva sasvim drugačiju organizaciju rada i izbor sudija u Osnovnom sudu u Požarevcu, pa amandman nije ni mogao ići u pravcu predloga odeljenja. Da podsetim samo, kod osnovnih sudova, član 3. tačka 24. kaže: „Osnovni sud u Požarevcu, za teritoriju opština Veliko Gradište, Golubac, Žabari, Žagubica, Kučevo, Malo Crniće, Petrovac na Mlavi i za grad Požarevac, sa sudskim jedinicama u Velikom Gradištu, Žabarima, Žagubici, Kučevu i Petrovcu na Mlavi“. Od svih opština Braničevskog okruga, ipak je opština Žagubica u najtežoj situaciji. Verovatno mnogi od vas ne bi ni čuli za Žagubicu da nije vremenske prognoze i one najave koja kaže – neprohodan put, Bor-Žagubica, preko Crnog Vrha. Nažalost, to je naš brend. Opština Žagubica je teritorijalno jedna od najvećih u Srbiji – 764 kvadratna kilometra, jedna od osam opština u Braničevskom upravnom okrugu i najudaljenija od planiranog sedišta Osnovnog suda u Požarevcu; razdaljina je 85 kilometara.Izuzetno loša putna infrastruktura, veoma loši klimatski uslovi, vrlo izražena depopulacija, veliki je broj ljudi u rasejanju, bez industrijskih kapaciteta, sa veoma velikom stopom nezaposlenosti, samo su neki od naših argumenata kojima želimo, makar, da podstaknemo na razmišljanje predlagača da možda nije baš sve predvideo. Rekli smo da se sudije biraju u osnovnom sudu, ovde, konkretno, u Požarevcu. Ovi centri su i do sada demonstrirali moć, a sada im se daje još veća moć. Uticaj lokalnih moćnika je, u odnosu na moć velikih centara, najblaže rečeno, smešan. Očekivanja svih nas su da idemo ka decentralizaciji, a ovde se pravosuđe, upravo, centralizuje. Globalno, broj sudija se ne menja, ili se smanjuje vrlo malo. Plate se ne umanjuju, naprotiv. Pitamo se koliko će automobila biti potrebno, koliko vozača, koliko goriva, da bi sudije sudile nepristrasno u drugim mestima? Naravno, ne očekujemo da će sudije putovati autobusima po iovako lošim putevima i lošim vremenskim prilikama. Pitamo se, gde je ovde ušteda? U Žagubici imamo 20-tak porodica sudija i advokata. Da li očekujete da će ostati da žive u Žagubici, a da budu birani u Požarevcu? U članu 3. se kaže da se sudije biraju za sud, a ne za sudsku jedinicu. Dakle, država, najlegalnije, podstiče stručni kadar da se seli u gradove. To je kadar koji je neophodan nerazvijenim sredinama. To je kadar koji je školovala nerazvijena opština, kadar sa tih prostora, koji najbolje može da razume navike i običaje svojih sugrađana. Tu su sagradili kuće, dobili ili sagradili stanove, opredelili se da žive u malim sredinama, a sada ih država primorava da odu u veće centre. Trebalo je da bude obrnuto, da ih država nagradi i podstakne, stimuliše da ostanu na ovim prostorima. Da li je ovo dobra preporuka za vaspitače, učitelje, nastavnike i lekare, ili će i njih stimulisati da odu u toplije krajeve? Ovih dana čitamo u novinama o reorganizaciji srednjih škola. Opština Žagubica ima jednu srednju školu, koja će, nakon svih ovih očekivanja, verovatno doživeti da se ugasi. Očekuje se zakon o ravnomernom regionalnom razvoju. Šta mi ovde ravnomerno razvijamo? Da li pod ovim uslovima taj zakon uopšte ima smisla? Devastiranim, nerazvijenim, ruralnim opštinama potrebni su bolji putevi, vodovod, kanalizacija, vrtići, škole, ambulante, domovi zdravlja. To državu, naravno, mnogo košta i treba dosta vremena da se sve to realizuje. Članom 3. zakona uređuju se sedišta i područja nadležnosti osnovnih sudova. Od dosadašnjih 138, postojaće samo 34 osnovna suda i omogućiće se da mnogo veći broj sudija postupa u predmetima, čime se postiže objektivniji rad suda i ujednačavanje sudske prakse. Pominje se i mali broj sudija i mali priliv predmeta. Naprotiv, mogu da kažem da Opštinski sud u Žagubici ima veći broj predmeta nego sudovi za koje je planirano da ostanu. Pored toga, kao kriterijumi za obrazovanje osnovnog suda uzeti su i geografska udaljenost i razvijenost putne mreže. Gde je ovde problem? Uzet je kriterijum razvijenosti, a ne kriterijum nerazvijenosti nekog područja. Ovde su kriterijumi rađeni prema razvijenima, a opet su nerazvijeni kolateralna šteta. Slažem se da moramo da ispunimo neke norme koje traži EU od nas, ali na Zapadu su sela i gradovi podjednako razvijeni. Nije odnos jedan prema devet, kao kod nas. Nemaština dovodi do gašenja čitavih naselja u opštinama. Takve opštine, bez sudova, obezglavljene su. Da li znate koliki je godišnji budžet opštineŽagubica? Isto onoliko koliko košta ovo ukrašavanje Beograda pred Novu godinu. Mnogi od nas bi želeli, naravno, da žive u blagodetima koje pruža, recimo, Beograd, ali, da li možemo svi da živimo u gradovima? Naravno da ne možemo. Da li neko područje može da se razvije bez stručnih kadrova? Naravno da ne može. Slažem se da nam je potreban kvalitet suđenja. To ćemo postići vrednovanjem rada svih sudija, stalnom obukom i disciplinskom odgovornošću. Postoji jedna neprijatna situacija, a to je da za vreme poslaničkog mandata jedan broj poslanika bude svedok gašenja matičnog suda. To je sudbina više poslanika, i vladajuće koalicije i opozicije, svakog trećeg poslanika ovde, ili regiona. Ako Ministarstvo i Vlada kreiraju politiku bez uvažavanja sa terena, onda se postavlja pitanje zbog čega mi ovde sedimo? Jasno je da smo ovde da branimo interese građana odakle dolazimo. Zahvaljujući izbornim rezultatima i stranci G17 plus, opština Žagubica prvi put ima poslanika i prvi put može izneti svoje probleme na ovom najvažnijem mestu u državi, dakle, u Republičkom parlamentu.Ova činjenica me uopšte ne raduje ako se za ovo vreme desi gašenje Opštinskog suda u Žagubici. Generalno, ceo set pravosudnih zakona, manje ili više, može da prođe, ali mislim da ovaj o sedištima sudova mora da pretrpi izmene. Bilo koji zakon ne može da se podjednako dobro implementira na Beograd i druge opštine u Srbiji, upravo, zbog raznih specifičnosti. Ako država već planira decentralizaciju, ravnomerni regionalni razvoj, trebalo bi da resorna ministarstva kreiraju politiku i zakone s posebnim osvrtom na nerazvijena područja, pre svega, zbog bele kuge, jer za kratko vremeviše neće biti ljudi na prostorima ako se nešto hitno ne preduzme. Ovo je samo deo problema sa kojima se susrećemo svakodnevno u radu, deo iskustava sa terena i nadam se da sam bio jasan u iznošenju argumenata sa terena. Ovo je moja obaveza i prema mojim građanima. Ja jesam razuman čovek, koji poštuje sve principe svoje stranke, stranke G 17 plus, sve koalicione dogovore i sporazume, ali vas molim da još jednom o ovom razmislite. Hvala puno.
Reč ima gospodin Maraš, zatim gospodin Jojić, o amandmanu.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, ovaj, kao i ostali amandmani pokušavaju da ovaj predlog zakona učine prihvatljivim, odnosno da smanje štetu koju bi on mogao da izazove. Hteo sam da vas pitam nešto drugo, gospođo ministarka. Da li znate čime se bavi Ustavni sud? LDP je 16. septembra predala Ustavnom sudu predlog da se oceni ustavnost i zakonitost Naftno-gasnog sporazuma, pošto smatramo, a ova tišina koja dolazi od strane Ustavnog suda to i potvrđuje, da Naftno-gasni sporazum nije u skladu s Ustavom. U toj našoj inicijativi, koju smo, ponavljam, podneli 16. septembra, a istaći ću zbog čega je važno o kom datumu je reč, naveli smo da je član 9. Sporazuma suprotan članu 82. Ustava, stav 1, članu 84. Ustava st. 1. i 2, članu 86; član 10. je suprotan članu 82. stav 1, članu 84. st. 1, 2. i 4; član 11. je suprotan stavu 1. tačka 4. Sporazuma itd. Znači, naveli smo više članova Ustava koji su pogaženi Naftno-gasnim sporazumom, odnosno tražili smo od Ustavnog suda da uradi posao zbog kog i postoji. Tri meseca je tišina od strane Ustavnog suda. Pouzdane informacije koje imamo od onih koji su učestvovali u pregovorima između srpske i ruske strane su te da je ruska strana pitala srpsku stranu – šta je sa ocenom ustavnosti koju je podnela jedna partija u Srbiji? Dobili su garancije da će Ustavni sud da ćuti. Zašto je to problem? To je problem zato što sutra postoje naznake da postoji mogućnost da se sklopi ugovor između Rusije i Srbije kada je u pitanju, ne više Naftno-gasni sporazum, nego samo sporazum o prodaji NIS-a. znači, postoje indicije da će biti prodat samo NIS, da će se na taj način sve ono što smo govorili kada smo imali raspravu o Naftno-gasnom sporazumu potvrditi da je istina, da smo bili u pravu i da je vas 200 i kusur koji ste glasali za taj naftno-gasni sporazum bilo dovedeno u zabludu. Zbog čega je ovo važno, gospođo ministarka? Zbog toga što se očekuje od svake institucije u ovoj državi da radi svoj posao, pa isto tako i od Ustavnog suda. Ustavni sud tri meseca ćuti na inicijativu, Ustavni sud smatra da nije povređen Ustav. Ustavni sud bi u roku od 24 sata obznanio da je naš pokušaj da srušimo Naftno-gasni sporazum, zato što smo kazali da je u suprotnosti s Ustavom i da nije u redu da je sve u skladu s Ustavom. Međutim, Ustavni sud ćuti tri meseca i doći ćemo u situaciju da će sutra biti, moguće sutra, a moguće od nedelje, sklopljen ugovor između Srbije i Rusije, gde ćete i vi, kao vladajuća većina, u tome veoma pomoći, a i oni iz opozicije koji su glasali, a verujem da ste bili obmanuti i verujem da su mnogi to učinili u dobroj nameri, pošto imaju osećanja prema Rusiji kakva iskazuju, i prvi ljudi ove skupštine, i uopšte, države, da ste verovali da će to doneti boljitak Srbiji. Međutim, pošto je sve obavijeno nekim velom tajne, kada danas pročitamo šta Rusi nude tom vašem tzv. naftno-gasnom sporazumu, verujem da je svakog od vas sramota. Sve ono što ste pričali je suprotno od toga šta Rusi nude. Moram da citiram par stvari, jer je od najvećeg mogućeg značaja za državu Srbiju i za njene građane. "Gaspromnjeft" traži da planirane investicije u NIS, u iznosu od 500 miliona evra, ne budu uložene odmah, već od 2008. do 2012. godine. Rusi traže da im se ostavi rok do decembra 2009. za pripremu programa za rekonstrukciju i modernizaciju NIS-a, dok bi odluku o strukturi investicija doneli tek nakon urađene studije izvodljivosti investicije, polovinom 2010. godine. Rusi kažu da NIS treba da se zaduži, da uzme zajam. Rusi dalje kažu, traže da se garantuje isti nivo zaštite tržišta sve do okončanja programa investicija 2014. godine. Gospođo Malović, pogažen je Ustav. Ovo je monopol, pogažen je Ustav, Ustavni sud ćuti. Neverovatna šteta će biti naneta ovoj državi, a tek ćete doći u problem ukoliko budete sklopili ugovor sa Rusima. Ustavni sud će jednog dana morati da se bavi istinom i da utvrdi da je u pitanju gaženje Ustava. Traže odlaganje liberalizacije tržišta. Dalje, Rusi traže da se ne povećavaju sadašnje takse, ne uvode nove, kao ni bilo kakva druga plaćanja. Traže da ostane rudna renta 3%, umesto 30%, koliko je u proseku u celoj Evropi. Oni traže povlašćen tretman, kakav je imao NIS kao firma države Srbije. Vi sad dajete drugoj državi tretman kakav nema nijedna firma u ovoj državi, ni domaća, ni strana. Rusi traže i da Srbija garantuje da neće kažnjavati "Gaspromnjeft", kao novog vlasnika NIS-a, zbog zastarele opreme. Takođe, Rusi, u članu 10, traže da Srbija snosi sve troškove koji nastanu usled zagađenja životne sredine. Sve to smo govorili danima ovde, dok se raspravljalo, i na sve to smo dobijali odgovore – ne, to u sporazumu ne mora da piše, to će ugovorom biti drugačije regulisano. Molim vas da iskoristite vaš autoritet kao ministar pravde. Mi smo danas pokrenuli javnost. Nemoguće je da Ustavni sud ćuti tri meseca povodom ovog pitanja, koje je od krucijalne važnosti za našu državu. Veliki problem će biti ako se sklopi ugovor, a jednoga dana se bude ustanovilo da je sve ovo bilo protivno Ustavu. Šta se dalje događa? Juče sam imao ovde malu polemiku s kolegama iz DSS-a, smatrajući da način na koji oni postavljaju pitanja – kad će budžet, nije sasvim korektan, iz prostog razloga što je i prošle godine u ovo vreme kasnio budžet, doduše, malo ranije je bio, ali je, takođe, kasnio. Međutim, mi danas vidimo, verujem da se ovo ni u jednoj državi ne radi, izjavu Bojana Pajtića, premijera Izvršnog veća Vojvodine, da će Vojvodina dobiti 90% od privatizacije NIS-a, da bi se na taj način kompenzovala rupa u budžetu, odnosno gažen je Ustav od strane ove vlade. Da ponovim, 7% je garantovano Ustavom da će Vojvodina dobiti od budžeta Srbije. Naravno, neće dobiti toliko, dobiće 4,6, i sad su ''maheri'' našli rešenje – kad privatizujemo NIS, vi ćete 90% dobiti od te cene. To je katastrofa, to ne rade ni na pijaci. Ljudi, to je Vlada Republike Srbije i Izvršno veće Vojvodine, na takav način