Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 46. izredno sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena in drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Dovolite mi, da vas obvestim, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: dr. Pavel Gantar po 14. uri, gospod Aleksander Zorn, gospod Andrej Magajna, gospod Franc Jurša in gospod Matjaž Zanoškar. Na sejo so vabljeni predsednik Vlade gospod Borut Pahor in minister za finance dr. France Križanič k 1. točki dnevnega reda ter predstavniki Vlade k vsem točkam. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 46. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 9. septembra 2011, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 46. izredne seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA REBALANSA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2011. Predlog rebalansa proračuna je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za predstavitev predloga rebalansa proračuna za leto 2011 dajem besedo predsedniku Vlade gospodu Borutu Pahorju.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Danes minevajo tri leta, odkar je Lehman Brothers propadel na Wall Streetu. Njegov propad je simbolno in stvarno oznanil trenutek, ko v svetovnih financah in v gospodarstvu po tem nikoli ni bilo več tako, kot je bilo pred tem. Svetovno gospodarstvo je zajela huda recesija, in čeprav smo se iz najhujšega povlekli v letih 2009 in 2010, tudi trendi v letu 2011 kažejo, da se bo okrevanje svetovnega gospodarstva nadaljevalo bistveno počasneje, kot smo si želeli. Vsekakor ostaja eno od osrednjih vprašanj vseh modernih ekonomij – k tem prištevam tudi slovensko – upravljanje z dolžniško krizo. Z dolžniško krizo, ki je nastala iz vrste razlogov, iz temeljnega, ki je povzročil polom na Wall Streetu, to je deregulacija finančne industrije, in drugega, to je izjemno pogumno fiskalno stimuliranje nacionalnih gospodarstev ob začetku recesije konec leta 2008 in v letu 2009. Ker je šlo veliko denarja v vreče brez dna, se je na koncu zgodilo, da se je velika večina držav celotne valutne skupine znašla v dolžniški krizi, ki smo ji priča danes. Od upravljanja z ne samo proračunskim primanjkljajem, ampak od upravljanja z javnim dolgom nasploh bo odvisno, kako se bodo postavile države v času reševanja te krize. Slovenija je po dramatičnih dogodkih leta 2009, ko smo beležili zares osupel padec bruto domačega proizvoda, višanje stopnje brezposelnosti, nihanje v tveganjih za prehod v revščino in vse druge socialne in gospodarske kazalce, ki so kazali na zares dramatično krizo slovenskega gospodarstva, v letu 2010 počasi, a zanesljivo iz recesije izšla. Tisto, kar posebej obeležuje slovensko naravo, naše javnofinančne slike, je dejstvo, da se je slovenska politika v letu 2009 in v prvi polovici leta 2010 zavestno odločila, da obdrži socialno povezanost. Zato smo pomemben del sredstev investirali – poleg investicij, kot so bile v vseh drugih državah, v gospodarstvo, v znanost, v tehnologijo – tudi v socialno povezanost. Danes se ne bi odločil bistveno drugače. Tisto, kar bi storil danes drugače, je, da bi obvezal socialne partnerje, s katerimi smo se takrat pogovarjali o potrebi po tem ukrepu, da Slovenija kot majhna in odprta ekonomija ostane socialno povezana, da sprejmemo ukrepe, ki so pomembni za socialno povezanost, torej za socialno solidarnost, da ohranimo socialno pravičnost v družbi, majhne dohodkovne in druge razlike med ljudmi, da ne povečamo razslojenosti. Socialni partnerji pa morajo zato na drugi strani skoraj brezpogojno sprejeti tiste ukrepe, ki so pomembni za konkurenčnost slovenske ekonomije. Prvi del za večino socialnih partnerjev, razen za delodajalce, ni bil posebej problematičen, ko pa se je v drugi polovici leta 2010 slovenska vlada odločila za strukturne ukrepe in tudi za pomembne reformne spremembe, pa je prišlo zaradi poseganja v pravice, zaradi spremembe nekaterih pomembnih performans, ki bi omogočile večjo konkurenčnost, do upora. Ta se je običajno končal na referendumu z glasovanjem proti spremembam, pa naj so bile spremembe zato, da se spremeni trg dela za mlade, ki je zelo okostenel in za slovenske mlade ljudi neugoden, ali pa če je šlo za preprečevanje sive ekonomije, kjer smo se celo strinjali z vsemi socialnimi partnerji, kjer bi preprečili, da bi se igralo po dvojnih pravilih, in bi omogočili red in upoštevanje pravil na trgu. Ljudje so glasovali proti, morda tudi zato, ker niso zaupali, da se bo z drugimi instrumenti omogočilo, da se bo dalo z delom zaslužiti in da je treba še naprej objemati rešilno bilko sive ekonomije, se pravi delati na črno in ponujati delo na črno. Prav tako je padla pokojninska reforma. Rad bi se zahvalil visokemu zboru tudi sicer za podporo v vsem tem času izredno zahtevnih, mestoma tudi dramatičnih odločitev za sprejetje pokojninske zakonodaje. Sprejetje pokojninske zakonodaje in potem padec na referendumu je dejansko prvič in pomembneje vplival tudi na naš položaj na finančnih trgih. Finančni minister Križanič bo kasneje pojasnil, kako se da tudi nominalno hitro izračunati večjo pozornost in rezerviranost finančnih trgov do položaja Slovenije po padcu pokojninske reforme. Vsaj zaenkrat kratkoročno finančni trgi še vedno dovolj ugodno gledajo na položaj Slovenije. Imamo obvladljiv finančni primanjkljaj, tako proračunski kot širši dolg države, vendar pa se pri obeh gibljemo na zgornji meji. Čez 5 % proračunskega primanjkljaja si ne moremo privoščiti, in s tem rebalansom želimo doseči natančno to. Prav tako ne moremo iti čez 45 % dolga v bruto domačem proizvodu. S tem instrumentom želimo prispevati k temu, da se nam to ne bi zgodilo. Slovensko gospodarstvo je po zadnjih napovedih pred tem, da bo raslo nekoliko počasneje, kot je bilo napovedano, s čimer se Slovenija pridružuje državam, ki imajo zlasti v evrskem območju in območju Evropske unije podobne težave ali trende. Upočasnjuje se nemška gospodarska rast. Po imenitnem začetku v prvem kvartalu je prišlo do slabega drugega kvartala, enako tudi v Franciji, torej v državah, ki so za nas pomembne trgovinske partnerice. Z zamikom se to vedno pozna tudi v Sloveniji. Zato se je morala slovenska vlada na to odzvati in je pripravila rebalans proračuna, ki približno za 350 milijonov zmanjšuje porabo na odhodkovni strani, da bi uravnotežili proračun pri proračunskem primanjkljaju okrog 4,7 %. To bo prispevalo tudi k manjšim pritiskom na javni dolg, in denar bo na mednarodnih trgih za Slovenijo ostal še vedno relativno dostopen, zlasti v februarju in v prvi polovici prihodnjega leta, ko bomo posegli po finančnih virih, razpoložljivih v tujini. Gospodarske napovedi so manj optimistične, kot so bile, vendar Slovenija bo še vedno imela pozitivno gospodarsko rast. Prizadevamo si, da je inflacija pod ravnjo Evropske unije, ker je ne nazadnje tudi gospodarska rast pod njo. Zaradi tega moramo biti spričo teh ambicij, ki jih imamo, zelo disciplinirani in tudi smo. Rad povem, da smo med tistimi državami, ki še vedno najbolj kontrolirajo enega od krucialnih problemov, s katerimi se srečujejo vse globalne ekonomije, to je brezposelnost. Slovenija se ta hip umirja okoli števila 105 do 107 tisoč. Vsak nezaposleni pomeni zanj in za njegovo družino problem, in ne želim podcenjevati tega. Vendar pa menim, da lahko z uspešnim reševanjem krize, ki je pred nami in o kateri bomo morda rekli nekaj besed v nadaljevanju, ki je poleg tega, da je finančna, gospodarska, socialna, tudi v Evropski uniji in Evroskupini institucionalna, Slovenija vendarle v zadnjem kvartalu tega zgodovinskega loka od padca Lehman Brothers do izteka najhujšega obdobja v recesiji ob malo počasnejšem gospodarskem okrevanju vendarle izide kot država, ki je, prvič, ostala socialno povezana. Torej, mi nismo žrtvovali enega sloja ljudi, ne socialnega, ne generacijskega, da bi se prebili skozi to krizo. Drugič, v času te krize smo morali odpravljati institucionalne probleme, ki so se nabrali v času tranzicije. Tukaj mislim predvsem na dostikrat upravičeno jezo in nemoč javnosti, pa tudi nepripravljenost instrumentov pravne države, kot smo jih dobili v dediščino na začetku krize, ne samo pri nas, tudi v drugih državah, spričo prvotne akumulacije kapitala. Ta je bila v 20 letih pred tem bistveno manj nadzorovana, kot smo si želeli. Od tod seveda mnoge tajkunske in druge zgodbe, ki so rušile zaupanje v to, da se da s pridnim in marljivim delom, z znanjem zaslužiti za dostojno življenje. V javnosti je bil občutek, da so nekatere skupine privilegirane in druge deprivilegirane. Vse to je bilo treba hkrati sankcionirati, s tem ko smo regulirali gospodarsko in finančno krizo. S tem končam in prosim ministra, da vas podrobneje uvede v številke proračuna. Od konca leta 2008, ko smo dobili odgovornost za vodenje vlade, pa do danes smo s celo vrsto proračunov in rebalansov teh proračunov, tako kot večina ostalih držav – Slovenija v tem smislu ni nič posebnega –, poskušali regulirati javne finance tako, da ne bi zapadli v dolžniško krizo. Na koncu še eno pomembno opozorilo vsem, ki bomo razmišljali o poteh za naprej. Kakorkoli in kdorkoli že bo imel pomembno besedo pri odločitvah glede vodenja slovenske politike bi mu rad izrazil svoj močan oseben občutek. Slovenci smo – in nismo bili edini, vendar se mi zdi, da se je to morda pri nas iz vrste razlogov čutilo prav posebej – spregledali dogodke v jeseni leta 2008. Delno zato, ker smo bili zatopljeni v volilno kampanjo, delno zaradi drugih razlogov. Zrasli smo pravzaprav v državi, ki je imela vedno politične in druge nemire navznoter, navzven pa je bilo okolje vedno stabilno. Danes smo, gospe in gospodje, v povsem drugačnih razmerah. Poleg nemirnega domačega političnega, gospodarskega in socialnega okolja, kar je za demokratično družbo povsem normalno, imamo tudi izredno nemirno okolje v mednarodnih financah, v mednarodni ekonomiji, politiki, in mestoma imamo tudi zaskrbljujoče varnostne situacije. To je treba imeti pred očmi. Mi prav tako nismo suverena država, ki je sama brez zavezništev, ki pomenijo pravice, ampak tudi dolžnosti v reševanju te krize. Smo v Evroskupini skupaj z ostalimi 16 državami in smo v Evropski uniji skupaj z ostalimi 26 državami. Evropska unija ima svoje probleme, toda posebej velike ima evro cona znotraj nje kot finančni steber Evropske unije kot celote. In tukaj bi rad pritegnil pozornost slehernega, ki reflektira situacijo, v kateri smo se znašli. Za Slovenijo je izjemnega pomena, da obdrži skupno evropsko valuto. Mislim, da je bil za Slovenijo poleg drugih zgodovinskih prelomnih uspehov, kot je proces demokracije, osamosvojitve, vstopa v Evropsko unijo in Nato, tudi vstop v evroobmočje prelomen zgodovinski trenutek, pomemben za blaginjo naših ljudi. Nobeno od naših ravnanj, pa naj bo legitimno motivirano tako ali drugače, ne sme ogroziti našega položaja v evroobmočju. Ne jaz ne svetovalci, ki jim spričo njihovega znanja in izkušenj zaupam, pa tudi tuji opazovalci si ne znajo predstavljati, kako bi lahko majhna in odprta ekonomija, kot je Slovenija, spričo morebitne velike institucionalne krize v evroobmočju, če bi prišlo do sprememb, pristala izven tega območja. Ne govorim, da se bo to zgodilo, ne govorim, kdaj se lahko zgodijo spremembe. Da pa se nekaj dogaja, je danes po nastopih vseh vodilnih ljudi v Evropski uniji, zlasti v evroobmočju, jasno. Na to bodimo posebej pripravljeni. Na koncu naj rečem, da je naloga slovenske vlade, da zelo pozorno spremlja, kaj se dogaja doma in v mednarodnem okolju. Tako kot mednarodno okolje, zlasti evro cona in Evropska unija, smo začeli s počasnim gospodarskim okrevanjem. Z najpomembnejšega vidika smo odvisni od izvoznega povpraševanja. Ker prihaja do krčenja gospodarskih aktivnosti v Nemčiji in Franciji, tudi zaradi psihologije nezaupanja v prihodnost evropske valute in možnega bankrota nekaterih članic ter institucionalnih sprememb, se s tem krči blagovna in storitvena menjava z državami, ki so za nas najpomembnejše. To je pripeljalo do situacije, ko smo morali spremeniti naše finančne načrte, in Državni zbor vljudno prosim, da to pomembno okoliščino upošteva. Slovenska vlada si bo, če bo imela ta mandat, prizadevala, da bi pripravila dokončno tudi proračun za obdobje 2012–2013. Z njim bo dodatno utrdila tiste parametre, ki so pomembni za dolgoročno vzdržnost javnih financ, in se kot država spustila pod mejne vrednosti, da bomo lahko brez vsakodnevnega strahu kot aktiven član sodelovali pri, domnevam, velikih spremembah, ki jim bomo priča v evroobmočju in v evro coni. Na koncu moramo ostati znotraj enotne evropske valute. V tem smislu se mi zdi, da ni nič bistveno zamujenega. Prav gotovo bomo tukaj slišali kritike, in mnogo teh kritik je tudi utemeljenih. Marsikaj bi se dalo v luči konkurenčnosti in potrebe po njej ob nekaterih pogojih izpeljati bolje in hitreje, kot je bilo to storjeno. Ampak o tem se bomo pogovarjali prihodnji teden. Če bo Vlada dobila mandat, ima tudi precej jasen načrt svojih aktivnosti glede povečanja konkurenčnosti, ki je dolgoročno edini pogoj za vzdržnost socialne kohezivnosti. Tako, gospe in gospodje, slovenska vlada prihaja pred ta visoki zbor kot manjšinska vlada, vedoč, da nimamo vnaprej dovolj glasov za podporo rebalansu proračuna, s prošnjo, da razumete domače in mednarodne razmere, da jih upoštevate v vaši presoji in da podprete sprejetje rebalansa proračuna, ne da bi s tem želeli kakorkoli dati sporočilo, da podpirate vlado, ki ji morda ne zaupate. To bi bilo pomembno za Slovenijo, ker bi držali tako proračunski primanjkljaj kot javni dolg na vajetih. Drugič, bilo bi pomembno sporočilo finančnim trgom, da so razdraženi, da ne zaupajo nikomur, da vsaka majhna sprememba povzroči velike spremembe. Danes že lahko vidimo, da Slovenija obvladuje svoje stroške. Ti dve sporočili bi bili koristni. Kot rečeno, kot predsednik manjšinske vlade, zavedajoč se dejstva, da tukaj med vami nimam, skupaj s svojimi kolegicami in kolegi, vnaprejšnje podpore, vas prosim, da po dolgi in verjetno kritični razpravi o proračunu ta rebalans sprejmete, omogočite državi, da naprej aktivno vodi svojo fiskalno politiko, tako da iz dolga ne naredimo političnega problema, ker bi to bremenilo ne samo to, ampak tudi naslednje generacije. Minister za finance bo zdaj uvedel Državni zbor v podrobnosti tega rebalansa, potem pa bo verjetno sledila široka diskusija. Diskusija o proračunu je vedno diskusija o vsem v politiki in tako je tudi prav. Vlada pa bo poskušala kakšno stvar pojasniti, če bo to pripomoglo k zaključkom. Prosim, minister.
Hvala lepa, gospod predsednik Vlade. Za predstavitev predloga rebalansa proračuna za leto 2011 dajem besedo ministru za finance dr. Francu Križaniču.
Predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite mi, da na kratko predstavim rebalans proračuna za leto 2011. To je že drugi rebalans, saj smo tudi lani jeseni sprejemali rebalans proračuna, ki smo ga sprejeli predlani v jesenskih mesecih. V kakšnem okviru sprejemamo proračun oziroma sedanji rebalans? Sprejemamo ga v razmerah zaostrene krize trga državnih obveznic, ki je postala še zlasti pereča v evroobmočju, kjer nismo dovolj hitro in dovolj učinkovito vzpostavili kreditorja na zadnji ravni. Jaz upam, da bo v naslednjih mesecih to storjeno, da se bo ta kriza obvladala in da ne bo vodila v nadaljnji zaplet oziroma upad gospodarske dejavnosti, ker v teh razmerah večina držav območja evra pospešeno varčuje, tako kot mi, in to vodi v upad agregatnega povpraševanja in posledično v umirjanje, zaenkrat rasti, kasneje pa bo brez dvoma vodilo tudi v upadanje gospodarske aktivnosti in zaposlenosti. To se navezuje še na zelo visoko vrednost tečaja evra na svetovnih deviznih trgih. Ta se zdaj nekoliko zmanjšuje in omogoča zlasti pri standardiziranih tehnologijah z višjo cenovno elastičnostjo konkuriranje ne na samo svetovnih trgih, ampak tudi na trgu evroobmočja državam, za katere izgleda, da imajo cenovno izjemno visoko konkurenčnost, dejansko pa imajo življenjski standard na sorazmerno visoki ravni. V tem kontekstu je Slovenija do padca pokojninske reforme na referendumu delovala kot stabilna srednjeevropska država, ki se vključuje z ostalimi v pomoč državam gospodarske periferije Evrope. Od padca pokojninske reforme naprej pa smo se znašli pod drobnogledom financerjev na svetovnem trgu, ali smo sposobni obvladovati stroške. Ta drobnogled se kaže v razponu vrednosti obveznic, ki se je pri Sloveniji začel povečevati, glede na vrednost nemške obveznice. In zanimivo je, da kratkoročno sicer ostaja približno enak, kot je bil, povečuje pa se zlasti pri 10- in 15-letnih. Se pravi, da trgi nekako zaznavajo, da mi dolgoročno ne bomo obvladali stroškov, če bomo na ta način postavljali okvirje svojega delovanja, kot smo to storili s pokojninsko reformo. Na srečo je popravni izpit možen. Leto dni bo treba počakati in potem speljati ustrezno reformo. Slovensko gospodarstvo se v tem kontekstu v jesenskih mesecih nahaja ob izvozu, ki narašča umirjeno. V pomladanskih mesecih je naraščal hitro, konec pomladi, začetek poletja je že dosegel raven pred krizo, sedaj pa se je začel umirjati in s tem ne naraščajo več tako solidno javnofinančni prilivi. Obenem imamo specifično krizo gradbene dejavnosti, ki je še bolj pereča od pričakovane zaradi brutalne tekme v javnih naročilih in izjemno nizkih cen, s katerimi so posamezna podjetja prevzela ta naročila, ki jih kasneje niso sposobna izvesti in zapadejo v različne oblike likvidnostne in dolžniške krize. Obenem od julija lani beležimo padanje kreditne aktivnosti v gospodarstvu, kar je vezano na zaostrene zahteve regulatorja na našem trgu, kar dodatno poslabšuje potence za rast in javnofinančne prilive. Vse kaže na to, da bodo prilivi letos manjši od načrtovanih, in hkrati se kaže, da moramo dati trgom jasen signal, da smo sposobni obvladati stroške. Že konec junija smo skladno s svojimi pristojnostmi – se pravi takrat, ko je padla pokojninska reforma – predlagali rebalans in obenem sprejeli ukrep zadržanja prevzemanja novih obveznosti, s čemer v bistvu uvajamo novo obliko varčevanja, ki bo letos dala dodatne rezultate poleg pričujočega rebalansa. Zadnje makroekonomske napovedi Umarja kažejo, da bo okrevanje našega gospodarstva v tem kontekstu, ki sem ga navedel, nekoliko počasnejše, kot smo predvidevali še v pomladanskih mesecih. Nove napovedi kažejo, da bo gospodarska rast v letošnjem letu znašala 1,5 %. Slovenija je majhno, odprto gospodarstvo, ki je zelo odvisno od gospodarske situacije v nekaterih članicah Evropske unije, in tudi majhna sprememba v njihovi gospodarski aktivnosti lahko zelo vpliva na spremembe pri nas. Rebalans, ki je pred vami, ohranja proračunski primanjkljaj in obseg zadolževanja na ravni sprejetega proračuna za leto 2011, kar je pomembno dejstvo. Proračunski primanjkljaj bo tako v letu 2011 znašal 1,7 milijarde evrov ali 4,6 % bruto domačega produkta, neto zadolževanje proračuna pa bo v letu 2011 znašalo 2,2 milijarde evrov. K zmanjševanju prihodnjih primanjkljajev Slovenijo zavezujejo tudi zaostrena določila Pakta stabilnosti in rasti, ki postaja glavni instrument usklajevanja in nadzora fiskalne politike v Evropski uniji. Predvideni ukrepi bi v letih 2011 in 2012 preko znižanja izdatkov države za investicije in potrošnjo ter ob nižji potrošnji gospodinjstev sprva res neposredno vplivali na znižanje gospodarske rasti, vendar je potem pričakovati, da bi se ob dodatnih fiskalnih naporih za doseganje ciljnega primanjkljaja in ob pospešeni rasti izvoza in investicij zasebnega sektorja že v letu 2013 relativno izboljšali pogoji financiranja. Upoštevaje navedeno Vlada predlaga rebalans proračuna predvsem s ciljem nadaljevati politiko zagotavljanja javnofinančne stabilnosti. Ta scenarij ali ta model je možen v primeru, da ostale države ne bodo podobno varčevale. Zlasti največje in najuspešnejše evropske države bi morale voditi bistveno bolj ekspanzivno politiko, kot jo vodijo sedaj. V obratnem primeru bodo potrebni dodatni, spremenjeni ukrepi. O prihodkih. Prihodki državnega proračuna za leto 2011 se znižujejo za 365 milijonov evrov glede na pričakovanje. Nekaj več kot 200 milijonov evrov tu odpade na prejeta sredstva iz Evropske unije. Tu bi želel poudariti, da se ne odpovedujemo evropskemu denarju, ampak smo želeli biti realni pri načrtovanju črpanja teh sredstev. V vseh letih, odkar imamo možnost črpanja evropskih sredstev, ste in smo bili pri načrtovanju preveč optimistični. Realizacija ob koncu leta nikoli ni presegla 70 % načrtovanih sredstev, in to je bil glavni razlog, da smo želeli letos ravnati drugače. Realnost izvedbe projektov je bil edini kriterij, ki smo ga upoštevali, in še enkrat, to znižanje ne pomeni, da se čemurkoli odpovedujemo, ampak projekte izvajamo na način, kot dospevajo. Z rebalansom tudi ne omejujemo prevzemanja novih obveznosti in plasiranja integralnih sredstev tam, kjer je nek projekt pripravljen dovolj daleč in ima dovolj evropskih sredstev, torej večino. Želim omeniti še eno dejstvo. V letošnjem letu smo v prvih osmih mesecih črpali skoraj 500 milijonov evrov evropskega denarja, denarja iz evropskega proračuna. Smo za nekaj več kot 200 milijonov evrov neto prejemniki, kar pomeni, da smo iz evropskega proračuna pridobili 200 milijonov evrov več, kot pa smo vanj vplačali. Če pogledamo davčne prihodke, se ti znižujejo za približno 165 milijonov evrov, največ na račun trošarin, in sicer trošarin na energente. Zaradi visokih cen nafte na svetovnem trgu smo bili primorani trošarine večkrat znižati, da smo ostali konkurenčni v primerjavi s sosednjimi državami, in to je glavni razlog za znižanje našega priliva iz te davščine za skoraj 100 milijonov evrov. Poleg tega se nekoliko znižuje tudi ocena za prilive iz davka na dodano vrednost in dohodnine. Posebej bi želel izpostaviti še davek na dobiček pravnih oseb, kjer pa smo bili pozitivno presenečeni oziroma se potrjujejo napovedi, da smo bili pri pripravi prvotnih ocen zelo konservativni. Davek od dohodka pravnih oseb se letos povečuje za 130 milijonov evrov. O odhodkih. Glede na vpisano stanje ter ob upoštevanju zakonskih pravic je rebalans proračuna pri zmanjševanju odhodkov posegel predvsem v proračunske programe, ki predstavljajo fleksibilni del odhodkov. Tudi odhodki državnega proračuna se v rebalansu v primerjavi s sprejetim proračunom znižujejo za 365 milijonov evrov. Največja sprememba oziroma največ dodatnih sredstev je treba zagotoviti za nadomestila za brezposelne, približno 100 milijonov evrov. Razlog je v precej višjem številu upravičencev od načrtovanega in tudi v višji povprečni višini tega nadomestila. Prav tako je bilo treba zaradi večjega števila novih upokojencev izpolniti približno 50 milijonov evrov dodatne obveznosti do Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, približno 1 % več kot je bilo prvotno načrtovano. Tudi v letu 2011 s tem rebalansom proračuna največ namenjamo za politiko socialne varnosti, to je kar 2,5 milijarde evrov, v primerjavi z letom 2008 pa je to za 22,4 % več sredstev. Za politiko izobraževanje in šport bo v letu 2011 namenjeno 1,4 milijarde evrov ali 8 % več kot leta 2008. Politika visokega šolstva, znanosti in tehnologije se v primerjavi z letom 2008 povečuje za 183 milijonov evrov ali 38 %, in s tem zadržujemo kondicijo te prioritete za spodbujanje mehkih faktorjev gospodarskega razvoja in prehod na družbo znanja. Daleč največje povečanje v primerjavi z letom 2008 je pri politiki trga dela, in sicer se odhodki za ta namen povečujejo kar 178 % ali za 334 milijonov evrov. Povečujejo se tudi na brezposelnega, in to krepko, tako da bo verjetno drugo leto treba tukaj ustvariti nek večji prihranek, ker to za daljše obdobje ni vzdržno. S predlogom rebalansa proračuna za leto 2011 se odhodki za investicije res znižujejo glede na spremenjeni proračun za leto 2011, se pravi sedaj veljavni proračun. V primerjavi z realizacijo za leto 2010 – in to prosim, da poslušate – pa se sredstva za investicije povečujejo za nekaj več kot 100 milijonov evrov oziroma za 11,6 %. Kljub temu, da smo tukaj krepko zarezali, je investicij 12 % več, kot jih je bilo v letu 2010, so pa pretežno vezane, jasno, na črpanje evropskih sredstev. Želeli bi si, da bi se ta sredstva lahko povečevala še bolj in ne bi bilo treba zniževati investicij na področju prometa, ampak kot rečeno, v teh kriznih časih je naša prva skrb človek in socialna kohezivnost. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Rebalans, ki je pred vami, je zelo pomemben dokument, zato vas prosim, da ga podprete, četudi niste z vsem, kar je v njem, najbolj zadovoljni, ker gre pač za varčevanje in je to politično ne tako prijetno opravilo. Pomembno dejstvo je, da kljub znižanim prihodkom ohranjamo proračunski primanjkljaj na načrtovani ravni 4,6 % bruto domačega produkta, da ne povečujemo zadolževanja in da sledimo zavezam iz programa stabilnosti, pri čemer dokazujemo, da znamo obvladovati javne finance in jih bomo na srednji rok povsem konsolidirali. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog rebalansa proračuna je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Bogdanu Čepiču.
Pozdrav predsedniku Vlade, ministricam in ministrom! Kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je predlog rebalansa obravnaval na 74. nujni seji 13. 9. 2011. Posredovana so mu bila mnenja naslednjih zainteresiranih delovnih teles: Komisije za nadzor javnih financ, Odbora za okolje in prostor, Komisije za odnose Slovencev v zamejstvu in po svetu, Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino, Odbora za obrambo, Odbora za zdravstvo, Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, Komisije za narodne skupnosti, Odbora za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj ter Odbora za promet, ki so se seznanila s predlogom rebalansa in niso oblikovala in sprejela svojih amandmajev. V poslovniškem roku kvalificirani predlagatelji niso vložili amandmajev k predlaganemu rebalansu. Odboru pa sta bila posredovana pisna predloga za amandmaja odbora, in sicer predlog poslanca mag. Radovana Žerjava za povečanje podprograma Trajnostno upravljanje z naravnimi viri in izgradnja okoljske infrastrukture v okviru uporabnika 2511, Ministrstva za okolje in prostor, za 275 tisoč 153 evrov, ter predlog poslanca gospoda Alojzija Potočnika za povečanje podprograma Posebna proračunska rezerva in programi pomoči v primeru nesreč v okviru uporabnika 2511, Ministrstva za okolje in prostor, za milijon 500 tisoč evrov. V razpravi o predloženem rebalansu so člani odbora iz vrst opozicije podali kritične ocene o predlaganem rebalansu in ob tem je bilo med drugim poudarjeno: da na nekaterih segmentih ni dovolj odločnosti za zmanjšanje javne porabe; da bo v prihodnosti potreben radikalen rez v vse proračunske postavke, lahko tudi linearen, ter v številu zaposlenih v javnem sektorju; da je nesprejemljivo znižanje proračuna Ministrstva za gospodarstvo na račun sociale, šolstva in zunanjih zadev; da je varčevalna naravnanost rebalansa vprašljiva, ker se precej proračunskim uporabnikom, ki niso povezani z gospodarsko in finančno krizo, namenja več sredstev kot v letu 2008, ko je bilo obdobje konjunkture; da za razrešitev problemov v zvezi s pretirano birokratizacijo rebalans ne zadošča, potrebovali bi ustrezno vladno politiko v smeri sprememb zakonodaje; da je rebalans za notranjepolitične razmere brezpredmeten in da ne bo spremenil ničesar ter da je namenjen tuji javnosti. V razpravi članov odbora iz vrst koalicijskih poslanskih skupin je bilo med drugim poudarjeno: da je rebalans potreben, predvsem zaradi radikalno spremenjenih napovedi o gibanju makroekonomskih kazalcev, in je posledica evropske usklajene politike na področju finančnega omejevanja in iskanja proračunskega uravnoteženja; da je rebalans pomemben in pravi signal tujini o zavedanju resnosti položaja in pripravljenosti sprejemanja tudi nevšečnih potez; da predlog za povečanje javnih investicij na drugi strani terja odgovor na vprašanje, kje v proračunu zagotoviti potrebna sredstva za ta namen; da je za nekatere birokratske ovire na posameznih področjih, na primer pri črpanju evropskih sredstev oziroma na področju javnih naročil, krivdo iskati tudi pri poslancih, ki so sprejeli takšno zakonodajo, na primer na področju javnega naročanja; da potrebujemo sprostitve zakonodaje na področju zaposlovanja, spremembe načina nagrajevanja zaposlenih v javnem sektorju in spremembe načina pomoči brezposelnim. Tega vprašanja pa ne more rešiti rebalans, zanj je potreben širši politični konsenz v državi. Odbor je v nadaljevanju seje obravnaval predloga za amandmaja odbora, ki sta ju posredovala poslanca mag. Radovan Žerjav in gospod Alojzij Potočnik. Mag. Radovan Žerjav je v pisni obrazložitvi svojega predloga poudaril, da je iz načrta razvojnih programov razvidno, da v predlaganem rebalansu ni več predvidenega ukrepa vodooskrba Pomurja, sistem A. Izvajanje ukrepov protipoplavne varnosti je za Pomurje nujnega pomena, zato naj bi se za ta ukrep namenila sredstva, kot so predvidena v veljavnem proračunu. Minister za finance je glede tega predloga opozoril na zaplete v zvezi z navedenim projektom, ki pa niso proračunske narave. Zato bo v primeru, da se zapleti odpravijo, projekt možno financirati še v letošnjem letu. Poslanec Alojzij Potočnik je v pisni obrazložitvi svojega predloga navedel, da se sredstva za projekt Potres 2004 namenjajo za popotresno obnovo. Med posledicami začasne prekinitve del na popotresni obnovi opozarja, da bi bili upravičenci postavljeni v neenak položaj pred zakonom glede na upravičence, ki so bili deležni sredstev za obnovo. V zvezi s tem predlogom je predstavnica predlagatelja rebalansa poudarila, da sredstva, kot jih je za namen potresa 2004 predvideval rebalans, zadoščajo za pokritje izdatkov na podlagi že podpisanih pogodb, v letih 2012 in 2013 pa bo temu vprašanju treba nameniti posebno pozornost. Odbor je o obeh predlogih za amandmaja odbora glasoval in ju ni sprejel.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Dr. László Göncz bo predstavil stališče v imenu poslanske skupine narodnih skupnosti.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani gospod predsednik Vlade, člani Vlade, kolegice in kolegi! Jasno je, da je rebalans proračuna potreben zaradi negativnih trendov in bistveno spremenjenih okoliščin na področju gospodarstva in javnih financ. Pri tem se postavlja vprašanje, v kolikšni meri smo si za nastalo stanje krivi sami oziroma je kriva izvršna oblast in še kdo ter koliko je sedanje stanje pogojevano s splošno finančno in gospodarsko krizo oziroma z drugimi objektivnimi dejavniki. Poenoten odgovor na to vprašanje bi verjetno zelo težko našli tudi v tem visokem zboru. Čeprav rebalans proračuna za leto 2011 pogojuje precej slabše stanje javnih financ, kot smo prvotno ob sprejemanju proračuna to načrtovali, je zaradi delnega stabiliziranja stanja oziroma prilagajanja dejanskim razmeram po naši oceni rebalans le treba sprejeti. Glede na zadnje informacije, tudi iz najvišjih vladnih krogov, je sicer vprašanje, v kolikšni meri predlagani rebalans uravnoveša državni proračun za tekoče leto in kakšni posegi bodo do konca leta na tem področju še potrebni oziroma kakšne bodo morebitne posledice, če se sedaj predlagana verzija izkaže za zelo pomanjkljivo. Ob primerjavi prihodkovne in odhodkovne strani v predlaganem rebalansu tudi v naši poslanski skupini dvomimo v nekatere rešitve. Nedvomno je eno od najbolj spornih vprašanj to, ali je mogoče dodatno dvigovati postavke na določenih odhodkovnih kontih tako, da se na prihodkovni strani sočasno izrazito znižujejo zneski na tako imenovanih investicijskih postavkah. Tudi najbolj preprostemu kalkulantu je jasno, da če ne omogočimo razvojno usmerjenih investicijskih programov, je odpiranje delovnih mest kot zelo pereč problem objektivno nemogoče. Seveda pa se zavedamo tudi tega, da so rešitve izredno kompleksne in težke, zato ker med drugim finančno-gospodarska kriza še danes močno kaže svoje zobe in žal niti največji strokovnjaki za marsikatero nastalo vprašanje nimajo rešitve. O težavah in problemih splošnega značaja sedaj več ne bom govoril, ker boste to, sem prepričan, večplastno storili drugi poslanke in poslanci v nadaljnji razpravi. Dotaknil pa se bom postavk oziroma vsebine, ki se nanašajo na avtohtoni madžarsko in italijansko narodno skupnost. V zvezi s tem je treba poudariti, da je Vlada v pretežni meri držala obljubo, ki jo je predsednik Vlade večkrat javno poudaril, in na tem področju nominalno ni bistveno zmanjšala tistih denarnih sredstev, ki so namenjena omenjenim skupnostim. Za takšen nedvomno korekten pristop ob tej priliki izrekam pohvalo Vladi. Pri tem je treba poudariti, da gre v primeru omenjenih narodnih skupnosti za izredno ranljive manjšinske skupnosti, kjer bi morebitno krčenje in s tem prikrajšano delovanje njunih ustanov in organizacij pomenilo velike težave, ki jih s poznejšimi ukrepi skorajda ne bi bilo mogoče popraviti. Določeno zmanjšanje je sicer zaslediti v obsegu denarja, ki je namenjen uradu za narodnosti, kar, čeprav ne gre za namenske obsege oziroma konte italijanske in madžarske skupnosti, posredno vpliva tudi na izvajanje dejavnosti. Tudi pri šolskih investicijah madžarske narodnosti so nastopile določene težave, kar bo treba v naslednjih tednih razjasniti in rešiti. Treba je tudi opozoriti, da so bolj skrb vzbujajoče sedaj še nepopolne informacije, ki so pricurljale v javnost, glede načrtovanih zneskov v zvezi s predvidenimi spremembami proračuna za leto 2012, kar bo tudi z vidika narodnostnih postavk terjalo poglobljeno analizo stanja in iskanje optimalnih rešitev. Pomembno se mi zdi tudi ob tej priliki poudariti nekatere težave, ki so posredno ali neposredno povezane s proračunom in njegovim izvrševanjem, tudi za tekoče leto. Žal kar se tiče iskanja operativnih sistemskih rešitev na področju ustvarjanja gospodarske osnove narodne skupnosti, za kar je predviden skromen znesek v državnem proračunu, kljub večkratnim pogovorom nismo uspeli bistveno izboljšati situacije. Ker govorimo o potencialni razvojni možnosti narodnih skupnosti ter narodnostno mešanega območja kot celote, s tem vsi skupaj zamujamo priložnosti, ki bi lahko ustvarjale dodatne vrednosti na področju čezmejnih gospodarskih stikov in kvalitativnih rešitev omenjenega območja. Tudi v zvezi z neposrednim financiranjem organizacij narodnih skupnosti aktivnosti še niso prišle do dejanske realizacije, kar bi tudi bistveno prispevalo k uspešnejši izkoriščenosti in transparentnosti denarja, ki je namenjen za delovanje samoupravnih narodnih skupnosti. Mimogrede omenjam, da se v zvezi s financiranjem narodnih skupnosti oziroma konkretneje določenih organizacij madžarske narodnosti v zadnjem času dokaj intenzivno pojavljajo neverodostojne informacije, marsikdaj pospremljene z žaljivimi besedami, v določenih kontekstih tudi v obliki sovražnega govora. V zvezi s tem moram kategorično poudariti, da absolutna večina trditev vsebinsko ne drži in da je proračunski denar, ki je namenjen za ohranjanje in razvoj avtohtonih narodnih skupnosti ter za delovanje njunih organizacij, pravilno naravnan in tudi smotrno uporabljen. Je pa res, da se stanje lahko tudi na tem področju še izboljša, zato terjamo sistemske rešitve v zvezi s tem. Blatenje narodnih skupnosti, njune zgodovine, kulture in jezika ter nedostojna komunikacija pa na tem občutljivem področju nikomur ne koristita, zato bi bilo prav, da v določenih najbolj perečih primerih v zvezi s tem jasno izrazi stališče tudi vodstvo države, vključno z Vlado Republike Slovenije. Da zaključim. Kot sem že poudaril, se nama s kolegom poslancem italijanske skupnosti zaradi vsaj delne vzdržnosti javnih financ zdi pomembno, da predlagani rebalans kljub nekaterim vsebinskim pomislekom in po naši oceni vprašljivim rešitvam podpreva, pri čemer je pri najinem tokratnem glasovanju zelo pomembna tudi korektnost Vlade pri zagotavljanju denarnih sredstev v programu in dejavnostih na področju ohranjanja in razvoja avtohtonih narodnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil stališče gospod Dušan Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministri, ministrici, spoštovani kolegi! Jaz bom na začetku izkoristil priložnost in ob današnjem dnevu, 15. septembru – danes praznujemo v Sloveniji državni praznik, in sicer priključitev Primorske matični državi Sloveniji –, vsem v tej dvorani ter vsem ostalim državljankam in državljanom ob tem prazniku iskreno čestitam. Državni proračun za leto 2011 smo sprejeli lanskega novembra ob takrat znanih podatkih in ocenah globalnega makroekonomskega stanja. Že spomladi je Vlada ugotavljala, da se podatki in ocene v prvi polovici leta 2011 razlikujejo od predhodnih ocen in napovedi. Spremenjene okoliščine, ki so se odrazile v pešanju konkurenčnosti gospodarstva, upočasnjevanju tujega povpraševanja, zaostrenem finančnem okolju ter poslabšanju javnofinančne situacije, so znatno zožile možnosti za hitrejše okrevanje slovenskega gospodarstva. Gospodarske razmere se odražajo tudi v sicer pričakovani nizki rasti zasebne in javne potrošnje. To so dejstva, to je realno stanje, v katerem sprejemamo tudi ta rebalans proračuna. Upoštevaje navedeno Vlada predlaga spremembo sprejetega proračuna predvsem z namenom slediti ključnemu cilju, to je nadaljevanje politike javnofinančne stabilnosti. Zato predlog rebalansa upošteva nižje javnofinančne prihodke od prvotno načrtovanih, pri čemer so javnofinančni odhodki že prilagojeni obstoječi znižani realizaciji v letu 2010 ter sedanjim ocenam prihodkov, tako da se primanjkljaj državnega proračuna v deležu BDP ne razlikuje bistveno od ravni, kot je bilo načrtovano v proračunu za leto 2011. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da sprejetje predlaganega rebalansa daje možnosti za postopno okrevanje gospodarstva. Predvsem pa se je treba pri odločanju o rebalansu zavedati, da bi morebitni padec rebalansa poslabšal ekonomski in socialni položaj, tudi državljank in državljanov, ali pa predvsem njih. Sprejetje rebalansa je v tem trenutku tudi edini ukrep, ki lahko naši državi na mednarodnih finančnih trgih ohrani zaupanje v ekonomsko politiko. Tovrstno zaupanje je še kako pomembno za Slovenijo, saj je zadolževanje za ohranjanje socialne države in za financiranje gospodarskega razvoja v veliki meri odvisno od bonitetnega razreda države. Sprejetje rebalansa je zato ključno za ohranitev kreditnega tveganja države ter posledično za okrevanje slovenskega gospodarstva. Po padcu pokojninske reforme predstavlja rebalans edini takojšen ukrep, ki lahko ohrani to zaupanje na mednarodnih finančnih trgih. Želel bi, da imamo to dejstvo ves čas pred očmi in da se nasprotniki rebalansa zavedajo daljnosežnosti možnih posledic njegove morebitne zavrnitve. Torej, ta rebalans ni pomemben le za to vlado, za Slovenijo danes, v tem trenutku, ampak za vsako naslednjo vlado in prihodnost Slovenije nasploh. Zato predlagam, da ga ocenjujemo realno, v danih okoliščinah ter z dejstvi in ne skozi očala všečnosti volilne kampanje bodisi za predčasne bodisi redne volitve. Padec bonitete namreč ni vezan in odvisen od izida volitev, pa kadarkoli te pri nas bodo. Predlog rebalansa proračuna za leto 2011 je torej pripravljen, ker so javnofinančni prihodki nižji od načrtovanih. Če želimo ohraniti isto višino primanjkljaja državnega proračuna, kot je bila predvidena za leto 2011, moramo podpreti predlagani rebalans, s katerim se znižujejo odhodki državnega proračuna za 365 milijonov evrov, saj se v enakem obsegu žal znižujejo tudi prvotno načrtovani prihodki. Predlog rebalansa sledi izhodni strategiji, saj znižuje primanjkljaj z znižanjem izdatkov in ne s povečanjem davkov, kar je sicer značilen ukrep številnih držav znotraj evroobmočja. Torej je strategija zniževanja primanjkljaja brez sočasnega povečevanja davkov, ki jo je izbrala Slovenija, ena od redkejših. Večina držav evroobmočja namreč delno znižuje primanjkljaj tudi z višanjem davkov, kar je za okrevanje gospodarstva po našem mnenju v Poslanski skupini Socialnih demokratov še slabši ukrep. Predlog rebalansa proračuna podobno kot že prej sprejeti proračuni sledi trem temeljnim ciljem: razvojni naravnanosti proračuna, varčevanju in zagotavljanju socialne varnosti. Kot že rečeno, varčevanje temelji na znižanju izdatkov za 365 milijonov evrov. Poleg tega pa je pripravljen tudi nov interventni zakon, ki zelo omejuje zaposlovanje v javnem sektorju in bo dejansko vplival na zaustavitev rasti odhodkov v letu 2012. Treba se je zavedati, da je tak ukrep nujno potreben, če želimo zaustaviti rast odhodkov iz naslova plač javnih uslužbencev. Čeprav se je že prejšnja vlada vsaj deklarativno zavzemala za zniževanje števila zaposlenih v javni upravi, pri tem ni bila uspešna. Neizpodbitno dejstvo je, da se je število zaposlenih v preteklem mandatu v javnem sektorju povečalo. Številka je okrog 6 tisoč. Tudi v tem obdobju sedanje vlade se je zaposlovanje povečevalo. Resda manj, toda povečevalo se je. To je dejstvo. Razlogi za takšno povečevanje so pa drugačni od prejšnjega obdobja, med drugim tudi kot posledica predvolilnih ukrepov oziroma sprejetja odločitve o brezplačnem vrtcu za drugega otroka, obenem pa za tak ukrep sredstev v proračunu nismo zagotovili in namenili. Povečuje se tudi število zaposlenih v socialnem varstvu, predvsem v centrih za socialno delo in domovih za starejše. Število upokojencev se veča, večje so tudi potrebe po dolgotrajni oskrbi in ostalih javnih storitvah, povezanih s staranjem prebivalstva. Zato na teh področjih varčevanja ni možno izpeljati, če želimo ohraniti obstoječi nivo socialnega varstva in ne posegati v pridobljene socialne pravice. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zavedamo, da bo treba resneje pristopiti k uveljavitvi ukrepov, ki bodo zagotovili večjo produktivnost javnega sektorja. Predvidena modernizacija zdravstvenega sistema kot eden od ukrepov naj bi šla prav v tej smeri, če bo seveda deležna tudi ustrezne javne podpore. Glede predloga linearnega znižanja plač v javnem sektorju v Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da je to napačen ukrep, ki bi povzročil več slabega kot dobrega. Povečal bi število prejemnikov minimalne plače, dodatno zmanjšal motivacijo za delo in s tem zmanjšal tudi produktivnost javnega sektorja. Namesto tega bi morali predlogi varčevalnih ukrepov iti v smeri znižanja stroškov poslovanja v javnem sektorju, kar ne bi pomenilo znižanja ravni kakovosti storitev javnega sektorja. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo usmeritev ohranjanja socialne občutljivosti in ne pristajamo na zniževanje standardov socialne države. Ostro pa obsojamo zlorabe pri neupravičenem koriščenju socialnih transferjev, ki se žal še vedno dogajajo. Zato zahtevamo tudi od Vlade odločnejše ukrepe glede učinkovitejšega nadzora in sankcioniranja kršiteljev. Kljub vsem vrstam varčevalnih ukrepov in kritikah o domnevno nerazvojno naravnanih proračunu in rebalansu pa je treba poudariti, da Vlada kljub temu ohranja razvojno naravnanost državnega proračuna tudi v letu 2011, kajti sredstva za investicijske odhodke in investicijske transferje se povečujejo. Tako so v letu 2011 za 108 milijonov višje glede na leto 2010, kar znaša 11,6 % povečanja sredstev. Razvojna naravnanost se meri tudi z višino sredstev za visoko šolstvo, znanost, tehnologijo, informacijsko družbo ter politiko podjetniške konkurence. Tu so številke jasne in neizpodbitne, in te govorijo, da so v letu 2011 za razvojni preobrat namenjena sredstva v višini 857 milijonov evrov ali 2,33 % BDP. To povečanje sredstev z vlaganjem v človeške vire in prestrukturiranje gospodarstva bo prispevalo k višji dolgoročnejši potencialni gospodarski rasti. Vlaganje sredstev v človeške vire prinaša predvsem dolgoročne koristi in jih seveda ni možno meriti že danes. Zaradi tega so sredstva za visoko šolstvo poleg sredstev za gospodarstvo precej višja od sredstev v letu 2008, ko je bilo za isti namen zagotovljenih le 644 milijonov evrov ali 1,73 % BDP, pri čemer je bila gospodarska situacija povsem drugačna, kot je danes. Kljub temu, da se trendi na trgu dela, ko govorimo o brezposelnih, pomikajo v pozitivno smer, da se veča povpraševanje po novih zaposlitvah, procent brezposelnih, ki je dobil zaposlitev, pa je večji kot v preteklem letu, je treba zagotoviti dodatnih 118 milijonov za brezposelne. Glede na dejstvo, da je treba zagotoviti tudi dodatna sredstva za zmanjšanje brezposelnosti, se povečujejo sredstva za aktivno politiko zaposlovanja. Več sredstev je tako na programu spodbujanja zaposlovanja in samozaposlovanja, in sicer za skoraj 30 milijonov evrov. Dodatno pa se povečujejo tudi sredstva za socialno vključevanje in socialno podjetništvo. Ker bo danes veliko besed v nadaljevanju namenjenih iskanju krivcev ali pa razlogov za nekatere negativne trende, se bom sam skušal ustaviti in pokomentirati enega od teh. Veliko kritike, predvsem s strani današnje opozicije, je na nizko gospodarsko rast. Res je, gospodarska rast bi lahko bila tudi višja. Toda temu ni tako samo zaradi neustrezne ekonomske in finančne politike te vlade, temveč ima to korenine tudi v preteklosti, ali to priznamo ali ne. Dejstva so dejstva in nikakršno politikantstvo tega ne more omajati. Eden od temeljnih razlogov za počasno gospodarsko rast danes je v dejstvu, da je že od leta 2005 temeljila na enormno povečanem zadolževanju. Najbolj se je bruto zunanji dolg povečal v letu 2007, in sicer za 10 milijard evrov, torej za višino današnjega letnega proračuna. Torej je bila takratna 6,8-odstotna gospodarska rast na sila trhlih temeljih. Celoten zunanji bruto dolg se je v mandatu prejšnje vlade povečal s 15,343 milijarde evrov na 39,238 milijarde evrov. V času debelih krav se je torej zunanji dolg povečal za nekaj manj kot 24 milijard evrov, kar znaša 6 milijard na leto, cca 500 milijonov na mesec in cca 17 milijonov na dan. Gre za znesek, ki ga Slovenija ni ustvarila v 15 letih svojega obstoja. Iz neto upnika smo se uspešno prelevili v neto dolžnika, in to tudi ob asistenci današnjih kritikov nizke gospodarske rasti. To so dejstva. Vem, da nekatera bolijo. Toda če že govorimo o današnjih težavah in tem, posledica česa vse so, potem ni mogoče zamolčati tudi teh resnic in teh dejstev. To so tudi korenine današnjih težav, kajti preveliko zadolževanje v tistem obdobju je zapuščina, ki ključno vpliva tudi na ukrepanje v današnjih razmerah. Največ je k temu prispeval gradbeni sektor in mnogi tajkunski prevzemi, ki so temeljili izključno na zadolževanju, in še in še. Res je, gospodarska rast bi lahko bila višja na račun tudi kakšnega bolj kredibilnega ukrepa današnje vlade. Vendar pa je sedanja gospodarska rast tudi posledica napačne pretekle ekonomske politike, ki je pregrevala gospodarstvo. Nekateri za to govornico smo na to opozarjali in o tem govorili že spomladi 2008, pa ste nas svarili, naj ne strašimo ljudi s finančno krizo in pregrevanjem gospodarstva. Dejstvo je, da po letu 2008 bruto zunanji dolg ni bistveno narastel in je danes velik nekaj več kot 42 milijard evrov. Kaj je država lahko naredila v primeru tako visoke zadolženosti gospodarstva? Jamstvena shema za podjetja v letu 2009 je omogočila gospodarskim družbam v Republiki Sloveniji lažjo pridobitev likvidnostnih sredstev za financiranje vlaganj v investicije in obratna sredstva, in omogočila odobritev kreditov v višini 841 milijard evrov. Prav tako je treba upoštevati, da je država preko SID banke v času krize financirala za okoli 2,8 milijarde evrov projektov, kar je precej pripomoglo k razvojnemu financiranju podjetij v času krize. Glede kritik o prepočasnem zmanjševanju proračunskega primanjkljaja, ki jih poslušam v tej dvorani ali na odborih in komisijah promptno, vsak dan, če je le priložnost, je treba poudariti, da naj se ti isti kritiki pogledajo včasih tudi v lastno ogledalo, saj so zakonske obveznosti, ki so jih zapustili tej vladi, prej onemogočile hitrejše zmanjševanje primanjkljaja, saj zakonske obveznosti že presegajo 80 % proračuna oziroma proračunskih odhodkov. Na drugi strani pa je res, da številni sedanji predlogi s strani opozicije ravno tako ne zmanjšujejo obveznosti državnega proračuna. Nasprotno, vsi so šli v smeri povečanja. Naredili smo en kratek izračun in ugotovili, da je skupni učinek teh predlaganih ukrepov v teh zadnjih dveh letih skoraj 2 milijardi evrov, brez upoštevanja potrebnih sredstev za velike infrastrukturne projekte, ki smo jih tudi brali. In kakšni bi bili učinki teh predlogov, če bi bili sprejeti v tem državnem zboru? Podvojitev primanjkljaja s 6 % na več kot 10 %. Očitno je, da se iz lastnih napak nekateri današnji kritiki niso skoraj ničesar naučili. Še vedno ne razumejo, kar razume večina držav v Evropski uniji – da se mora ob znižanju davkov hkrati zniževati tudi javna poraba. In tega niso upoštevali, ko so bili na oblasti, ko so z davčno reformo poslabšali strukturo primanjkljaja za cca 2 % BDP, saj znižanju davkov ni sledilo znižanje javne porabe. Še manj to upoštevajo sedaj, ko so v opoziciji in so ekonomske, socialne in finančne razmere še težje. Še več, glasovali so proti vsem varčevalnim ukrepom, ki so potrebni zaradi luknje, ki jo je delno povzročila kriza, delno pa njihove predvolilne obljube in ukrepi. Naj omenim samo Virantovo plačno reformo, ki ima dvakrat večje učinke, kot jih je napovedal. Višina potrebnih sredstev za odpravo plačnih nesorazmerij je namreč 800 in ne 400 milijonov, kot ste govorili v letu 2008. Privarčevanih sredstev v letih od 2004 do 2008 pa je bilo cca 300 milijonov evrov. Torej, ta zapitek nas je stal približno pol milijarde evrov. In kaj je lahko naredila Vlada ob takšni zapuščini? Z interventnimi ukrepi je morala že od začetka mandata zamrzniti zakonske obveznosti. Na področju plač javnega sektorja je v letih od 2009 do 2012 izvedla ukrepe, ki so zakonske obveznosti zamrznili v višini 967 milijonov evrov. Prisiljena je bila tudi v počasnejše usklajevanje socialnih transferjev in pokojnin. Takšni ukrepi v takšnem obsegu ne bi bili potrebni, če bi upoštevali nekatera priporočila in opozorila Evropske komisije, Mednarodnega denarnega sklada, ekonomistov in ne nazadnje tudi Poslanske skupine SD v prejšnjem mandatu. Zato je treba osvežiti spomin, da smo v SD že v prejšnjem mandatu zagovarjali potrebo po pokojninski reformi, ker si takrat in tudi danes ne želimo, da bi upokojenci, tudi novi, dobivali manjše pokojnine, kot je temu treba. Torej, v primerjavi s sprejetim proračunom za leto 2011 se res najbolj znižujejo sredstva, namenjena za investicije. Kljub temu pa je treba poudariti, da so se v primerjavi z realizacijo za leto 2010 tudi ta sredstva povečevala. Če se ne želi dodatno posegati v zakonsko zagotovljene pravice, plače, pokojnine, transferje, so investicije in izdatki za blago in storitve skoraj edini segment, na katerem se lahko stvari znižujejo. V poslanski skupini bomo iz vseh teh razlogov rebalans proračuna podprli.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo stališče predstavil gospod Janez Janša.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Glede na to, da smo ravnokar poslušali nek nastop, kot da bi govornik prihajal z neke obskurne opozicijske stranke, bom jaz poskušal glede rebalansa predstaviti nekoliko širšo oziroma makroekonomsko sliko. Še prej pa mi dovolite, da se pridružim čestitki predgovornika Primorcem ob državnem prazniku dnevu vrnitve Primorske k matični domovini, z upanjem, da bo še v tem mandatu Primorcem vrnjena tudi pravica, da dostojno, z državno proslavo, proslavijo ta praznik, ki smo ga uvedli leta 2005. Glede rebalansa pa je tako, da je rebalans ali proračun vedno makroekonomska slika stanja v državi. Vedno je to tudi dokument, ki je ogledalo rezultatov vladne ekonomske politike. Prvo, kar je treba povedati v zvezi s tem, je to, da danes tukaj, pa tudi v prejšnjih tednih, ko je potekala razprava o tem, pogrešamo stališča silnih strateških svetov, ki jih je Vlada v začetku mandata ustanavljala kot po tekočem traku, do tega dokumenta. Jaz nisem nikjer zasledil stališča fiskalnega sveta, nisem zasledil nikjer stališča strateškega sveta za gospodarstvo, čeprav so ti organi ustanovljeni ravno zato, da nekaj rečejo o takšnih dokumentih, ki določajo makroekonomski razvoj države v prihodnje, in so to vladni organi, kjer so ljudje, ki dobivajo tudi neka simbolična ali pa več kot simbolična plačila za to, da nekaj povedo. Tako da bi morda vseeno apelirali na te organe, da kakšno rečejo o tem rebalansu, preden bo sprejet. Glede splošne slike pa najprej priznanje, da razmere, v katerih je Vlada to predlagala, in tudi razmere, v katerih je Vlada predlagala dosedanje proračunske dokumente v tem mandatu, niso bile enostavne. Bile so zahtevne. Takšne so danes, takšne so bile lani in predlani, in sedanja vlada in predlagateljica tega dokumenta ni kriva za ekonomsko krizo v svetu, Združenih državah Amerike, v Evropski uniji in v evropski monetarni uniji, niti za to, kar se je dogajalo v Grčiji, na Portugalskem ali na Irskem. In zaradi tega od te vlade in tudi od teh številk v tem rebalansu ni fer pričakovati rezultatov, kakršni so bili v obdobju, recimo, od leta 2000 do leta 2008, ker bi bilo to nefer. Upravičeno pa je pričakovati od vsakokratne vlade, tudi od te, da dosega rezultate, ki so dobri v relativni primerjavi z okoljem, v tem primeru z Evropsko unijo in z evropsko monetarno unijo, ker delujemo v približno enakih pogojih. In naša kritika je usmerjena v to točko. Slovenija se je pravzaprav vse do leta 2009, od osamosvojitve naprej, razvijala tako, da je rasla hitreje od Evropske unije, nadoknadila zaostanek nekaj deset odstotnih točk v razvoju in leta 2008 dosegla 21 % evropskega povprečja. Od takrat naprej v mandatu te vlade pa smo začeli padati, in mislim, da smo sedaj padli že za 5 odstotnih točk. In ta relativna primerjava je tista, ki pove, da je slovenska vlada v podobnih pogojih, v kakršnih je delovala tudi ekonomija ali gospodarstvo primerljivih držav v našem okolju, sprejemala ukrepe, ki niso bili na tej ravni. Kajti od leta 2009 ne samo, da Slovenija ne dosega hitrejšega razvoja od tistih, ki so bolj razviti od nas in ki jih želimo dohiteti, ampak pada, kljub temu, da je imela na začetku krize nekatere velike primerjalne prednosti. Največja je bil ravno eden najnižjih, drugi najnižji državni dolg v evro coni oziroma v evroobmočju. Ta dolg se je v teh treh letih podvojil. Ni še dosegel limita iz evropskega pakta stabilnosti in rasti in maastrichtskih kriterijev, vendar pa je trend, s katerim se je podvojil in s katerim je rastel, najhitrejši v Evropi v teh treh letih in zaradi tega izjemno zaskrbljujoč. To ni samo naša ocena, to je tudi ocena mednarodnih finančnih in evropskih institucij, in bi predlagali, da jo vzamemo resno. Ta relativna primerjava, ko namesto, da bi rasli za 3 odstotne točke hitreje od Evropske unije, padamo za najmanj toliko hitreje, kaže, da so za nami tri izgubljena leta, in ta izgubljenost se neusmiljeno razgalja tudi v številkah, ki so pred nami v tem rebalansu. Slovenska demokratska stranka tri leta opozarja na napačno smer, predlaga ukrepe. Skupaj smo jih predlagali 266. V seštevku niso povečevali obremenitev. To, kar je bilo rečeno prej, je bilo rečeno na pamet. Vsi izračuni so bili narejeni. Še na začetku mandata smo predlagali ustanovitev slabe banke, očiščenje bilanc največjih državnih bank, sanacijo bančnega sistema, olajšave gospodarstvu za ustvarjanje novih delovnih mest. Vse to je bilo zavrnjeno, pravzaprav do zadnjega zaslišanja kandidata za gospodarskega ministra, ki je predlagal enako – olajšave za investicije v gospodarstvu in tako naprej –, kot da bi se nekateri šele po treh letih prebudili. Številke, ki so v tem rebalansu, so seveda grenke. Premalo časa je, da bi šel čez vse postavke, ki so ključne. To verjetno nima smisla. Več o tem bodo povedali moji kolegi v razpravi. Ampak tiste ključne, ki kažejo makro sliko, povedo, da je smer, ki je zapisana v tem rebalansu, kljub temu, da se skuša ustvariti drugačen vtis, enaka smeri, ki je Slovenijo pripeljala v stanje, ko je treba krčiti in zategovati pas na vseh področjih. Primanjkljaj, ki naj bi ga zniževali s tem rebalansom, je še vedno večji od vseh investicijskih postavk v tem proračunu, kar pomeni, da se bomo tudi po tem rebalansu zadolžili za več, kot bomo investirali, in da bo šel velik del tega, za kar se bomo zadolžili, s tem primanjkljajem, ki ostaja, enostavno v zrak oziroma za prosti tek – brez tega, da bi naredili vsaj sto metrov poti naprej. Hkrati pa v njem najdemo – ne bom jih našteval, jih je pa najmanj 30 – različne postavke, kjer se povečujejo sredstva za birokracijo, za drage najemnine. Tudi tiste, na primer, za NPU ostajajo, čeprav je bilo rečeno, da se bo pogodba prekinila. Tam pa ni nobenega varčevanja. Danes smo v uvodu slišali, in to poslušamo, odkar Vlada pripravlja ta rebalans, tudi mantro o tem, kako je bilo treba v začetku tega mandata narediti vse, da se ohrani socialna povezanost. Slovenska demokratska stranka je podprla vse ukrepe te vlade v tej smeri. Ob tem pa smo opozarjali, da samo povečevati zadolženost države na račun prihodnjih generacij in ta denar trošiti za to, da ga pojemo, enostavno ni dovolj, ker ga bo kmalu zmanjkalo. In po treh letih smo tam, kjer ga je pač zmanjkalo. Tudi ohranjanje socialne povezanosti je imelo samo delne rezultate. Pojdite v nekatere slovenske regije, kjer se je brezposelnost v tem času drastično povečala, kjer se živi bistveno slabše kot v Ljubljani, in boste videli, da je govorjenje o socialni povezanosti zelo relativna stvar. Verjetno je lažje govoriti tako, če realnosti ne vidiš. Zato je Vlada tudi opustila svoje obiske v slovenskih regijah, katerih je v treh letih opravila, mislim da, štiri ali pet, tako da se tega enostavno ne opazi. Mi smo od samega začetka opozarjali, da bi morali vsaj del teh najmanj 8 milijard, za kolikor je ta vlada zadolžila prihodnje generacije, nameniti tudi za okrepitev gospodarske dinamike, zato da bi se ustvarjala nova delovna mesta, kar bi samo po sebi zmanjšalo pritiske na socialne transfere. Vsaj del teh 8 milijard bi moral iti tudi za razvoj. Ker se to ni zgodilo, smo po treh letih prišli do trenutka resnice, in ta resnica je zapisana na nekaj postavkah v tem rebalansu. Iz teh postavk je razvidno, da je Vlada danes po treh letih zgrešene vladne politike prisiljena krčiti tako investicijska sredstva kot tudi sredstva za socialno povezanost. Ne vem, kako je bilo možno, da se je v teh razpravah, razen nekaj izjem, v glavnem spregledalo, da se ne krčijo samo sredstva za investicije, krčijo se tudi sredstva za socialno varstvo. Skupaj se s tem rebalansom krčijo sredstva za socialno varstvo, za varstvo družin in otrok ter za oskrbo za 90 milijonov. Ker nismo vlagali, ni nič zraslo, in danes je treba očitno varčevati tudi pri semenu za prihodnost in pri hrani, ker so pač kašče prazne. Veliko se operira s številkami, ki naj bi bile na tej tako imenovani socialni strani namenjene za brezposelnost. Ta številka je pa res velika. Vlada s tem rebalansom povečuje sredstva za nadomestilo za brezposelne za skoraj 120 milijonov. In tukaj je še skoraj 30 milijonov za tako imenovano aktivno politiko zaposlovanja. Ob tem pa zadnje mesece poslušamo, kako število brezposelnih pada in kako se tudi v prihodnje ne bo povečevalo. Zakaj potem 150 milijonov več za brezposelnost, če se ta številka ne bo povečevala? Tu ta statistika nekako ne gre skupaj. Pred vsemi nami, ki imamo pred sabo ta dokument, sta pravzaprav danes dve slabi možnosti. Če se rebalans zavrne, potem ostane stanje takšno, kakršno je, to pa je nek proračun, ki se ne izvaja, ki je zamrznjen. Prvič v zgodovini te in mislim, da tudi katerekoli druge države je finančno ministrstvo zamrznilo izvajanje proračuna po petih mesecih proračunskega leta. S takšno vladno ekonomsko politiko ni možno pričakovati nikakršnih rešitev in nikakršnih premikov. Takšni linijski ukrepi zamrznitve so zasilne rešitve ob koncu leta, ne morejo pa biti to rešitve po petih mesecih izvajanja proračuna. Se pravi, da če rebalans pade in stanje ostane takšno, kakršno je, je slabo. Če bodo številke, ki so predlagane v rebalansu, potrjene, potem bomo imeli slabo stanje malo premešano, v bistvu pa ostane enako. Torej imamo na voljo dve slabi izbiri. V Slovenski demokratski stranki smo se odločili, da ne bomo posegli po nobeni in enostavno za ta rebalans ne bomo glasovali. Sprejmite ga sami, če ga hočete. Nobene bistvene razlike ne bo, nekatere stvari se bodo z njim še poslabšale. Tisto, kar je ta dokument edino prinesel dobrega, je priložnost za neko razpravo o tem, kje dejansko smo. In ta molk, ki je tudi zelo zgovoren, pristojnih strateških svetov in think tankov sedanje vlade, ki so popolnoma obmolknili ob tem dokumentu, pa veliko pove. Čeprav se v to, da se o teh stvareh ne bi razpravljalo, ampak o vsem drugem, da bi bilo vse drugo aktualno, vlagajo silni napori in trud, bo mogoče vendarle opozorilo na nekaj od teh številk prispevalo k temu, da se tudi širša javnost v Sloveniji nekoliko bolj zave, kje smo in zakaj smo v takšni situaciji. Če bi poslušali prejšnji nastop v stilu predstavnikov kakšne obskurne opozicijske stranke, potem bi se morali braniti pred očitki, da je za to stanje itak kriva prejšnja vlada, ker je povečala bruto zunanji dolg Slovenije. Govora je bilo o kreditih, ki so jih najela podjetja in posamezniki oziroma gospodinjstva v času, ko je bil denar na evropskem trgu poceni, in na to vlada ni imela nikakršnega vpliva. Tudi sedanja vlada nima vpliva na to, ali bo Francelj iz Maribora najel kredit in kupil stanovanje. Za to se on odloči sam. Tudi podatki, ki so bili navedeni, so nepopolni. Saj Vlada ne ve, kdo je kje najel kredit. Nikjer ni popolnega seštevka tega. Za gospodarstvo deloma – Banka Slovenije ima podatke od tistih bank, ki operirajo tukaj, če pa kdo najame kredit kje drugje, pa teh podatkov sploh ni. In operirati s temi 50 milijardami nima smisla. Vlada za to ni odgovorna. Delno ima nadzor nad tem Banka Slovenije. Eden od guvernerjev, ki je bil v tem času najdlje na položaju, je danes minister v tej vladi. Če je on dopuščal, da so se ljudje in podjetja prekomerno zadolževali, potem se to zmenite v vladni koaliciji. Ampak tudi on ni imel velikega vpliva na to, ker smo del evropskega prostora, imamo evro in tega nacionalna vlada ne more omejiti. Mantra o tem, kako se je slovensko gospodarstvo nekoč preveč pregrelo in da zato zdaj preveč padamo, je slab, amaterski izgovor, ki nobenega resnega ne prepriča, računa pa na nek učinek, ki je bil narejen v času našega mandata, ko se je ljudi strašilo s tem, da je gospodarska rast nekaj slabega. Leta 2006 je Vlada naročila javnomnenjsko raziskavo, v kateri se je ljudi vprašalo približno takole: "Ali mislite, da je gospodarska rast, ki jo dosega država oziroma visoka gospodarska rast, če jo dosega država, za vas osebno nekaj dobrega ali slabega?" Več kot 30 % ljudi je pod vplivom takratne propagande odgovorilo, da je to zanje nekaj slabega. Upam, da vsaj del teh 30 % po treh letih negativne ali pa slabe gospodarske rasti vendarle ve, da je pozitivna gospodarska rast nekaj dobrega. Vsi ekonomisti pa že dolgo vedo, da je pozitivna gospodarska rast edini resen temelj blaginje v družbi, da brez gospodarske rasti ne samo dolgoročno, ampak tudi srednjeročno ni možno dosegati napredka, da je vsako zadolževanje omejeno, da je vsako kosilo pač treba plačati. In vsak resen ekonomist tudi ve, da lahko edino z gospodarsko rastjo ustvarjamo nova delovna mesta. Če bi se to počelo zadnja tri leta in če se število brezposelnih v tem času ne bi povečalo za 60 tisoč, tudi pokojninska blagajna ne bi imela nobenih problemov. Zvračanje razlogov za slabe številke v tem rebalansu na padec tako imenovane pokojninske reforme na referendumu je zavajanje naivnih. Tudi če bi bil tisti zakon sprejet, bi prinesel letos 30 milijonov evrov, hkrati pa se je zaradi strahu pred to pokojninsko reformo lani upokojilo 30 % več ljudi, ker so se tega bali, in je to v letošnjem letu ustvarilo ta pritisk na pokojninsko blagajno, ki se ga zdaj sanira iz proračuna. Torej, ne iskati razlogov za takšno stanje tam, kjer jih enostavno ni, ker bomo te račune plačali vsi. Še enkrat ob koncu: glede tega rebalansa mi ne bomo glasovali ne za ne proti. Vem, da sedanja vlada prodaja v tujini, kako je to pomemben akt, da je to isto kot italijanski varčevalni ukrepi za 50 milijard. Zadnje sporočilo Evropske komisije kaže, da temu ne verjame, saj so rekli, da v Sloveniji nastaja velikanska razlika med obljubami in tistim, kar se potem naredi. Se pravi, da nikogar v Bruslju s tem ne bomo prinesli okoli. Veliko vprašanje pa je, kakšno dediščino Vlada s takšnimi številkami pušča tistim, ki bodo v prihodnje ta problem reševali. V vsakem primeru pa bomo račun plačevali vsi in tega se je treba zavedati.
