Lep pozdrav vsem! Kolegice in kolegi! Vabim vas, da zasedete svoja mesta. Kot sem že obvestil ta visoki zbor, bomo danes nadaljevali s 17. točko, 18. in 19. Delali bomo do konca obravnave teh točk. Kolegice in kolegi! Prosim vas, če vstavite glasovalne kartice v glasovalne naprave, tako da bom imel približen pregled nad navzočnostjo. So vsi predstavniki vlade tukaj? Prvi bodo namreč dobili besedo. Zaenkrat na "displayu" ne vidim dovolj velike navzočnosti, da bi ugotavljal to. Počakal bom še nekaj minut. Prosim, če vstavite kartice v glasovalne naprave. Prosim za mir! Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prosim, če zasedete svoja mesta. Počakal bom za sekundo, da to storite. Prosim! Prosim za potreben mir in zbranost v dvorani! Najprej vas bom obvestil o tem, kdo se zaradi drugih obveznosti današnje seje ne more udeležiti: kolegi Peterle, Janša, dr. Brejc, Rupar, Sušnik, Zamernik, mag. Vizjak, Germič, Diaci, Gračner, Kangler, kolegica Simšič in Oražem. Za pričetek kolega Merlo in Malovrh, od 11.30 dalje kolega Zlobec in za popoldanski del seje kolega Jakič. Zdaj bom ugotavljal navzočnost v dvorani. Prosim, pritisnite tipko »kvorum«. Ugotavljam navzočnost v dvorani! Ugotavljamo navzočnost v dvorani! 56 navzočih. Državni zbor je sklepčen in lahko odloča. Prosim za mir v dvorani! Kot sem državni zbor obvestil na začetku dela pri tej seji, bomo danes prešli na nadaljevanje seje pri 17. točki, jo nadaljevali z 18. in 19. in danes zaključili delo po koncu zaključka 19. točke. Začeli bomo 17. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA REBALANSA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2002. Vlada je ta predlog predložila v obravnavo. Sprašujem ministra mag. Ropa, ali želi besedo. Vabim torej ministra, da nagovori državni zbor. Vse ostale pa prosim, da so pri delu državnega zbora zbrani in govornikom omogočijo nemoten nastop. Prosim.
Spoštovane poslanke, poslanci, gospod predsednik! Vlada Republike Slovenije je pripravila rebalans proračuna Republike Slovenije za leto 2002, zato da bi kljub spremenjenim makroekonomskim okoliščinam in novim letošnjim ocenam teh gibanj, na osnovi pravočasnega ukrepanja in transparentnega upravljanja proračuna, uspeli izvršiti vse temeljne in ključne naloge, ki smo si jih skupaj zastavili ob sprejemanju proračuna za leto 2002. Seveda pa želimo ob tem zagotoviti tudi ustrezno javnofinančno stabilnost. Dejstvo je namreč, da so ocene makroekonomskih kazalcev za leto 2001 bile tako ob pripravi kot tudi sprejemanju proračuna za leto 2001 veliko drugačne, kot izhajajo iz statističnih podatkov o doseženi realizaciji za leto 2001. Proračun Republike Slovenije za leto 2001 je bil sprejet šele v mesecu maju, po dveh začasnih financiranjih in je vseboval preko 17 milijard slovenskih tolarjev prenosa neplačanih obveznosti iz leta 2000. Hkrati so bili realizirani prihodki v letu 2001 za več kot 16 milijard slovenskih tolarjev manjši od predvidenih. Negotovo mednarodno okolje in s tem povezane napovedi makroekonomskih kazalcev za leti 2001 in 2002 so izjemno otežili izvrševanje proračuna za leto 2001 in hkrati povzročili, da se je proračun za leto 2002 pripravljal in izhajal iz previsoke osnove, tako za leto 2001 kot za 2002. To pomeni, da proračun za leto 2002 ob upoštevanju novih napovedi makroekonomskih kazalcev ne odraža več v celoti dejanskega stanja in so zato nujno potrebne njegove spremembe. V letu 2001 je prišlo do pomembnih sprememb v strukturi končne porabe bruto domačega proizvoda, kar se odraža v počasnejši rasti donosa davka na dodano vrednost. Tako je zmanjšanje skupnega obsega trošenja prebivalstva in države v lanskem letu zmanjšalo davčni donos za približno 0,18 odstotne točke bruto domačega proizvoda. V zadnjem letu se davčni donos ni zmanjšal le zaradi krčenja trošenja prebivalstva, temveč tudi zaradi spreminjanja strukture zasebne potrošnje. V strukturi zasebne potrošnje se je povečal tisti del zasebne potrošnje, ki se obdavčuje po nižji davčni stopnji in seveda s tega naslova je bil in je javnofinančni prihodek ustrezno manjši. Dejstvo je tudi, da se je v preteklem letu relativno povečal izvoz, kar je makroekonomsko seveda dobro. Javnofinančno gledano pa to ob nespremenjeni oziroma upočasnjeni dinamiki uvoza pomeni manjši davčni donos. Spomladansko poročilo za leto 2002, ki ga je v mesecu maju pripravil urad za makroekonomske analize in razvoj, spreminja ocene gospodarskih gibanj za leto 2002. Nove napovedi makroekonomskih gibanj do konca leta 2002 se razlikujejo od načrtovanih v proračunskem memorandumu in ob sprejemanju proračuna za leto 