kompenzuju. Napomenuli smo da smo u LDP-u spremni da zbog ovog teškog trenutka ne podnesmo nijedan amandman na budžet, da bi što pre mogao da prođe, zbog građana Srbije, ali ovo što vi radite, ovo je... Naravno, dolazim iz Vojvodine, prošli put je to dokumentovano. Podneo sam nekoliko amandmana, jedan na član 4. Zakona o budžetu, član 5, na one članove dalje koji govore o sredstvima iz NIP-a opredeljenih za Vojvodinu itd. Zaista sam se, i kada se prošli put donosio budžet, žestoko borio da se ispoštuju stavke iz Ustava i duboko sam ubeđen da se tih 7% nije poštovalo ni 2007, ni 2008. godine, ali na ovakav način da neko kupi podršku Vojvođana u Skupštini, a tu, pre svega, mislim na one koji govore da neće glasati ni za ovaj zakon ako se ne usvoje njihovi amandmani, a Izvršno veće Vojvodine je dalo saglasnost na ovakvu mrežu sudova. Onda nam dolaze dve partije koje imaju sedište u Vojvodini da ovde drže predavanje i da ucenjuju kako neće proći ako se ne usvoje njihovi zahtevi, pa to isto rade sada sa budžetom. To nije odbrana interesa građana ni Vojvodine, ni Srbije, to je prodaja interesa građana Vojvodine, ne može se na takav način trgovati. Ako u Ustavu piše – 7% za Vojvodinu iz Republičkog budžeta, onda mora da bude 7%, ili onda niko više ne treba da poštuje Ustav. Ako smo rekli da Naftno-gasni sporazum podrazumeva NIS, izgradnju magistralnog gasovoda, ''Banatski dvor'' da počne da funkcioniše, onda ne može da bude samo prodaja NIS-a i od toga ćemo kupiti vašu podršku u Parlamentu. To se ne radi ni na jednoj pijaci. Postoji neki moral, postoji odgovornost, a ovo je, zaista, sve, samo ne to. Gospođo ministarka, sigurno postoji način na koji možete svoj autoritet da iskoristite. Molim vas, zajedno sa javnošću, jer mi smo danas održali pres konferenciju, gde smo upoznali sve novinare i podelili našu inicijativu, da pronađete način da Ustavni sud reaguje, da radi svoj posao, da odgovori na inicijativu za ocenu ustavnosti, iz prostog razloga što su, ukoliko ne bude odgovorio, samo dva, veoma loša, epiloga moguća. Prvi loš epilog je da će nam biti zgažen Ustav, da će ga pogaziti oni koji su na sve načine pokušavali da u dva dana izglasaju Ustav. Mislim da je katastrofično ako to radi vlast, oni koji vladaju, koji su doneli Ustav, da ga gaze. Druga loša situacija je da će posle određenog vremena, svakako, Ustavni sud morati da donese odluku i ocenu koja će reći da je naša inicijativa ispravna, da je pogažen Ustav, ali tada ćete imati problem s nekim mnogo jačim, sa Ruskom Federacijom. Mislim da je ovo od izuzetnog značaja i za građane ove države i za samu državu, i u ovako teškoj situaciji u kojoj se nalazimo Ustavni sud bi morao da radi svoj posao, morao bi da odgovori na ovu inicijativu, iz prostog razloga, da ne nastane nenadoknadiva šteta. Još jednom vas molim, iskoristite svoj autoritet, a onima koji donose budžet na način kako ne rade ni na pijacama, koji trguju interesima građana, poručujem da ni sedam, ni 77% iz Ustava koji bi bili opredeljeni za Vojvodinu nisu dovoljni da se na ovakav način radi. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, reč ima gospodin Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, gospođo ministarka, članovi 225. i 226. Pitanje vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca Slobodana Radovanovića, ali ovo je pitanje sa kojim želim da upoznam čitavu javnost i sve građane Srbije. Ovo je jedna tragična priča, koja znači ne samo krah pravosuđa, nego krah elementarnog morala. O čemu se radi? Kao što znate, 5. oktobra 2004. godine, u kasarni na Topčideru stradala su dvojica gardista. Tada je postojalo tzv. vojno pravosuđe i sećate se kako je to bilo, jedna varijanta, jedan gardista ubio drugog, pa drugi ovog prvog itd. To je probudilo sumnju čitave javnosti, građana Srbije, svakog laika, a onda je formirana nezavisna državna komisija, koja je krajem 2004. godine, pre četiri godine, rekla – gardisti su ubijeni. Tužilaštvu to nije bilo dovoljno, pa je tražilo da se jedan iskompromitovani nalaz, jedna iskompromitovana istraga stavi u istu ravan s nečim što je struka, što je savest, što je znanje, što je nauka, pa je traženo superveštačenje početkom 2005. godine, sada je kraj 2008. godine, pa je predmet šetao od Vizbadena do FBI-a, pa je balističar FBI-a rekao da nema ni govora o samoubistvu, bilo jednog, bilo drugog gardiste, jer ne može se niko sam ubiti s razdaljine od 3,30 metara. Dakle, gardisti su ubijeni. Ni to nije bilo dovoljno Tužilaštvu da podnese predlog za sprovođenje istražnih radnji protiv N.N. počinioca, jednog ili više, krivičnog dela ubistva dvojice gardista, nego je insistiralo na novom sudskom medicinskom veštačenju. Punomoćnici porodica oštećenih su se tome protivili. Ipak je sprovedeno novo supersudsko medicinsko veštačenje, preko veštaka Okruga Oklend, koga je predložio FBI, čoveka sa naših prostora, Ljubomira Dragovića, pa je taj veštak u svom nalazu od pre mesec i po dana decidirano rekao – gardisti su ubijeni. Taman kada smo svi očekivali da bude stavljena tačka na nešto što je nemoralno i beščašće, a daleko od prava i pravne države, sledi novi predlog Tužilaštva da se sprovedu pojedine istražne radnje, ali opet da se sve vrati na početak. Posle četiri godine, Tužilaštvo se setilo da se saslušaju svedoci, svi oni koji su bili u toj kasarni pre tog događaja, za vreme tog događaja i posle tog događaja. Ali, nije to sve, na kraju svog predloga, ovo je slučaj za Riplija, ovo je sumrak ne samo, ponavljam, pravne države i elementarnog prava, ovo više nema veza ni sa krivičnim pravom, ni sa ZKP-om, ni sa čim, nego s elementarnim moralom, poštenjem i čašću, kaže se – takođe, predlažemo da se balističko veštačenje FBI-a i sudsko medicinsko veštačenje veštaka Ljubiše Dragovića, to je veštak iz Amerike, dostave kako veštacima angažovanim od strane suda i vojnog tužilaštva, koje ne postoji četiri godine, tako i veštacima koje je angažovala Komisija VSO, a radi izjašnjenja i eventualne korekcije ili dopune svojih nalaza. Znači, ovde priči nema kraja... (Predsednik: Vreme.) Izvinite, završavam, da se ne bih javljao ponovo. Dakle, umesto da se krene u istragu o tome ko ih je ubio, ne želi se priznati da ih je neko ubio, uprkos nalazima veštaka koje je Tužilaštvo predložilo; ono želi da celu priču vrati na početak. Roditelji čija se deca, i Dragan Jakovljević i Dražen Milovanović, svakim ovim gestom ponovo ubijaju svakog dana, odlučili su da stupe u štrajk glađu. Pitam one ljude koji ovo rade – gde će im duša? Ovo je greh. Imaju li oni decu? Neka se stave u položaj roditelja koji nisu svojoj deci, jer su, navodno, izvršila samoubistvo, mogli da izdaju ni podušja, ni parastose, kojima se život uništava i dalje, svakog dana posle tog tragičnog 5. oktobra 2004. godine. Hvala.
Gospođa Elvira Kovač, po Poslovniku.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Maraš, mogla sam da se javim i na repliku, ali član 104, povreda dostojanstva. Najpre, želim nekoliko stvari da objasnim, pošto su se ovde čule neke neistine o vojvođanskim strankama. Ja sam ovde da bih odbranila SVM i dokazala da smo mi dosledni svojim principima. S jedne strane, pominjao se budžet, ali pošto nas rasprava o budžetu tek očekuje, o tome ću vrlo kratko. Samo tražimo da se poštuje Ustav, za koji nismo glasali. Kod glasanja za Ustav, bili smo uzdržani. Naravno da se ne slažemo sa 7%, zato što Vojvodina daje mnogo više od tih 7%, ali se zalažemo da se poštuje Ustavom propisanih 7% i još uvek se nadamo da će budžet da poštuje te procente; u tom slučaju ćemo podržati taj budžet. Ako ne, i dalje stojimo na tome da nećemo podržati budžet. Ono što je za današnju raspravu mnogo bitnije jeste zakon o područjima i sedištima sudova i javnih tužilaštava. I dalje se zalažemo za očuvanje opštinskih, odnosno, oni bi bili osnovni sudovi - u Senti, Bačkoj Topoli i Bečeju. Naravno da pripadamo vladajućoj koaliciji i na republičkom nivou i na pokrajinskom nivou, ali znamo da republičkoj Vladi ne dajemo nijednog ministra. Izvršno veće Vojvodine je, zaista, dalo odobrenje za predlog zakona, ali to je bila neka prethodna, drugačija verzija. Ova najnovija, najbrutalnija verzija, koja je najracionalnija i ukida najviše teritorijalnih opštinskih sudova, pojavila se na sajtu, u elektronskoj formi, podsetiću vas, 28. oktobra, da bi odmah, za dva dana, 30. oktobra, prošla na Vladi, svi su glasali "za". Podsećam da SVM nema ministra, nema nikoga u Vladi ko je tada mogao da glasa ili da se pobuni. Naši dragi koalicioni partneri nas nisu kontaktirali tada. To je prošlo na Vladi u četvrtak, u petak je stiglo u skupštinsku proceduru, ubrzano; posle konsultacija, sve je to stavljeno na dnevni red i od tada mi molimo i naglašavamo da je potrebno usvojiti ove naše amandmane. Očigledno da naši dragi koalicioni partneri imaju nekog džokera u rukavu, jer niko nas ne sluša i niko ne želi ozbiljno ni da razmisli o amandmanima i o interesima Vojvođana. Samo još jednom da naglasim, uopšte ne pretimo nikome. SVM ne želi da sruši Vladu. Samo se zalažemo za bitne stvari, za naše građane, za naše birače. Hvala na pažnji.
Po Poslovniku, gospođa Judita.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, javljam se povodom člana 31. i čl. 225. i 226. Poslovnika i htela bih da se osvrnem na to šta smo malopre čuli, u vezi s odlukom Izvršnog veća Vojvodine od 20. novembra 2008. godine. Drago nam je što se napokon prihvatila ta činjenica, da jeste doneta odluka od strane Izvršnog veća Vojvodine o utvrđivanju predloga mreže sudova na teritoriji AP Vojvodine. Prema tome, to što smo mi rekli je jedna činjenica, a to smo tvrdili i juče i prekjuče. Ta odluka je doneta 12. novembra, a u Skupštinu je stigla 20. novembra 2008. godine. Videli smo da je SVM promptno reagovao povodom budžeta, povodom tih 7% koji bi pripadali Vojvodini iz budžeta Republike Srbije. Taj budžet još nije stigao do Skupštine, nije stiglo da se raspravlja o njemu. Zaista ne znamo kakav je sadržaj tog budžeta, kakav je njegov tekst. Međutim, videli smo da se jako brzo reaguje. Mogli smo da očekujemo da se reaguje i povodom ove odluke Izvršnog veća Vojvodine, koja je, zaista, što se vojvođanske mreže sudova tiče, veoma štetna po interese vojvođanskih građana. Odluka je doneta 12. novembra, kada se već u skupštinskoj proceduri nalazio ovaj sporni zakon. Mogli su, komotno, iz SVM-a da se izjasne i o toj odluci Izvršnog veća Vojvodine. Očigledno nisu, prihvatili su da jeste, postoji i ta odluka. Ukoliko je ta odluka postojala, mogli su bar da se osvrnu na nju, da se pozovu i da kažu – mi se ne slažemo. Inače bih, posebno, podvukla da vojvođanski Mađari participiraju u vlasti Pokrajine Vojvodine, imaju predsednika Skupštine, imali su sve mogućnosti i sve razloge da reaguju, ako je već vojvođanska izvršna vlast donela ovako štetnu odluku, protiv koje su i oni, videli smo po amandmanima.
Gospodin Maraš, a zatim gospođa Elvira Kovač.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospođo Malović, gospođo Kovač, ne želim da dovodim u sumnju vašu želju da se borite za interese vaše nacionalne manjine i svih građana i građanki Vojvodine. Verujem da je to tako. Zato molim gospođu ministarku, gospođu Malović, da kaže – da li je ova mreža sudova dogovorena sa Tamašom Korhecom? Da li je urađena uz njegovu saglasnost i da li je Izvršno veće Vojvodine pristalo na ovakvu mrežu sudova?
Gospođa Kovač.
Član 104 - povređeno dostojanstvo. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ministarko, predsednice i svi ostali, samo ću kratko odgovoriti. Kao prvo, uopšte ne razumem napade i ne želim da ovo sad pređe u neki duel između LDP-a i SVM-a, zato što ste videli, što se tiče ovog predloga zakona, da se potpuno slažemo, da se ni nama, ni njima ne sviđa, čak, imamo više potpuno identičnih amandmana. Zaista ne vidim svrhu toga da se ovde svađamo. Samo da vam objasnim ono što je verovatno svima ovde jasno. Jesmo deo vladajuće koalicije na pokrajinskom nivou, kao i ovde, ali samo sračunajte, svi znamo kako su prošli pokrajinski izbori. Lista ''Za evropsku Vojvodinu'' ima apsolutnu većinu, tako da je u Narodnoj skupštini Republike Srbije, po toj računici, ovo jedno mesto gde smo mi neophodni, gde bez nas ovaj zakon ne može da prođe. Zato smo nas četvoro oni koji se bunimo protiv ovog predloga zakona i dalje apelujemo na ministarku i Vladu da prihvate naše amandmane, jer ćemo jedino u tom slučaju podržati ovaj predloga zakona, a svi znate da u Pokrajini DS ima apsolutnu većinu i bez nas. Hvala puno.