Hvala lepa. Gospod Alojzij Potočnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Spoštovani! V Poslanski skupini Zares bomo rebalans letošnjega proračuna podprli, predvsem zato, ker druge alternative praktično ni ali pa jih je zelo malo. Pri tem bi radi opozorili, da bo treba v prihodnje obrniti logiko javnih financ in več pozornosti nameniti vprašanju, kako povečati prihodke in ne vprašanju, kako deliti tisto, kar samo po sebi pride v proračun, pa tudi ostale tri blagajne. Rebalans ni pripravljen tako, kot bi si želeli. Bom primoran ponoviti nekatere govorce pred mano. Dejstvo je, da struktura rebalansa in rezanje sredstev ni rezanje na pravih postavkah. Z rebalansom se praktično ustavljajo investicije, upočasnjuje se tudi črpanje razvojnih sredstev in spodbud za gospodarstvo, ki so v tem trenutku zelo pomembne, najbrž usodno pomembne. V poslanski skupini obžalujemo, da rebalans ne izkazuje večkrat izrečenih besed Vlade in opozicije, da je konkurenčnost prva prioriteta države. Spodbujanju podjetništva in konkurenčnosti se namreč jemlje pretežni del sredstev. Projekti so bili pripravljeni, sredstva zanje so bila razpisana, sedaj pa bodo morali investitorji njihovo izvajanje preložiti v prihodnja leta. Predlog rebalansa zaenkrat predvideva 360 milijonov evrov manj odhodkov kot veljavni proračun. Ob tem opozarjamo, da v resnici ne gre za varčevanje v višini 360 milijonov evrov, vsaj ne v celoti, saj so v ta znesek vključena tudi evropska sredstva, ki pa so namenjena za razvojne projekte in investicije. Sicer pa, kot rečeno, druge alternative praktično ni oziroma lahko finančno ministrstvo v primeru padca rebalansa v Državnem zboru poseže po ukrepu zaključka proračunskega leta, kar pomeni, da proračun ne sprejema novih obveznosti, z izjemo nujnih, in da se izvajajo zgolj dogovorjena plačila. To je po našem mnenju še slabša opcija, ker še bolj otežuje delo ministrstev, največja kolateralna žrtev pa so državljani. Ključna naloga v prihodnosti bo priprava izhodišč za spremembe proračuna za leto 2012 in za proračun za leto 2013. Tukaj nas upravičeno skrbi, da bo še vedno prevladala logika delitve tistega, kar naberemo v proračunu. Mislimo, da je to logiko treba obrniti. Treba se bo ukvarjati s tem, na kakšen način zagotoviti, da bodo v proračun spet začela pritekati dodatna sredstva. Ta leta smo že imeli. Zato bo treba večjo pozornost nameniti povečanju konkurenčnosti gospodarstva, hkrati pa bo treba tudi pogledati, kateri so možni prilivi v državni proračun, ki jih trenutno nočemo ali pa ne znamo pobrati. Ob tem bi spomnil vsaj na uvedbo davka na nepremičnine, na neuporabo instituta davčnega razkoraka in še kaj, ne na zadolževanje. V Poslanski skupini Zares bomo rebalans podprli, pri čemer pa ne skačemo od veselja, ampak bomo to storili, kot smo že izjavili, s stisnjenimi zobmi, tudi zaradi razlogov, ki so bili v današnji razpravi že navedeni. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo stališče predstavil mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministri in ministrice, kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da Slovenska ljudska stranka tega rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2011 ne bo podprla. Podprli ga ne bomo predvsem iz vsebinskih razlogov in zato, ker smo prepričani, da je takšna fiskalna politika popolnoma zgrešena. Menimo, da to pravzaprav niti ni rebalans, ampak gre za neko prerazporejanje porabe med posameznimi proračunskimi porabniki, še najbolj med tistimi, kjer so ministri pred tremi, štirimi meseci zapustili svoje stolčke. Razlog za ta rebalans očitno tudi ni pokojninska reforma, ki žal po naši oceni ni bila sprejeta in smo tudi sami storili vse, da bi bila, ker je nujna, ampak je razlog v nižjih prihodkih proračuna od predvidenih. Ta rebalans je dokaz, da je Vlada v agoniji in da nima pravega koncepta, nima prave vizije, kako naprej. Kot dober dokaz tej trditvi govorijo že dejstva, ko se na eni strani govori in slišimo močne izjave o varčevanju – o tem veliko govori predsednik Vlade in tu ga absolutno podpiram. Za to se na evropskem političnem parketu zavzemajo predvsem članice Evropske ljudske stranke. Na drugi strani pa iz tega istega ministrskega kabineta poslušamo, da ni treba varčevati, da je treba trošiti. Torej se zavzema za točno tisto staro socialistično logiko, ko smo trošenje financirali s tiskanjem na Topčiderju. Žal tega Topčiderja danes nimamo več. Hkrati smo tudi slišali, da eden od kandidatov za ministra ni sprejel kandidature za ministra za kulturo, češ da bi bilo treba postavko za kulturo dvigniti na nek višji nivo, čeprav je ta postavka že tako ali tako za 20 milijonov evrov višja, kot je bila taista postavka v letu 2008. Torej, narobe svet. Logika, ki ji jaz pravim birokratsko potrošniška logika, kjer ni pomembno, od kod bodo sredstva prišla, pomembno je, da se troši in zapravlja. Ali drugače: kar lahko potrošiš danes, ne prelagaj na jutri. Kot vidimo iz slidov, prihodki padajo v primerjavi z letom 2008. Danes bom večkrat naredil to primerjavo, ker je zelo poučna glede na to, da je bilo leto 2008 leto, v katerem smo imeli izravnan proračun. Ne bomo šli v detajle, plus, minus 10 milijonov evrov, ampak bil je izravnan. Zanimive so primerjave z obdobjem, ko je bil čas debelih krav, ko sta se cedila med in mleko, ko se je trošilo po dolgem in počez brez kakršnegakoli nadzora. Prihodki se torej v primerjavi z letom 2008 znižujejo za 600 milijonov, odhodki pa povečujejo za dobro milijardo. Zdi se mi, da je nedopustno, da se kljub temu, da smo pripravili rebalans, primanjkljaj še povečuje. Sicer za majhno vsoto, pa vendarle. To zagotovo ni dober signal. Brezno torej povečujemo. Če naredim hitro primerjavo med obema proračunoma, tem, ki velja, in tem, ki je danes na mizi, ugotavljam, da se povečujejo sredstva za zunanje zadeve, sicer minimalno, da se povečujejo sredstva za šolstvo in šport ter za socialo – če izvzamemo Ministrstvo za finance. Na drugi strani drastično znižujemo investicije na Ministrstvu za promet. S tem padamo na nivo izpod leta 2008. Znižujemo sredstva za lokalno samoupravo, najbrž investicije, ravno tako v lokalno samoupravo. In kar me najbolj skrbi – znižujemo proračun Ministrstva za gospodarstvo za 77 milijonov. Na eni strani imamo torej šolstvo, šport, delo, socialo in zunanje zadeve, ki rastejo, in na drugi strani investicije in gospodarstvo. Mislim, da to ni prava pot, da je napačna. In tudi iz tega razloga tega rebalansa ne bomo podprli. V zadnjem času je predsednik Vlade velikokrat govoril o socialni povezanosti. Bili smo mnenja, da je bilo takrat v krizi nujno storiti to, kar je bilo narejeno, da smo okrepili socialno povezanost, vendar trdim, da so tudi tukaj meje, da je nekje treba potegniti črto. Socialna povezanost tudi ni neskončno velika in neskončna. Bojim se, da bomo, če bomo nadaljevali v tej smeri – to sem tudi večkrat ob obravnavi tega proračuna povedal –, sicer ostali socialno povezani, ampak bomo socialno povezani tudi bankrotirali. Dajati denar ljudem, da nič ne delajo, je napačno in pogubno. Palico jim moramo dati v roke, da bodo lovili ribe. Je že res, da so nekateri ribniki prazni rib. Nekateri posamezniki so celo izpraznili vodo iz teh ribnikov. Ampak napolniti jih moramo z vodo in z ribami. Drugače rečeno: urediti poslovno okolje tako, da bo gospodarstvo konkurenčno in da bo ustvarjalo delovna mesta. Sam trdim, da varčevanja še vedno ni. Ali pa ga kot bivši gospodarstvenik razumem drugače, kot se ga želi predstaviti. In tudi tokrat bom naredil primerjavo z letom 2008, torej med letom 2008 in rebalansom, ki ga imamo danes na mizi. Ta graf kaže na to, da nekatera ministrstva vendarle znajo varčevati – nekatera. Nekatera, bomo rekli, morda pod prisilo, kot se temu reče, denimo Ministrstvo za obrambo, Ministrstvo za promet. Izpostavil bi Ministrstvo za javno upravo, ker je le-to po moji oceni storilo daleč največ. Ampak dokaz je, da se da. Imamo pa cel kup ministrstev, denimo kultura, notranje zadeve, okolje in prostor, šolstvo in šport, pa morda še katero, kjer bi se pa dalo storiti bistveno, bistveno več. Če govorim generalno, bi se dalo storiti več na vseh ministrstvih. Še več. Če se dotaknemo nekaterih drugih proračunskih porabnikov. Če pogledamo nevladne in vladne proračunske porabnike. Našel sem 18 takšnih proračunskih porabnikov, nevladnih in vladnih, ki bodo v tem letu potrošili več, kot so trošili v letu 2008. Nič nimajo z gospodarsko krizo. Nimajo absolutno nobene povezave s finančno in gospodarsko krizo, da bi imeli kakršenkoli vpliv, da bi bili bolj zasedeni ali karkoli – 18 je takih. Lahko bi jih tu našteval, pa nima smisla. Ampak če se gremo varčevanje, je to nedopustno. Urad za enake možnosti, urad za varovanje tajnih podatkov, Sova, služba za podnebne spremembe, urad za Slovence po svetu. Ustanovili smo ministrstvo za Slovence po svetu in nam urad troši več, kot je trošil leta 2008, ko je ta urad najbrž normalno funkcioniral. In vsi ti uradi, vsi ti proračunski porabniki so leta 2008 normalno funkcionirali. Nimam odgovora, zakaj je temu tako, razen tega, da se predstojnikom, šefom, direktorjem teh porabnikov enostavno dovoli, da si izmišljajo ne vem kakšne postavke, da potrebujejo sredstva in da bi brez tega najbrž tako ali tako prenehali z delovanjem. Menim, da bi tu bilo treba narediti red. In ko se bo tu naredil red in ko bomo dokazali, da vsi proračunski porabniki varčujejo, potem bo tudi lažje najti družbeno soglasje za velike spremembe, ki so v Sloveniji nujno potrebne. Da varčevanja ni, sem dokazoval leta 2009 na postavki blago in storitve, kjer sem dokazoval, da se tisto, kar ni bilo potrošeno čez celo leto, potroši v mesecu decembru. Pripravil sem nekaj grafov za obnovitev spomina. V letu 2009 je bilo tako. To analizo smo naredili za leto 2010 in ni bilo velikih sprememb. Verjamem, da bo nekaj podobnega tudi v letu 2011. Torej, rezerve so. To je samo ena postavka, blago in storitve, samo ena postavka. Takšnih postavk je v proračunu neskončno mnogo. Torej, so rezerve. To je tisto: kar lahko potrošiš danes, ne prelagaj na jutri. Nerazumljivo se mi zdi, da ne bom rekel celo absurdno – pa nekega pravega demantija ni bilo –, to, kar je bilo objavljeno v medijih, in sicer da je bilo v prvem polletju tega leta zaposlenih 2 tisoč 258 ljudi. Pa tudi če jih je manj, se mi zdi, ne glede na očitke na vse preostale mandate drugih vlad, da so danes časi drugačni. Gospodarstvo je izgubilo 60 tisoč delovnih mest. Obremenjevati to gospodarstvo, ki je izgubilo 60 tisoč delovnih mest, z novimi stroški v javni upravi, je nerazumljivo. Jaz tega ne razumem. Še več, na osnovi poslanskega vprašanja, ki sem ga dobil, je zanimivo tudi področje napredovanja, podatki o napredovanjih po posameznih ministrstvih v primerjavi s stanjem v letu 2008. Denimo, Ministrstvo za zunanje zadeve je imelo leta 2008 10 sekretarjev, danes jih ima 24. Nekatera druga ministrstva so podvojila število sekretarjev, če se skoncentriram samo na sekretarje. Če pogledamo finančne posledice za napredovanje v višji naziv in napredovanje v višji plačilni razred, pa nisem dobil od vseh ministrstev pravih podatkov – od javne uprave, kmetijstva, pravosodja, prometa in lokalne samouprave –, je tu stroškov za 22 milijonov na letnem nivoju. Morda upravičeno. Ampak ne vem, zakaj na nekaterih ministrstvih potrebujejo toliko več sekretarjev v primerjavi s prejšnjim mandatom. To so vse vprašanja, ki so relevantna, pomembna in kažejo na to, da varčevanja ni. Jaz pa verjamem, da so tudi proračunski porabniki, da so tudi ministrstva, ki to jemljejo veliko bolj resno. Zaskrbljujoč je tudi graf razmerja med otroci in zaposlenimi v vzgoji in izobraževanju. Ta graf se ne nanaša samo na ta mandat, ampak na vse mandate. Tu bo zagotovo v prihodnje treba narediti sistemske spremembe. Leta 2010 smo namreč imeli 9 otrok na enega učitelja oziroma vzgojitelja. V obdobju 2009–2010 je to 7,5, in to razmerje se še znižuje. Najbrž bo treba tudi tu narediti resne spremembe. Vse to, kar sem prikazal, pa nekaj še imam, kaže na to, da nimamo koncepta pravega varčevanja, da nimamo pravega okvira, da nimamo prave volje ali želje, da res pri vsakem obrnemo tisti evro enkrat ali dvakrat. Nekateri to delajo bolje, nekateri delajo to manj dobro. In jaz sem trdno prepričan, da bomo vsi morali sodelovati pri tem varčevanju, čisto vsi, brez kakršnekoli izjeme. Seveda pa bodo pri tem morali biti zgled Vlada, ministrstva, javni sektor kot celota. In šele takrat bomo po moji oceni dobili tudi družbeno soglasje za prepotrebne spremembe in ukrepe, da ne bom rekel reforme, na vseh ostalih področjih, ki pa vsaj v naslednjem mandatu oziroma v naslednjih štirih letih morajo biti realizirani. In to je pred nami, če to hočemo ali ne. Ker sem ravno še pri besedi in imam nekaj časa, imam še nekaj zanimivih grafov pripravljenih za posredne proračunske porabnike, za tiste porabnike, ki se ukvarjajo s sistemom socialnih transferjev. Denimo, to je graf zaposlovanja v Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje v 10 letih. Če pogledamo naprej operativne stroške delovanja Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje, vidimo, da so se ti v 10 letih dvignili za 74 %. To so plače, prispevki, izdatki za blago in storitve, investicije, z viri EU, in brez virov EU 58. Če pogledamo centre za socialno delo, zaposlovanje, se je število zaposlenih dvignilo za 35 % v 10 letih. Gibanje operativnih stroškov centrov za socialno delo se je dvignilo za 149 % v 10 letih. Če pogledamo število zaposlenih na Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, bom rekel, da je še na sprejemljivi ravni, operativni stroški pa so zrasli za 113 % v 10 letih. Ni ga gospodarskega subjekta v Sloveniji, Evropi in na svetu, ki bi prenesel tak dvig stroškov v 10 letih, v oklepaju na enoto proizvoda. Ga ni. Takih trendov bi verjetno lahko pokazali še veliko. Vprašanje je, kdaj bomo te trende ustavili oziroma še več, kdaj bomo te trende obrnili navzdol, glede na to, da slovensko gospodarstvo tega bremena ne zmore več. In če ga bomo s temi trendi obremenjevali še bolj, se nima smisla pogovarjati o zviševanju konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Nima smisla! Najprej je treba narediti mnoge reze v javnem sektorju, mnoge reze, radikalne, vštevši število ministrstev, vštevši število uradov, agencij in tako naprej. In potem seveda navzdol vse do občin, do javnih uprav in tako naprej. Če tega ne naredimo, ne bomo dobili družbenega soglasja za to, da bi naredili spremembe tudi na vseh ostalih pomembnih področjih, ki so nujne – pokojninska reforma, zdravstvena reforma, "gospodarska reforma", reforma trga dela in tako naprej. To so razlogi, ki nas vodijo k zaključku, da je smer, v katero gremo, napačna, da je tukaj veliko takšnih stvari, ki niso pogojene z zgodovino, ki niso pogojene z mandatom prejšnje vlade in bi jih lahko v teh treh letih brez kakršnihkoli problemov spremenili. V Slovenski ljudski stranki smo pokazali, da lahko pomagamo. Tudi pri tistih vprašanjih, ki niso popularna, ki ne nosijo političnih točk, smo vam pomagali. Tu je pa veliko takih stvari, ki bi se jih dalo narediti, pa se jih žal ni. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine DeSUS bo stališče predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade, ministrice in ministri, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Mnenje Poslanske skupine DeSUS vam je verjetno do sedaj že znano. Gre za zgodbo, ki se vleče od sprejemanja proračuna za letošnje leto, in za tiste neuveljavljene oziroma neuslišane zahteve in predloge, ki jih je poslanska skupina in pa tudi Demokratična stranka upokojencev Slovenije postavljala glede usklajevanja pokojnin. Zato je to skeptično mnenje še vedno prisotno v razpravah o rebalansu tega proračuna, kot tudi nagibanje k nepodpori tega predloga rebalansa, četudi se ta rebalans ne dotika pokojnin. Se pa posredno dotika pokojnin na način, da zelo omejuje področje investicij in ne prinaša nobenih izboljšav na prihodkovnem področju. S tem otežuje odpiranje novih delovnih mest, kar posledično pomeni manj priliva v pokojninsko blagajno. Nasploh je celoten rebalans pripravljen tako, da omejuje investicije, pa naj gre za investicije v prometno infrastrukturo, investicije na področju zdravstva, kulture in tako naprej. Tako bo Ministrstvu za zdravje odvzetih 23 milijonov evrov, zaradi česar je ogroženo tako dokončanje že začetih projektov kot tudi načrtovani projekti. Kot primer naj omenim dokončanje diagnostično-terapevtskega servisnega objekta v okviru UKC Ljubljana, ki Ministrstvu za zdravje predstavlja prioritetno investicijo. Sredstva za promet se znižujejo za 128,2 milijona evrov na 537,1 milijona evrov. Največje krčenje pa je na področju naložb. Tak predlog zavira že začete investicije na pomembnih projektih od železniške do cestne in letališke infrastrukture, posledično pa tudi uničuje gradbena podjetja v Sloveniji. Rebalans zmanjšuje tudi sredstva Ministrstva za kulturo za slabih 17 milijonov evrov glede na sprejeti proračun, dejansko pa skoraj za 20 milijonov evrov glede na veljavni proračun. Tako so se sredstva za investicije zmanjšala za 13 milijonov evrov, sredstva za investicije v integralnem proračunu pa za 3 milijone evrov. Treba je bilo upočasniti dinamiko na določenih projektih in investicijah. Zagotovljena pa so sredstva za dokončanje obnove ljubljanske Opere, Muzej sodobne umetnosti in vratarnico na Metelkovi ter prenovo vojašnice na Ptuju za potrebe arhiva, kar daje vsaj malo pozitivnega upanja. Seveda pa ne moremo mimo zmanjšanja sredstev za porabo občin, kjer gre za 28 milijonov evrov. Skupaj pa je za občine namenjenih skoraj 50 milijonov evrov manj. Na splošno se bodo prihodki proračuna zmanjšali za 365 milijonov evrov v primerjavi z veljavnim proračunom. V Poslanski skupini DeSUS se zavedamo, kaj predstavlja proračun in njegov rebalans. Zavedamo se, da gre za državotvoren element, ki je potreben za normalno funkcioniranje države. Sam osebno ne morem mimo tega, da ne bi izrazil svojega mnenja o oblikovanju tega rebalansa. Zelo pozitivno bi ocenil tisto točko, ki govori o tem, da se država ne bo dodatno zadolževala. Menim, da je prav, da se na tem mestu pas stisne. Ko pa pogledam druge stvari, kot na primer prestavljanje sredstev z enih postavk na druge, se mi pojavlja precej pomislekov. Po moji oceni je ta prenos sredstev z ene postavke na drugo škodljiv in dolgoročno zanesljivo ne prinaša nekih pomembnih rezultatov za razvoj naše države. Na prihodkovni strani bi po moji oceni morala Vlada narediti veliko več, kot je naredila. Tako govorimo o varčevanju, ki ni bilo izpeljano do take mere, da bi se dejansko res nekaj prihranilo. Zato je danes tudi na ta način ta prihodkovna in odhodkovna stran takšna, kot je. Zmanjševanje sredstev na investicijah je po mojem zelo kritično in zelo vprašljivo. Vsepovsod drugod bi lahko zmanjševali z nekimi varčevalnimi ukrepi. Tudi z zmanjševanjem zaposlenih v javni upravi in stroškov javne uprave bi se popolnoma in takoj strinjal, ne pa s tem, da posežemo v to najbolj vitalno področje, torej področje investicij. Seveda govorimo o tem, da občine investirajo tako ali drugače, ampak morate vedeti, da niso vsi projekti, v katere občine investirajo, taki, da bi povrnili neko dodano vrednost. Kot sem že dejal, v Poslanski skupini DeSUS menimo, da mora biti rebalans državotvoren, vendar po naši oceni tokratni predlog ni tak, saj je bilo premalo storjenega na prihodkovnem področju, preveč se posega v investicije, celo tiste, ki so nujne za izvajanje javnih služb na področju zdravstva in podobno.
Gospod Urh, lahko počasi zaključite predstavitev?
Takoj bom zaključil. Vlada bo morala resnično na plano potegniti izjemno dobre argumente, da nas bo prepričala, da tak predlog, kot je pred nami, tudi podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Silven Majhenič.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predsednik Vlade, ministrica in ministri! Takoj na začetku moram čestitati v imenu celotne Slovenske nacionalne stranke in v svojem imenu vsem Primorkam in Primorcem za njihov današnji praznik. Žal slovenski vladi ni do tega, da bi ta praznik praznovala. Raje pošilja na stotine tisoč evrov v neke eksotične države, verjetno na zahtevo Združenih držav Amerike, na lastne ljudi pa pozablja. Zato, Primorke in Primorci, Slovenska nacionalna stranka vas ni pozabila in vam še enkrat čestitam ob prazniku! Pri predstavitvi proračuna je Vlada pojasnila stališče načrtovanega proračuna, ki naj bi sledil nadaljevanju investicij v razvojni preobrat, to je v spodbujanje ekonomije in znanja. Prav tako pa naj bi bil usmerjen v zagotavljanje socialne varnosti ob zaostrenih razmerah in trgu dela. Rebalans proračuna je pravzaprav stalnica pri vseh vladah in ne predstavlja ničesar, kar ne bi že poznali. Vendar pa mora biti zastavljen v interesu razvoja gospodarstva, nikakor pa ne tako, da z nepremišljenimi odločitvami slabi že tako oslabljeno gospodarstvo in ustavlja razvojno že zastavljene projekte in cilje v državi. Z rebalansom tudi ni logično pogojevati obstoja manjšinske vlade, katero imamo pravzaprav že od izstopa DeSUS, zdaj še Zaresa. To je le še en korak bližje k resnici, da vsi, ki se v politiki hvalijo, da se obnašajo odgovorno do volivcev in države, to z dejanji tudi pokažejo, ko partnerja zapustijo takrat, ko je najtežje. Pa vendar, manjšinske vlade v Evropi so poznane. Imajo jih Švedska, Danska, Nizozemska in Španija, pa vse teče normalno, bi lahko rekel bolj transparentno in manj vsiljeno, za državljane pa tudi bolj sprejemljivo. Sedaj je pravzaprav edinstvena prilika, da bi se število ministrstev zmanjšalo, racionaliziralo število zaposlenih in se posledično razbremenilo proračun. Vendar je treba na ta mesta postaviti odgovorne in sposobne ljudi, ne pa takšne, ki mencajo na mestu in so brez lastne tendence. Takšne, ki niso obvladali zastavljenega dela in niso bili sposobni slediti ciljem, smo poznali predvsem v tej vladi, zato je treba na ta mesta postaviti strokovnjake in ne samo politike, ki slepo sledijo le strankam, katerim pripadajo. Gre preprosto za rezultate, ki so merljivi in jih je možno unovčiti tudi pri najemanju kreditov v bankah, ki so sicer v slabi kondiciji, vendar za pravi posel se še vedno da dobiti kredit. V zadnjih treh letih od začetka krize Slovenija izgublja milijardne zneske. V letu 2009 je primanjkljaj znašal 2,1 milijarde in ne kaže na bolje. Javni dolg je konec lanskega leta znašal 38 % BDP, kar v primerjavi z evropskimi državami ni zaskrbljujoče, skrbi pa nas lahko letna porast slovenske zadolženosti, ki se v letošnjem letu približuje 43-odstotni zadolženosti. Tako da bomo zadolženi kar za 15,9 milijarde evrov, kar je od leta 2008 povišano kar za 8 milijard. To nas pa mora skrbeti. Rebalans je sicer predvideval v začetku 450 milijonov privarčevanih sredstev, vendar v realnosti znižuje vsoto na 360 milijonov. Če vso zadevo primerjamo z dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke, ki naj bi obsegala okrog 400 milijonov evrov, je vrednost prihrankov z rebalansom manjša od dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke. Ukrepi zmanjšanja so najbolj zarezali na področju prometne infrastrukture, in sicer kar za 148 milijonov. Ministrstvo za gospodarstvo bo olajšano za 62 milijonov, sledi pa jim še kmetijstvo, ki bo prikrajšano kar za primerljivo vsoto, kljub temu, da vemo, da je na tem področju za dosego ciljev treba zagotoviti finančno vzdržnost pri pridelavi hrane. Povečala pa se bodo sredstva na področju socialne varnosti ter za izobraževanje in šport. O stimulaciji razvoja gospodarstva in zaposlovanja za višjo dodano vrednost je bolj malo govora, čeprav je to edina prava pot, ki zagotavlja polnjenje proračuna. O kakšni racionalizaciji državne uprave z ukinitvijo številnih nepotrebnih agencij in uradov – razni uradi za mladino, podnebne spremembe, enake možnosti, in še deset bi jih lahko naštel, ki so sami sebi namen in jih je na desetine – ni govora, vsi pa vemo, da samo zaposlujejo in nič ne rešujejo. Odpraviti je treba tudi zapuščine, ki so ostajale na delovnih mestih po odhodih ministrov. Teh imamo na plačilnih listah države preveč. Številke kažejo, da jih je treba zreducirati kar za 30 %. Če bi se to že zgodilo, bi bil proračun znatno olajšan in ne bi bilo treba razmišljati o znižanju plač v javnem sektorju. Vse preveč se govori o visokih stroških dela in o tem, da nismo konkurenčni na zunanjih trgih. Slovenija je mala država, zato je treba graditi samozavest na potencialu, ki ga pač imamo. Vse je treba prilagoditi trgu, ki je sicer zahteven, vendar zmeraj dosegljiv. Zanemariti se ne sme tudi notranjega trga, ki je čedalje zahtevnejši, še posebej ko gre za tuje prevzemnike, ki nikoli ne pozabijo, od kod prihajajo in komu ostajajo naklonjeni. Ključni so le poslovni uspehi, dobiček pa ne sme biti negativna kategorija, saj je le-to tisti segment gospodarjenja, ki zagotavlja zadovoljstvo vseh deležnikov v verigi dobrega gospodarjenja. Krize ne smemo sprejemati le kot nekaj slabega, ampak kot signal, da je treba nekaj spremeniti in to vzeti kot dejstvo, da se izkoplješ iz težav. To je dokazalo kar nekaj srednjeevropskih držav. Sigurno pa je vse odvisno od stopnje zaupanja, kar mora zagotavljati pravna država. Zaupanje zagotovo, moralna drža in hkrati racionalni razmislek. Bančniki prisegajo, da je denar najbolj likvidno sredstvo, s čimer se najbrž vsi strinjamo. Zato je tudi prav, da se takrat, ko ga imamo, vprašamo, komu ga lahko zaupamo, kdo bo izpolnil dano obljubo v določenem času, kar pa je tudi edina absolutna kategorija med vsemi drugimi. Banke so s prevzemi zavozile 1,6 milijarde evrov na račun davkoplačevalcev, ki so te banke sanirali. Do zdaj se ni konkretno pokazalo s prstom na tistega, ki je za to kriv in ki naj bi za stanje, kot ga imamo, tudi odgovarjal. Kot vidimo, so kadri v teh bankah še vedno isti, tako da verjamem, da tisti, ki je zavozil, tudi ni sposoben situacije popraviti. Sigurno se nam v tem takoj ponudi nepremišljena odločitev dajanja denarja Grkom in milijardna poroštva. Zaupanje je danes dobrina, ki je ni mogoče najti na trgu, zato je prav, da se pri ključnih odločitvah obnašamo premišljeno in racionalno, kar pa ne bi mogli reči za rebalans, ki po mnenju Slovenske nacionalne stranke pokriva le slabe odločitve Vlade in parlamenta. Sigurno ne moremo mimo izjave francoskega premierja, ki je dejal, da to, kar bomo sedaj naredili za Grčijo, ne bomo naredili za nobeno drugo državo. To naj bo jasno – za nobeno državo več. Znižanje obresti, podaljšanje rokov in še bi lahko kaj naštel. Prav tako gospe Merkel ne skrbi preživetje malih držav. Glede na njeno izjavo ni pomembna samo rešitev evra in Grčije, ampak gre predvsem za to, da se reši močno nemško gospodarstvo. In potem se vprašajmo, koga rešujemo in koga bomo potopili. Skratka, gre za nadzorovan bankrot Grčije. Ugotovi se lahko le to, da Grčija ne bo zmogla poravnati svojih obveznosti, ima pa še vedno nadzor nad teritorijem, tako da o propadu države ni mogoče govoriti. V Sloveniji zmanjkuje denarja, za najemanje kreditov in odrekanje lastnemu narodu pa drugim državam omogočamo popravni izpit. Narobe je, da se sprenevedamo, da so jamstva le črka na papirju. Verjetno bo prišel čas, ko bo treba te milijarde tudi položiti, na kar nekateri ne pomislijo, ko s takšno lahkoto vse to obljubljajo. Rebalans naj bi reševal naše gospodarstvo, brezposelnost in socialno stisko. Američani z zadolževanjem za razliko od nas rešujejo lastno krizo, saj pokrivajo le dolg do lastnih subjektov, kar pa je tudi velika razlika in ni primerljivo z Grčijo, ki pokriva izgubo do tujih vlagateljev. In kako smo uspešni pri pobiranju davkov in prispevkov? Vseskozi se srečujemo z odlogi prispevkov v pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki siromaši blagajno, posledično pa potiska v revščino tiste, ki pošteno delajo in jih o teh odlogih nihče niti ne obvešča, čeprav je to del njihove bruto plače. Od januarja velja novela Zakona o davčnem postopku, vendar, kot vidimo, nekih bistvenih sprememb ni zaznati. Rak rana so stečaji velikih podjetij, ki še dodatno večajo davčni dolg. Skupni zunajbilančni davčni dolg, za katerega obstaja majhna verjetnost izterjave, je večinoma posledica firm v stečaju in se je od lanskega leta ter do konca junija letos povečal na več kot 220 milijonov evrov. 140 milijonov evrov neizterljivega dolga pade na dolžnike, ki dolgujejo več kot milijon evrov, tako da se je delež tega dolga samo v letošnjem letu v prvem polletju povečal za 24 %. Podatki kažejo porazno sliko dolžnikov nad 4 tisoč evrov v juniju letos. Dolg je znašal 598,3 milijona evrov, od tega je za 380 milijonov izterljivega dolga, za 36,8 milijona pa je poplačilo vprašljivo. Ker je treba denar od nekod dobiti, se je država odločila, da to stori po liniji najmanjšega odpora, in sicer od prometnih prekrškov. Na prvi pogled to izgleda zelo nedolžno, vendar ko preračunaš bolj natančno, gre za ogromne zneske. V Nemčiji so kazni neprimerno nižje, in če upoštevamo plače in pokojnine, ki so pri nas dvakrat manjše, plačujemo najmanj 24-krat višje globe. Ta velika razlika v globah pa nas prepriča, da je namen le ta, da se zapolni proračunska luknja. Denar je pač treba nekje dobiti. Zanimivo, država banke sanira, banke pa se obnašajo vse prej kot državotvorno. Kot preberemo iz časopisov, Umar opozarja, da banke zavirajo Slovenijo. Slovenska podjetja so talci bank, banke pa so talke nasedlih gradbenih projektov. Kreditna aktivnost pada, obrestne mere za podjetja so najvišje v evropskem območju, banke pa so zaradi slabih posojil iz preteklosti obremenjene z močnim oblikovanjem rezervacij in oslabitev, kar še dodatno slabi poslovne rezultate in zavira kreditiranje gospodarstva. Banke so se preusmerile v financiranje gospodinjstev, kar gotovo zagotavlja nižjo stopnjo tveganja, s tem pa tudi nižjo kapitalsko ustreznost. Seveda se napake iz preteklosti danes močno poznajo, kajti dobiček, ki so ga delili med lastnike, namesto da bi krepili svojo kapitalsko ustreznost, jih danes še dodatno slabi in slabša bančni sistem. Za slabo stanje je seveda kriva tudi država, ki ni preko svojih regulatorjev zagotovila smotrnega ravnanja bank z denarjem, istočasno pa ni prepoznala, da so banke ključne za kondicijo in razvoj slovenskega gospodarstva in bi jih bilo treba takoj, ko se je zaznala kriza v finančnem sektorju, kapitalsko okrepiti. Slovensko gospodarstvo se tako po razmerju med krediti in kapitalom uvršča med najbolj zadolžena gospodarstva evroobmočja s počasnim okrevanjem. Ni prav, da se država spravlja v tirnice Grčije, Portugalske in ostalih, ki jih kriza bremeni, torej v revščino na račun drugih, saj, kot slišimo, se nekateri niso pripravljeni odreči praksi. To velja predvsem za Grčijo, kjer Vlada Grkom ni pripravljena odreči razkošja, ki so ga imeli vsa leta, saj se zavedajo, da je interes nekje drugje in ne pri Grkih samih. Gotovo pa jim finančna okrepitev vlagateljev ostalih držav Evrope pride prav. Sicer je naj ne bi dobili toliko, kot se obljublja, vendar če že vnaprej veš, da tega ne boš vrnil, je diskretnost zajamčena. Vprašanje je, če bodo nam drugi pomagali, ko bomo sami zabredli v težave na račun drugih, kajti takrat bodo pametne vlade reševale lastne države in kapital, kar je prisotno že danes s strani Francije in Nemčije. Na male pa se bo pozabilo in zna se zgoditi, da bomo na koncu hlapčevali tistim, ki bodo na račun drugih splavali. V Slovenski nacionalni stranki rebalansa ne bomo podprli, ker tako, kot je zastavljen, ne rešuje ničesar. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa. Vsem skupaj prijazen proračunski dober dan, še posebej pa predsedniku Vlade, ministricam, ministrom, državnim sekretarjem in vam, kolegice in kolegi! V življenju je vedno tako, da ne moreš deliti več, kot imaš. Delimo v teh trenutkih lahko tisto, kar imamo, imamo pa tisto, kar ustvarimo, in tisto, za kar se zadolžimo. Dejstvo pa je, da ustvarimo premalo, zadolžujemo pa se preveč. Zelo preprosto, zelo enostavno. Zato v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije napovedujemo podporo nujnemu rebalansu proračuna. Roko na srce, pričakujemo ga že nekaj časa, kajti prihodki državnega proračuna so predvsem v drugi polovici leta močno upadli. Razlog je v prvi vrsti manjša gospodarska rast. Tako kot že poprejšnji proračuni, spremembe proračuna in rebalansi je tudi letošnji usmerjen v varčevanje. Varčevanje se vidi predvsem na področju materialnih stroškov, žal pa tudi na področju investicij. Rebalans v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije razumemo kot nujen instrument, ki uravnoteži prihodke in odhodke. Enostavno se zavedamo, da se kaj bistvenega v takšnih razmerah, v katerih je ta trenutek Slovenija, pravzaprav ne da storiti. Zato je potrebno in pomembno to razpravo izkoristiti tudi za bolj široka proračunska, predvsem pa tudi razvojna vprašanja, ki čakajo Slovenijo v prihodnosti. Razlog za potrebo po rebalansu lahko strnemo z besedami, da gospodarska rast zagotovo ni tako visoka, kot se je predvidevalo in kot si želimo, kar posledično vpliva tudi na vplačila v proračun. Seveda pa proračunsko leto brez rezov pomeni dodatno zadolževanje. In ker v Evropi in Sloveniji vsakodnevno slišimo opozorila, ki smo jih tudi v naši poslanski skupini že dalj časa izpostavljali, to so opozorila o nevarnosti zadolževanja, se je Vlada odločila pametno, potrebno in preudarno, da je nujno poseči na odhodkovno stran proračuna. Drugače ne gre. Javnofinančni prihodki bodo v tem letu po novem znašali okoli 7,9 milijarde evrov oziroma 365 milijonov evrov manj od sprejetega proračuna. Seveda si vsi želimo še več, vendar kako to doseči je pa že druga dilema in drugo vprašanje. Zaradi teh zmanjšanih prihodkov se posledično zmanjšujejo tudi odhodki, in sicer v podobni višini kot prihodki, kar pomeni, da bodo ti odhodki do konca leta 2011 znašali 9,6 milijarde evrov, primanjkljaj državnega proračuna pa bo znašal nekaj manj kot 1,7 milijarde evrov ali 4,6 % bruto družbenega proizvoda. Na prihodkovni strani so največji izpadi predvsem pri DDV, trošarinah, drugih davkih, kot tudi pri prihodkih od premoženja ter pri evropskih sredstvih. Pri tem pa velja poudariti, da se prihodki iz naslova davka na dobiček povečujejo, in sicer kumulativno za približno 102 milijona evrov, kar je eden redkih pozitivnih znakov in nam vzbuja kanček upanja, da oživlja določen del gospodarstva. Medtem pa se na odhodkovni strani najbolj znižujejo odhodki za novogradnje, rekonstrukcije, adaptacije, in sicer za 185 milijonov evrov. Znižujejo se tudi investicijski transferji, in sicer za 203 milijone evrov, ter odhodki za blago in storitve oziroma materialne stroške za pomembnih 46 milijonov evrov. Za približno enako vsoto se zmanjšujejo tudi vplačila v proračun Evropske unije, kar je v redu. Razlika do 365 milijonov, za kolikor se znižujejo odhodki, pa se nahaja v povečanju postavke za tekoče transferje, ker se transferji posameznikom in gospodinjstvom povečujejo za 44 milijonov evrov, ter transferji v sklade socialnega zavarovanja, ki se povečujejo za 119 milijonov evrov. Ta slika nam preprosto dokazuje, da Slovenija še vedno ogromne količine sredstev namenja socialni varnosti in mehanizmu socialne države. Ta povečanja so v glavnem posledica večjega števila brezposelnosti, kar rezultira v povečanih transferih za nadomestila za brezposelnost ter socialnih pomočeh. Ker se nahajamo, kot nekateri radi izpostavljajo, v politično nestabilnih časih, želimo ob tej razpravi nameniti nekaj besed tudi prihodnji perspektivi proračunov države Slovenije na področju socialne države. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da je v Sloveniji čim prej treba odpreti široko javno debato o delovanju socialne države kot take, kajti ta po našem mnenju deluje vse bolj destimulativno, kar že danes močno vpliva na neučinkovito delovanje trga. Razlika med najnižjimi prejemki iz plače in socialnimi pomočmi je premajhna. Pri nekaterih, ki so spretni, v narekovajih, tudi iznajdljivi, je slika celo obrnjena. Zagotovo ni normalno, da tisti, ki oddajo otroka v brezplačen vrtec, pa tudi drugega in tretjega, in potem celo dopoldne posedajo, zamudijo tudi po otroka v vrtec, mesečno prejemajo višji družinski prihodek kot tisti, ki v delovno intenzivnih panogah delajo osem ur na dan cel mesec in plačujejo prispevke za tiste, ki se jim znajo spretno izogniti. Jaz sem vesel, da ministrstvo pripravlja enotne baze podatkov, ki bodo številne anomalije in nepravilnosti odpravile. To je dobro. Treba bo pogledati ne samo po evidencah pri nas, ampak tudi čez mejo. Dogaja se, da nekateri delajo v sosednjih republikah, državah, pri nas pa so prijavljeni kot brezposelni, socialno ogroženi in še kaj. Na tem področju nas čaka res ogromno, ogromno dela. V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije menimo, da je ključno vprašanje, ki si ga moramo vzeti za iztočnico te razprave, kako je možno, da imajo ljudje ob tolikšnih izdatkih za socialno državo – samo obseg sredstev Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve znaša več kot 1,7 milijarde evrov – še vedno občutek, da država slabo skrbi za tiste, ki ne morejo dobiti dela oziroma so v socialni stiski. To enostavno in preprosto ni res. Odgovor na to vprašanje je zagotovo kompleksen, vendar smo v nekaj prepričani: dokler ne odpravimo številnih anomalij v sistemu, v katerem se bodo formalno socialno šibki vozili z Mercedesi v vrtce po otroke, v katerem bomo štipendirali otroke, katerih starši živijo v luksuznih hišah in imajo ogromno premoženje, v katerem se bo bolj splačalo izkoriščati sistem in ne delati – do takrat, gospe in gospodje, je za nas sanj o uspešni družbi konec. Ne bomo nikoli niti drzna Slovenija. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije niti slučajno nismo nasprotniki močne socialne države, vendar pa si želimo, in se bomo za to tudi borili, da je hkrati močna, še bolj kot močna pa tudi pravična socialna država. Ugotavljamo, da počasi, a vztrajno postajamo država, kjer bomo nekateri delili bremena, nekateri pa bodo živeli od teh bremen, predvsem od bremen delovno aktivnih. Žalostno je dejstvo, da velikokrat tisti, ki pa so resnično upravičeni do teh sredstev, zaradi pomanjkanja birokratskega znanja in iznajdljivosti ne uspejo priti do potrebne, zaslužene pomoči. To je treba prekiniti. Minister za delo je veliko postoril na tem področju, vendar se žal učinki v praksi ne kažejo tako hitro, kot bi si želeli. Ta prizadevanja je zato treba še nadgraditi in še pospešiti. Iz rok nam uhaja tudi realizacija tiste znane kratice, ki smo si jo vsi postavili za cilj – da se v Sloveniji mora splačati delati. Tudi javnost, predvsem pa mediji, bodo za tovrstna dogajanja morali prevzeti svojo odgovornost. Poglejte dnevno informativne oddaje. Kako je možno in logično, da se, recimo, v neki oddaji najprej pojavi prispevek, koliko preveč Slovenija, primerjalno z evropskimi merili, namenja socialnim izdatkom, kako visoko smo obdavčeni prav zaradi tega, v naslednjem prispevku pa se že prikazuje, kako slabo je poskrbljeno za kateregakoli posameznika v tej državi, ki se znajde v socialni stiski, in kako je država do teh ljudi mačehovska. Treba je povedati jasno in glasno: Slovenija je in mora biti socialna država, vendar pa mora zagotoviti ustrezno delovanje nadzornih mehanizmov in ostro sankcioniranje kršiteljev in izkoriščevalcev. Toliko o socialni državi in rebalansu proračuna, kjer je ena redkih postavk, ki se povečuje, prav povečanje odhodkov za trg dela za visokih 142 milijonov evrov. Na področju gospodarstva, kjer pa se dohodek in tudi prihodek proračuna ustvarja, pa večina vseh poslanskih skupin, tudi mi, deli mnenje, da varčevanje pri investicijah žal ni najbolj smela in za gospodarstvo pozitivna novica. Vse prej kot to, je pa na žalost nujno. Ob zadolženem gospodarstvu, kjer kronično primanjkuje investicij, bi država lahko zagnala določene investicije in s tem pospešila gospodarsko rast. Vsega se vedno in povsod ne da storiti z denarjem. S tem, da uspešna podjetja z nekaj sto milijoni prihodkov uspešno realiziranih projektov z 20 centimetrov visokim kupčkom papirja v bankah ne morejo do milijonskih kreditov, je nekaj narobe. Ni skrivnost, da številne investicije zasebnega in javnega sektorja čakajo zato, ker se mesece in leta čaka na gradbena dovoljenja. Tudi tisti v občinskih proračunih, ki vodimo investicije za državo z državnimi in evropskimi sredstvi, po leto in več stojimo v birokratskih postopkih na upravnih enotah. In v javni upravi nas čaka še veliko dela, da bomo temu dali prednost. Ne gre se hvaliti s tem, da dobiš osebno izkaznico v dveh dneh, na gradbeno dovoljenje pa čakaš dve leti. Državljanke in državljani z lahkoto počakamo na kakšno birokratsko opravilo kakšen teden več, da je le razporeditev delavcev na upravnih enotah taka, da bo imelo tisto, kar je nujno in potrebno za investicije, prednost. Zato se v Poslanskem klubu LDS še kako zavedamo dejstva, da brez posegov v določene pravice, pa tudi brez poseganja na področje zaposlovanja v javnem sektorju, investicij ne moremo obdržati na načrtovanih ravneh. Se pa tu odpira velikansko vprašanje, eno najbolj kislih jabolk, kako dolgo, če ni že danes pozno, bomo lahko vzdrževali tako visoko raven pravic, obsega in velikosti javnega sektorja ob predpostavki, da velikost javnega sektorja merimo tudi z njegovo učinkovitostjo. Kako bomo brez poseganja na ta področja posledično uravnotežili proračun, da bo dovolj sredstev tako za socialno državo kot za prepotrebne investicije, ter da bomo obenem imeli javnofinančni primanjkljaj v okvirih, katerim smo se zavezali tudi na evropski ravni? Največja pozicijska stranka že dalj časa opozarja, in to upravičeno, da sicer ne smemo rezati samo na investicijah, ampak je treba prevetriti proračun pri neučinkovitih oziroma nerazvojnih postavkah. Vendar pa v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije žal še nismo slišali, katere so te postavke. Lahko pa sklepamo, da se namiguje tudi na to, da je treba poseči v socialne pravice, plače oziroma odpuščanja v javnem sektorju in pokojnine. In kadar smo na teh področjih, bi morali v tej okrogli dvorani v vseh političnih strankah v Sloveniji govoriti približno enak jezik. Kar se tiče referenduma o pokojninski reformi – priložnost je bila, pa je žal odpeljala in je mimo. Kar se tiče same strukture proračunskih izdatkov, v Poslanskem klubu LDS tudi že nekaj časa opozarjamo, da je velik delež oziroma pretežni del proračuna vezan na zakonsko pogojene pravice in odhodke, kar pomeni izredno oteženo delovanje predvsem v kriznih časih. Kot vidimo, bi nam ta fleksibilnost tako v preteklosti kot tudi v prihodnosti, v gospodarsko vse bolj nepredvidljivem svetu, lahko močno pomagala, da bi prihodnje krize prebrodili hitreje in bolj učinkovito. Podatek, ki ga navaja minister za finance, da je 80 %, gospe in gospodje, 80 % sredstev proračuna, zakonsko zaklenjenih, že vnaprej porazdeljenih s pogojenimi izdatki, je zaskrbljujoč. Enostavno nam zmanjkuje prostora, kako se z učinkovitimi ukrepi odzvati na izhod iz krize. V Sloveniji tudi vse prerado pozabljamo, da živimo v dinamičnem globaliziranem svetu, in dokler je svetovna ureditev takšna, kot je, mora Slovenija v tem svetu iskati priložnost za povečevanje kvalitete življenja, ob tem, da vedno mislimo, kako bomo ustvarili več. Nekateri radi rečejo, da se moramo preusmeriti stran od bruto družbenega proizvoda in več pozornosti nameniti kakovosti življenja, a pozablja se, da višjo kakovost življenja zagotavlja prav ali pa mogoče samo višji bruto družbeni proizvod. Potem sledi argument, da je bruto družbeni proizvod neenakomerno razporejen. Drži. A če pogledamo evropske statistike, potem vidimo, da je dohodkovna neenakost Sloveniji v širšem evropskem merilu po podatkih Eurostata najmanjša. Za spreminjanje svetovne ureditve pa je Slovenija – upam, da se vsi strinjamo – zagotovo premajhna in premalo vplivna država. V poslanskem klubu bi ob koncu radi opozorili tudi na spremembe obeh bilanc proračuna, kjer se postavke za povečanje kapitalskih deležev in finančnih naložb, ki so namenjene dokapitalizacijam državnih podjetij oziroma bank, povečujejo za 250 milijonov evrov. V poslanskem klubu Liberalne demokracije želimo še enkrat, in smo že večkrat opozorili, da smo skeptični, zadržani ali pa še bolj jasno povedano, da nasprotujemo ponovni dokapitalizaciji največje slovenske banke z javnimi sredstvi. Menimo, da je prišel čas, da se za največjo slovensko banko poišče zasebni kapital, ki bo banko kapitalsko okrepil in, upajmo, zagotovil tudi boljše upravljanje banke, ki je bilo eden ključnih problemov v preteklosti. Zavedamo se, da s podporo rebalansu proračuna omogočimo tudi to dokapitalizacijo, vendar se nadejamo oziroma pričakujemo, da državni upravljavci kapitalskih naložb poiščejo ustrezne zasebne vlagatelje za dokapitalizacijo. Pri tej postavki pa želimo tudi izpostaviti, da pa ne nasprotujemo dokapitalizaciji letalskega prevoznika, a ob tem jasno in glasno povemo, da je to njihova zadnja priložnost, da se podjetje tako finančno kot tudi poslovno prestrukturira. Treba je dati vedeti, da naslednje priložnosti ne bo, ker je ne more biti. To je zadnja priložnost, da se poišče ustrezne strateške partnerje, brez katerih mu niti srednjeročno, kaj šele dolgoročno, ne bo uspelo preživeti. Takšne so izkušnje manjših letalskih prevoznikov po Evropi. Seveda lahko nadalje tudi bolj podrobno gledamo v drobovje proračuna, pri čemer vidimo, da se največ jemlje Ministrstvu za promet – 128 milijonov –, pri čemer največji del odpade prav na investicije v državne ceste in železniško infrastrukturo. Že dalj časa opozarjamo na pomembnost javnega prometa, še posebej železniškega, zato apeliramo na vse odgovorne, da se za nujne investicije vse pripravi tako, kot je treba. V oči nam pade tudi zmanjševanje sredstev Ministrstvu za gospodarstvo in še kaj. Tudi do zmanjševanja sredstev za razvoj podeželja nismo ravnodušni, vendar vsega navedenega se v nekaj minutah ne da povedati. Ne glede na to pa napovedujemo podporo rebalansu proračuna, kajti enostavno in preprosto je nujen. S tem bomo Evropi dali pomemben signal, kaj želimo, zmoremo in hočemo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev! Nepovezani poslanci ne kažemo prav nikakršnega navdušenja nad predlogom rebalansa, ki sta ga pripravili Vlada in vladajoča koalicija. Prav nasprotno, menimo, da je rebalans v velikem delu slab in da nas vleče stran od razvoja in zgolj v smer preživetja. Te ambicije, da preživimo, so gotovo preskromne, kajti tudi to preživetje, ki se sedaj kaže, je preživetje na kratek rok. Pri tem je po naši sodbi zgolj stvar alibičnosti, če se spomnimo na uvodne besede in na omenjanje Lehman Brothers, na težave na trgu obveznic in podobne težave, na katere sami direktno nimamo vpliva. Naj s prispodobo povem, kaj imam v mislih in na kaj ciljam. To, da Slovenija nima prav posebnega vpliva na globalne razmere, je najbrž vsem notorično znana resnica. Znano nam je tudi to, da smo v obdobju, ko je to bilo že vsem jasno, poslušali besede z vrha koalicije, da bomo pa vendarle zmagali v teh globalnih razmerah, ki so slabe. In če ne moremo vplivati na to, da bi se globalne razmere spremenile, pa zagotovo lahko vplivamo na kakšno bolj drobno reč. V prispodobi, ki sem jo obljubil, sem imel v mislih naslednje. Tudi Peter Kauzer je moral veslati na divjih vodah, na katere ni imel vpliva, pa se ni potopil, kar grozi nam, ampak je zmagal. Teh ukrepov, ki bi nas vlekli iz razmer potapljanja, v tem rebalansu zagotovo ni videti. Vprašanje je, kar je bilo danes tudi že rečeno, ali imamo kakšne druge alternative in kako bomo ravnali z ozirom na to, da alternativ pravzaprav ni, vsaj dobrih ne. In zato, ker ni pravih in dobrih alternativ, bo Poslanska skupina nepovezanih poslancev, dasiravno bo vsak izmed nas glasoval po svoji vesti, večinsko zagotovila podporo tej slabi rešitvi, saj ocenjujemo, da so lahko druge samo še slabše. Ni videti, kako bi se lahko v kratkem, v realnem času spremenile razmere v realnem sektorju. Ni videti, kako bi si lahko opomoglo naše gradbeništvo. Tudi ni videti, kako bi se lahko nadejali drugačni praksi na naših finančnih trgih, kako bi v kratkem banke spremenile svoj način obnašanja in ukrepanja. Opažamo celo neko naklonjenost koalicije, vsaj enega dela, da bi še kar naprej zlivali vodo v pesek, vsaj kadar imamo v mislih Novo Ljubljansko banko ali pa tudi Adrio Airways. Ampak to zlivanje vode v pesek pomeni, da voda ponikne, in tega smo se v preteklosti pri nekaterih ukrepih že kar preveč navadili, torej ponikanja vode v nič. Tudi ni videti, da bi se v političnem smislu hitro kaj dobrega spremenilo, in sicer na ta način, da bi izšli iz krize, za katero nekateri menimo ne samo, da je prisotna, ampak da je akutna politična kriza. Tudi če bodo kmalu predčasne volitve, se bo ta politična kriza prevesila preko meja mandata sedanje koalicije. Makroekonomski kazalci, ki jih beremo vsak dan, in različne lestvice nič ne govorijo o tem, da bi se smeli nadejati pozitivnega preobrata. Bolj nas vse skupaj prevzema občutek, da smo se navadili biti poraženi in ne zmagovalci. Zato tudi ni kakšnih zelo pogumnih ukrepov, vsaj v tem rebalansu ne. In ker se je Vlada odločila, da na noben način ne bo posegla v javni dolg, vsaj ne na ta način, da bi ga povečala, je jasno, da kakšnih ukrepov za spodbudo razvoju in za večje zaposlovanje ta hip ni videti nikjer. Ostane torej le še možnost, da na kratek rok nekoliko umirimo situacijo s sprejetjem rebalansa in se pripravimo na kak nov družbeni dogovor, ki bo omogočil drugačne ukrepe, tudi takšne, v katerih bo lahko Vlada nastopala kot prepričljiva pred svojim narodom in se ne bo sklicevala na to, kako je narod ne razume, kako ni pripravljen na spremembe, ker Vlada našega naroda v to ne zna prepričati. Naj postavim retorično vprašanje. Kaj se mora zgoditi takrat, kadar ni uspešnih ukrepov za izboljšanje situacije, in kadar tudi tisti, ki so sprejeti v parlamentu, ne najdejo med ljudmi podpore, da bi se implementirali? Na retorična vprašanja se seveda ne odgovarja. Mi v poslanski skupini, kot sem rekel, bomo večinsko podprli ta predlog rebalansa in pri tem ocenjujemo, da moramo povedati nekaj kritičnih besed, zato ker ne gre zgolj za številke, ampak gre za to, kar se izza teh številk skriva, za ozadja, za dogajanja, ki so povzročila te številke, ki jih je Ministrstvo za finance pravzaprav zgolj povzelo kot neko fiskalno sliko negativnih trendov v realnem življenju. Vlada je odpovedala že takrat, ko je pripravljala proračun. Proračun je bil pripravljen tako, da ga ni bilo mogoče realizirati. Morebiti pa je s tem, ko je bil zelo optimističen, vplival na to, da smo bili premalo pazljivi na slabo izvajanje proračuna. Pri oceni prihodkov torej nismo bili uspešni, in hvala bogu, da smo se zmotili tudi pri oceni tistih prihodkov, ki izvirajo iz davka na dohodek pravnih oseb, ker bi bila sicer slika še slabša. Sposobnosti tekočega spremljanja izvajanja programov in proračuna nismo pokazali, in ker te sposobnosti nismo pokazali, tudi nismo pokazali sposobnosti za sprotno, še pravočasno ukrepanje. Zato nam manjka cela vrsta sprememb na področju predpisov, na področju zakonodaje. Manjkajo nam tiste spremembe, ki bi preprečile, da bi se samodejno povečevala tekoča potrošnja v Sloveniji. Manjkajo nam ukrepi, ki bi povečali implementacijsko sposobnost za projekte, od katerih so mnogi dobri, za katere pa nismo ustvarili okoliščin, da bi se lahko tudi realizirali. Nič posebej dobrega se ne morem spomniti, ko razmišljam o tem, kaj smo postorili za izboljšanje poslovnega okolja, za izboljšanje učinkovitosti, produktivnosti in za povečanje dodane vrednosti v naši gospodarski sferi. Na koncu lahko ugotovimo, da smo pravzaprav pokazali veliko nesposobnost za to, da bi okoljsko sprejemljive in razvojne projekte tudi uresničevali. To se je pokazalo tudi skozi nesposobnost Vlade, da bi uresničevala svoje lastne sklepe. Kadar ne moreš svojih lastnih odločitev umirjeno in postopoma uresničevati, se kar sami ponujajo razni interventni ukrepi. Tudi ambicij, kako bi zmanjševali pretirano obremenitev z javnim sektorjem, teh sklepov nismo znali uresničiti. Tudi nekaterih manjših, ki jih ne bom vseh omenjal, ne. Sedaj se z rebalansom in z njegovimi predstavitvami nekako tolaži s tem, da se raje primerjajo številke iz rebalansa s tistimi iz pretekle realizacije, kar kaže nekoliko manj negativno podobo, kot s tistim, kar smo si zastavili kot razvojni proračun. In te razlike so zelo pomembne. Te razlike so občutne. Žal se nam je zgodilo, da tudi če bi bili sposobni realizirati prihodke, ki smo jih načrtovali, ne bi bili sposobni realizirati potrošnje teh prihodkov. Mi nismo pripravljeni, da bi sredstva, če bi jih imeli več na razpolago, vlagali v razvojne projekte. Celo zmanjšujemo ambicije, da bi razvojne projekte realizirali. To se jasno vidi iz tega, da nas nekateri skušajo potolažiti, da ni tako hudo, če bomo imeli 200 milijonov manj realiziranih evropskih sredstev, ker itak nimamo pripravljenih projektov za to, da bi jih potem uresničevali. To je zelo slaba tolažba, na katero v Poslanski skupini nepovezanih poslancev težko pristanemo. Nismo pa sposobni, recimo, realizirati nekaterih zahtev, ki smo jih iz teh poslanskih vrst tudi slišali, da naj se gradi, na primer, domove za ostarele, da naj se gradi študentske domove, dijaške domove, da naj se z javnimi sredstvi gradijo neprofitna stanovanja, torej za najemna razmerja in ne za to, da bi jih ponujali na hipertrofiranem trgu in bodo tam ta stanovanja, zgrajena z javnimi sredstvi, neuspešno čakala na kupce. Nismo sposobni realizirati tistih projektov, ki govore o tem, da bomo hitreje stopali na višjo tehnološko raven in da se bomo vendarle enkrat lotili tudi projektov, ki govore o tem, da je treba povečevati sredstva za učinkovito rabo energije in za obnovljive vire energije. Mi ravnamo prav nasprotno. Učinkovita raba energije in obnovljivi viri energije so v tem rebalansu morali poklekniti pred fosilnimi ambicijami, pred ambicijami fosilne opcije, in sicer na nek nenavaden način, tako da si v pomanjkanju finančnih sredstev izposojamo sredstva v Evropi in jih vračamo v Evropo skozi uvoz njihovih tehnologij, njihovega znanja in tako naprej, domačega, ki ga tudi imamo nekaj, pa ne favoriziramo. Vse te slabosti, in še mnogo več jih je, moramo imeti v mislih, kajti sedaj, ko se zastavlja predlog rebalansa, se zastavljajo tudi izhodišča za proračun za obdobje 2012–2013. In tisto, kar jaz razumem kot filozofijo teh dveh proračunov, je varčevanje, zmanjševanje domače porabe, zmanjševanje povpraševanja in posledično vsega tega, kar iz tega sledi in kar bo imelo tudi negativne posledice na to, da bi ohranjali socialno državo. To, ohranitev socialne države, je še najboljše v tem rebalansu. A vendarle bi radi opozorili na to, da se škarje med izdatki za socialno državo in izdatki za razvoj vse bolj odpirajo. In ko bodo odprte do nekega praga, ne bo več mogoče finančno kondicionirati niti socialne mreže. Naj sklenem z uvodno napovedjo, da smo nezadovoljni z rebalansom, da bi bilo verjetno nesprejetje rebalansa še slabše kot sprejetje, in da bomo zato ob tem, da si vsi pridržujemo pravico glasovati vsak po svoji presoji, vendarle zagotovili večinsko podporo temu rebalansu.