2002. Bruto domači proizvod naj bi se po teh ocenah realno povečal za okoli 3,3%. Ob sprejemanju proračuna je bila predvidena 3,6% rast. Rast izvoza blaga in storitev bo približno enaka tisti ob sprejemanju proračuna, 4,8%. Nižja pa bo rast uvoza blaga in storitev, 3,8% namesto 4,7%. Precej nižja od predvidevanj je nova ocena rasti domače zasebne potrošnje, največ 2,3% namesto predvidenih 3%. Končna domača potrošnja, zasebna in državna, ki v pretežni meri določa obseg proračunskih prihodkov iz posrednih davkov, bo realno porasla največ za 2,5%. Ob pripravi proračuna je bilo predvideno 3,3%. Tudi predvidena rast investicijske potrošnje bo nižja od predvidevane ob sprejemanju proračuna, 2,9% namesto 4,6%. Rast zaposlenosti v letu 2002, ki je z vidika javnofinančnih prihodkov seveda pomembna, bo nižja, kot je bilo predvideno, vendar bo kljub temu dosegla okrog 0,9%. Torej, nedvomno dejstvo je, da so se ocene makroekonomskih gibanj spremenile. In v dosedanjih razpravah o predlogu rebalansa proračuna je bila vlada deležna številnih očitkov v zvezi z nerealnimi napovedmi makroekonomskih gibanj, in to kljub temu, da je ravno za leti 2001 in 2002 značilno, da so se te napovedi spreminjale in se še spreminjajo praktično za cel svet, in to iz meseca v mesec. In Slovenija pri tem ni prav nobena izjema. Če dovolite,bi dal tak primer ocen - z menoj je sicer tudi direktor urada za makroekonomske analize, ki bo verjetno v nadaljevanju še podrobneje razložil osnove in načine napovedi posameznih makroekonomskih gibanj. Tako se je na primer napoved mednarodnega denarnega sklada za gibanje bruto domačega proizvoda za Nemčijo spreminjala takole: maja 2001 je bila ocena mednarodnega denarnega sklada, da se bo bruto domači proizvod v Nemčiji povečal za 2,6%; oktobra 2001 je to oceno spremenil, tako kot tudi druge mednarodne institucije, za napoved z 2,6% na 1,8%. Samo en mesec kasneje, praktično en mesec in pol kasneje, iz oktobra na december, pa je ta ista institucija, tako kot tudi druge, spremenila napoved rasti za Nemčijo z 1,8% na 0,7%. Za Italijo je bila ocena 2,5%, oktobra 2% in decembra samo 1,2%. Za Avstrijo 2,6%, v maju, oktobra še vedno ocena 2,6%, samo en mesec pa pol kasneje je bila ocena institucij, ki ocenjujejo makroekonomska gibanja, da bo rast bruto domačega proizvoda v Avstriji 1,3%, torej za 50% so spremenili oceno v enem mesecu in pol. Podobno so se te ocene spreminjale tudi za Slovenijo, vendar ne tako zelo. Tako je bila ocena za Slovenijo 4% v maju, v oktobru so še vedno ocenjevali 4% - mi smo vzeli v proračun 3,6%, kot veste, in smo že sami popravili oceno - in iz oktobra na december je ta ista institucija spremenila oceno na 3%, torej takrat, ko smo praktično že sprejemali proračun. Ravno zaradi tako hitro spreminjajočih se ocen makroekonomskih gibanj smo ob samem sprejemu proračuna posebej poudarili, da v kolikor se bodo ocene še spreminjale, in za to je obstajala verjetnost in tega ne tajimo, bomo javno in transparentno v državnem zboru opravili korekcije proračuna na način in tako, kot to počnejo v vseh demokratičnih evropskih državah, z rebalansom, ki je povsem običajen in normalen instrument upravljanja s proračunom. In to seveda danes tudi počnemo. Za uskladitev proračunskih odhodkov z novo oceno pričakovanih odhodkov v letu 2002 bodo izvedene tri vrste ukrepov pravzaprav. In sicer, zagotovitev dodatnih nedavčnih virov v znesku okoli 10 milijard, zmanjševanje pravic porabe proračunskih uporabnikov in povečanje proračunskega primanjkljaja, vendar znotraj obsega, kot je bil dovoljen že pri sprejemanju zakona o izvrševanju proračuna za leti 2002- 2003 v primeru nižjih prihodkov, zato seveda, da obdržimo tiste najpomebnejše izdatke, najpomembnejše prioritete, javnofinančne in pa seveda razvojne, še naprej. Pri zmanjševanju pravic porabe se je vlada izognila linearnemu zmanjševanju in so zato predlogi zmanjševanja pravic pripravljeni izključno v sodelovanju z resornimi ministrstvi in na področjih oziroma delih proračuna, ki ne ogrožajo prioritet in ciljev, potrjenih v državnem zboru s predlogom proračuna za leto 2002. Edino povečanje proračunskih odhodkovje predvideno za dodatne transferje v pokojninsko blagajno, v obsegu, ki je nekaj večji kot 4 milijarde. Če upoštevamo tudi povečanje v okviru veljavnega proračuna, ki smo ga izvedli na začetku leta, bo to povečanje 9 milijard. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlog rebalansa proračuna za leto 2002 predvideva, da se bodo pravice porabe pri neposrednih proračunskih uporabnikih zmanjšale neto za 14,4 milijarde slovenskih tolarjev. To predstavlja približno 1% veljavnega proračuna na dan 24.5.2002 Spremembe, ki jih predlagamo, nedvomno ne posegajo bistveno v ekonomsko in programsko strukturo proračuna za leto 2002, zato ostajajo temeljne prioritete in naloge vlade nespremenjene in jih bomo lahko v predlaganih okvirih tudi uresničili. Bistveno bolj pomemben od kvantitativnega in vsebinskega posega v proračun za leto 2002 je način, s katerim uravnotežujemo proračun, in ta je pravočasen in transparenten. To je način, ki mora po našem mnenju v bodoče postati in ostati sestavni del dinamičnega odzivanja vlade na spremenjene okoliščine v gospodarstvu. Zato predlagam, da rebalans v predlagani obliki sprejmete. Hvala.