Gospodin Petar Jojić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS se zalaže podjednako za status i mrežu svih sudova na području cele Republike Srbije, a ne samo AP Vojvodine. Naravno da treba imati u vidu da je ova mreža sudova u čitavoj Srbiji naopako postavljena. Dame i gospodo, vama je dobro poznato da ono što se 200 godina stvaralo, usavršavalo, unapređivalo i dostiglo jedan evropski nivo, kada je u pitanju stručnost naših sudova, da tih 200 godina može da se uništi za jedan dan, a taj dan može biti crni dan za pravosuđe, ako Skupština Srbije usvoji ovaj set zakona, pogotovo ako bi to bilo, kako reče gospodin Krasić, u petak, bio bi, u istoriji našeg pravosuđa, zabeležen – crni petak za naše pravosuđe. Dame i gospodo narodni poslanici, vidite kako se donose zakoni u Republici Srbiji. Vacatio legis, to dobro zna dr Batić, donosimo ove godine zakone, ali odlažemo njihovo primenjivanje za dve ili tri godine. Zašto? Zato što ni predlagač, ni Vlada nisu sigurni da li će ti zakoni moći biti primenjeni. Zato vi iz Vlade predlažete zakone čak i po hitnom postupku, ali vacatio legis, kao što je to slučaj kod Zakonika o krivičnom postupku,koji je pre dve i po godine donet, a treba da bude primenjen 1. januara 2009. godine. Ali, pošto je to naopak i nakaradan zakon, koji je usvojen, kada bi došlo do njegove primene, bila bi katastrofa, bilo bi blokirano pravosuđe u krivičnoj oblasti u Republici Srbiji. To znaju pravnici, to i vi, gospođo ministre, znate, zbog toga je ovo vrlo problematična akcija. Mi ne možemo da se takmičimo sa nekim u svetu i da dokazujemo kako smo doneli za poslednjih četiri-pet godina 400, 500 zakona, ili da ćemo u tekućoj godini doneti veliki broj zakona. To nije učinak, to nije delotvornost. Delotvorno je ako donesemo manje, ali dobrih zakona. Gospodin Batić to dobro zna, u zemljama razvijenog prava, jedan dobar zakonik priprema se 10 do 15 godina, a kod nas može da za vikend predložimo zakon i da ga u toku naredne nedelje Vlada usvoji, i to po hitnom postupku. To je vrlo problematično. Gospođo ministre, uz puno uvažavanje, moram reći da se ovaj amandman, koji je kolega predložio, kada je u pitanju član 3. stav 1. tačka 24, odnosi na Osnovni sud u Požarevcu. Sada obaveštavamo i poslanike koji imaju ovaj predlog zakona, a i stručnu javnost, kao i građane Republike Srbije, na ovom području sada, stotinama godina, osnovani su, postoje i funkcionišu sledeći sudovi – Požarevac, Veliko Gradište, Golubac, Žabari, Žagubica, Kučevo, Malo Crniće, Petrovac na Mlavi. Sada ja pitam, gospođo ministre, dajte mi odgovor, koji je taj predsednik sudakoji će moći da vrši kontrolu ovih područja i kako će jedan predsednik suda moći da izvrši uvid i kontrolu, da prati rad ovih sudova, od kojih će biti neki, u Požarevcu, osnovni sud, a u ovih osam, sedam, u stvari, biće jedinice? Ovo je veliki problem. Radi se o velikom području, o velikom broju zaposlenih u pravosuđu, ali ono što je najvažnije, na tom području žive građani koji treba da ostvare svoja prava pred nadležnim sudom. Ovi zakoni su opasni, pogotovo kada je u pitanju zakon o teritorijalnoj organizaciji pravosuđa – njime se ugrožavaju osnovna ljudska prava. Kako? Zamislite kada onaj iz Brodareva treba da ide u Užice ili u Kragujevac da ostvari svoje pravo, ili u Beograd, jer je Apelacioni sud za Prijepolje i Užice, taj region, trebalo da bude u Beogradu, pa je dobro što ste prihvatili moj amandman da to sedište bude u Kragujevcu, jer je za 140 kilometara bliže. Dame i gospodo, smatram da je ovaj set zakona ishitren. On neće dati nikakve rezultate. U javnosti, pogotovo stručnoj javnosti, u pravosuđu, stvorena je velika bojazan kako će sada funkcionisati. Kada je u pitanju krivična materija, tužioci kažu – iovako se gube predmeti, sada će se gubiti pola predmeta kada se budemo selili, 150 kilometara, iz onog tužilaštva u ovo tužilaštvo, pa ćemo imati situaciju da nećemo znati zbog čega odlazimo tamo pred sud kada predmeta nema. Drugo, nije jasno gde će se voditi upisnici – krivični, parnični i vanparnični, i kakvo će biti raspolaganje predmetima. Koristim priliku, gospođo ministre, da kažem da sam se obratio nedavno predsedniku Vrhovnog suda, u vezi s radnim vremenom sudova u Srbiji. Vrhovni sud me je obavestio da Poslovnik donosi predsednik Vrhovnog suda, ali da nadzor vrši Ministarstvo pravde. Od vas tražim jedno obaveštenje i postavljam pitanje – da li ćete vi saopštiti javnosti, da li ćete naložiti vašim nadležnim inspektorima, odnosno pomoćnicima, referentima, savetnicima, da izvrše kontrolu da li je u skladu s Poslovnikom i da li sudovi poštuju ono što je Vrhovni sud odredio? Molim vas, ovo je vrlo ozbiljna stvar. Ponavljam, u Pančevu, evo gospodina Mikovića, ako mi ne verujete, neka se izjasni i on, radno vreme za stranke je od 7.45 do 13.00 časova i već treći, četvrti put, pitam – zašto je to tako? Gospođo ministre, rad sa strankama od 7.45 do 13.00 časova? Imao sam priliku danas, obratio mi se jedan građanin, advokat koji je došao u Skupštinu drugim poslom, i kaže – slušajte, molim vas, vi ste uzaludno postavili pitanje vezano za rad Opštinskog suda u Pančevu. Zašto? Pa, kaže – ja sam juče išao da overim izjavu, bio sam u 13.30 časova, ali su rekli – zatvoreno, ne overavamo izjave, ne radimo. Dajte jednom da građani znaju kada mogu doći u sud da ostvare svoja prava, naredite im, to je vaše diskreciono pravo. Imate prava, ali imate i obavezu, a ja verujem da ćete to da učinite. Naručite, o državnom trošku, table s nazivom suda i radnim vremenom. Ne može onaj referent koji overava izjave tamo, činovnik, birokrata, da traži pare i da mu plata bude ne znam koliko povećana, za šta se i mi zalažemo, jer su upravo oni s niskim ličnim dohocima, da radi pola radnog vremena. Šta ćemo da radimo kada dođe građanin? (Vjerica Radeta, s mesta: Nije on kriv.) Kriv mu je predsednik suda. Predsednik je suda, iskontrolišite. Stanje u srpskom pravosuđu, dobrim delom, morate da pripišete predsednicima sudova. Da ih okrivite, da znate kakav bi to bio učinak. Tamo gde je dobar predsednik suda, tamo je učinak daleko bolji, i rezultati rada, i efikasnost, i celishodnost i ekonomičnost su postignuti. Šta znači da stranke nemaju pravo da uđu u pisarnicu ako je prošlo 13 časova, nemaju pravo da uđu u gruntovnicu, prošlo 13 časova, nemaju pravo da im se udari pečat, prijemni, na podnesak, da im se overi ugovor u sudu, a prešli su 200, 300 km, iz jednog mesta u drugo, gde treba da s određenom strankom, koja je u ugovornom odnosu, da overe jednu ispravu itd.? Dakle, pisarnica mora da radi od 7 do 15.30 časova. To je radno vreme suda, koliko ja znam. Naterajte te ljude na terenu. Mogu da pohvalim beogradski sud. Prvi i Drugi beogradski sud overava izjave do 15.30. To, u svakom slučaju, treba ceniti, tu je velika frekvencija i gužva, ali ti ljudi rade. A, ako odete sada u neko manje mesto, ne možete overiti. Stranka ne može da ostvari uvid u svoj predmet. Advokat prevali 200 km i kaže da ide u Prijepolje da ostvari uvid u krivični spis, jer ga je danas u Beogradu angažovao Janko Janković da ga brani pred Opštinskim sudom u Prijepolju. Čovek ode 200, 300 km i kažu mu da sud ne radi. Zašto? Prošlo je radno vreme, a tek je jedan sat. Pojačajte disciplinu. Vidim da ste vi za tu disciplinu. Pojačajte je. Nažalost, vi ste je nasledili u vrlo ružnom stanju, teškom stanju. Borite se da uvedete u red one koji ne poštuju zakon i ne poštuju sudski poslovnik. To je moj savet i velika molba. Dame i gospodo, gospođo predsednice, koristim priliku da, u smislu odredaba čl. 225. i 226, postavim jedno pitanje i zatražim odgovor. Dobio sam pismo radnika ''Hemijske industrije'', odnosno ''Azotare'', pošto je ona izdvojena iz ''Hemijske industrije''. On se zove Milan Pavlović, iz Banatskog Brestovca. Taj radnik ''Azotare'' kaže da je Fabrika azotnog đubriva, "Azotara Pančevo" privatizovana, da je zaključen ugovor sa kupcem 2006. godine. Nekoliko kupaca je u pitanju, jedan je iz Litvanije, drugi iz Ukrajine, treći iz Beograda itd., da ne nabrajam, ima ih još. ''Azotara'', koja u svom sastavu ima više pogona, od te prodaje, do današnjeg dana, staje više puta i ne proizvodi veštačko đubrivo, koje je i te kako potrebno našim poljoprivrednim proizvođačima, da bude jeftinije nego ono koje sada oni koji se bave profiterstvom uvoze iz inostranstva i za 50 do 100% skuplje prodaju veštačko đubrivo našim individualnim poljoprivrednim proizvođačima. Ko je kriv? Kriva je Vlada. Ko je kriv? Kriva je Agencija za privatizaciju. Pozivam policiju i tužilaštvo, kada će da uhapse one lopove iz Agencije za privatizaciju? Ljudi moji, koliko je državne i narodne muke i znoja prodato džabe? Prodali su ''Azotaru'' za 13 miliona evra 2006. godine, a u sastavu ''Azotare'' bio je nov pogon za proizvodnju veštačkog đubriva, tj. karbamida. Po ugovoru, pet godina kupac nije mogao da otuđi ništa više od 5% vrednosti privatizovanog kapitala. Šta je uradio taj čuveni konzorcijum? Demontirao je novu fabriku koju su pravili država Srbija, građani Srbije i radnici ''Azotare''. Demontirali su novu fabriku "Karbamid". Tovarili su u vozove i prodali u inostranstvu za 32 miliona evra. Za pet godina, trebalo je da ulože u proizvodnju. Prema proceni Agencije za privatizaciju, utvrđeno je da je, od 13 miliona evra, koliko je iznosila cena, osam miliona evra bio iznos proizvoda koji su bili u krugu fabrike. Taj je dobio celu fabriku za pet miliona. Prodao je gotove proizvode. Ne ulaže ništa u proizvodnju, a po ugovoru je bio dužan, i sada se 1200 radnika našlo na ulici.
Gospodine Jojiću, privedite kraju. Govorite duže od 20 minuta.
Zahvaljujem.
Gospođo ministar, izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, moram da se složim s onim što je govorio gospodin Jojić o pitanju rada sudske administracije. Radi pojašnjenja, reći ću da sudski poslovnik donosi ministar pravde, uz saglasnost predsednika Vrhovnog suda Srbije, ali da predsednik Vrhovnog suda Srbije propisuje radno vreme. Imala sam lično prilike da se uverim kako rade šalteri. Pre dva ili tri meseca, dok sam bila na funkciji ministra pravde, stajala sam u redu i čekala na šalteru za overu jednog kupoprodajnog ugovora u Opštinskom sudu u Beogradu, tako da sam mogla neposredno da se uverim kako se radi u administraciji, a ne samo na osnovu izveštaja od službe nadzora koji dobijam od Ministarstva pravde. Pošto je o radnom vremenu bilo govora i na prethodnoj sednici Parlamenta, kada se raspravljalo o zakonima koji su tada bili na dnevnom redu, u okviru svojih ovlašćenja, naložila sam službi nadzora da, prilikom vršenja redovnih i vanrednih kontrola, kontrolišu i radno vreme. Mogu to da vam dostavim ukoliko želite, gde se kontroliše i radno vreme u okviru rada onih sudova u koje službe sudskog nadzora idu. Zahvaljujem.
Ne verujem da vas je nešto povredilo, gospodine Jojiću. Nemate reč. Zaista, nije bilo ničeg uvredljivog. Petar Jojić ima reč.
Gospođo predsedavajuća, postavljam pitanje ministru pravde. To što ste vi naložili da u okviru redovne kontrole, ne, ne, ne, ovo su vanredne prilike u Srbiji i treba vanredna kontrola. Da sam ja ministar, za 24 časa bi meni depeša stajala od predsednika suda na stolu, od kada do kada radi.
Gospodin Srđan Miković, po Poslovniku.
Pošto me je gospodin Jojić prozvao ovde da imam uvid u situaciju u Pančevu, jeste, imam saznanja o situaciji u Pančevu od 1985. godine, kada sam počeo aktivno da se bavim advokatskim poslovima u Pančevu. Činjenica je da je, kako sam gospodin Jojić kaže, sada uvedeno radno vreme ranije, od 7.45. Činjenica je da u vreme dok je gospodin Jojić bio pomoćnik ministra radno vreme šaltera, overe i svega ostalog, nije bilo od 7.45. Mislim da je dobro zalaganje gospodina Jojića da se radno vreme produži. Mislim da je dobro što je sadašnji, aktuelni ministar, gospođa Snežana Malović, preduzela aktivne mere za ono što do sada nije urađeno. Čestitam, gospođo ministarko.
Replika, gospodin Jojić.
Dame i gospodo, gospođo predsedniče, gospođo ministre, stoji činjenica da sam bio u vreme one krize i bombardovanja zamenik ministra. Ministar pravde je bio iz SPS-a. U više navrata sam dolazio u vrlo oštar sukob s tadašnjim ministrom, jer sam se zalagao, između ostalog, za sledeće. On je sazvao sednicu predsednika okružnih sudova u Beogradu i dok je držao sednicu, napisao sam nalog u vidu naredbe. To je bilo 1999. godine. Dok je on držao sastanak, ja sam sačinjavao naredbu, gde sam naložio predsednicima okružnih sudova da u roku od osam dana dostave Ministarstvu pravde Republike Srbije izveštaj o tome koliko ima sudija, ko je predsednik suda, koliko krivičnih predmeta ima zavedenih, godina u kojoj je prvi put predmet upisan, krivični i parnični, a ne kada je ukidan i vraćan ponovo, pa ga onaj prikazuje kao nov predmet. Tada sam imao velike prilike i nisam mogao da se izborim s njim, mada je on to kasnije podržao. I, šta se dogodilo? Mogu vam reći, 1999. godine sam našao, u Požarevcu, da je bilo sudija koji tri godine nisu pisali presude. Kada je došao predsednik suda kod mene u Ministarstvo, jer sam to tražio, ulazi na vrata, traži prijem kod mene, sekretarica ga uvodi, kaže – stigao je predsednik Suda iz Požarevca. Dobar dan, reče, ja sam taj i taj. Rekoh – zar vi niste još uvek u zatvoru, zar vi niste još uhapšeni? On kaže – zašto? Pa, zbog zloupotrebe i nerada, haosa, čuda i kriminala u tom sudu. Čovek je pobledeo. Rekoh – sedite, ipak, pa ćemo to da razmotrimo na drugi način. Dakle, to su metodi. Ministar pravde ima pravo da izda depešu faksom, telefaksom, kako god hoćete, da zatraži sutra izveštaj od svih predsednika sudova – da kažu kada je građanima omogućeno da dođu da ostvare svoja prava u sudu, kada sud radi sa strankama. Dakle, kada je rad suda sa strankama? Imaju li stranke pravo pristupa svome predmetu u parničnom, krivičnom i vanparničnom i u gruntovnici posle 13 časova ili ne? Kada dobijete taj izveštaj, onda pošaljite kontrolu, pa ako vidite da vas je slagao predsednik suda, njegovo razrešenje na dnevni red, ili disciplinski postupak. Onda, u tom slučaju neće doći do ... (Predsednik: Vreme.) ... do ovoga da oni vas... Molim vas, zbog toga, je potrebno da, ipak, ''carski rez'' bude.
Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Lapčeviću, izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, podneo sam amandman na član 3. zakona o reorganizaciji sudova i u njemu predložio da se u tački 7, koja bi se preformulisala, odnosno brisala, dodaju nove tačke, odnosno da se vrate stari sudovi, kako su danas organizovani, i to Opštinski sud u Zaječaru, Opštinski sud u Boljevcu, u Knjaževcu, u Sokobanji, kao i u tački 18 – Opštinski sud u Aleksincu i Opštinski sud u Svrljigu. To je, dakle, u duhu amandmana koje su podnosili narodni poslanici DSS-a, smatrajući da je ovaj zakon neprimeren, da je ovoliko ukidanje sudova, osnovnih sudova, prekršajnih sudova, apsolutno neracionalno i da ne stoje razlozi koji su navedeni u obrazloženju Predloga ovog zakona. Osvrnuću se malo na one sudove za koje je predloženo da budu brisani. Predloženim zakonom se briše Sud u Boljevcu, koji je jedna od najmanjih opština, ima svega 14.000 stanovnika, jedna od najsiromašnijih. U tom Boljevcu, koji je bio varošica još pre 150 godina, osnovan je sud 1848. godine. Dakle, posle ravno 170 godina taj sud će biti ukinut. U Knjaževcu će, takođe, biti ukinut Sud, iako je Knjaževac jedna od najvećih opština u jugoistočnoj Srbiji, sa 35.000 stanovnika, sa 1.200 km2 površine i 86 naselja, a napomenuću da je svojevremeno, 2001. godine, bio proglašen za najbolji sud u Republici i da je poslednjih godina jedan od najboljih sudova po ažurnosti rešenih predmeta. Inače, 14.000 predmeta godišnje se slije u ovaj sud. Smatram da ovo nije logično, jer će sada Osnovni sud biti u Zaječaru, postojaće odeljenje u Boljevcu, Sokobanji i Knjaževcu i, nakon opšteg reizbora sudija, vrlo verovatno će se desiti da će najveći broj sudija koji će pokrivati ovo područje biti iz samog centra okruga, dakle, iz Zaječara, i da će najveći broj njih morati da putuje u najudaljenija mesta, pre svega, u Boljevac i u Sokobanju, da bi sudili po raznim predmetima. Time će se, doduše, postići onaj deo koji se odnosi na ravnomernost broja predmeta, ali sigurno neće uticati na racionalnost rada sudova i sudija, naročito na efikasnost. Zašto neće uticati na efikasnost? Zato što će onaj sudija koji bude dobio predmet da sudi u Sokobanji, morati da putuje iz Zaječara do Sokobanja nekih 60 - 70 km, po veoma lošem putu, i pitanje je da li će u toku jednog dana da obradi više od jednog predmeta. Da ne pričam o tome koliki će troškovi biti za ta putovanja. Da li će sudija koji, recimo, nema vozačku dozvolu, imati vozača da ga vozi, ili će putovati autobusima koji idu dva puta dnevno, pa će doći ili u 10, ili u 12 preko dana, ili u pet ujutru, što sigurno ne može da utiče na racionalnost i efikasnost rada tih sudova. Takođe sam predložio i da se ne gasi Sud u Aleksincu, koji ima još dužu tradiciju i nema nijednog jedinog opravdanog razloga, koje ste vi naveli u Predlogu zakona, da ovaj sud bude ugašen. Naime, Sud je osnovan 1836. godine, pre više od 180 godina, 170 godina, izvinjavam se. Aleksinac je, takođe,jedna od ogromnih opština, ima 60.000 stanovnika, ima preko 70 naselja, veoma razuđenih, i u ovaj sud se slije godišnje više od 14.000 predmeta. Da sam bio u pravu pre neki dan, kada sam govorio da će ovo neminovno dovesti do migracije iz ovih najsiromašnijih opština, govori i podatak koji se nalazi u ovoj knjizi koja se zove "Demografska statistika Srbije", koja je veoma poražavajuća i trebalo bi da svaki ministar, naročito predsednik Vlade, ima ovu statistiku kada bilo koji zakon predlaže Skupštini Srbije. U Boljevcu, koji ima samo 14.000 stanovnika, svake godine se odseli od 350 do 400 stanovnika, od toga je 2006. odseljeno 22 sa visokom stručnom spremom. Sada zamislite, kada se ukine taj sud u Boljevcu, otići će, sigurno, po tom osnovu nekoliko porodica s visokom stručnom spremom, jer neće imati šta da rade u Boljevcu i moraće da traže posao u nekom drugom mestu. Znate šta znači za tako malo opštinu kad ode 20 ili 30 ljudi s visokom stručnom spremom? To znači da će za njima da odu njihove porodice, otići će i oni ljudi koji imaju niže obrazovanje i imaćemo ono što se dešava, nažalost, naročito u jugoistočnoj Srbiji – devastirane opštine, gašenje velikih sela, koja su imala tradiciju i više vekova, i doći ćemo u situaciju da, možda, za 20, 30 ili 50 godina i te varošice budu mrtve. One su i danas, nažalost, u privrednom smislu i drugačije, mrtve, ali se može desiti da će najveći broj ljudi otići odatle i da će, umesto decentralizacije Srbije, o kojoj svi pričamo, doći do jedne fatalne centralizacije, gde će svi obrazovani ljudi bežati u gradove, a oni koji nemaju posla, tražiti svoje uhlebljenje van svojih mesta rođenja. Štetne posledice ovog zakona su višestruke. Pored onoga što sam napomenuo, da nema racionalnosti, iako je to navedeno kao jedan od razloga za ovakvu organizaciju sudova, štetne posledice će tek nastati, i to najviše migracijom stanovništva i centralizacijom ka velikim gradovima. Ukidanjem 104 osnovna suda, najviše će biti pogođene najnerazvijenije i najsiromašnije opštine, one koje su već devastirane i iz kojih se stanovništvo iseljava. Kada ode sud, i to onaj osnovni ili prekršajni, na koji način mislimo da privučemo eventualne investitore da ulažu u te opštine i da zadržimo stanovništvo u tim područjima? Kad odlazi sud, sledeći korak je da ode škola, kad ode škola, ostaje, eventualno, dom zdravlja, a kada i oni odu, ostaju samo sveštenici i na kraju se naselje gasi. Ne verujem da iko u ovoj zemlji, naročito u ovoj sali, želi ovakav scenario, ali se bojim da će usvajanjem ovakvog zakona doći, neminovno, posle određenog vremena, do takvog odliva stanovništva i do sve manjeg broja ljudi u opštinama, naročito u onim pograničnim. Na ovaj način će, verovatno, jedan broj ljudi biti smanjen u broju zaposlenih u državnoj upravi, ali se to sigurno neće desiti u onim centrima koji će sada biti dodatno ojačani, jer će imati veće ingerencije i veći broj sudija, odnosno državnih službenika. Morate da znate da višak zaposlenih u državnoj administraciji ne postoji u najsiromašnijim opštinama. Ne postoji višak zaposlenih ni u Svrljigu, ni u Sokobanji, ni u Surdulici, ni u Dimitrovgradu, ni u Kuršumliji, ni u Blacu, ni u Bosilegradu, Lebanu, Babušnici, Brusu, Boljevcu, Vlasotincu, dakle, svim onim sredinama koje će izgubiti sudove ovim zakonom, već postoji u ministarstvima, agencijama, gde imamo više desetina pomoćnika, državnih sekretara, a svaki od njih ima minimum po jednu, a neki po dve ili tri sekretarice. Tamo ima viška zaposlenih, a to je, pre svega, u sedištima državnih organa. Zato vas molim da ili prihvatite ovaj amandman i druge amandmane koje su podneli narodni poslanici i vladajućih stranaka i da na taj način, koliko-toliko, popravite ovaj zakon, ili da ga povučete, jer, ako su narodni poslanici koji su podneli amandmane dosledni sami sebi, naročito poslanici pozicije, vladajućih stranaka, da, ukoliko odbijete ove amandmane, ne glasaju za predloženi zakon, onda nemate nikakve šanse da on bude usvojen. Preko 30 amandmana su podneli poslanici vladajućih stranaka. Predsednik Zakonodavnog odbora, gospodin Vlatko Ratković je podneo nekoliko amandmana. Kada oni ne budu glasali za ovaj zakon, kako će onda on da prođe? Povedite računa o ovome što sam rekao. Dakle, ova knjiga je veoma poučna i govori o poražavajućoj istini Srbije, a to je da svakim novim zakonskim projektom najviše budu pogođeni oni najsiromašniji, oni koji imaju najveći broj nezaposlenih, oni koji imaju najmanja primanja i oni koji se nalaze na rubnim delovima zemlje, a da se dodatno ojačavaju centri, pre svega, Beograd i veliki gradovi. Ovo ne pričam zato što dolazim iz neke male sredine, pa ću lično biti pogođen. Dolazim iz Niša. Ovim predlogom zakona, Niš će dobiti dodatne ingerencije, ali znam kakva je situacija u Beogradu, gde dolazi neprimereno veliki broj ljudi, gde imate zagušenje u saobraćaju, gde se sve živo sjatilo u Beograd i centralizovalo. Govorim iz razloga da nam se ljudi ne doseljavaju u Niš iz okolnih opština, već da ostanu da žive tamo gde su rođeni i da doprinesu razvoju tih sredina. Na ovaj način ćete pomoći da se veliki broj visokoškolaca odseli iz mesta u kojima danas žive, a za koja su se školovali. Ova država je finansirala njihovo školovanje da pomognu, upravo, te sredine, a ne da beže u velike centre. To je jedan od najubedljivijih razloga zbog čega ovaj zakon ne treba da bude usvojen u ovom obliku, ili da budu bar usvojeni amandmani, koji su veoma smisleni i koji pokušavaju da smanje regionalne razlike. Ako se prethodno usvoje razni zakoni koji će centralizovati državne institucije i nadležnosti države, a za iks godina dođe zakon o ravnomernom regionalnom razvoju, šta ćemo onda razvijati? Nećemo imati šta da poboljšavamo u tim sredinama, jer će svi pobeći odatle. Pročitaću vam jedan podatak koji je frapantan. Niš je velika sredina, ima 300.000 stanovnika, ima univerzitet, ima relativno razvijenu infrastrukturu i privredu. Iz Niša se prošle godine iselilo 3.588 ljudi, od toga, 275 s visokom stručnom spremom. Ako u jednom Nišu ljudi sa visokom stručnom spremom ne mogu da nađu posao i svoje uhlebljenje, nego beže ka većim sredinama, šta onda da kažu ovi koji imaju jedva po 50 ili 100 visokoškolaca, kojima će se ugasiti sud, sutra će se ugasiti gimnazije, prekosutra zdravstvene ambulante i dokle ćemo doći? Molim vas da uvažite sve ove razloge i sve ono što je gospodin Damjanović, poslanik G17 plus, predstavnik vladajuće stranke, govorio, to su razlozi koji moraju da budu prihvatljivi, naročito za poslanike vladajuće koalicije. Zahvaljujem.
Gospodin Markićević, povreda Poslovnika.
Poštovana predsednice, gospođo ministar, kolege poslanici, poštovani građani Srbije, prošlo je 24 sata od kada sam tražio da mi Vlada Republike Srbije odgovori na pitanje. Odgovor nisam dobio. Predsednice, hoću vas da izvestim, pošto juče niste predsedavali sednici, radi se o već čuvenom amandmanu NS, koji je prihvatila cela Skupština. Pošto svi znamo da fiskalna godina, budžetska, finansijska, kako se već zove, traje do 31. decembra ove godine, postavio sam pitanje, da li se amandman NS-a, koji je usvojila, ponavljam, cela Skupština, sprovodi u delo i šta se dešava s tim amandmanom? Kao odgovor na to, dobio sam jedno pismo, nepotpisano – Služba Odbora za finansije u našoj skupštini. Ja sam tim ljudima i koleginici iz DS-a, koja sada stoji gore, kraj vrata, zahvalan, ali nisam tražio odgovor od Odbora za finansije Narodne skupštine Republike Srbije, nego od Vlade. Sada da vam pročitam, da i svi građani Srbije čuju ovo dobro i onda će lepo da vide kako naša ministarstva i ministri funkcionišu. Dakle: "Republika Srbija, Narodna skupština, Odbor za finansije, broj 400-2428/08, 4. decembar 2008. godine. U Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, "Službeni glasnik RS", u razdelu 22 Ministarstvo omladine i sporta, glava 22. tačka 1) Budžetski fond za finansiranje sporta, na EK 511 – Zgrade i građevinski objekti, obezbeđena su sredstva za novih 12 miliona dinara, prema zahtevu iz amandmana narodnih poslanika NS, od 31. oktobra 2008. godine". Ponavljam, mi smo bili predlagači, Skupština je to usvojila. To je amandman svih 250 poslanika ove skupštine. Dalje: "Sredstva koja su obezbeđena rebalansom budžeta za 2008. godinu mogu biti iskorišćena za izgradnju novih sportskih terena za lica sa posebnim potrebama", onako kako smo mi iz NS-a i tražili. Slušajte dalje: "U telefonskom razgovoru od 4. decembra 2008. godine s predstavnicima Ministarstva finansija zaduženim za budžet, imamo saznanje da povlačenje, tj. korišćenje ovih sredstava zavisi od podnetih zahteva i projekata za izgradnju igrališta za lica sa posebnim potrebama.Ministarstvu omladine i sporta: Ministarstvo omladine i sporta treba da što pre razmotri podnete zahteve i projekte, da ih dostavi Trezoru Ministarstva finansija, uz zahtev za povlačenje sredstava, najkasnije do 12. decembra 2008. godine, radi naplate. Služba Odbora za finansije". Da li ikome pametnom u ovoj državi treba više pričati o čemu se ovde radi? Ovde se radi o izvršavanju skupštinskih odluka, Zakona o rebalansu budžeta. Zar to treba poslanici sada da izvršavaju? Da li je to zakon za ministarstva, za nadležne ministre? Dakle, prozivam redom: Ministarstvo finansija, Ministarstvo rada i socijalne politike, koje ima Sektor za osobe s invaliditetom, pomoćnik ministra Vlada Pešić, državni sekretar Ljiljana Lučić. Niko ništa nije uradio. Danas je 4. decembar i meni se kaže ovde da do 12. decembra neko podnese projekte. Svi ćutimo, jer smo šokirani. Sramota. Predsednice, od vas tražim odgovor, jer ću se sutra ceo dan javljati, svakih sat vremena, da kažete da li je prethodna predsedavajuća, juče, da li je uopšte Vladi dostavljeno ovo pitanje i kakav je odgovor. Od vas to očekujem, pre svega, zato što znam da ste dobra žena, humanista i lekar.
Informisala sam se, gospođa Čomić je insistirala i pitanje je upućeno juče Vladi, danas je ponovljeno. Reč ima gospođa Judita Popović, a zatim gospodin Krasić.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, naravno da Opštinski sud u Zaječaru mora da ostane. Naravno da je ista situacija i sa Boljevcem, i sa Knjaževcem, i sa Sokobanjom, i sa Nišem, i sa Aleksincem, i sa Svrljigom. Obrazloženje je isto kao ono koje sam dala prethodno, u vezi s ranijim sudovima, dakle, u prethodnim izlaganjima. Sud je kod nas shvaćen kao institucija vlasti. Sud je kod nas otelotvorenje vlasti. Sud, jednako – vlast. Dakle, ako jedno malo mesto ima sud, ono ima i deo vlasti koja potiče iz Beograda, zato što smo mi jedna veoma centralizovana država, centar je u Beogradu. Dakle, onda se centar jednim svojim delom nalazi i u tom mestu gde se nalazi sud. Oduzeti sud tom mestu, znači oduzeti mu taj osećaj da ima u svojim redovima vlast. Kada se to oduzme, oni ostaju bez ijednog delića vlasti i osećaju da su potpuno napušteni. Inače, vlast koja sedi u ovoj skupštinskoj sali, jer imamo koaliciju na vlasti, imamo opoziciju koja je suprotstavljeni tabor vlasti, uvek podrazumeva određenu moć, određene privilegije. Međutim, šta se dešava? Ta moć, ta vlast podrazumeva i neku odgovornost. Problem nastaje kada se ta odgovornost mora pokazati i mora iskazati. Onda imamo situaciju kao i u ovom slučaju s vojvođanskim sudovima, sa mrežom vojvođanskih sudova. Šta se dešava? Imamo pokrajinsku vlast, imamo republičku vlast, imamo koaliciju na vlasti u Republici, imamo koaliciju na vlasti u Pokrajini. Dakle, imamo Savez vojvođanskih Mađara koji participira u vlasti u Pokrajini, a imamo Savez vojvođanskih Mađara koji participira u vlasti na republičkom nivou. Šta to znači? To znači da imaju mogućnosti, imaju moći, dakle, mogu da preduzmu određene korake, određene obaveze, da budu odgovorni prema svom biračkom telu, pre svega, a, inače, i prema građanima Vojvodine u celini. To je ta odgovornost. Međutim, koji je rezultat te njihove vlasti, te njihove moći, s obzirom na to da su u koaliciji i na jednom i na drugom nivou? Rezultati su amandmani, amandmani koji nisu prihvaćeni od strane Vlade. Dakle, rezultat je nula. Razumem ogorčenost SVM-a što su njihovi amandmani kao rezultat – nula. Međutim, ne mogu da razumem činjenicu da je njihov član, gospodin Tamaš Korhec, bio jedan od učesnika u raspravi i u odlučivanju o predlogu mreže sudova na teritoriji Pokrajine Vojvodine. Ne razumem da je taj predlog, mreža sudova, identičan predlogu Vlade i da se onda SVM pojavljuje ovde i kaže, mi smo uložili amandmane, ali mi smo samo deo koalicije, mi ne možemo. Znate šta, kada je neko na vlasti, onda on ne može da kuka, ne može da jadikuje. On treba da snosi odgovornost, odnosno treba da preduzme korake, da odluči da li će ostati u toj vlasti u kojoj, izgleda, nema nikakve moći, ili ingerencije, ili ne znam šta, ili, jednostavno, odustati od te vlasti, što je mnogo poštenije prema biračima i prema građanima Vojvodine. U suprotnom, ostaje se na vlasti, kuka se na tu koaliciju s kojom su u vlasti, a to se, inače, odnosi na Ligu socijaldemokrata Vojvodine. Dakle, sve se to radi, a rezultat je ništa, i na kraju se sve to zaboravi i kaže se, jeste, mi smo za Vojvodinu, jeste, mi smo se zalagali za građane Vojvodine, jeste, mi smo se zalagali za nacionalne manjine, jeste, mi smo se zalagali za evropske principe, a na kraju Vojvodina će ostati s ovom mrežom sudova koju je predložila i pokrajinska izvršna vlast i koju je, takođe, predložila republička izvršna vlast. Podvlačim, sve ove stranke koje su u svojim amandmanima predlagale da se taj predlog, mreža sudova, promeni u vlasti. Dakle, jedina stranka koja nije u vlasti, koja je dosledna u svom stavu da ta mreža sudova nije odgovarajuća za građane Vojvodine, dakle, za sve građane, a ne za nacionalne manjine, jeste LDP, i to je to.