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o posameznih delih predloga rebalansa državnega proračuna. Kot posamezne dele bomo šteli splošni del predloga rebalansa proračuna, posebni del predloga rebalansa proračuna in načrt razvojnih programov. Želi kdo o splošnem delu predloga rebalansa proračuna razpravljati? Vidim, da je interes. Kdor želi, naj se, prosim, prijavi za razpravo. Renata Brunskole, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni, spoštovani predsedujoči, spoštovani predsednik Vlade, gospa ministrica, ministri, vsi tukaj prisotni, kolegice in kolegi! Sama bom rebalans proračuna podprla. Zagotovo ni bilo enostavno priti do osamosvojitve Slovenije, do samostojnosti. Prepričana sem, da v danem trenutku tukaj med nami ni nikogar, ki bi si želel kakorkoli zamajati življenje Republike Slovenije, predvsem pa tudi v finančni smeri kakorkoli omajati izkazano zaupanje, tako državljank in državljanov kot tudi na drugi strani Evropske unije. Zagotovo si želimo ostati in ohraniti svojo pozicijo med državami Evropske unije, torej med državami z evrom. Zato je v danem trenutku rebalans proračuna in sprejetje le-tega za Republiko Slovenijo izjemnega pomena. Omogočiti moramo nadaljevanje okrevanja gospodarstva, saj si nikakor ne želimo še večjega poslabšanja ekonomskega in socialnega položaja Slovenk in Slovencev tudi v prihodnjih letih, predvsem zato ker kriza, kot je bilo velikokrat v zadnjih letih poudarjeno, nikakor ni zaobšla Republike Slovenije. Dejstvo je, in bi bilo škoda, da si tega dejstva ne bi povedali, da je padec pokojninske reforme zagotovo prinesel svoje. Prinesel je tudi dejstvo, da je nujen in takojšen ukrep rebalans proračuna. Zato smo bili v okviru ekonomske politike primorani iti v ta ukrep, pa čeprav mogoče kateri od kolegov niso zadovoljni, kadar to izrečemo. Zagotovo smo v Sloveniji nekaj posebnega tudi v smislu, da sledimo izhodni strategiji, saj znižujemo primanjkljaj v proračunu le z zniževanjem izdatkov. Torej ne gre za povečevanje davkov, to je dejstvo. V Sloveniji nismo, kot je prej v svojem govoru povedal predsednik Vlade, žrtvovali oziroma se kakorkoli posebej dotaknili nobenega sloja ljudi, ki bi jim kakorkoli povzročili dodatne težave, nevšečnosti ali pa jim povečevali davke. Zavedali smo se razmer v Republiki Sloveniji, in čeprav imamo visoko stopnjo brezposelnosti, v danem trenutku prihajamo do gospodarske rasti, čeprav nizke, a kljub vsemu rasti. Dejstvo je, da nismo v letu 2005, kot je prej že nekdo rekel, pa tudi sama sem večkrat to dejala, v obdobju debelih krav, vendar je 1,8-odstotna gospodarska rast predvidena tudi za letošnje leto. Kot predstavnica lokalnih skupnosti se ne morem veseliti varčevanja na račun postavk na področju prometa. Še posebej se ne moremo veseliti tisti, ki živimo na obrobju Slovenije, na ogroženem območju Bele krajine in Pokolpja, saj bosta prometna infrastruktura in vzdrževanje državnih cest s tem rebalansom v precejšnji meri zaustavljena. Tudi izgradnja razvojnih osi na celotnem območju Republike Slovenije, ki je izrednega pomena za večji razvoj gospodarstva, saj bi s tem v večji meri privabili potencialne investitorje, je na ta način nekoliko zaustavljena. Tudi na področju zdravstva si na posameznih območjih Republike Slovenije želimo zagotovitev nujno potrebnih sredstev za kvalitetno zdravstveno oskrbo, tudi bolnišnično oskrbo. Tudi sama se zavedam, kako nujno potrebne so investicije v Splošni bolnišnici Novo mesto, kar je bilo zadnje dni v medijih posebej izpostavljeno. Tudi območje jugovzhodne Slovenije namreč nujno potrebuje tovrstne investicije. Tudi področje kulture; zagotovitev primarne knjižnične dejavnosti je zagotovo izrednega pomena. Vendar danes govorimo o rebalansu proračuna, ki bo nekatere od prej naštetih projektov oziroma resorjev, zagotovo tudi resor obrambe in ostalih, moral zamakniti za kakšno leto. Nekajkrat sem že v zadnjem tednu dni izrekla in je rekel tudi eden od kolegov poslancev iz opozicije: če sprejemate zakone, bi bilo prav, da bi zagotovili tudi potrebna sredstva. Pa mu ne zamerim, če morebiti takrat ni pomislil, da se je tudi sam v prejšnjem mandatu strinjal z nekaterimi zakoni, ki so pomenili obremenitev državnega proračuna tudi v tem mandatu Državnega zbora in Vlade, kot na primer brezplačen vrtec za drugega otroka. Vendar je problem v tem, da sredstva za vse te ukrepe niso bila zagotovljena. Dostikrat govorimo o dolgoročnem planiranju. Dolgoročno planiranje pomeni tudi, da bi mogoče v obdobju debelih krav poskušali – včasih smo temu rekli, se spomnim kot otrok, pa zagotovo tudi vi vsi, NNNP, nič nas ne sme presenetiti. Morda je bilo nekoliko premalo predvidevanja v smislu, kaj pa če se zgodi to, kar se je zgodilo v Evropi – krizno obdobje. To obdobje ni v tolikšni meri predvidelo tega NNNP, da bi nam bilo sedaj lažje. Vendar danes je dejstvo to, da je rebalans proračuna tisti, ki ga moramo sprejeti, zato da se lahko javne finance peljejo naprej, da institucije, ki jih nujno potrebujemo, delujejo naprej, in da torej državljankam in državljanom Republike Slovenije nikakor ne ukinemo vsega tistega, do česar so upravičeni. Pokojninska reforma ni bila sprejeta. Zagotovo ne bi nikakor prizadela naših upokojencev. Prizadela bi bolj tiste, ki smo mlajših generacij, ki se tega zavedamo. Sama se spomnim, da so nam že v času študija predavatelji na fakultetah, pri študiju ekonomije in tako naprej, govorili, češ dejstvo je, da boste morali sami poskrbeti za svoje pokojnine, s svojimi pokojninskimi stebri in tako naprej. Že takrat so nam to govorili, pa imam sedaj tudi sama že več kot 20 let delovne dobe. Tega se spomnim za nazaj. Določeni so z nekoliko demagoškimi izjavami skorajda zavajali ljudi, da bodo zato brez pokojnin. To ni bilo korektno. Vendar sedaj z rebalansom proračuna želimo vse te zadeve, ki niso bile sprejete, na nek način omiliti. Naši upokojenci bodo še na prej imeli takšne pokojnine, kot jih imajo sedaj, in mislim, da je to nadvse pomembno. Res pa je, da se v Sloveniji soočamo tudi z določenimi drugimi problemi, problemi pomanjkanja zdravnikov. Nujno je bilo potrebno, da je ta vlada sprejela ukrepe za uvoz zdravnikov iz tujine. Povečuje se tudi število zaposlenih v socialnem varstvu, predvsem v centrih za socialno delo in domovih za starejše. Prej sem govorila o upokojencih, in dejstvo je, da se prebivalstvo v Sloveniji stara. Staramo se, število upokojencev se zaradi tega veča in večje so potrebe po dolgotrajni oskrbi ter ostalih javnih storitvah, povezanih s staranjem prebivalstva. Na teh področjih varčevanja ne bo možno izpeljati in tudi ne bi bilo prav. Ta vlada in Poslanska skupina Socialnih demokratov ohranjata socialno občutljivost in ne pristajata na znižanje socialne države. Z obstoječimi interventnimi zakoni so delno zamrznjene zakonske obveznosti, kar pomeni za cca 660 milijonov evrov varčevalnih ukrepov. Glede gibanja brezposelnosti je prav, čeprav je stopnja brezposelnosti visoka, da se poudari, da na trgu dela res ni vse črno, čeprav se tako govori. Po statističnih podatkih je bilo v februarju 2011 115 tisoč 608 brezposelnih. Statistični podatek za avgust 2011 govori o tem, da je 106 tisoč 996 ljudi brezposelnih. Torej, več kot 8 tisoč ljudi manj je bilo brezposelnih v avgustu kot v februarju letošnjega leta. V rebalansu proračuna je kljub zmanjšanju brezposelnih še vedno treba zagotoviti dodatnih 118 milijonov evrov. Naj povem, da je 30 milijonov evrov namenjenih za samozaposlovanje, za spodbujanje zaposlovanja, torej za aktivno politiko zaposlovanja. Dodatno se povečujejo sredstva za socialno vključevanje in tudi za socialno podjetništvo. Na podlagi gospodarskih napovedi, kot sem že prej omenila, bo gospodarska rast ob upoštevanju vseh prej naštetih varčevalnih ukrepov rebalansa proračuna v letu 2011 1,8-odstotna. Ni lahko prebroditi kriznih časov, pa vendar menim, da smo ne glede na vse na pravi poti. Tudi o črpanju evropskih sredstev v letu 2011 je bilo v zadnjih dneh kar nekaj razprave, tako na seji odbora za finance kot tudi na seji odbora za lokalno samoupravo. Dejstvo je, kot je bilo po podatkih Ministrstva za finance predstavljeno s strani Direktorata za proračun v tabeli za obdobje od leta 2005 do leta 2011, da ni res, da v letošnjem letu nismo bili uspešni, in tudi ni res, da v zadnjih treh letih nismo bili uspešni. V obdobju januar– julij 2011 smo počrpali 440,7 milijona evrov evropskih sredstev. In dejstvo je, da odkar imamo možnost črpanja sredstev Evropske unije, torej nepovratnih evropskih sredstev, kot velikokrat rečemo, nikoli nismo bili tako uspešni kot v letu 2011. Res je, da k tej uspešnosti zagotovo v veliki pripomorejo tudi lokalne skupnosti, občine, z velikimi evropskimi projekti in tudi z ostalimi državnimi projekti, ki so v veliki meri financirani z evropskimi sredstvi. Nikakor pa ne moremo reči, da ne bi mogli biti še boljši. Dejstvo je tudi, da z rebalansom ne bodo zaustavljene nobene investicije občin, torej lokalnih skupnosti, pri katerih so že zagotovljena evropska sredstva, že podpisane pogodbe, in nikakor ne bo zaustavljeno črpanje državnih sredstev po Zakonu o financiranju občin. Tako tudi v tej smeri nikakor ne bomo prikrajšali lokalnih skupnosti, nikakor ne bomo zaustavili prepotrebnih investicij. Dostikrat sem že tudi sama povedala, da je nujno treba omogočiti črpanje evropskih sredstev in omogočiti investicije na področju lokalnih skupnosti. Na ta način imajo gospodarstvo, gradbena podjetja in industrija delo, na ta način imajo ljudje zaposlitev, in na ta način, čeprav počasi in po kapljicah, kapljajo sredstva tudi v državni proračun, torej tudi z davki. Je pa še eno dejstvo. Večkrat je govora tudi o predčasnih volitvah. O tem bo verjetno danes in tudi še jutri več razprave. Tudi o tem, kaj se bo zgodilo, če pride do nove vlade. Prepričana sem, da nobena vlada v danem trenutku nima čarobne paličice ali pa palice, da bi kar zamahnila in bi naenkrat prišli spet v obdobje leta 2005, v obdobje debelih krav. Če bi kdo kar tako na pamet to izrekel, se bojim, da bi nam kdo iz Evrope požugal in rekel: "Nikar ne govorite o obdobju debelih, ampak norih krav." Ker to ne bi bila resnica. Dejstvo je, da tudi določeni predlogi in mnenja, ki temeljijo na znižanju davkov, povečevanju odhodkov in tako dalje, s strani nekaterih kolegov, tudi iz opozicije, niso ravno na trdnih temeljih. In zelo bi bila vesela, če bi danes ali jutri imeli priložnost slišati kakšne bolj konkretne alternativne predloge. Predvsem v toliko, da ne bi šlo za očitke, ampak da bi mogoče slišali tudi to: "Glejte, v letih 2005, 2006 in 2007 smo tukaj in tukaj prihranili, tukaj in tukaj imamo še neke rezerve, pa mogoče niste zaznali, da so, zato bomo zdaj v tem obdobju na hitro prišli z velikimi koraki ponovno do gospodarske rasti." Želela bi si slišati te ukrepe. Prepričana sem, da ni ravno lahko, in prepričana sem, da tudi če pride do predčasnih volitev, torej tudi do morebitne nezaupnice, to ne bo pripeljalo kar takoj in na hitro, v obdobju nekaj mesecev in enega leta, do nekih obljub, do nečesa, kar bo težko izpolniti. Dejstvo je tudi, da so verjetno nekateri visoki politiki s strani Evropske unije ob obisku pri nas tudi našim kolegom iz opozicije morebiti nekoliko nakazali ali požugali glede odločitev in tudi glede določene kontra propagande proti nekaterim referendumom, proti tudi pokojninski reformi. Verjetno so nekateri od visokih politikov iz Evrope požugali kolegom iz opozicije. Imam občutek, da so tudi določena poročanja medijev, tako slovenskih kot tudi tujih, nakazovala v tej smeri. [[oglašanje iz dvorane]] Oprostite, kolega mag. Vizjak, nisem nič rekla proti vam, tako da se opravičujem, nikar kričati. Zagotovo je bilo čutiti nakazovanje tudi v tej smeri, in oprostite, kolegi iz opozicije, če so vas moji zadnji stavki vznemirili. Nisem na nikogar od vas osebno pokazala. Sem pa samo iz razprav [[...]] [[oglašanje iz dvorane]]
Dovolite gospe Brunskole, da konča razpravo, lepo prosim. Boste dobili besedo.
[[...]]in iz objav nekaterih evropskih medijev dobila občutek, da je bilo nekako nakazano v smeri, da bi pokojninsko reformo morali v Sloveniji, morebiti pa tudi drugje v Evropi, sprejeti že pred časom mandata tega državnega zbora, tudi te vlade. Mogoče takrat ni bil pravi čas, mogoče je bila takšna politična odločitev, mogoče takrat tudi ni bilo političnega konsenza. Zatorej, spoštovani in dragi kolegi in kolegice, nikar se vznemirjati. Prepričana sem, da bo tudi pri sprejetju rebalansa proračuna prevladala modra odločitev, pametna, dobra odločitev, in bomo rebalans sprejeli v dobrobit državljank in državljanov Republike Slovenije, da bomo delovali v dobrobit ljudi, ki so danes resnično vznemirjeni. Ni prav, da ne bi sprejeli rebalansa, saj moramo zagotavljati kontinuiteto delovanja javnih financ, javnih zavodov in države same. Dvajset let samostojnosti je na nek način pokazalo, da znamo biti samostojni in dobro delovati. Kakršnakoli politična trenja danes niso prava odločitev, niso modra odločitev in, spoštovani, tega si ne smemo dovoliti. Zagotovo bo prišel čas volitev, ki bo omogočal, da se bodo državljanke in državljani Republike Slovenije ponovno odločili, kaj je bilo prav v obdobju te vlade, kaj morebiti ni bilo najbolj modro, tudi v obdobju prejšnje vlade ali v obdobju prejšnjih vlad, da se ni zagotovilo. Spomnim se, da je babica rekla: "Vedno je dobro imeti tudi nekaj špeha, nekaj zaloge za težke čase." Bojim se, da je bilo takrat premalo zalog ali pa jih niti ni bilo. Zato se ne vznemirjajmo. Smo na skupni poti in dajmo jo peljati do volitev, ne nujno predčasnih, skupaj in modro. Predvsem nikar ne izvajajmo trenj v okviru države, saj nam je tudi pred Evropsko unijo nekako nerodno. Vsaj meni osebno je zagotovo, ko v kakšnem komentarju preberemo mnenje, ki kaže na to, da bi pokojninsko reformo morali že zdavnaj sprejeti, pa tudi še kaj drugega. Zato bom rebalans podprla. Prepričana sem, da je v obdobju težkih časov še kako pomembno, da Vlada misli tudi na najšibkejše ljudi, da pomaga tistim, ki so v danem trenutku pomoči najbolj potrebni. Prepričana sem, da ima vlada Socialnih demokratov, Liberalne demokracije in ostalih posluh za ljudi, ki so potrebni pomoči, in da želimo predvsem tudi s tem rebalansom ohraniti socialno državo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Žerjav, ste vi želeli replicirati? Izvolite, imate besedo.
Bom vendarle izkoristil. Bodimo natančni pri svojih nastopih. Ko govorite o opoziciji – mi smo se borili za to pokojninsko reformo in ne zdaj tu na splošno po opoziciji pljuvati kar tako počez in po dolgem. Borili smo se za pokojninsko reformo, in to ni bilo enostavno iz opozicije. Ni bilo enostavno. Bilo je tudi tvegano. Vedeli pa smo, da je to treba tudi narediti in bomo morali to narediti. Prosim, da ste korektni in govorite resnico. V opoziciji so v tem trenutku tri stranke, ki se obnašajo različno, vsaka po svojem programu in vsaka s svojo logiko.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič. [[oglašanje iz dvorane]] Ni replike na repliko. Bogdan Barovič, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Že res, da lahko rečemo rebalans temu, o čemer danes govorimo. Vsekakor pa se ne morem strinjati, niti moji kolegi v Slovenski nacionalni stranki, da je razlog tega rebalansa v poskusu zmanjšati javni primanjkljaj oziroma pomagati Slovenkam in Slovencem. Čisto enostavna matematika in osnovno znanje ekonomije vam pove, da bi to bilo res, če bi pri enakih prihodkih imeli manjše odhodke, ali obratno, če bi pri enakih odhodkih imeli oziroma ustvarili večje prihodke. Takrat pa nastajajo razlike in pomoči, tule pač ne. In mislim, da ni treba zavajati s takšnimi besedami. Večino tistega, kar bom povedal, bom povedal z vprašanji. Zakaj je na prihodkovni strani največji izpad iz evropskih sredstev? Kar 60 % izpada na prihodkovni strani je iz evropskih sredstev. Odgovora na to ne najdem. Zakaj je na odhodkovni strani najbolj prizadeta investicijska vsebina, kar je absolutno in popolnoma nelogično in skregano s trditvijo avtorjev tega rebalansa, da želijo z njim pomagati Slovenkam in Slovencem in skrbeti za manjši javnofinančni primanjkljaj? Čista nelogika, da največ izgubijo ravno investicije. Zakaj je največ denarja odvzetega Ministrstvu za promet, Ministrstvu za gospodarstvo, ministrstvu za kmetijstvo, službi Vlade Republike Slovenije? Ali veste, katera ministrstva so to? To so edina ministrstva, ki multiplicirajo število zaposlenih in multiplicirajo ustvarjen proizvod, kajti na teh področjih se zaposluje, predvsem gradbeništvo, ki ima v letošnjem letu polovičen izpad delovne sile in je že ob 20 tisoč delavcev. Zakaj jemljemo vojski, ki smo jo z veliko željo in ljubeznijo ustvarili in želeli svojo nacionalno varnost? Jemljemo zdravstvu. Vsak evro, odvzet zdravstvu, pomeni zaostanek v razvoju zdravstva. Pol leta zaostanka v razvoju zdravstva pa pomeni že dve leti zaostanka razvoja. Zakaj ne povemo tudi tega, da gre ves denar in da bo šel ves denar za servisiranje javnega dolga, in kar je najslabše, za vplačila v proračun Evropske unije in za pomoč Evropski uniji? Če imamo, kolegice in kolegi, 60 % manj prihodkov iz evropskih sredstev, potem imejmo še 60 % manj priliva v Evropsko unijo, pa bo pošteno in fer. Če bomo imeli danes 20 ur razprave – bog si ga vedi, koliko ur smo imeli po delovnih telesih – za 365 milijonov, kolikor se zmanjšujeta prihodkovna in odhodkovna stran, zakaj nimamo nobene razprave in zakaj mirno prenesemo, da gre 380 milijonov neposrednega slovenskega denarja Grčiji? Zakaj ne povemo danes, ko se borimo za ta denar, za teh 364 milijonov, da je hotela Vlada po nujnem postopku vriniti zakon o spremembi Zakona o poroštvu Republike Slovenije za zagotavljanje finančne stabilnosti v evroobmočju, s katerim bi se z 2 milijard 70 milijonov slovensko poroštvo, torej slovenska zaveza, povečalo na 3 milijarde 700 milijonov? O takšnih stvareh najbrž ni vredno govoriti, kajne?! Tega, da to škoduje tej državi, in to zelo škoduje, pa nihče ne upa ali pa noče povedati! Nova Ljubljanska banka je danes že ugotovila, da ima luknjo za skoraj pol milijarde, ne za 250 milijonov. Tako da če bo še kdo govoril o dokapitalizaciji, naj ne govori o 250 milijonih. Zakaj torej takšen prepir, zakaj torej takšna natolcevanja? Enostavno, manj priliva iz Evrope, pa manj priliva iz Slovenije v Evropo. Preprosta računica: če doma nimamo, tudi drugam ne moremo dati. In za konec, siromašenje slovenskega naroda ne bo pomagalo Evropi. Siromašenje slovenskega naroda bo močno osiromašilo tudi Evropo. Z omenjenimi preprostimi razlogi najavljam, da bom absolutno proti temu rebalansu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Vizjak.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Žal je s strani Vlade prisotnih bistveno manj predstavnikov kot na začetku. Ni premierja, ni finančnega ministra. Ni niti poslanke gospe Brunskole, kateri namenjam nekaj uvodnih besed, kajti treba je demantirati nekatere zavajajoče navedbe takoj, sicer te zbledijo ali celo postanejo resnica. Prvič, opozorila je, da so bili s strani uglednih tujih državnikov ob njihovih zadnjih obiskih voditelji opozicijskih strank okarani zaradi njihovega nastopa oziroma odnosa do pokojninske reforme. Res bi rad videl kakršnakoli dokazila ali sploh evidentiranje tega. To je plod domišljije poslanke in je nedopustno, da je izrečeno v parlamentu. Še posebej pa kaže na njeno nepoznavanje relacij v odnosih med državniki in opozicijo. To je prva stvar, in bi jo res prosil, naj postreže s kakršnimkoli dokazom o tem. Drugič, zavajala je in navajala napačne stvari, češ da sedanja vlada ni dodatno davčno obremenila državljanov. Je. Uvedla je preprost davek, ki se sicer imenuje drugače. To je nadomestilo za pozidavo, s katerim se zdaj obremeni vsak državljan, ki v tej državi želi prvič pozidati zazidljivo zemljišče. In višina tega davka je lahko tudi do 25 evrov za kvadratni meter. S tem se je dodobra zarezalo v razvoj tako ljudi kot gospodarstva. To je konkreten nov davek, ki ste si ga vi v tej vladi izmislili, in ne govoriti, da jih niste uvajali. Lahko se sicer imenuje, kot pravim, nadomestilo za pozidavo, lahko je tudi namenski denar za nekaj drugega, vendar to obremeni žep vsakega vlagatelja v tej državi. In potem se čudite, če padamo na lestvicah konkurenčnosti, ker smo vse dražji za kakršenkoli razvojni projekt. In tretje zavajanje gospe Brunskole, češ da je padec pokojninske reforme povzročil ta rebalans in 101 milijon dodatnih sredstev za transfer v pokojninsko blagajno. Ne. Obstoj in zgodba pokojninske reforme sta to povzročila. Prav panično upokojevanje marsikoga, ki je gledal, kaj se mu obeta v novih razmerah, je povzročilo to, ne pa padec reforme. Sami v tem parlamentu ste govorili, da sprejetje pokojninske reforme nima omembe vrednih javnofinančnih posledic za leto 2011. Sami ste to poudarjali in to pričajo vaše listine. In ne govoriti, da to zdaj nima 101 milijon negativnih posledic – ima. Ta nedomišljena sporočila kampanje, ki ste se jo šli ob pokojninski reformi in povzročili odhod marsikoga, ki bi lahko danes še delal, v pokoj, ker je pač izpolnil določene pogoje za to. Tako da, spoštovani, ko govorite o teh stvareh, je treba biti korekten in ne zavajati javnosti. Zdaj pa k bistvu – k temu rebalansu. Rebalans proračuna za leto 2011 je, kot večina proračunov in tudi popravljenih proračunov te vlade, nadaljevanje napačne poti politike javnih financ. To bom tudi demonstriral s številkami. Pravzaprav je rezultat tudi neobstoja ali nedomišljene gospodarske politike. Gospodarska kriza je zaznamovala praktično cel mandat te vlade in smo se z njo soočili sredi leta 2008, ko je prejšnja vlada tudi že sprejela določene ukrepe in jih poslala v parlament. Te ukrepe je sedanja vlada le delno povzela, in so odsevali nek prvi spopad s krizo in pravzaprav korak nasproti gospodarstvu. Gospodarstvo potrebuje v času krize še posebej odgovorno gospodarsko politiko, pravzaprav protikrizno naravnano gospodarsko politiko, da se omogoči gospodarskim subjektom poslovanje, da se odpravljajo največje težave, ki jih ima gospodarstvo, in da se tistim, ki ustvarjajo denar v tej državi za porabo javnega sektorja, priskoči na pomoč. Ne le opozicija, vsa gospodarska združenja in ne nazadnje tudi mednarodne lestvice kažejo, da je bila Vlada na področju spopada s krizo na gospodarskem področju prepočasna in neuspešna, in posledice so tukaj. Posledice so, da smo začeli razvojno zaostajati za vsemi primerljivimi državami, ki so se tudi soočile s krizo in so tudi odprte ekonomije. Še posebej lahko govorimo o baltiških državah, Slovaški, Češki in podobno. Tukaj je bila Vlada povsem ujeta v neke smešne rešitve, ki so na koncu povzročile več birokracije in več težav v gospodarstvu kot pa rešitev. Poglejte samo problem reševanja kreditnega krča, ki je še danes prisoten, dve leti po nastopu krize. Še danes mala in srednje velika podjetja ne morejo do finančnih virov, do kreditov za razvojne projekte, za tekoče poslovanje, za karkoli. Govorim o podjetjih, ki so zdrava. Denar se enostavno vrti okoli zgrešenih investicij bank tako v tajkunske zgodbe, čeprav to v manjši meri, kot tudi v gradbeni sektor, ki je zaradi izjemno slabega vodenja pristal tam, kjer je. Namesto da bi delu gospodarstva, ki je zdrav, naredili nek prostor za nadaljnji razvoj, smo z raznimi jamstvenimi shemami in podobnim povzročili to, da je obstajal vtis, da smo nekaj rešili, dejansko pa se podjetja ukvarjajo in ubadajo z istimi problemi. Stečaji so tukaj in vrsta brezposelnih se daljša. Mimogrede, bilo je navrženo tudi to, da se ta vlada uspešno spopada z brezposelnostjo, da ta v zadnjem letu ne narašča več toliko in da je to skoraj nekaj pozitivnega. Zakaj potem, gospodje, v tem rebalansu za približno 120 milijonov višate pasivne transferje brezposelnim? Z dobrih 200 milijonov na okoli 320 milijonov. Čemu je torej treba za več kot tretjino povečati ta sredstva, če ni pritisk teh brezposelnih na javne finance in proračun izjemen? Slabi gospodarski rezultati se torej kažejo. Neučinkovitost Vlade pri ukrepanju na gospodarskem področju se kaže tudi skozi naslednje jasne kazalce, ki jih meri statistika. Imamo skromno rast bruto domačega proizvoda v glavnem na izvoznem delu, najslabše rezultate pa dosegamo doma, ko govorimo o domačem povpraševanju, in ne nazadnje na določenih sektorjih gospodarstva, kot je gradbeništvo. Če bi torej odmislili izvoz, bi bila Slovenija globoko v recesiji, globoko. Na domačem polju, na polju nalog, ki jih lahko doma naredimo za gospodarske subjekte, smo povsem zatajili. Še enkrat poudarjam, da je slabo, da ste preslišali, spoštovani v koaliciji in tudi v Vladi, v glavnem vse predloge opozicije, ki so šli v smer spodbujanja gospodarske aktivnosti in ustvarjanja novih delovnih mest. O tem nekoliko kasneje. Kateri so bili predlogi? Jih bom še enkrat povzel, ker je gospa Brunskole očitno pozabila, v tem parlamentu smo pa o njih govorili vsaj trikrat, če ne štirikrat, na izrednih sejah, ko smo jih obravnavali. Zakaj pravim, da je ta rebalans nadaljevanje pogubne politike na področju konsolidacije ali javnih financ nasploh? Zato, ker se nadaljujejo strukturna neskladja proračuna, če gledamo med prihodki in odhodki, saj imamo primanjkljaja kar milijardo 700 milijonov. Če zelo grobo povem številke, imamo pri 10 milijardah odhodkov dobrih 8 milijard prihodkov, kar pomeni, da imamo primanjkljaja več kot 20 % prihodkov. Se pravi, da je izguba državnega proračuna več kot 20 %, če govorimo o prihodkih državnega proračuna. To je alarm, spoštovani, ki se ga pa žal ne zavedate. Očitno ne, ker nadaljujete približno tako pot že kar nekaj časa. In kako se spopadate s tem? S tem se spopadate tako, da sedaj v rebalansu, namesto da bi posegli v tekoče odhodke države bolj drastično, režete investicije. In poglejte, kakšne številke imamo danes v tem rebalansu. Država bo imela primanjkljaja in posledično se bo zadolžila za znesek v višini milijarde 700 milijonov. Če pa seštejete vse investicijske odhodke in transferje ter plačana sredstva v Evropsko unijo, torej vse investicije, vse, kar plačamo v Evropsko unijo – tega je za slabo milijardo in pol –, je več kot jasno, da imamo primanjkljaja več, kot je vseh teh investicij in sredstev v Evropsko unijo. Zadolžujemo se torej že za tekoče odhodke države. Ali veste, kaj to pomeni? To pomeni, da se je družina začela zadolževati, če primerjam državo z družino, za hrano, elektriko, za to, kar tekoče porabi vsako leto. Kam to pelje, spoštovani? To pelje v bankrot! Ne more drugam, žal, kajti mi se zadolžujemo za to, kar porabimo vsako leto, brez da karkoli investiramo ali karkoli komurkoli plačamo izven države, ko govorimo o EU. Prvi aksiom ekonomije je, da se ne sme zgoditi, da so tekoča poraba države, tekoči odhodki in tekoči transferji skupaj večji kot vsi prihodki države. Zame, spoštovani, je to alarm. To se je zgodilo prvič v tej državi, in je več kot očitno, da je rezultat nakopičenih problemov, nesoočenja s problemi v tem obdobju. Komisija za nadzor javnih financ je obravnavala ta problem. Danes tudi z besedo ni bilo omenjeno, kaj šele da bi sam kot predsednik dobil kakšno besedo ob predstavitvi rebalansa. Pa bi se spodobilo, ker je to parlamentarna komisija za nadzor javnih financ, danes pa govorimo o rebalansu proračuna za leto 2011. Komisija ni podprla tega rebalansa, ker je ugotovila, da ohranja ta strukturna neskladja, in je predlagala Vladi, da pripravi konkreten kratkoročni in srednjeročni program odprave teh strukturnih neskladij, odprave primanjkljaja na način, da obvladuje tekoče odhodke in jih zniža ter povečuje investicije. Zakaj investicije? Spoštovani, ne samo zaradi tega, da bomo v tej državi, na primer, zgradili boljšo prometno infrastrukturo, energetsko infrastrukturo, informacijsko infrastrukturo, okoljsko infrastrukturo, temveč tudi zato, ker je to pomemben ukrep za oživitev gospodarstva, še posebej gradbeništva in celega niza gospodarskih sektorjev, ki so povezani z gradbeništvom. Vlada je presedela nekaj ur na raznih sejah in govorila o ukrepih, kako spodbuditi gospodarsko aktivnost, kako bi s takim in drugačnim birokratskim opravilom to naredili. Spodbudite investicije! To je najbolj učinkovit ukrep za aktiviranje gradbenega sektorja in cele kopice drugih sektorjev, povezanih s tem, in ne nazadnje ustvarjanje novih delovnih mest. In še nekaj. Tak mačehovski odnos do gradbeništva bo v tej državi povzročil, da kmalu ne bomo imeli več nobene močne gradbene firme, ki bo sposobna narediti izjemne projekte, ki jih v Sloveniji nekaj imamo. In kaj bomo potem?! V tej državi imamo še nekaj evropskih sredstev za počrpati, imamo nekaj načrtov za pomembno infrastrukturo. Kdo jo bo gradil?! Kdo bo pobiral ta denar?! Ali ne bi bilo prav, da to storijo slovenska gradbena podjetja? Žal gredo stvari v smeri, ki omogoča, da bo praktično ves večji gradbeni sektor žal propadel. In če ne boste, spoštovani, na investicijah naredili nekega preloma, ne boste izkoristili evropskih sredstev in boste zabili preostanek gradbeništva v zemljo. Ali ni dovolj, da so nekateri že propadli in da se bo to še nadaljevalo? Drugo področje. Sam rebalans je po moji oceni bolj ali manj optična predstava za tujo javnost. Če se ne motim, je Vlada na svoji seji julija že sprejela sklepe, s katerimi je povsem ustavila izvrševanje proračuna. O prevzemanju novih obveznosti govorim. To se pravi, da od takrat dalje, kolikor vem, ni nobenega izbranega izvajalca na nobenem razpisu več, nobene nove pogodbe, ničesar. Že od sredine tega leta naprej. Plačuje se tisto za nazaj, plačuje se tisto po pogodbah, kar je že, pa še to ne povsod. Imamo podatke, da morajo občine izplačevati izvajalcem pogodbene obveznosti, ko pa želijo od države refundacijo, je ne dobijo. In kje je tu tistih 30 dni in podobno? Skratka, na tem investicijskem delu ste tako ali tako že vse ustavili. In želite skozi žegen parlamenta pridobiti zgolj neko sporočilo, ki ga boste posredovali tuji javnosti, češ v Sloveniji je politična volja, da se obvladuje javne finance na tak način, kot ste si zamislili. S tem boste redko koga prepričali. Mislim, da ne prav veliko ljudi. Zamrznjeno prevzemanje obveznosti je torej že doseglo svoj namen, je že ustavilo investicije. In s tem rebalansom želite njihovo ustavljanje samo še požegnati tudi v parlamentu. Ne le, da znižujete investicije kar za 400 milijonov – če gledamo investicijske odhodke in investicijske transferje, je tega manj kar za 400 milijonov. Mimogrede, ko sem naredil primerjavo z letom 2009, ki jo zelo radi delate, z realizacijo, je tega sedaj po predlaganem rebalansu kar za 200 milijonov manj, kot je bila realizacija leta 2009. Če govorim o teh dveh skupnih postavkah – investicijski odhodki in investicijski transferji. Torej, ne samo, da tu zmanjšujete, zmanjšujete tudi sredstva, recimo, Ministrstva za gospodarstvo, kar za 20 %, za 63 milijonov evrov. Zanimivo. Zmanjšujete sredstva za obnovljive vire energije, subvencije tistim, ki se skozi ukrepe želijo bolj učinkovito energetsko obnašati. Znižujete programe podeželja in še bi lahko našteval. Torej, vse tisto, kar je namenjeno bolj ali manj gospodarstvu in ljudem, ki se zavedajo izzivov, da je treba razlike med podeželjem in mesti zmanjšati, da je treba tudi tam kaj narediti, da je ne nazadnje treba s kakšno gospodarsko aktivnostjo na podeželju ustvarjati boljše pogoje za življenje in delovanje, da je treba učinkoviteje uporabljati energijo. Šli ste pravzaprav radikalno v reze na odhodkovni strani, kjerkoli je bilo to mogoče in kjerkoli ni bilo treba resno zarezati v pridobljene pravice. Vi tu danes govorite o socialni kohezivnosti. Socialna kohezivnost je tudi socialni dialog, ki je na psu v tej vladi kar nekaj časa. Ilustracija neobstoja socialnega dialoga pa je bila pokojninska reforma, ko se niste znali tudi malo ne pogovoriti s tistimi s strani sindikatov, s strani delojemalcev, ki so tukaj najbolj ostro protestirali. Spoštovani, socialna kohezivnost ni to, da vi za vsako ceno branite neke pridobljene pravice, pa četudi so neupravičene. Prav čudim se, da sem danes iz vrst koalicije slišal – ker koalicija postaja čedalje bolj kritična – tudi to, da je nedopustno, da tisti, ki niso potrebni raznih socialnih transferjev in transferjev za brezposelne, to še kar naprej prejemajo, da pa kdaj pa kdaj tudi kakšnega delavca za kakšno delo ni moč najeti, kar je vsepovsod res. In branjenje teh postavk, teh pravic ni socialna kohezivnost. Branjenje tega je branjenje krivic, ki se dogajajo in so se dogajale še naprej v času krize, ko bi bilo treba te rezerve najti. Ne mi spet omenjati prejšnjega mandata, ker boste to radi naredili. Takrat je bilo brezposelnih 60 tisoč ali pa še manj, danes jih je pa krepko čez 100 tisoč. To je velika razlika, kdaj kje kdo vedri, kljub temu da bi lahko svoje življenje in svoj položaj urejal z delom, vedri pa na socialnih transferjih. To ni socialna kohezivnost, to so krivice, ki ljudi bolijo, in jih tudi čedalje jasneje artikulirajo v diskusijah z nami, in z vami verjetno. Najboljša socialna politika je po besedah vašega premierja politika ustvarjanja novih delovnih mest, uspešna gospodarska politika. Namreč, če bo naše gospodarstvo dihalo, bo plačevalo davke in boste imeli zato tudi denar v proračunu za raznorazne stvari, šolstvo, zdravstvo in tako naprej. Ne boste potrebovali socialnih transferjev, ljudje bodo lažje kaj potrošili, ker bodo imeli prihodke in bodo plačevali davke. Četrta stvar, o kateri želim govoriti, je stvar, ki se nanaša na dokapitalizacijo in tistih 250 milijonov v bilanci B, o katerih državna sekretarka ni želela govoriti na komisiji. Ni nam želela povedati konkretno za katere projekte gre. Rekla je, da gre za gospodarske družbe in za povečanje kapitalskega deleža države v njih. Ker imamo pred seboj samo še dobre tri mesece, se postavlja veliko vprašanje, ali je to res. Mislim, da danes odgovorni na ministrstvu natančno vedo, za katere firme je to namenjeno. Bilo bi prav, da se o tem spregovori, kajti sicer se tudi cifre ne bi poznalo. Bojim se tudi, da je ta denar namenjen za ponovno dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke, kljub temu da v koaliciji, kaj šele na relaciji koalicija–opozicija, o tem ne obstaja nobenega soglasja. Gre pa za ogromna sredstva, povezana z davkoplačevalskim denarjem. Spoštovani! Državni proračun Republike Slovenije je približno tak kot ena zbirokratizirana firma, kjer se krepijo splošne službe, firma, v kateri se krepijo odhodki za plače za raznorazne bratrance in znance znotraj uprave in splošnega dela firme, čedalje bolj pa šepa proizvodni del oziroma tisti del, ki v firmi ustvarja. Tako da se ta firma zadolžuje. Zadolžuje se pravzaprav za več, kot investira v razvoj. Kam to vodi? Čisto preprost odgovor je: v stečaj. Firme gredo v stečaj. Kajti takih firm, ki se zadolžujejo in niso sposobne obvladovati odhodkov v tem splošnem delu, ne čaka nič dobrega. Slovenija bi se najbrž že znašla v zelo podobni situaciji kot Grčija, če te vlade ne bi leta 2008 pričakal javni dolg v višini približno 22,5 % BDP. Prostor zadolževanja je bil in je še vedno odprt. V teh treh letih oziroma do konca leta 2011 ste uspeli povečati ta javni dolg na 45 % BDP. To je, bi rekel, kar lep dosežek. Upam, da bo finančni minister za to tudi požel kakšno nagrado v mednarodni skupnosti, kajti za podvojitev javnega dolga v tako kratkem času pa moraš imeti tudi že malo talenta. Slišati je bilo tudi, da opozicija ni nič predlagala, ni bila konstruktivna, da ves čas nekaj nagaja, mi pa tonemo, ne najdemo nekega soglasja. Koalicija je takoj po nastopu krize predlagala sedanji vladi partnerstvo za razvoj. Imenovalo se je partnerstvo 2 + 10, partnerstvo za krizo in partnerstvo za reforme, ki so potrebne v tej državi. Predsedniku Vlade smo ponudili tekst sporazuma o sodelovanju. Na tekst ni bilo nikoli konkretno odgovorjeno. Partnerstvo je bilo zavrnjeno. Spoštovani vladajoči, z opozicijo pri reševanju nakopičenih kratkoročnih in dolgoročnih težav ter izzivov te države niste želeli sodelovati, čeprav ste vedeli, in vsi skupaj smo vedeli, da država drvi v krizo, da časi niso zavidljivi in da je treba stopiti skupaj. Partnerstvo je bilo zavrnjeno. V redu, niste želeli sodelovati. Verjetno so vas k temu vodili kakšni bolj ideološki razlogi. Čeprav smo mandat pred tem, v mandatu 2004–2008, dobro sodelovali s Socialnimi demokrati na vseh področjih in smo imeli formalizirano partnerstvo. Sam osebno sem kot takratni minister za gospodarstvo sodeloval s številnimi strokovnjaki, pa tudi s politiki iz vrst SD, in smo, upam da, skozi parlament, še prej pa vlado, oblikovali najboljše možne rešitve. Potem smo predlagali en paket ukrepov, pa drugi paket ukrepov, pa tretji paket ukrepov. En kup paketov ukrepov smo predlagali v parlament, na Vladi in celo pozvali, da se do njih tudi korektno in konkretno opredeli. Bolj ali manj so bili ukrepi zavrnjeni zelo, zelo pavšalno. Govorili so, da prinašajo mnoge dodatne finančne obveznosti, za katere ni denarja. Ali, spoštovani v Vladi, danes mislite enako? Ne, ne mislite enako. Zakaj ne? Vaš kandidat za gospodarskega ministra je na Odboru za gospodarstvo, ko je predstavljal svoj program, predstavil, da se zavzema za uvedbo davčnih olajšav za investicije. Ta predlog ste imeli vi na mizi že leta 2008 in ga je sprejela prejšnja vlada. Državna sekretarka zmajuje z glavo, vendar je to sedanji kandidat za ministra povedal na odboru. Razen če vsak govori čisto tako kot mu paše, na pamet, in s tem zavaja poslance, ker se to tako ali tako potem ne bo zgodilo. Verjetno ste koalicijski člani Odbora za gospodarstvo tudi potrdili gospoda Orešiča kot primernega na podlagi tega, kar je tam povedal. In ena izmed pomembnih stvari, ki jih je povedal, je to, da se zavzema za davčne olajšave za investicije, torej za zniževanje davka za tiste gospodarske subjekte, ki bodo reinvestirali dobiček, po domače ali drugače povedano. Mi tega nismo predlagali samo leta 2008 – in je Vlada ta predlog celo sprejela in ga poslala v parlament, nato pa ga koalicija, ki je potem prevzela oblast, ni potrdila –, ampak smo niz ukrepov predlagali že prej. In očitno ste parlamentarci zdaj drugačnega mnenja, da je to dober ukrep. Prepričan sem, spoštovani, da bi signal gospodarstvu, takrat ko je bil še sredi investicijskega cikla, da se reinvestiranje dobička splača oziroma da se potem davka ne plačuje, bistveno drugače vplival na investicijski cikel v tej državi, kot smo bili priča kasneje. Morebiti bi, statično gledano, za kakšno fiskalno leto to pomenilo izpad določenega priliva, gotovo pa bi že v naslednjih letih prineslo prilive iz naslova večje gospodarske aktivnosti. Tega pač niste želeli verjeti. Drugič, danes ste tukaj v glavnem ugotavljali, da nismo dosegli ciljev na gospodarskem področju, saj je eden izmed ključnih argumentov za ta rebalans tudi popravek prihodkov in potem tudi napenjanje odhodkov na te prihodke zaradi padca gospodarske rasti. Spoštovani, pripišite si odgovornost za to. Kdo je odgovoren za to?! Opozicija?! Ali niste s prevzemom oblasti in koalicije prevzeli tudi odgovornost za stanje v državi?! Danes slišimo s strani obeh koalicijskih strank jamranje in tarnanje, da je to, kar imamo, slabo, vendar da ni druge poti in da moramo to sprejeti. Ni res! Ni res! Zavozili ste to državo in naše gospodarstvo do te točke, kjer smo. In je druga pot, je tretja pot. Odstopite čim prej! Prepustite krmilo te države ljudem, da izvolijo drugo vlado, boljšo vlado, s polnimi pooblastili, ki bo lahko potegnila tudi kakšno potezo in ne bo obremenjena z vsemi aferami in s tako nizko podporo, kot jo imate vi. Ker karkoli boste naredili danes ali jutri, se lahko znajde ali na referendumu ali kjerkoli. Ali niste tega še spoznali?! Podaljšujete to stopicljanje na mestu oziroma bolje rečeno hojo nazaj samo zaradi neke trme in prepričanja, da ste najboljši, kar je samo še v vaših glavah in nikjer drugje. Slovenska demokratska stranka je zaradi tega pred meseci predlagala program ukrepov na gospodarskem in finančnem področju, ki ga je poslala v javno razpravo. Ne želimo skupaj z vami le ugotavljati, kaj je vse narobe v tej državi, ampak želimo ponuditi rešitve. Ljudje danes pričakujejo rešitve, ne pričakujejo samo tega, da se tu ukvarjate in ukvarjamo sami s seboj. Največja tema te jeseni je bila, kdo bodo ministri, ne pa kaj bodo ti ministri naredili in kaj bo Vlada naredila za državljane! V Slovenski demokratski stranki predlagamo tudi ustavne spremembe. Predlagamo, da omejimo porabo širšega sektorja države, da torej vežemo porabo na ustvarjeno, da ne porabljamo kar vsepovprek, kot se zdaj dogaja. Predlagamo, da se da tehnološkemu razvoju, podjetništvu med mladimi in prenosu inovacij v prakso večji ustavni poudarek. Predlagamo tudi niz ukrepov na gospodarskem področju za pospešitev gospodarske aktivnosti. Predlagamo prvi sklop ukrepov, ki se nanaša na davčno, administrativno in normativno razbremenitev gospodarstva, spodbujanje investicij, spodbujanje ustanavljanja novih podjetij, davčne počitnice, znižanje davka od dohodkov pravnih oseb, kakor tudi uvedbo davčnih olajšav. Predlagamo nadaljevanje programa odprave administrativnih ovir, zmanjševanja raznoraznih dovoljenj in zapletov pri raznoraznih procesih, ki jih izvaja gospodarstvo. Danes je skoraj nemogoče dobiti gradbeno dovoljenje. Vsak, ki ima 5 minut časa, vsak birokrat, se spotakne ob vsakega investitorja. Vi pa ste, kot sem že omenil, uvedli še davek na prvo pozidavo zemljišč, od katerih so nekatera že desetletja opredeljena kot pozidljiva s prostorskimi akti. S tem ste dodatno obremenili vse parcele v gospodarskih conah, ki še niso pozidane in so nastale, seveda, na kmetijskih zemljiščih, kje pa drugje. Predlagamo tudi zmanjševanje števila potrebnih dovoljenj za opravljanje dejavnosti. To je bilo začeto v prejšnjem mandatu. Daleč smo prišli in tu je še treba iti naprej. V drugem sklopu ukrepov predlagamo sanacijo finančnega sistema, da bodo banke financirale in servisirale gospodarstvo in ljudi, ne pa obratno. Danes mi, davkoplačevalci, saniramo banke, namesto da bi one servisirale nas in gospodarstvo. To je niz ukrepov. Eden izmed teh je konkretno tudi projekt slabe banke, kjer bi sčistili bilance dveh največjih slovenskih bank, ki sta še v pretežni državni lasti, ju pravzaprav razbremenili tega in s tem omogočili bolj učinkovito delo na tistem segmentu, za katerega sta namenjeni. Tretji pomemben sklop ukrepov je, da je treba spodbuditi investicije v infrastrukturo. Prej sem že omenil prometno, tako železniško kot tudi cestno. Treba je spodbuditi investicije v energetsko infrastrukturo, informacijsko infrastrukturo in okoljsko infrastrukturo. Spet boste rekli: "Ja, kako investicije, če pa ni proračunskega denarja zanje?" Marsikatera od teh investicij ne terja proračunskega denarja in je predmet bodisi gospodarskih družb bodisi evropskih sredstev ali zasebnega kapitala. Poznam nekaj investicij v tej državi, ki stojijo že leta in leta, pa ne stečejo samo zaradi tega, ker Vlada na tem ali onem resorju ni dala žegna ali postavlja ovire temu, da bi se taka investicija izvedla. Jih bom nekaj omenil. Izgradnja verige hidroelektrarn na Spodnji Savi – akumulacijski bazen pri hidroelektrarni Krško zamuja leto dni zaradi tega, ker se minister za okolje in prostor ni mogel odločiti, kako s to investicijo naprej. Zamuja pridobivanje dokumentacije oziroma državnega prostorskega načrta za hidroelektrarni Brežice in Mokrice, čeprav vsi vemo, da se energetski del financira iz energetskih družb in infrastrukturni del iz namenskih skladov. Drugo, kar je pomembno, je odlagališče nizko in srednje radioaktivnih odpadkov. Pred tremi leti je bil sprejet državni prostorski načrt. Narejen je bil torej najtežji korak – korak, da se najde lokacija za tak nepopularen objekt, kot je odlagališče jedrskih odpadkov. Do danes se še ni zgodilo nič omembe vrednega, da bi ta investicija stekla, čeprav je bil denar zagotovljen, in ugotavljamo, da se z denarjem iz sklada za razgradnjo, nekaj, kar ni del proračuna, financirajo raznorazni tajkuni. Ugotovili smo, da je vršilka dolžnosti direktorice kupila obveznice Dela Prodaje, da je kupila obveznice DZS. Namesto da bi ta denar nalagali v realne gospodarske projekte se ukvarjamo s tem, v katero naložbo, bolj ali manj neperspektivno, bo sklad ta denar dal. Kar nekaj projektov je na področju javno–zasebnega partnerstva, ki bi lahko stekli, pa ne stečejo – financirani iz zasebnih virov. Pa ne stečejo, ker se zavlačuje z odločitvami. Tu imam primer – minister zdaj odhaja – novega doma ostarelih v Brežicah, ki bi ga financiral zasebnik, stoodstotno, kot partner. Pa se ta investicija ne zgodi, čeprav so papirji na mizi že kar nekaj časa. Da ne govorim o evropskih sredstvih in tako naprej. Takih projektov, ki bi lahko stekli, je po Sloveniji nič koliko, pa ne stečejo, zaradi tega, ker se načrtno zavirajo te investicije. Sprašujem vas: s kakšnim namenom? Ali se res želi slabo tej državi? Skoraj ne morem verjeti, da je takšno stanje posledica nesposobnosti ali nekega pišmeuhovskega odnosa. Torej, investicije so tiste, spoštovani, ki bodo dokazale vašo zavzemanje za socialno kohezivnost. Od investicij bodo ljudje imeli delo, denar in neko boljše življenje, ne pa od socialnih transferjev, ki bodo vedno premajhni, ker so zelo neselektivni in velikokrat krivični. In četrto, kar predlagamo in je tudi niz ukrepov na to temo, je varčevanje države na tekočih odhodkih. Del tega varčevanja se lahko doseže že s povečevanjem investicij. Če bo več investicij, bo več zaposlenih in bo treba manj transferjev v raznorazne blagajne in tudi brezposelnim ter sociali. Sprašujem vas: ali je spopad s krizo bila ustanovitev 10 novih agencij, krepitev raznih uradov in ostalega? To je zame prepotratno obnašanje države, neracionalno obnašanje države, ki je privedlo do tukaj, kjer smo. In v treh letih, spoštovani, bi se lahko zavedli teh trendov, da smo v tej državi že dovolj zbirokratizirani, da je treba najprej narediti sistemske reze z zmanjševanjem resorjev in posledično z zmanjševanjem določenih funkcij, ki jih državna uprava še dela, in posledično s številom zaposlenih ter s tekočimi odhodki na tem področju. Vam bom povedal en primer. Res mi je žal, da je gospod Svetlik šel, ker se nanaša prav na njegov resor in bi mi lahko odgovoril, če se motim. Poglejte primer, ki ga dobro poznam, tudi zato, ker sem včasih delal v takih službah. Primer črtanja zbornice varnostnih inženirjev in prenašanje teh strokovnih nalog – gre za specifično področje varnosti in zdravja pri delu – na ministrstvo. Ministrstvo želi to delati, namesto da bi to delala zbornica varnostnih inženirjev. Zbornico ste črtali. Se pravi, ni je več, ni pravnih podlag v Zakonu o varnosti in zdravju pri delu. Naloge zbornice, strokovne naloge, strokovni izpiti, to, ono, drugo, tretje, kar so počeli, pa sedaj prevzema uprava. Namesto da bi državna uprava delegirala strokovne naloge na strokovne institucije, ki bi jih potem seveda tudi nadzirala in bi ji bili suport, jih črta in vleče naloge nase. To je en primerček, ki je zelo ilustrativen in govori o tem, kako greste v neko smer, ki je napačna. Namesto da bi delali vitko državno upravo, ki bi imela okoli sebe tudi strokovno podporo zainteresirane strokovne javnosti, jo vi sistemsko uničujete in prevzemate ta opravila na birokrate. In to samo zaradi tega, ker se določeni ljudje, ki tam vedrijo in oblačijo že desetletja, ne razumejo. Vem, spoštovana državna sekretarka, da je to zoprno poslušati, ampak tako pač zadevo vidim. Sam tega rebalansa ne bom podprl, ker ne želim podpirati te slabe poti. Ni niti videti, da bi vi v treh letih, odkar imate odgovornost, pripravili sistemske podlage, da bi znižali to maso odhodkov na tekočem delu. Kajti za to je treba spremeniti zakone, za to je treba iti v socialne dogovore s sindikati javnega sektorja, za to je marsikaj treba postoriti, da se bo to lahko apliciralo za prihodnje leto ali leto 2013. Nič ni narejeno, vsaj vem ne za to, da bi sedanja vlada pripravila kakršenkoli predlog reorganizacije državne uprave in tudi javnega sektorja. Še huje je! Ko smo na Komisiji za nadzor javnih financ ob obravnavi revizijskega poročila Računskega sodišča Dostopnost predšolske vzgoje vprašali ministra za šolstvo [[...]]Treba je poudariti, da predšolska vzgoja pomeni ogromno obremenitev občinskih proračunov. To je največja postavka vseh občinskih proračunov, če ni kakšne izredne investicije v tisti občini. Torej, ko smo ga vprašali, ali bo z normativi in standardi posegel v to področje, da ga naredi na nek način bolj učinkovitega ali da ga napne tudi glede na prihodke, ki jih ustvarja to gospodarstvo, je povedal, da mu niti na kraj pameti ne pride, zato ker so otroci naša prihodnost in je treba tukaj trošiti denar, seveda tudi mimo kakršnegakoli oziranja na gospodarsko situacijo. In ko smo ga vprašali, od kod mu bo denar, je rekel: za povečevanje davkov. To je izrazil minister slovenske vlade gospod Lukšič na seji Komisije za nadzor javnih financ pred kakšnim mesecem, dvema oziroma enkrat spomladi. Torej se nič ne dela na tem, da bi se tekoči odhodki države, poraba javnega sektorja kakorkoli racionalizirala, optimirala, napela na potrebe in ne nazadnje na zmožnosti slovenskega gospodarstva. Tu se pravzaprav varčuje zgolj pro forma in s tem ustvarja ta velik primanjkljaj. To me najbolj moti v tem rebalansu proračuna, ker niti ni poskusa, da bi se šlo res od zgoraj navzdol v krčenje in optimizacijo polja odhodkov. In na tak način, spoštovani, nam bodo lestvice konkurenčnosti še naprej padale, kajti depresija v gospodarstvu bo vse hujša. Verjetno se boste izmislili še kakšno obremenitev. Saj v predalih držite zakon o obdavčitvi nepremičnin, ki bo gotovo pomenil dodatno obremenitev za gospodarstvo in ljudi. Namesto da bi pravičneje uredil ta vprašanja, jih bo dodatno obremenil. To ste že naredili za pozidavo, pa še kakšne CO2 obremenitve pričakujemo. Zato seveda ne morem soglašati s to napačno potjo. Upam, da bo Vlada vzela resno sklep Komisije za nadzor javnih financ, da pripravi ukrepe za odpravo primanjkljaja te države na podlagi strukturnega posega, torej da zmanjšuje tekočo porabo in povečuje investicije. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, predsedujoči. Najprej pomirimo državljanke in državljane, ker bi po tej ekskurziji kolega Vizjaka po vseh možnih stranpoteh finančne krize in finančnega krča človek lahko dobil občutek, da smo tik pred grškim prepadom. Da temu ni tako, govorijo številke. Omenil je 45. Nekje sem prebral, da je naš javni dolg 43 % BDP. In če ga primerjamo z javnim dolgom ostalih držav članic Evropske unije, bomo takoj ugotovili, da kar 14 držav presega tisto magično mejo 60 % javnega dolga, ki je maastrichtski kriterij. Na primer, če začnemo pri najbolj zadolženi, pri Grčiji, bomo našli 142 % javnega dolga. Italija 119 %, Belgija 96 %, Irska 96 %, Portugalska 93 %, Nemčija 83 %. Slovenija je še zmeraj, kljub krizi, kljub recesiji in gospodarskim problemom, znotraj zlate meje. Bistveno manj kot 60 %, smo pri 45 %. Zato jaz ne vidim nobene potrebe, da bi javnost naprej vznemirjali, celo terorizirali z apokaliptičnimi scenariji, ki niso realni. Scenariji so resni. Obeta se resna podoba finančne krize tudi v Sloveniji. Zato smo danes tukaj in odločamo o rebalansu, ki je po mnenju vseh resnih opazovalcev in poznavalcev neizbežen. Zato se je stranka Zares opredelila pozitivno do tega rebalansa, kajti zavedamo se, da drugih možnosti ni, da je treba zmanjšati primanjkljaj in se s tem rezom, ki znaša 370 milijonov evrov, približati tistim pričakovanjem in kriterijem, ki nas bodo dokaj solidno obdržali v evroobmočju. Kot je bilo razumeti iz nastopa predsednika Vlade, je to tudi ključen cilj. Ostati, in to trdno, v sedlu evroobmočja, ne da bi tvegali tisto, kar tvegajo nekatere druge države članice. V primeru Grčije se že špekulira in govori o možnem odhodu te države iz evroobmočja. Nihče ni za to zainteresiran. Vsi iščejo poti in recepte, da se to ne bi zgodilo. Toda statistike dramatično približujejo te države temu scenariju. Slovenija je še daleč od te možnosti. Meni je žal, da ena stranka opozicije ne premore bolj objektivnega ocenjevanja stanja in ni sposobna priznati, da je situacija resna, vendar ni še dramatična. Resna je toliko, da zahteva sprotne ukrepe. Rebalans, ki ga imamo danes na mizi, je eden izmed pomembnih ukrepov, ne more pa biti edini. Ta rebalans ima veliko pomanjkljivosti, in mislim, da smo si pri tem pravzaprav lahko vsi enotni. Pri slehernem rebalansu najdemo veliko nezadovoljstva. Če bi rezali po eni strani, bi verjetno naleteli na mine nezadovoljstva s tiste strani, če pa skušamo to reševati na drugi strani, bodo mine nezadovoljstva na drugi strani. To je jasno. Še nedavno smo imeli upor kulturnih krogov zaradi predloga drastičnega reza v kulturnem proračunu. Potem, ko se je to saniralo, so se znašli drugi segmenti družbe, ki niso bili zadovoljni. In to je bilo pričakovano. Po drugi strani bi mi, ki že nekaj časa opozarjamo na nepotrebne stroške države, lahko opozorili tudi na to, da kljub dejstvu, da je obrambni resor pod močnim pritiskom in dejansko v tem rebalansu ni privilegiran, obstaja določen manevrski prostor pri mirovnih operacijah. Tega pa se ne bomo dotaknili. 36 milijonov je še namenjenih mirovnim operacijam, in to je tabu tema, v katero še dolgo ne bo možno posegati. Ampak nisem želel odpreti tega vprašanja, ker je precej bolj kompleksne narave in ga ne bomo reševali oziroma pojasnjevali v tej razpravi. Kar se mi zdi ključnega pomena, pa je izpostaviti pomen pristopov, ki ne bodo namenjeni samo linearnemu zmanjšanju primanjkljaja, ampak bodo kljub finančnim pritiskom omogočili neko razvojno naravnanost naših proračunov in tudi rebalansov proračunov. In tu mislim, da se lahko strinjamo tako s koalicijo kot opozicijo, še bolj z nekaterimi ocenami iz opozicije, da je v tem rebalansu kar velik primanjkljaj razvojnih pristopov. Dejstvo je, da ko posegamo v javne finance, to delamo dokaj nekritično in pozabljamo na nekaj, kar bi bilo ključnega pomena za pospešitev razvojnih dejavnikov te države. Še vedno nismo našli prave poti do stimuliranja in povezovanja notranjega trga. Še vedno smo nekje na prepihu in Slovenija deluje tudi v finančnem smislu, če si sposodim neko preprosto primerjavo, tako, kot se razvija naša prometna infrastruktura. Prometna infrastruktura nas povezuje z zunanjostjo, večkrat pa pozablja na notranjo povezanost. Menim, da se ena in druga plat ne izključujeta, ampak tako pri proračunih kot pri vseh drugih razvojnih pristopih pogrešam večji poudarek na notranjem trgu, na notranji povezavi. Če si sposodim še eno zelo aktualno primerjavo, ki lepo opisuje takšno malomarnost, je to naš odnos do slovenskih kmetov prav v primeru Državnega zbora, ko smo se namesto, da bi kupovali eko hrano iz naših logov, po čisto proračunski logiki opredelili za nakup iz tujine in za plačevanje posrednikov. Nič hudega ne bi bilo, če bi poslanci Državnega zbora jedli slovensko ekološko hrano in bi za to dali evro ali dva evra več. Dovolite mi to banalno primerjavo zato, da pojasnim, kakšen je naš odnos do problemov in odprtih vprašanj državne ekonomije. Nekaj podobnega se dogaja tudi pri rebalansih in pri proračunih. Mi zelo pazljivo skrbimo za to, da bomo ostali znotraj evroobmočja, pozabljamo pa, da je srednji sloj v Sloveniji tisti, ki kupuje, ki lahko razvija notranji trg. Z interventnimi ukrepi, ki bodo jutri zagotovo predmet naše razprave in našega odločanja, na negativen način posegamo prav v tisti srednji sloj, ki pa edini lahko zagotovi trdnost gospodarskega razvoja in notranjega trga. Ko govorimo o rebalansu in ko poslušamo tako dolge pridige s strani nekdanjega gospodarskega ministra, pozabimo, da so nekatere luknje nastajale tudi v prejšnjem mandatu. Zdaj ne bom ponovno pogrel stare juhe o finančnih luknjah, o tajkunskih luknjah, ki so se takrat pojavile, prav v času Vizjakovega ministrovanja. 140 milijonov evrov se je izgubilo v ruski luknji Intereurope, na primer. In veliko takšnih primerov bi še našli. Danes pa se sprašujemo, ali bodo ti rebalansi koristni, če se po drugi strani že napoveduje trdna naveza nekaterih lobijev, ki pa prečkajo vse največje stranke v Sloveniji in nam že napovedujejo velike naložbe, velike zgodbe o dokapitalizaciji, ne samo v bankah, ampak recimo v najdražji načrt, projekt v Republiki Sloveniji, to je načrt, ki se imenuje TEŠ 6. Kakšne luknje bomo ustvarili s temi zgodbami, nam še ni znano. Najbrž je znano tisti agenciji, ki upravlja z državnim premoženjem in ki sama simbolizira nespametnost pristopa do razpolaganja z javnim premoženjem. Kot veste, je stranka Zares izstopila iz koalicije ne samo zaradi nesoglasij s predsednikom Vlade in nekaterimi ministri, ampak je izstopila tudi zaradi nepripravljenosti te koalicije in te vlade, da bi rešila nekaj konkretnih odprtih vprašanj, ki bodo tudi v prihodnosti botrovala našemu finančnemu krču. Agencija za upravljanje kapitalskih naložb je ena od najboljših in najzgovornejših primerov nespametnega ravnanja države. Agencija, ki ne odgovarja več neposredno niti Vladi, ki pa razpolaga z ogromnim potencialom in z ogromno močjo, predvsem pa postaja stičišče močnih lobističnih interesov. Vse to ne igra v prid zanesljivih in učinkovitih proračunov, in tudi ta rebalans je v bistvu kapljica v morje, je krpanje nečesa, kar je treba krpati takoj. Ampak če ne bo strateškega premisleka, kako naprej in kako odvzeti to državo in njeno premoženje velikim lobijem, ki so enkrat na eni strani, drugič na drugi, potem ne bomo rešili ključnih vprašanj. S tem bi tudi svoj nastop zaključil. Naj ponovim še enkrat, da zaradi odgovornosti, ki jo imamo kot stranka Državnega zbora, kot bivša članica koalicije, kot nova članica opozicije, menimo, da je koristno, potrebno, nujno ta rebalans podpreti. Ampak hkrati opozarjamo na vse to, kar je bilo že povedano, kar je tudi kolega Potočnik izpostavil pri predstavitvi našega stališča, zato da se ne bi čez eno ali dve leti srečali z bistveno večjim javnim dolgom. O samih vplivih pokojninske reforme pa tudi ne bi pretirano vznemirjal javnosti. Tudi če bi sprejeli pokojninsko reformo, bi se danes soočili s takšnim ali vsaj podobnim rebalansom. Neposredne povezanosti ni, ampak srednjeročno brez skrbi, da bo padec pokojninske reforme močno vplival na naslednje proračune in na prihodnjo finančno vzdržnost Slovenije. Zato je bila odločitev največje opozicijske stranke – in ne Slovenske ljudske stranke, ki se je odgovorno odzvala, ampak Slovenske demokratske stranke –, da samo zaradi demagoških računic ne podpre pokojninske reforme, naložba v pogubo, naložba, ki se bo slabo obrestovala, tudi če boste vi, če se bo to zgodilo, prevzeli vajeti te vlade in te države. Sami boste začutili to, kar ste sejali. In sejali ste veliko demagogije, malo dobrih in konstruktivnih predlogov. Zato Zares kot opozicijska stranka ne želi biti demagoška, želi podpreti tisto, kar je treba podpreti. Ko pa bomo govorili o interventnih zakonih, ki posegajo v življenje srednjega sloja in nižjih slojev, in o tem bo govora jutri, pa se bomo postavili odločno proti neučinkovitim ukrepom, ki razen socialnega nemira ne ponujajo nič konkretnega. Hvala.