Hvala, gospod minister mag. Rop. Za govorniški oder zdaj vabim predsednika odbora za finance, kolega Pucka, ki mu dajem besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani ministri in ministrica ter ostali predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko državnega zbora je predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za letošnje leto obravnaval na svoji 26. seji, na kateri je opravil splošno razpravo o predloženem aktu. Po zelo obširni uvodni predstavitvi s strani ministra za finance je bilo v razpravi izraženo mnenje oziroma nestrinjanje z izraženim poudarkom ministra, da je rebalans pravzaprav normalen in preventiven ukrep vlade za izognitev morebitnim večjim težavam pri izvrševanju proračuna, pri čemer je bilo opozorjeno zlasti na nujno realnost načrtovanja proračunskih virov kot tudi porabe proračunskih sredstev kot osnovnega vodila že v fazi priprave proračuna. Sprejemanje rebalansa praktično po nekaj mesecih, iz razprave, izvrševanja letošnjega proračuna torej s tega vidika ni mogoče opredeliti kot normalen ukrep oziroma kot nekaj običajnega. Nerealne oziroma preoptimistične ocene predvsem glede pričakovane gospodarske rasti, na katerih temelji sprejeti proračun za letošnje leto, na katere je sicer vseskozi opozarjala tudi opozicija, se sedaj izkazujejo kot problematične. Rebalans proračuna bi torej na primer lahko opredelili kot povsem običajen ukrep v drugi polovici leta, v kateri zdaj že smo, ko bi dejansko lahko pomenil posledico tistega, česar ni bilo mogoče pravočasno predvideti. Iz predlaganih ukrepov v predlogu rebalansa sta razvidna dva načina reševanja novonastale situacije, pri čemer lahko država izpad prihodkov nadomesti z novim zadolževanjem ali pa odhodke proračuna uravnovesi s pričakovanimi prihodki. Ni pa mogoče zaslediti bistvenega vprašanja, na kakšen način nadomestiti izpad na strani proračunskih virov. Po prepričanju nekaterih opozicijskih strank bi bilo zato potrebno ob pripravi predloga rebalansa pripraviti celovito analizo dosežene realizacije proračuna, predvsem na strani prihodkov, seveda pa tudi na odhodkovni strani. V zvezi z ministrovo navedbo glede racionalizacije na strani investicij države je bilo v razpravi opozorjeno na dejstvo, da gre zgolj za zamik nekaterih bistvenih investicij v prihodnje proračunsko obdobje, to pa ne priča o racionalizaciji. Poleg zmanjševanja sredstev za investicije, kar ni mogoče opredeliti kot proticiklični ukrep, pa sta problematična tudi deficit ter inflacija, oba praktično na robu konvergenčnih kriterijev. V zvezi z razlogi za predloženi rebalans in v razpravi izraženim stališčem glede nerealnega načrtovanja v fazi priprave letošnjega proračuna, vključno z oceno predvidene gospodarske rasti, je bilo v razpravi odbora izraženo tudi nasprotno mnenje o neutemeljenosti takšnega stališča. Gre za izjemno negotove razmere, tako ob sprejemanju proračuna kot tudi v obdobju njegovega dosedanjega izvrševanja. Razlika med takratno in novo oceno gospodarske rasti ni velika. Tudi po oceni misije mednarodnega denarnega sklada, ki se je na obisku v Sloveniji mudila ravno v obdobju pred sprejemom proračuna za letošnje in prihodnje leto, v tem obdobju ni mogoče natančno predvideti gospodarske rasti oziroma predvideti vseh dejavnikov, ki bodo vplivali na to rast. Misija je opozorila tudi na potrebno veliko fleksibilnost proračuna oziroma njegovo prilagajanje dejanskemugibanju posameznih kazalcev, kar vključuje tudi predlagani rebalans. V zvezi s posebnim delom predloga rebalansa, ki izkazuje odhodke posameznih proračunskih uporabnikov, je bilo pri odhodkih ministrstva za delo, družino in socialne zadeve opozorjeno na znižanje sredstev. Kljub temu dejstvu, da gre za posledico sprejetih zakonov in seveda zmanjšanih transferjev, je bilo izražano mnenje, da predlaganega prihranka sredstev na račun družin ni mogoče opredeliti kot pametnega in dobrega. Odraža pa politiko slovenske