Gospodin Batić, po Poslovniku, a onda gospodin Krasić, o amandmanu.
Dame i gospodo, radi objektivnog informisanja javnosti, malo bih da se umešam u polemiku, jer istina je uvek negde na sredini. Dakle, zašto to činim? Zato što sam 2001. godine, u ime tadašnje vlade Zorana Đinđića, ovde branio, tako da kažem, Zakon o utvrđivanju određenih nadležnosti AP Vojvodine, popularno nazvan, Omnibus zakon. Na bazi tog zakona, Izvršno veće AP Vojvodine imalo je ovlašćenja da predlaže Vladi određene akte i, na bazi ovlašćenja iz tog zakona, Izvršno veće AP Vojvodine predložilo je Vladi, odnosno Ministarstvu pravde, i mrežu sudova, tužilaštava i prekršajnih sudova na teritoriji AP Vojvodine. Samo da razrešimo ovu dilemu, ono što su oni tamo predložili razlikuje se u odnosu na predlog Vlade i Ministarstva pravde, u delu kojim je IV Vojvodine predložilo postojanje osnovnog suda u Senti, čega u predlogu Vlade, odnosno Ministarstva pravde, o kome mi raspravljamo, nema, a predložili su i da postoji odeljenje Apelacionog suda u Subotici, čega, takođe, u ovom predlogu o kome raspravljamo nema. Dakle, nije moje da se u to uplićem, ali, istine radi, to je tako. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Zoran Krasić, povodom amandmana.
Juče, otprilike, u ovo vreme, skrenuo sam pažnju predlagačima zakona na one nedostatke koji se tiču organizacije Prvog i Drugog osnovnog suda u Beogradu, a tiču se gradskih opština. Sada ću da iskoristim priliku da javnost obavestim da je ovo što se radi s ovim predlogom zakona, a u pitanju je organizacije sudova i tužilaštava, potpuno neustavno. Tu ću da koristim odredbu člana 190. Ustava Republike Srbije, koja propisuje, to je 5 stav, nadležnost opštine. Sada bih vas zamolio da obratite pažnju na to šta piše u Ustavu, a kasnije ću da vas ubedim zašto je potrebno da se pridržavate Ustava. Znači, član 190, poslednji stav, glasi – opština, u skladu sa zakonom, propisuje prekršaje za povrede opštinskih propisa. Ovo samo na prvi pogled može da deluje da vas vraćam na član 2. Predloga zakona, kojim je propisana organizacija prekršajnih sudova. Međutim, videćete da postoji veza. Član 2. Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava propisuje prekršajne sudove, i to u 45 mesta na teritoriji Republike Srbije. Ako se ima u vidu odredba člana 190, koju sam malopre pročitao – da opština propisuje, u skladu sa zakonom, prekršaje za povrede opštinskih propisa, onda je situacija sledeća. Možemo da uzmemo koji god hoćete broj iz člana 2, recimo, Prekršajni sud u Vranju. Prekršajni sud u Vranju sudiće za prekršaj po propisima koje je donela, recimo, opština Trgovište u Vranju, tako ispada. Da uzmem, možda, nešto još značajnije. Ako treba prekršajni sud da primeni propis opštine Vladičin Han, to će raditi Sud u Vranju. Mislim da ova odredba Ustava Republike Srbije o nadležnostima opština, u delu propisivanja prekršaja, znači, između ostalog, da i organ na toj teritoriji treba da odlučuje o prekršajnoj odgovornosti – da. O tome niste vodili računa. Zašto niste vodili računa? Sada ću vam citirati neke odredbe Ustava Republike Srbije. Te odredbe su vrlo precizne i vrlo značajne, između ostalog, i za pitanje organizacije i uređenja sudova na teritoriji Republike Srbije. Da krenemo redom. Član 3. Ustava Republike Srbije, možete da ga tumačite i šire, možete da ga tumačite i uže, i striktno, kako god želite, ali slušajte šta piše: "Vladavina prava je osnovna pretpostavka Ustava i počiva na neotuđivim ljudskim pravima. Vladavina prava se ostvaruje slobodnim i neposrednim izborima", prepoznajete se, "ustavnim jemstvima ljudskih i manjinskih prava, podelom vlasti, nezavisnom sudskom vlašću", naglasak je na "nezavisnom","i povinovanjem vlasti Ustavu i zakonu". Sve grane vlasti moraju da se povinuju Ustavu i zakonu, to znači da priznaju snagu Ustava i zakona i da poštuju Ustav i zakon. Što se tiče člana 4: ''Uređenje vlasti počiva na podeli vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku'', da ne čitam dalje. Na kraju, ono što je najvažnije, a ovo je prvi put da su i političke stranke, zahvaljujući ovom ustavu, postale ustavna kategorija, poslednji stav člana 5. kaže: "Političke stranke ne mogu neposredno vršiti vlast, niti je potčiniti sebi". Tu treba imati u vidu i član 2. stav 2 – nijedan državni organ, politička organizacija, grupa ili pojedinac ne može prisvojiti suverenost od građana, niti uspostaviti vlast mimo slobodno izražene volje građana. Ove sam vam odredbe čitao da biste, pre svega, shvatili, koliko je ovo pogrešna operacija. Ova operacija, zvana "zumbul", zasniva se upravo na ovome – da jedna politička stranka želi da ima tu vrstu dominacije i da se ne obazire na Ustav. Vidite i sami, padaju i decentralizacija, i deetatizacija, i demokratizacija, i poštovanje ljudskih prava, sve se podređuje interesima jedne stranke, koja želi da centralizuje svoju vlast, tako što će s vremena na vreme svoje predstavnike i članove da oblači u uniformu sudija, ministara, policajaca, ali suština jeste – politika jedne stranke. To mišljenje dele i drugi. Samo da vas podsetim šta je u odredbama Ustava propisano o sudovima. U članu 142. stav 1 – sudska vlast je jedinstvena na teritoriji Republike Srbije. Mi smo imali prilike da u zakonu o uređenju sudova pročitamo odredbe, u Predlogu zakona, gde se sudovi rangiraju prema nivoima vlasti. Tada sam vam skrenuo pažnju na to da su svi sudovi deo jedinstvene sudske vlasti i da nema sudova republičkog, pokrajinskog, opštinskog, okružnog ili nekog drugog ranga, ali vi ste i to ubacili na jedan način. Samo da vam skrenem pažnju da se osnivanje, organizacija, nadležnosti, uređenje i sastav sudova uređuje zakonom, a oni koji donose zakone treba da predstave suverenu volju građana Republike Srbije. Suverena volja građana Republike Srbije je sadržana u ovih stotinak amandmana, a ne u, čini mi se, 16, a možda sam i pogrešio, 19 članova Predloga zakona. Sve stranke su tražile da se promene odredbe ovog zakona, sve su stranke tražile. Ima razloga, i stečenih prava i nekih ličnih interesa vezanih za neku sredinu, ali moram da kažem da postoje i drugi argumenti koji ne opravdavaju postojeću mrežu sudova, koja, naravno, ne zadovoljava, pre svega, interese. Da vam pročitam taj član, član 5. stav 4 – političke stranke ne mogu neposredno vršiti vlast, niti je potčiniti sebi. Mi imamo situaciju gde je jedna stranka potčinila kompletnu vlast sebi, naravno, ne direktno, ali u samom postavljanju ljudi, članova te stranke ili ljudi bliskih toj stranci, vidi se ta nova partijska država. Nekada je postojalo Titovo Pismo, pa se treslacela bivša Jugoslavija. Pre nekoliko dana, imali smo Borisovo, navodno, pismo, pa pade Krišto. Pade Krišto. Džabe što Todorović i Batić mesecima pričaju ovde, bilo je potrebno pismo. Slično je i s ovim predlogom zakona. Ako Boris Tadić kaže – znate, veliki je broj prigovora, bune se ljudi, dajte da vratimo to na doradu, vratiće se, vratiće se. Sve zavisi od Borisa Tadića. Samo da podsetim poslanike, vi izražavate suverenu volju građana Republike Srbije, vi imate demokratski legitimitet, jer ste izabrani da predstavljate građane, i u ovom zasedanju, u poslednjih mesec dana, poslanici prilično dobro zastupaju interese građana. Problem je što druga strana ne čuje. Kao što vidite, problem ovog zakona nije član 3. tačke 1, 5, 14. i 23. Za sve tačke važi jedna te ista diskusija načelne prirode. Neko je ubacio Narodnu skupštinu u ovu brzinu da bi na ovaj način blokirao rad Narodne skupštine na životnim pitanjima. Po hitnom postupku bavimo pitanjem koje treba da se primenjuje od 1. januara 2010. godine da se ne bi pričalo o Euleksu, čak se ne čuje ovde šta znači prevod te skraćenice Euleks. Onaj ko to podržava, bez obzira na to da li sa šest tačaka, pet, 10 ili 50, u suštini, podržava Euleks, a to je posebna misija EU da se ojača zakonitost rada organa nezavisne države Kosovo. To je ta podvala. Pričaćemo o sudu u Vlasotincu, Surdulici, a ne dozvoljava nam se da pričamo o nečemu što zalazi u pitanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta ove države. Zato su svi državni organi ujarmljeni da rade taj posao. Ne može da se trpi ova diskusija, pa ubaci onu priču – Darko Mladić. Neće moći sutra da se trpi neka, ubaciće neku drugu priču. Zašto? Po logici stvari, treba poslanici, kada nešto čuju, odmah da obaveste javnost o tome šta priprema ova vlast. Čitam ponovo član 5. stav 4. Ustava Republike Srbije: „Političke stranke ne mogu neposredno vršiti vlast, niti je potčiniti sebi“. Mi robujemo tom konceptu. To je novi koncept neopartijske države Demokratske stranke. Kao što vidite, imam puno razloga da sumnjam i imam puno prava da tražim da predsednik Narodne skupštine ono pismo, koje je jutros dobio, umnoži u 250 primeraka i podeli narodnim poslanicima kako bi se videlo da li stvarno postoji kriminal u Građevinskoj direkciji Republike Srbije. Naravno, ponovo ću da pročitam član 3. stav 3. Zakona o finansiranju političkih stranaka, sa gledišta, pre svega, DS-a: „Privatne izvore u smislu ovog zakona čine članarine, prilozi pravnih i fizičkih lica, prihodi od promotivnih aktivnosti političke stranke, prihodi od imovine političke stranke i legati“. Dajte, molim vas, da preispitamo kakvo je to bilo finansiranje predizbornih aktivnosti DS-a, jer stičem utisak da se, kada se to pitanje otvori, otvaraju slična pitanja i kod drugih političkih stranaka i dolazimo do same srži problema – ko reprodukuje kriminal u Republici Srbiji i dovodi do narušavanja teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije. Nemojte da bežite od ovih vrlo važnih pitanja. Ta pitanja se tiču svakog građanina Republike Srbije. Ovo su daleko značajnija pitanja od jednog Bojana Krišta, daleko značajnija od Borisovog pisma, Brozovog pisma, sećate se kako je to bilo. Brozovo Pismo je bila hajka. Krenulo jedno pisamce, svi ga razmatrali i očistili sve. Sada je krenulo Titovo pismo, pod nazivom – Brozovo pismo ograničenog dometa, samo Aerodrom. Onda, drugovi, priznajmo, smanjićemo plate u javnim preduzećima. Nije to dovoljno. Nadam se da će biti vremena da otvorimo pitanje kakva je ova šizofrena monetarna politika za proteklih osam godina. Moj Popoviću, mi sada plaćamo trošak te monetarne politike. Dolazi sve na naplatu. Šta je s našim izvoznicima? Kome je odgovarala ova monetarna politika? Zbog te monetarne politike gube svi građani koji su se kreditno zadužili. Ali, DS ne dozvoljava tu raspravu, zabranjuje, preti, izbaciće, oteće još više. Pratite večeras Drugi program RTS.
Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Dimitrijević.
Gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na član 3. zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava podneo sam amandman, da se tačka 9. briše i da se umesto tačke 9. dodaju nove tačke, koje glase: „Opštinski sud u Jagodini, Opštinski sud u Rekovcu i Opštinski sud u Svilajncu“. Istovremeno, da se i tačka 17. briše i da se dodaju nove tačke, koje glase: „Opštinski sud u Negotinu, Opštinski sud u Kladovu i Opštinski sud u Majdanpeku“. Slušajući ceo dan raspravu i argumente koje su narodni poslanici iznosili u vezi sa zakonom, ne bih neke detalje ponavljao, osvrnuo bih se na jedno generalno stanje koje je nastalo povodom ove rasprave o setu ovih pravosudnih zakona. Dakle, gledajući generalno, zakon je loš. Jedina prava i ispravna mera je povlačenje ovog zakona iz procedure. Jedina prava mera je povlačenje ovog seta zakona iz procedure, jer bi to bilo na dobrobit i građana Srbije, a istovremeno i na dobrobit ljudi koji rade u srpskom pravosuđu. Kada na zakon koji ima 19 članova bude podneto 84 amandmana, razumljivo je da amandmane za promenu zakona pišu poslanici opozicije, ne slažući se s nekim stvarima, ali, vrlo je neobično kada na te zakone amandmane pišu i poslanici vladajuće koalicije. Još je neobičnije ako jedna članica koalicije zapreti da neće glasati za zakon, kakva je Poslanička grupa manjina. Dakle, predlagač zakona mora ozbiljno da razmisli gde je to pogrešio i u čemu se sastoji ta njegova greška. Čime se predlagač zakona rukovodio prilikom predlaganja ovog zakona? Nekoliko stvari je tu bitno. Dakle, govori o prilivu predmeta, udaljenosti, putnoj mreži, blizini granica, blizini turističkih objekata, veličini suda, broju sudija, kao i o povećanom prilivu predmeta. Nijedan od ovih parametara se ne može prihvatiti, niti uvažiti. Dakle, da vidimo šta se dešava u nekim opštinama kada se govori o kretanju u blizini granica. Da li je vama, gospođo ministre, poznato gde se nalaze opštine Kladovo i Majdanpek? To je na granici prema Rumuniji, u neposrednoj blizini granice. Da li vam je poznato kako izgleda putna mreža, kako izgleda period jeseni i zime u tim krajevima? Kako mislite da ti ljudi putuju u Negotin, kojom vrstom prevoza? Šta znači ukidanje opštih sudova u tim mestima? Ako im ukinete sud, vladajuća koalicija će sutra da ukine dom zdravlja, pa će biti ukinuta srednja škola. To se zove pražnjenje teritorija i to nije dobro, nije dobro za Srbiju. Takva odluka nije dobra. Govorite o racionalizaciji troškova. Ja u tu priču ne mogu da poverujem. Koliki će biti putni troškovi tih sudija koji će putovati u ta mesta? Ko će ih voziti? Da li to znači nabavka novih automobila? Šta će biti s tekućim održavanjem tih zgrada? Da li će te sudije da idu na biro? Šta će biti s njihovim porodicama? Sve su to argumenti o kojima je trebalo razmišljati prilikom predlaganja ovog zakona. Na kraju, već dva dana u medijima i u javnosti Srbije se govori o jednoj ozbiljnoj stvari prilikom predlaganja zakona – da li je bilo javne rasprave? Šta kaže Društvo sudija o setu ovih zakona? Zašto Društvo sudija traži od predsednika Republike da ne potpiše ukaz ovim zakonima? Da li je to dovoljan razlog za predlagača da ove zakone povuče iz procedure? Mislim da jeste dovoljan razlog. Prema tome, set ovih zakona ne donosi ništa dobro Srbiji, a u Srbiji nije dobro danas. Srbija polako klizi u neko vreme 90-ih godina, između ostalog, zahvaljujući i ovom setu zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Za reč se javio gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podržavam ovaj amandman, iz jednog prostog razloga, zato što smatram da sva mesta koja u ovom trenutku imaju sudove treba da ih imaju i ubuduće. U pitanju su tekovine koje znače mnogo i tim mestima i građanima koji žive u njima i, zaista, smatram da u ovom trenutku nema razloga da se pribegava tako radikalnim merama kao što je ova koja je predložena ovim zakonom, a to je ukidanje 104 opštinska suda. Ukidanje tako značajne institucije kao što je sud u Svilajncu, Kladovu, Rekovcu, Majdanpeku itd. doprinelo bi provincijalizaciji tih mesta i podstaklo dalje migracije stanovništva prema većim centrima. Ja ću raspravu o ovoj temi iskoristiti, kao i prisustvo predstavnika Vlade, da skrenem pažnju na jedan problem koji se odnosi na status Srba prognanih iz Republike Srpske Krajine koje je hrvatsko pravosuđe u odsustvu osudilo na višegodišnje kazne zatvora za zločine koje nisu počinili. Ljudi nisu osuđeni zato što su počinili zločine, nego su osuđeni zato da se ne bi vratili u Hrvatsku. Prema podacima Vlade Republike Srpske Krajine, prema podacima nevladinih organizacija, u pitanju je više od 200 ljudi. Oni su u međuvremenu dobili državljanstvo Srbije i država Srbija ima ustavnu obavezu da se bori za zaštitu njihovih prava. Ilustracije radi, navešću samo jedan primer, primer Željka Kneževića, koji ima 41 godinu, rodom iz Oćustava kod Knina, bivši je radnik ''Tvornice vijaka'' u Kninu, a već 15 godina živi u Velikoj Plani, državljanin je Republike Srbije. On je u odsustvu, od strane Županijskog suda u Zadru, osuđen na 20 godina robije i za njim je raspisana poternica Interpola. U presudi Županijskog suda u Zadru stoji da je Željko Knežević, kao pripadnik vojne policije srpske vojske Krajine i kao čuvar u vojnom zatvoru u Kninu, učestvovao u premlaćivanju zarobljenika hrvatske nacionalnosti, usled čega je jedan od zatvorenika preminuo. Činjenice su sledeće. U Kninu je zaista postojao vojni zatvor, koji je obezbeđivala srpska vojska Krajine. Činjenica je da su se u tom zatvoru, nažalost, događala premlaćivanja. Činjenica je da se dogodio taj nesrećni slučaj gde je jedan od hrvatskih zarobljenika, usled teških batina koje je dobio, nešto kasnije preminuo. Međutim, Željko Knežević sa tim slučajem nema apsolutno nikakve veze. Željko Knežević nikada nije bio pripadnik vojne policije srpske vojske Krajine, Željko Knežević nikada nije bio čuvar zatvora u Kninu, niti čuvar bilo kog drugog zatvora. Željko Knežević nikada u životu nije ušao ni u jedan jedini zatvor i Željko Knežević nikada u životu nije udario nijednog jedinog zarobljenika hrvatske ili bilo koje druge nacionalnosti. Željko Knežević nastoji da preko desetine svedoka, ne samo Srba, nego i Hrvata iz Knina, svojih prijatelja, svojih komšija, dođe do pravde. Obraćao se svim institucijama države Hrvatske. Njihov odgovor glasi – dođite u Hrvatsku i dokažite svoju nevinost. Željko Knežević ne sumnja da bi je dokazao, međutim, problem je u tome što praksa pokazuje da svi oni Srbi koji odu u Hrvatsku, a protiv kojih postoje pravosnažne sudske presude u odsustvu, moraju da provedu najmanje nekoliko meseci u zatvoru, a ima slučajeva da su proveli i po šest godina u zatvoru da bi dokazali svoju nevinost. Željko Knežević, jednostavno, nema toliko hrabrosti da ode u Hrvatsku i da provede u tamošnjem zatvoru jedan dan, a kamoli, recimo, jednu godinu. Zbog toga apelujem na ministra pravde, apelujem na vladajuću većinu, apelujem na Ministarstvo pravde i sve državne institucije da se pozabave ovim problemom. Znači, svi oni državljani Republike Srbije koji su zaista počinili zločine i nalaze se na poternicama, treba da odgovaraju za te zločine, kao i pripadnici drugih naroda koji su počinili zločine nad srpskim narodom. Znači, pravda za sve žrtve, kazna za sve zločince. Međutim, država mora da učini sve da zaštiti od odmazde hrvatske države svoje građane koji su osuđeni ni krivi ni dužni. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je drago što čujem da su svi koji su danas i juče izlazili povodom amandmana govorili o uskraćivanju, ili prestanku rada pojedinih sudova, što pokazuje da je reč o velikoj reorganizaciji, ili velikom putu kojim se želi nešto, navodno, racionalno promeniti u Srbiji, ali se plašim, zbog kriminalne privatizacije koja se od 2000. godine, pa naovamo, desila u Srbiji, da ovaj set zakona, u stvari, ne doprinese uništenju jednog, da kažemo, intelekta u Srbiji. Iskreno vam moram reći, pošto sam privrednik dugo godina, već 30 godina, desile su seu Srbiji tri velike ''seče knezova'', baš u vremenskom periodu kada su se dešavala određena politička previranja. Toje bio veliki udar baš na srpsku inteligenciju. Mislim da je i ovo veliki udar baš na tu srpsku inteligenciju. Ne znam kako ste vi postavljali pitanje te racionalizacije. Ne znam šta, u stvari, smatrate pod tom racionalizacijom. Ili, smatrate, prevashodno, da se ti slučajevi, ili predmeti što pre i brže rešavaju? Da li ste hteli na ovakav način da se obračunavate s pojedincima koji su umešani u pojedine kriminalne radnje, mafijaške radnje, ili je postojala simbioza između mafije, političara, advokata, sudstva, pa, verovatno, nemate druge metode da biste ih mogli primeniti i onda razmišljate – hajde da vidimo ovom metodom, razmeštajem ili uskraćivanjem rada određenih sudova, kao što je sudstvo vezano za opštine gde vam je polazna osnova broj građana u tim opštinama? To ne pije vodu, verovatno da je u pitanju nešto drugo. Ako je u pitanju finansijski efekat, kao što ste ovde, čitav dan juče i danas, čuli, tog finansijskog efekta neće i ne može biti. Jer, ako pogledate kako će taj finansijski efekat da se odrazi u pogledu stabilizacije i da li je moguće da određeni opštinski sudovi mogu izdržavati sebe, to ne pije, opet, vodu, vezano je da to bude iz jednog centra. Pokazaću vam da vidite, ovde su mi dostavili materijal sudovi iz Vladimiraca i Koceljeve. Preko dve hiljade rešenih predmeta govori o aktivnim, i u jednom i u drugom slučaju, opštinskim sudovima, pa smatramo da to nije preduslov za njihovo ukidanje. Ono što je, takođe, vrlo bitno, čuli smo ovde za govornicom, jeste ta demografska slika, ili da kažemo – ta infrastruktura. I u jednom i u drugom slučaju, kod ove dve opštine, možemo reći da je njihova udaljenost preko 30-40 km od centra kojeg zovemo Šabac; nemoguće je da bi se kvalitetno mogle obaviti radnje koje treba da se obave u ovim sudovima. Dame i gospodo, smatram da je ovo, što sam već rekao u svom izlaganju, veliki atak na ove sudove, u stvari, atak i na same opštine. Razmišljaju građani, vezano za Šabac. Šabac je dobio status grada, pa se sada plaše nije li, u stvari, ovo način da se opštine u Vladimircima, u Koceljevi, zatvore i da postanu sastavni deo grada Šapca. Smatram da ovo što hoćete da učinite tom racionalizacijom sudstva – poboljšanje rada, nije moguće metodama, ni merama kojima hoćete da ugasite sudove i da stvorite neke jedinice, kojima će se, u stvari, komandovati iz jednog centra, a to je Opštinski sud u Šapcu. To smatram zbog same infrastrukture, rada i objekata, koji su, pre dve-tri godine, sređeni i prilagođeni kvalitetnom radu opštinskih sudova i u jednom i u drugoj opštini, a to je jedan preduslov koji govori o kvalitetu rada tih sudija. Drugo, ako već mora da dođe do ukidanja, smatram da bi ove dve opštinske jedinice trebalo da se sliju u jednu opštinsku jedinicu, bez obzira da li će centar da bude u opštini Vladimirci ili Koceljevi. To su najbliže opštine, koje naležu jedna na drugu. Smatram da bi se time postigao veći efekat nego njihovim zatvaranjem. Iskoristio bih svoj izlazak za ovu govornicu da kažem, kao što je govorio i moj stranački kolega Petar Jojić, nešto vezano za fabrike mineralnih đubriva. Govorio sam kako su zatvorene, ali bih, prevashodno, rekao o jednoj fabrici koja je, u stvari, oteta. Evo, ovde postoji kompletna dokumentacija, koju ću predati ministru pravde, gde je data izjava i krivična prijava za vlasnika firme "Galeb", bivšeg predsednika Privredne komore Srbije. Štampa je mnogo pisala o tome, evo i zvanične dokumentacije, gde je i izjava ljudi koji su učestvovali u otimanju ove fabrike. Moram da vam kažem, ovo se dešavalo samo na Divljem zapadu, verujem da je to, možda, jedinstven slučaj na teritoriji Srbije, na koji način je ovde umešano i opštinsko rukovodstvo, pod dirigentskom palicom Dušana Petrovića. Sve je ovo pokriveno, celokupna borba radnika ''Metaloplastike'' da vrate firmu u svoje okrilje, odnosno da rasvetle ovaj kriminalni zločin. Sve ovo vreme, ovih osam godina, nije došlo do pozitivnog rešavanja. Zbog čega? Baš zbog toga, zbog ovakvih slučajeva politiziranja sudstva, kao što se to dešavalo svih ovih osam godina. To je, u stvari, ono što vi treba da prekinete, politizaciju u sudstvu, da sudije ne bivaju izabrane, ili da se njihov reizbor ne vrši prema političkoj podobnosti, nego po njihovoj stručnosti, jer jedan sudija treba da se drži zakona ''ko pijan plota'', a ne kao što je u ovim slučajevima, gde radnici dokazuju otimačinu ove fabrike osam godina, ali ne mogu ništa, zato što iza celog ovog slučaja stoji, verovatno, neko iznad, veća institucija, a to su tajkuni, kriminalci, lopovi, koji svih ovih osam godina čine vlast ove Srbije. Zato se duboko zamislite i pogledajte gde je, u stvari, put ovog sudstva. On je u vašim rukama, pod vašom jurisdikcijom, pod vašom kontrolom svih osam godina. (Predsednik: Gospodine Živanoviću, vreme.) Završavam. Zato smatram, kao i mnogi koji su dolazili iz svojih sredina da govore za ovom skupštinskom govornicom da ostanu opštinski sudovi, to je baza koja treba da opstane, kao i inteligencija u tim sredinama, da će ovaj, kao i svi ostali amandmani, biti prihvaćen i da ćete ovaj predlog zakona povući. Hvala vam.
Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Mile Ilić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3, amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, član 3, čiju sam izmenu tražio, odnosi se na ostajanje i opstanak osnovnih sudova, da ih taksativno nabrojim, u Kikindi, Novom Kneževcu, Novom Sadu, Bačkoj Palanci, Bečeju, Vrbasu, Temerinu, Titelu, Subotici, Adi, Bačkoj Topoli, Kanjiži i Senti, naravno, s opštinama koje naležu na ta sedišta osnovnih sudova, odnosno na njihovu okolinu. Imao sam priliku sinoć da budem u Novom Kneževcu, gde sam dobio jedan veoma zanimljiv dopis, prepisku s Ministarstvom pravde, s gospođom Malović, Opštinskog suda u Novom Kneževcu. Datira ovaj dopis od 14.10.2008. godine, a reč je o predlogu izmene Nacrta ovog zakona, zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, gde oni obrazlažu zašto bi u opštini Novi Kneževac trebalo da se zadrži status opštinskog, odnosno osnovnog suda. Pomenutim nacrtom zakona prestaje da radi Opštinski sud u Novom Kneževcu, a njena teritorija je u nadležnosti je Opštinskog suda u Kikindi. Kolegijum sudija i radnici Opštinskog suda u Novom Kneževcu podnose ovaj predlog izmena Nacrta zakona i ukazuju na relevantne činjenice o statusu Opštinskog suda u Novom Kneževcu, i kroz istoriju, i danas. Između ostalog, ovde stoje veoma zanimljive činjenice, koje treba predstaviti javnosti. Piše da je za ovu teritoriju od značaja da Opštinski sud u Novom Kneževcu bude u novoj mreži sudova Republike Srbije. To pravo izvire ne samo iz sadašnjeg vremena, već zahteva i težnji naroda srpske, mađarske i rumunske nacionalnosti i drugih pripadnika nacionalnih manjina koji ovde žive, jer sudska vlast u Novom Kneževcu je imala i ima ugled i poštovanje ove regije. Sudovi koji su bili u ovom mestu, a zvali su se kroz istoriju – kraljevski sud, okružni sud, kao i opštinski sud, danas će se zvati sudska jedinica. Ipak, deluje malo uvredljivo za građane u Novom Kneževcu, tako je bar meni predstavljeno juče, a i ranije se vidi iz ovog dopisa. "Smatramo da prilikom izrade Nacrta zakona nisu u dovoljnoj meri cenjene sve specifičnosti opština Novi Kneževac i Čoka, za koje je Opštinski sud u Novom Kneževcu nadležan, a pre svega geografski položaj, udaljenost od Kikinde", kojoj će sada, faktički, pripasti, "mešoviti nacionalni sastav stanovništva i obaveza, prema statutima obe opštine, da se postupak vodi ravnopravno na srpskom i mađarskom jeziku, tradicija i istorijske činjenice, da je vršenje sudske vlasti organizovano još u 18. veku, a institucionalno, prema dostavljenim podacima, već krajem 18. veka postoji kraljevski sud za tadašnju tursku Kanjižu, ili "turk Kanjiža", današnji Novi Kneževac. Grad Kikinda je udaljen od Novog Kneževca 55 km, a od okolnih naseljenih mesta, kao što su Srpski Krstur, Đala, Majdan, Banatsko Aranđelovo itd. i do 80 km. Okružni sud Zrenjanin, kao drugostepeni, u određenom broju predmeta i prvostepeni, udaljen je od Novog Kneževca 110 km, a od ovih naseljenih mesta i do 130 km. U takvoj situaciji, građanima ovih opština sudska vlast ne bi bila dostupna.'' O tome smo govorili i mi, poslanici iz DSS-a, i mnogo poslanika, čak, iz vladajuće koalicije, spominjali su tu dostupnost pravdi. Evo konkretnog primera, šta znači i 20, i 80, i 110, i 130 km, konkretno i vrlo jasno. Država je dužna ne samo da organizuje sudsku vlast i mrežu sudova, već da omogući njenu efikasnost i dostupnost svim građanima. Da ne čitam ceo dopis, na kraju još da citiram: "Lako je uočljivo da prilikom izrade mreže sudova nisu poštovani isti kriterijumi. U Vojvodini su zadržani mnogi sudovi koji pokrivaju mnogo manju površinu i mnogo manji broj predmeta od Opštinskog suda u Novom Kneževcu, a najbliži sud u većem gradu je na udaljenosti do 20 km, kao što su slučajevi u Kovačici, Žablju, Temerinu, Bačkom Petrovcu itd. Stoga, nije jasno koje standarde je predlagač Nacrta ovog zakona imao u vidu, ali svakako da nisu isti prema svima. U samom postupku nije sprovedena javna rasprava", to smo već i mi, narodni poslanici, više puta isticali, "kako bi se građani ovih opština neposredno, ili putem svojih predstavnika, kao i stručne javnosti, izjasnili o Nacrtu." Ovde dalje piše sa kim se komuniciralo i na koji način. Čega sve nije bilo? Nije bilo, da to tako nazovemo, javne rasprave. Nije bilo široke rasprave sa strukovnim i stručnim organizacijama a da su urodile plodom, u smislu da su podržale ovaj predlog zakona. Zanima me gde je ovaj predlog zakona naišao na odobravanje? Na odobravanje će naići samo na vašim zelenim tasterima. Dobar deo vas iz vladajuće većine, narodnih poslanika, u hodniku ume da kaže – stvarno je bilo dosta nekorektnosti prema nekim opštinama. Stručna javnost, lokalne samouprave, koliko su i kada konsultovani, koliko je njihovih predloga završilo u ovom predlogu zakona? Ne osećam da ovaj zakon uživa bilo čiju podršku, ali glasačka sila Boga ne moli, neka bude kako bude. I dalje insistiramo da se ovaj zakon povuče sa dnevnog reda, a nije na odmet primetiti, mi koji dolazimo iz Vojvodine, da blagu digresiju napravim, ko je pomno pratio celu priču oko Predloga statuta AP Vojvodine, da je pre tri meseca postojala radna verzija koja je osvanula u jednom delu štampe, gde je, između ostalog, stajalo da će AP Vojvodina određivati sudije i tužioce na teritoriji AP Vojvodina. To je zazvučalo, zaista, kao pravo, istinsko kršenje Ustava, to su shvatili i sami tvorci tog statuta. Naravno, znamo za te podele u DS-u, i njegovog vojvođanskog dela, i ovog drugog. Odjednom je to nestalo bez ikakvog obrazloženja, bez ikakve primisli, bez ikakve rečenice koja bi to mogla da prokomentariše. Tada sam javno apelovao na Borisa Tadića, kao predsednika DS-a, da on bude predsednik DS-a ne samo u izbornoj kampanji, nego da to bude i tokom cele godine, da komentariše takav predlog koji je stigao od strane pokrajinskog rukovodstva, odnosno od strane Izvršnog veća, odnosno, na kraju krajeva, i Skupštine AP Vojvodina. Da li bi AP Vojvodina mogla da vrši neposrednu sudsku vlast? To je bilo pitanje. Međutim, to je izostalo iz ovog predloga statuta; na veoma zanimljiv, volšeban način, toga nije bilo. Ostale su druge neustavne norme, ali o tome ćemo pričati kada sledeće godine dođe to na dnevni red. Podsetiću vas na amandman naše koleginice iz DS-a, Milice Radović. Povucite ovaj zakon. Sudska javnost, tužilačka javnost, uopšte, javnost u Srbiji biće veoma zadovoljna. O tome govori i činjenica da je ovo zakon koji ima neverovatno mnogo amandmana, čak i od strane vladajuće koalicije, da nije dobio podršku ni u jednoj jedinoj običnoj TV emisiji, a kamoli u ozbiljnoj raspravi o njemu. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Tomiću. Gospodin Petar Jojić, o amandmanu, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svakako da je predlagač ovog amandmana u pravu, jer, kao što znate, građani na koje se odnosi ostvarivanje ovih prava imaju pravo da imaju što bliže, između ostalog, i pravnu instituciju. U ovoj teškoj krizi koja je zahvatila Srbiju, ovim se dodatno zagorčava život našim građanima. Ovim se otežava mogućnost našim građanima da se obrate sudu, da ostvare svoje Ustavom zagarantovano pravo. Dame i gospodo, kada je u pitanju ovaj predlog zakona o ukidanju sudova, moram primetiti da predviđanje sudskih jedinica i odeljenja nije ustavna kategorija. Nigde u Ustavu Republike Srbije, uodredbama iz člana 142, 143, ne kaže se da ima ijedna sudska jedinica. Nigde nema ni reči "biće odeljenje", niti je zakonodavac, odnosno Skupština, ovlašćen da sada predviđa neke nove subjekte u pravosuđu koje Ustav ne poznaje. Dakle, ni sudske jedinice, ni odeljenja nisu sudska, odnosno ustavna kategorija. Postojeća organizacija sudova je u skladu s Ustavom, a kolege su ukazivale u više amandmana da je pravo građana ovim ugroženo i da oni neće moći da ih ostvaruju blagovremeno i da im sud bude pristupan, jer će u nekim slučajevima građanin morati da putuje 150 km da ostvari neko pravo. Uzmite sada, neko lice iz Brodareva, ili iz Prijepolja, bude lišeno slobode i treba da se donese rešenje o pritvoru, a određivanje pritvora treba da bude u produženju i u nadležnosti apelacionog suda, kao više instance. Ovaj uzima predmet iz Opštinskog suda u Prijepolju i dolazi u Kragujevac i u Kragujevcu sada treba nadležno veće Apelacionog suda da odluči i da se vrati ponovo za Prijepolje; on prelazi i po 600, 700 km. Zbog toga mnogi ukazuju da ni ova odeljenja što se predviđaju, apsolutno, neće doneti nikakvu delotvornost u pravosuđu. Zadržimo postojeću organizaciju pravosuđa, bar kada je teritorijalna organizacija u pitanju i izbor sudija. Ja se zalažem da izbor sudija bude, a ne da bude reizbor, i to na način kako je to Ustav predvideo. S druge strane, da i prvi saziv i sastav Visokog saveta sudstva i Saveta državnog tužilaštva, tužilaca, prođe proceduru koju prolaze i ostale sudije, tužioci i njihovi zamenici. Dame i gospodo, ja sam malopre napomenuo šta radi sudska vlast u Pančevu – ne preduzima određene mere. Evo jednog primera, nastaviću ono kada je u pitanju pančevačka ''Azotara''. Ponavljam radi vas, radi građana i radi onih mučenika, radnika koji mesecima ne primaju plate, koji su juče imali štrajk i traže ostvarivanje svojih prava, jer je u pitanju 1200, 1300 radnika koji nemaju od čega da prehrane svoje porodice. Prema statističkim podacima, u pitanju je oko pet hiljada duša, odnosno radnika i njihovih članova porodice. Agencija za privatizaciju, 2006. godine, prodaje ''Azotaru'' za 13 miliona evra. Obavezuje se ugovorom da ulaže sredstva u proizvodnju, obavezuje se ugovorom da za pet godina neće otuđiti ništa što se tiče nekretnina i vrednosti kapitala koji je kupljen. Kupili su ''Azotaru'' za 13 miliona, da bi ove godine, u junu, ukrali novu fabriku u sastavu ''Azotare'', fabriku ''Karbamid'', koja je vredela 32 miliona i prodata, demontirana, utovarena u vozove i poslata u inostranstvo, u Ukrajinu ili Litvaniju, i tamo je prodata za 32 miliona. Ljudi, te lopove iz Agencije za privatizaciju morate hapsiti, oni opljačkaše državu, zajedno s ostalim saučesnicima. Šta se događa dalje? Agencija za privatizaciju poziva vlasnike u procesu privatizacije i menja ugovor, donosi odluku, umesto da je obavezala kupce da sredstva od 32 miliona evra ulože na račun firme koja je kupljena. Šta su uradili sada? Agencija za privatizaciju donosi odluku, 14.05.2008. godine, kojom kupcu nalaže, tj. odlaže rokove isplate, i to da plati pola, a ne sto posto vrednosti kapitala kada su ukrali fabriku. Kaže – imajući u vidu da navedeni subjekti nisu postupili po ugovoru, donosimo odluku, prvo, da iz sopstvenih sredstava uplate iznos od 833.413.106 dinara na račun subjekta privatizacije, čiji iznos predstavlja razliku između dozvoljenih pet posto i izvršenih 10,88%, što na dan 14.5.2008. godine predstavlja iznos od 10.088.000 dinara, odnosno evra, prema zvaničnom i srednjem kursu Narodne banke, radi kupovine osnovnih sredstava koja će biti evidentirana kao osnovna sredstva u vlasništvu Republike, odnosno subjekta privatizacije. Ovakva uplata evidentiraće se u poslovnim knjigama subjekta privatizacije kao vanredni prihod bez stvaranja obaveze, odnosno bez plaćanja kapitala subjekta privatizacije. Sada dolazimo na najzanimljiviji detalj. Prvo, da unese osnovna sredstva u protivvrednosti 833.413.000 dinara. Sada određuje nov način uplate. Uplatu novca, odnosno unos osnovnih sredstava treba da se izvrši prema sledećoj dinamici. Prvi deo, u iznosu od 3.362.280 evra, u dinarskoj protivvrednosti po zvaničnom kursu Narodne banke na dan uplate, ali pazite šta je zanimljivo, ne da uplati odmah, nego mu odlaže rok, da uplati tek 31.12.2008. godine prvu ratu. Drugu ratu, u iznosu od 3.362.280 evra da uplati, ali kada? Opet ova lopuža iz Agencije za privatizaciju. To su lopovi. Kada ovako raspolažu mukom radničkom, oni su lopovi. Kaže – uplatiće 3.362.000 evra 30.08.2009. godine. Odlažu mu još godinu dana, pa ga beneficiraju. Treću ratu, opet od 3,5 miliona evra, uplatiće do 31.12.2009. godine. A šta je s radnicima? Zašto radnici ne primaju plate? Zašto fabrika ne proizvodi đubrivo, koje je omogućilo lopovu da ukrade fabriku, da je demontira i da je vozovima proda u Litvaniju? Ko su ti ljudi? Gde je država? Gde je tužilaštvo? Digla se kuka i motika u ''Azotari'', država mora da interveniše. Pet hiljada duša je ostalo bez hleba, bez plate. Ovo nije mala stvar, ovo je ozbiljna stvar. Država mora ovde da interveniše. Javni tužilac mora da interveniše. Zaključen je štetan ugovor, na štetu države i radnika. Onaj ko je zaključio ovako štetan ugovor i doneo štetnu odluku mora da bude uhapšen. Javni tužilac mora ovo da sada sluša i samo ako je dopro glas do njega da je izvršeno krivično delo koje se goni po službenoj dužnosti, dužan je da preuzme odgovarajuće mere i da donese odluku da se pokrene istraga i da se razreši pitanje. U Pančevu je za poslednje dve godine ostalo oko 12 hiljada radnika bez posla, zahvaljujući takvoj privatizaciji, tim lopovima iz Agencije za privatizaciju. Najveće lopuže u državi su ovi iz Agencije za privatizaciju. Gospodo demokrate, izvršite analizu. Vidite li koliko su prodali fabrika i preduzeća i po kojoj ceni? Džabe. Vi ne možete do njih da dođete. Oni su zatvoreni. Niko više nema pristup tamo. Ovde mora država da deluje. Moraju da se štite prava građana. Oni su prodali zaštitni znak Pančeva, tj. ''Pančevačku pivaru'', koja je osnovana 1722. godine, kao najstarija fabrika na Balkanu. Došao je profiter i kupio Pivaru, demontirao je, zatvorio krug i fabriku, odneo u nepoznatom pravcu i ne zna se šta je s njom. Ostalo je preko 300 radnika bez posla. Fabrika stakla u Pančevu, 1000 radnika ostaje bez posla, fabrika sijalica "Nikola Tesla", koja je proizvodila najbolje sijalice na Balkanu, radnici su ostali bez posla. Dve fabrike obuće gde su radnici ostali bez posla, ugostiteljsko preduzeće "Sloboda", gde su radnici ostali bez posla, poljoprivredni kombinat koji je bio drugi u Srbiji po površini, PIK "Tamiš" Pančevo, koji je imao hiljade i hiljade hektara poljoprivrednog zemljišta, sa svojim objektima, pogonima i imanjima, sve je to uništeno i rasprodato lopovima, pljačkašima i profiterima. Dokle ovako, pitam, gospodo koji ste na vlasti? Morate da se obračunate s ovim lopovima i kriminalcima. SRS traži da se hitno preduzmu mere u Agenciji za privatizaciju i da se vidi šta ti ljudi tamo rade. Oni moraju biti pred pravdom. Oni moraju biti privedeni. Neki moraju biti hapšeni. Ovaj što je doneo ovu odluku i izmenio postojeći osnovni ugovor mora biti uhapšen i mora biti sprovedena istraga. Ako to ne učini policija i tužilaštvo, znači da legalizujemo lopovluk i kriminal i radnici ostaju na ulici. Hvala vam.
Gospodin Dragan Todorović, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što imate priliku da čujete, dok Srbijom haraju, žare i pale kriminalci svih fela i boja, dok Haški tribunal pušta na slobodu osvedočene zločince, koji su zločine lično počinili, kao što su Ramuš Haradinaj i Naser Orić, dotle Srbija progoni svoje najčasnije i najhrabrije ljude, koji su od prvog momenta ustali u odbranu srpskog naroda, na svim prostorima na kojima je srpski živalj bio ugrožen. Danas sam prisustvovao i najtužnijem i najsramnijem činu, kada je policija upala u kuću Ratka Mladića, po nalogu Okružnog suda, istražnog sudije Milana Dirparića, navodno, da bi istražila da li se Ratko Mladić nalazi u kući, da bi, eventualno, našla bilo kakve dokaze koji bi pomogli prilikom hapšenja Ratka Mladića i da bi našla dokaze da li članovi porodice Ratka Mladića pomažu Ratku Mladiću u skrivanju. To je nešto najstrašnije čemu sam prisustvovao. Ne znam da li ste imali prilike, ne bih nikome želeo da bude u prilici da mu u kuću upadne policija, u kojoj se nalazi baka, unuk od dve i po godine i sin Darko, i da im pretresaju svaku stvarčicu, bukvalno, svaki predmet, svaki papirić, da bi našli dokaze za čoveka koga još od 2005. godine niko nije video. Od Hamurabija postoji zakon u kome rođaci, saplemenici ne odgovaraju za krivicu bilo koga drugog, ali vi sve to gazite. Zarad naloga Haškog tribunala, vi vršite pritisak na tu porodicu, ne bi li uz pomoć tog pritiska, eventualno, uspeli da nađete, ili da se, ne daj bože, Ratko Mladić zbog toga preda. Isto je to rađeno s porodicom Radovana Karadžića. Isto su to radile američke okupacione snage u Iraku, s tim što su išli i dalje. Kidnapovali su članove porodica ljudi koje su tražili, pa su ih, pod pretnjom da će nad njima izvršiti smrtnu presudu, primoravali da se predaju. Znate li šta su našli? Trofejno oružje Ratka Mladića koje je dobijao kao najbolji oficir, pešadijski kapetan 29. klase, najbolji u svojoj klasi. Oružje koje je dobijao na poklon za herojske činove i u Republici Srpskoj Krajini i u Republici Srpskoj, a vi šaljete policiju da bi prikupila sve to i da bi odnela istražiteljima Haškog tribunala, da bi odnela sve što su našli istražiteljima Haškog tribunala. Kakva smo mi to zemlja? Kakvi ste vi to ljudi, kad to dozvoljavate? Zar ima neka granica koju nećete preći kada su u pitanju nalozi koji vam stižu od Amerikanaca i Evropske unije? Ovo je takva sramota da će generacije u Srbiji pamtiti, a vi ćete biti zbog toga na onim najsramnijim stranicama naše istorije koju ispisujete već osam godina. Hvala vam.
Po Poslovniku, Vjerica Radeta.