Besedo ima državna sekretarka gospa Mateja Vraničar.
Hvala lepa. Spoštovani! Dovolite mi, da se odzovem na nekaj navedb v uvodnih predstavitvah in v prvem krogu razprave. Že uvodoma ste slišali, v kakšnih razmerah oziroma ob kakšnih predpostavkah je bil jeseni lanskega leta pripravljen in tudi v Državnem zboru potrjen spremenjeni proračun leta 2011. Naknadne spomladanske napovedi Urada za makroekonomske analize in razvoj so pokazale, da so bile njihove lastne jesenske predpostavke preveč optimistične. Zaradi tega je nekorektno v razpravi o rebalansu letošnjega proračuna poudarjati zmanjšanje sredstev na posameznih postavkah glede na sprejeti proračun, ki je bil vendar najboljša možna ocena, kakršno smo zmogli pripraviti jeseni lanskega leta. Številke, ki jih predlagamo z rebalansom za letošnje leto, je treba primerjati z realizacijo leta 2010. Na ta način dobimo veliko realnejšo sliko o tem, kakšne so dejanske možnosti za izvedbo posameznih projektov in tudi za porabo sredstev na posameznih področjih. Naj omenim samo nekaj področij, ki so bila v razpravah omenjena. Na primer, za področje politike podjetništva in konkurenčnosti je po predlogu rebalansa za letošnje leto predvidenih za 100 milijonov evrov več sredstev, kot jih je bilo porabljenih v letu 2010. To pomeni 46 % povišanja sredstev na tej politiki. Tudi na področju politike visokega šolstva, znanosti in tehnologije se po rebalansu ohranja nivo možnih odhodkov, ki presega odhodke, ki so bili realizirani v letu 2010. Tudi če pogledamo posamezne ekonomske namene – gospod Vizjak je veliko govoril o znižanju sredstev za investicije in o tem, da za investicije v rebalansu ne namenjamo praktično nobenih sredstev več –, je kompletnih sredstev za investicije, tako investicijskih odhodkov kot investicijskih transferjev, preko milijarde evrov. Če pogledamo tudi investicijske odhodke, se glede na realizacijo leta 2010 zvišujejo oziroma so še vedno višji za dobrih 6,5 %. Investicijski transferji pravnim in fizičnim osebam so višji skoraj za 14 % in investicijski transferji proračunskim uporabnikom za več kot 15,5 %, glede na realizacijo preteklega leta. Dejstvo je, da je treba v razmerah, v kakršnih smo, in glede na spremenjene predpostavke, na katerih izdelujemo proračun, odhodke zmanjšati. Vendar vseeno tudi rebalans proračuna zagotavlja fokus na tistih področjih, ki so za nadaljnji razvoj in za izhod iz krize pomembna. Omenjena so bila evropska sredstva in podan očitek, da če znižujemo črpanje evropskih sredstev, bi morali znižati tudi vplačevanje v evropski proračun. Če ste pozorno prebrali obrazložitev rebalansa, ste opazili, da se odhodki državnega proračuna iz naslova vplačil v evropski proračun znižujejo za dobrih 46 milijonov evrov. Slovenija je sestavni del evropskega prostora in prispeva v evropski proračun v skladu z evropskimi finančnimi pravili. Glede na omejevanje porabe oziroma glede na predvideno porabo evropskega proračuna se tudi naša sredstva, vplačana v evropski proračun, znižujejo. Zniževanje črpanja oziroma zniževanje prihodkov iz evropskega proračuna v državni proračun pa gre v največji meri na račun tistih tako imenovanih evidenčnih projektov, ki v letošnjem letu niso pripravljeni tako daleč, da bi lahko sredstva začeli črpati, zato se celotna struktura tovrstne porabe pomakne v naslednja časovna obdobja. Ne glede na to pa še vedno velja, da vsako leto povečujemo učinkovitost črpanja evropskih sredstev in tudi izboljšujemo obseg načrtovanja črpanja evropskih sredstev, čemur v preteklosti nismo bili priča. V zvezi z očitkom, da omogočamo neracionalno rabo, in z nekaterimi konkretnimi primeri, ki so bili podani v uvodu tudi z grafično predstavitvijo – zagotovo bi se našla kakšna postavka oziroma kakšna raba, za katero ne moremo trditi, da je racionalna, vendar pa je vsako zadevo treba pogledati tudi z vsebinskega vidika. Predstavljeno nam je bilo, na primer, da je urad za enake možnosti ob koncu leta 2010 enormno povečal izdatke, vendar ob tem ni bilo povedano, da gre za črpanje evropskih sredstev v okviru evropskega projekta. Očitano je bilo, da je urad za varovanje tajnih podatkov povečal zaposlenost, vendar ob tem ni bilo povedano, da gre za uresničitev zahtev, ki jih je v zvezi z nadzorom nad varovanjem tajnih podatkov imela Natova inšpekcija, in da gre za prerazporeditve ljudi iz drugih državnih organov na ta urad. Omenjeno je bilo, da od sredine letošnjega leta tako ali tako ni več nobenih izdatkov, nobenih investicij, ker smo zaustavili obremenjevanje oziroma porabo iz državnega proračuna. Tisti, ki ste že dalj časa v poslanskih klopeh oziroma delujete pri vodenju države, se boste zagotovo spomnili določb Zakona o javnih financah, ki nalaga vladi, da mora, če ugotovi razhajanje med odhodki in prihodki državnega proračuna, še preden predloži rebalans Državnemu zboru zaustaviti izvrševanje proračuna in s tem poskušati uravnotežiti prihodkovno in odhodkovno stran. Brez tega ukrepa nadaljnji koraki pri rebalansu oziroma popravljanju proračuna praktično niso možni. Vendar to ne pomeni, da vsa plačila stojijo, da ni več nikakršnih investicij. Pripravljeni evropski projekti tečejo nemoteno. Občine, ki imajo na razpolago pomemben obseg sredstev tudi za investicijske projekte, lahko poslujejo nemoteno, in tudi v okviru državnega proračuna kljub zaustavitvi izvrševanja obstojijo ukrepi in možnosti, da se nujni izdatki poravnajo. Kar se tiče prihodkovne strani državnega proračuna, bi si želela konsistentnih razprav. Po eni strani opozarjate, da ne poberemo dovolj davkov, po drugi strani pa želite, da uvedemo dodatne oprostitve in olajšave. Da ne bo pomote, prej navedenim sredstvom, dobrih 312 milijonov evrov za podjetništvo in konkurenčnost, je treba prišteti še vsaj 100 milijonov evrov sredstev, ki so ostala podjetjem zaradi olajšav in oprostitev, ki so bile v preteklih dveh letih na davčnem področju sprejete tudi v tem državnem zboru. Očitano mi je bilo, da nisem želela povedati, za kaj bodo porabljena sredstva za dokapitalizacije, ki jih predvidevamo v B bilanci državnega proračuna. Če ste prebrali obrazložitev predloga rebalansa, ste lahko prebrali, da ta sredstva niso namenjena eni posamični investiciji oziroma eni posamični dokapitalizaciji, ampak so namenjena možnosti za vstop v tista podjetja, kjer bo Vlada glede na ekonomsko politiko ocenila, da je to potrebno in primerno. Seznama podjetij, v katera naj bi bila ta sredstva usmerjena, ni. In če tega seznama ni, ga jaz tudi ne morem predstaviti, ne danes in ga nisem mogla na seji Komisije za nadzor javnih financ. Večkrat pa je Vlada tudi že javno poudarila, da si prizadeva za to, da bi druga dokapitalizacija Nove Ljubljanske banke, ki jo bo treba realizirati do konca letošnjega leta, tekla s sredstvi iz zasebnih virov. V to smer tudi tečejo vse aktivnosti tako Vlade kot tudi drugih državnih organov – mislim predvsem agencijo. Na kratko o ukrepih za oživitev gospodarstva. Tudi na tem področju je treba biti konsistenten in vedno se je treba vprašati, če govorimo o davčnih razbremenitvah, v katero smer se davčni prihranki potrošijo. V letih od 2006 do 2008 je bilo gospodarstvu preko znižanja oziroma ukinitve davka na izplačane plače vrnjeno preko milijarde evrov. Nihče se nikdar ni vprašal, kakšen je bil dejanski učinek tega vračila oziroma tega zmanjšanja davčnega bremena in koliko od te milijarde je bilo porabljeno za dodatne investicije in gospodarski razvoj, koliko pa je šlo v takojšnjo neposredno potrošnjo v posameznih podjetjih. Kar se tiče projekta slabe banke in sanacije bančnega sistema. Tukaj je nujno potrebno sodelovanje z Banko Slovenije, in Banka Slovenije ocenjuje, da v tem trenutku ustanovitev slabe banke ni niti potrebna niti smiselna. Okrog varčevanja na tekočih odhodkih pa bi si prav tako želela konsistentnih razprav in korektnih pogledov na to, koliko se dejansko omejujejo oziroma koliko se krčijo izdatki za posamezne ekonomske namene, koliko so bili v preteklih letih skrčeni izdatki za materialne stroške, na kakšen način in s kakšnimi ukrepi se ohranja omejitev izdatkov za plače. Želela bi si tudi realnega pogleda na to, kaj je ob rebalansu proračuna na tem področju možno in mogoče. Če bomo onemogočili normalno delo državnih organov, ne moremo pričakovati uspešnega delovanja države in s tem tudi ne pomoči države pri izhodu iz gospodarske in finančne krize. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati o splošnem delu predloga rebalansa proračuna? Vidim tri. Odpiram prijavo. Prijava teče. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Rebalans je zagotovo logična posledica dogajanja tako na domačem kot tudi mednarodnem prizorišču glede razvoja gospodarstva in stanja javnih financ. In to, kar počnemo v Sloveniji, je usmerjeno v stabilizacijo razmer tako na področju gospodarstva kot tudi na vseh ostalih socialnih področjih. In ta rebalans je zagotovo daleč najbolj naravnan v to, da ohranja socialni položaj tistih, ki so prizadeti zaradi izgube zaposlitve ali pa so že upokojeni in jim je ravno tako treba zagotavljati dovolj sredstev, da bodo prejemali svoje pokojnine tudi v prihodnosti. Ta rebalans se odziva tudi na dejstvo, da je bila v prejšnji vladi sprejeta velika ugodnost, da je vsak drugi otrok v vrtcu brezplačno.Seveda se je v javnem sektorju zato tudi moralo več zaposlovati na tem področju. To je eden od tistih ukrepov, ki je nujen za to, da tudi to področje lahko obvladamo. Posledice pa seveda segajo v preteklost. Dejstvo je tudi, da je veliko zadolženosti, zlasti bruto zunanji dolg je bil enormno presežen prav v obdobju prejšnje vlade. Tako da to zadolževanje takrat zagotovo ni bilo primerno, saj je pravzaprav povzročilo še hitrejše pregrevanje gospodarstva, ki pa je danes tudi zaradi tega prezadolženo in se v teh časih krize ne more odzivati na vse izzive, na vlaganje v razvoj, kot bi se sicer, če tega ne bi bilo. Namreč, v letu 2007 se je bruto zunanji dolg povečal za dobrih 10 milijard evrov, kar pomeni, da je bila takratna 6,8-odstotna gospodarska rast pravzaprav na nezdravih temeljih. Vsi ti vzvodi so seveda še toliko bolj zaskrbljujoči, ker se je vendarle izvedlo tudi zelo veliko zgrešenih investicij in se je pravzaprav lastninjenje vseh teh podjetij – spomnimo se Istrabenza, Pivovarne Laško, Vegrada, Zidarja – odrazilo v dejstvu, da je treba odreagirati tudi z rebalansom in se prilagoditi tem razmeram. Tudi sam sem zagovornik tega, da ohranjamo čim večji obseg investicij. Dejstvo je sicer, da lahko ugotovimo, da je obseg vlaganj v investicije na višji ravni, kot je bil, recimo, leta 2008. Je pa tudi dejstvo, da so glede na to, da se je avtocestni program zaključil oziroma se zaključuje, naša največja gradbena podjetja ostala praktično na cesti, brez novih investicij. Teh novih investicij ni mogoče zagotoviti v enem proračunskem letu. To je investicijski ciklus. Če bi želeli ohraniti vso to operativo, ki po mojem mnenju dosega obdobje kakšnih 10 let [[...]] Mislim, da se je ponovno treba spomniti tudi na dejstvo, da razvojne osi vendarle niso bile pravočasno umeščene v prostor, kar bi danes lahko predstavljalo gradbeništvu nov izziv, nove investicije. Ampak vendarle, te investicije, ko se je pospešilo zaključevanje avtocestne gradnje v prejšnjem mandatu, niso bile pripravljene in danes je seveda tudi zaradi tega gospodarska rast v Sloveniji izjemno padla na račun gradbeništva. Kar je pa še bolj zaskrbljujoče: dogaja se nam, da v zelo kratkem času ne bomo več imeli močnih gradbenih podjetij, ki bi lahko konkurirala tudi na zahtevnih mednarodnih razpisih in na največjih investicijah, ki jih načrtujemo tudi v prihodnosti v Sloveniji. Predvsem se tukaj lahko pogovarjamo o nadaljevanju izgradnje železniškega sistema. To je ciklus, ki nas čaka in kjer je tudi v vseh teh proračunih bilo namenjeno bistveno več sredstev kot kadarkoli prej. Nastavki za rast gradbeništva in gospodarsko rast v prihodnosti, če pogledamo infrastrukturo, so, je pa res, da je v tem trenutku na razpolago vse premalo projektov, da bi lahko hipoma na to odreagirali. Zato je tudi potreben rebalans, s katerim poskušamo uravnotežiti svoj položaj tako na odhodkovni kot na prihodkovni strani. Teh 365 milijonov evrov je zagotovo znesek, ki ga je s tem rebalansom treba prihraniti in si vendarle olajšati vse, kar je potrebno za nadaljnji razvoj, tudi zaradi tega, ker bomo v vseh mednarodnih inštitucijah, finančnih inštitucijah lažje dosegali tisti status, ki nam omogoča cenejši denar tako za razvoj gospodarstva kot tudi ostalih zadev. Po mojem mnenju pa je treba resnično sistemsko spremeniti nekatere ukrepe, določeno razmišljanje. Namreč, banke danes zagotovo igrajo izjemno pomembno vlogo. Igrale so jo tudi včeraj, ko so omogočale visoko zadolževanje in prezadolževanje gospodarstva, danes pa tudi same ne morejo odreagirati in temu gospodarstvu pomagati, ko je to najbolj potrebno. Zdi se mi, da je za prihodnost ne samo Slovenije, ampak tudi sveta ključno vprašanje, kako se bo zadolževanje vseh držav, skorajda, ali velike večine držav na svetu saniralo in kako se bo spremenilo dosedanje razmišljanje, da je zgolj tisti profit, ki se lahko ustvari v bankah, edino merilo, vse ostale potrebe pa so potisnjene v povsem drugi plan. Vendar je to nekaj, kar mislim, da ta hip presega ukrepe pri rebalansu za leto 2011. Sam ga bom podprl. Seveda bi si želel, da je še več sredstev za ceste, da je še več sredstev za ostale investicije, ampak ta hip je očitno možno pokriti okrog milijarde evrov za investicije. In ponavljam, to je vendarle nekaj več kot v prejšnjih proračunskih obdobjih, kar ni zanemarljivo. Hvala.
Besedo ima gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospa državna sekretarka je v svojem komentarju problematizirala nekatera stališča, ki smo jih predstavljali v svojih uvodnih predstavitvah. Sam bi se rad zelo na kratko na nekaj izmed teh ozrl. Eden izmed očitkov, ki smo jih slišali, je bil, da je nekonsistentno govoriti o tem, da ne poberemo dovolj davkov in hkrati terjati davčne olajšave za investicije. Ne vidim, po čem bi se ta dva cilja izključevala. Ko govorimo o nepobranih davkih, govorimo o tistih, ki niso bili pobrani, ne o tistih, ki so bili plačani. In teh je približno 600 milijonov evrov. Približno 60 % od tega je aktivnega dolga, ostalo pa je izvenbilančni dolg, dolg, na katerega lahko tako rekoč pozabimo. Torej, nekaj sto milijonov moramo pozabiti. In tudi tisti dolg, ki je aktiven, ki ga še bomo kdaj izterjali, je dolg, ki povzroča likvidnostne probleme. V trenutku, ko je nastal in ko bi moral biti plačan, ga ni. Zato je toliko manjše agregatno povpraševanje in toliko manjše so zaradi tega lahko tudi investicije. Ali na drugem področju, na področju prispevkov, kjer imamo približno 130 milijonov nepobranih prispevkov v dveh blagajnah. To je zaradi načina financiranja teh blagajn posledično vezano tudi na državni proračun. Kolikor imamo izpada v pokojninski blagajni, toliko večji je pritisk na državni proračun, ki mora ta izpad pokrivati. Ko se govori o tem, da bi bilo dobro povečati davčne olajšave za investitorje, za tiste, ki ustvarjajo nova delovna mesta, nove produkte – upajmo, da z višjo dodano vrednostjo –, imamo v mislih več vrednosti in zavoljo tega več pobranih davkov. Nobenih posebnih novih obremenitev. Gre za to, da se tisto, kar se na eni strani kot olajšava omogoča, povrne skozi več ustvarjene nove vrednosti in skozi nova delovna mesta, skozi nove davke in prispevke, ki polnijo pokojninsko in zdravstveno blagajno. Kar se tiče očitka, da je nekorektno primerjati sedanji predlagani rebalans z veljavnim proračunom, lahko tudi izrečemo pomislek v zvezi s to oceno, da je to nekorektno. Drži, da, in to smo nekateri tudi v uvodu omenjali, bodo na posamičnih postavkah kljub temu zagotovljena večja sredstva, kot so bila z realizacijo leta 2010. Vendar če bomo ostali na preteklih realizacijah in ne bomo povečevali naših prihodkov, naših investicijskih in drugih aktivnostih, nikoli ne bomo premagali tega razvojnega zaostanka, v katerem zdaj smo. Torej, naš cilj ni ostati na starem, ampak si zastaviti neke pomembnejše in bolj optimistične cilje ter jih tudi dosegati. In tretja zadeva v zvezi z nerealizacijo približno 200 milijonov evropskih sredstev, pri čemer se predlagatelji rebalansa sklicujejo na to, da itak nimamo projektov, za katere bi lahko ta sredstva, ki so na evidenčnih projektih odobrena, potrošili – to je kritika našega dela. Zakaj nimamo teh projektov in zakaj nimamo toliko večjega domačega povpraševanja, ki bi omogočalo nove zaposlitve ali pa vsaj preprečilo odpuščanja z delovnih mest?
Besedo ima gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Kaj je rebalans? Rebalans je verjetno uskladitev želja in dejanskega stanja. Zavajajoče je že dejstvo, da je rečeno, da je rebalans varčevalno naravnan, kajti v medijih se da zaslediti, da bo celo nekoliko povečal proračunski primanjkljaj. Seveda človeka v oči bodejo nekatera dejstva, najprej na prihodkovnem delu. Že večkrat smo zasledili, da je na prihodkovnem delu v letošnjem letu neizplačanih oziroma neizterjanih 327,1 milijona neplačanih prispevkov za socialno varnost, torej za obe blagajni, pokojninsko in zdravstveno. Če pokojninska blagajna ne zna izterjati sredstev, ki ji pripadajo, potem je zastonj kriviti neuspešen referendum o pokojninskem sistemu. Vlada in ministri so govorili, da bomo letos še lahko zvozili, da gre okoli 380 milijonov evrov, če pokojninski zakon ne bo sprejet. Je pa ravno obraten učinek. Kot je bilo danes že večkrat rečeno, zaradi panike, da bo nekaj novega, nekaj manj ugodnega za bodoče upokojence, so se ti množično upokojevali. Sosednje države imajo za to ustrezne inštrumente, ustrezna orodja, da gospodarske subjekte, ki ne plačujejo socialnih prispevkov v obe blagajni, doleti posebna obravnava, da so pod nekakšno prisilno upravo. In če ne znamo tukaj izterjati denarja, potem bomo lahko še delali rebalans na rebalans. Naslednji izvor prispevkov so neizplačana sredstva iz Evropske unije. Tukaj smo, kot je bilo že ugotovljeno, sami krivi, kajti priča smo nekakšnemu zavozlanemu sistemu, ko eno ministrstvo ovira drugega in se potem projekti ustavljajo. In zato, ker so projekti ustavljeni, se ne črpa sistem. Morda en lep primer nekoriščenja ali pa počasnejšega koriščenja evropskih sredstev ravno z našega terena – škofjeloška obvoznica. Ko so končno, končno dočakali vse papirje, pa je Primorje na tem, da zaide v rdeče številke in kakšen bager dnevno namesto da bi delal na obvoznici izgine, ker ga odpeljejo upniki. V oči bode tudi dejstvo, da je v B bilanci namenjenih skoraj 250 milijonov za povečanje kapitalskih deležev države v finančnih institucijah. Po domače je to že ne vem katera sanacija Nove Ljubljanske banke. Če bo šlo tako naprej, jo bo treba sanirati z letnimi časi. Vemo, da bo prišel nekoč dan D, ko si bo treba naliti čistega vina. Namreč, poleg tega, da se je Nova Ljubljanska banka zainvestirala, da ima slabe terjatve do nekaterih propadlih podjetij, je tudi velika kriza v gradbeništvu. Na slovenskem trgu je 12 tisoč neprodanih stanovanj, samo v Ljubljani okoli 3 do 4 tisoč. Hkrati pa se umetno zadržuje visoka cena. Tržna vrednost teh stanovanj, če ne bodo v dveh, treh letih prodana, bo tudi zaradi staranja padla. Tudi če sledimo ponudbi in povpraševanju, bi morale cene kvadratnega metra kar precej pasti. Vendar pa je lažje živeti v nekih utvarah in v nekem navideznem stanju ter umetno vzdrževati povpraševanje, da se komu od posvečenih ne bi kaj zgodilo. Evropskih sredstev torej ni. Lahko beremo, da je minister rekel, da nekateri projekti menda ne bi uspeli. Me prav zanima, zakaj so bili pa potem odobreni, kdo je bral dokumentacijo, ko so bili odobreni. Torej, delež Slovenije, delež občine in delež države. Naslednja stvar je, da bo več šlo za plače v državni upravi. Cel mandat smo imeli z ministrico Pavlinič Krebs debate o tem, da se je število zaposlenih v javnem sektorju povečevalo in povečevalo. Najhuje pri tem je, da smo govorili o jabolkih in hruškah. Nekatere službe v javnem sektorju so namreč še premalo plačane. Danes je bilo že večkrat omenjeno, da si je država izmislila cel kup agencij, kjer so zaposleni prijateljski ljudje določenih političnih opcij. Torej "naši" imajo zagotovljene službe. Na zunaj se potem pokaže, da imamo ta urad, pa tretjega in četrtega, na znotraj pa ta urad niti malo ne deluje. Bog varuj, da bi komu pokazal kakšno neprijetno resnico. Zlizani so z Vlado, niso v stanju dati nekega objektivnega mnenja in so kot taki nepotrebni. Mislim, da sem na televiziji zasledil, da je kolega Žerjav našel okoli 18 takih institucij. Če bi šel še po kakšnem drugem kriteriju, bi jih hitro našli še naslednjih 18. Torej, veliko lepih služb, ki so po Alanu Fordu namenjene "traženju rude i gubljenju vremena". Naslednja stvar je tudi to, da gre manj subvencij za podjetja in več za nezaposlene. Saj ravno to! Če bi šle subvencije za podjetja, bi bilo tudi nezaposlenih manj. Če se vrnem k bankam, tudi vidimo, da se povečuje individualno kreditiranje, torej izmolsti še tisto, kar imajo prebivalci Slovenije, še tisti denar, da bodo z nakupi finančno podpirali kakšne veletrgovce. Bog varuj pa dati kakšen evro v nove industrijske panoge. Nanotehnologija je bila tu predstavljena. Na Finskem, ravno zdaj berem poročilo, je bilo odmevno srečanje, cela nova področja v nanotehnologiji. Vendar pri nas iz laboratorija, razen redkih izjem, še ni pokukala. Seveda ker ni denarja. Kdo bo pa investiral, če ni denarja? Oziroma verjetno je najprej eno leto tveganega kapitala, da se izdelek uveljavi na trgu, potem pa se prične denar vračati. Pripomb na ta rebalans proračuna je še kar precej. Na koncu, glede na to, da je stanje tako, kot je, da se ne da nič pomagati, da je koalicijska stran gluha za pripombe, za sugestije z opozicijske strani, ga pri glasovanju nima smisla niti podpreti niti zavrniti. Ker si manjšinska vlada predstavlja, da bo vladala še neskončno dolgo. Mislim, da bi bil najboljši rebalans proračuna, da bi bile predčasne volitve, pa da se enkrat potegne ročno zavoro in se morda pokažejo boljši časi za to državo. Zlasti ker prihajajo črne napovedi iz okolice, da bo v letu 2012 zopet nov udar krize. Pri takih odnosih znotraj države – na eni strani metanje denarja skozi okno, na drugi strani pa varčujmo, pa naj nas stane, kolikor hoče –, pri takem stanju si ne predstavljam nikakršnega napredka, nikakršnih kazalcev na bolje. Sicer bodo pa slej kot prej volivke in volivci vprašani, ne o rebalansu, ampak o tem, kdo naj pripravi naslednji proračun in morda tudi naslednji rebalans proračuna.
Besedo ima minister dr. Križanič.
Hvala lepa. V bistvu je bil namen diskusije gospoda Ziherla dober. Želel bi ga dopolniti v dveh vidikih. Prvi je v zvezi s pobranimi prispevki za socialno varnost. Navajal je kumulativen podatek. Teh 300 in še nekaj milijonov se je nabralo skozi desetletje in jih trenutno še vodimo, deloma kot izterljive deloma kot ne več izterljive. Letno pa je to okoli 30 milijonov. Skupen odstotek od pobranih sredstev je pa sorazmerno majhen. Vezan je predvsem na tista podjetja pred stečajem, ko zaidejo v likvidnostno krizo. Drugo, kar me je prijetno presenetilo, je v bistvu ta spodbuda aktivni razvojni politiki, omogočanju nastajanja in širitve novih podjetij, tudi tehnološko zahtevnih, temelječih na znanju. Mi smo prvič v zgodovini sodobne, pa tudi predsodobne Slovenije, uvedli sklade tveganega kapitala, in ta se sedaj po rebalansu izrazito plasirajo na trg za spodbudo vstopanju v nova mala prodorna podjetja. Tako kombiniramo privatna sredstva z javnimi. Projekt smo dolgo časa pripravljali. Morda je prepozno stekel, vendar zdaj teče. V Eurostatu je do sedaj bilo slovensko mesto prazno. Vse države vsaj pol odstotka ali pa 0,2 % BDP namenjajo temu sredstvu, za venture kapital. V anglosaškem svetu se to izvaja pretežno preko privatnih kanalov, v kontinentalnem skandinavskem pa preko javnih sredstev. Mi smo bili prisiljeni, ker privatnih ni bilo, tudi sami vstopiti v ta projekt. Slovenija je imela do sedaj prazno okno v Eurostatu, sedaj pa se bo ta zapolnil s primerljivim podatkom, takim kot ga imajo najbolj prodorna mala gospodarstva, se pravi Avstrija ali pa Finska, na tem področju. To smo izvedli in upam, da bo to podprto. Dopolnil bi tudi, da sredstva za dokapitalizacijo niso namenjena samo finančnim družbam. Gre za finančno transakcijo države, če jo bodo komisije ocenile kot potrebno, tam, kjer bo treba nekatera srednja podjetja dokapitalizirati. Veste, da jih nekaj je, ki za to pledirajo, imajo trg in računajo, da bi z vstopom države, z razširitvijo bodisi preko posebne družbe za prestrukturiranje, se pravi PDP, ali pa direktno države, omogočili nadaljnje zaposlovanje in njihov nadaljnji uspešen nastop na trgu, tam, kjer je država pretežno že pomemben lastnik. To se je torej še treba odločiti, so pa ta sredstva rezervirana. Običajno se ta sredstva potem ne porabijo, zato vas je presenetilo, da niso natančno navedena. Recimo, leta 2009 ali 2010 smo imeli kar 300 milijonov rezerviranih, porabili pa nismo nič. Kasneje smo se pa odločili, in letos je bilo tega precej. Nismo stopili samo v banko, tudi v Nafto Lendava. Kaže, da bo treba na ta način vstopiti tudi v kakšno od teh malih, srednjih podjetij in potem odprodati, ko se bo konkurenčnost tega podjetja okrepila in bo na trgu možno doseči ustrezno ceno. Enako velja tudi za vstop v dodatne dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke ali preko javnih podjetij NKBM. Tudi to je možno prodati, le gospodarska situacija v svetu mora biti spremenjena, tudi na finančnih trgih, in potem bodo davkoplačevalci dosegli celo nek določen dohodek, mi pa bomo ohranili ta podjetja kot servis, kot pomembna žarišča razvoja jugovzhodne Evrope in konec koncev tudi kot pomembne zaposlovalce.
Gospod Mirko Brulc, imate besedo.
Lep pozdrav! Seveda najprej čestitke našim Primorkam in Primorcem! Ker je kolega Janša rekel, da ne bo državne proslave, naj povem, da so se občine na Goriškem in Primorskem združile in da se himna Vstala Primorska najlepše poje doma. Tako da bo vse v redu in še 70-letnico osvobodilne fronte bomo praznovali. Dobrodošli vsi na Primorskem! Minister za finance je enkrat rekel: "Imamo švedski standard in jugoslovansko produktivnost." To je naš problem. To se nam vleče že leta in leta. Ta rebalans sledi izhodni strategiji, in primanjkljaj se znižuje z nižanjem izdatkov. To je pomembno. Seveda bi bilo najlažje povečati davke, ampak zdaj zelo odgovorno rečem: to se ne da. Na nekem odboru sem povedal, da bi bilo potrebno verjetno tudi nižanje plač, in potem so novinarji to vzeli, kot da smo se v parlamentu šalili in ne vem kaj. Vrag je vzel šalo in ni čas za hece, vendar Socialni demokrati smo pač taki, da vemo, da kar dvigati davke ni možno, posebej ne v taki krizi kot je, in ne na vseh področjih. Pomembno je to, da rebalans zagotavlja tudi socialno varnost, zato smo Socialni demokrati. Marsikdo v tej državi je lahko vesel, da smo v teh hudih časih na oblasti Socialni demokrati. Imamo ustrezno otroško varstvo, šolstvo, zdravstvo, pokojnine se še niso nižale. Pomagamo nezaposlenim in drugim, ki pomoč rabijo. Ampak je res, če ni investicij, če ni trdnega gospodarstva, bo zmanjkalo denarja tudi za ta področja, kajti državna blagajna se polni predvsem z delovnimi mesti v proizvodnji. Sprašujem pa, ko jočemo o tem gospodarstvu, kaj pa naš menedžment. Zakaj jih je veliko zelo uspešnih in konkurirajo na svetovnih in evropskih trgih – iz mojega okolja lahko naštejem vsaj deset takih –, eni pa čakajo, kaj bo Vlada naredila, kaj bo država naredila, in jočejo in stokajo ob tem, da so se v glavnem ukvarjali s tem, kako priti do bogastva? Govorimo o gradbenem sektorju, danes že neštetokrat. Ta je predimenzioniran. V svetu izgubljamo ugled. SCT je moral pobrati šila in kopita na Balkanu in tako dalje. Zdaj naj to Vlada reši. Enkrat bo treba ustanoviti neke gradbene firme v okviru države, ki bodo gradile te večje investicije, ki so potrebne in za katere imamo sposobne gradbenike, in bo treba pač preživeti. Glejte, SID banka je v zadnjih letih namenila 2 milijardi 800 milijonov evrov sredstev za investicije. Kam je šel ta denar? Kam je šel ta denar? Res je tudi, da je naša država predraga. S tem se vsi strinjamo. Sprašujemo pa vas, ali je možno v tem obdobju narediti kakršenkoli rez, pri zaposlovanju, pri stroških, pri plačah in tako dalje. To državo pravzaprav vodita sindikat in ulica pod pretvezo, da se sindikat bori proti kapitalu, za delavca, v resnici pa gre za to, da tisti, ki jim plačujejo članarine, svojim vodstvenim kadrom, ostanejo blizu njih. Dokaz so seveda izgubljeni referendumi. O tem je bilo že veliko rečenega in je škoda zdaj govoriti. Govorimo o davkih, smo za sivo ekonomijo in tako dalje. Se pravi vsak sebi dobesedno ne pogleda v obraz. Mi vemo, da bo v prihodnjih letih pokojninska blagajna zahtevala še več denarja, in zopet bo treba rezati nekje. In kje drugje kot pri investicijah in podobnem. Stalno slišimo o socialnih transferjih. Res je, veliko jih je. Ampak gospodje, v Združenih državah ležijo ljudje na ulici! Pri nas to še ni potrebno, čeprav nismo tako bogata država. Smo majhna država, zelo odvisna od drugih okolij. Strinjam se s tem, kar je bilo rečeno, da je SDS pripravila nekaj protikriznih ukrepov. Žal s figo v žepu, kajti če bi tisti protikrizni ukrepi bili sprejeti, tudi SDS ne bi mogla vladati pod takimi zakoni. Ampak bile so podtaknjene bombice, ki pa bi hitro eksplodirale, in to seveda takoj po volitvah. Žal mi je tudi, da v teh težkih gospodarskih razmerah napenjamo te medosebne odnose. Na odborih je včasih prav zoprno poslušati, kako kdo komu deli nauke, pozablja, kaj je rekel pred dvema minutama in tako dalje. Prepričan sem, da je v naši družbi še veliko, veliko rezerv, da mnogi še živijo nadstandardno, a obenem koristijo brezplačen vrtec, brezplačen prevoz otroka v šolo, brezplačno hrano in tako dalje. Tu nismo v stanju narediti reda. Nismo v stanju. Država je zbirokratizirana. Še vedno je zelo počasna, preobsežna, slabo učinkovita. Tu ne mislim samo na ministrstva, ampak od lokalne samouprave naprej. Kajti če investitor rabi neko soglasje, dovoljenje in tako dalje, velikokrat čaka leta in leta. Vse to pa je denar, ki bi se obračal, ki bi ciklus izhoda iz krize pospešil, pa ni tako. Vemo, kako zelo težko je neko infrastrukturo umestiti v prostor, češ mimo moje hiše pa avtocesta že ne bo šla – pa če jo rabi ne vem koliko, 100 tisoč prebivalcev. Danes je že tako, da vsi nasprotujemo vsemu, in čim slabše, tem boljše. Če bomo Socialni demokrati kdaj v opoziciji, sem prepričan, da ne bomo rušili, temveč bomo gradili. Zbral sem podatke o sredstvih, ki so bila namenjena za investicije v proračunih. Leta 2007 je bilo 860 milijonov za investicije, leta 2008 981, leta 2009 milijarda 96 tisoč, leta 2010 930 milijonov, in letos je v predlogu rebalansa milijarda 38 tisoč. Zdaj pa mi povejte. Katerokoli postavko pogledamo, vidimo, da raste. Imamo pa enako število prebivalcev, enako število kvadratnih kilometrov. Res se pa nekateri vozijo z mercedesi, z audiji, nekateri so se pa vozili takrat še s fičoti in stoenkami. In samo še nekaj, govorimo o neprodanih stanovanjih. Dajmo se zmeniti in obdavčimo ta prazna stanovanja, ki jih imajo tudi banke. Če je bilo stanovanje zgrajeno za tisoč 500 evrov, zdaj pa ga želi neka firma prodati za 4 tisoč evrov na kvadratni meter, kakšen je to zaslužek? Kam gre ta zaslužek? Dajmo se zmeniti in z davki rešimo ta problem, da bodo mlade družine lahko po neki spodobni ceni kupile ne nadstandardna, ampak običajna stanovanja in v njih tudi živele. Seveda bom glasoval za ta rebalans proračuna, pa ne zato, kot bodo nekateri rekli, ker tukaj sedim in imam osebni dohodek, imam poceni hrano v parlamentu in takšne neumnosti, ampak zato, ker bi to bilo zelo dobro za državo. Hvala.
Besedo ima gospod Anton Kampuš.
Spoštovani podpredsednik, ministri, kolegice in kolegi, lepo vas pozdravljam! Rebalans je čisto običajno sredstvo, ki ga vsako leto, vsaj v zadnjih 20 letih, leto za letom, pripravi vlada, da v drugi polovici leta nekoliko balansira finančna sredstva. In vsako leto naletimo na iste poteze v smislu, da eni zelo fino k temu pripomoremo, drugi negodujejo, v končni fazi pa je vsako leto rebalans na nek način pod streho. To pričakujem tudi v letošnjem letu. To je običajna praksa. Je pa res, da je proračun za leto 2012 že sprejet. Tako da si obetam, glede na prenos ali pa zamik nekaterih finančnih transakcij, da bo leto 2012 zelo trdo leto. Res je, da je zadnji čas, da začnemo vsi skupaj varčevati, in z vsemi kolegi se o tem strinjam. Naredil bi celo korak naprej. Racionalizacije na vseh področjih, ki se tičejo državnega poslovanja, so potrebne in jih je treba izvajati takoj. Če bi poskušal malo pogledati, kaj se dogaja Evropi, kje je znotraj Evrope Slovenija. Spoštovani kolegi, Slovenija je v tem trenutku miren otok, je miren otok v Evropi – če pogledam v druge države, kaj se dogaja, kako drugje reagirajo na vladne ukrepe, kako se rigorozno dogajajo zadeve, ki so na nek način nenormalne. Upam si trditi, da smo na nek način, ne glede na vse črno, kot vidimo, v Sloveniji še vseeno tisti, ki imamo svojo vizijo in začrtane svoje cilje. Res je, da so verjetno oči Evropske unije in nekaterih finančnih sistemov uprte v Slovenijo, ne glede na to, da smo majhni, in pričakujejo naše nadaljnje poteze, kako bomo reagirali zdaj, ko smo doživeli padec reform, ali bomo zdaj z varčevalnimi ukrepi sposobni zagotoviti finančno vzdržnost Slovenije. Od tega je marsikaj odvisno. Od teh vnaprejšnjih bonitet v Evropski uniji in širše so odvisni naš bančni sektor, gospodarski subjekti, izvozniki ter drugi, ki so vezani na tuje trge, kakor tudi posamezniki, ki posegajo po tujih kreditih. Tako da se s temi stvarmi ne gre šaliti in jih je treba jemati resno. Rebalans za leto 2011 ima tudi nekaj pozitivnih rešitev. Res je, socialni transferji so veliki. Res je, to je treba jasno in glasno povedati. Vidim drugo pozitivno plat medalje. To pa je, da se ta rebalans tako imenovanih problemskih področij, kot sta na primer Pokolpje in Pomurje, ne dotika oziroma gredo projekti normalno naprej. Tako da so sredstva za razvojne projekte v ta območja neokrnjena in so namenjena predvsem za nova delovna mesta, za ohranjanje obstoječih delovnih mest, za nadaljnje vzpostavljanje razvojne infrastrukture in tako naprej. Na odboru za lokalno samoupravo sem bil presenečen, ko sem prejšnji teden dobil podatek, iz katerega lahko sklepam, da so tudi župani v tem trenutku lahko sorazmerno mirni. Za zdaj so lahko sorazmerno mirni, glede na podatek, da v tem trenutku na žiro računih občin stoji 122 milijonov evrov razpoložljivih sredstev. To pomeni, da ni neke strahovite panike. Še en podatek glede koriščenja EU sredstev. Na odboru za lokalno samoupravo smo končno dobili statistične podatke, ki opredeljujejo koriščenje evropskih sredstev od leta 2005 do sredine letošnjega leta. Koriščenje teče iz leta v leto boljše. Do leta 2008 je bilo to koriščenje z negativnim predznakom, od takrat naprej pa je pri vseh letih pozitiven predznak. Ker pa verjamem statistiki, si upam trditi, da je temu res tako. Znotraj tega pa nekateri na veliko politizirajo in zganjajo nenormalen veter. Kar pa sem želel posebej poudariti – sicer je kolega to že nekoliko omenil –, je to, da je primerjava razprav v smislu vse črno v smislu gospodarskih subjektov strahota, je zame strahota. Vse je črno, vse je negativno, vse je v propadu in tako naprej. Kolegice in kolegi, na svetlo ali pa na vrh razprav je treba postaviti tisoče in tisoče firm, ki odlično poslujejo tudi v tej naši Sloveniji, ki so izvozno usmerjene, ki ustvarjajo nova delovna mesta in so za vzor tudi nekaterim tujim firmam. To je treba izpostaviti, te naše firme, ki so odlične, in jih je treba postaviti za vzor! Te je treba pogledati najprej, tem dati vso priznanje in te je treba pohvaliti. V Sloveniji jih imamo veliko. To me navdaja s pozitivno energijo in s tem, da Slovenija lahko gre samo naprej. Rebalans bom podprl.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Uvodoma moram povedati, da tega rebalansa ne bom podprl. Izjemno veliko argumentov je bilo že omenjenih, med drugim je tudi predsednik Slovenske demokratske stranke gospod Janez Janša v stališču poslanske skupine zelo jasno in zelo konkretno nanizal pomembne razloge in argumente, zakaj takšnega rebalansa ni možno podpreti. Prav tako mislim, da je z argumenti to dopolnil tudi kolega Andrej Vizjak, in iz tistih razprav je možno razbrati, da tak rebalans, kot je predlagan sedaj, v Državnem zboru zagotovo ni primeren za podporo. Ne morem pa mimo tega, da sem danes v stališčih poslanskih skupin in posameznih razpravljavcev poslušal tudi razprave, ki peljejo v smer ponovnega podtikanja prejšnji vladi. Vseskozi smo danes v kar veliko razpravah poslušali, kako je za sedanjo situacijo in za to slabo situacijo v naši državi kriva prejšnja vlada. Pa bi postavil nekaj hipotetičnih vprašanj. Zanima me, ali je prejšnja vlada res kriva za pogodbo, ki je bila sklenjena z NPU. Ali je prejšnja vlada res kriva za potratnost dela urada predsednika države? Ali je prejšnja vlada res kriva za tajkunske kredite Nove Ljubljanske banke? Ali je prejšnja vlada res kriva za propad celih gospodarskih panog, med njimi gradbene? Ali je prejšnja vlada res kriva za povečanje brezposelnosti s 55 na 120 in več tisoč? Ali je prejšnja vlada kriva tudi za ustanavljanje agencij, ki so bile ustanovljene v tem mandatu, ki so nepotrebne in se preko njih skozi zaposlitve zapravlja davkoplačevalski denar? Ali je res prejšnja vlada kriva za vse to, kar sem naštel? To so samo nekatere stvari, ki so se mi zdele pomembne za izpostaviti. Da ne bom ostal samo pri tem, vas bom malo spomnil na številke. Ker gre za to, zakaj je na eni strani treba varčevati, če na drugi strani funkcionira razsipna država, razsipna država na deseto potenco. Ko govorimo o pogodbi, ki je bila sklenjena z NPU, lahko govorimo o naslednjih podatkih. Sami ste to že velikokrat slišali in še enkrat bom ponovil, da bo slovenska javnost vedela, kako varčna je in kako kvalitetno ravna z davkoplačevalskim denarjem ta vlada in ta koalicija, ki to vlado seveda podpira. Z gospodom Igorjem Pogačarjem, ki bo postal lastnik te stavbe, v kateri je sedaj NPU, je ministrica za notranje zadeve sklenila 20-letno pogodbo, v skladu s katero mu plačuje mesečni obrok kredita, ki je vreden 125 tisoč evrov. Poleg tega, da mu krije mesečni kredit 125 tisoč evrov, pa plačujemo na mesec še 11 tisoč evrov, ki ostanejo v njegovem žepu. Ministrica je torej sklenila pogodbo z osebnim prijateljem gospodom Pogačarjem, iz katere sledi, da mu mesečno plačuje obrok 136 tisoč evrov. Od tega je obrok 125 tisoč evrov namenjen za pokrivanje kredita, 11 tisoč pa ostane v njegovem žepu. Kar je pa tukaj ironija in kar je neverjetno, nenormalno in nesprejemljivo, je to, da bo na koncu, po 20 letih, Igor Pogačar lastnik te stavbe! Lastnik te stavbe, ob tem da mu celoten kredit plačuje država iz državnega proračuna! In takšno pogodbo je podpisala gospa Katarina Kresal, najpomembnejši človek in predsednica ene od eminentnih strank v tem državnem zboru. To se je pokazalo na njihovem zadnjem svetu, kjer so ji dali stoodstotno podporo. Stranka LDS je dala stoodstotno podporo ministrici kljub temu, da je bilo jasno, da je ta pogodba podpisana v škodo davkoplačevalcev. Na to sta jo opozorila Računsko sodišče in Komisija za preprečevanje korupcije. Na koncu, po 20 letih, bi gospod Pogačar iz teh 11 tisoč evrov zaslužil 2 milijona 640 tisoč evrov. Iz tega bi lahko plačali 5 tisoč 820 mesečnih pokojnin. Poleg tega je postal lastnik hiše, v kateri je sedaj NPU in za katero kredit plačuje država Republika Slovenija! Ali se vam zdi korektno, da na eni strani na tak skrajno neodgovoren način ravnamo z davkoplačevalskim denarjem, na drugi strani pa stiskamo pri vsem, kar je mogoče, in predlagamo tak rebalans, s katerim se krčijo investicije in tako naprej?! Gremo k naslednji stvari. Ko je Slovenska demokratska stranka v nekem obdobju omenjala predsednika naše države, se pravi prvo avtoriteto naše države gospoda Danila Türka, je bil neskončen napad na Slovensko demokratsko stranko, češ kako si dovolimo karkoli spregovoriti o našem predsedniku države. Mislim, da je on avtoriteta, ker je bil izvoljen v državi, in vsak državljanka in državljan v tej državi ima pravico povedati svoje mnenje ne glede na to, kdo je na kateri poziciji. Tu imamo zanimive podatke, da je predsednik države v letu in pol samo za letalske prevoze porabil 836 tisoč 297 evrov. Skoraj milijon evrov samo za letalske prevoze! In to v situaciji, v kakršni država je, ko večina ljudi ne more živeti, ko večina upokojencev s svojimi pokojninami enostavno ne more preživeti, kjer govorimo o socialnih pomočeh, kjer govorimo o nadomestilih za brezposelnost in tako naprej. Poglejte naprej. Tu piše tudi, in to je ugotovila revizija, da so v tem uradu, zanimivo, nekaterim tam zaposlenim vračali stroške za obleke nekaj čez 5 tisoč evrov. Kot da je ta država tako bogata, da si nekdo lahko privošči in plačuje nekomu obleke! Ali si lahko predstavljate? Ali to ni potratno? To je preko vsake meje! Potem so tu tudi podatki, da sta dva gospoda, ki sta bila na enem izmed obiskov urada predsednika države, porabila samo za nočni bife iz hladilnika 500 evrov v eni noči! To je toliko, kolikor je ena mesečna pokojnina posameznika! Da ne govorimo o tem, koliko je bilo porabljeno za stilsko pohištvo – skoraj 50 tisoč evrov. Potem za obnovitev brunarice – skoraj 60 tisoč evrov. In tako naprej in tako naprej. To so vse tiste ključne stvari, ki so še kako pomembne, ko vidimo, da na eni strani varčujemo maksimalno, na drugi strani pa zapravljamo, kakor se komu zazdi. Če to dela prva avtoriteta slovenske države, predsednik naše države, ki bi moral biti zgled nam vsem in je za vse te stvari vedel – zagotovo, saj on vodi urad –, in si dovoli, da se lahko tako ravna z davkoplačevalskim denarjem, kako se potem lahko mi tu odločamo o rebalansu, kjer režemo investicije, kjer zamrzujemo pokojnine, kjer delamo ne vem kaj vse, kar je mogoče, kar je škodljivo in kar je v nasprotju z vsako logiko?! Z vsako logiko! Če nadaljujemo, gremo k Novi Ljubljanski banki. 250 milijonov evrov je že bilo namenjenih za dokapitalizacijo. V zadnjih dneh berem časopise, v katerih piše, da bo Nova Ljubljanska banka letos pridelala 70 milijonov čiste izgube, in če jo želimo rešiti, je najmanj, kar je potrebno, 450 milijonov novega vložka v to banko. Dragi gospodje, to seštejte skupaj! To je že blizu milijarde evrov! Mi se tukaj kregamo in iščemo rešitve, kako bomo zamrznili plače, penzije, ne vem še kaj, na drugi strani pa Nova Ljubljanska banka počenja, kar ji pride na pamet! Mislite, da so ta denar, ki je v Novi Ljubljanski banki, ki ga ni, dobili reveži?! Ali so to dobili penzionisti, ali so to dobili tisti, ki so na zavodu za zaposlovanje in tako dalje?! Ali so to dobili tisti, ki so ta denar prenesli na otoke in ne vem kam, ker ga v tej državi ni? In kdo so tisti ljudje? Točno vemo, kdo so. Točno vemo, kdo so tisti baroni v tej državi. Vemo! Vemo! In poglejte ironijo te vlade, te države, pravosodja in vsega. Nobenemu se ne zgodi čisto nič! Absolutno nič, kot da je v tej državi vse okej. In do sedaj še nisem slišal, da bi bil en uslužbenec v Novi Ljubljanski banki ali kaznovan ali obsojen ali karkoli, ko pa vemo, da je šlo milijarde evrov denarja iz te banke! Nekontroliranega! Nekontroliranega! Potem gradbeni sektor. Propad praktično kompletne branže gradbenega sektorja. Jaz sem prepričan, da bi ta vlada morala v tisti situaciji, ko se je ugotovilo, kaj se dogaja, začeti z investicijami. Ne bi si smeli dovoliti, da kompletni gradbeni sektor propade! Tega si ne bi smeli dovoliti, ker če v nadaljevanju to gledamo, točno vemo, kaj to pomeni, koliko je tukaj zadaj delovnih mest. Tisti baroni in tisti, ki smo jih videli, da so imeli roke obrnjene k sebi – ne bi bilo nobenega problema, če bi tiste odstranili in podjetjem dovolili ter jim dali možnost, da bi lahko normalno funkcionirali. Tisti ljudje, ki so bili zaposleni v ozadju, niso nič krivi, da se je odnašal material iz enega objekta Simoni Dimic in se je tam vgrajevalo in tako naprej. To je vse pisalo v časopisih. Tega si nisem jaz izmislil in tudi ne trdim, da je to resnica, ampak to je pisalo. In tako naprej in tako naprej. Zdaj imamo gospo Simono Dimic, ki toži državo za tri plače! Za tri plače, zato ker je na svojem področju delala nepošteno. Si znate to prestavljati?! In sedaj toži državo za tri plače! V katerem svetu živimo?! Kje je tukaj pravosodje, kje je tukaj policija, kje so sedaj tisti organi, ki bi morali takoj ukrepati, takoj reagirati? In še nekaj. Vseskozi poslušam, kako je pomembno, da je država socialna. Mislim, da sem to že enkrat povedal, pa še enkrat bom v tem parlamentu povedal, ker očitno ne pride na prava ušesa, pravi stavek. Zame pojmovanje socialne države ni delitev socialnih pomoči in nadomestil za brezposelnost, ampak to, da imajo ljudje delo, da so za to delo primerno plačani in da lahko normalno živijo, da si lahko zagotavljajo družino, da si lahko kupijo stanovanje, da se lahko normalno razvijajo. To je pravo pojmovanje socialne države, ne pa povečanje denarja za socialne pomoči in za nadomestila za plače. To je absurd. Kje je tukaj upoštevano dostojanstvo človeka?! Kje?! Lepo vas prosim, kako dolgo še mislite, da bomo zdržali v tej državi s socialnimi pomočmi in nadomestili za brezposelnost? Kako dolgo še mislite, da bomo to zdržali, če na drugi strani ne bomo imeli novih delovnih mest? In tam, kjer imamo možnosti sedaj, se pravi na investicijah, smo začeli rezati še investicije, ki so temelj oziroma podlaga za ustanavljanje novih delovnih mest. Mi lahko delamo, kar hočemo, lahko vsako leto režemo, kar hočemo – če ne bomo na eni strani vzpostavili pogojev, da se bo začelo gospodarstvo razvijati, kar bo omogočilo odpiranje novih delovnih mest, bomo, verjemite mi, iz meseca v mesec delali rebalans na rebalans, rebalans na rebalans, dokler ne bomo prišli do bankrota. In tisti, ki govorite, da je v Sloveniji daleč do bankrota, se sprenevedate. Tisti potem niste poslušali predsednika Vlade, kaj je govoril. Niste ga poslušali. Če bomo nadaljevali s tem tempom in s tem zadolževanjem in denar porabljali za tekoče poslovanje te države, je jasno, kam nas pelje pot. To je tudi mag. Vizjak danes zelo jasno povedal in upam, da ste ga slišali. Večkrat je bilo rečeno, da je opozicija kriva za to, da so referendumi v tej državi padli, pokojninski, delo na črno in tako naprej. Ne morem verjeti, da si sploh upate kaj takšnega reči, ker ni opozicija izpostavljala pokojninskega referenduma. Vemo, kdo je bil tisti, ki je zbiral podpise – civilne družbe. Kako si vi dovolite kriviti slovenski narod, ki se je odločili drugače, kot vi mislite?! Danes sem velikokrat slišal tudi od predsednika Vlade, ko je tukaj trdil, da so zdaj volivke in volivci krivi, ker so referendumi padli, za stanje v tej državi. Kako si dovolite uporabiti takšne stavke?! Kako si to dovolite? Zame je to zakon, zame je to verodostojno. Če volivci rečejo na referendumu ne, potem je razlog, zakaj so to rekli, in s tako veliko večino kot so to storili. In vi si dovolite reči, da oni niso tisti, ki imajo pravico, ker so se pravilno odločili. Vlada Boruta Pahorja je tista, ki je edina sposobna peljati to državo korak naprej. Ampak, dragi moji, danes imamo argumente in razloge za to, kje smo. Ti argumenti jasno kažejo, kam je ta vlada pripeljala to državo. Imamo 120 ali 130 tisoč brezposelnih. Govorite o 106 tisočih. Kje pa je tistih 21 tisoč, ki niti službe niso dobili, pa jih ni na spisku, ni jih v evidenci? Poglejte si malo statistiko. 21 tisoč in nekaj jih je, in prištejte te zraven, pa boste videli, kje smo. Če želimo izstopiti iz te nenormalne situacije in če želimo enkrat v tej državi stopiti zares skupaj, moramo narediti korak zato, da bomo preprečili agonijo in to slabo stanje v tej državi, moramo storiti korak naprej. Ampak lahko ga storimo samo na en način. Odvisno je od vas, ne od nas. Ne od opozicije, od koalicije je odvisno. Točno vidite, da nimate nikakršne podpore med slovenskim narodom, pred slovenskim človekom. Vi pa trmasto vztrajate, zaletavate se z glavo v steno, gremo z novimi ministri. Ne vem, kaj vse boste počenjali. V treh letih vladavine ste praktično pokazali, kaj znate. Zdaj točno vidite, da ni šanse, da bi lahko kaj pametnega storili. Vi pa trmasto vztrajate samo zato, da si zagotovite še te kanale, ki ostajajo, da se spraznijo, kolikor jih je še mogoče sprazniti, v žepe tistih, ki nikoli niso in ne delajo v dobrobit slovenskega naroda. Nikoli! Delajo le za osebno korist, za svoje žepe in za svoje prekrasno življenje. Tukaj pa govorimo o socialni državi. Danes je bilo že velikokrat rečeno, češ čisto vse smo naredili, da v tej državi ni bil oškodovan noben sloj, da držimo neko ravnotežje. Veste, dragi moji, kdo je to rekel? Ali živi tu, kot sem že včasih rekel, pa ne bom ponovil tega, kar sem že včasih rekel, ali pa ne razume stvari. Na eni strani imamo peščico ultra bogatašev, na drugi strani pa večino velikih siromakov, večino ljudi, ki ne more živeti, in temu ne more nihče oporekati. Tako kot sem prej rekel, tisti, ki prejemajo socialno pomoč, in tisti, ki prejemajo nadomestilo za brezposelnost –povejte mi, ali tisti ljudje lahko razmišljajo o družini? Ali lahko o čem sploh razmišljajo? Kaj si lahko s 400, 500 evri privoščite? Povejte! Nič si ne morete privoščiti, nič! Niti čekov ne morete plačati, ne pa da bi lahko razmišljali o kakšnem stanovanju ali še čem drugem. In zdaj z rezanjem investicij onemogočamo in ne dajemo možnosti, da bi se morda pa le s pospešenim investiranjem države lahko odpirala nova delovna mesta, ko je situacija že takšna, kakršna je. Še vedno gremo znova in znova z glavo skozi steno. Nočete razumeti bistva. Nočete! Ne vem, ali ga morda ne razumete. Vedno ste govorili, da ste neka elita, LDS, SD, Zares. Da ne bi danes govoril o Zaresu. Danes tukaj pametuje, kako je ta vlada slabo delala, v resnici pa je do zdaj bil praktično sokreator vseh zgodb. Oni pa bi zdaj naenkrat bili opozicija, ki kritizira Vlado, koalicijo in tako naprej. To ni možno, to ni normalno! Menda ljudje res ne morejo sprejeti takšnih neumnosti! Neumnosti! Če se spomnite še ene stvari, potem pa bom zaključil, ko je bilo govora, da prejšnja vlada ni storila nič. Kdo je ukinil davek na plače?! To je blizu ene milijarde denarja. Kaj mislite, če bi bil še zdaj davek na plače, koliko ljudi bi bilo danes na zavodu? Ali si sploh znate predstavljati?! Ali zna kdo izmed vas to izračunati?! Nihče si ne zna izračunati! Jaz vam povem. To je naredila prejšnja vlada, ker se je zavedala, da je treba razbremeniti gospodarstvo, če hočemo, da bo šlo gospodarstvo korak naprej, če hočemo, da bodo ohranjena delovna mesta. Kdo drug kot pa prejšnja vlada je zmanjšal brezposelnost s 96 tisoč na 60 tisoč in še manj, za več kot 30 tisoč delovnih mest! [[oglašanje iz dvorane]] Dragi moj gospod, to govorijo statistični podatki in si jih poglejte. Če pa si jih do zdaj niste znali pogledati oziroma prebrati, potem sem vam pa jaz danes to povedal. Lepo prosim, da pogledate statistiko, in vam bo vse jasno. In ne govorite, češ gospod Pojbič, ne govorite. Jaz govorim, ker je to dejstvo in resnica. To je dejstvo in resnica. Zdaj pa smo s 55 tisoč spet na 120 ali 130 tisoč. To je pa vaša zmaga. Žalostno za slovenski narod. To so žalostna 4 leta za slovenski narod, da si je izvolil takšno vlado in takšno koalicijo. Danes je bilo še rečeno, da nihče ne bo uspel rešiti s čarobno palico, če bo prevzel vodenje te države. To je vsakemu izmed nas logično! Vsakemu je tukaj logično! Saj to, kar ste nam pustili, komurkoli že, ki bo prevzel vodenje te države, je logično, da tega ne bo mogel storiti, če pa je vse prazno, vse, kar pogledaš. Potem pa vi poskušajte rešiti problem s prazno denarnico. Res pa je, da je Slovenska demokratska stranka edina stranka, ki je do zdaj v zadnjih dveh, treh mesecih predstavila program in način, kako si predstavlja rešitev tega problema in te države. Edina! Povejte mi, če je kakšna stranka v tem parlamentu prišla s programom. Slovenska demokratska stranka se je pokazala in odprla karte, in ljudje se lahko seznanijo. Ampak kje je problem? Ali se o tem, kar je Slovenska demokratska stranka pripravila, sploh kje kaj govori? [[oglašanje iz dvorane]] Se vidi demokracija, bravo! Prava gospa se je zdaj oglasila. To pa, vi pa že lahko govorite o demokraciji. Veste, kaj je za vas demokracija?! Vaše osebno prepričanje in rdeča barva! To je za vas demokracija! Za nas ne! Zame so ljudje, ki imajo na sebi rdečo, zeleno, rumeno, črno, kakršnokoli barvo že, enaki. Zame morajo ljudje živeti. Vi pa niste nikoli bili sposobni skrbeti za to, da bi šlo vsem ljudem dobro, ampak samo določenim elitam, elitnim skupinam, ki so bile vam pri srcu ali vam pisane na kožo. Takšne demokracije si v Sloveniji več ne želimo! Ne jaz, ne slovenski narod, ne slovenski človek! Ta demokracija je bila v tej državi 40, 50 in zdaj še nekaj let zraven, ampak upam, da je temu enkrat prišel konec. Enkrat mora biti konec. Mora se vedeti, kdo pije in kdo plača. Ne bodo plačevali le ubogi državljanke in državljani, pilo pa bo samo nekaj posameznikov, ki jim je na tem svetu prekrasno in lepo. Ne, tega ne bo več! Takšnih zastopnikov v parlamentu tudi ne potrebujemo več, takšnih, ki bodo zagovarjali elite in elitne skupine, ne pa tistih ljudi, ki so zdaj v večini, o katerih sem govoril, ki si ne morejo ustvariti niti družine, ničesar. Temu je treba narediti konec! To lahko naredimo vsi tisti, ne glede na to, v kateri stranki smo, ki imamo neko odgovornost do svojih državljank in državljanov. Verjemite mi, če je za marsikaterega izmed vas problem, da jaz povem to, kar mislim, je to vaš in ne moj problem. Jaz točno vem, v kakšni državi želim živeti in kaj je nujno potrebno narediti za tiste, ki so glasovali zame in za Slovensko demokratsko stranko. In še zadnji stavek. Prihajam iz kraja, kjer imamo podjetje Paloma, kjer je bilo ogromno problemov, ampak podjetje Paloma zaenkrat še živi. Vendar pa je država 78-odstotni lastnik tega podjetja. S 3, 4 oziroma 5 milijoni evrov bi tam bilo zagotovo rešenih 800 oziroma 900 delovnih mest. In kaj si vi mislite? Do tega trenutka država ni zbrala poguma, da bi ta denar vložila. Sto in en izgovor je, da to ni možno. Na koncu se lahko zgodi to, da bo tudi takšno podjetje počasi prišlo v situacijo, ko ne bo moglo preživeti. Tega si jaz ne želim. Upam, da si tega nihče, ki danes v tem parlamentu sedi, ne želi. [[oglašanje iz dvorane]] Lahko povem do konca?! Prepričan sem, da je bilo prejšnji mandat marsikaj na tem področju narejeno. Kot sem že omenil, smo ukinili davek na plače. Kje misliš, da bi bila danes Paloma, če ne bi mi ukinili davka na plače? Veš, koliko smo takrat gospodarstvu pomagali?! Ti, ki si gospodarstvenik, bi moral to vedeti, kolega. Prosim, da me ne motiš, ker me motiš nonstop.