vlade do starševske problematike. Ob tem je minister za finance posebej poudaril, da osnovo za predlagano znižanje porabe teh sredstev predstavlja ponovna analiza načina izvajanja zakona, ki ureja to področje, ter realna ocena izdatkov na podlagi zakonskih obveznosti. Tako bodo prav vsi upravičenci ta sredstva prejeli, poleg tega pa se bodo na področju družinskih prejemkov in starševskih nadomestil v letošnjem letu izdatki kljub predlaganemu znižanju še vedno precej povečali, z 81 milijard na 89 milijard slovenskih tolarjev. Povečanje bo na podlagi rebalansa le nekoliko nižje, kot je pristojno ministrstvo načrtovalo v pripravi svojega dela v letošnjem proračunu. Očitki o protidružinsko usmerjeni politiki vlade so torej skrajno nekorektni. Minister je v tem delu razprave posebej opozoril tudi na transferje za zagotavljanje socialne varnosti, kjer vlada vodi aktivno politiko na področju izvajanja programa boja proti revščini in izdatke na tem področju bistveno povečuje. V zvezi z očitkom, da vlada ne deluje proticiklično, ker posega na področje nabav, je minister poudaril, da vlade v investicijske transferje lokalnim skupnostim zavestno ni posegla. Po oceni vlade se sredstva na tem področju povečujejo za 14%, kar je v sedanji javnofinančni situaciji ogromno, če upoštevamo realno povečanje celotnih proračunskih izdatkov za 4%. V zvezi z določenim proračunskimi viri je minister opozoril na drugačno naravo davkov in sistem pobiranja nekaterih davkov na podlagi sprejete davčne reforme. Davek na dodano vrednost je izjemno občutljiv na realne gospodarske razmere, kar je tudi njegova glavna prednost. Tako se dogodki v gospodarstvu takoj odrazijo tudi na področju javnih financ, to pa upravljavce javnih financ prisili k takojšnjemu ukrepanju in ustrezni prilagoditvi. Vedno je prisoten dvom, ali povečevati deficit ali povečevati davke ali nižati izdatke. Po oceni ministra je v tem primeru potrebno iskati optimum med povečevanjem deficita in povečevanjem izdatkov. Posebej je bilo opozorjeno tudi na še vedno prisotno relativno hitro rast javnofinančnih izdatkov in tudi proračusnkih izdatkov in v tem smislu vlada kljub temu deluje proticiklično. Ker morajo javnofinančni izdatki slediti dinamiki virov, pa tudi oceni gospodarske rasti, je ministrstvo za finance s predloženim rebalansom želelo doseči tudi demonstracijski učinek, predvsem zaradi izjemnega pomena za bodoče vodenje javnih financ, da bo rebalans postal nekaj normalnega. Rebalans ne bo pomenil tega, kar mu nekateri očitajo sedaj, bodisi, da ni potreben, ker bi vlada lahko ukrepala drugače, bodisi da ni zadosten. Po mnenju iz razprave bi bil prikrit rebalans izjemno slab, saj je razprava državnega zbora dragocena predvsem iz razloga, da vsi proračunski uporabniki dobijo jasno sporočilo o realni omejenosti virov, s katerimi je treba gospodariti, pri čemer ni prostora za dodatno potrošnjo proračunskih sredstev. Vlada bi lahko v skladu z zakonom o izvrševanju proračuna uporabila fiskalni stabilizator, ki omogoča dodatno zadolžitev države v višini 15 milijard tolarjev, ter izvedla prerazporeditve na strani odhodkov. Vendar bi bilo takšno ukrepanje netransparentno. To vprašanje je pomembno tudi za prihodnje leto, zlasti pa za leto 2004, saj bo priprava proračuna za to leto eden najzahtevnejših proračunskih projektov, ne samo zaradi omejitev v javnih financah, ampak zlasti zaradi približevanja Evropski uniji in zaradi potrebne ocene prihodkov in odhodkov, povezanih z vključevanjem v Evropsko unijo, s plačevanjem sredstev v evropski proračun in s prejemki iz Evropske unije. V zvezi z uporabo fiskalnega stabilizatorja je bilo sicer v odboru izraženo mnenje, da bi se vlada temu ukrepu ob uporabi rezerv, ki v proračunu gotovo še obstajajo, lahko tudi odrekla, na ta način pa bi prispevala k zmanjšanju javnega dolga. V razpravi odbora je bilo posebej izpostavljeno mnenje, da je ta predložitev rebalansa korekten ukrep vlade, ki pa bi se reševanja te problematike lahko lotila tudi drugače, nikakor pa ne s predlaganim krčenjem nekaterih v državnem zboru že sprejetih projektov ali celo uvajanjem novih prioritet, saj to priča o slabem načrtovanju ob pripravi letošnjega proračuna. Zastavljeno je bilo tudi vprašanje glede realnosti predloženega rebalansa ob upoštevanju podatkov o ocenjeni 2,2 odstotni realni gospodarski rasti v prvem četrtletju letošnjega leta. V odgovoru je minister posebej poudaril, da gospodarska rast in javnofinančni prihodki niso vedno sorazmerni. Ključna je seveda struktura prihodkov, in v kolikor je gospodarska rast ocenjena nižje, na primer zaradi višje dinamike uvoza, to z vidika javnih financ ni nujno negativno, ker zelo pomemben javnofinančni vir predstavlja davek na dodano vrednost ob uvozu. Izjemno pomembna je seveda dinamika izvoza in uvoza in pa njuna sorazmernost. V tem delu torej v prvipolovici letošnjega leta ni odstopanja, zato ni potrebe za kakršnokoli korekcijo proračuna, ne glede na tako ocenjeno gospodarsko rast v prvem četrtletju tega leta. V nadaljevanju proračunske razprave na odboru je odbor na svoji 25. izredni seji obravnaval amandmaje, predlagane s strani poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije, in jih vse zavrnil. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlagam, da po obravnavi rebalansa proračuna za leto 2002 le-tega podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnik sekretariata? Ne želi. Besedo dajem torej predstavnikom poslanskih skupin. Dal jim bom besedo po naslednjem vrstnem redu: najprej kolega dr. Bajuk, v imenu poslanske skupine Nove Slovenije, za njim kolega Janez Podobnik, v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, kolega Jože Tanko, v imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke, kolega Kebrič, v imenu poslanske skupine DeSUS-a in kolega Peče v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Najprej kolega dr. Bajuk. Imate besedo, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Koalicija Slovenija je ob obravnavi proračunskih dokumentov za leto 2002 opozarjala na nerealne predpostavke, na katerih je bil pripravljen proračun za leto 2002, kot tudi na previsoke stopnje rasti ključnih maroekonomskih agregatov, seveda o letu 2003 se sploh ne splača govoriti. To je znano in nesporno. Opozorila je na prav tisto, kar je danes vzrok za sprejemanje rebalansa proračuna. Prvič, na nerealno oceno osnov za leto 2001, to je zlasti na nerealno oceno davčnih prihodkov, in drugič, na nerealno napoved rasti bruto domačega produkta oziroma vseh tistih makroekonomskih kategorij za leto 2002, s katerimi je neposredno ali posredno povezano uresničevanje proračuna za leto 2002. Zakaj smo v opoziciji menili, da so predpostavke za načrt proračuna nerealne? Vzrok za to ni bil le 11. september in predvideno zmanjšanje gospodarske rasti na zahodnih trgih, kamor naše gospodarstvo največ izvaža. Vzrok za to smo videli v spremembah, ki so se dogajale v našem izvozu že nekaj mesecev pred 11. septembrom. Struktura izvoza se je začela spreminjati, zmanjševati se je začel delež slovenskega izvoza na trge Evropske unije in države OECD nasploh, delež prodaje na ruski trg in trge nekdanje skupne države pa naraščati. Namesto, da bi gospodarstvo odpravljalo vzroke manjše konkurenčnosti na zahodnih trgih in več investiralo, se je usmerilo na manj zahtevne trge. Država je za prestrukturiranje storila zelo malo. Investicije v gospodarstvo so začele padati. Tako vlada kot gospodarska zbornica Slovenije sta v preusmeritvi na manj zahtevne trge videli veliko priložnost za slovensko gospodarstvo, saj se je lani včasih zdelo, dagre za pravo evforijo. Celo podiplomski študentje ekonomske fakultete mednarodno primerljivega študija MBA so svoje aplikativno delo v celoti posvetili nastopom na bivšem jugoslovanskem trgu, ohranjanju in obnavljanju prednosti, ki smo jih tam nekoč imeli Temi osvajanja ex jugoslovanskih tržišč so bile namenjene najelitnejše poslovne konference v letu 2001. Slovenski ekonomist Veljko Bole pa nas je decembra lani opozarjal na naslednje, citiram: "Izvoz na ruski ali exante jugoslovanski trg je nepredvidljiv, tvegan in nihajoč. Znižanje cen nafte, denimo, lahko čez noč močno poslabša gospodarsko stanje v Rusiji, zaradi česar pade njena kupna moč. Ker so ekonomske in politične razmere na teh trgih nestabilne, se izvozniki ne odločajo za naložbe doma. Če pa naložbe upadajo, se za malo daljše obdobje ni obetati živahnejše gospodarske rasti.« Celotno izjavo lahko preberete v članku v dnevniku Delo 15. decembra 2001 in ga iz srca priporočam, ker je zanimivo branje, glede na to, kar se je zdaj, v teh mesecih dogajalo in o čemer danes debatiramo, v kolikor pač bomo debatirali. Na manjše investicije v gospodarstvu je vplival še en dejavnik. Tisti, ki bi se morali ali bi se lahko ukvarjali z investicijami v razvoj slovenske industrije, usmerjajo raje kapital v finančne naložbe. Nepregleden in milo rečeno šibko nadzorovan slovenski kapitalski trg posameznikom in skupinam zagotovo omogoča dosegati večje individualne koristi kot skrb za razvoj slovenske industrije in gospodarstva. Mimogrede je dobro spomniti, da so s tem povezani pritoki kapitala konec leta 2001 ogrožali vodenje monetarne politike. Agregati, s katerimi merimo količino denarja v obtoku, M1, M2 in M3 so presegli načrtovanja. Gospod Veljko Bole je lani dejal v tem istem članku: »Priliv iz tujine je že konec leta 2001 dosegel stopnjo, ki jo Mednarodni denarni sklad označuje kot neobvladljivo.