Kaže naš narod – jadan je svaki onaj ko se Boga ne boji, a ljudi ne stidi. Nažalost, danas takvi upravljaju Srbijom. Ovo što ste čuli malopre od gospodina Todorovića i što je praćeno smehom nekih poslanika vladajuće koalicije, zaista je više nego sramota. Možete vi da ispunjavate sve naloge koje ste dobili, zapravo, za koje ste dobili pare. Ne vi, vi ne znate ko je dobio pare i koliko je para dobio, ali sve će to jednog dana da se sazna. Drage kolege, nemate prava, vi iz vladajuće većine, da ponižavate srpski narod. Vi to radite. Danas ste pokazali na delu na koji način se dodvoravate Seržu Bramercu, ranije Karli del Ponte. Svaki put kada Bramerc dođe u Srbiju, Srbija mora da bude istraumirana, mislim na većinu građana Srbije koji imaju dostojanstva, ponosa i koji cene svoje junake i svoje heroje, kakav je general Mladić. Nismo dobili odgovor i sada ponavljam, gospođo ministar, vama direktno pitanje – ko je taj ko je naredio da se prekine emitovanje domaće serije "Moj rođak sa sela", jer su mediji objavili da je to naredio Bramerc, a jutros je Olga Kavran, takođe, u tim medijima, demantovala i rekla da to nema veze s Haškim tribunalom, već s nekim iz Vlade Republike Srbije? Sledeće pitanje za vas, gospođo ministar. Danas ste bili na sednici Vlade, a takođe smo u medijima mogli da pročitamo da sindikat zaposlenih u Haškom tribunalu traži od Vlade Republike Srbije da podrži njihov zahtev da od Ujedinjenih nacija dobiju još pet miliona dolara za nastavak rada Haškog tribunala. Molimo vas da nam kažete, to možete odmah, da li ste možda danas na Vladi o tome raspravljali i odlučivali? Evo, gospođa Kolundžija dobacuje da nije bilo Vlade, a ja pitanje upućujem vama, gospođo ministar, pošto Nada Kolundžija još uvek nije član Vlade, koliko znamo. Ali, zato pozivamo sve građane Srbije, sve one koji prate rad ovog parlamenta, da pravu istinu o Haškom tribunalu, pravu istinu o Srbima u ovim poslednjim otadžbinskim ratovima čuju i saznaju od našeg predsednika, dr Vojislava Šešelja, da prate odloženi prenos njegovog suđenja, svako veče od 10 časova, i da im bude sve jasno, a najviše to ... (Predsednik: Vreme.) ... kakvu izdajničku vlast u Srbiji imamo.
Gospođa Nada Kolundžija, po Poslovniku.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na čl. 101, 103. i 104. Poslovnika i tražim da se u danu za glasanje izjasnimo o tome da je narodna poslanica Vjerica Radeta povredila Poslovnik, jer je na najgrublji način vređala one koji sprovode zakone ove države, nadležne institucije koje jesu zadužene da sprovode taj zakon. Moram podsetiti da sve ono što institucije rade rade u skladu sa domaćim zakonima i da im je, između ostalog, to obaveza, da tu obavezu nije potpisala ova vlada, da ju je 1995. godine potpisala neka sasvim druga vlada, ali da je država u obavezi da sprovodi preuzete međunarodne obaveze i da niko ne može da osporava pravo institucijama države da to rade na način koji je u potpunosti u skladu sa zakonom. Kako ko doživljava pojedince, kako ko doživljava ono što se dešavalo u 90-tim godinama, to je njegovo lično pravo i mi oko toga ne želimo ni sa kim da polemišemo, ali je činjenica da su neki, navodno, u naše, srpsko ime, činili zločine, takođe, nekoj deci, nekim ženama i nekim majkama. Istina je da je obaveza Srbije da ispita i da učestvuje u utvrđivanju pune istine o tome, bez da unapred nekoga optužujemo i bez da unapred nekoga branimo.
Najpre, gospodin Krasić.
Gospođo Đukić-Dejanović, na isti način kao i prethodni govornik, pozivam se na iste članove Poslovnika Narodne skupštine. Tražim da se u danu za glasanje Narodna skupština izjasni o tome da je gospođa Nada Kolundžija povredila dostojanstvo i sve norme pristojnog ponašanja u Narodnoj skupštini. Nadam se, gospođo Đukić-Dejanović, da nećete da se uvredite ako sa nekoliko reči obrazložim šta je značilo to što je gospođa Nada Kolundžija s ove govornice saopštila. To je bila jasna poruka građanima Republike Srbije da oni koji smatraju da su vlast u Republici Srbiji, mogu da oponiraju SRS-u, to je njihovo pravo, ali su, pri tom, jasno stavili do znanja da u tom oponiranju stavovima SRS-a mogu slobodno da idu i do izdaje. Sledeće, mi smo žrtve vlasti DS-a koji vrši opstrukciju života u Republici Srbiji, jer DS ne sluša glavnog ideologa, gospodina Srđana Milivojevića, i ne potencira životna pitanja za građane Republike Srbije na sednicama Narodne skupštine, nego koristi ove medijske podvale da bi dezavuisao Narodnu skupštinu, da bi izvršio destrukciju normalnog života u Republici Srbiji. Samo da vas podsetim, gospođo Đukić-Dejanović, odraz te vrste primitivizma, prostakluka i necivilizacijskog ponašanja je nešto što je već opštepoznato – glasanje iz Bodruma, glasanje iz Soluna, hapšenje, za nekoliko dana, nekoliko desetina hiljada građana Republike Srbije, rasprodaja imovine Republike Srbije; setite se samo ''Sartid'' za koliko je prodat. Skrenuo bih vam pažnju, građani Republike Srbije, da je, kada vidite sređene, doterane, s kaputima od 1.000 evra, s cipelama od 500 evra, mirišu, tri puta dnevno se tuširaju, drže ovako, lepo, ručice, pripremaju neku novu prevaru, posle svake takve prevare, Srbija uža, manja i u Srbiji se teže živi. Skrenuo bih pažnju da je reč ''demokratija'' postala otrcana, zbog prekomerne upotrebe, reč ''kriminal'' je, takođe, postala otrcana reč, jer se prekomerno upotrebljava u žargonu u Narodnoj skupštini, a efekti toga koji se očekuju od države i od Vlade izostaju. Molim vas da imate u vidu ovo, a ovo pričam na zahtev velikog broja građana koji uporno prate Drugi kanal RTS-a. Pratite Drugi kanal RTS-a. Molim vas da se u danu za glasanje izjasnite o ovom mom predlogu.
Narodni poslanik Vjerica Radeta, pa Srđan.
Naravno, dame i gospodo, da je gospođa Kolundžija povredila članove 101, 103. i 104. Poslovnika Narodne skupštine, ali ja, za razliku od mog uvaženog kolege Krasića, tražim da se u danu za glasanje Skupština izjasni da ste, gospođo Đukić-Dejanović, vi povredili član 106. Poslovnika, zato što gospođi Nadi Kolundžiji niste izrekli opomenu zbog svega onoga što je izgovorila s ovog mesta. Gospođo Nado Kolundžija, vi i vaši partijski istomišljenici možete da mislite šta god hoćete i o srpskom narodu, i o borbi srpskog naroda za slobodu, i o borbi Krajišnika, i o Ratku Mladiću, i o Radovanu Karadžiću, to je vaše pravo, ali ono što ste ovde malopre izrekli, u najboljem slučaju, ako biste ikada mogli da kažete, to bi moglo da bude na nekom vašem zatvorenom partijskom sastanku. Vi ste malopre uvredili narod srpski, gospođo Kolundžija. Ne možete vi, zato što imate nešto što nazivate ideja, da to činite; to što vi zastupate nikako nisu ni ideje, ni ideologija. Vi ste vlast, vi treba da vodite računa o građanima Srbije. Vaši ministri se danas biju i svađaju ko će dobiti koji dinar više u budžetu za sopstvene troškove, a koga je briga od vladajuće koalicije za građane Srbije? Koga je briga za ovaj narod? Zamajavate građane Srbije da ih odvojite od onih svakodnevnih problema, od ekonomske krize, od socijalne bede, od svih vrsta poniženja kojima su podložni zbog vaše loše vlasti, svih ovih poslednjih osam godina DOS-a, u bilo kom obliku. Vi skrećete pažnju i udovoljavate nekom tamo Seržu Bramercu. Našli ste tog Milana Dilparića, koji po Srbiji nahvatava ljude koji su svedoci odbrane u slučaju Vojislava Šešelja, tera ih da budu svedoci optužbe, šalje nekakve nepoznate ljude. Kažu mi, i pre, ministar Jočić, i sada ministar Dačić, da policija to ne radi, da postoji neka policija u Srbiji, i to ste dozvolili, koja radi isključivo za Haški tribunal, koja nije u nadležnosti Ministarstva policije. Zaista, ne znam u čijoj nadležnosti bi mogao da bude ... (Predsednik: Vreme.) ... osim pod direktnom vlašću Borisa Tadića ili Mikija Rakića.
Gospođica Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Kolundžija, ne samo da ponižavate takvim izjavama čitav patriotski srpski narod, već omogućavate onima koji progone slavnog srpskog generala i koji su utamničili srpske patriote, kao i našeg predsednika dr Vojislava Šešelja, da pljačkaju Srbiju. Pavle Kavran, rođeni brat Olge Kavran iz Haškog kazamata, suvlasnik je preduzeća, ili firme "Citadel", koja je dobila 50 miliona evra provizije za strateški ugovor koji je država Srbija ostvarila sa "Fiatom" u procesu strateškog partnerstva sa "Zastavom". Zar nije bio vaš glorifikovani ugovor u kampanji, odnosno memorandum, kako država sklapa jedan od najpovoljnijih aranžmana u oblasti automobilske industrije, s tim što je "Zastava" tako predata za nula dinara, sa rokom još u izmaglici, jer ugovor je pravio rođeni brat Olge Kavran iz Haškog tribunala i za to dobio 50 miliona evra provizije, on i njegovi kompanjoni, da "Fiat" uloži 700 miliona evra, a da za uzvrat dobije 300 miliona evra besplatno. Kako? Kroz infrastrukturu, ovaj autoput koji se radi na deonici Kragujevac-Batočina-Lapovo, kroz sve ono što su lokalne, oslobađajuće, komunalne i druge takse, kroz uništavanje linije dosadašnje proizvodnje ''Zastavinih'' automobila, koji su otišli u staro gvožđe. Napravljen je jedan segment rezervnih delova tih ostalih proizvoda "Zastave" za narednih sedam godina, koliko računate da će se još kotrljati ''Zastavina'' vozila na drumovima, a za to vreme oni koji proganjaju srpske heroje, kroz saradnju s vama, ne samo da upadaju u kuće nevinih i nedužnih ljudi, najbližih srodnika generala Mladića, nego i pljačkaju državu. Dokle vi mislite da nas ponižavate i mislite da je ovaj narod lud? Vaša demagogija, vaša pljačka, koja je toliko sofisticirana, pa, eto, mislili ste da neće da se sazna, pa se pojavi, istražuju neki novinari i dođu do tih podataka da je država dala nekome, kako reče gospodin Škrbić, za sada su dobili, leglo im je na račun negde 980.000 evra, a ostatak, u narednom periodu, kako i država bude morala da ulaže 300 miliona za neizvesnu budućnost u procesu svetske recesije i proizvodnje automobila i nemogućnosti da se, pre svega, 300.000 jedinica proizvede u "Zastavi". Na koje tržište da se plasira, kada su ugrožena i tržišta u onim postsocijalističkim zemljama, gde se proizvode novi modeli, kao što je slučaj u Rumuniji, zbog činjenice da smo u ovakvoj situaciji. (Predsednik: Vreme.) Gospođo Nada Kolundžija i vi svi koji sedite ovde a koji branite ovaj njen sramni stav, morate da znate da ovo što govore i aplaudiraju u sali Skupštine srpski radikali, nije samo naše mišljenje. Dovoljno je bilo da ste juče, pošto smo prekinuli rad i otišli i pogledali košarkašku utakmicu ''Partizana'' i ''Efes pilsena'', mogli da vidite da cela Hala "Pionir", 7.000 ljudi, skandira: "Branićemo generala od Haškog tribunala, živeo Ratko Mladić".
Gospodin Todorović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, trebalo bi stvarno, na miru, da Nada Kolundžija pročita šta je rekla, da uzme stenogram i pročita šta je rekla. Čak i da je ove reči uputila bilo kome sa prostora bivše Jugoslavije, ne bi bilo korektno, jer mi nismo imali nijedan jedini slučaj, ili ga ja ne znam, da je bilo ko na ovim prostorima naredio da se ubijaju žene, deca i starci, a pogotovo ne na srpskoj strani. Postojali su pojedinci koji su vršili zločine, ali svi ti vidovi su bili individualni i svako ko je počinio zločin, za zločin treba i da odgovara. U čemu je ovde problem? Problem je što ove reči koje je izgovorila Nada Kolundžija na isti način govore i Hrvati, i Muslimani, i Šiptari, kada su u pitanju Srbi i neki iz Srbije, i to već mnogo godina unazad. Pozivam gospođu Kolundžiju, juče je delegacija SRS-a posetila Udruženje, jer su morali da formiraju Udruženje porodica kidnapovanih i pobijenih na Kosovu i Metohiji. Oni su do sada skupili 2.500 slika ljudi koji su nestali i koji su pobijeni. Imaju još oko 300. Da li je to zločin? Da li je zločin ubiti Srbina, ili je to bilo potpuno slobodno, po volji, kako je ko mogao i u kom trenutku da to uradi? Da li je zločin pobiti 3.600 i nešto Srba u okolini Srebrenice, Kravice itd? Da li je zločin pustiti zločinca? Jeste. Vi ste pustili 1.300 osuđenih terorista, braću Mazreku, koji su javno, na suđenju, a postoje i video-snimci, potvrdili da su ubijali sekirama, da ne govorim o svim gadostima i načinu kako su počinili sve te zločine, a oni su pušteni. Pogledajte šta se dešava u Haškom tribunalu. Gde ste vi, gospođo Kolundžija, do sada čuli da je jedan jedini put, čak i taj haški tribunal, imao bilo kakvu naredbu koja nije ni blizu toga što ste vi rekli za ovom govornicom. To je ono o čemu biste ... (Predsednik: Vreme.) ... morali da povedete računa, posebno biste morali da povedete računa o jednoj činjenici koju sam rekao, izvinjavam se, završavam, prilikom prvog izlaska – čak i da je neko počinio zločin, nije kriva njegova porodica, nije kriva, gospođo Kolundžija, njegova porodica. Da li vi mislite da će se, posle šest godina od kako Ratka Mladića nema u javnosti, naći on u njegovoj kući ili da će se naći nešto drugo? Kakve veze ima poslovanje Darka Mladića ... (Predsednik: Hoćete li završiti, molim vas.) Završavam, ali samo mi objasnite, kakve to veze ima? On ima dvoje dece, on treba da ih izdržava. Razmislite malo o tome.
Gospođa Kolundžija, pa vi.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovo više zbog građana Srbije koji su sada slušali da sam izgovorila nešto što niti sam izgovorila, niti mi je palo na pamet. Dakle, ono što sam samo rekla jeste da je nedopustivo da se izdajnicima nazivaju oni koji su predstavnici zvaničnih institucija države i koji rade na osnovu zakona ove zemlje. To je sve što sam rekla. Nijednog trenutka nisam pravdala nijedan zločin, nijednog zločinca, niti sam na bilo koji način diskvalifikovala, za razliku od vas, bilo koju žrtvu.
Narodni poslanik Srđan Milivojević. Znate šta, ako ćete nastaviti s replikama ili povredama Poslovnika, inače, imamo dogovor da radimo do 19,30 časova, da znate da ću prekinuti sednicu. Molim vas, privedite kraju dijaloge koji postoje. Izvolite, gospodine Milivojeviću.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, reklamiram povredu Poslovnika, član 103. Mi ovde, izgleda, prisustvujemo guslarskoj večeri SRS-a, ili onoga što je ostalo od SRS-a i takmičenju u patriotizmu. Nisam ovde da se s vama takmičim u patriotizmu, ali nisam ovde ni da trpim da me neko ko je 1999. godine sedeo u Vladi koja je Kosovo poklonila NATO paktu naziva izdajnikom. Sram vas bilo. Ja nisam izdajnik. Oni koji su 1999. godine sedeli u Vladi, kada se milioni kilometara ...
Molim vas, narodni poslaniče, prilagodite ton i sadržaj nivou funkcije Parlamenta. Molim vas. Završili smo rad za danas. Nastavljamo rad sutra, u 10 časova.