Gospod Pojbič, brez dogovorov, prosim.
Če me pa nonstop moti, gospod podpredsednik.
Vi imate besedo.
Kako pa naj jo imam, če polovica državnega zbora govori?! Kakorkoli. Zakaj sem izpostavil podjetje Paloma? Ker je to kraj, v katerem živim, kjer sem se rodil, in mi ni vseeno, kaj se s tem podjetjem tam dogaja. Maksimalno sem se angažiral v prejšnjem mandatu in se tudi v tem, da je podjetje ostalo pri življenju. Upam, da bo to tudi v prihodnje uspelo, če ne s to vlado, pa s katero drugo. Za zaključek pa še to, da tega rebalansa, kot sem povedal, ni moč podpreti, zaradi tega ker rešuje stvari tam, kjer ni pravo mesto. Ta koalicija in ta vlada je zamenjala glavo z repom, in če misli državo reševati tako, kot je pripravila ta rebalans proračuna, potem se lahko Slovenke in Slovenci kar začnemo križati. Hvala lepa.
Gospod Pukšič, imate besedo.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, ministri in drugi predstavniki Vlade, lep pozdrav! Jaz bom začel s številkami, in preko številk želim pokazati, zakaj je treba začeti ta voz, ki drvi v brezno, zaustavljati, po naše bi rekli prijeti za žlajf in začeti žlajfati. Nekaj časa bo še seveda drvel navzdol, potem pa bo prišel trenutek, ko se bo ustavil, in bo nekaj časa ostal na miru. Šele od tukaj naprej je možno, da se bo začel ponovno dvigovati. Če pogledamo samo nekaj podatkov. Danes je bilo namreč s strani vladne koalicije in opozicije pod B – ki so rekli, da so sedaj že nekaj časa v opoziciji – narejenih že veliko primerjav, kaj vse prej ni bilo narejeno in kaj vse je prejšnja vlada naredila narobe. Kakorkoli, primerjati je treba tisto, kar se primerjati da. Če pogledamo, kako smo dobri – te samohvale in statistične podatke žal velikokrat na strani koalicije preveč enostransko prikazujete, in prikazujete samo neke segmente, tiste segmente, ki vam odgovarjajo. To ni dobro. Na vseh področjih, tudi na segmentu zadolževanja glede na BDP. V štirih letih, od 2005 do 2008, je prejšnja vlada zmanjšala zadolževanje za 4,7 %. Ta nova vlada pa ga je povečala za 22 %, z 21,9 % na 43,3 %. Povečala je zadolževanje za 22 %. Sedaj reči, da smo na 43 % BDP – da, ampak če vas človek pusti še nekaj časa na tej točki, bomo jutri, pojutrišnjem na 50, 60 %. Ali drugače, če smo pošteni, če že govorimo o številkah, moramo tudi povedati, da imamo poleg tega zadolževanja BDP zraven tudi poroštva. Prejšnja vlada je od leta 2005 do 2008 dala za 3 % poroštev, v glavnem za državne investicije, v glavnem za avtoceste, skratka za investicije. Ta vlada pa je do sedaj, torej v teh treh letih, dala že za približno 9 % poroštev. Pa bomo rekli okej. Če bi to šlo v investicije, bi bilo v redu. Ampak ne gre. Velika večina tega ali pa daleč največ je šlo za pokrivanje tako imenovane finančne krize. In vseh poroštev skupaj imamo danes za 21 %. Če izračunamo, 21 % poroštev in 43 % zadolževanje, smo na 64,5 %. To je realna slika! To je slika te moje države! Toliko smo zadolženi, ker tista poroštva iz finančne krize, zelo dobro vemo, visijo v zraku. Vprašanje je, koliko od tega bo prišlo nazaj. Vprašanje je tudi, koliko ostalih poroštev se bo porabilo, torej jih bo morala država financirati glede na to, da nam je propadlo ogromno podjetij, in iz dneva v dan propadajo. Toliko govorite o socialni vzdržnosti. Ali je res socialna vzdržnost za nekoga, ki je bil 30 let zaposlen, pa gre v invalidsko upokojitev zaradi tega, ker se mu pač kaj zgodi, in dobi manj kot 400 evrov pokojnine, s srednješolsko izobrazbo in tako dalje? Je to socialna vzdržnost? Se še spomnite, s čim ste prišli na oblast? Minister Križanič in takratni minister za okolje in prostor Karl Erjavec sta ponujala tisoč evrov. On pokojnine, Križanič pa minimalne plače. Zaključujete tretje leto, delate rebalans [[...]]Pričakoval sem, da boste danes prišli s tisoč evri minimalne plače in s tisoč evri pokojnine. Obljubljali ste nekaj, ljudje so vam verjeli in to ste zavozili. Ker ste to zavozili, in jaz vam govorim o številkah, bi bilo prav, da to tudi enostavno spoznate in priznate. Tako kot je kolegica Renata Brunskole rekla, da so nekoč vodile državo debele krave, zdaj pa jo vodijo nore krave. Nekako tako sem jaz to tudi razumel. Če gremo dalje. Glede črpanja evropskih sredstev. Pri stvareh, o katerih govorim, uporabljam statistične podatke, podatke ministrstev, uradov ali inštitucij, kot je Računsko sodišče in tako dalje. Povzetek revizijskega poročila Črpanje sredstev evropskega proračuna za dva programa, in sicer enotni programski dokument ter Program razvoja podeželja za Republiko Slovenijo 2004–2006. Od 519 milijonov je bilo počrpanih 493 milijonov ali 95 %. Računsko sodišče je zapisalo, da je to največ, kar lahko država pridobi pred zaključkom programa. Ni čudno, če ste to državo že tako daleč pripeljali, da niti kisika ni več, da bi človek lahko normalno dihal, ampak bom poskusil zdržati. V letih 2004–2008 je to državo vodila neka druga oblast in sta bila tista dva programa v tistem času maksimalno počrpana. Kje smo danes? Eden od poslanskih kolegov je govoril, da je srečen, da smo dobili na odboru za lokalno samoupravo podatke o črpanju. Res je, dobili smo jih. Zopet, predstavil bom samo te vladne podatke. On se je sicer že na odboru spraševal, češ da ne verjamemo tem podatkom. Ne, ne gre za to. Verjamemo jim, ampak zato nas je toliko bolj strah, kako so katastrofalni. Katastrofalno črpanje evropskih sredstev! Glede na to, da sem tehnik, bom tako, kot sem začel, tudi nadaljeval s številkami. Drugače ne znam. Res pa je, da je v tehniki 2 plus 2 4, ni več ali manj, tako kot znate to nekateri tudi s filozofijo prikazati in zavijati v celofan. Na operativnem programu človeških virov je izčrpanih 33 %. Vedite pa, da smo danes konec 2011 in da imamo v Republiki Sloveniji pravico podpisovati pogodbe za črpanje evropskih sredstev do 31. 12. 2013 in potem še v letih 2014 in 2015 pravico ta sredstva tudi črpati. To pomeni pošiljati zahtevke v Bruselj in dobivati denar nazaj. Torej, 33 % na programu človeških virov. Na regionalnem razvoju 45 % in na programu ROPI 15,6 %. Certificirani zahtevki so še bistveno nižji, kar je še toliko slabše. Torej, 33 %, 45 %, 15 % – če to sešteješ in razdeliš, je to pod 30 %. Je pa en program na regionalnem razvoju, podatki so s strani SVLR, in sicer program pri izvajanju na operativnem programu regionalni razvoj, delitev sredstev za razvoj regij, in sicer 586 milijonov. To je tistih tako imenovanih 600 milijonov za regionalni razvoj občinam. Na tem projektu so bili narejeni štirje razpisi, en poziv. Mimogrede, štirje razpisi so bili narejeni v enem samem letu! V enem samem letu! Poziv pa v celih treh letih! Tu je sedaj razlika med prejšnjo in sedanjo vlado. Res pa je, da je prejšnja vlada imela enega ministra na SVLR, vi pa imate sedaj že četrtega ali kaj jaz vem katerega. Poglejte, kaj je bistvo. Bistvo je, da je na tem projektu realizacija izvajanja programa po regijah blizu 80 %, ponekod celo 80. To pomeni 75 do 80 %. To je edini program, ki bo počrpan. Drugega programa ni. Vsi ostali so na, kot sem že rekel, približno 30 %. Kako je to pomembno in zakaj smo v Slovenski ljudski stranki zahtevali že na nekaj sejah odbora za lokalno samoupravo sejo Državnega zbora? Zato, ker je to edini sveži kapital, ki bi pomagal tudi našemu, slovenskemu gospodarstvu in ga držal nad vodo. Prej je državna sekretarka iz gospodarstva dejala, da je nekaj manj črpanja zaradi, prav zapisal sem si, tako imenovanih evidenčnih projektov. Kaj pa so to evidenčni projekti? Ali je evidenčni projekt to, da bomo gradili kanalizacijo? To je seveda za vas evidenčni projekt. Ali to, da bomo gradili vodovod? Ali da bomo subvencionirali podjetjem nabavo neke opreme in tako dalje. Da, to so razpisi. Teh razpisov bi moralo biti danes cca 80 % že izpeljanih, celo več, ker nikoli ni toliko prijavljenih, kot je razpisov, in še manj je tudi počrpanih sredstev. Do danes smo imeli pravico počrpati že 2,6 milijarde. Koliko smo pa počrpali do danes? Do konca septembra 2011 okrog 500 milijonov. Govoriti, da smo sedaj končno na pozitivni strani, glede na to, koliko damo v Bruselj in koliko dobimo nazaj [[...]]Enostavno povedano, za obdobje 2007–2013 smo se izpogajali, da bomo dali v Bruselj 3 milijarde, da bomo nazaj dobili 5,1 milijarde, kar pomeni 2,1 milijarde več. Ali povedano drugače: vsako leto bi morali v proračun Republike Slovenije dobiti 222 milijonov več, kot tja plačamo. Potem bi bili na tem, kar smo se izpogajali. Ker pa tega ne delamo, imamo do danes primanjkljaja že za pol milijarde, 500 milijonov evrov. Če hočete, vam lahko navedem podatke, ki smo jih iz vseh teh dokumentov zbrali skupaj. Od leta 2012 do leta 2015 bi morali vsako leto nad tistim, kar plačamo v Bruselj, dobiti nazaj 310 milijonov evrov. To pa ne bo šlo. Dobili smo podatke s strani službe Vlade za lokalno samoupravo, ki pravijo takole. Glede na to, da so bila prejšnja črpanja prav iz teh programov slaba – slaba zato, ker niste naredili osnovne domače naloge. Domača naloga je bila pripraviti razpise, delali pa ste drugo. Vsi, ki danes tu sedite, za to niste krivi. Nekateri pa so posebej krivi za to, na začetku sestave te vlade zagotovo državna sekretarka Andreja Jerina, ki je v Bruselj pisala neka pisma, da bodo stvari tajne, zaupne, drugače kot so tem ljudem razlagali ministri, med njimi takrat še minister Gjerkeš. Problem je, da ste se preveč ukvarjali sami s sabo tudi na tem področju. Zato vam je minister Križanič letos marca, ko ste obravnavali to na Vladi, sporočil zahtevo in jasno povedal, da se sredstva ne koristijo. Prvič pa je bilo ta teden v Državnem zboru na odboru za lokalno samoupravo povedano, da moramo leta 2013 iz bruseljske blagajne dobiti milijardo 365 milijonov. Tu se seveda postavi vprašanje: Kako, kolegice in kolegi? S čim? S tem rebalansom? S tem rebalansom tega v 10 letih ne bomo dobili, ker je vprašanje, ali bomo v 6 letih počrpali iz Bruslja milijardo 300 milijonov. Letos namreč 645 milijonov, pa letos bo nekaj več, drugo leto 660 milijonov, to je milijarda 300 milijonov, leta 2013 pa milijardo 340 milijonov. Zapomnite si tisti, ki boste takrat sedeli v tej dvorani, kako bo takrat gorela voda, ker to enostavno ne bo možno. Zakaj ne bo možno? Zato, ker danes ne naredite tega, kar bi morali narediti. Poslanke in poslanci tega državnega zbora, ne opozicije, tega državnega zbora, smo vam dali priložnost. V torek smo na odboru za lokalno samoupravo sprejeli sklep: Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj predlaga Vladi Republike Slovenije, da za izvedbo regionalnih razvojnih programov v okviru Operativnega programa krepitve regionalnih razvojnih potencialov za obdobje 2007–2013 zagotovi dodatna sredstva v višini 600 milijonov evrov. To je edini način in edina bilka, za katero se lahko oprimemo v tej državi. Na vas v Vladi pa je, da to izpogajate s spremembo OP znotraj Bruslja. Zakaj? Zato, ker za tem stojijo občine. Občine projekte imajo. Edine, ki to imajo. To je še edina institucija, ki v tej državi funkcionira. Ne funkcionira Vlada, ne funkcionirajo sodišča, kaj šele da bi funkcionirala kakšna javna podjetja, javna infrastruktura. Skratka, nič več ne funkcionira! Funkcionirajo le še občine. Državna sekretarka je prej govorila, da projekti, ki jih izvajajo občine, niso ogroženi, da tečejo in da je vse oh in sploh. Gospa državna sekretarka, ni res! Občine podpisano pogodbo – gre za evropske projekte, ki jih sofinancirajo iz različnih virov, tudi same –, da dobijo denar na proračun iz Ministrstva za finance, pošljejo na SVLR avgusta, denar pa dobijo decembra. Avgust–december, štirje meseci! To ne funkcionira, čeprav smo zavezani po Zakonu o preprečevanju zamud pri plačilih plačati v roku 30 dni. Ampak občine so dolžne plačati, država pa svojega deleža ne nakaže. Kaj potem delajo občine? Najamejo kredite, da dolg do izvajalcev poravnajo. Če pa tega nekatere ne morejo, najamejo kredite izvajalci. In kaj potem? Sledijo zamudne obresti. Te so zapisane v pogodbi. In kaj potem? Občine plačajo zamudne obresti. Potem pride nadzorna institucija, katerakoli že, ki reče: "Župan, ti si pa lump, kršil si zakonodajo." Zato ker ga je Vlada v to prisilila! Rebalans proračuna ali premetavanje znotraj teh postavk, ki ste jih pripravili, po mojem prepričanju ne pelje v smer, v katero bi moral peljati. Zakaj opozarjamo in zakaj se bojimo? Ne samo na tem področju, ampak tudi na povečevanju javnofinančnega dolga. Kolegice in kolegi, upravičeno. V tem času vam je uspelo uničiti nekaj gigantskih slovenskih podjetij, SCT, Vegrad, CPM in tako dalje. Poleg tega še stotine manjših podjetij, med drugim Nizke gradnje Ptuj z 80 zaposlenimi, in zraven še na stotine obrtnikov in podjetnikov, ki so postali insolventni. Na področju črpanja evropskih sredstev je tudi ta država še kako insolventna. Podatki, o katerih sem govoril, so vaši, vaše vlade. In če smo na tem področju insolventni, sem pričakoval – seveda zopet naivno, kajti ob vodenju vaše vlade je to preveč –, da boste prišli z rebalansom, ki bo temu pomagal. Vi pa pridete z rebalansom, ki da denar zunanjim zadevam, šolstvu, sociali, in vzame vsem trem, ki denar ustvarjajo – prometu, lokalni samoupravi in gospodarstvu. Kako vam lahko na takšen način potem ljudje verjamejo in kako sploh upate prositi za podporo takšnemu rebalansu? Danes je predsednik Slovenske ljudske stranke Radovan Žerjav jasno pokazal, kakšne so številke v primerjavi z letom 2008, kjer je bilo prilivov v proračun leta 2011 več kot 600 milijonov manj kot leta 2008 in za dvakratnik več odlivov, torej skoraj milijarda 200. To ne pelje v upanje, da se bodo stvari ustavile. Nekdo med vami je danes tudi razpravljal, da naj povemo, kakšni so ukrepi, kakšni so predlogi, kaj narediti za ohranitev gospodarstva in tako dalje. Definitivno vložiti v tisti segment, ki bo prinašal novo dodano vrednost. Če poenostavim, ker sem kmečki fant in ponosen na to: če gre kmetu slabo, bo kravo prodal, zategnil pas in kupil mlado teličko, zato da bo lahko spomladi ponovno oral in sejal. To je enostavna kmečka logika. Ne pa tako kot delate vi, da kravo zakoljete, čez zimo preživite, jo pojeste, spomladi pa postanete hlapci. Tako kot je rekel že Ivan Cankar. Če se krči sredstva na investicijah, kolegice in kolegi, to ste pa tudi že sami povedali, da če se krči tam, od koder so prilivi, potem več ne bo vreče, iz katere bi lahko jemali. Zadolževanje pa bo tudi onemogočeno. Krčenje na investicijah pomeni, da jutri ne bo za socialo, za to, o čemer ste govorili, vzdržnost in tako dalje, ne bo za pokojnine, skratka ne bo za družbeno nadgradnjo. Kaj je za narediti? Priznajte in recite: "To so naši veliki grehi, mea maxima culpa, državljanke in državljani. Žal smo vas tri leta zavajali, peljali narobe, pridemo pred vas in izstavite račun." Samo to, nič več in nič manj. Zato v Slovenski ljudski stranki takšnega predloga rebalansa, ki ga podpira nekaj posameznikov te države – to veste tisti, ki sedite v Vladi, in tisti dve koalicijski stranki –, proti pa je 99,99 % državljank in državljanov, ne bomo podprli oziroma bo Slovenska ljudska stranka na strani državljank in državljanov. Ne bomo glasovali za ta rebalans, tudi sam ne bom. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Grill.
Najlepša hvala za besedo. Če bi ob predstavitvi tega rebalansa proračuna predsednik Vlade Borut Pahor svoj nastop začel približno tako, bi mu jaz verjel, javnost, bil bi verodostojen, če bi ga začel tako: "Pred vami je rebalans proračuna, o katerem imam dve novici, eno slabo in eno dobro." In bi rekel: "Slaba novica je ta, da je ta rebalans bistveno slabši, kot je bil leta 2010, dobra novica pa je ta, da je bistveno boljši, kot pa bo leta 2012." To je tolažba za vas, koalicija, tista formalna in tudi tista fiktivna. Kajti spirala proračuna, razvoja Slovenije kaže, da je iz leta v leto slabše. Zato upravičeno tudi sam ugotavljam – pa ne samo jaz, tudi stroka, tisti, ki se na makroekonomsko sliko spoznajo –, da to Slovenijo še čaka. Prej je gospod Juri tukaj spet izvajal neke smešnice, kot da je stranka Zares zdaj prišla v opozicijo zato, da bo pomagala rešiti Slovenijo iz situacije, h kateri je s svojim delovanjem v Vladi tudi sama prispevala. Predvsem pa je zavajal javnost tudi s tem, da v Sloveniji pa res ni še tako slabo, da bi se morali česa bati. Primerjal je bruto družbeni dolg, ki ga imamo, da smo zdaj nekje v tistih številkah, v katerih je veliko evropskih držav. Pri tem pa je pozabil povedati, da smo bili pred tremi leti na približno 22, 23 % BDP na skupni dolg, zdaj pa smo blizu 45 %, in to ste dosegli v dobrih dveh letih. Druge države so to prigarale v desetletjih. To naj bi bila tolažba, da se nimamo česa bati, da nismo res na robu propada, kot je Grčija. Slaba tolažba. Vendar se tudi sam strinjam s tem, jamranje ni dovolj. Treba je biti inovativen, konstruktiven, zategniti pas, ampak tam, kjer je to treba, in biti bistveno bolj radodaren do tistih področij, ki nam bodo jutri, čez en teden, čez en mesec, čez leta prispevala, predvsem na prihodkovni strani proračuna, k začetku reševanja situacije. Žal gre naš voz še vedno močno navzdol v pogubo, in ne vem, na kakšen način se ga bo uspelo rešiti. Verjamem, in tudi vsi drugi, da s predčasnimi volitvami, da se vse skupaj postavi na nove, zdrave temelje, da se potem poskuša to zadevo tudi sanirati. Če bi bila koalicija v svojem besedičenju bolj konstruktivna v iskanju rešitev, ne pa da ves čas išče razloge za takšno situacijo v prejšnji vladi, da tukaj zavaja javnost, da je bila kašča prazna, bi se situacija v Sloveniji odvijala drugače. Žal vam lahko ponovno zatrdim, pa ni namen moje razprave prepričevati, kajti številke so več kot zgovorne, da je bila kašča leta 2008 uravnotežena. Toliko, kolikor je v kaščo prihajalo, je tudi iz kašče odhajalo. Zdaj pa ste v teh treh letih kaščo izpraznili in zelo težko jo bo začeti ponovno polniti. To je tista žalostna resnica. Govorite, da ta proračun oziroma rebalans zagotavlja neko socialno povezanost. Bojim se, da bo ta rebalans, in tudi naslednji, nekako bolj vzpostavil neko povezanost osiromašenih, obubožanih državljank in državljanov. Ne si zatiskati oči in si predstavljati, da smo s tem, ko imamo res zaskrbljujoče število nezaposlenih in se povečujejo sredstva za njihova nadomestila, kaj rešili. Nismo. Nismo rešili, verjemite mi. Velika večina ljudi, ki so brez dela, ne po svoji krivdi, bi si želela, da dela, ne pa da čakajo na to miloščino in so sami sebi odveč. Zato je treba res delati na tistem segmentu, ustvarjati nova delovna mesta. Tudi ta kriza, v kateri Slovenija je, je priložnost, da bi se uredile tudi takšne stvari, ki v Sloveniji sistemsko že nekaj let ali celo desetletij vodijo v nezaposljivo generacijo predvsem mladih ljudi. Imamo veliko strukturno brezposelnost, veliko. Za to je kriva ta vlada, pa tudi prejšnje, da morda niso imele dovolj poguma ali mogoče tudi inovativnosti, da bi začeli naš izobraževalni sistem predvsem na visokem šolstvu, pa mogoče tudi v srednjem šolstvu, usmerjati predvsem na način, da bi se mladi želeli in bili motivirani izobraževati se na tistih področjih, ki jim zagotavljajo službo. Sedaj pa še vedno ugotavljamo – kljub temu, da na to opozarjajo makroekonomisti, tudi same univerze oziroma tisti profesorji, ki zadevo želijo razumeti –, da še vedno preveč bogato financiramo takšne programe, ki nam producirajo nezaposljive mlade ljudi. Imamo množico visoko izobraženih diplomantov, ki ne dobijo dela. To je tista stvar, ki jo bo treba v najkrajšem času spremeniti. Zmanjšati sredstva za take programe in jih raje nameniti za izobraževanje v tistih programih, ki so tudi perspektivni. Državna sekretarka je prej omenila, da naš predlog, predlog Slovenske demokratske stranke, ki se je nanašal na davčne olajšave, še dodatno znižuje prihodke v proračun. To drži na kratek rok. Ampak jaz sem prepričan, da se vi sami zavedate, da davčne olajšave, predvsem na investicije, na dobiček tistih podjetij, ki so pripravljena investirati – tudi teorija fiskalne politike kaže na to, da se z davčnimi olajšavami na dolgi rok vedno zagotovi pozitiven priliv, v smislu ekonomije obsega. S tem se bodo producirala nova podjetja, nova delovna mesta. Res je, da boste od vsakega subjekta pobrali nekoliko manj, če mu boste dali davčno olajšavo, ampak suma sumarum je teh subjektov toliko več, da bo priliv v davčno blagajno večji. Tak je bil tudi praktičen primer v prejšnjem mandatu, ko smo z davčnimi olajšavami, kjer je bila konjunktura, dosegli več. Tudi tukaj bi bilo treba razmišljati v tej smeri. Sedaj pa gremo ravno v nasprotno smer – davčne olajšave ukiniti, uvesti dodatne davke, da imamo potem tudi gospodarsko aktivnost vedno nižjo, in to vodi v pogubo, definitivno. Ta spirala gre v pogubo, dokler ne bo vse šlo nekam k vragu. Upam, da ne, ampak pot vodi tja. Sam sem tudi pred tem dejstvom, ki ga je prej omenil že predsednik SDS, ko je predstavljal stališče poslanske skupine, da sta pred nami dve slabi rešitvi. Tudi če ta rebalans ne bi bil sprejet. Kaj bi pa bilo drugače? Tako ali tako je izvajanje proračuna zamrznjeno, občine se ne morejo premakniti. Če se ga pa sprejme, pa vemo, zadeva je premetanka. In kje so razlogi? Ne samo v tem, da je gospodarska aktivnost prizadeta, da ne more funkcionirati. Velika krivda je tudi na strani tistih, ki bi brez nekih finančnih sredstev lahko prispevali k temu, da se gospodarska aktivnost nekako pospeši. Eden izmed takšnih resorjev je okolje in prostor. Tu imamo seveda ministra. Upam, da bo prisluhnil tem navedbam. Koliko občin ima v Sloveniji sedaj sprejete prostorske akte? Zakaj jih nimajo? Ker ne dobijo soglasja Ministrstva za okolje in prostor. Seveda so tudi še nekateri drugi krivci, ministrstvo za kmetijstvo, ampak ključno je Ministrstvo za okolje in prostor. Marsikje imajo investitorje, imajo projekte, ne morejo pa teh dokumentov urediti, ker prostorski akti niso urejeni oziroma sprejeti. Zakaj se tega ne pospeši, pa bi se ta ciklus začel? Koliko je nepotrebnih stroškov? Gospod Žarnić, ta očitek leti zopet na vas. Če bi bili včeraj na Odboru za okolje in prostor, bi lahko prisluhnili. Tudi poslansko vprašanje se bo nanašalo na to. Samo en primer nepotrebnega zapravljanja denarja v vašem resorju. Zaradi nespoštovanja sodbe sodišča, zaradi neupravičene ali pa nepravilno podeljene koncesije, ki jo je vaš resor podelil, ste 22. februarja letos dobili sklep s strani sodišča, verjetno ga poznate, da se bo prizadeti stranki dnevno izplačevalo, če bo dala zahtevek, znesek v višini 800 evrov. To pomeni, da boste vsak dan zapravili za eno minimalno plačo davkoplačevalskega denarja, vse do 500 tisoč evrov, kolikor je naloženo. Zakaj? Tu je krivda izključno v vašem resorju. Pa koliko je še takšnih nepotrebnih izdatkov! Koliko je tudi administrativnih ovir? Če bi Ministrstvo za javno upravo opravljalo svojo funkcijo in nadaljevalo postopek dr. Viranta, da se administrativne ovire zmanjšujejo, koliko bi se olajšale gospodarske aktivnosti? Nič ni od tega. Ne jamrati, češ ni denarja, ni tega, ni onega, pri tem pa ne pustite, da bi investirali, da bi delali tisti, ki imajo znanje, ki imajo še denar, čeprav so taki redki, vendar jih je nekaj, ki imajo denar, in tudi voljo. Ampak takih je vedno manj. Zato jaz, da s tem zaključim, tega rebalansa ne bom podprl. Ne bomo glasovali proti, tudi sam ne bom glasoval proti. Toda zopet se bomo srečali pri naslednji obravnavi, upam, da že v novi sestavi, kjer bomo mogoče ugotavljali ravno obratno, da bo slaba novica drugačna, kot je sedaj, da je bil prejšnji proračun dober, pa da je zdaj slabši, pa potem obratno. Tako da vam res želim, da boste za leti 2012 in 2013 pripravili bolj razvojno naravnan proračun in da se bodo tisti, ki bodo lahko Slovenijo dvignili iz tega, na ta način videli v teh rešitvah in bodo skupaj z vami to tudi uspeli realizirati. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javila gospa Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Nekaj navedb predzadnjega in zadnjega razpravljavca zahteva moj komentar oziroma odziv. Najprej kar se tiče sredstev za investicije in njihovo krčenje. Moja izjava, ko sem se prvič priglasila k besedi, ni šla v smeri, da ni nobenih težav pri pridobivanju investicijskih sredstev za občine. Zavedamo se nekaterih pomanjkljivosti. Upam, da se jih zavedajo tudi občine, ko sestavljajo zahtevke za povračilo investicijskih sredstev, ki jih pošiljajo na službo Vlade za lokalno samoupravo. O tem, o čemer sem govorila, govorijo številke. V letošnjem proračunu je po predlaganem rebalansu občinam z investicijskimi transferji namenjenih 272 milijonov evrov. To vključuje sredstva državnega proračuna in evropska sredstva. Poleg tega imajo občine na razpolago tudi svoja investicijska sredstva. Podatki kažejo, da se ob krčenju proračunskih prihodkov na državni ravni izvirni prihodki občin vsako leto povečujejo. V tej smeri je treba razumeti mojo razpravo, da na občinski ravni obstajajo možnosti za investiranje, da so še naprej odprte in niso zajezene oziroma onemogočene z omejitvami izvrševanja državnega proračuna. V današnji razpravi je bilo večkrat omenjeno, da z rebalansom povečujemo sredstva za delo Ministrstva za zunanje zadeve. Res je, gre za povečanje sredstev v višini dobrih 3 milijonov evrov, vendar je treba pogledati v obrazložitev, da se vidi, za kaj v tem primeru gre. Gre za plačilo članarine v evropski razvojni sklad EBF, obveznost, ki je bila prevzeta v letu 2007 in ki zapade v plačilo v letošnjem in prihodnjem letu. Zaradi tega tukaj ne gre za neko bohotenje državne uprave ali neracionalno porabo sredstev. Gre za izpolnitev mednarodne obveznosti, od katere bodo imela lahko korist tudi slovenska podjetja. Še nekaj besed okoli davčnih olajšav za investicije. Tisti, ki ste bili v prejšnjem mandatu v Državnem zboru ali pa v kateri od vladnih služb, se boste spomnili, da je bila leta 2006 predlagana davčna reforma, ki je ukinila vse davčne olajšave. Vse davčne olajšave so bile ukinjene, razen v omejenem obsegu davčne olajšave za raziskave in razvoj. Temelj oziroma osnova, na podlagi katere je bila ta odločitev sprejeta, je bila empirična študija, po mojem vedenju edina, ki je bila v Sloveniji doslej izvršena. To je študija iz leta 2004, ki je izrecno pokazala, da ni neposredne povezave med višino investicijske davčne olajšave in dejanskim investiranjem, ki ga posamezen gospodarski subjekt oziroma davčni zavezanec izvrši. Šele v sredini leta 2008, ko so se že kazali prvi obrisi finančne in ekonomske krize, je bila odločitev spremenjena in so bile investicijske olajšave v omejenem obsegu ponovno uveljavljene. Te omejene investicijske olajšave ostajajo še danes v veljavi, in nihče danes ni govoril o tem, da se jih bo ukinilo. Dejstvo je, da nizko davčno breme lahko v pogojih visoke konjunkture prinese oziroma doprinese k visokim davčnim prihodkom v globalu, vendar se tudi ta zgodba nekje konča. Kako se konča, smo lahko zelo nazorno videli v lanskem letu, kako so drastično strmoglavili prihodki iz naslova davka do dohodkov pravnih oseb. Pa ne zaradi tega, ker bi imeli previsoko davčno breme na tem področju. Tudi vse možne primerjave, mednarodne, kažejo, da v tem segmentu nismo v zgornji polovici, ampak prej v spodnji. Tako da nikakor ne morem pristati na tezo, da bomo z zmanjševanjem individualnega davčnega bremena preko davčnih olajšav spodbudili k večjim investicijam in s tem tudi spodbudili k višjim vplačilom v državni proračun. Zavedati se moramo tudi, da mora vsako davčno olajšavo, ki jo damo enemu davčnemu zavezancu, na takšen ali drugačen način plačati drugi davčni zavezanec preko višje davčne stopnje. Hvala lepa.
Hvala. Še dr. Žarnić, izvolite.
Hvala lepa. Oprostite, ker bi zdaj izrabil samo eno kratko repliko na to, na kar ste me spodbudili. Širši problem je. Zelo vesel bom vašega vprašanja, da bom lahko natančno odgovoril, kdo je podpisan pod dokumentom, katerega posledica je nekaj, kar plačujemo sedaj. Saj veste, kakor hitro delujejo sodišča, je ta zadeva zagotovo stara nekaj let. Za kar jaz skrbim v času svojega mandata, pa je to, da ne bom pustil okostnjakov svojim naslednikom, tako kot sem jih jaz dobil polne omare. Je pa vsak takšen primer meni zelo dobrodošel, ne samo zato, da vidim, kdo je podpisal, temveč kdo je pripomogel k ustvarjanju takšnih napak, pa je mogoče še vedno sodelavec, da vnaprej ne bo več takšnih napak. Hvala.
Hvala. Ker je še interes po razpravi, odpiram prijavo. Smo pri splošnem delu predloga rebalansa proračuna. Prijava teče. Gospod Likar izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Ko sem študiral ta rebalans proračuna, sem malo pobrskal tudi po dokumentih za leto in malo več nazaj, ko se je sprejemal prvotni proračun za leto 2011. Tako sem dobil zapis, kako je premier Borut Pahor, ko se je vračal z vrha držav v območju evra, iz Bruslja, napovedal rebalans proračuna. To je bilo v maju leta 2010, lanskega leta. In napovedal je ta rebalans s ciljem zmanjšanja javnofinančnega primanjkljaja. Pravi, da bo to zelo oster rez in da sicer ne bi govoril o nominalnih številkah, bodo pa odrekanja na posameznih postavkah tega proračuna velika. Rekel je še, da je ministru za finance ter ministru za razvoj dal nalogo, da do poletja 2010 pripravita rebalans proračuna, ki bo zmanjšal ta primanjkljaj, in sicer pričakuje, da bo to zmanjšanje primanjkljaja opazno, sicer bo finančni minister nosil odgovornost na tej funkciji. Zadeve so se potem odvijale tako, da je sprememba proračuna za leto 2011, ki je bila sprejeta v novembru lanskega leta, znašala za 134 milijonov evrov višji primanjkljaj, in sedaj imamo ponovno ta rebalans, ki ga imamo na mizi danes, in ta primanjkljaj je res manjši, in to za celih 58 tisoč evrov. Tako da verjetno samo največji optimisti še upajo in pričakujejo, da bo Pahorjev ministrski zbor, četudi z novimi ministri, uspel urediti to, česar Vlada, moramo reči, ni uspela urediti v preteklih treh letih. Sprašujem se, ali bo Slovenija res sposobna prihodnje leto zmanjšati primanjkljaj za dobre pol milijarde evrov na 3,25 % BDP, kot je napovedala v izhodni strategiji za obdobje 2010–2013. Čeprav je minister Križanič imenoval ta rebalans kot super varčevalni, se bojim, da temu ne bo tako, saj, kot je bilo danes že povedano, gre v resnici zgolj za prilagoditve pričakovanim prilivom, ki bodo predvidoma manjši za 365 milijonov, in hkrati prav toliko na odhodkovni strani. Zmanjšuje se pa seveda odhodke, in to ne katerekoli odhodke, kot je danes bilo že večkrat poudarjeno. Zmanjšujejo se odhodki za investicije za 185,5 milijona evrov in pa investicijski transferji za dobre 203 milijone evrov, medtem ko se tekoči odhodki, to se pravi plače in odhodki za razne druge potrebe, ohranjajo na približno isti višini. Proračun za leto 2011 je bil, ko se je pripravljal, že zaznamovan s krizo in tudi že s tako imenovano vladno izhodno strategijo, in lahko rečemo, da je bil tako rekoč del te izhodne strategije, ki pa od te strategije korenito odstopa. V Slovenski demokratski stranki smo takrat z naklonjenostjo sprejeli to izhodno strategijo Vlade, kajti v njej so bili postavljeni zelo jasni cilji, in eden takih ciljev, ki ga podpira in zasleduje tudi Slovenska demokratska stranka, je prav zmanjšanje proračunskega primanjkljaja. In že ob sprejetju sprememb proračuna za leto 2011 lanskega leta v novembru smo opozarjali na zanemarjanje tega sicer ambicioznega cilja, saj je predvideval kar za odstotno točko večji primanjkljaj, kot pa je bil predviden z izhodno strategijo. To dejstvo je postavilo pod vprašaj tudi vse ostale cilje izhodne strategije in s tem tudi rešitev gospodarske in finančne krize. Ni samo moja ugotovitev, verjetno je to splošna ugotovitev ali pa vsaj ugotovitev večine, da je ta vlada izgubila dobršen del zaupanja državljanov in je zato težko pričakovati, da bo uspela na katerikoli fronti, ki jo bo odprla, čeprav ji sam želim nasprotno. Želim ji uspeh, ki bi bil dober, ki bi bil v dobro vseh nas. Kar se tiče tega rebalansa proračuna, tako kot je bilo stališče Slovenske demokratske stranke, tudi sam ne bom glasoval niti proti temu proračunu niti za. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Pred seboj imamo rebalans proračuna, ki je posledica luknje v proračunu, in to občutnega proračunskega primanjkljaja. Minister Križanič je ob koncu svojega nagovora dejal, da je za Vlado prva skrb človek in socialna kohezija. Če bi bilo to res, pa če bi bilo to vodilo Vlade, potem bi danes po mojem po treh letih te vlade morali razpravljati o tem, kako prerazporediti neke malenkostne viške, ne pa da režemo v meso države, ko jemljemo na tistih delih, ki bi eventualno omogočili revitalizacijo te države. Poglejte, če bi bila skrb človek in socialna kohezija, potem kriminalisti ne bi šele danes stopili v Novo Ljubljansko banko, in še to na poziv tuje države zaradi ponikalnice slovenskega denarja nekje v Sarajevu. Vemo pa, da je poniknil v isti količini v Zagrebu, v Beogradu, da ne govorimo o Frankfurtu. Potem bi stopili od državne banke prej in bi moralo biti vsaj toliko, kot režete, 370 milijonov, zaradi lastništva banke in ogromnih marž, ki jih jemljete iz žepov varčevalcev in komitentov banke, plusa. Država bi morala toliko zaslužiti, ne pa da že tretjič saniramo banko, jo dokapitaliziramo iz davkoplačevalskega denarja in tako naprej. Če bi bila ta skrb za človeka. Ampak te skrbi ta vlada ni imela in je nima. Zakaj se ni stopilo prej s strani kriminalistov v Novo Ljubljansko banko ali pa v državne banke? Zakaj so bili nekateri nadzorniki tisti, ki so največ znali odnesti? Zakaj ste nastavili lisjaka za čuvanje kokoši, če rečem v prispodobi, v nadzorne svete? Če bi kriminalisti prej vstopili, če bi se resno lotili, potem marsikaterega visokega vladnega funkcionarja ne bi bilo danes več na seznamu Vlade. Tudi to je resnica. Zaradi tega ne govoriti, da je skrb človek in socialna kohezija. Problem je, da je dobila veljavo popolna erozija socialne vednosti in vrednote v teh treh letih. Človek je postal nič, državljan je postal nič. In še vedno se bohotijo tisti, ki se na veliko napajajo iz proračuna, čeprav zvoni, čeprav je situacija dramatična. In ni res, kar je rekel kolega Juri – da je situacija resna, ni pa še dramatična. Gospe in gospodje, to lahko govori človek iz stranke, za katero pravi, da je v opoziciji, pa podpira Vlado. Situacija je dramatična. Je izjemno dramatična. In da ne bo kdo rekel, da si izmišljujem, bom citiral ministrico, načelnika generalštaba. Bil sem tudi na drugih odborih, kjer gospod Juri očitno ni bil, da govori, da situacija ni dramatična. Na Odboru za obrambo smo 1. septembra že imeli to obravnavo proračuna, kjer je bila ministrica. Navadno je dostopna, vendar je tretji program ni pokril, čeprav so že en teden predvajali stare posnetke iz počitnic in še potem tri dni, ampak ne, ker je bilo naročeno, da tam, kjer se pričakuje odkrita beseda ministra, ne snemati in ne prikazovati. In so šele čez tri dni rekli, češ danes se začenjajo razprave o rebalansu proračuna. Ministrica je dejala: "Tako da jaz lahko poročam samo o precej pesimističnem stanju." In je povedala, kaj država počne na tem področju, kako resne in dramatične posledice za Slovensko vojsko, ki je steber državnosti, ima to rezanje in zajedanje v substanco. Potem je povedala, da odpovedujemo vse nadaljnje vaje Slovenske vojske, da se je že davno ustavil ves razvoj v Slovenski vojski. Načelnik generalštaba pa je povedal naslednje, in to, se mi zdi, celo po rebalansu. Prva zadeva, pravi, je, da vojska nima dovolj denarja za zadnjo plačo v letošnjem letu. In to po rebalansu, ki ne predvideva te plače. Na koncu je rekel: "Ne znam dati tudi odgovora, kako dolgo se lahko zdrži v takšnem finančnem okviru. Ne znam dati tudi ne odgovora, kako dolgo se lahko osebno zdrži pri vodenju teh zadev." Zdelo se mi je, da načelnik razmišlja o odstopu. Tu pa kvazi opozicijski poslanci govorijo, da situacija ni dramatična. Kaj to pomeni? Se zavedamo, recimo, da če vojska nima za vežbanje, če zgolj ždi v vojašnicah in mora gledati v zrak, je to izjemno nevarna situacija za državo. Takrat ji gredo po glavi neumnosti. V podobni situaciji, ko je Argentina drvela v bankrot, so argentinski oficirji ponoreli in izvedli puč, ki je seveda državo pahnil še globlje. Jaz zaupam Slovenski vojski in slovenskim častnikom, da kljub takšni situaciji ne bodo delali takšnih norosti, ampak, gospe in gospodje, ali ni tragično, da smo soočeni s takšno situacijo danes, 15. septembra, na praznik priključitve Primorske. Seveda čestitam vsem Slovencem in Primorcem ob tem prazniku, in se sprašujem, ali ni ogrožena pozicija te države, dolgoročno. Ob tem, da se je dovolila ta erozija države in erozija vrednot ter poneverjanje denarja s strani oligarhij, povezanih z vladajočo opcijo. V takšnih razmerah je eksistenca države, ko za vojsko nimajo praktično za suhi kruh, ogrožena. To znajo opazovati in videti tisti, ki ne bi tega smeli vedeti in videti. Kam nas to pelje?! Pri teh rezih verjamem, da v tem trenutku, 15. septembra, na državni praznik, ne morete podati dobre slike, ker je denar že zapravljen, ker tega denarja ni, in se ni vodila prava politika, da bi bili v prejšnjih letih prilivi. V tej situaciji pa moram povedati, da še ni tega zavedanja oziroma te volje, da bi dejansko jemali tam, kjer se lahko odpovemo, in dali tja ali pa zagotavljali minimalna preživitvena sredstva tam, kjer se ne more in ne sme vzeti. Na dveh odborih sem kot lakmusov papir, kot preizkusni kamen predlagal odboru, da posvoji amandma, o katerem smo glasovali, ki je jemal minimalno, simbolno vsoto, približno 40 % delovanja Urada Vlade za komuniciranje. Zakaj tam? Vemo, da je ta urad v teh zadnjih letih urad za produkcijo slabih novic, ki nervirajo državljane in jemljejo motivacijo. Poleg tega pa edino dejavnost, ki bi morala biti dejavnost tega urada, opravlja predsednik Vlade, ki je plačan iz drugih postavk. Torej ne jemljemo predsedniku Vlade. Gospod Košir se je na tem uradu proslavil edino po Urški Čepin in tistem denarju, ki ga je dal preko Urške Čepin za reklamiranje nekaterih stvari. In zaradi tega bi brez skrbi vzeli 2 milijona sredstev od 6 milijonov! Ali mislite, da so vladni poslanci glasovali?! Ne, ne, bili so proti. Predlagal sem enako, da takšna sredstva damo na visokošolskem odboru za študentske domove, za visokošolsko infrastrukturo, kjer je minister rekel: "Tu smo pa izrazito podhranjeni." Ali mislite, da ste dvignili roke za to simbolično potezo, ki bi bila opozorila Vlade? Nič se ne bi zgodilo, samo pozitivne posledice. Ne, bili so proti. Zaradi tega jaz v ta proračun rebalansa ne morem zaupati, ker so spet imeli močni ljudje moč, da so rekli, češ pri nas se ne bo vzelo, vzeti se mora tam, kjer bo mali človek občutil, kjer se bo rušila socialna kohezija, pustili pa bomo tam, kjer so ljudje iz finančne oligarhije klicali in telefonirali, rekoč: tega pa ne vzeti. Gospe in gospodje, žal bo ta država šla na ta način po argentinski poti izpred let v bankrot. In kdor govori in na glasovanjih podpira takšne stvari, da se ne podpre niti amandmaja, ki je simbolno koristen in je simbolni lakmusov papir za resnost razmišljanja o Vladi in o koaliciji, težko govori, da situacija ni dramatična. Oziroma da govorijo takšni ljudje, da ni dramatična, in se s tem zavaja ljudi. Poglejte, iz tega razloga bi moral biti proti, vendar v to past ne grem. Pred tremi tedni sem na poslanski skupini opozoril, ko je bilo rečeno, da moramo gladko zavrniti. Ne, sem rekel, tukaj nas čakajo, peljejo v past, ker bodo pred tujino, pred Merklovo in drugimi že govorili, češ SDS ne podpira varčevanja. Zavedamo se te pasti, in to razmišljanje je prevladalo. Imejte takšen rebalans, podpreti ga ni možno. Mi ga ne bomo zavrnili, tako da nas ne boste mogli ogovarjati v tujini, da nismo dovolj konstruktivni. Bomo konstruktivni, se bomo vzdržali, vendar ta rebalans ne pelje k socialni koheziji, pelje proč od človeka, državljana. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Luka Juri.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Če danes pogledate novice iz mednarodnih ekonomskih časopisov, boste videli predvsem naslednje naslove. Ohlajevanje evropskega gospodarstva, ki sledi ohlajevanju ameriškega gospodarstva, vendar upamo, da dvojne krize še ne bo ali pa da je ne bo. Verjeten ali pa možen bankrot Grčije. Veliko vprašanje in neznanke o možnem bankrotu Italije. Ob tej primerjavi s takšnimi naslovi je dejansko naš nevihtni proračun videti bolj kot prijeten, svež vetrček. Jasno je, da rebalans potrebujemo, in temu nihče ne oporeka, ne oporeka niti največja opozicijska stranka. Čeprav ga ne podpira, ga pa, kot sem razumel, vsaj tolerira. Ne rabimo ga zaradi napačnih odločitev ekonomske politike slovenske vlade. Bilo bi kar oholo razmišljati, da lahko slovenska vlada s tako majhnim proračunom v tako majhnem odprtem gospodarstvu bistveno vpliva na gospodarsko rast v naši državi. Jasno je, noben ekonomist ne bo oporekal temu, da so bistveni elementi, ki določajo, kakšna je gospodarska rast Slovenije, mednarodni elementi. In jasno je, da je ta rebalans, ki sledi dejstvu, da so davčni prihodki nižji, zato ker je gospodarska dinamičnost v Sloveniji nižja, kot smo si želeli, posledica mednarodnega stanja. To seveda ni opravičilo, da bi si oprali in rekli, da nas to ne zanima. Ne, ne, saj se s tem ukvarjamo in zato tudi rebalans. Je pa obrazložitev, zakaj se tega lotimo in v čem je izvor vsega tega, za kar seveda tudi mi kot Slovenija nosimo sorazmeren delež odgovornosti. Sicer je res, da bi se lahko odločili drugače. Lahko bi se odločili drugače, vendar ta odločitev bi morala biti sprejeta na globalni ravni. Moje osebno mnenje je, da so se tako na eni strani države Evropske unije kot na drugi strani Združene države Amerike prehitro odločile in začele teči v politiko proračunskega uravnovešenja. Prezgodaj, še dlje bi morali spodbujati gospodarsko rast, ki je bila prešibka, in se že kaže, da ta tek v proračunsko uravnovešenje v ZDA z velikimi polemikami, ki so čisto umetno pripeljale celo do zmanjšanja bonitetne ocene Združenih držav Amerike, in na drugi strani z neuravnovešeno in neusklajeno politiko na evropskih kapitalskih trgih, kar je pripeljalo do grške krize – če se ne bi odločili za takšne politike in bi raje še naprej spodbujali gospodarstvo, sem prepričan, da bi danes bili na drugem scenariju. In tu Slovenija ima tisti delež odgovornosti, ki ga ima pri odločanju na sestankih ECOFIN, na sestankih Evroskupine, in seveda Evropska unija ima tisti del soodgovornosti, ki jo ima s svojo politično in gospodarsko težo na globalnem nivoju. Žal torej tega luksuza, da bi se tudi mi v Sloveniji enostavno odločili, da se rebalansa ne bomo šli, nimamo, zato ker smo odprto gospodarstvo, odprto finančno gospodarstvo, z odprtim finančnim trgom. Neuravnovešenost proračuna bi najverjetneje pomenila močno in nadaljnje odtekanje zasebnega kapitala stran od slovenskih obveznic, ki financirajo slovenski proračun, in potemtakem tudi za majhno državo, kot je Slovenija, težave s financiranjem svojega dolga. Žal zasebni denar odteka v zlato, odteka na Kitajsko, odteka v Indijo, v Brazilijo, stran od ZDA, stran od Evrope. Celo slišimo, in to je bilo za pričakovati, da nam bodo sedaj Kitajska, Brazilija in Indija priskočile na pomoč z zasebnim vlaganjem, zato da lahko pomaga pri likvidnosti v Evropi in v Ameriki. In če ni denarja, nimamo drugega, kot da zaključimo, da bo treba pristati na določene težke odločitve. Moramo se odločiti, kje bomo ugotovili prioritetna področja in kje manj prioritetna področja. In to je seveda potem stvar polemik. Moj predhodnik je omenil težave na nivoju varnostne politike in obrambne politike. Jaz mislim, da dokler se moramo v Sloveniji odločati, da ne bomo kupovali toliko osemkolesnikov, kolikor smo jih želeli, in da ne bomo toliko streljali in porabljali toliko goriva ter resursov za vaje smrti – ker se konec koncev vojaške vaje še vedno ukvarjajo s tem, kako se braniti, in ko se ti braniš v vojski in v vojni, vemo, o čem se gre –, dokler se moramo temu odpovedati, lahko pa še vedno zagotovimo ljudem v javnem sektorju plače, lahko učitelji normalno delajo, lahko ljudje, ki potrebujejo socialno pomoč, le-to pridobivajo, dokler smo še na tem nivoju, smo v Sloveniji napram drugim državam še v relativno dobri situaciji. Seveda daleč od tega, da pa bi bili v zlati situaciji. V Sloveniji nam mora ostati predvsem optimizem, želja po tem, da spodbujamo zasebno iniciativo, zasebno raziskovanje, zasebni razvoj v podjetništvu. Zato potreba te vlade in naslednje vlade, da liberalizira področje podjetništva, da po mojem mnenju tudi liberalizira ali pa drugače, če želimo reči lepše, fleksibilizira, ampak konec koncev vemo, za kaj gre, področje zaposlovanja, kajti samo takrat, ko bo podjetnik vedel, da lahko nekoga lažje zaposli in tudi odpusti, takrat ga bo zaposlil, sicer bo jemal študente, bo najemal delo preko agencij za delo in tako naprej. Ko pa se bomo šli bolj napredno od takšnih politik, ko se bomo odločili v tem državnem zboru, da bomo tudi produktivnost delavcev spodbujali z obvezno udeležbo pri razdelitvi dobička, ne pozabimo, da smo pred letom in pol na predlog Socialnih demokratov odločali o tem v tem državnem zboru in se je ta državni zbor odločil, da obvezne delitve dobička ne bo in da še naprej delavci ne bodo spodbujani k temu. Ko se bomo odločili, da bomo pravičneje razporedili breme pri obračunavanju dohodnine, ko se bomo odločili, da bo lažje ne samo odpreti podjetje, ampak da bo tudi lažje pristopiti do pomoči in asistence države, znanja in tudi kapitalske asistence države za to, da se lahko gremo podjetništvo, takrat bomo imeli v Sloveniji dobro perspektivo. Do takrat pa naj nam bo v veselje vsaj zavedanje, da denar ne prinaša sreče. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Ribič.