« To pa ima seveda tudi negativne posledice za našo inflacijo. Tudi zato smo na zadnji letošnji redni seji državnega zbora spraševali gospoda guvernerja Gasparija, če sta denarna in fiskalna politika usklajeni. Gre namreč za več dejavnikov, ki terjajo usklajevanje. Izid zadnjega nesoglasja med ministrico za gospodarstvo, ki je dejala, da je za inflacijo kriva monetarna politika, in med guvernerjem, ki je menil, da so za to krive predvsem nadzorovane cene, je ostal v javnosti dokaj nepojasnjen, tudi potem, ko so se sestali predstavniki vlade in centralne banke. Če se vrnemo k dejavnikom nerealnega načrtovanja, potem je treba opozoriti tudi na nerealno predvidevanje nadaljnje rasti osebne potrošnje, ki je bila ena od ključnih predpostavk vladnega pristopa. Znano je, da je zadolženost našega prebivalstva v letu 1999 dosegla do tedaj najvišji nivo, in to je 24% glede na njegove prejemke. Med tem, na primer, ko ta znaša za državljane Združenih držav Amerike 28%, ti pa seveda veljajo za najbolj zadolženo prebivalstvo na svetu. Ustaljena zadolženost za Slovence pa naj bi bila okoli 16%. Predpostavke previsoke rasti celotne potrošnje, zlasti investicijske, v kateri imajo državne investicijo le petino, so bile torej po našem mnenju glavni dejavniki preoptimističnega načrtovanja državnega proračuna za leto 2002. Seveda, če bi vlada ta opozorila upoštevala, bi imela veliko težav pri sestavi proračuna za leto 2002, predvsem pa pri koalicijskih usklajevanjih. Storiti bi morala to, kar jo neizogibno čaka pri prihodnjih proračunih, saj s sedanjim rebalansom, po našem mnenju, le postopno oznanja potrebne spremembe, rešuje jih pa ne. Da se vlada počasi tega zaveda in da se je odločila leza neke vrste postopno razkrivanje, govori njeno lastno opozorilo v rebalansu proračuna, in tu citiram, da "pri ugotavljanju fiskalne stabilnosti ne smemo izhajati iz maastrichtskih kriterijev, ki določajo, da proračunski primanjkljaj ne sme presegati 3% bruto domačega proizvoda, javni dolg pa ne sme presegati 60% bruto domačega proizvoda". Z drugimi besedami, danes nam vlada sporoča to, kar smo v Koaliciji Slovenija že zdavnaj ugotovili in na kar smo tudi javno opozarjali - da si Slovenija ne more privoščiti naraščanja javnega dolga, sploh pa ne do meje 60% bruto domačega proizvoda, saj bi v tem primeru letna plačila obresti presegla 200 milijard tolarjev. Po podatkih vlade bi ob povečanju zadolževanja za celoten načrtovani primanjkljaj prihodkov, 40 milijard, obveznosti za plačilo obresti v letu 2002 narasle že na 91 milijard, od 78 načrtovanih, v letu 2004 pa že na 101,6 milijarde. Moram opozoriti, da je izkazani javni dolg, ponavljam, da je izkazani javni dolg državnega proračuna konec leta 2001 znašal že 1.228,9 milijarde tolarjev ali za 2,9% presegal izkazano plačano javno porabo državnega proračuna za leto 2001, ki je bila v višini 1.194,2 milijarde. Kakšen pristop bi morala vlada izbrati pri pripravi načrta proračuna za leto 2002? Za uspešnejše vodenje fiskalne in celotne gospodarske politike bi bilo po našem mnenju nujno, da bi vlada že pri pripravi proračuna za leto 2002 storila dvoje: Prvič, pristopiti bi morala k temeljiti analizi in delni spremembi strukture proračunske porabe in v tem okviru k izdelavi proračunskih programov, takšnih, ki poznajo cilje in merila za merjenje izpolnjevanja teh ciljev z vidika gospodarnosti, učinkovitosti in uspešnosti. K temu, kar bi povprečen davkoplačevalec poenostavljeno imenoval varčevanje. Pa ne mislim na takšno varčevanje, ki linearno zmanjša določene proračunske postavke ali pa poriva izdatke v prihodnost, marveč na varčevanje, ki je sad trezne presoje, ki jo pozna le dober gospodar. Drugič, pristopiti bi morala k določitvi srednjeročnih parametrov za vzdrževanje tako imenovane agregatne fiskalne discipline državnega proračuna in celotne javne porabe. Saj je sama ugotovila, da glede na sedanje možnosti slovenskega gospodarstva in države ne moremo uporabljati splošnih meril, ki jih je sprejela Evropska unija za svoje države članice oziroma, kot sem že omenil, da za nas maastrichtski kriteriji predstavljajo previsoko stopnjo možnega zadolževanja. Takšen pristop k pripravi proračuna, na podlagi trezne presoje naših možnosti zagotovo ne bi negativno vplival na gospodarsko rast, marveč obratno, pozitivno bi vplival na naš gospodarski