Spoštovani gospe in gospodje, spoštovana ministra, državne sekretarke, sekretarji, lepo vas pozdravljam! Danes je v Državnem zboru bilo že veliko povedanega, veliko koristnega, veliko napotkov, veliko pa je bilo tudi nakladanja in posledično nič povedanega. Moti me tudi to obmetavanje ob prejšnji vladi, pa predprejšnji vladi, pa sedanji vladi. V Državni zbor sem si želel priti zato, da bi za državo Slovenijo kaj dobrega naredil. In v Slovenski ljudski stranki smo do sedaj podpirali vse dobre predloge, ki so prihajali z ene ali druge strani. Tudi Slovenska ljudska stranka je velikokrat imela dobre predloge, pa se ostali kolegi v Državnem zboru niste tako obnašali kot mi. Kriza v svetu, kriza v Evropi, kriza v Sloveniji narekuje tistim, ki nas vodijo, da ukrepajo. Ta ukrep je rebalans proračuna, ki je pred nami. Sam bi si želel, da bi pri pripravi takšnega rebalansa proračuna sodelovali tisti, ki nas nagovarjajo z naslovnic ali televizijskih ekranov. Radi povemo, da imamo zelo dobro organizirano visoko šolstvo, veliko imamo izobraženih ljudi. Zakaj jih nismo povabili, ko smo delali ta rebalans proračuna, z željo, da bi v državi spremenili kaj na bolje? Zakaj nismo povabili Skupnosti občin Slovenije, Združenja občin Slovenije, da bi s svojimi nasveti, s svojimi izkušnjami z lokalnih skupnosti prenesli izkušnje, da bi se prebili do takšnega dokumenta, ki bi nas pomagal peljati v boljše čase? Veliko smo danes govorili o sociali in sredstvih v rebalansu. Sam bi rad dejal, da smo pripeljali te stvari tako daleč, da se tistim, ki so na borzah, ki dobijo neke socialne pomoči, nič več ne splača delati. V naši državi jabolka ali hmelj pobirajo ljudje iz Madžarske, iz Romunije, nekateri naši navihanci gredo to delati v Avstrijo ali v Nemčijo. Ukinjamo javna dela. Sam se dobro spominjam, da smo preko občin veliko zaposlovali ljudi preko javnih del, jim dali možnost in občutek, da moraš za denar, ki ga prejmeš, nekaj narediti. Ne vem, zakaj smo se odločili, da to tako masovno ukinjamo. Od 200 občin poznam veliko, veliko takšnih, ki so na koncu naredile režijske obrate in te dobre delavce zaposlile, in smo z manjšimi sredstvi v naši državi veliko dobrega postorili. Ne vem, zakaj takšne prakse ukinjamo. Seveda sem za to, da se pomaga tistim, ki so izgubili službe, da se jim pomaga na vsak način, da bi do njih zopet prišli, ampak tu so velike, velike razlike. Te velike razlike ustvarjajo in delajo tudi tisti, ki so na teh zavodih zaposleni. Vam bom povedal en primer. Gospa, ki je dolga leta pridno delala, podjetje je bilo ukinjeno, je prišla na borzo, pred tem pa tudi čaka na listi za operacijo na križu. Vmes jo lokalna skupnost povabi, da sodeluje v enem manjšem odboru, ki dodeljuje sredstva društvom, in za to prejme enkraten prejemek v celem letu 50 evrov neto. Uboga reva sploh ni vedela, da mora to prijaviti, da bo morala od tega plačati še kakšen davek. In ker tega ni storila, je izgubila še tisti denar, tisto podporo, ki bi jo na borzi dobivala. Na drugi strani pa je toliko ljudi, ki so zavozili velika podjetja, ki so si nagrabili toliko denarja, pa ga še noben ni vrnil, in v tej smeri nič ne delamo. In tudi tu so takšni javni uslužbenci, ki so botri ali pri tem pomagajo ali pa so pomagali. Zato se mi ne zdi prav, da tudi v tej smeri ne naredimo kakšne poteze. V tem proračunu, tako sam mislim, če bi moja beseda kaj obveljala med številnimi drugimi tukaj, bi morali na vseh drugih področjih vsi, vsak pri sebi, varčevati, spodbujati pa investicije. Danes je najbolj pravi čas, ko imamo še možnost črpati tudi kakšna evropska sredstva, da se dobro zavemo, da je veliko gradbenih podjetij propadlo zaradi takšnih ali drugačnih pokvarjencev in da bi tistim, ki se še borijo, da se obdržijo, dali možnost, da bi zopet začeli delati. Veliko imajo občine projektov, če jih država nima, in če bi posamezna ministrstva dajala svoje razpise, na katere bi se lahko občine prijavljale, bi gradbena stroka zopet začela delati, kolo bi se začelo sukati. Prodajalci materiala bi prodajali, delavci bi delali, prevozniki bi vozili, vsi bi plačevali davke, zopet bi se začel polniti državni proračun. Morda bi nas to potegnilo. Ampak vsi silni pripravljavci tega rebalansa očitno razmišljajo drugače. V tem rebalansu ne vidim neke prave spodbude za delovna mesta. Pogovarjamo se o tem, koliko je brezposelnih. Mislim, da bi se tu morali vsi, vsak za svoje področje, zavedati in na tem področju kaj več postoriti, da bi tisti, ki čakajo na delo, le videli nekje svetlo točko v tej 20 let stari državi, ki smo si jo vsi tako želeli. Ne morem glasovati proti rebalansu proračuna, ker je to bolje kot nič. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Rebalans, ki je pred nami, je nujen. Brez dvoma bo tudi sprejet. Žal mi pa je, da ni možno privarčevati kje drugje kot pri tem, ko vidim, da se mora za zagotovitev finančne vzdržnosti države varčevati pri investicijah, tako investicijah na Ministrstvu za promet kot na drugih ministrstvih. Zanima me tudi, kako bo na tak način sploh možno izpeljati investicije gradnje novih osnovnih šol, ki so prepotrebne na nekaterih področjih za varno izvedbo pouka. Na lokalni ravni smo storili vse in še več za pridobitev projektov, dovoljenj, veliko truda je bilo vloženega za uspešno dogovarjanje na osebni ravni. Morate vedeti, da je treba dobiti soglasja, nadomestne parcele, zgradbe in podobno. Upam si reči, da je to še težje delo kot delo z birokracijo. Na občinski ravni moramo vse to postoriti, in verjemite mi, zelo težko je. V Litiji in Šmartnem pri Litiji smo bili pri tem uspešni. Projekte za obvoznico v Šmartnem pri Litiji so uspešno pripeljali do konca, treba bi se bilo samo še lotiti dela. V projektu osnovne šole ravno tako. Skratka, vsi dokumenti in vse je pripravljeno za uspešno delo. Iz tega rebalansa izhaja, da teh projektov očitno ne bo možno realizirati. Takšnih projektov je še po celi državi veliko, in prepričan sem, da ko govorimo o socialni vzdržnosti, je to tudi velik prispevek k socialni vzdržnosti, zagotovitev delovnih mest tam, kjer jih lahko po mojem najlažje tudi odpremo. Preveč je transferjev, izplačanih za nedelo. Na ta način bi zaposlili ljudi in preko tega realizirali to pomoč, in ta sredstva bi se zelo multiplicirala. Mi smo že na začetku mandata na to opozarjali. Dajmo investirati na lokalni ravni, vse je pripravljeno, takrat ko se je gradbeništvo soočilo s krizo. Veste, ne zagovarjam tistih velikih gradbenikov, ki so naredili tudi veliko škode tej državi in gradbenemu sektorju, ampak govorim o tistih majhnih gradbenih podjetjih, ki delujejo po celi državi razpršeno. Po celi državi enakomerno zaposlujejo, in sem prepričan, da bi bila socialna slika še težja, če občine ne bi bile sposobne investirati v to, kar so se odločile. Na ta način zaposlujejo veliko ljudi, ki so tudi izobraženi za to delo. Prepričan sem tudi, da bi potrebovali investicije v gradbeni del, ker slovenskega gospodarstva nismo uspešno prestrukturirali. Na ta način, če odpremo te investicije, si pridobimo čas za prestrukturiranje. V tem času se je pa treba resno lotiti prestrukturiranja, vse resurse izkoristiti stoodstotno in še več ter težiti k temu, da aktiviramo tiste podjetnike, ki imajo dobre ideje, ki imajo ideje z veliko dodano vrednostjo, in da se tem tudi pomaga na ta način. Pa ni nujno ravno s subvencijami. Tudi s tem, ampak z boljšo konkurenčnostjo trga delovne sile in finančnega sektorja. Poglejte, govorimo, da imamo zelo nefleksibilno delovno zakonodajo, jaz pa trdim, da ni res. Mi imamo zelo fleksibilno delovno zakonodajo, samo potuhnjeno fleksibilno delovno zakonodajo, lahko rečem na nemoralen način, ampak podjetnik se pač mora reševati. Med njimi se najdejo tudi takšni, ki nimajo najboljših namenov. Sem pa prepričan, da je večina tistih, ki imajo pozitivne namene. Ja, poglejte, kako pa naj podjetnik danes zaposli drugače kot za določen čas ali pa sili novo zaposlenega v espe in tako naprej, če je pa obremenjen v primeru bolniške na tak način, da mu jo mora skoraj celo dobo plačevati? S tem se majhen podjetnik, lahko vam povem, uniči in se mora potem poslužiti zapiranja podjetij, odpiranja več podjetij, prezaposlovanja in tako naprej. Če bi imeli mi te zadeve urejene na tak način, da bi bilo to zapisano, da bi se vedelo, kje smo ,in da bi se dalo na ta način obnašati, bi bila ta zadeva že bistveno bolj konkurenčna. Mi smo na tem delu lestvice na 102. mestu, kar se tiče konkurenčnosti trga delovne sile in tudi finančnega trga. Finančni trg še razumem. Ne more se kar kredit dajati obubožanim podjetjem, če ne vemo niti tega, kje so. Tudi tukaj banke razumem, ampak banke bi se morale ves čas tako obnašati, tudi takrat, ko so dajale kredite za takšne tajkunske prevzeme, ki danes tepejo to državo. Je pa tudi res, da pri delovni zakonodaji lahko zelo hitro zadevo rešimo, samo če bi se za božjo voljo ti sindikalni voditelji malo zresnili. Na takšen način ne bomo mogli nič spremeniti, in država bo samo tonila, tonila in tonila, in ne vem, kam bomo na koncu vso to zadevo pripeljali. To je pa potuha! Če bi bili ljudje redno zaposleni, bi lahko tudi vstopali na trg kreditov, na finančne trge. Mogoče bi se marsikatero stanovanje, ki danes stoji, lažje prodalo in tako naprej. Učinki, sem prepričan, bi bili veliki. Ne bom pa rekel, kako veliki, ker tega še nisem uspel raziskati. In trdim, dokazali smo se pri socialni vzdržnosti. V tem segmentu, kjer lahko zelo hitro zadeve spremenimo, seveda pod pogoji, da bodo sindikati sodelovali na način, kot je to potrebno, lahko ta trg zaposlitev zelo hitro rešimo, ob tem, da smo že dokazali, da imamo čut za socialno državo in smo tudi socialno vzdržnost obdržali v okvirih, v katerih je. Naj še enkrat ponovim, ne soglašam in ne morem sprejemati tega, da ravno na teh investicijah, na katerih bi lahko največ delovnih mest rešili, danes tako drastično štedimo. Mislim, da bi se dalo marsikje drugje poiskati ta denarna sredstva, malo in po malo, in sigurno bi se nabralo tudi za tiste milijone, katere želimo na ta način privarčevati, seveda s ciljem finančne vzdržnosti, kar bo sicer doseženo, ampak ne vemo še, kakšne bodo posledice. Mislim, da tega ni še nihče izračunal. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Hvala. Prav lep pozdrav! Današnji akt, ki ga je predlagala Vlada in ki ga podpira koalicija, lahko obravnavamo na dva načina. Eden je s pomočjo medkulturnega dialoga. Medkulturni dialog namreč kot enega ključnih elementov postavlja zahtevo, da je treba stvari poimenovati s pravim imenom. Torej je treba zelo jasno povedati, da je predlagan protirazvojni rebalans proračuna. Kajti vsak, ki ima kdaj v življenju priložnost se srečati s kakšnim učbenikom makroekonomije, ve, da če hoče država doseči nov razvojni krog po obdobju nazadovanja in stagnacije, mora vsaj obdržati ključne razvojne investicije na tistih področjih, ki prinašajo visoko produktivna delovna mesta, s tem pospeševati gospodarstvo in po drugi strani vlagati v znanje in razvoj. Točno to so področja, kjer ta proračun varčuje. Morali pa bi varčevati na vseh drugih področjih, ampak tam se poraba v glavnem ohranja. Varčuje se pri investicijah. Naj razume, kdor more. Ena možnost je seveda, da gre za popolno neznanje. Druga možnost je pa bolj enostavna – da so se nekje, daleč od oči javnosti, usedli vsi poslanci, ki bodo izglasovali nove ministre ali pa še novega predsednika Vlade, če bo to podaljšalo njihov mandat, in skupaj z vladno ekipo lepo zapeli tisto: "Mi imamo se fajn, če vam prav je al' ne." In potem nastane tak akt, kot ga danes mi tu obravnavamo. Možna je seveda tudi kombinacija obojega, to je jasno. To se pravi, tako neznanja kot popolne ignorance. Ampak s tem že prehajamo na drugo možnost obravnave tega akta – da gre v resnici zgolj za še en izraz smisla za humor aktualne oblasti. Veliko argumentov, boste videli, gre tudi v tej smeri. Ta vladna humoreska tega tedna bi sicer zaslužila podnaslov Mnogo hrupa za nič. Namreč, to postane zelo jasno in tudi zabavno, če vemo, da je bil sprejet proračun na predlog še prejšnje vlade za leto 2009 nižji, kot je sedanji predlog varčevalnega rebalansa. Veste, Gorenjci radi varčujemo, ampak tudi na prvi pogled nam je v tem primeru jasno, da gre za logiko mnogo hrupa za nič, in verjetno gre za akt, ki sploh ni namenjen ne praksi, ne uporabi, ne Sloveniji, ampak mahanju pred tujino, pred Evropsko unijo, morda pred tistim vlakom, ki bo vsak hip povozil sedanje vladajoče v Sloveniji, zato da bi rekli, da mi nekaj delamo, da se vidi, da smo nekaj predlagali. V redu, prevzemite za to še odgovornost. Osebno sem trdno prepričan, da so tudi vaši ministri in nekateri zelo jasno opozorili, da tak akt, kot je, ni ne ustrezen, ne strokoven, ne primeren, in da je sprejemanje takšnega akta smešno, ker bo za nekatere zakonske obveznosti zmanjkalo denarja, še preden bo konec tega leta. No, sicer pa ima sedanja vladajoča koalicija nekaj izkušenj iz preteklosti, tudi z nekaj smisla za humor. Saj veste, ko jim je zmanjkalo denarja v zadnje pred mnogimi leti, so kar skrajšali tisto proračunsko leto za en mesec in so tako prihranili in potem so naprej daljšali in čarali. Tako da v tej čarovniški finančni kuhinji nastane marsikaj zelo smešnega. Žal to plačamo davkoplačevalci, da ne bo kakšnega nesporazuma. Ker pa opažam še z nekaj smisla za humor pri sedanjih vladajočih, da gre verjetno spet za ponovno epidemijo amnezije, naj jih spomnim, zakaj smo v sedanjem položaju in zakaj zdaj predlagajo kobajagi varčevalni rebalans, ki je še vedno višji od tistega, kar je v popolnoma drugih razmerah predlagala in potrdila prejšnja vlada. Namreč, kaj so oni sami storili leta 2009. Tisti nižji znesek predvidene porabe so napihnili z rebalansom leta 2009, in to, ne boste verjeli, za skoraj milijardo evrov. In potem se je ta nivo vlekel v vse in se še ohranja v tem kobajagi varčevalnem proračunu do današnjega dne. In to je tisto, kar je ključni učinek te vlade, ki ga ne bomo toliko občutili mi, ga bodo pa zelo naši otroci in še naši vnuki – da vsak dan obstoja te vlade stane slovenske davkoplačevalce novih 10 milijonov evrov zadolžitev. Novega dolga na mesec tale koalicija, s podaljški v kvazi opoziciji, in njena vlada napravita za četrt milijarde evrov, in v enem letu znese to neverjetnih 3 milijarde evrov novega dolga, ki ga bo treba plačati – z obrestmi. Zapitek pijanih od oblasti v krčmi Slovenija bodo plačevali še naši vnuki. Tega bi se morali vsi zavedati. Ponavadi se pri tem tako računa, češ saj ljudje sploh ne razumejo, kaj je to milijarda. Če kdo 10 tisoč evrov pobere, so vsi jezni, milijarda evrov pa je tako velik znesek, da ga navaden zemljan, ki skrbi za preživetje, sploh ne računa, ne razume. Zato naj jim pomagam z nečim, kar je otipljivo, in naj vam povem, kje je ta luknja, katere odraz je akt, ki je danes pred nami, na način, ki pa ga bo razumel vsak. En kar dober avto srednjega razreda danes stane 10 tisoč evrov. Vsak dan obstoja oblasti tranzicijske levice stane sedanje in naslednje rodove, vsako družino v Sloveniji, tisoč avtomobilov. Tisoč avtomobilov vsak dan. V letu dni je to neverjetnih 365 tisoč avtomobilov. In v dveh letih, gospe in gospodje, ste vladajoči s tem norim zadolževanjem vsaki slovenski družini, njihovim otrokom vzeli en avto in ga vrgli skozi okno. Vsaki družini v Sloveniji ste vzeli en avto, ki ga nikoli ne bodo videli, ga bodo pa plačali, in ga vrgli skozi okno, zato da ste ustvarjali videz, kako dobra je vaša oblast. Govorili ste, da ste socialni, še danes ste nekateri to trdili. Ja pa ja! Veste, koliko ste socialni?! Vi ste začasno ohranili morda nekaterim, praviloma že itak privilegiranim skupinam sedanji nivo socialne varnosti, zato ste pa uničili socialno varnost vseh naslednjih generacij vseh skupin v Sloveniji! To je pa posledica vašega ravnanja. Toliko ste vi socialni. In zato ne čudi, da se uporablja megla, da se preusmerja pozornost, in zato ste nam omogočili kulturni luksuz. Mi v živo živimo v Kafkovem romanu. Tega svet ne pozna! Nekdo je na nedokazljivem mestu v nedokazljivem času storil nekaj nedokazljivega in 571 jih zagrmi: "Kriv je!" Pa to je Kafkov roman, in mi ga živimo vsak dan. Časopisi so ga polni in mediji so ga polni, zato da se ne bi videlo, kako vi vsaki družini vzamete avto, pa ga vržete skozi okno, ker drugega ne znate. In potem pride še komedija na račun pravosodja. Tudi ta luksuz imamo, da jo opazujemo vsak dan. Zadnji akt v tej komediji je star manj kot dan, ko se je državni tožilec, posebej izbran za ekstra zahtevno in pomembno nalogo, javno gromoglasno skliceval na člen zakona, ki že davno sploh ne velja več, in ga je na to morala opozoriti sodnica. Ni čudno, če je pravosodni minister rajši emigriral na Kitajsko za ta čas, da ne bi kdo opazil, da bi on moral spakirati prvi, pa še kdo za njim, ki ga je on predlagal. Zdaj je to tako. Ko sem nazadnje govoril ob prejšnjem vašem proračunskem aktu, sem opozoril, da je pravzaprav edina stvar, ki jo vidim, da se vam dviguje v vaši razvojni impotenci, javni dolg. Pa ste rekli, da to ni fer, da se vam še kaj drugega tudi dvigne. Sem se potrudil, poglejte, tukaj je ekonomsko ogledalo Umarja, to je kar služba vaše vlade. In sem šel od skice do skice, da bi našel res nekaj, en lep diagram, ki bi kazal na nekaj, kar se v tem obdobju, poleg javnega dolga, stalno dviguje. Ne boste verjeli, imam dobro in slabo novico. Našel sem takšen diagram, poglejte ga – kako lepa krivulja. Točno tukaj ste nastopili oblast, in stalen dvig, stalna rast te krivulje. Slaba novica je, da gre za rast števila nezaposlenih v Sloveniji. Zato naj vam, ko končujete, čeprav se seveda oklepate stolčkov, še s cianokolom ste si najbrž namazali roke, postavljate nove ministre in predlagate rebalanse, ki so nerealni že tisti trenutek, ko so predlagani. Zato naj vas ne skrbi, kako boste šli v zgodovino, ker zgodovina bo o vas govorila v superlativih. Resnično v superlativih! Nikoli do zdaj, in trdim, da tudi nikoli poslej, ne bo nobeni politični ekipi, nobeni politični smeri uspelo v tako kratkem času tako divje zadolžiti te Slovenije. Imate največjo rast zadolževanja v zgodovini Slovenije, imate največjo višino javnega dolga v zgodovini Slovenije, imate največjo rast brezposelnosti v zgodovini Slovenije, imate najhitrejšo rast brezposelnosti v zgodovini Slovenije in imate največji padec gospodarstva od osamosvojitve naprej, torej v zgodovini samostojne Slovenije, in tudi najhitrejši padec gospodarstva, najhitrejše nazadovanje slovenskega razvoja v njeni zgodovini. Dejansko boste šli v zgodovino v superlativih. Seveda je vprašanje potem tudi, kako se ravna z odhodkovno stranjo, ampak preden pridemo do nje, naj opozorim še na to, zakaj prihodkovna stran ne deluje tako, kot bi morala. To je preprosto zato, ker nekatere institucije v tej državi v času vaše oblasti niti slučajno ne delajo tako, kot bi bilo treba. Ne trdim, da je bilo prej idealno, ampak tako, kot je zdaj, je pa zlasti za malo in srednje gospodarstvo, ki sta motor razvoja vsake normalne ekonomije, prava katastrofa. Naj navedem samo dva primera. Prvi je nedelovanje finančnih institucij. Osebno poznam – če želite, jih lahko pripeljem sem, če jim boste dali besedo, da nam povedo lastne izkušnje – ljudi, ki so šli v banke v Sloveniji, tudi v največjo, tisto v državni lasti, in so prosili za minimalne kredite, za nekaj tisoč evrov. Ob tem, ko imajo odličen produkt, ko imajo stalno rast proizvodnje, ko zaposlujejo dodatne ljudi – v letu dni je, recimo, samo eden od teh zaposlil sedem novih ljudi, sedem novih zaposlitev, novih dobro plačanih delovnih mest –, in ki imajo pogodbe že za nekaj prihodnjih let podpisane. In ne boste verjeli, vsi so povedali isto. V teh bankah so jih po dneve zafrkavali, da so morali nositi nove in nove dokumente, na koncu so jim pa rekli: veste, to je za nas preveliko tveganje, kajti vi ste tukaj šele leto ali pa malo več kot leto dni in ne vemo, če se boste obdržali na trgu. Tako delujejo naše silne finančne institucije, tudi tiste, ki jih vi stalno zalagate z novimi in novimi sredstvi iz žepa davkoplačevalcev, zato da pokrivate luknjo, ki jo pa delate s političnimi investicijami. Kajti v istem času, ko se je dogajalo to, o čemer govorim, je recimo nek razvpit ljubljanski župan za en svoj megalomanski projekt, ki se še dolgo ne bo niti slučajno tako mogel uvesti, kot je bilo obljubljeno, dobil 50 milijonov evrov takole [[tleskne s prsti]] . Tako pa delujejo te finančne institucije. In dokler je to tako, je jasno, da obstaja nek razvojni potencial, s tem tudi nek potencial dotoka v proračun, ki ga pač taka oblast ni sposobna in ga očitno nikoli ne bo sposobna prestreči. Drug problem, ki je morda še bolj pereč za vse, ki delajo v malem in srednjem podjetništvu, pa je problem finančne nediscipline. Tudi zato je prihodkovna stran tega proračuna mnogo manjša, kot bi lahko bila. Naša sodišča delajo tako, da se ljubi bog usmili, da o javnem tožilstvu sploh ne izgubljam besed. Tisto, kar sem prej povedal, je letelo na javno tožilstvo, ne na sodišča v ožjem pomenu besede. Poglejte, kaj se dogaja. Ne samo, da so mali in srednji podjetniki sedaj izpostavljeni izsiljevanju, dobesedno, tudi veletrgovcev in nekaterih velikih, politično dobro podprtih in financiranih partnerjev, ki jih postavljajo pred steno, ali boste šli pod lastne stroške ali boste nam šli na roko, pristali na nemogoče pogoje, ali vas bomo pa izločili, ne glede na to, da bomo tudi mi zato imeli izgubo. Ampak mi pač želimo uveljaviti svoje ozke interese. Še huje je to, da ta finančna nedisciplina zajema tudi mnoga državna podjetja, mnoge državne firme, in skoraj ne poznam več – zdaj gre pa že tako daleč, da že skoraj ne poznam več primera malega in srednjega podjetja na Gorenjskem, kjer se ne bi ljudje že pripravljali, ne samo razmišljali, kot so do sedaj, na odhod v tujino. V Avstrijo, ker je najbližja. Celo iz Novega mesta, poznam osebno, ga tudi lahko sem pripeljem, primer, ko že seli svoje podjetje na avstrijsko Koroško, ker ima neprimerljivo večjo pravno zaščito in ker je tam država do podjetništva prijazna, ker je podjetništvo vrednota. Tukaj vam je odletelo na celi črti. Še huje je to, da to zajema še en element, na katerega vedno opozarjam. To je element prenapihnjenega balona nepremičnin v Sloveniji. Ta balon je počil praktično že v vseh državah, v Ameriki, v večini Evropske unije. V Sloveniji ostaja napihnjen praktično na istem nivoju, kot je bil. Zakaj? Prvič, zato ker tisti, ki ste na oblasti, verjetno s tem podpirate določen krog nepremičninskih in bančnih špekulantov, ki imajo od tega edini korist, ampak mislim, da je še nekaj drugega, o čemer se javno ne govori, kajti še vedno so tabu teme. To pa je to, da so v portfeljih vseh velikih bank te nepremičnine izrazito napihnjene in polepšujejo zunanjo podobo, da je dejanska podoba našega bančnega sistema, zlasti tistega v državni lasti, pa seveda s tem celotne ekonomije, še mnogo slabša, kot je v resnici, in da vi to dobro veste. Zaradi tega se na področju tega nepremičninskega balona nič ne premakne. Veste, kaj pa so posledice? Kdor hoče kupiti kvadratni meter zazidljivega zemljišča za podjetništvo na Gorenjskem, bo plačal od 150 do 250 in tudi več evrov za kvadratni meter na malo boljši lokaciji. Enakovredno lokacijo na avstrijskem Koroškem bo dobil za 15 evrov na kvadratni meter in potem bo imel večletno davčno olajšavo, ker bo ustanovil novo podjetje, in še pomagala mu bo avstrijska država. In še huje je nekaj, kar je pa dolgoročno uničujoče – podobno se dogaja že tudi z družinami. Osebno poznam primere, ko se je mlada družina poročila, iskala možnost preživetja, in kaj so na koncu naredili – zbrali so nekaj denarja, s katerim v Sloveniji ne bi mogli storiti ničesar, razen najeti blazno prenapihnjeno nepremičnino v Ljubljani, šli so v Avstrijo, kjer je kvadratni meter zazidljivega zemljišča ob avtocesti 15 evrov ter kupili tam zemljišče tisoč kvadratov za 15 tisoč evrov. Toliko ste vi dali dodatnega davka za podeželje na naša zemljišča, vi ste ga sprejeli in s tem dodatno okrnili razvojne možnosti podeželja in ljudi, ki tam živijo. In potem jim avstrijska država še sofinancira izgradnjo hiše in jim pomaga. In teh ljudi nikoli več ne bo nazaj. To bodo ljudje, ki bodo plačevali v blagajne, tudi pokojnine, Avstrijcem. Mi bomo pa ostali brez teh virov, in kar je najhuje, brez teh družin – zaradi vaše popolnoma zgrešene protirazvojne politike. In kje konča tak denar? Ravno danes je bilo zanimivo prebrati na enem od spletnih portalov, kjer se Slovenijo pod vašim vodenjem postavlja ob bok policijskim državam, kot so Kitajska, Severna Koreja in podobne, in poskuša preganjati spletne strani kot samostojne, kot da gre za plačljive medije ali kaj podobnega, in se meša jabolka in hruške, ker je pač to nekomu v interesu. Resnica boli, kajne. Ampak veste, v modernem svetu se resnice ne da ustaviti, pa naj se vam zdajle še tako zatresejo hlače. Poglejte, kaj se je razkrilo: da se časopis Mladina preko Italije financira iz Nove Ljubljanske banke, kar pomeni – kar vi dokapitalizirate, beri daste denar davkoplačevalcev Novi Ljubljanski banki – z denarjem davkoplačevalcev. Sovražni govor, ki ga je širila ta revija, ste plačali vi, z denarjem davkoplačevalcev. In če jim še zraven omogočate neomejeno reklamo na televiziji, pa še pri tem smo lahko brali o zelo čudnih navezah, ki tam zdaj obstajajo, je potem situacija jasna – da je to pravzaprav vaša neuradna uradna politika. In zaradi tega se ne čudim, če smo gospodarsko tam, kjer smo. In zaradi tega se ne čudim, če je danes predlagani rebalans proračuna. Čudim pa se, da ste lahko predlagali tako slab predlog, protirazvojni predlog. Prevzemite zanj odgovornost. Razen če ste hoteli še enkrat dati prav Murphyju, ko je že pred mnogimi meseci minister Križanič tu za mikrofonom rekel: "Veste, vse, kar je pod to vlado lahko šlo narobe, je tudi šlo." To je prvi Murphyjev zakon. In potem je vse logično, tudi ta proračun. Kajti drugi Murphyjev zakon se pa glasi: naraven razvoj stvari je od slabega na slabše.
Hvala. Besedo ima gospod Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade oziroma ministrstev! Naj začnem z zadevo, ki smo jo danes na začetku sicer slišali večkrat, to je, da tudi jaz osebno čestitam Primorkam in Primorcem ob prazniku priključitve Primorske matici Sloveniji. To sem zdaj povedal tudi zaradi tega, da vas spomnim, da smo pred slabim mesecem tudi v Prekmurju praznovali praznik priključitve Prekmurja matici Sloveniji, pa tega danes žal nihče ni omenil in izpade, kot da je šlo to mimogrede, kot "prohujalo" z vetrom. Zato izkoriščam to priložnost, da tudi svojim Prekmurkam in Prekmurcem čestitam. To je tudi povezano z rebalansom, kajti vsa zahvala gre naši bivši ministrici Majdi Širca, sedaj po novem naši kolegici, za neprispevanje malenkostnih sredstev za častno praznovanje državnega praznika priključitve Prekmurja matici Sloveniji, kot tudi Primorske. S tem je pokazala, koliko ji to pomeni oziroma njeni stranki. Toliko za uvod. Zdaj pa k predlaganemu rebalansu. Kot poslanec iz pomurske regije ne morem, da ne bi izrazil skrbi nad klestenjem sredstev v državnem proračunu oziroma tudi v tem rebalansu, namenjenih za izvajanje, uresničevanje zakona o skladnem regionalnem razvoju in pomurskega zakona. Pri drugem samo za letos 70 tisoč. Sliši se sicer malo, ampak za tista skromna sredstva je pa to kar precej. Kot tudi zmanjševanje, klestenje investicijskih sredstev za občine – kar je kolega Grill kot predhodnik dobro izpostavil in ne bom zdaj tega na dolgo in na široko ponavljal –, kjer država očitno več ne more izpolnjevati svojih zakonskih obveznosti financiranja občin in prenaša to breme na občine tako, da se bodo morale sedaj namesto države zadolževati kar same občine, ki že sedaj težko uresničujejo svoje projekte. Še bolj katastrofalna pa je nevarnost nezmožnosti sodelovanja pri črpanju evropskih sredstev za občine, kar pomeni, da bodo ostala sredstva za finančno perspektivo 2007–2013 nepočrpana oziroma bodo ostala v evropski blagajni. Gre za neprecenljivo škodo, skrajno neodgovornost. Če se samo spomnim – meni se zdi, da je bilo to konec leta 2008 ali v začetku leta 2009 – vseh tistih očitkov prejšnji vladi, prejšnji koaliciji v zvezi z, pod narekovaji, slabim črpanjem evropskih sredstev in vsemi obljubami in načrti, kako bo to drugače. Zdaj vidimo, kje smo pristali. Da ne govorim o tem, da to najbolj prizadene številne manjše občine v manj razvitih regijah, slovenskih regijah, kot je na primer pomurska, ki bodo utrpele največjo škodo v primeru sprejetja takšnega rebalansa oziroma takšnega klestenja sredstev. Kar pa me je kot poslanca iz pomurske regije najbolj prizadelo, je pa žal, čisto enostavno in konkretno, brisanje že načrtovanih postavk iz proračuna, kot je to konkretno eden od več primerov brisanje postavke sredstev, namenjenih za izgradnjo sistema za vodooskrbo Pomurja, konkretno brisanje celotnega sistema A. Kot veste, je projekt oziroma načrt vodooskrbe v pomurski regiji sestavljen iz treh sistemov, toliko za nepoučene, A, B in C. A je območje, ki pokriva dolinski del Prekmurja, to je lendavska občina, Črenšovci, Odranci, Turnišče, Dobrovnik, sistem B Goričko v povezavi z murskosoboško občino, in pa sistem C, to je pa prleško-štajerski del. Je pa tudi bilo klestenje sredstev pri sredstvih za sistem B. To je ta vodovod za Goričko regijo. Pa to tudi ni vse. Gre za nevarnost nezmožnosti dokončanja začetih ali izvedenih javnih razpisov na manj razvitih območjih, ki so že tako ali tako prikrajšana pri teh razpisih. To smo v teh treh letih kar nekajkrat doživeli, ko se je "šakom i kapom" delilo sredstva glavnemu mestu, se je v ta namen sprejemalo zakone, zdaj pa v tem rebalansu vidim, kot da podeželje in okolica Ljubljane ni slovenska odgovornost in dolžnost, bo pa vaša slaba vest prej ali slej. In to naj bi bilo uspešno izvajanje zakona o skladnem regionalnem razvoju in programov spodbujanja konkurenčnosti pomurske regije za obdobje 2010–2015? Halo, prosim lepo! Izvirni greh oziroma krivec, jaz bi ga kar tukaj izpostavil, je MOP, Ministrstvo za okolje in prostor, kot zaviralec razvoja ne samo pomurske regije, kot slišimo in vidimo, kar cele Slovenije. Saj je prej predhodnik rekel, da podjetja bežijo iz Slovenije, in to zaradi takšnih banalnih ovir, da tistih stotine uradnikov ne more procesirati vlog, obdelati nekaj takšnega, kar je danes lahko v računalniku. Neverjetno! Žalostno je namreč, da prihaja do banalnih zapletov pri načrtovanju, recimo tega vodovodnega sistema A, če se zopet vrnem na to, ker me to najbolj teži, kajti tik pred izbiro izvajalcev ugotovijo pristojni strokovnjaki neprimernost idejnih načrtov in projektov. Banalna zadeva, neki neustrezni hidravlični izračuni. To je v času, ko bi morali biti projekti in celotna gradbena dokumentacija za prijavo na razpis za kohezijska sredstva za vodooskrbo za sistem A, govorim o tem sistemu, pripravljeni in bi že morali začeti izbirati izvajalce za gradnjo. Pravijo: napake v hidravličnih izračunih. Veste, to gre za tiste tlake in količine vode, da ne bi mogla biti vsa gospodinjstva oskrbovana s primernim tlakom ali pa bi lahko prišlo do previsokih tlakov, da bi razneslo kakšne bojlerje in podobno. Ministrstvo za okolje in prostor kot naročnik in odgovoren za projekt celotne oskrbe z vodo v Pomurju je projekte prevzelo in ocenilo kot ustrezne. Ugotovljenih napak enostavno ne priznavajo. Zdaj mi pa povejte, kje se neha pamet. Tako vsaj izhaja iz strokovnih recenzij. Sicer pa je res skrajni čas, da se na tem sklicu seje opravi razprava o vsej problematiki vodovodne oskrbe v Pomurju, ki zdaj že dejansko izstopa tako močno, predstavlja takšno sramoto tej državi, ko se istočasno gremo pripravljenost pomagati slabše razvitim regijam, sprejemati zakone o ne vem kakšnih skladnostih razvojnih programih in podobno. Dajte, prosim! Za rebalans ne bom glasoval, čeprav vem, da bo sprejet. Postavljeni smo pred izvršeno dejstvo, razumem. Iz principa ne bom, ker potem bi na nek način pristal na klestenje sredstev v svoji regiji, pa ne samo v svoji regiji, saj so tukaj tudi drugi. Da ne govorim o kmetijskem ministrstvu, o desetinah milijonov! Pričakoval bi, da bi kmetijski minister podal tukaj kakšno obrazložitev, utemeljitev. Kot da se nič ni zgodilo. Tako privat sva se malo pogovorila, pa mi je zagotavljal, da to ne bo problem, da bodo vsi razpisi šli dalje, da vse štima, kot da se ne bo nič zgodilo. Kaj to pomeni, da smo v prejšnjem proračunu razmetavali denar? Ker če se ne bo nič zgodilo in nikomur ne bo nič škodovalo, zakaj smo potem dali 60 milijonov več v proračun? Saj bi lahko dali Grkom, ki se mi že prav smilijo, kako težko jim je. Potem pa gledam v postavkah, ukrepi razvoja podeželja minus 45 milijonov. Pa grem zanalašč preštudirati poročilo o stanju kmetijstva, živilstva in gozdarstva v Sloveniji samo za, recimo, prvo os, izboljšanje konkurenčnosti kmetijstva in gozdarstva, pri čemer je v okviru te prve osi deset ukrepov, ki bi naj povečali, zagotovili konkurenčnost slovenskega kmetijstva in gozdarstva. Pa grem od postavke do postavke, za katere pravi minister, da se ne bo nič poznalo – usposabljanje za delo v kmetijstvu in gozdarstvu, pomoč mladim prevzemnikom kmetij, zgodnje upokojevanje kmetovalcev, posodabljanje kmetijskih gospodarstev, dodajanje vrednosti kmetijskim in gozdarskim proizvodom, povečanje gospodarske vrednosti gozdov, izboljšanje infrastrukture in tako dalje, da ne bom težil. Tukaj pa minus 45 milijonov. Zdaj mi pa povejte, kdo je tukaj nor. Ne vem, kaj bo. To je pravljica za lahko noč. Razumem predlagatelja rebalansa in vodilno koalicijsko stranko Socialne demokrate, za nujnost iskanja izhoda, za njihovo vztrajnost, ne morem pa, da ne bi izpostavil vaših bivših, tudi za nastalo situacijo soodgovornih koalicijskih partnerjev, Zares in DeSUS, ki bi sedaj malce šli v opozicijo, sedaj, ko so bivši zavezniki na prangerju na mukama. Ha! Sami ste si krivi pri izbiri takšnih koalicijskih partnerjev. Dobro opozorilo bodoči stranki, ki bo prevzela koalicijo. Dvakrat naj premislijo, s kom imajo posla. Spominjajo me na Italijane, ko v vsaki svetovni vojni stisnejo rep med noge, ko vidijo, da gre vse k vragu. Če bi to zdaj bil vojni čas, je to dezerterstvo. Prvo drevo ali pa pred zid, pa tup, tup, tup. Če malo karikirano povem. In njihova neprisotnost tukaj danes je popolnoma isto. Povejte mi, tukaj sedimo mi, vi, ki ste zdaj na mukama, in pa vaši nasprotniki, direktni. In mi razpravljamo o tako pomembni zadevi, kot je rebalans, ko gre za dobrobit oziroma za izhod v sili iz te nastale situacije, gospodje pa kar na malico. In zdaj bo seveda gospod Erjavec, kot je že enkrat naredil, ko smo šli za tisto pokojninsko reformo, pa smo pač rekli bobu bob, jaz in od SDS Jože Jerovšek. Sklical je kar novinarsko konferenco in potožil, da mu je žal, da so takšni poslanci, kot sta Miran Györek in Jože Jerovšek, tu. A pozabil je na to, kako nam je vsem žal, da je bil takšen minister v tej vladi! Kanta majster, še smeti ni znal urediti. Ko je bil okoljski minister, je prišel na Goričko, zbobnali smo 12, 15 županov, jim je zameglil situacijo, pokazal nebesa, šel na dva deci vina, na eno malico in domov. In vodovod, prav zaradi vodovoda. Zdaj mi pa povejte, kakšna je to odgovornost do mojih Goričancev v tem, da vsako leto en minister pride, nekaj obljubi, pa gre. Zdaj pa čitam proračun – evo ti, še to so vzeli. Ne vem, no. Vzhičen sem res, oprostite, če sem malo preveč čustven, ampak lažje bi mi bilo, če bi se vzelo toliko denarja tukaj v Ljubljani. Ampak zdaj ravno pri meni. Pa da zaključim. Kolega Grims, ne živimo samo v Kafkovem romanu Proces. To je res, to lahko zdaj gledamo po televiziji. Živimo še v enem romanu, od Georgea Orwella, 1984, kar sem bivši ministrici Kresalovi povedal. Tisti je še hujši, to je big brother. In pa res, čisto za konec, da zaključim. Predvsem tem gospodom, ki jih ni: lahko imate nekaj ljudi za norca ves čas, lahko imate vse ljudi za norca samo nekaj časa, ne morete pa imeti vseh ljudi za norca ves čas.
Hvala. K besedi se je javila gospa Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Predvsem zadnji dve razpravi sta bili precej širši, kot pa je vsebina rebalansa proračuna, ki se ukvarja z državnimi financami, in te je verjetno, vsi vemo in vsi razumemo, treba ločiti od poslovnih financ, poslovnih subjektov, finančnih inštitucij, katerih lastnica je res država, vendar so njihove bilance bilance samostojnih pravnih oseb in njihovo poslovanje, dnevno poslovanje je stvar poslovodstva inštitucije kot take. Verjamem, da bo prilika govoriti tudi o tem, prav pa je, da se ta razprava loči od razprave o državnem proračunu. Še enkrat bi rada poudarila glede na to, da je bilo ponovno rečeno, da ta proračun ni razvojno naravnan, neomogoča spodbud gospodarstvu in ne omogoča spodbud informacijski družbi oziroma razvoju in tehnologiji. Naj še enkrat ponovim številke, da se res ta sredstva zmanjšujejo glede na plan, ki je bil postavljen v lanskem letu. Če pa primerjamo številke, ki jih predlagamo z rebalansom, v primerjavi z realizacijo leta 2010, pa lahko ugotovimo, da sredstva za podjetništvo in konkurenčnost povečujemo na dobrih 312 milijonov evrov in da tudi sredstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo povečujemo na skoraj 669 milijonov evrov. Ne morem se na podlagi teh podatkov strinjati, da rebalans proračuna ni naravnan razvojno, seveda v okviru možnosti, ki jih glede na dano situacijo imamo. Večkrat je bilo omenjeno zadolževanje, ekscesno zadolževanje, opozorjeno, da je bil v zadnjih nekaj letih državni dolg povečan oziroma celo podvojen. V nominalnih številkah in v primerjavi z ostalimi državami ne smemo pozabiti, v kakšnem mednarodnem ekonomskem, finančnem in gospodarskem okolju se je to dodatno zadolževanje dejansko zgodilo. In ne smemo pozabiti, da so se v nominalnih zneskih precej več kot v preteklih letih zadolževale tudi druge države. S tem ne želim upravičevati ali razlagati na ta način, da je treba podpirati nadaljnje dodatno zadolževanje države. Želim samo pokazati, da razmere, kakršne imamo na področju zadolžitve v tem trenutku v Sloveniji, niso popolnoma nič drugačne oziroma nič bolj ekscesne kot v drugih evropskih državah. Nekatere so se v nominalnih zneskih zadolžile tudi za več kot Slovenija, pa tukaj ne mislim na tiste države, ki so že v resni finančni krizi oziroma so na njenem robu. Ob robu podatkov, ki jih je navajal gospod Grims v zvezi z zadolževanjem, je treba povedati, da je spremenjeni proračun, sprejet konec lanskega leta, predvidel zadolžitev v skupni višini 3 milijarde 160 milijonov evrov, pri čemer naj bi se približno slaba milijarda uporabila za odplačilo dolga, kar pomeni, da je letošnje predvideno neto zadolževanje okrog 2 milijardi 100. In s predlogom rebalansa tega obsega ne spreminjamo. V zvezi z občinami in posegom državnega proračuna v investicijske transfere za občine naj še enkrat povem, da je občinam v okviru rebalansiranega državnega proračuna še vedno namenjenih 272 milijonov evrov investicijskih transferjev. Ko so kolegi na Službi Vlade za lokalno samoupravo pripravljali v okviru globalnih razrezov finančni načrt oziroma revizijo finančnega načrta, so v celoti ohranili izdatke, ki so namenjeni za financiranje aktivnosti po posebnem zakonu, ki ureja razvojno pomoč Pomurju, in po zakonu o skladnem regionalnem razvoju, ki zagotavlja razvojno pomoč Pokolpju. In v te segmente investicij se prav zaradi tega, da ne bi ti dve razvojno podhranjeni regiji še naprej ne napredovali tako hitro, kot je bilo predvideno, ni posegalo. Posamezne investicije pa so lahko zamaknjene glede na to, da niso pripravljene tako daleč, da bi v letošnjem letu sploh lahko prišlo do črpanja sredstev. Pri posameznih investicijah je to seveda možno, v globalu pa sredstva za ta del, ki sem ga omenila, ostajajo nespremenjena.
Hvala lepa. Besedo ima minister za okolje in prostor dr. Roko Žarnić.
Hvala lepa. Spoštovani! Zelo mi je žal, da v tem zboru padajo pavšalne ocene, informacije na pamet. Poglejte, samo eno stvar bi rad povedal. Naša dolžnost je, da skrbimo, da postopki tečejo strokovno pravilno. Vaša dolžnost ali občinska je, da so pripravljene podlage tehnično in smiselno korektne. In če so na vaši strani žal bili izdelovalci slabo pripravljeni in so slabo opravili, tisti, ki ste jih vi plačali, organiziramo pomoč, bomo pomagali, vendar vašega dela ne moremo opraviti. Pa še nekaj. Zelo me veseli razprava v parlamentu, ko bomo prišli s številkami. In hudo mi bo, če bodo kakšna ušesa zelo rdeča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miro Petek.
Hvala za besedo. Vsi kolegi poslanci kar po vrsti čestitate Primorcem ob njihovem prazniku. Bodi dovoljeno, da to storim tudi sam. Žal nam Korošcem za kaj takega ne morete čestitati. 10. oktober je seveda žalosten dan v zgodovini Korošcev in v zgodovini Slovenije nasploh. Takšnih žalostnih dni je v času te vlade še kar nekaj, glede na to, da se v koroški regiji ukinjajo različne institucije, kot je policijska uprava in podobno. Glede rebalansa proračuna. Rebalans proračuna je nujen. Vprašanje pa je, ali je pravi. Ko sem listal ta rebalans, sem ugotovil, da so glede najemanja prostorov zelo simbolične spremembe. Tu ne bom govoril o NPU. NPU je že precej obrabljena tema. V resnici pa je v Sloveniji še na desetine oziroma stotine drugih manjših najemov s strani države, ki so izjemno neracionalni. Po nekaterih podatkih Slovenija, slovenska država, vlada, njeni organi na letni ravni namenijo za najemnine 30 milijonov evrov. Samo Ministrstvo za zunanje zadeve še dodatnih 12, 13 milijonov evrov. In že ob manjšem naporu, da bi zmanjšali te najemnine za 20 %, bi slovenska država lahko privarčevala 10 milijonov evrov skorajda čez noč. V rebalansu pa lahko na tem področju merimo skorajda v decimalkah. V teh letih smo na tem področju imeli zelo velike odklone. Poglejte, Komisija za preprečevanje korupcije, še v času Draga Kosa, je najela prostore za 37 tisoč evrov na mesec. 37 tisoč evrov na mesec. Na letni ravni skoraj 450 tisoč evrov. Neracionalno. Ob tem, da se je preselila iz državnih prostorov, prostorov v državni lasti v najemne prostore. Podobno se je dogajalo pri nas na Koroškem. Ministrstvo za finance oziroma Davčni urad Dravograd se je preselil iz državnih prostorov preko Meže v najemne prostore in na mesec plačuje 15, 16 tisoč evrov. To je na letni ravni 180 tisoč evrov. Glede na to, da na Koroškem kvadratni meter stane okoli tisoč evrov, bi v tem času lahko imeli že lepe lastne prostore. Vendar se to ne dogaja. Pa ne samo to, mnogi poslovni prostori v državni lasti so danes prazni. In kot je predvčerajšnjem rekla kandidatka za ministrico za javno upravo, mnogi prostori v državni lasti, kjer pa so najemniki – najemnine država od njih ne dobiva, enostavno najemnine ne plačujejo. Škoda je po tej plati ogromna in se je skorajda ne da izračunati. Na eni strani da država veliko za najemnine poslovnih prostorov, na drugi strani prazni prostori, za katere ne dobivamo najemnine, in seveda na tretji strani neplačevanje teh prostorov. Da ni volje za neke korenite spremembe kaže tudi sprememba Zakona o interventnih ukrepih, ki ga bomo obravnavali za to točko dnevnega reda. Poglejte, 9.a člen govori, da zaposlovanje v letih 2011 in 2012 ni dovoljeno oziroma dopušča tudi določene izjeme. Vemo, za koga bodo te izjeme. To spremembo zakona je pripravila Vlada in v sami obrazložitvi je Vlada navedla določene podatke, na primer o državah Evropske unije. Če pogledamo Bolgarijo. Bolgarija načrtuje 15-odstotno znižanje števila zaposlenih v javnem sektorju, 10-odstotno znižanje plač v javnem sektorju. Estonija – zmanjšanje števila zaposlenih v javni upravi za več kot 10 %. Finska – združevanje določenih agencij. Združitev štirih agencij naj bi prinesla Finski na letni ravni 56 milijonov evrov prihrankov. Mi ustanavljamo v tem mandatu vedno nove in nove agencije. Nemčija – do leta 2014 bodo zmanjšali število zaposlenih za 10 tisoč, pa Nemčiji ne gre tako slabo, kot pa gre Sloveniji. Latvija – zmanjšanje števila zaposlenih v javnem sektorju za 30 %, zmanjšanje števila državnih agencij s 76 na 25, še naprej zaprtje okrog 100 šol in tako dalje. Te države so se očitno bolj resno lotile svojih problemov. Rebalans proračuna pa je še ena od dodatnih kock v tej lepo tlakovani poti Slovenije k stečaju.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kjerkoli ste! Svojo razpravo bom začela s ponovnim citiranjem podatkov o deležu sredstev za investicije, ker v moji volilni bazi pravijo, zakaj na napačne navedbe ne reagiramo z natančnimi številkami. Minister za finance, državna sekretarka, pa tudi moji kolegi in kolegice so opozarjali, da je napačna navedba, da delež za investicije upada. Če gledamo absolutne številke ali odstotek v BDP, je ta višji. Samo za primerjavo, ne bom brala vseh številk, ampak leta 2007 je bilo 862 milijonov in še nekaj namenjenih za investicije, to je 2,5 % bruto domačega proizvoda. Po rebalansu za leto 2011 milijarda in skoraj 40 milijonov, kar pomeni 2,83 % bruto domačega proizvoda. To samo za uvod. Sama pa v razpravi ne mislim na dolgo in na široko govoriti o investicijah in o tistem drugem delu, ki je tudi predmet nekaj zadnjih razprav, ampak bi se rada odzvala na dve mnenji poslanskih skupin. V imenu Slovenske ljudske stranke je bilo mogoče slišati tudi mnenje, da če pogledamo nevladne oziroma vladne proračunske porabnike, so porabili več kot v letu 2008. Približno 18 proračunskih porabnikov je bilo navedenih, ki pa k umirjanju krize nič ne pripomorejo. Ne prvič je gospod Žerjav citiral te uporabnike in vedno na prvem mestu omenil Urad za enake možnosti. Gospa državna sekretarka je že povedala, od kod povišanje zneska v letu 2010, da gre za evropska sredstva. Ampak potem je ta primerjava izpeljana tudi za Urad za varovanje tajnih podatkov, kar je enako iz evropskih sredstev, ampak zanimivo, tam je navedena tudi Služba za podnebne spremembe oziroma urad za podnebne spremembe, ki takrat, leta 2008, sploh še ustanovljen ni bil. Se razume, da je potem ta strošek bistveno višji. In potem je na podoben način bilo mogoče slišati v mnenju Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke: "O kakšni racionalizaciji državne uprave z ukinitvijo številnih nepotrebnih agencij in uradov – razni uradi za mladino, podnebne spremembe, enake možnosti, in še deset bi jih lahko naštel, ki so sami sebi namen in jih je na desetine – ni govora, vsi pa vemo, da samo zaposlujejo in nič ne rešujejo." Vidite, v tem delu hočem glasno ugovarjati. Namreč, leta 2002 je bila z Zakonom o enakih možnostih žensk in moških predvidena tudi ustanovitev Urada za enake možnosti. Zakon o uresničevanju načela enake obravnave je vpeljal tudi zagovornika enakih možnosti oziroma načela enakosti. In iz Evropske unije smo dobili opozorilo, da nimamo neodvisne institucije, ki bi preprečevala diskriminacijo, opozarjala na pojave diskriminacije, ozaveščala o diskriminaciji in še vse drugo. Socialni demokrati smo prejšnjo vlado v prejšnjem mandatu na to posebej opozarjali brez haska. Še več moram povedati, da ko so spreminjali zakon leta 2007, so iz zakona o enakih možnostih izčrtali ravno tiste določbe, ki so predvidevale pozitivne ukrepe za zmanjševanje diskriminacije, ki so tudi govorile o nadzoru nad izvrševanjem teh ukrepov. In nadomestil jih je zelo benigen člen v zakonu o enaki obravnavi, ki pravi, da so taki posebni ukrepi lahko sprejeti, kar pa pomeni, da lahko tudi ne. In nikjer ni več tistega instrumenta o nadzoru in tudi o morebitnih sankcijah, če se taki pozitivni ukrepi ne uresničujejo. Toliko glede tega, kako je mogoče stvari gledati, ali so koristne ali ne. In vidite, ob tem vidim tipičen primer, kako se ob proračunu ali ob rebalansu da razpoznavati razlike v politikah različnih političnih strank. Zame je vprašanje enakosti in načelo enake obravnave eno temeljnih načel. In če boste gledali evropske politike, je usmeritev tako komisije kot Sveta Evrope ta, da je načelo enake obravnave treba integrirati v vse politike. Torej, če imamo neko institucijo, ki se s tem ukvarja, potem ne moremo reči, da je sama sebi namen. Jaz bi naredila še korak naprej. Ker bomo na oktobrski seji obravnavali poročilo varuha človekovih pravic za leto 2010, boste tam v uvodu lahko prebrali tudi misel varuhinje človekovih pravic dr. Zdenke Čebašek Travnik, ki pravi: "Gotovo bo prihodnost pokazala, ali je smiselno varčevati na področju varovanja človekovih pravic. S tega vidika je treba presojati tudi opredelitev Vlade do predloga za ustanovitev centra za človekove pravice." Vidite, opozorila bi na to mesto zato, ker je bilo govora, da Vlada o ničemer ne razmišlja. Meni sta pa vsaj dva postopka znana – da so v Vladi razmišljali o tem, kako organizirati različne vladne službe v okviru teh proračunskih porabnikov. Takih sem naštela v posebnem delu proračuna, mislim da, 15. Tistih direktnih različnih uradov je v tem delu 7. Ampak če pogledate, kakšne stroške naredijo: Urad za varovanje tajnih podatkov nekaj manj kot 500 tisoč evrov letno, Urad za enake možnosti nekaj manj kot 600 tisoč evrov letno. Je pa seveda v okviru vladnih služb tudi Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko, ki ima pa skoraj 164 milijonov sredstev v svojem proračunu. Torej, gre za finančno zelo, zelo različne, pa tudi po pristojnostih zelo različne službe. In vprašanje političnih stališč je, katerim od teh služb dajemo prednost, katerim ne. Sama obžalujem, da se Vlada ni odločila ustanoviti centra za človekove pravice, ki bi začel delovati po ukinitvi Informacijskega urada Sveta Evrope v Ljubljani in ki bi bil samo stopnica do nacionalne institucije za človekove pravice. To je tisto, kar je potrebno, da bi vsaka država imela neposredno komunikacijo z Organizacijo združenih narodov. Jaz sem zadnje čase pozorna na to, da nekateri zelo veliko govorijo o človekovih pravicah takrat, kadar se za svoje pravice borijo, jim je pa čisto vseeno, ali so te človekove pravice uresničljive tudi za tiste deprivilegirane skupine, ki jih je v tej državi kar nekaj in ki so v zadnjem času pogosto napadane. Meni se zdi s stališča te zavesti, evropske državljanske zavesti zelo pomembno, da se ovemo, zlasti po dogodkih v letošnjem letu, ko nas družboslovci opozarjajo, kako ne bi smeli biti tolerantni do kakršnekoli oblike diskriminacije ali nestrpnosti, ko smo priča nemirom zaradi tega, ker je za ljudi nesprejemljiva velika socialna razlika. V Sloveniji je dohodkovna razlika ena najnižjih. Spomnite se, da so nedavni nemiri v Londonu priplavili na površje tudi podatek o eni največjih dohodkovnih razlik in o tistem substratu, iz katerega raste tudi družbeni nemir. In če razmišljamo o teh stvareh s tega vidika, potem jaz kot državljanka Slovenije ne morem pristati na stališče, da so službe, ki se ukvarjajo s promocijo človekovih pravic, ki opozarjajo na diskriminacijo, ki tistim, ki so bili diskriminirani, dajejo pomoč, razumljene kot nepotrebne, kot same sebi namen in kot samo neučinkovite porabnice javnih sredstev. To je prvi del, na katerega sem hotela opozoriti. Enako se mi pa zdi nedopustno tudi takšno posplošeno razpravljanje o tem, kako je treba zmanjševati stroške za javne službe, in je potem najpogosteje citirano mnenje o tem, kako bi morali – o tem so predstavniki lokalnih skupnosti nedavno s predstavniki Vlade razpravljali, tukaj je bilo pa tudi mogoče slišati, kako razmišljajo o tem, da je treba zniževati normative in standarde in tako varčevati. Sem vneta zagovornica javnih vrtcev, zato ker je dobra javna služba, dober javni servis z več vidikov zagotavljanja kakovostnega življenja državljank in državljanov pomemben v tej državi. Zato, ker je v tej fazi človekovega razvoja, se pravi v otroštvu, mogoče največ investirati s stališča pravičnosti za enakomeren razvoj človeških potencialov, ki jih vsak v sebi nosi. In zato mora biti dostopnost kakovostnega otroškega varstva nekaj, kar bomo vsi gradili in sprejeli za osnovno usmeritev. In tukaj se mi zdijo takšni predlogi, kot jih berem, da prihajajo iz lokalnih skupnosti – zmanjševanje standardov glede igralnih površin, povečevanje števila otrok v oddelkih, da ne govorim o krčenju programov –, nekaj, kar ne zagotavlja kakovosti otroškega varstva. In če razmišljamo o prihodnosti in o naravnanosti proračuna za prihodnost, potem bi morali razmišljati ravno o tem, kje bomo kot družba našli konsenz, kje je smotrno varčevati in kje ne. Ko govorite o investicijah, so investicije največkrat stene. Jaz pa mislim, da je treba vlagati v znanje, v ljudi, in zato se mi zdi varčevanje pri vzgoji in izobraževanju varčevanje na napačnem mestu. In ko je SDS tako ponosno na svojih spletnih straneh program objavljala in tam tudi zahtevala, da bi celo v ustavo zapisali dolžnost države, da razvija zasebno šolstvo, bi samo rekla: naj bo razvito zasebno šolstvo, ampak potem naj bo tudi iz zasebnih virov financirano. Za javno službo pa mora država v prvi vrsti in najprej poskrbeti, ne pa da smo ustanavljali vsevprek v terciarnem izobraževanju zasebne inštitucije, ki se financirajo iz javnih sredstev. Kakšne težave so zato v terciarnem izobraževanju, je pa znano dejstvo. Zdaj pa mogoče samo še za konec pripomba na tiste simbolne amandmaje, ki so jih menda vlagali, da bi preizkušali, kaj pravzaprav koalicijski poslanci in poslanke mislimo o nekaterih pobudah. Ja, je bila pobuda za zajemanje denarja v uradu za informiranje, samo potem je treba povedati tudi, kaj se iz tega financira, ne samo dejavnost gospoda, ki je bil omenjan in ki mu je bilo pripisano, da je vznemirjal slovensko javnost. Tudi STA se. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! Kolega Grimsa ni tukaj, ampak upam, da gre pri samokritiki, ki si jo je z drugim Murphyjevim zakonom izrekel, za lapsus, kajti drugi Murphyjev zakon govori, da gre od slabšega k slabšemu, on pa je govoril o rezultatih po volitvah. Upam, da gre za njegov lapsus. Rad bi se odzval na eno od diskusij, ki jo je imel prvak največje opozicijske stranke SDS, ki je z nekim podcenjujočim tonom in seveda tudi besedami repliciral na bruto zunanji dolg. Moje osebno prepričanje je, da od nekdanjega predsednika Vlade ne bi pričakoval, da bi imel tako podcenjujoč odnos do enormne zadolžitve, tako gospodinjstev, gospodarskih subjektov in države v obdobju 2004–2008, predvsem v letu 2007. Kajti moja poanta tega je bila, da ko se govori o preboju za višjo gospodarsko rast, je eden od razlogov, da gospodarski subjekti ravno zaradi te svoje prezadolženosti tega preboja preprosto ne morejo kar tako čez noč narediti. Tudi država v svojem finančnem portfelju nima toliko denarja, da bi lahko vso to enormno zadolžitev – omenil sem številko 24 milijard, ki je zares velika – suportirala. Ne nazadnje, ko so bila omenjena gospodinjstva, tudi mi kot državljani, ki smo zadolženi – dolg je dolg. Dolg je treba vrniti. Ga je treba zdaj vračati in ga bo treba v bodoče vračati. Jaz kot državljan, če sem zadolžen in če sem se v tem obdobju, o katerem sem govoril, zadolžil, zdaj vračam ta dolg in težko dvigujem potrošnjo na domačem trgu. Enako velja za gospodarske subjekte za ta preboj. Zato moram še enkrat reči, ta podcenjujoč odnos – upam, da ni tu kakega tajvanskega pridiha, da so kaki suporti ali pa sugestije bile dane na Tajvan. In še nekaj v zvezi z nekaterimi stvarmi, ki so danes že bile omenjene, pa očitno nekateri poslanci in poslanke, ki smo sedeli v prejšnjem mandatu, mislim, da niso izgubili spomina, ampak se preprosto ne spomnijo nekaterih stvari. Danes so že bile omenjene, ampak je treba še enkrat nanje opomniti, ker gre za neprave ali pa netočne navedke. S strani nekdanjega gospodarskega ministra je bil tukaj v Državnem zboru narejen pravi ekspozé na davčne olajšave pri investicijah. On, on je bil tisti, ki je leta 2006 predlagal ukinitev teh olajšav za investicije, in so potem leta 2008 prišle nekatere nazaj. Prav gospodarsko ministrstvo v tistem času in Vlada skupaj s finančnim ministrstvom so bili tisti, ki so te stvari predlagali. Ampak poanta niti ni bila [[...]]Tudi prej, ko sem govoril o tem zunanjem bruto dolgu ali pa, recimo, o davčni reformi, ki je bila danes omenjena. Okej, bila je izvedena davčna reforma, ampak bi istočasno z davčno reformo morali biti okrcani odhodki na drugi strani v proračunu. Potem ima smisel davčna reforma, tako kot je bila zapeljana, ima tudi nek efekt. In zato sprašujem, ker imam danes občutek, kot da se pogovarjamo o tem, da so do leta 2009 ti slovenski proračuni imeli presežke in nismo vedeli, kam z denarjem. Občutek imam takšen, po letu 2009 pa so seveda nastali manki, in se pogovarjamo o izravnavi prihodkov in odhodkov. In sprašujem, zakaj smo imeli tako žolčno debato v letih 2005 in 2006 o nekaterih reformah, o pokojninski, zakaj smo imeli tako žolčno debato, tudi javne proteste, o dvigu enotne davčne stopnje in tako dalje, da ne naštevam. Ja, menda zaradi tega, ker tudi takrat, ko je bila finančna, gospodarska situacija popolnoma drugačna, mnogo bolj zdrava kot danes, smo se o teh stvareh pogovarjali in jih takrat nismo izpeljali. Zato še enkrat, res je nekaterim spomin mogoče opešal, bi pa preprosto opozoril ali pa si želel, da so malo prizanesljivi. Saj je lahko veliko stvari, ki so jih ta vlada, posamezna ministrstva, posamezni ministri naredili slabo, ampak verjamem pa tej ministrski ekipi in tej vladi, da pa ni počela teh stvari, tudi tistih, ki jih je slabo, zato da bi ljudem, državi in državljanom želela slabo. Ta diskusija, ta kritika z vaše strani na Vlado in na ta pretekli triletni mandat pa je skoncentrirana predvsem na to, da smo vsi skupaj v koaliciji in tej vladi tej državi in tem državljanom želeli samo slabo. Mislim, da se tukaj motite. Nekateri zavestno, nekateri pa seveda podzavestno temu sledite.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Želi. Potem prosim za prijavo. Kdor želi še razpravljati o splošnem delu rebalansa proračuna, naj se prijavi, izvolite. Gospod Jakob Presečnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Najprej imam dolžnost, da kolegici mag. Majdi Potrata odgovorim na njene pripombe glede na izvajanje oziroma mnenje poslanske skupine, ki ga je naš kolega mag. Radovan Žerjav podal. Ja, se strinjam z vami, da kar počez ni možno govoriti. Vendar to dejstvo, da je treba zmanjšati stroške državne uprave, je dejstvo, in to ugotavlja tudi Vlada, ker sicer ne bi pripravila 2. točke današnje izredne seje, to so spremembe in dopolnitve Zakona o interventnih ukrepih. Ravno ti interventni ukrepi kažejo na to, da se Vlada zaveda, in to je dobro, da je treba državo enostavno poceniti. Mi kot opozicija ne razpolagamo z vsemi mogočimi podatki, ki so merodajni takrat, ko detajlno izdeluješ predlog proračuna ali rebalansa proračuna ali karkoli, vendar ugotavljamo neka dejstva, da se nekaj na tem področju dogaja v nepravi smeri. Zagotovo pa je treba pri pripravi, in pred leti sem seveda tudi aktivno pri teh stvareh sodeloval kar nekaj let, en cel mandat, in vem, na kakšen način se pripravlja in s kakšnimi težavami se srečujejo vsi tisti, ki pripravljajo proračun in ki pripravljajo posamezne rebalanse. Tako da jemljem na znanje, da ni možno govoriti kar počez, ampak da je treba dejansko pregledati vse porabnike in poskušati zmanjšati stroške, kjer je to možno, na manj boleč ali na bolj boleč način, kakorkoli že. To je moj odgovor; upam, da sem vam vsaj s svoje strani odgovoril. Danes je bilo že mnogo razprav o področjih, ki zadevajo proračun. Vem, da z vsemi temi razpravami ne bomo vplivali na kakršnokoli spremembo tega rebalansa. Konec koncev smo že v sredini septembra. Bilo je rečeno, da je Vlada itak že dobesedno zamrznila izvajanje proračuna na marsikaterem področju, predvsem na investicijah. Vendar menim, da je bilo danes izrečenih tudi mnogo resnic, za katere upam, da jih bo Vlada upoštevala pri pripravi rebalansa za leto 2012 in pri pripravi proračunov za naslednja leta. Sam se bom oprl predvsem na investicije. Konec koncev so tudi druge države, pomembne evropske države, predvsem z investicijami poskušale spodbuditi in pospešiti gospodarski razvoj. Tule imam podatke, ki jih je zbrala Gospodarska zbornica, kako rešujejo probleme gradbeništva, ki je bilo danes že mnogokrat omenjeno. Vemo, da gradbeništvo veže nase še cel kup drugih panog, in zaradi tega so za gospodarski razvoj in tudi za možnost financiranja dejavnosti, o katerih je kolegica Majda Potrata prej govorila, gospodarske spodbude nujno potrebne. Po podatkih, ki jih je pripravila Gospodarska zbornica, so protikrizni ukrepi v Evropski uniji naslednji: za področje gradbeništva – gre predvsem za obdobje v letih 2009 in 2010, pa tudi 2011, ne poznam točno časovnega obdobja – v Avstriji milijarda evrov, v Belgiji 4 milijarde, Finska milijarda in pol evrov, v Franciji 21,3 milijarde evrov, Nemčija 25 milijard, Italija 40 milijard, Nizozemska 2 milijardi. To so spodbude, protikrizni ukrepi v gradbeništvu, predvsem na področju infrastrukture, na področju zmanjšanja toplotnih emisij v zgradbah in tako dalje, zelena energija, zeleni programi in tako dalje. To so ukrepi, ki so nujni za večjo gospodarsko rast, ki so mnogokrat bolj pomembni kot rezultati teh ukrepov. Mi pa dobesedno že investicij ne pripravljamo. Že proti koncu prejšnjega mandata sem opozarjal, da zaključujemo avtocestni program, novih projektov za nove osi, novih infrastrukturnih projektov pa enostavno ne pripravljamo. In že takrat je kazalo, kakšna bo situacija čez nekaj let. Moram priznati, da tudi sam nisem mislil, da bo tako huda, zagotovo ne. Si ne umišljam, da sem to takrat predvideval. Toda danes imamo situacijo, ko praktično ni investicij na državni ravni. Še bolj žalostno je to, da nimamo niti pripravljenih investicij. Zmanjšujemo investicije na občinski ravni. Sprejeli smo Zakon o kmetijskih zemljiščih, ki je dober v nekem delu, zagotovo, varuje kmetijska zemljišča, vendar posledično smo zavrli vse individualne investicije. Zavrli smo investicije, ki so jih planirale predvsem mlade družine, saj ne mi tastari – nase kažem, da ne bo kdo prizadet. Mi smo jih že izvršili najbrž, kar smo jih mislili. Ampak gre za mlade družine, ki so imele dobre programe, dobre plane, vendar smo jih na ta način zavrli. Upam, da bo tudi po današnjem razgovoru z ministrom Židanom Vlada pripravila spremembo na tem področju in da bomo zopet oživeli te investicije, ker smo mnoge ljudi zagrabili dobesedno za vrat. Jaz sem že dvakrat postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor za področje koncesij oziroma obnovljivih virov energije. Slišali smo njegov odgovor, kdor je poslušal, da je okoli 400 vlog za koncesijo na MOP, od tega mislim, da nekaj preko 200 vlog za male hidroelektrarne. Torej nič, na tem področju se nič ne dogaja. Tudi po izjavi ministra Roka Žarnića se popolnoma nič ne dogaja, kljub temu, da je obljuba, da se bo, ampak ta obljuba je že praktično dve leti. No, da še nekaj pohvalim. Večkrat kritiziramo pomoč tujim investitorjem v Sloveniji. So tudi izjeme in tudi država pomaga tujim investitorjem, dobrim tujim investitorjem. Ravno včeraj sem bil na otvoritvi enega takšnih pomembnih objektov, proizvodnih objektov, kjer je država pomagala v okviru te pomoči tujim investitorjem, v okviru Japtija in tako dalje. Uspehi pomoči v preteklih letih so krepko vidni in jaz sem prepričan, da bodo tudi ti. Tako da imamo tudi pozitivne izkušnje, in predvsem te pozitivne izkušnje je po moji oceni treba vzdrževati naprej in jih jemati za zgled. Mi smo dali v mnenju, da predvsem zaradi teh stvari, ki so, ki jih je tudi kolega Žerjav v mnenju poslanske skupine povedal, ne bomo podprli tega rebalansa. Kot sem uvodoma rekel, zavedamo se, da ga v tem trenutku tudi ni možno drugače niti pripraviti niti popraviti, želim pa si, da Vlada vso to razpravo, ki je bila tekom današnjega dneva, da tudi tisto pozitivno razpravo poskuša čim bolj upoštevati pri rebalansu za leto 2012. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala lepa za besedo. Precej je bilo že povedanega. Z veliko stvarmi, ki so jih povedali moji predhodniki, se strinjam. Varčevalni rebalans ponekod varčuje, tam, kjer ne bi bilo treba, in večina ugotavlja in ni treba biti ravno ekonomist, da veš, da če so nova delovna mesta, če so ljudje zaposleni, to pomeni tudi na dolgi rok stabilno plačevanje tako davkov kot tudi v vse druge blagajne, od zdravstvene do pokojninske. Seveda to na dolgi rok pomeni tudi manjše izdatke za socialne transferje. Jaz sem prepričana, da večina ali nihče ne želi živeti od socialne pomoči, pač pa imeti neko normalno zaposlitev, solidno plačo, s katero lahko preživlja sebe in svojo družino. Vi ste predvideli v rebalansu 120 milijonov več za brezposelne, namesto da bi toliko namenili podjetjem in tujim investicijam, ki dejansko odpirajo in prinašajo nova delovna mesta, tam se pa sredstva krčijo. Nekaj delovnih mest ste ustvarili z ustanavljanjem novih agencij in uradov, samo od letošnjega januarja 2 tisoč 500, in izgovarjati se ves čas, da je to zaradi tega, ker smo v eni prejšnji vladi sprejeli ukrep, da je drugi otrok brezplačno v vrtcu, je najmanj smešno. Če je tako problematičen ta ukrep drugi otrok v vrtcu brezplačno, ga vsaj za čas krize ukinite, spremenite to, če je res tak problem in imamo zato na letni ravni vsako leto skoraj 2 milijardi dodatnega dolga. Tega ne boste storili. V proračunu ste za področje dejavnosti vrtcev namenili najprej 20 milijonov, po spremembah proračuna ste to zvišali na 26 milijonov in sedaj z rebalansom to znižujete na 23 milijonov. To niso tako veliki zneski, o katerih ves čas govorite, in o napaki, ki je bila takrat narejena. Pravite, da se sredstva povečujejo v visokem šolstvu. Dejansko se, vendar smo imeli ne tako dolgo nazaj tu profesorja Grdino, ki je govoril o tem, kako zelo slabo se ta denar potem razdeli v nadaljevanju. In tudi najbrž bi pričakovali določene rezultate, ker ni vedno problem samo v denarju, pač pa je problem, da denar dobi tisti, ki ga bo plemenitil, ki bo iz njega nekaj naredil, ne pa da se samo podpira nekoga. Torej, v celotnem obdobju te vlade do sedaj, v treh letih, imamo pa celo skoraj 5 tisoč novih zaposlitev. Gospa Kamnar je enkrat na Odmevih povedala, da ste si že nekajkrat zadali in sprejeli sklepe, da ne boste več zaposlovali, pa se še kar zaposluje, da boste morali celo zakon sprejeti, da ne boste več zaposlovali. Zato tudi napovedim, da boste v nadaljevanju zmanjševali zaposlovanje v javni upravi, težko verjamemo oziroma ne moremo verjeti. Omenjene so bile najemnine. Marsikatera najemnina je popolnoma po nepotrebnem dana kakšnemu prijatelju, ko bi lahko uradi, seveda če bi jih imeli nekaj manj, bili v prostorih, ki so v lasti države, ne pa da jih za zelo drage denarje najemamo od privatnikov. Povedano je bilo že tudi, katerim uradom, agencijam in ministrstvom se povečujejo sredstva. Vprašanje, če je za vse te res potrebno. In ko ste jih ustanavljali in ko smo govorili o tem, da bo to nekaj stalo, smo kar naprej poslušali, da to nujno rabimo in da ne bo zelo veliko stalo. Ampak v proračunu se ta sredstva kar naprej povečujejo. S strani Agencije za upravljanje kapitalskih naložb pa ves čas samo ene prepire poslušamo in kakšnega hudega učinka do sedaj še nismo videli. V teh dneh smo izvedeli tudi, da je 600 milijonov davčnega dolga, pa davčni upravi tudi znižujete sredstva, da še tega ne bodo pobrali, kar bi lahko. 600 milijonov davčnega dolga, od tega za 220 milijonov evrov skoraj ni nobene možnosti za izterjavo. Pa se s tem ne ukvarjamo. Tukaj bi dobili, ne pa pri tistih ubogih nekaj drugih otrocih v vrtcu, ki imajo brezplačen vrtec. Skratka, večno poslušanje. Da ne govorim o potovanjih. Pred kratkim sem zastavila poslansko vprašanje o potovanjih. Dobila sem tak špeh, da ga še pogledati ne morem, ga pa bom seveda in se bomo takrat morda tudi vprašali, ali so vsa ta potovanja za take denarje potrebna. Ker je bilo prej nekaj govora o vrtcih in o tem, zakaj toliko stanejo in da je javni vrtec nekaj najboljšega, se mi zdi zelo krivično s strani gospe Potrate govoriti, da so zasebni vrtci manj strokovni ali pa še kaj drugega. Tudi to je lahko eden od ukrepov, ki bi državo stali manj, da se določen segment uredi zasebno. Prvič so to investicije, drugič so to zaposlitve, ampak če želimo imeti samo javne vrtce, potem bo to večno na plečih države. Potem je zastonj jamrati, zakaj bi bili mi tako zelo boljši in naši javni vrtci tako zelo boljši kot marsikje drugje, kjer se primerno dopolnjujeta javna in zasebna ponudba vrtcev, pa nimajo nobenih težav. Mi pa marsikakšno. Skratka, večno poslušanje, da se moramo vsako leto zadolžiti za skoraj dve milijardi, ker se je ena zlobna Janševa vlada odločila, da bo drugi otrok brezplačno v vrtcu, je smešno in največ pove o tistih, ki to ocenjujete kot glavni finančni problem Slovenije. Zraven vas pa ne motijo najemnine prijateljem in tako naprej, ki jih plačujemo zaradi nekdanje ministrice, pa še koga drugega. In za koliko otrok bi to zadostovalo, si lahko izračunate.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Majda Potrata.
Hvala lepa. Gospa Jeraj, bi želela, da bi natančno poslušali. Jaz nisem govorila o kakovosti in kakovostni razliki ter nisem izpodbijala kakovosti zasebnih vrtcev in tudi ne izpodbijam kakovosti zasebnih inštitucij. Tisto, kar pa sem jasno in glasno povedala, pa je, da če so zasebne, potem se naj iz zasebnih virov tudi financirajo. Marsikatera lokalna skupnost je bila pripravljena oddati koncesijo za vrtec, pa ni bilo interesa zaradi tega, ker pri teh rečeh ni dohodka. Pri vrtcih ni dohodka, pri osnovni šoli ni dobička, dobički pa so v terciarnem izobraževanju, zato je pa tam interes za zasebne inštitucije velik. Hvala lepa.
Gospa Breda Pečan, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Glede na to, da je bilo danes že dvakrat govora o Murphyjevih pravilih, bi rada iz te debate, ki sem jo danes uspela slišati, prebrala tri pravila, in sicer eno je takšno: zapleteni problemi imajo preproste in lahko razumljive, vendar napačne odgovore. Takšnih napačnih odgovorov smo v današnji razpravi z desne strani dvorane zelo veliko slišali. Zato je potem drugo pravilo, ki se mu reče prvo pravilo debate, da se nikoli ne prepiraj z norcem, saj ljudje morda ne bi pozabili razlike. In zakon o nemogočem pravi, da ni nič ni nemogoče človeku, ki mu ni potrebno, da to stori sam. Danes smo slišali celo vrsto fantastičnih predlogov, kako bi rešili ta, oni, tretji in deseti problem, seveda v povezavi z rebalansom proračuna, vendar vsem tistim, ki so te fantastične rešitve naštevali, teh rešitev ni treba narediti, zaradi tega ker ta trenutek nihče od njih tega ne pričakuje in ne zahteva, ker so v opoziciji. Ko bodo prišli na oblast, če bodo prišli seveda, me prav zanima, ali bodo te nemogoče rešitve tudi izvedli. In zdaj grem k nekaterim podatkom, ki sem jih danes poslušala, o zelo, zelo neresničnih trditvah. Gre namreč za to, da sem slišala, da imamo danes 120, 130 tisoč brezposelnih. Potem sem slišala, češ kako je nemogoče, da se nam v isti sapi brezposelnost znižuje in istočasno namenjamo v rebalansu proračuna 120 milijonov več za nadomestila za brezposelnost, plus za aktivno politiko zaposlovanja ne vem koliko že, ker ne vem na pamet. Ampak 120 milijonov sem slišala najmanj petkrat, kako nepotreben denar, ki bi ga raje dali v spodbujanje razvoja gospodarstva, ki bo potem zaposlilo te ljudi. Vendar je ta navidezni absurd, da se nam število brezposelnih zmanjšuje po stopnji približno 3 do 5 tisoč na mesec, istočasno pa se povečuje potreba po nadomestilu, za tistega, ki zna razmišljati, zelo logičen. V zaposlitev se vračajo tisti, ki nimajo več nadomestila za brezposelnost, medtem ko prihajajo med brezposelne tisti, ki jim nadomestilo za brezposelnost pripada. In ta država je pravna država in se drži zakonov, ki jih je sprejela. Se pravi, da je prav, pravilno in pravično, da ljudem, ki so sedaj zlasti zaradi krize v gradbeništvu ostali brez dela in so se zaradi stečajnih postopkov prijavili na zavode za zaposlovanje, pripada, odvisno od tega, koliko časa so pred tem delali, za določeno obdobje nadomestilo za brezposelnost. In zato je treba v rebalansu proračuna za te ljudi ta denar zagotoviti. Ne moremo jim mi reči: veste, mi imamo pa zdaj krizo, pa bomo raje ta denar dali v gospodarstvo, pa vas bo mogoče kdo iz gospodarstva potem zaposlil, čez 15 minut. Zaradi tega, ker ti ljudje rabijo danes denar zato, da lahko preživijo. Že tako ali tako je čisto majhen, za posameznika seveda. Druga je pa trditev, da imamo 120 do 130 tisoč brezposelnih. Ta številka je daleč pretirana. Meseca junija smo imeli brezposelnih 107 tisoč oseb, pred tem 108 tisoč – govorim o mesecih –, še pred tem 111, pa 113. To je bila največja številka v tem mandatu – pardon, 115 je bila največja, tako da to povem. Medtem ko je pa leta 2008, ker več podatkov nisem mogla dobiti, bila najnižja številka 69 tisoč brezposelnih. Bilo je pa govora o tem, da je bila v prejšnjem mandatu najnižja številka 50 tisoč brezposelnih. Saj ne gre za to, veste, da je tako zelo pomembno, kdaj je bilo več, pa kdaj je bilo manj brezposelnih. Kolikokrat sem že slišala v tej dvorani, da imamo sedaj višjo brezposelnost kot kadarkoli v zgodovini samostojne Slovenije. Ni res! Ni res! Najvišja številka v zvezi z brezposelnostjo je bila čez 140 tisoč, in take številke po 90. letih ni več bilo! Ne trositi laži v tej dvorani, ki bi morala biti hram demokracije, demokracija pa zahteva resnico! Ne trositi laži. Ne izmišljujmo si zaradi tega, da bomo lahko z lažmi podkrepili svoje prepričanje ali pa prepričevali z lažmi ljudi, ki nas morda poslušajo po radiju ali pa na televiziji, ali pa novinarje, ki bodo morda povzeli te lažne podatke. Jaz bi mimogrede povedala, sicer ob dvomih, ki jih nekateri predstavniki sindikata navajajo, in moram reči, da verjetno marsikaj od tega tudi drži, da je bilo v avgustu letos objavljenih največ prostih delovnih mest, in sicer zanimivo, v glavnem samo na nivoju poklicnih šol. Od 618 za priučene delavce, pa do, recimo, voznikov težkih tovornjakov, tesarjev, elektroinštalaterjev, varilcev in zidarjev, po 500, 400, 300 in tako naprej. Torej, bilo je objavljenih blizu 4 tisoč prostih delovnih mest. Res je, da za nekatera od teh delovnih mest pravijo, da krožijo, se pravi da delodajalec objavi prosto delovno mesto, zaposli delavca, ga čez dva meseca odpusti in potem objavi novega in tako naprej. Ampak glede na to, da je trend zmanjševanja brezposelnosti, pomeni, da je ta trend, da to objavljanje ni samo fiktivno, ampak je tudi resnično. Bolj je žalostno in tragično to, da se zelo veliko teh ljudi zaposli samo za določen čas. To pa je dejansko hiba naše države, za katero bomo morali najti neko rešitev. To ne more trajati, ne moremo mi neskončno dolgo imeti 50 % mladih ljudi, tukaj gre poudarek predvsem na mladih ljudeh, zlasti na prvih iskalcih zaposlitve, da so neskončno dolgo zaposleni za določen čas, zaradi tega, ker enostavno nimajo nobene dolgoročne socialne varnosti. O takih stvareh se pogovarjajmo. Ne pogovarjajmo se zmeraj samo o tem, kako ta vlada ali pa katerakoli vlada nič ne naredi za to, da bi se gospodarstvo razvijalo. Vprašajmo se tudi, kakšen menedžment imamo v gospodarstvu, da nima niti kančka empatije do ljudi, ki jih zaposlujejo. Kakšni ljudje so to? Ne morem drugačnega tona uporabiti, če vemo, da je na stotine delodajalcev oziroma vodilnih v delodajalskih organizacijah, ki niso sposobni razmišljati o tem, kaj pa če bi njegovega sina ali pa njegovo hčer ali pa njenega sina ali njeno hčer doletelo, da bi moral ali morala 7, 8, 9 let delati za določen čas. Se pravi, da nima možnosti ne najeti kredita ne imeti otroka, ne nič drugega. To je ena stvar, ki mene žre, tudi v zvezi z našim proračunom, rebalansom proračuna, ki ga moramo usmeriti tudi v to, da lahko izpolnjujemo svoje zakonite obveze, z zakonom predpisane obveze do ljudi, ki zaradi takih in drugačnih okoliščin izgubijo delo. Zdaj bi pa še rada povedala nekaj glede neke trditve. Dva kolega sta že govorila o tem, glede investicij, ki se baje tako zelo krčijo v letošnjem rebalansu proračuna. Treba je vedeti, da skupni seštevek proračunskih investicij in investicijskih transferjev v rebalansu znaša milijardo 38 milijonov – žal bom pač morala še enkrat ponoviti –, lansko leto pa je bila realizacija 930 milijonov. Se pravi, da imamo več kot 100 milijonov več investicij, transferjev in direktnih investicij kot lansko leto, kljub temu da smo z rebalansom nekaj znižali. Zniževali smo pa zato, ker smo praktično že v drugi polovici septembra in sta do konca možnosti unovčevanja investicij, se pravi plačevanja, samo še dva meseca in pol. Do konca novembra je treba vsak zahtevek za plačilo investicije vložiti, sicer ne moreš v 30 dneh dobiti plačila v letošnjem proračunskem letu. Se pravi, da je logično, da je bilo treba narediti pregled, kaj je sploh še pred nami, pričakovane realizacije pogodb, in to se potem lahko v rebalans da. Nič takega, kar se je že začelo, ne bo nepoplačano. Še tisto, kar je v rebalansu predvideno, da se zniža oziroma odloži polovico poplačila lokalnim skupnostim za njihove investicije iz državnega proračuna, bo poplačano do konca marca, vendar mora biti izvedeno letos, in tudi ne bo v breme sredstev za naslednji proračun. Torej, niti o eni od teh stvari ni pošteno govoriti, kot da bi krčili investicije. Pa še nekaj pomembnega je. Moramo vedeti, da je na ministrstvu za visoko šolstvo in za gospodarstvo, se pravi za spodbujanje razvoja gospodarstva in spodbujanje inovativnosti, razvoja, raziskav in tako naprej, od te milijarde 38 milijonov namenjenih 857 milijonov evrov. To pomeni, da so štiri petine vseh sredstev namenjene v transferje v gospodarstvo in znanost, raziskave in razvoj. Tudi v visoko šolstvo, ker tudi pomeni razvoj. Meni nihče ne bo rekel, da so tiste investicije, ki gredo v visoko šolstvo, namenjene potrošnji. Bodimo pošteni. Ko beremo rebalans proračuna, vedimo – no, tu je, recimo, teh sredstev v rebalansu glede na lansko realizacijo za 68 milijonov več kot lani. Torej? Kako lahko rečete, da ta rebalans, ob tem da mora biti varčevalno naravnan, ni razvojno usmerjen? Slišali smo celo vrsto trditev, ki nimajo osnove. In nazadnje, ko gledamo konsolidirano bilanco v primerjavi z obdobjem od leta 2004 do lanskega leta – leta 2004 je celotna konsolidirana bilanca odhodkov državnega proračuna, obeh blagajn, ZPIZ in Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ter vseh blagajn lokalnih skupnosti skupaj znašala 11 milijard in nekaj. V lanskem letu je to znašalo 16 milijard 692 milijonov. Se pravi, da je za približno dobrih 50 % višja poraba oziroma so večji odhodki. Ob tem je pa treba povedati, da je v lanskem letu šlo za pokojnine 4 milijarde evrov, medtem ko je leta 2004 bilo porabljenih 2 milijardi 827 milijonov. Tukaj ne govorim o tem, da je preveč denarja šlo za pokojnine, hočem samo to povedati, da je dejstvo, da se prebivalstvo stara, da na vso srečo ne umiramo več pri 60 letih, tako da imam zaradi tega jaz že 5 let fore, in da je zaradi tega seveda logično, da ko bom šla jaz v penzijo in bom živela do 90. leta, pričakujem, da bom dobivala tistih 25 let še penzijo. In bom seveda bremenila pokojninsko blagajno in bo zraven mene še cel kup tistih, ki so generacije ob meni in za menoj, in imamo pravico uživati penzijo. Ne rečem, da moramo dobivati visoko penzijo, ampak dobivati jo moramo, ker je ta država tako narejena, ker smo jo mi tako naredili, ker smo se zavezali, da bomo skrbeli za dobro vseh državljank in državljanov, od novorojenih pa do tistih, ki so stari sto in več let. To ni naša dolžnost, to je naša pravica in naša želja. Tako jaz to stvar razumem. Ko govorimo o plačah, govorimo o stroških dela vseh zaposlenih v javnem sektorju. Od državnih uslužbencev, občinskih uslužbencev, javnih zavodov in tako naprej je bilo leta 2004 2 milijardi 922 milijonov porabljenega denarja, lansko leto pa 3 milijarde 912 milijonov. Se pravi, razmerje je približno isto kot pri penzijah, celo nižja rast mase kot pri pokojninah. Ampak zelo pomemben podatek pa so transferji, socialni transferji seveda. Ostali transferji posameznikom in gospodinjstvom, v letu 2004 milijarda in pol, v letu 2010 2 milijardi 274 milijonov, se pravi tudi tukaj 50 % več. Zaradi tega, ker smo socialna država, imamo to v ustavi napisano in skrbimo za to, da posamezniki in družine imajo vsaj približno socialno varnost. Tukaj se pridružujem kolegici, ne vem, kdo je že o tem govoril, da je razlika med najnižjimi dohodki in najvišjimi dohodki pri nas v Sloveniji na praktično, lahko rečemo, prvem mestu, kar se tiče majhnosti te razlike v primerjavi z razlikami v drugih državah Evropske unije, kaj šele v drugih državah sveta. Zadnjič sem slišala s strani enega dosti pomembnega človeka iz Velike Britanije, ki vodi svetovno organizacijo, ki se imenuje Peace Child, in me je vprašal: "Kaj misliš – ker se tikava, sicer je pa v angleščini to tako vseeno –, koliko imajo plače poslanci v Sudanu?" Vemo, da je Sudan zdaj razpadel. Sem rekla: "Približno 2 tisoč 500 dolarjev, kajne?" Ne, je rekel. Pa je kolega vprašal in je oni rekel 3 tisoč 500 dolarjev, ker se je razumelo, da je bilo to premalo povedano. Je rekel: "Kje pa, sto tisoč dolarjev." Zdaj si pa predstavljajte v Sudanu, kjer imajo najbolj revni ljudje dohodkov dva dolarja na dan, njihov poslanec pa sto tisoč dolarjev, in mi pošiljamo v Južni Sudan pomoč. Saj ni nič narobe, jaz mislim, da je prav, da jo pošiljamo, samo mislim, da bi bilo treba narediti še kaj drugega. Tudi v Evropi in v Evropski uniji bi bilo treba enkrat reči: zdaj pa dosti, ne morejo imeti nekateri ljudje 5 milijonov evrov plače, drugi pa niti 500 evrov ne, nekega nadomestila za brezposelnost ali pa minimalne plače. Ne gre tako, mi smo vendarle neka sicer večdržavna, vendar smo skupnost, kjer bi morali skrbeti za to, da imamo vsi približno enako človeka vredno življenje. Ne pa da nekateri res stradajo, drugi pa se kopljejo v denarju, tudi pri nas. Tudi pri nas! In zaradi tega moram reči, da se mi zdi ta rebalans proračuna trezen, kvaliteten. Zdi se mi, da je v danih možnostih ponudil vse tisto, kar je bilo možno ponuditi, in kot pravi zelo star slovenski pregovor oziroma rek: stegnimo se, kolikor nam je postelja dolga. Jaz pogosto zaradi tega, ker sem malo predolga, spim tako, da mi noge čez gledajo, ampak to za proračun seveda ne more držati. Zaradi tega bom seveda glasovala za rebalans in vas pozivam, da če ga že ne morete podpreti, mu vsaj ne nasprotujte. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Jaz bom kratka, najprej pa mi dovolite, da tudi sama čestitam vsem Primorkam in Primorcem ob današnjem prazniku priključitve Primorske k matični domovini. Prav je, da se ohranja spomin na tiste dogodke, ko so Primorci zares bili enotni in pogumni, da je lahko Primorska resnično vstala. Vendar pa v tej državi ni vse tako praznično in prešerno. Predvsem situacija, v kateri se nahajamo, nikakor ni rožnata. Socialne stiske posameznikov so velike. Danes imamo pred sabo rebalans proračuna in imamo, to je dejstvo, velike težave na vseh nivojih. Treba je zategovati pas. Vendar pa ostajajo nekateri problemi, ki pa bi potrebovali takojšnje ukrepanje in pomoč države. Takojšnje ukrepanje in pomoč države. Sama prihajam iz Vipavske doline, že večkrat sem preko poslanskih vprašanj opozorila, da je treba zagotoviti sredstva za obnovo nekaterih cest, ki so jih poškodovale naravne nesreče. Ljudje so odvisni od povezav, hodijo vendarle v službo, tisti, ki je še niso izgubili, kajti gospodarska situacija prav v Vipavski dolini je izjemno težka. Nekdaj velikani, velika podjetja, ki so bila vitalni temelj Vipavske doline, propadajo. Ampak naj se vrnem k cestam. Novembra 2010 sem podala pisno poslansko pobudo v zvezi z reševanjem plazu Stogovce. Vem, da si je takrat minister Vlačič ogledal ta plaz, mislim, da tudi predsednik Vlade. Tudi sama sem si ga ogledala. Zdaj se te stvari nekako rešujejo. Opozarjala sem na rekonstrukcijo ceste Lokavec–Predmeja in tudi na obnovo ceste Col–Predmeja. Razumem, da je situacija težka, da je težko za vse zagotoviti sredstva, vendar pa me je precej presenetilo, da v predlogu rebalansa proračuna za leto 2011 nisem zasledila, da bi bila predvidena sredstva za obnovo državne ceste Col–Ajdovščina. Od te ceste je odvisnih več kot tisoč 500 ljudi, ki danes ne morejo normalno funkcionirati, ki se dnevno vozijo po tej cesti, ki je popolnoma neuporabna, v službo. Krajani oziroma domačini so jasno opozorili tudi ministra za finance dr. Franca Križaniča, naj vendarle že v tem rebalansu proračuna zagotovi finančna sredstva za sanacijo. Ni jih bil sposoben zagotoviti. Prej sem govorila z ministrom Vlačičem zunaj ravno o tej cesti. Dejal je: "Mogoče naslednje leto." Ampak zanimivo je nekaj drugega. Mi imamo denar v tej državi za vse mogoče. Imamo, recimo, denar za to, da se plačuje prostore prijatelju nekdanje ministrice. Imamo denar tudi za marsikatero neumnost, na primer za to, da uslužbenci predsednika države v hotelu za minibar na račun davkoplačevalcev zapravijo čez 500 evrov. Za vse to imamo denar. Nimamo pa denarja za osnovne stvari, ki bi omogočale ljudem normalno življenje in normalno preživetje. Za to pa nimamo denarja. Za takšne obrobne neumnosti pa se vedno najde denar. Mislim, da je treba najprej, kljub temu da smo v težki situaciji, vendarle poskrbeti za to, da se bodo lahko ljudje vozili po cesti in prišli tudi do službe in tako potem tudi preživeli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Mislim, da je danes bilo že povedano, da rebalans, ta, ki ga obravnavamo, odraža slabo makroekonomsko situacijo v Sloveniji. Iz posameznih postavk po področjih pa se da jasno ugotoviti in razbrati, da predlagatelj nima prioritet. Kako si naj drugače razlagam posamezne postavke predvsem v drugem delu, kjer pogledam, koliko je bilo predvideno in koliko se z rebalansom znižuje sredstva? Veste, če to primerjam, to znižanje posameznih proračunskih postavk, in ko ugotavljam, kam, v kateri del Slovenije bi ta sredstva šla, sem toliko bolj zaskrbljen. Danes je sekretarka na Ministrstvu za finance nekajkrat povedala, da je v tem rebalansu predvidenih 272 milijonov razvojnega denarja za občine. Tukaj se mi seveda postavlja vprašanje, če je po eni strani zagotovljenih 272 milijonov evrov za razvoj občin, kako to, da se ne znate usklajevati in enakomerno pospeševati vseh aktivnosti po različnih ministrstvih. Ministrstvo za okolje in prostor, direktorat za prostor si vzame tudi leto dni časa za to, da izda en sam dokument, ker je pač tisti, ki podaja smernice za občinski prostorski načrt, da bi ta bil popoln. Na ministrstvu za kmetijstvo si direktorat vzame tudi do sedem mesecev. To so konkretni podatki, ki so zaskrbljujoči, in ob poslanskem vprašanju, ki sem ga namenil ministru za okolje in prostor in ministru za kmetijstvo, sem izpostavil prav to, o čemer govorim. Ni mogoče pospešiti nekega razvojnega ciklusa ali pa infrastrukture v tem smislu, če uradniki, ki bi morali čutiti in zaslutiti tudi s tistimi na terenu, da je treba nekaj pospešiti – to bi se moralo odražati tudi pri njihovem delu. Ne govorim na splošno, govorim o nekaj primerih, ki so kot svetla izjema, in to se ne bi smelo dogajati, še posebej ne v času, v katerem se nahajamo. Mislim, da je kolega Presečnik lepo opozoril, kaj in kako, na kakšen način so se odločile nekatere druge države članice Evropske unije, ko so šle v korak, da pomagajo gospodarstvu, ko pomagajo gradbincem, kajti gradbeni sektor poganja in integrira mnoge druge gospodarske panoge, ki so izrednega pomena za celoten gospodarski razvoj. In zaskrbljujoče je dejstvo, ko potem pogledamo realne številke in realne postavke na področju Ministrstva za promet. Jaz sem velikokrat že izpostavil, minister za promet je velikokrat dejal: "V tem mandatu bom bolj minister za železnice kot minister za ceste." Danes se po treh letih sprašujem: ali je to res? V času, ko smo sprejemali pomembne odločitve, ni manjkalo odločitev, da je treba v javno železniško infrastrukturo poseči s konkretnimi sredstvi. V prejšnjem mandatu so se nekateri projekti začeli. Gre za manjše število projektov, so pa seveda zato velikega obsega v finančnem in tudi v operativnem gradbenem smislu. Zakaj ni bila ta prioriteta upoštevana mi ni bilo nikoli pojasnjeno, in danes se odraža to kot nekaj, kar je bilo zavoženo. Danes, ko gledam to postavko Ministrstva za promet, ki se znižuje, 130 milijonov, 100 milijonov na železnice, 30 milijonov v državne ceste, je to nekaj, kar nas mora skrbeti. Če že nekako blažimo te nevarne odseke na državnih cestah z vzpostavitvijo neke prometne signalizacije, se bo odražalo tisto, kar opuščamo in opuščate tudi s tem rebalansom, vlaganje v javno železniško infrastrukturo. Javna železniška infrastruktura je leta in leta podhranjena. In še enkrat poudarjam, v prejšnjem mandatu so bili narejeni in storjeni pomembni koraki. Začetek je bil optimističen, ko je sedanji minister Vlačič napovedal, da bo bolj minister za železnice kot minister za ceste, pa ni. In če je bila prav v vašem mandatu sprejeta zakonodaja s področja železnic, ki zagotavlja tudi poplačilo nekih priznanih stroškov železnici za nazaj, potem bi se – to ni sicer neposredno vsebina tega rebalansa, zagotovo se pa že sedaj vidi, kajti uradniki na posameznih ministrstvih že pripravljajo rebalans za leto 2012. In če to malo površno izračunam, pridem do zaključka, da bo Ministrstvo za promet za naslednje leto moralo prihraniti 170 milijonov evrov na področju obveznosti, ki so bile sprejete v sedanjem mandatu. Kaj to pomeni? Vzelo se bo na projektih, na tistih projektih, ki že tečejo, zmanjševalo se bo na tistih postavkah, ki so nujno potrebne za napredek in razvoj, in počasi bomo to železnico peljali spet nazaj tja, kjer je že bila. Kar zadeva letališko infrastrukturo, se v rebalansu tudi letališki infrastrukturi jemlje. Danes je, vsaj tako je minister sam dejal, bolje opremljeno letališče v Portorožu kot letališče v Mariboru. Da se ne menimo o tem, kakšne čudne številke o vrednosti nekega dela letališke infrastrukture prihajajo v javnost, kakšno vrednost imajo. Velikokrat sem že opozoril in tudi tokrat pri tem rebalansu opozarjam: letališče Maribor je v katastrofalnem stanju. Zmanjševanje sredstev za letališko infrastrukturo bo največ in najbolj občutilo prav letališče v Mariboru, in to zato, ker je nekje na obrobju Slovenije. Da ne govorimo o Luki Koper in o mnogih drugih infrastrukturnih objektih, ki so v lasti države, pa bi država morala bolje poskrbeti zanje. Seveda je dejstvo, da tam, kjer ni, ni kaj vzeti in ni kaj dati. Ampak tako kot sem na začetku dejal, rebalans odraža slabo makroekonomsko situacijo v Sloveniji. Na to pa bi morala Vlada vplivati, ima vse vzvode in ima vse instrumente. Težko se je danes ozirati tri leta nazaj in kazati s prstom, češ to ste pa vi narobe naredili. Bolje je postaviti ogledalo in pogledati, kaj je tisto, kar je vodilo to slabo odločitev, da imamo danes takšno stanje. Želim si, da bi pri postavljanju prioritet za rebalans za leto 2012, ki bo po mojem prepričanju vsaj na področju prometa, ki ga malo bolje poznam, še slabši od tega, ki ga imamo sedaj pred seboj. Zato se seveda ni mogoče izogniti temu, da se ne bi posvetil vsebini pri razpravi, ni pa mogoče podpreti ali pa biti proti. Zato to odgovornost tudi sam prepuščam. Tako kot ste stvari zapeljali, jih boste morali odpeljati, postoriti tisto, kar je najnujnejše, očitno pa je, da tudi za najnujnejše že zmanjkuje denarja.
Hvala lepa. Sprašujem kolegice in kolege, ali še kdo želi razpravljati o splošnem delu predloga rebalansa. Želi. Potem pa vas prosim, da se prijavite k razpravi. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Sam sem se želel vključiti v razpravo zaradi prometne politike oziroma težav pri železnicah, kar sem poslušal v prejšnji razpravi, ampak vendarle je treba ob bok vsemu temu povedati, da je ta vlada resnično sprejela številne ukrepe, s katerimi je ohranila, spodbudila in ne nazadnje tudi omogočila obstoj Slovenskih železnic. Sprejeli smo tudi pomembne odločitve znotraj samega sistema prometnega ministrstva, kako pristopiti k novim investicijam, tako da so bile te odločitve, ki smo jih sprejeli, izjemno, izjemno pomembne in kažejo na to, da se tudi stroka na tem področju zaveda tega, da tako močnega investicijskega ciklusa, kot so ga predstavljale avtoceste, v kratkem ne bo več in da investicije na področju železnic predstavljajo nov izziv tudi za slovensko stroko in tudi za slovensko gradbeništvo. Tako da je bila z željo po tem, da se pospešijo vsi postopki, da se investicije umestijo v prostor, da se začnejo v ta namen črpati tudi evropska sredstva, organizirana tudi družba za investicije. Zagotovo bo to prispevalo k temu, da bomo ohranili pomen evropskih koridorjev, ne samo v cestnem prometu, ampak tudi v železniškem, in predvsem je cilj Slovenije, da ohranimo svojo vlogo znotraj teh pomembnih evropskih koridorjev, z namenom da nas te številne poti ne obidejo in da ti prometni tokovi ne odidejo drugam. Tako da so prioritete pri železnici pri tej vladi in pri Ministrstvu za promet jasno začrtane, in mislim, da tukaj ni nobenega dvoma, da ne bi prišlo tudi do realizacije tega izjemno pomembnega projekta. Glede Luke Koper lahko povemo, da smo številne zgrešene poteze, korake v obdobju pretekle vlade, to moram povedati, poskušali sanirati. Mislim, da je delovanje Luke Koper bistveno bolj transparentno, kot je bilo prej, kjer je z nekaterimi odločitvami prišlo do izjemno velikih težav pri naših največjih logističnih podjetjih. To so problemi, to so težave na področju prometa, s katerimi smo se srečevali in jih tudi poskušamo uspešno rešiti, ker se zavedamo strateškega položaja Luke Koper in Slovenije tudi znotraj evropskih prometnih koridorjev. Vsi se zavedamo in tudi minister sam je povedal, da ni zadovoljen, da se jemljejo sredstva pri investicijah v cestno infrastrukturo, vendar ob bok razpravam, ki so bile, naj povem, da nobene investicije, ki se je začela v prejšnjem mandatu, nismo ustavljali, ampak smo ravno zaradi tega, da se izvede vse investicije, ki so bile za to pripravljene, do zaključka, in s tem rešimo in zagotovimo ustrezno mobilnost prebivalcem na številnih območjih. Verjamem, da je še vedno danes kar nekaj cest takih, ki potrebujejo posodobitve, vendar bo zagotovo tudi ta dinamika v prihodnosti morala iti v smer, da se zagotavlja tudi tiste najpomembnejše odseke kot prioritetne pri posodabljanju. Žal moramo tudi povedati, da smo se srečali s tem, da so številni odseki bili vključeni v proračun, ki pa so pa bolj peljali na neko sosedovo dvorišče kot pa reševali prometno mobilnost prebivalstva oziroma dostop prebivalstva po državnih cestah do gospodarskih središč, do zaposlitve, bolnišnic, šol in tako naprej. Trdim, da se je velikokrat sredstva na tem področju namenilo za manj pomembne investicije, tiste pomembnejše pa očitno še vedno čakajo, da se z njimi nekaj zgodi. Zelo jasno moramo tudi povedati, da je pred nami izziv razvojnih osi in da te razvojne osi predstavljajo tudi ključen element dostopnosti prebivalstva, tudi s tistih območij, po katerih ne potekajo evropski koridorji oziroma ne poteka avtocestni križ. Postopek za umeščanje teh tras v prostor je v tem mandatu prišel izjemno, izjemno daleč in res se lahko pogovarjamo o tem, da se bodo investicije tudi na teh oseh začenjale. To je pomemben napredek pri prometni politiki in ne nazadnje tudi konkretizacija teh investicij na koroškem oziroma velenjskem območju čaka pravzaprav samo še na dokončno odločitev, ali se upošteva kompromisna oziroma izčiščena varianta poteka trase, ki najmanj posega na kmetijska zemljišča. In seveda s potrditvijo tega tudi na seji Odbora za promet, ki jo planiramo. V zelo kratkem času želimo dati končno odločitev tem postopkom. To ni pomembno samo za mobilnost, ampak tudi za razvoj gospodarstva in investicij v tem prostoru. Ne nazadnje se v tem mandatu prvič v zgodovini pogovarjamo o tem oziroma srečujemo s tem, da se tudi na 3a. razvojni osi odvijajo investicije, da poteka posodobitev oziroma izgradnja tretjega odstavnega pasu na območju Pijave Gorice do Turjaka. In ne nazadnje, Vlada je sprejela državni prostorski načrt tudi za polni priključek Šmarje–Sap in intenzivno poteka tudi posodobitev železniške proge proti Kočevju. Velikokrat so problemi, s katerimi se srečujemo pri teh posodobitvah, vezani na neke postranske interese, ali ta investicija ja ali ta investicija ne, ne pa na zavedanje, ali potrebujemo to investicijo zaradi ohranitve gospodarskega razvoja in poseljenosti teh območij. In če je kdo, je ta vlada resnično na tem področju sprejela pomembne odločitve. Tako za Pomurje, kjer je bila prioritetno zgrajena avtocesta, je tudi za območje Pokolpja infrastruktura prioriteta, ki bo omogočila nadaljnji gospodarski razvoj Bele krajine in Kočevske. Vse to so dokumenti in akti, in zakoni ne nazadnje, ki jih je ta vlada predlagala v sprejetje Državnemu zboru. Nekatere akte in sklepe sprejema sama, vendar gredo v smer, da se najpomembnejše prometne povezave dejansko tudi začnejo udejanjati v praksi, graditi. V prihodnosti, ko bo verjetno res treba prešteti vsak evro, bo pač treba določiti prioritete. In zavedati se moramo, vsaj po mojem mnenju, da so razvojne osi ena od tistih bodočih prioritet v Sloveniji in da bo treba temu tudi prilagoditi to, ali bo neka regionalna cesta tretjega razreda lahko deležna večje posodobitve ali nekega sprotnega vzdrževanja, zato da dosežemo ta pomemben razvojni potencial, ki smo ga si ga ustvarili in ga ustvarjamo z umeščanjem teh tras v prostor. Tako da mislim, da je strah glede tega, da se ne zavedamo, kako pomembna je prometna infrastruktura, tako cestna kot železniška in tudi letalski promet, za Slovenijo, resnično odveč. Mislim, da tudi izjemno pomembna odločitev glede našega nacionalnega letalskega prevoznika, na kakšen način želimo reševati ta problem, kaže na to, da je resnično izjemno veliko energije in tudi konkretnih rešitev bilo sprejetih, in res pričakujemo, da bodo te rešitve tudi udejanjene v praksi. Tako da ni praktično nobenega področja na področju prometne politike, katerega ne bi poskušali sanirati ali celo spodbuditi, da se problemi rešujejo hitreje, kot so se reševali do včeraj. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Černač, izvolite.
Hvala lepa. Tudi v mojem imenu lep pozdrav vsem prisotnim! Glede na proračunske dokumente, ki jih je Pahorjeva vlada v preteklih treh letih predlagala v tem državnem zboru, od tega rebalansa ni bilo mogoče pričakovati nekega čudeža. Prav tako je nemogoče pričakovanje, da bo rebalans za leto 2011 rešil vsaj del tistega, kar je posledica triletne zavožene politike te vladajoče koalicije. Kot kaže, pa je razlika samo v tem, da smo bili v preteklih dveh letih v tem državnem zboru priča izredni podpori tem dokumentom s strani poslancev SD, LDS, Zaresa in DeSUS, danes pa vidimo, da tem dokumentom ne verjamejo niti Pahorjevi poslanci. Ostalih skoraj ni bilo v razpravi čutiti, med njimi pa so bili redki, ki so na nek način pritrjevali temu, kar imamo danes na mizi. Seveda pa smo slišali tudi glasove o tem, kako je ta dokument ustrezen, kako ta država oziroma ta vlada dobro deluje, dobro funkcionira in sprejema najbolj optimalne in najbolj ugodne rešitve. In takšna naj bi bil tudi rebalans proračuna za leto 2011. Če pogledamo dokument in številke in če ga gledamo v luči razmer, v katerih se nahajamo, pa je seveda le treba priznati, da s tem rebalansom ne bo spremenjeno praktično nič, kar se že ne bi zgodilo. Vemo, da je izvrševanje proračuna na nek način vsebinsko gledano že zaustavljeno, da so vse tiste investicije, ki bi morale biti začete v letošnjem letu in ki bi jih lahko izvajale občine, bile na nek način blokirane že sredi letošnjega leta, da se s tem proračunom v nasprotju z uradnimi napovedmi o tem, kako stanje brezposelnosti ni kritično, sredstva za ta instrument v letošnjem letu skoraj podvajajo, z nekaj manj kot 200 milijonov evrov na preko 300 milijonov evrov. Pa ne glede na številke, tako velika sredstva za področje brezposelnosti bi morala biti alarm za vse načrtovalce ekonomskih politik, predvsem pa bi morala skrbeti tiste, ki bodo pripravljali proračune za leta 2012, 2013 in naslednja, kajti dediščina, ki jo bodo dobili, bo pomenila veliko hipoteko in veliko breme za normalno načrtovanje in oblikovanje vladnih politik v prihodnjih letih. Strukturno se seveda ničesar ne spreminja. Teh 360 milijonov, kjer se prihodki zmanjšujejo in v isti višini približno tudi odhodki, ne spreminja temeljnih problemov državnih financ te države. Primanjkljaji ostajajo približno na isti ravni. Mi korakamo zdaj v četrto leto, ko ta vlada porablja približno 2 milijardi več na letni ravni kot ustvarimo. Začeli smo s primanjkljajem okoli milijarde 800 v letu 2009 in vsa ta leta nadaljujemo približno na isti ravni oziroma z istimi številkami. In v nasprotju z besedami o racionalizacijah, o varčevanju so se v tem obdobju ustanavljali novi uradi, nove agencije, povečalo se je število zaposlenih v javnem sektorju, ob zmanjševanju števila zaposlenih v gospodarstvu. Ni se povečala učinkovitost ne ministrstev ne teh javnih uradov in agencij. V nasprotju z javnimi napovedmi, da se bodo ta ministrstva in uradi zmanjševali, se je povečalo tako število zaposlenih kot število teh uradov in agencij, ki povečujejo birokracijo, v ničemer pa ne povečujejo učinkovitosti. Izhajajoč iz vsega tega in iz vseh nepotrebnih najemov prostorov, iz polprivatnih poslov posameznih ministrov, ki so skrbeli bolj za svoje interese kot za skupen javni interes, je normalno, da Slovenija v tem zadnjem obdobju pada bistveno hitreje, kot je povprečje Evropske unije. Če smo prej nekako delili to usodo evroobmočja na tak način, da smo rasli hitreje, kot je bilo povprečje, in da smo bili uspešnejši, je v tem zadnjem mandatu slika drugačna, za kar pa je v celoti odgovorna izvršna veja oblasti. V Slovenski demokratski stranki seveda nismo mirno gledali tega, kar se dogaja. Naj vas spomnim, da smo takoj konec leta 2008, ko s strani Pahorjeve vlade in s strani vladajoče koalicije ni bilo ustreznih ukrepov, pripravili prvi program in ga tudi predstavili v začetku leta 2009 in potem še tri oziroma štiri pakete, ki so bili vsi po vrsti zavrnjeni. In v vseh teh paketih ukrepov je bilo kar nekaj stvari, ki ste jih potem prepozno tudi povzemali, prepozno. Zaradi tega je Slovenija v bistveno težjem položaju kot bi bila, če bi bile sprejete ustrezne odločitve v pravem trenutku in če bi vladna politika sledila tisti osnovni maksimi, da je treba več ustvariti, če želimo zagotavljati sredstva tudi vsem ostalim, ki so od tega odvisni. Na tem področju ni bilo storjeno praktično nič. In tu je bil zamujen zelo pomemben čas treh let, ki ga bo zelo, zelo težko nadoknaditi. Slovenska demokratska stranka se je zaradi tega čutila soodgovorno, ne glede na to, da kot največja opozicijska stranka nima možnosti vplivanja na sprejemanje odločitev, in je konstruktivno pristopila pri vseh tistih predlogih, ki bi lahko ta voz premaknili v pravo smer. Pri tem rebalansu pa žal ne moremo prevzemati nikakršne odgovornosti. In to je tudi razlog, da morate to odgovornost prevzeti sami, tisti, ki ste za to barko in za to napačno politiko, ki ste jo tri leta vodili mimo predlogov in usmeritev s strani ekonomske stroke in opozicije, odgovorni. In zaradi tega to odločitev sprejmite jutri, ko bo glasovanje, sami, pa tudi breme odgovornosti zanjo. Seveda pa bomo posledice te odločitve, ne samo te, ampak vseh, ki ste jih sprejemali v zadnjih treh letih, nosili vsi, celotna Slovenija, državljanke in državljani, pa tudi tisti, ki bodo morali poskrbeti za spremembo napačne smeri te vladne politike v prihodnje. Kajti breme, ki ga bomo prevzeli, je zelo veliko, zelo težko. Kljub temu pa mislim, da smo še vedno na točki, če bo prišlo do te odločitve čim prej z zavrnitvijo neustreznih predlogov prihodnji teden v torek, ko lahko v pravem trenutku tok usmerimo v pravo smer. Še besedo glede infrastrukture, železnic, prevzemanja teh dolgov in tako naprej. Mislim, da je politika, ki je bila vodena na področju železnic, politika, ki ne bi smela služiti kot zgled, prej nasprotno. Dolgove zna na tak način, da se jih prevzema v javni dolg, sanirati vsak. V tem mandatu je bilo v javni dolg prevzetih preko 130 milijonov dolga Slovenskih železnic. Konfuzna politika, ki je bila vodena na tem in ostalih področjih, pa je povzročila, da so tisti partnerji, ki bi lahko prispevali k modernizaciji teh infrastruktur, zbežali. Bilo je prevzetih v javni dolg 250 milijonov dubioz v Novi Ljubljanski banki in verjetno bo ta znesek ponovljen glede na današnjo odločitev o 400-milijonski dokapitalizaciji. Prevzeli ste dolgove Adrie Airways. Očitno nas čaka, da boste prevzeli še dolgove Casinoja; mislim, da je Slovenija edina država, kjer igralnica lahko posluje z izgubo. Skratka, skoraj ni podjetja, razen redkih, ki bi lahko pokazalo v tem vašem mandatu normalno poslovanje. Prvič, zaradi kadrovanja, političnega kadrovanja, ki ste ga naredili v teh podjetjih, in drugič, zaradi neustrezne in konfuzne politike, ki ste se jo šli preko raznoraznih uradov, agencij in ostalih. Eno redkih podjetij, kjer niste uspeli zamenjati vodstva, je Pošta Slovenije, zaradi tega pa tudi posluje že več let in tudi v vašem obdobju z dobičkom. Skratka, razmere, v katerih je Slovenija danes, terjajo trezen razmislek. In ta rebalans, ki ne bo spremenil ničesar, ni tisti, o katerem bi bilo vredno izgubljati kaj dosti energije in besed, ker sprejet ali ne, odvil se bo tako, kot je nekako že načrtovano in že sprejeto v drugih krogih, in ta parlament na to odločitev ne bo imel bistvenega vpliva. Mislim pa, da bi bilo zelo pomembno, da bi vladajoči spoznali, da nimajo prave vizije in prave usmeritve za prihodnje, in da bi v skladu s tem tudi sprejemali odločitve za prihodnje leto in naslednja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mateja Vraničar, državna sekretarka na Ministrstvu za finance.