razvoj, saj bi to končno bil le jasen signal, ki bi zmanjšal negotovost gospodarstva glede naše prihodnosti, že s tem zagotovilom, da se čas bajke in sprenevedanja neizogibno izteka. Na nerealnost vladnih proračunskih ocen so pri pripravi državnega proračuna opozarjali tudi v gospodarstvu kakor tudi ekonomski analitiki, saj Banka Slovenije s svojo napovedjo 2,9 procentov bruto domačega produkta za leto 2002 še vedno izstopa. Kako se naj državni zbor prepriča o kvaliteti proračunskega načrtovanja? Glede na to, da nam ob tem rebalansu proračuna vlada oziroma njen finančni minister mimogrede oziroma posredno sporočata, da se bo treba navaditi na pogostejše rebalanse tudi v prihodnje, da so rebalansi normalen instrument, pa moramo opozoriti vlado, da si je kredibilnost mogoče zagotoviti le z neodvisnimi proračunskimi ocenami. Kodeksi fiskalne transparentnosti mednarodnega denarnega sklada in OECD na to posebej opozarjajo. Tako kodeks mednarodnega denarnega sklada zahteva, da centralna banka objavi svoje makroekonomske napovedi vključno s tehničnimi predpostavkami, na podlagi katerih so izdelane. Delovne metode in predpostavke makroekonomskih napovedi, ki jih uporabi vlada, morajo biti dostopne javnosti najkasneje v času, ko je letni proračun predstavljen zakonodajni oblasti. Zagotovljen mora biti institucionalni mehanizem, ki javnosti nudi neodvisno zagotovilo, da so fiskalne in makroekonomske napovedi visoke kvalitete. Ta zahteva lahko pomeni tudi to, da so fiskalni in makroekonomski modeli na razpolago zunanjim strokovnjakom. V Avstraliji si je finančni makroekonomski model na primer mogoče ogledati na spletnih straneh pri avstralskem statističnem uradu. V Veliki Britaniji je z zakonom določeno, z zakonom določeno, da morajo biti makroekonomski modeli na razpolago javnosti. Makroekonomske predpostavke, uporabljane pri proračunu, morajo biti na razpolago javnosti tudi, če so jih izdelale privatne osebe. V Kanadi država za napovedi uporablja povprečne vrednosti, ki jih izdelajo privatni napovedovalci, "folkasters". V nekaterih državah, kot na primer v Franciji, je v veljavi mehanizem za formalno javno pregledovanje kvalitete makroekonomskih napovedi s strani strokovnjakov. V Združenih državah Amerike pripravi kongresni urad za proračun, ki neposredno poroča kongresu, kompleten niz makroekonomskih in fiskalnih napovedi, ki jih kongresniki proučujejo in primerjajo s tistim, ki jih vsebuje predsedniški predlog proračuna. V Sloveniji je situacija taka, da ministrstvo za finance nerado posreduje vse podatke, celo drugemu vladnemu uradu, kot je UMAR. Vsaj tako je bilo leta 2000. Tudi mednarodni denarni sklad v svoji oceni fiskalne trasparentnosti v Sloveniji, objavljeni dne 13. julija 2002, ki si jo lahko ogledate na spletni strani mednarodnega denarnega sklada, poroča o neurejenih razmerjih na tem področju med ministrstvom za finance in uradom za makroekonomske analize in razvoj. Na drugi strani se vlada, ko navaja ocene, sklicuje le na UMAR, ne vzame jih pa za svoje, čeprav je urad za makroekonomske analize in razvoj urad v sestavi vlade in ne na primer urad državnega zbora. Zdaleč največ podatkov in modelov pa ima pri nas zasebna ustanova, Ekonomski inštitut Pravne fakultete d.o.o. Njegove baze podatkov in metodologije so, kot nam je znano, javnosti nedostopne, čeprav je bila ta ustanova nekoč družbena, pa tudi danes večino svojih prihodkov dobiva po pogodbah z vlado. V zvezi s tem sprašujem vlado, kdaj na primer lahko pričakujemo, da bi v komisiji državnega zbora za nadzor proračuna in drugih javnih financ lahko naročili preveritev proračunskih napovedi pri zunanjih strokovnjakih, neodvisnih od vlade, in kakšne baze podatkov bi lahko za ta namen pridobili od vlade oziroma njenih uradov. Ali so v naši vladi taka razmišljanja sploh že prisotna. Na to vprašanje pa ne bi želel odgovora vlade v tem smislu: »Naše podatke in napovedi preverjajo mednarodne institucije.