Hvala lepa. Res je, čas in okoliščine zahtevajo trezne odločitve. Ampak za trezne odločitve je treba imeti tudi trezno predstavljene informacije in jasno predstavljene informacije. Zato naj mi bo oproščeno s strani tistih, ki ste cel dan v tej sobi, da bom nekaj stvari, ki sem jih danes že povedala, morala še enkrat ponoviti. Govora je bilo o tem, da smo z zaustavitvijo izvrševanja državnega proračuna zaustavili oziroma blokirali občinske investicije. Z začasno zaustavitvijo izvrševanja državnega proračuna občinski proračuni niso v ničemer okrnjeni in posamezne občine izvršujejo svoje občinske proračune nemoteno. Omenila sem že, da tudi začasna omejitev izvrševanja državnega proračuna ne pomeni zadrževanja oziroma omejitev pri izvajanju evropskih investicij, niti omejitev pri izvajanju drugih nujnih investicij oziroma prevzemanju drugih nujnih obveznosti. Govora je bilo o prevelikem obsegu sredstev, ki jih zagotavljamo za brezposelne, da bi bilo treba ta sredstva osredotočiti oziroma usmeriti v zagotavljanje novih delovnih mest. Ne smemo pozabiti, da se v okviru politike, ki je bila tu omenjena, izvajajo vsi ukrepi aktivne politike zaposlovanja in da v ta povečana sredstva sodi tudi dodatnih približno 30 milijonov sredstev za spodbujanje zaposlovanja in samozaposlovanja, sredstva, ki so bila v prvem obdobju letošnjega leta zelo hitro potrošena zaradi porasta števila brezposelnih. Torej, ne gre tukaj samo za zagotavljanje nadomestil za brezposelne, ampak gre tudi za vzpostavljanje pogojev, da se nezaposleni lahko ponovno vrnejo v okvir aktivnega prebivalstva. Govora je bilo o povečevanju števila zaposlenih v javnem sektorju. Ločiti moramo javno oziroma državno upravo in javni sektor kot celoto. In če pogledate številke – predstavljene so ob Zakonu o interventnih ukrepih, ki bo obravnavan pod naslednjo točko –, boste videli, da se povečano število zaposlenih pojavlja na področju šolstva, otroškega varstva, izobraževanja, tudi visokošolskega, in zdravstva. In še zadnja netočnost, na katero bi rada opozorila – prevzem dolga in dokapitalizacija sta dva popolnoma ločena posla z različnimi posledicami, in prav je, da ju v razpravah tudi dosledno ločimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Če želi še kdo od kolegov razpravljati o splošnem delu proračuna, naj se prosim prijavi. Gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Če sem prav razumel predsednika Vlade v uvodu, potem imamo pred seboj strateški dokument, se pravi rebalans proračuna. In tu ne vidim pravzaprav nobenega stratega na vladni strani, ki bi ta dokument branil, ki bi ga zagovarjal. Ni niti enega ministra pri obravnavi strateškega dokumenta, ki bo eden od tistih ključnih dokumentov za predstavitev Evropi, da Slovenija sprejema določene ukrepe. Ključni spiker pri obrambi tega dokumenta ja oseba, ki je bila v medijih najavljena kot eden izmed potencialnih kandidatov za enega izmed ministrskih resorjev. To je slabo spričevalo resnosti Vlade pri obravnavi tega dokumenta. Mi smo na začetku tega mandata večkrat slišali, da je to državo mogoče voditi bolje. Vidimo, čutimo, da je to verbalno sicer lepo izgledalo, praktično pa stvari potekajo povsem drugače, povsem po drugih tirnicah, in rezultati tega so tudi povsem drugačni. Ni države v Evropi, ki je doživela takšno usodo v teh treh letih, kot jo je ta država. Vse države so prešle krizo mnogo bolje, s slabšimi predispozicijami, s slabšimi pogoji, kot Slovenija. In najbrž tu lahko pritrdimo vsem tistim, ki pravijo, da ta vlada ni sposobna reševati te situacije in da ta vlada ni konkurenčna nobeni vladi v tej naši Evropi. Tako da je ta razmislek potreben. Nedavno tega smo slišali izjavo predsednika Vlade, ki je dejal, da je Slovenija na dobri poti. Ob tem ko gledamo bilance, ko gledamo podatke, ugotovimo, da je Slovenija z 91 % povprečja razvitosti Evropske unije padla na 85, 86 % v tem obdobju. Torej, kam nas pelje ta dobra pot, v katero smer. In minili sta dobri dve leti te dobre poti. Tudi ko gledamo, kaj se v tej državi dogaja, se pravzaprav vse stvari odvijajo narobe. Zaveza Vlade je bila, da bo zmanjševala zaposlovanje v javni upravi za 1 % letno. Se pravi, da bi v tem obdobju moralo biti približno 3 % manj zaposlenih. Podatki kažejo, da gredo trendi v povsem nasprotno smer. Povečuje se zaposlovanje za odstotek letno, in v tem obdobju je v javni upravi zaposlenih 3 % več ljudi. 3 % več. To je edini sektor, ki v kumulativi zaposluje, pa je stroškovni del države. Pravite, da nezaposlenost pada. Če bomo z rebalansom dali 120 milijonov evrov več za brezposelne, potem bomo očitno dvignili nadomestila za brezposelnost, če nezaposlenost pada, bomo plačali tiste, ki so na zavodu, bolje kot tiste, ki so zaposleni. Govorili smo in sprejemali nekatere ukrepe, ki so bili povezani z odpravo kreditnega krča. Sprejemali smo jamstvene sheme, sprejemali smo vrsto ukrepov s področja dokapitalizacije bank oziroma je sprejemala ta vlada, in tako naprej. Ampak kljub temu, da je minister že junija lani enkrat dejal, da kreditni krč popušča, kreditni krč še vedno obstaja. Gospodarstvo zaradi neustrezne strukture naložb poslovnih bank ne more do kreditov. Banke ne dajejo kreditov. Ustanovili smo posebno banko za to, da bo dajala ugodne kredite, SID, in zadeve še vedno ne funkcionirajo. Ta država je ustanovila posebno agencijo za upravljanje s kapitalskimi naložbami, tako imenovani AUKN, zato da se politika ne bi vmešavala v gospodarstvo. Delo te agencije je takšno, da se kljub temu, da ni nobene strategije upravljanja s kapitalskimi naložbami, prodajajo deleži v gospodarskih družbah, prodajajo se in investirajo se sredstva iz firm, ki so v upravljanju AUKN, v dokapitalizacije, recimo Nove Kreditne banke Maribor, in to tako nerodno, da ob tem država izgubi še boniteto. Torej, ko govorimo o odgovornosti države in državnih institucij, ne moremo mimo vseh teh nerodnosti, ki se dogajajo, in mimo vseh teh odločitev, ki nimajo nobene pravne podlage v dokumentih, ki bi jih morali imeti. Nimamo strategije upravljanja s kapitalskimi naložbami, pa imamo v odloku prodajo deleža SIJ, recimo. Pa je AUKN izpeljal dokapitalizacijo Nove Kreditne banke Maribor in tako naprej. Sprašujem se, ko vsi govorite o tem, da moramo spoštovati pravne podlage in tako naprej, na osnovi česa se to dogaja, zakaj teh stvari še ni. Veliko ste govorili o bombončkih, ampak tudi v tem mandatu ste dali veliko bombončkov. Mi smo jih dali sociali, vi pa notarjem, odvetnikom in tako naprej, in ste vzeli 30 milijonov taks, ki so bile prihodek državnega proračuna, na zasebne družbe. To je bila reforma zemljiške knjige. In ker časa ni več, moram ugotoviti samo to, da je ta zgodba o uspehu levega trojčka zelo draga. Poleg tekočih prilivov, ki jih imamo v proračunu, potrebuje za dnevno preživetje še dodatnih 10 milijonov evrov. In to najbrž zato, ker državo obvladujejo tihe bratovščine.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. V bok ugotovitvam, ki smo jih poslušali s strani kolegov Poslanske skupine SDS, je treba vendarle povedati tudi to, da je veliko lažje govoriti, če si v opoziciji, in deliti rešitve, toda če pogledamo, kaj bi te rešitve, ki so bile predstavljene tudi v tem mandatu z njihove strani, prinesle, je iz te evidence razvidno, da bi se primanjkljaj z 6 % bruto družbenega produkta v letu 2009 povišal na 11,6 %, kar pomeni, da bi imeli višji primanjkljaj kot Portugalska, ki ima 10,1 % bruto družbenega produkta, ter nekaj nižji od Grčije, ki znaša 15,4 % bruto družbenega produkta. Namreč, za kaj je šlo pri teh predlogih SDS v tem obdobju? Predlagali ste zmanjševanje davkov, niste pa predlagali zmanjševanja odhodkov, javne porabe. In ta razkorak je tisti, ki nujno pripelje do izjemno kritičnega primanjkljaja, ki nas lahko zelo hitro zapelje v vode, v katerih so danes že Grčija in nekatere druge države. Tudi če pogledamo davčno reformo, ki ste jo sprejeli v prejšnjem mandatu, lahko ugotovimo, da ste znižali davke, ampak ponovno ne zmanjšali porabe. Še celo povečali ste z nekaterimi zakoni javno porabo, tako da danes znaša že več kot 80 % obremenitev javnih financ z že sprejetimi zakonskimi ukrepi, in veliko teh je bilo sprejetih tudi v prejšnjem mandatu. Če samo pogledamo tiste davčne olajšave, ki ste jih sprejeli, ko ste vladali, imajo danes za posledico, da prispevajo k dolgu od leta 2009 do leta 2011 2 milijardi 153 milijonov 260 tisoč evrov. Torej, to je izjemno zastrašujoča cifra, znesek, ki dokazuje, da je bistveno težje vladati kot pa biti v opoziciji. Upam si pa trditi, da takrat, ko je bila ta izjemno močna gospodarska rast, resnično niste razmišljali o zmanjševanju stroškov. Že sama plačna reforma je prinesla veliko nepredvidenih stroškov, ki so pokazali, v kakšnem obsegu ste obremenili javne finance šele, ko se je začel ta zakon v praksi udejanjati. Torej, niso bili izdelani ukrepi, predvsem v smer zmanjševanja javne porabe, in zato je v današnjem času, ko je resnično treba vsak evro premakniti in premisliti dvakrat, trikrat, preden ga nekam vložiš, treba sprejeti v ta namen tudi rebalans, da s tem dobimo tisto svoje notranje samozaupanje, ki ga potrebujemo tudi zaradi tega, da lahko dokazujemo, da imamo še vedno stabilne javne finance in da smo še vedno resen partner v vsem tem evroobmočju, v katerem se nahajamo. Številne zgrešene investicije in odločitve tudi iz prejšnjega obdobja – če samo pogledamo, koliko ste bili pripravljeni nameniti obrambi, koliko sredstev je šlo v ta namen v prejšnjem obdobju, pa danes ugotovimo, da pravzaprav z bistveno nižjimi sredstvi še vedno lahko opravljamo pomembne naloge, ki smo jih sprejeli tudi z vstopom v Nato. Ampak vendarle, veliko, veliko sredstev je bilo namenjenih na področja, ki se danes ne vračajo kot dodana vrednost, ampak zgolj kot strošek. In ceno za to plačujemo tudi v teh razmerah, zato govoriti kar tako, da so vse te obveznosti, da so vse te težave nastale v teh dveh letih, je najmanj, kar je, blago povedano nekorektno, mislim pa, da moramo zelo jasno povedati, da če kdo, se jih ta vlada izjemno, izjemno zaveda in jih tudi poskuša reševati. Jaz mislim, da smo ena redkih držav, ki se je znašla v tej situaciji, da pa smo vendarle ohranili visoko raven socialne varnosti naših ljudi. Mogoče je to tudi bil vzrok, da so se velikokrat tudi na referendumih odločali proti ukrepom, ki so bili predlagani, kajti posledice te krize niso očitno prišle tako daleč do vsakega posameznika, da bi lahko trezneje razmišljali vsi skupaj. Ne nazadnje, če smo pošteni, ravno iz te zgradbe, iz naših razprav oblikujemo javno mnenje, in upam si trditi, da ste bili pri zagovarjanju nasprotnih stališč, ko smo predlagali ukrepe tako na področju dela kot tudi pri pokojninski reformi, bistveno glasnejši kot vsi ostali. In seveda je izjemno težko dati argumentirane odgovore na vse trditve. Veliko lažje je reči, da je to vse skupaj slabo, potem pa naj nekdo tretji razlaga, zakaj temu ni tako. Tako da bi po mojem mnenju v tem mandatu morali sprejemati odločitve z veliko odgovornejšo vlogo tako opozicije kot koalicije, kajti vse, kar je bilo izsiljeno bodisi zaradi interesa ene politične stranke bodisi interesa nekoga tretjega, ki ga je poskušal uveljaviti skozi sprejetje določenih predpisov, se danes kaže v še hujših posledicah, kot bi se sicer, če bi živeli v neki veliki gospodarski rasti, ker se seveda to lahko prikrije. Danes se odločitve odrazijo predvsem v proračunu, in če so te slabe, je ta posledica seveda bistveno bolj drastična, kot je bila včeraj, ko je Vlada lahko naredila praktično karkoli, je pa bila gospodarska rast tako močna, da tega ni bilo mogoče niti zaslediti. Tako da če je kaj, je ta rebalans zagotovo slika vseh teh dogodkov, upam si reči tudi pravočasne streznitve, in prispevek h konstruktivnejšemu reševanju izzivov, ki so pred Slovenijo v prihodnosti. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati v okviru splošnega dela predloga rebalansa proračuna. [[Ne želi.]] Potem zaključujem razpravo o splošnem delu rebalansa proračuna. O njem bomo glasovali jutri v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo posebnega dela predloga rebalansa proračuna. Sprašujem kolegice in kolege, ali želi kdo razpravljati. [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo o posebnem delu predloga rebalansa proračuna. O njem bomo glasovali jutri tekom glasovanj. Prehajamo na obravnavo načrta razvojnih programov. Sprašujem, ali želi kdo razpravljati o načrtu razvojnih programov. [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo [[...]]Ja? Izvolite, gospod Žerjav, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mogoče sem za sekundo prepozno dvignil roko. Želim razpravljati. Želim razpravljati na temo, sicer lokalno, ampak glede na to, da je to za Pomurje izredno pomembna tema, vendarle stavek ali dva. Namreč, o vodooskrbi Pomurja z zdravo pitno vodo. Zakaj se oglašam na to temo? Zaradi tega, ker je nedolgo tega v Murski Soboti bila izredna seja Sveta pomurske razvojne regije, na kateri je bil prisoten minister za okolje in prostor in na kateri smo razglabljali o tem projektu, o katerem v Pomurju razglabljamo deset let. Deset let. Burna razprava je bila na to temo in na moje vprašanje. Glede na to, da je takrat že bil pripravljen rebalans, sem ministra vprašal, koliko finančnih sredstev je predvidenih za ta projekt. Namreč, od tega je odvisno, ali bo projekt tekel ali ne bo. Minister se je izmikal na vse možne načine in na koncu ni povedal, kakšna so finančna sredstva. In sedaj razumem, zakaj tega ni povedal. Zato, ker je en sistem te vodooskrbe – namreč, trije so razdeljeni, trije v tri podsisteme – od teh treh sistemov preprosto izpadel iz NRP oziroma posledično za letošnje leto tudi iz proračuna. To se mi zdi neodgovorno glede na to, da je to tudi eden od projektov, ki je sestavni del zakona o razvojni pomoči Pomurju. In se mi zdi, da se to preprosto ne bi smelo dogajati, tudi če teh 270 tisoč evrov, kolikor jih je bilo na tej postavki, ne bi bilo do konca leta porabljenih. Tu je bila seveda postavka znižana in za to vsoto je najbrž kje drugje bila postavka dvignjena. Tako da sem že počasi začel razmišljati v tej smeri, ker je bilo tudi veliko govora, da so se znižale tiste postavke, za katere je bilo znano, da porabe ne bo, da bomo s tem rebalansom, ki smo ga danes obravnavali, praktično porabili več, kot če bi pustili zadevo tako, kot je bilo. Če smo vedeli, da na nekaterih postavkah ne bo porabe, smo sedaj fiktivno porabo spustili, kje drugje pa dvignili. Kaj smo naredili? De facto bomo porabili več. In mimogrede, da je temu tako, sem slišal že od nekoga iz vladnih krogov. Nič drugega, samo naglas želim povedati in protestirati poti takšnemu načinu. Po eni strani se govori in lepo besediči, potem pa v NRP-jih, za katera je vprašanje, kako jih poslanci preštudiramo in pregledamo, zadeva enostavno izpade. Vložiš amandma. Amandma se seveda povozi, ker je to praksa, ampak tako se ne dela. Deset let, deset let se govori o projektu vodooskrbe Pomurja z zdravo pitno vodo. Ljudje na Goričkem nimajo zdrave pitne vode. Mi pa se pogajamo deset let, različni mandati, različni ministri in tako naprej. Zadeve preprosto ne gredo naprej. Potem se nam pa še rožice sadijo. Ni pošteno in ni korektno.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o načrtu razvojnih programov. [[Ne želi.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o načrtu razvojnih programov bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v petek, 16. 9., v okviru glasovanj. Prehajamo na razpravo o predlogu rebalansa proračuna v celoti. Ali želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o predlogu rebalansa proračuna v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v petek, 16. 9., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVAH ZAKONA O INTERVENTNIH UKREPIH V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade gospe Mateji Vraničar, državni sekretarki na Ministrstvu za finance.
Gospod predsednik, spoštovani gospe poslanke in gospodje poslanci! S predlaganim zakonom želimo zmanjšati tveganje za stabilnost javnih financ v obdobju finančne krize, predlagani ukrepi pa bodo v letih 2011 in 2012 omogočili, da se javnofinančni primanjkljaj ne bi še povečeval. Poglavitna rešitev, ki jo vsebuje zakon, se nanaša na določitev obveznosti celotnemu javnemu sektorju, da se pri izvajanju vseh kadrovskih postopkov – zaposlovanje, napredovanje, premeščanje – ravna s sredstvi za plače tako, da se ne bodo ustvarjali primanjkljaji ter da se omeji zaposlovanje tako, da bo število zaposlenih v obdobju dveh let po uveljavitvi tega zakona enako, kot je bilo v decembru 2010. V dosedanji zakonodajni proceduri je zakon doživel nekaj korenitih sprememb, še vedno pa ostajajo cilji nespremenjeni. Drugi člen predloga zakona vsebuje dopolnitve veljavnega zakona z novima 9.a in 9.b členoma. Z 9.a členom se določajo pogoji, pod katerimi je zaposlovanje pri uporabnikih proračuna dopustno. Uporabnik proračuna po predlagani določbi lahko zaposli enega javnega uslužbenca, če je pred tem prenehalo delovno razmerje za nedoločen čas dvema javnima uslužbencema. Prav tako je zaposlitev mogoča, če gre za prevzem javnih uslužbencev, ki je posledica prenosa nalog, in tudi če gre za zaposlitev za določen čas zaradi dalj časa odsotnih javnih uslužbencev. V vseh ostalih primerih je zaposlitev mogoča zgolj na podlagi pridobitve soglasja. Zakon določa tudi pogoje za pridobitev le-tega in subjekte, pristojne za izdajo soglasja. V predlaganem 3. členu, s katerim se dopolnjuje 10. člen veljavnega zakona o interventnih ukrepih, je določeno, da se v letu 2011 občinam ne izplača v celoti sredstev za sofinanciranje investicij, ki jim pripadajo v skladu z zakonom, ki ureja financiranje občin. Gre za manjši delež investicijskih transferjev občinam, in v tem primeru se bo polovica sredstev izplačala v letošnjem letu, druga polovica pa najkasneje do konca marca 2012. Ne glede na povedano pa se občinam v letu 2011 izplačajo sredstva za zagotovitev lastne udeležbe za projekte, financirane iz evropskih sredstev, ter za večletne projekte, pri katerih so bile pogodbe o sofinanciranju podpisane pred 31. decembrom 2010, vendar le v primeru, če mora občina obveznosti za večletne projekte poravnati v letošnjem letu. Predlog zakona zapoveduje še, da morajo uporabniki proračuna, ki morajo pridobiti soglasje za zaposlitev v skladu z 9.a členom tega zakona, nemudoma prekiniti vse začete postopke za zaposlitev, razen za tiste, za katere je bilo predhodno soglasje že pridobljeno. Glede na cilje, ki jih zasleduje zakon, glede na namen in glede na predlagane ukrepe, ki so po našem mnenju primerni in potrebni v dani situaciji, predlagamo, da predlog zakona podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Bogdanu Čepiču.
Gospod predsednik, lep pozdrav državni sekretarki, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je v okviru 47. nujne seje dne 13. 9. 2011 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o interventnih ukrepih, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za sprejetje po nujnem postopku na podlagi 143. člena Poslovnika Državnega zbora, ki ga je Kolegij predsednika Državnega zbora potrdil na svoji seji dne 31. 8. 2011. K zakonskemu besedilu je stališče posredovalo šest lokalnih skupnosti, Skupnost občin Slovenije, Združenje občin Slovenije in Sodni svet. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora s konkretnimi pripombami k 2. členu oziroma k vsem trem členom dodanih besedil za nove 9.a, 9.b in 9.c člene, ter k 3., 5. in 6. členu zakonskega predloga. Izmed kvalificiranih predlagateljev je amandma k 2. členu kot zainteresirano delovno telo vložil Odbor Državnega zbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Poleg navedenega dopolnila je odbor v okviru dodatnega delovnega gradiva obravnaval predloge za amandmaje odbora k 2., 3., 4., 5. in 6. členu, ki jih je ob ustreznem upoštevanju mnenja Zakonodajno-pravne službe pripravilo Ministrstvo za finance. V dodatni obrazložitvi dopolnil na začetku druge obravnave posameznih členov predloga zakona na seji odbora je minister, pristojen za finance, poudaril, da je namen predloženega besedila v prvi vrsti zmanjšanje tveganja za stabilnost javnih financ v sedanji fazi finančne krize, predvsem v letih 2011 in 2012, ko bi naj veljal rebalans proračuna in nekateri ukrepi, ki bi jih izvedli tudi v letu 2012. Tako bodo po oceni Vlade predlagani ukrepi v letih 2011 in 2012 omogočili, da se javnofinančni primanjkljaj ne bo povečeval. V osnovi uvedene rešitve predloga obravnavajo dve področji, in sicer omejevanje zaposlovanja v javnem sektorju, ki bi naj veljalo za leti 2011 in 2012, do sprejetja celovitega programa varčevanja in ukrepov za javni sektor, in ga pripravlja Vlada, ter omejitev izdatkov za poplačilo investicijskih transferjev občin v letu 2011, s tem da se za investicije, ki so sofinancirane iz Evropske unije in za katere občine potrebujejo sredstva za lastno udeležbo, le-ta zagotovijo. In za investicije, ki so večletne in imajo občine že dogovorjene in v pogodbah opredeljene obveznosti v letu 2011, se prav tako zagotovijo sredstva, če so bila dela opravljena. Izčrpna pojasnila so v razpravi med drugimi razpravljavci posredovali predsednik zainteresiranega Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, tako glede celovite razprave na navedenem odboru kot glede vloženega amandmaja k 4. členu. Potem predstavnik Konfederacije sindikatov javnega sektorja glede samih učinkov predvidenih rešitev, ob tem pa je opozoril, da je Državni zbor sprejemal odločitve, ki imajo za posledico povečanje zaposlenosti v javnem sektorju, in pri tem izpostavil odločitev prejšnje vlade, da ima drugi otrok v vrtcu brezplačno oskrbo, kar je posledično pomenilo, da se je število oddelkov v vrtcih bistveno povečalo in je bilo treba zagotoviti dovolj ustreznega kadra, kar povzroča bistveno povečanje števila javnih uslužbencev predvsem na področju predšolske vzgoje. Za takšne odločitve pa seveda ne morejo biti odgovorni javni uslužbenci. Predstavnik pogajalske skupine sindikatov državnega sektorja je opozoril na že zmanjšanje števila zaposlenih v državnem sektorju. Dodatno zmanjšanje bo možno le ob hkratni uvedbi boljše organizacije dela in posledično zagotovitvi ustreznih delovnih učinkov, česar pa dosedanje prakse in ukrepi niso zagotavljali. Razprava članov odbora ob obravnavi posameznih členov predloženega besedila je bila v pretežni meri osredotočena na amandma zainteresiranega delovnega telesa, ki je predvideval 4-odstotno znižanje plač zaposlenih v javnem sektorju. Niti člani odbora niti vabljeni niso izrekali podpore predlogu o znižanju plač, ob sočasnem zavedanju, da bo treba ta strošek v bodoče zmanjševati. Medtem ko so bili glede ostalih predlogov, ki so v dopolnitvah Zakona o interventnih ukrepih, razpravljavcev v imenu poslanskih skupin ali v svojem imenu glede posameznih ukrepov izrečeni tako argumenti za kot tudi proti. V obravnavi posameznih členov je odbor na podlagi 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel amandmaje k 2., 3., 4., 5. in 6. členu zakonskega predloga. Ker je odbor k 2. členu sprejel svoj amandma, je amandma Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj k 2. členu postal brezpredmeten. Hkrati je odbor na podlagi 128. člena Poslovnika glasoval o členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki ste ga prejeli skupaj s poročilom.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov bo stališče predstavil gospod Bogdan Čepič.
Hvala še enkrat za besedo. S poglabljanjem finančne in gospodarske krize se pritiski na javne finance povečujejo. Projekcije javnofinančnih agregatov kažejo, da so problemi v javnih financah ne samo prehodne, ampak tudi strukturne narave. Ohranjanje visokih primanjkljajev bo povečevalo problem dolgoročne vzdržnosti javnih financ. Osnovna usmeritev kratkoročnih ukrepov Vlade je, da se prilagoditev slabim gospodarskim razmeram v največji možni meri izvede s pomočjo zmanjšanja javnofinančnih odhodkov. Z uveljavitvijo mehanizma usklajevanja socialnih nadomestil in podpor za inflacijo dvakrat letno in valorizacijo pokojnin se je namreč delež teh izdatkov zelo okrepil, in sicer predvsem zaradi naraščanja števila prejemnikov le-teh sredstev. Na povečani delež izdatkov za pokojnine je poleg rasti števila upokojencev vplivala predvsem hitrejša rast plač in rast produktivnosti. Prav tako se pritisk na javne blagajne povečuje tudi z izdatki za plače javnih uslužbencev, predvsem zaradi višanja števila zaposlenih v javnem sektorju, ne pa zaradi višine oziroma višanja plač. V letu 2011 je bil namreč dosežen dogovor z reprezentativnimi sindikati javnega sektorja in sklenjen aneks številka 4 h kolektivni pogodbi javnega sektorja za omejitev obsega sredstev za plače. Brez tega dogovora bi bil pritisk na plače v javnem sektorju še večji. Ob plačah in njihovi višini v javnem sektorju, ki so za enaka ali podobna delovna mesta popolnoma primerljive z realnim sektorjem, je žal treba priznati, da je ukrep zaustavitve zaposlovanja oziroma njegovo zmanjšanje v javnem sektorju edini možni ukrep, ki je preostal Vladi, da zaustavi rast fiksnih odhodkov za plače javnih uslužbencev. Nobena vlada ni uspela zaustaviti rasti zaposlovanja v javnem sektorju, niti ta. Ampak tudi prejšnja vlada je v svojem mandatu zaposlila več kot 6 tisoč javnih uslužbencev. Lahko bi rekel, da je bila ta vlada na tem področju uspešnejša; število javnih uslužbencev se je povečalo za manj kot 3 tisoč. Pri tem pa je treba poudariti, da se je povečalo predvsem v sektorju javnih storitev, kot so šolstvo, otroško varstvo, socialne službe, zdravstvo. V sektorju državne uprave se je število zaposlenih zmanjšalo. Čeprav je prejšnja vlada ob koncu svojega mandata zaposlila kar nekaj deset državnih uslužbencev ali pa jim je delovno razmerje za določen čas spremenila v nedoločen čas. To bi se naj zgodilo na eni od zadnjih sej vlade, tik pred iztekom mandata, pri tem pa je bil pomemben kriterij politična lojalnost takratni politični eliti, kot je takrat poročal vsaj eden od medijev. Sedanje povečanje zaposlenih v javnem sektorju pa ima razlog tudi v ukrepih, ki so nastali tudi zaradi predvolilnih ukrepov prejšnje vlade, ki je predlagala brezplačni vrtec za drugega otroka, sredstev za te ukrepe pa ni bilo zagotovljenih. Drugi del potrebe po zaposlenosti v storitvenem delu javnega sektorja je zagotovo tudi pri povečanju števila oddelkov v šolstvu, povečanju domov za starostnike, saj jih je bilo treba tudi kadrovsko dopolniti. In ne nazadnje, spomnimo se velikega pomanjkanja zdravstvenega osebja. Zato smo v tem državnem zboru sprejemali takšno zakonodajo, ki bi celo omogočila lažji prihod zdravnikov iz drugih držav, ne samo evropskih – vse zaradi velikega manka na tem področju. Stroškov javnega sektorja ni možno zmanjšati samo z ukrepom zmanjšanja plač za nek odstotek. Treba bo izpeljati reformo javnega sektorja na vseh področjih, od organizacije dela, organiziranosti, spremembe normativov. Spremeniti bo treba tudi politiko zaposlovanja in napraviti zaposlitve v javnem sektorju tudi bolje plačane, a s tem tudi bolj fleksibilne. Za večino zaposlenih v javnem sektorju to ne pomeni boljše plače, ki je popolnoma primerljiva z realnim sektorjem, ampak samo to, da bo plača vsak mesec ob istem datumu in da je zaposlitev dokaj bolj varna, trajnejša. Cilj predlaganih sprememb zakona je zmanjšati tveganje za stabilnost javnih financ v obdobju finančne krize. Predlagani ukrepi bodo v letih 2011 in 2012 omogočili, da se javnofinančni primanjkljaj ne bo še povečeval. Ključni problem – s tem se mora soočiti fiskalna politika v naslednjem obdobju – je, kako zmanjšati obseg javnega financiranja. Glede na trenutno stanje javnih financ bo fiskalna prilagoditev kljub težavni izvedbi na dolgi rok v pretežni meri temeljila na prestrukturiranju in postopnem zniževanju proračunskih in celovitih javnofinančnih odhodkov. Prihodkovna stran se bo namreč povečala postopno, v prihodnjih dveh letih pa bo še ta precej omejena. V državnem proračunu predstavljajo plače in socialni transferji dobro polovico vseh odhodkov. Izpad prispevkov zaradi povečanja brezposelnosti, nižjih plač in nelikvidnosti ter veljavni način usklajevanja pokojnin pa terjata dodatne transferje iz državnega proračuna. Ob upoštevanju dejstev, da se prejemki proračuna zmanjšujejo in izdatki povečujejo, in glede na to, da država ne razpolaga z rezervami, se ob višjem državnem primanjkljaju povečuje tudi zadolževanje, zato je treba v letih 2011 in 2012 prilagoditi način določanja obveznosti države tako, da se bo pritisk na povečanje javnofinančnega primanjkljaja kar najmanj povečal, in temu cilju sledijo tudi predlagani ukrepi v tem zakonu, ki omogoča, da bo primanjkljaj ostal na predvidenih 4,6 % BDP. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Socialnih demokratov podprla predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo stališče predstavil gospod Zvonko Černač.
Spoštovani vsi prisotni! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nismo podprli Zakona o interventnih ukrepih. Še manj podpiramo novelo tega zakona, ki jo imamo danes na klopeh. Zakona nismo podprli predvsem zaradi tega, ker Vlada ni nič naredila na zmanjšanju in omejitvi javne porabe preko zmanjšanja nepotrebnih stroškov. Nič ni naredila na omejitvi javne porabe preko zmanjšanja nepotrebnih najemnin, preko ukinitev nepotrebnih uradov in agencij. Nič ni naredila na zmanjšanju javne porabe preko boljšega in učinkovitejšega gospodarjenja z javnim premoženjem. Nič ni naredila na zmanjšanju javne porabe preko ustvarjanja pogojev za oživitev in dvig gospodarske rasti. Torej, nič ni naredila na prihodkovni strani in posledično ni bilo nič storjeno na povečanju proračunskih prihodkov. Nasprotno, v zadnjem mandatu smo bili priča ustanavljanju novih in novih uradov in agencij, priča smo bili večanju zaposlovanja, bohotenju javne uprave, ki nas stane vedno več. V tej državi se je število zaposlenih v javni upravi v zadnjih 20 letih podvojilo, sami pa se lahko prepričamo, da kakovost in učinkovitost storitev temu nista sledili oziroma nista dvakrat boljši, kot sta bili pred 20 leti. Z interventnim zakonom pa je Vlada povečane stroške za delovanje državne birokracije prevalila na tiste, ki imajo najmanj, in najbolj zarezala pri tistih z najnižjimi prejemki. Na drugi strani so bila zmanjšana sredstva za investicije, ki so vedno generator nove gospodarske rasti. Novela interventnega zakona, o kateri bomo odločali jutri, pa posega na dve področji. Prvo je administrativna omejitev zaposlovanja, ki naj bi preprečila oziroma zamrznila zaposlovanje v državni upravi in pozna pet izjem. Drugo pa je še dodatno zmanjšanje oziroma zamik koriščenja sredstev občinam za projekte, ki se že izvajajo in glede katerih so pristojna ministrstva sklepe o tem, da se lahko izvajajo in da bodo sofinancirani, že izdala v letošnjem letu. Oboje je administrativen ukrep, ki v ničemer ne bo pripomogel k omejitvam javne porabe in v ničemer ne bo pripomogel k sanaciji javnih financ. Nasprotno, že tako rigidna struktura zaposlenih v državni upravi bo še bolj rigidna. Poleg tega je Vlada, kot sem že prej omenil, na tem področju dvolična. Najprej je z nepotrebnim ustanavljanjem uradov in agencij povečevala zaposlovanje, zdaj pa bi ga želela na administrativen način ustaviti oziroma zamrzniti, ob tem da sama dopušča pet izjem, ki so takšne, da bodo preprečile kakršenkoli dober namen na tem področju. Povečale bodo administriranje, birokracija bo imela nekaj več dela z utemeljevanjem okoliščin, zakaj je treba dodatno zaposlovati, in ob izdaji ustreznega soglasja bo ta zaposlenost potekala tako, kot je potekala v zadnjih treh letih. Pravi ukrep bi bil zmanjšanje števila uradov in agencij, zmanjšanje števila ministrstev in postopna optimizacija poslovanja državne uprave in celotnega javnega sektorja. Drugi ukrep, ki zmanjšuje sredstva občinam za investicije, pa je ukrep, ki se nanaša na nekaj deset milijonov evrov investicijskih sredstev, za katera so bili sklepi že izdani in se že izvaja večina teh investicij, in sicer za nekaj mesecev v letu 2012. Čemu bomo torej priča v letu 2012, ponovnemu zamiku v letih 2013 in 2014 ali čemu podobnemu? Gre torej za popolnoma administrativen ukrep, ki je podoben tistemu Gasparijevemu ukrepu, ko je bil finančni minister in je proračunsko leto na prihodkovni strani podaljšal za en mesec, na 13 mesecev, odhodki pa so ostali na ravni 12 mesecev. Ta administrativen ukrep bo povzročil nemalo težav v občinah, ki te investicije že izvajajo. Ne znam si predstavljati občine oziroma župana, ki bi zaradi tega za pol leta ustavil, recimo, gradnjo šole ter učence in učitelje 1. septembra prihodnje leto prepričeval, da naj počakajo za pol leta, da se bodo lahko vselili v nove prostore. Normalno, da bodo vse te investicije morale potekati. Občine teh sredstev niso imele planiranih, ker so nanje računale. Zmeda je torej popolna. S to novelo interventnega zakona Vlada nekako na simbolen način pokaže, da nima ustrezne politike, da reže oziroma želi rezati pri tistih, kjer ni mogoče privarčevati, da ji manjka vizije in da bi bilo treba, če želimo resnično priti do sanacije javnih financ in omejevanja javne porabe, poseči na drugačen način. V poslanski skupini te novele seveda ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Zares bo stališče predstavil gospod Gregor Golobič.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, gospa državna sekretarka! Danes tu govorimo o zakonu, od katerega je očitno Vlada dvignila roke. Se opravičujem, ampak ob zakonu, ki je interventen, ki je obravnavan po nujnem postopku, je bilo za pričakovati, da bo prisoten predsednik Vlade, finančni minister in še kdo. To, da ga ni, potrjuje to, kar sem uvodoma povedal, ampak kljub temu je treba nekaj stvari reči. Ne toliko o vsebini samega zakona kot o okoliščinah, ki so do tega zakona pripeljale in seveda pripeljale tudi do tega, da ga njegovi predlagatelji danes nimajo volje več niti zagovarjati. Vlada je že ob pripravi predloga proračuna leta 2009 za leto 2009, takoj po nastopu mandata, na predlog ministra za finance določila okvirni obseg sredstev dovoljene porabe za stroške dela v javnem sektorju. To je bilo okoli 4 milijarde evrov. V ožjem sektorju država, ki se financira neposredno iz proračuna – približno 1,2 milijarde evrov teh sredstev je za to namenjenih –, je zaposlenih približno 50 tisoč javnih uslužbencev. V ostalem delu, ki je tudi financiran iz proračuna, preko transferjev javnih zavodov in podobno ali drugih blagajn, zdravstvene, pokojninske – tam gre še približno 3,8 milijarde evrov –, pa je zaposlenih približno 115 tisoč javnih uslužbencev. Stroški dela so sestavljeni iz dveh elementov, individualne plače, njene višine in prejemka posameznega javnega uslužbenca ter števila prejemnikov. V programu stabilnosti je Vlada v imenu države Slovenije zato tri leta, vsa tri leta, Evropsko komisijo obveščala, da bo obseg stroškov dela v javnem sektorju nespremenjen. Zato je že januarja 2009 na predlog takratne ministrice Irme Pavlinič Krebs določila logična izhodišča, izhodišča za pogajanja s sindikati glede individualnih prejemkov javnih uslužbencev, in sklenila, da se število zaposlenih ne sme povečevati. S selektivnim nadomeščanjem tistih, ki odidejo iz javnega sektorja v pokoj ali v zasebni sektor – približno 2 tisoč 500 je takšnih v javnem sektorju na leto –, bi morali na leto znižati število zaposlenih za en odstotek, približno tisoč 650 javnih uslužbencev letno manj. S tem bi povečali učinkovitost, pri čemer to ne pomeni nujno nenadomeščanja. Sindikati so se s takšnim ukrepom od leta 2009 vedno naprej strinjali. Trikrat je bilo tako. Pokazalo se je na primeru upravnih enot, da je mogoče s takšnim skrbnim nenadomeščanjem v dveh letih in pol znižati število zaposlenih za 5 %, in to brez odpuščanja in ob novih, njim dodeljenih nalogah. Toda že pri pripravi prvih kadrovskih načrtov v Vladi leta 2009 sta ministrici za notranje zadeve in za obrambo ne glede na program stabilnosti in sklep Vlade glede zaposlovanja pod pokroviteljstvom predsednika Vlade izposlovali privilegij, dovoljenje za precejšnja dodatna zaposlovanja. Kljub večkratnim opozorilom ministrice Krebs je Ministrstvo za obrambo že v letu 2009 zaposlilo dodatnih 500 vojakov, skupni kadrovski načrt za policijo pa se je povečal za 300 novih policistov. Takšni odpustki so tudi za posamezne druge resorje pomenili, da so kršitve dopustne, kar se je dogajalo. O tem pričajo številke iz obrazložitve zakona same po sebi. Iz tabele Umarja je razvidno, da individualna plača na podlagi treh dogovorov s sindikati stoji oziroma je realno nižja. Masa sredstev za stroške dela pa se na letni ravni viša za približno 100 milijonov evrov zaradi približno tisoč 600 več zaposlenih glede na število opravljenih ur, kot je bila sprejeta zaveza Vlade. In pri tem so vsi privilegirani ministri iz rezerv Ministrstva za finance vsako leto oktobra dobivali dodatna sredstva za plače. Tudi letošnji rebalans je tak. Predvsem notranje ministrstvo, Ministrstvo za pravosodje in ministrstvo za šolstvo. Opozorila na sejah Vlade so bila brez uspeha. Januarja smo kot koalicijska stranka na predsednika naslovili pisno zahtevo, da se ukrepa in dosledno zagotavlja realizacija sklepov glede zaposlovanja v javnem sektorju. Danes smo že v oktobru 2011 in v tem letu je število novih zaposlitev še bistveno višje. Interventni zakon je bistveno prepozen za leto 2011 in zato ni razloga za sprejetje po nujnem postopku z učinki v letu 2011. Ta zakon je žal samo ogledalo dosledno nedoslednega ravnanja oziroma opuščanja dolžnih ravnanj. Zato Poslanska skupina Zares takšnega zakona ne more podpreti in tudi na ta način že ta teden izreka nezaupnico predsedniku Vlade.
Hvala lepa. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani! Dovolite, da začnem z omembo nekaterih ukrepov, ki so si jih zastavile druge države po Evropi na področju javnega sektorja. To so podatki, stari že več kot leto dni in so tudi navedeni v zakonskem predlogu. Bolgarija: 15 % znižanje števila zaposlenih v javnem sektorju, 10 % znižanje plač javnih uslužbencev. Estonija: zmanjšanje števila zaposlenih v javni upravi za več kot 10 %. Italija: prepoved zaposlovanja v javnem sektorju do uresničitve predvidenih prihrankov za vsak posamezni organ. Nemčija: do leta 2014 bodo zmanjšali število državnih uradnikov za več kot 10 tisoč. Latvija: zmanjšanje števila zaposlenih v javnem sektorju za 30 %, zmanjšanje števila državnih agencij s 76 na 25. In tako naprej, da ne naštevam še naprej. S tem navajanjem želimo v Slovenski ljudski stranki prikazati, kako resno in kako rigorozno so se tega lotili drugje. Cilj zakona, ki pa ga sprejemamo mi šele danes, proti koncu leta 2011, pa je, če citiram, ohraniti obseg izdatkov na ravni iz leta 2010 ter v letu 2011 omogočiti izvrševanje proračuna. Torej, to niti ni varčevalni zakon, temveč gasilski zakon v smislu "zdaj ko pa res ne gre več, bomo pa samo toliko varčevali, da preživimo skozi leto". Ob tem, da se zakon zavezuje na stanje decembra 2010, medtem ko ste samo v prvi polovici letošnjega leta zaposlili že več kot 2 tisoč novih javnih uslužbencev. Zadnje čase poslušamo razprave o tem, ali imamo javnih uslužbencev preveč ali pa celo manj, kot je povprečje v Evropi. Toda ta podatek, kakšna je primerjava z ostalimi evropskimi državami, navsezadnje niti ni pomemben. Najpomembnejše dejstvo, ki nas mora skrbeti, je, da imamo težave finančno vzdrževati ta sistem, imamo ureditev, ki je slovensko gospodarstvo ne zmore več prenesti, je preprosto ne zmorejo več vzdrževati zaposleni v realnem sektorju. Tudi zaradi vzdrževanja takšnega sistema imamo eno najvišjih davčnih obremenitev dela oziroma plač na svetu, močno trpi konkurenčnost gospodarstva in prisiljeni smo opazovati, kako najboljša tehnološka podjetja zapuščajo Slovenijo zaradi neprijaznega poslovnega okolja. Zavedati se moramo, da teh 60 tisoč delovnih mest, ki smo jih izgubili v zadnjih nekaj letih, ne ustvarja več in ne polni proračuna, zato potrebujemo bolj konkretne, bolj radikalne reze. Masa vseh plač v javnem sektorju je namreč sestavljena iz dveh spremenljivk; ena je višina plač, druga pa število zaposlenih. Prepričani smo, da se bomo morali v prihodnje soočiti predvsem s to drugo spremenljivko, torej s številom zaposlenih. Samo neko splošno in linearno nižanje plač javnim uslužbencem vsakih nekaj mesecev daje sicer nekakšen občutek enakosti in pravičnosti, vendar, kot rečeno, s problemom se bomo morali soočiti na manj priljubljen način, z zmanjševanjem števila zaposlenih, kajti problem javnega sektorja ni v višini plač, temveč v njegovi učinkovitosti glede na razpoložljiva finančna sredstva. V Slovenski ljudski stranki opažamo tudi, da se vzrokov za nekatere vrste zaposlovanja ta zakonski predlog niti ne dotika in jih kot tak tudi ne more odpraviti. Če ne posežemo tudi v določene normative in zakonska določila, kako lahko potem zahtevamo prepoved zaposlovanja na mestih, ki so zakonsko opredeljena. Seveda se bo ob vseh mogočih izjemah, ki jih zakon vsebuje, na teh mestih še vedno zaposlovalo, potrebno bo samo nekoliko več birokracije, da ne rečem nekoliko več iznajdljivosti tistih, ki bodo za nove zaposlitve izdajali soglasja. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo ta predlog interventnih ukrepov podprli zato, ker intervencijo v proračun zahtevamo že cel mandat in želimo pri naših prizadevanjih ostati konsistentni. Čeprav se bojimo, da bodo učinki zakona zaradi neodločnosti predlagatelja zelo skromni, je napredek že, da se je vsaj začelo razmišljati v pravo smer in da se bo vsaj poskušalo trošiti v okviru razpoložljivih sredstev. V tem vladnem mandatu pa smo se v Slovenski ljudski stranki tudi že naučili razmišljati v kontekstu "bolje nekaj kot sploh nič". Vseeno upam, da se zavedate, da ta sprememba zakonodaje niti slučajno še ne rešuje problematike financiranja javnega sektorja. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo stališče predstavil gospod Matjaž Zanoškar. [[Ga ni.]] V imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo stališče predstavil gospod Bogdan Barovič.
Dober večer še enkrat kolegicam in kolegom, z vsem spoštovanjem državni sekretarki! Kot pravijo Štajerci, ni nam lahko. Ampak bomo zdržali tudi to. Pomembno je omeniti naslov zakona, ki je predlog zakona o spremembi in dopolnitvah zakona. Namreč, naslov je pomemben zato, ker pove, da to ni prvi zakon. In če smo zelo natančni, ta država in tudi ta vlada že nekaj časa posega v plače javnih uslužbencev, ki po zadnjih podatkih Umarja realno padajo. Tako da je pošteno reči, da je za nami že šest oziroma sedem ukrepov varčevanja v javnih službah, sedem. Pomembno se je ob obravnavi tega zakona vprašati tudi, kdo so javni uslužbenci. To nismo samo zadnje čase zelo nepriljubljeni funkcionarji, uslužbenci v Državnem zboru, občinski upravi. To so delavci v zdravstvu, šolstvu, vzgoji, vojski in policiji. In pisati o omejevanju zaposlovanja kar tako na pamet ni dobro in ni pametno. Ne moremo reči, da vzgojiteljic ne bomo zaposlovali, če bo število otrok naraslo. Ne moremo reči, da ne bomo imeli vojske, če bi se slučajno zgodilo kaj takega, da bi bila naša nacionalna varnost ogrožena. Ne moremo reči, da ne bomo zaposlili policistov, če bi se zgodilo kaj takega, da bi jih rabili. Medicinskih sester in zdravnikov pa že tako ali tako močno primanjkuje. Da se vrnem. Leta 2009 je bil prvi poseg z Zakonom o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize. Sledil je Zakon o začasnem znižanju plač funkcionarjev. Tretji je sledil Zakon o interventnih ukrepih iz leta 2010. Nato so sledili aneksi h kolektivni pogodbi za javni sektor, aneks 1, aneks 2 in tudi aneks 4. Po ocenah naj bi se na ta račun že privarčevalo, govorim brez 4-odstotnega znižanja plač funkcionarjem, skoraj 700 milijonov, če ne še kakšen evro več. Toliko pošteni moramo biti v zagovor vseh javnih uslužbencev. Zakon pravi, da je namenjen temu, da določa omejitve sklepanja avtorskih in podjemnih pogodb z zaposlenimi v javnem sektorju, in omejuje izdatke za sofinanciranje investicij občin. Sploh zadnja dikcija je zelo nevarna, zelo nevarna. To vedo tisti, ki živijo in delajo na občini. Bi pa ob tem spomnil – vsaj v Slovenski nacionalni stranki že vrsto let osebno opozarjam –, da ne spoštujemo zakona o ustanovitvi občin in imamo skoraj sto občin takšnih, ki zakonskih določil ne izpolnjujejo, v katerih, če seštejete, je zaposlenih kar nekaj tisoč ljudi. Če bi takrat začeli spoštovati ta zakon, ne bi imeli 211 občin in toliko in toliko tisoč še dodano zaposlenih in toliko in toliko tisoč svetnikov, za vse pa so seveda stroški, ki jih ta država plačuje. In na koncu najbolj mene in moje kolege zaboli, ko mi v stanju, kakršnega imamo in smo ga poslušali cel dan, cel dan, neposredno plačujemo, dajemo kredite, konkretno Grčiji, v kateri je veliko večje število javnih uslužbencev kot pri nas, z veliko višjo plačo kot pri nas. Doma pa našim ljudem jemljemo in jim želimo onemogočiti zaposlovanje. Iz tega odnosa, ker se je že marsikaj zgodilo in ker se mi zdi prav, da moramo najprej razčistiti pri sebi s tistim, kar imamo, in potem drugod, v Slovenski nacionalni stranki temu predlogu zakona o spremembi zakona nasprotujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo stališče predstavil gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Naj za uvod omenim, da če zgrešimo pri ocenah in če slabo ali celo napak načrtujemo, moramo kasneje popravljati. Če se podre načrtovano delo, ko ne gre več normalno, ko so potrebna krizna poseganja, potem običajno rečemo, da so to interventni ukrepi. Če in ko koalicija in vlada ne moreta uresničevati več svojih zavez in sklepov, ko torej padeta na izpitu, gredo na popravni izpit javni uslužbenci. V našem primeru nekoliko prej kot Vlada in koalicija, ki bosta popravnega skušali narediti šele v torek, mi bomo pa ta zakon prej potrjevali – ali pa ne, seveda. Tudi kadar gre za interventne ukrepe, v naši poslanski skupini sodimo vsaj večinsko, da bi bilo dobro, če bi se poskušalo usklajevati s tistimi, ki so s temi ukrepi najbolj prizadeti. Pri omejevanju zaposlovanja zadostnega in ustreznega usklajevanja ni bilo. Pri prolongiranju sofinanciranja občinskih investicij tudi ne. Pri zahtevi za tako rekoč takojšnje zmanjšanje plač v javnem sektorju pa bojda tudi ne; Vlada pravi, da o tem ni vedela nič. Verjemi, kdor hoče. Vsi tega nismo pripravljeni verjeti. Nekaj pomislekov je v zvezi z vsebinskimi ukrepi tudi znotraj naše poslanske skupine, a vse kaže, da bodo ob amandmajih, ki so predlagani in bili sprejeti na odboru, vendarle spremembe deležne podpore. Vendar ne vseh, vsi pač ne podpiramo tega. Zlasti ne moremo podpreti tega, da se je želelo in hotelo takoj zmanjševati plače v javnem sektorju, potem ko moramo nekaj priznati – da ljudje niso preprosto prišli v vrtce, v šole, v zdravstvene domove, v bolnišnice, na policijo, v vojsko in rekli: "Mi smo tukaj, nov strošek, računajte na nas." Bili so povabljeni tja, sklenili so pogodbe. In na osnovi teh vabil, pogodb, sistemizacije delovnih mest so napravili tudi projekcije o svojem življenju, vsaj za določen čas prihodnosti, ki bi jim jih nekateri zdaj kar takoj podrli. Vsi tega ne zmorejo, zlasti zato ne, ker drži, da so bili zaposleni v javnem sektorju, torej delavci, tudi že tisti, ki so prispevali k zmanjševanju naše krizne situacije. In javni uslužbenci nimajo vsi enakih vlog, enakih pozicij, enakih odgovornosti in ne vsi individualnih pogodb. Zato se zdi, kot da je ta tako rekoč vsesplošna ataka na javni sektor in zaposlene v njem neke vrste difamija; želimo jih tako rekoč stigmatizirati. Če malo zaostrim, samo še čakam, kdaj bomo naročili, da morajo nositi trak na roki ali pa biti s kakšnim drugim znamenjem obeleženi, da se bo na daleč in vnaprej vedelo, kdo so tisti, ki povzročajo nepotrebne stroške in nam grenijo življenje. Torej, vsi se s takšnim načinom urejanja naših problemov ne strinjamo. To ne pomeni, da bi želeli braniti neracionalno organiziranost, slabo učinkovitost, slabo kvaliteto dela, pač pa to pomeni, da je treba to načrtovati, usklajevati in tudi izvajati na nekoliko daljši in dogovorni rok. Zlasti smo pa proti hipokriziji, ki se je ob tem pojavila, ko so in nekateri še vpijejo proti javnemu sektorju in v njem zaposlenih delavcih, pa predstavljajo interese tistih, ki bodisi niso pravočasno izplačevali plač bodisi jih sploh niso izplačevali, bodisi niso plačevali davkov in prispevkov in niso pripravljeni na nikakršne [[nerazumljivo]] pri sebi, ko je treba določati visoke plače in visoke nagrade. Ta predlog novele ne bo deležen vseh glasov naše poslanske skupine.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v petek, 16. 9. 2011, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O DOPOLNITVI ODLOKA O PROGRAMU PRODAJE DRŽAVNEGA FINANČNEGA PREMOŽENJA ZA LETI 2010 IN 2011. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga odloka. V imenu Vlade dajem besedo gospe Mateji Vraničar, državni sekretarki na Ministrstvu za finance.
Gospod predsednik, gospa in gospodje poslanci! V skladu z Zakonom o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije v tem trenutku velja prehodno obdobje, saj strategija in letni načrt upravljanja kapitalskih naložb še nista bila sprejeta. V skladu z ureditvijo tega prehodnega obdobja Vlada predlaga Državnemu zboru v sprejetje Predlog odloka o dopolnitvi Odloka o programu prodaje državnega finančnega premoženja za leti 2010 in 2011. Odlok je dopolnjen z naložbami, za katere so resorna ministrstva ocenila, da je njihova umestitev v odlok upravičena in smiselna, poleg tega pa vsebuje tudi tiste družbe, v katerih ima Republika Slovenija delež, ki ga je pridobila na podlagi projekta GEF Odstranjevanje ovir za povečano izrabo biomase kot energetskega vira. Slovenija se je namreč s pogodbo zavezala prodati svoj delež v teh družbah, in sicer preko opcijske ponudbe, ki v posameznih družbah poteče do konca leta 2011. Poudariti je treba, da uvrstitev posamezne naložbe v predlog odloka ne pomeni avtomatsko prodaje te naložbe, ampak pomeni pravno podlago, ki omogoča, da se postopki prodaje sploh začnejo. Za prodajo posamezne naložbe je namreč treba imenovati komisijo, ki pripravi posamezen program prodaje, v njem opredeli razloge za prodajo in cilje, ki se s prodajo želijo doseči, ter metode oziroma način prodaje, s katerim se bodo ti cilji dosegli. Metode in postopki prodaje kapitalskih naložb morajo biti določeni tako, da omogočajo hkratno doseganje ključnih ciljev prodaje, ki so poleg maksimiranja prodajne cene in s tem proračunskih prihodkov še vzpostavitev lastniške strukture, ki bo dolgoročno zagotavljala učinkovito upravljanje in konkurenčnost ter uspešen razvoj. S proračunskega vidika je namen prodaje navedenih kapitalskih naložb doseganje čim višje kupnine, ki predstavlja likvidne prejemke proračuna. Pri prodaji posameznih vrst kapitalskih naložb pa je treba zagotoviti tudi širše makroekonomske interese države, in sicer trajno in stabilno rast gospodarstva, izboljšanje kakovosti javnih storitev ter zagotovitev uspešnejšega in konkurenčnejšega gospodarskega sistema. Odlok je torej namenjen temu, da se omogoči začetek postopkov prodaje določenih naložb, ki so v samem odloku poimensko navedene. Upoštevaje vse navedeno predlagamo Državnemu zboru, da predlog odloka sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog odloka je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Bogdanu Čepiču, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo. Odbor za finance in monetarno politiko je na 47. nujni seji 13. 9. 2011 kot matično delovno telo obravnaval Predlog odloka o dopolnitvi Odloka o programu prodaje državnega finančnega premoženja za leti 2010 in 2011, ki ga je Državnemu zboru na podlagi 11. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi odlok proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika. K predlogu odloka Zakonodajno-pravna služba ni imela pripomb. K predlogu odloka v poslovniškem roku tudi ni bilo vloženih amandmajev. V razpravi je bil s strani opozicijskih poslancev poudarjen dvom o smotrnosti prodaje Slovenske industrije jekla, zaradi tega, ker je podjetje dobičkonosno. Prav tako je bilo izpostavljeno, da mora Vlada obrazložiti, v čem se ta naložba razlikuje od ostalih naložb, v katerih je Vlada obdržala 25 % plus eno delnico. V razpravi so predstavniki opozicije poudarili, da gre predlog sprejemanja tega odloka v kontekst sprejemanja rebalansa, ker bodo prihodki od prodaje teh naložb prihodek državnega proračuna. Prav tako je bilo s strani predstavnikov opozicije poudarjeno, da so skeptični do odloka o prodaji finančnega premoženja zaradi tega, ker še ni pripravljena strategija za upravljanje kapitalskih naložb. Ob vsem tem pa se postavlja vprašanje, kdo sploh upravlja kapitalske naložbe. Predstavniki Vlade so dodatno v razpravi obrazložili, da resorna ministrstva pripravljajo sektorske politike, sektorske politike pa v celoti niso bile vključene v predlog strategije. Prav tako na Vladi še ni dogovora o vsebini strategije kapitalskih naložb. Minister je obrazložil, da je potrebna drugačna obravnava kapitalskih naložb z vidika določanja strateškega deleža države na ravni 25 plus ene delnice v podjetjih, kjer je razpršeno lastništvo od podjetij, kjer je že večinski lastnik in je država zaklenjena v manjšinskem lastništvu. Prav tako je potrebna odločitev v zvezi s prodajo Slovenske industrije jekla zaradi tega, ker opcijska pogodba po vnaprej določeni ceni zapade konec leta 2011. V razpravi je bilo s strani opozicije izpostavljeno vprašanje smiselnosti prodaje Nafte Lendava. Ker k predlogu odloka na matičnem delovnem telesu ni bilo sprejetih amandmajev, Odbor za finance in monetarno politiko Državnemu zboru predlaga, da Predlog odloka o dopolnitvi Odloka o programu prodaje državnega finančnega premoženja za leti 2010 in 2011 sprejme v predloženem besedilu.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Slovenske demokratske stranke bo stališče predstavil gospod Rado Likar.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat v mojem imenu! Predlog odloka o prodaji državnega finančnega premoženja je poleg Predloga rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2011 in Predloga zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o interventnih ukrepih še zadnji v vrsti zakonov, s katerim želi Vlada Republike Slovenije konsolidirati naše javne finance, kar pa ji ne uspeva najbolje. Na odboru za finance je bilo rečeno, da ima Vlada Republike Slovenije v skladu z zakonom o upravljanju kapitalskih naložb možnost, da lahko, dokler nima strategije o upravljanju kapitalskih naložb, Državnemu zboru predloži v sprejetje predlog sprememb odloka o prodaji državnega finančnega premoženja. Tako imamo v odloku dopolnjen seznam družb, ki jih namerava Republika Slovenija prodati. Poleg deležev v družbah, ki so prejele sredstva na podlagi projekta Odstranjevanje ovir za povečano izrabo biomase kot energetskega vira, so na seznamu tudi družbe, ki jih je predlagala AUKN in ki zaradi nizkega deleža po njihovem mnenju nimajo možnosti aktivnega upravljanja teh družb. Vlada Republike Slovenije tako namerava prodati stoodstotni delež v lendavski Nafti, kjer je knjigovodska vrednost deleža na dan 31. 12. 2010 22,8 milijona evrov, in pa kontrolni delež 25 % plus ena delnica v Slovenski industriji jekla, to je knjigovodska vrednost deleža na dan 31. 12. 2010 39,4 milijona evrov. V Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli takega predloga, saj še vedno čakamo obljubljeno strategijo upravljanja s kapitalskimi naložbami v Republiki Sloveniji. Vlada je spremembo odloka predlagala prav zato, ker strategije ni, in kot kaže, je tudi še dolgo ne bo. Po drugi strani pa na seznamu ni gospodarskih družb, ki bi morale biti, saj se je pokazalo, da lastništvo v teh družbah ne pomeni nujno tudi učinkovitega upravljanja. Prav ta vlada se je odločila za drugačen koncept upravljanja, katerega bistvo je strategija, ki je pa še do današnjega dne ni. In dokler je ni, se lahko izkaže, da take prodaje z ekonomskega in finančnega vidika ne bodo uspešne. Zaradi vsega naštetega predloga spremembe odloka o programu prodaje državnega finančnega premoženja v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gregor Golobič bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa. Zelo kratko. Ta dokument, ta predlog odloka o spremembi odloka je v osnovi obvod, obvod strategije za upravljanje kapitalskih naložb, ki je bila že dolgo pričakovana. Večkrat je bil prestavljen rok za njeno predložitev Vladi in Državnemu zboru in po vsem skupaj se človek ne more znebiti vtisa, da gre pri vsem skupaj za načrt, kako odtegniti Državnemu zboru pristojnost za to, da v resnici odloča o tej strategiji in na podlagi tega tudi vpliva na to, kaj se bo v nadaljevanju dogajalo z državnim premoženjem. Početja Agencije za upravljanje kapitalskih naložb ni treba komentirati, ker se pred očmi javnosti vsak dan dogaja vrsta nerazumnih potez, ki postavljajo dvom v njihovo kapaciteto kompetentnega, strokovnega, transparentnega upravljanja s kapitalskimi naložbami države. Ta odlok jim daje potuho, da na tak način delujejo še naprej, zato je naše mnenje, da ga je treba zavrniti, kljub nekaterim nujnim prodajam oziroma rokom, ki so zajeti, in na ta način vplivati na to, da bo agencija predložila Vladi strategijo, da bo Vlada to strategijo posredovala pravočasno, čim prej v Državni zbor, predvsem pa da bo agencija pri pripravi strategije končno upoštevala sektorske politike, ki so jih pripravila ministrstva. Tega do danes namreč ni storila, tega ne želi storiti. Jemlje Vladi ustavno pristojnost upravljanja z državnim premoženjem in na ta način ustvarja neko situacijo nepreglednosti, ki lahko vodi tudi v oškodovanje državnega premoženja. Naše stališče je, da je treba odlok zavrniti in na ta način vplivati na to, da bo strategija čim prej prišla, še posebej v tem času, ki obeta negotove razmere tudi v tem državnem zboru in postavlja Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb v položaj, ko se bo lahko neka poljubna samovolja preko nje realizirala še naprej, tako kot se je realizirala doslej, ji daje neslutene priložnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo stališče predstavil Matjaž Zanoškar. [[Ga ni.]] V imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo stališče predstavil gospod Bogdan Barovič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Popolnoma razumljivo je, ko je gospa državna sekretarka dejala, da je ta odlok zgolj pravna podlaga. To je razumljivo, to v Slovenski nacionalni stranki razumemo. Ob tem pa naj dodam, da pa je dejansko za nas vprašljivo, v kolikšni meri lahko ali naj Državni zbor odloča. Toda o tem kasneje. Popolnoma razumljivo je, da je to tudi eden od načinov, s katerimi lahko država pridobi določena sredstva oziroma, če se izrazimo po 1. točki današnjega dnevnega reda, ko lahko država popravi prihodkovno stran. Razumljivo je tudi, da država prodaja tiste družbe in deleže tistih družb v Republiki Sloveniji, kjer je delež republike nizek in kjer Republika Slovenija ne more aktivno sodelovati pri upravljanju. V obrazložitvi je jasno napisano, da je osnova za udejanjanje prodaje analiza panoge, potrebe podjetja ali podjetij, ki jih država namerava prodati. Je pa eno vprašanje. To je pa zaradi vsega tega, kar se je dogajalo v zadnjih dveh, treh letih, tudi prej, ampak bolj intenzivno. Kdaj je ali kdaj je lahko ali kdaj lahko pride do oškodovanja družbenega premoženja – to pa je veliko vprašanje. Danes smo namreč že tako daleč, da nihče nikomur več nič ne zaupa. Zaradi tistega, kar se je dogajalo v procesu "tajkunizacije" v Sloveniji, slovenske banke ne verjamejo nikomur več in ne dajejo poroštev niti zdravim podjetjem, ki bi lahko s pridobljenimi poroštvi dobila posel. Torej, nezaupanje eden v drugega. In to je edino vprašanje, o katerem smo se v Slovenski nacionalni stranki pogovarjali. Nimamo toliko podatkov, imamo jih zgolj toliko, kolikor jih je navedenih v samem odloku. Bilo je postavljeno vprašanje, kolikor se spomnim, o prodaji Nafte Lendava, zakaj bi bila sporna ali je sporna. Žal ne vem, ker ne poznam razmer in ne vem razlogov. Mogoče bi bilo dobro v takšnih odlokih napisati ali pa razjasniti kaj več, ker vsega mi vedeti ne moremo. Zaradi vsega tega se bo ob izhajanju iz izhodišča, da je ta odlok zgolj pravna podlaga, v Slovenski nacionalni stranki vsak od mojih kolegov in kolegica odločil po svoji vesti in svoji presoji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker matično delovno telo k predlogu odloka ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo mogoče vlagati. Odločanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v petek, 16. 9., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 46. izredno sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali jutri, v petek ob 10. uri. Hvala lepa in lahko noč.