« Dejstvo namreč je, da te institucije praviloma ne spremljajo in analizirajo uradne vladne napovedi in se pri svojih ocenah na različne načine zavarujejo. Mednarodni denarni sklad se je na primer v prej omenjenem poročilu zavaroval tako, da je šele sedaj, po desetih letih priporočil, da naj vlada zagotovi prevod ključnih proračunskih dokumentov v svetovni jezik. Z drugimi besedami to pomeni, da so v minulih desetih letih naše proračunsko načrtovanje s strani Mednarodnega denarnega sklada preverjali le na podlagi sprotnih prevajanj oziroma interpretacij, ki so jih podajali tisti, ki so proračunske dokumente tudi pripravljali. To pa je seveda premalo. Ko nastopi proračunska kriza, jo čutijo vsi državljani, najmanj pa predstavniki mednarodnih institucij in dosedanji domači pripravljavci proračunskih dokumentov. Tako govorijo izkušnje po celem svetu in ne nazadnje tudi iz bivše skupne države. Za prenos tujih zgledov, ureditev in prakse pri pripravi in sprejemanju državnega proračuna v Slovenijo bo treba še marsikaj spremeniti tudi v samem državnem zboru. Zato je resnično nerazumljivo, da državnega zbora ne zanima razlika med napovedmi centralne banke, ki ima še vedno predvideno 2,9% gospodarsko rast do leta 2002, in dejstvom, da so pri sprejemu proračuna za leto 2001 in 2002 vladajoče stranke onemogočile oziroma upravičile nastop guvernerja v državnem zboru pri obravnavi državnega proračuna in danes tudi pri rebalansu proračuna. Predsednika Pahorja opozorila Koalicije Slovenija niso prepričale, da je to nepravilno oziroma da uvaja ureditev, ki gre v nasprotno smer od tovrstnega razvoja vrazvitih demokratičnih državah. Ob predstavitvi letnega poročila o delu Banke Slovenije za leto 2001 na zadnji redni seji državnega zbora nam guverner centralne banke ni jasno odgovoril na vprašanje, ali sta fiskalna in monetarna politika za leto 2002 usklajeni, to je, gospodje, ali rebalans proračuna vodi k ciljem, ki bodo omogočili doseči ciljno inflacijo Banke Slovenije. A vendar, karavana gre naprej. Ali je naša javna poraba na ravni države res v celoti izkazana ali še kaj skrivamo, da ne bi preseli 3% proračunskega primanjkljaja? Pri obravnavi rebalansa proračuna za leto 2002 je potrebno opozoriti, da s proračunom za leto 2002 zagotovo še nismo počistili vseh skritih proračunskih primanjkljajev. Ta skriti primanjkljaj, ki je nastajal zaradi nepravilnega izkazovanja prihodkov v preteklih proračunih in so ga seveda vladni piarovski eksperti spretno poimenovali izravnalni primanjkljaj ter je ocenjen na približno 75 milijard tolarjev, je sedaj predmet javnega relativiziranja, ne samo s takšnim preimenovanjem, marveč tudi preko javnih izjav, tako finančnega ministra kot tudi samega predsednika vlade. Proračunski primanjkljaj ta vlada skriva tudi na strani odhodkov. Ta skriti proračunski primanjkljaj je znesek konec leta zapadlih in zavestno neplačanih obveznosti, ki se prenašajo v naslednje proračunsko leto, da bi bil formalno dosežen proračunski primanjkljaj v sprejetem proračunu. Nekaj informacij ali podatkov o teh, znanih za proračunsko leto 2000 in 2001. Da je tako ravnanje z zapadlimi obveznostmi po vsebini skriti primanjkljaj, ni samo naša strokovna ugotovitev, temveč tudi opozorilo, ki ga najdete že v omenjenih kodeksih fiskalne transparentnosti mednarodnih finančnih institucij. Danes pa bi radi opozorili še na vsaj dve obliki skritega primanjkljaja na odhodkovni strani državnega proračuna. Prvič, na izkazovanje investicijskih odhodkov za vojsko, ki se financira iz namensko najetih posojil za temeljne razvojne programe TRP, in drugič, na izkazovanje unovčevanja garancij države, ko pride do njihove unovčitve. Ta dva primera sta tako rekoč že prej poznana s strani pristojnih institucij, Mednarodnega denarnega sklada in seveda Računskega sodišča Republike Slovenije. Glede prvega - vlada nepravilno v proračunu izkazuje izdatke za vojsko, ki jih financira s posojili po zakonu o temeljnih razvojnih programih. Med investicijskimi odhodki ne izkazuje zneskov nabav za vojaške potrebe, ki so plačani iz posojil TRP, temveč le zneske od plačanih anuitet teh posojil. Izkazuje jih na način, ki so ga določili želeta 1993, ko proračunsko knjigovodstvo še ni bilo vodeno po sedanji "cash" podlagi, ampak na način, ki naj bi ustrezal tedanji še veljavni zvezni računovodski zakonodaji. Čeprav so pristojni strokovnjaki, kot nam je znano, tedanjega finančnega ministra opozarjali na neustrezno rešitev tudi za tedanjo ureditev. Ministrstvo za finance se danes, zavedajoč se nepravilnosti, sklicuje na tedanjo odločitev, ne da bi jo želelo odpraviti, ne da bi izjemo prilagodilo sistemu. Na ta način ni prenizko izkazana le celotna proračunska poraba v tekočem državnem proračunu ter del, porabljen za obrambne namene, temveč tudi letno zadolževanje države. Z zakonom o izvrševanju proračuna je sicer določeno, da zadolžitev za TRP ne šteje v skupno letno zadolžitev državnega proračuna. Znesek letnega zadolževanja pa pri tem ni naveden. Toda to še ni opravičilo, da nabave za namen vojske izkazuje v proračunski porabi nepopolno ali kot izjemo od sistemske ureditve. V zaključnem računu proračuna za leto 2002 oziroma v revizijskem poročilu k njemu, ki ga državni zbor še ni obravnaval, piše npr., da se je država v letu 2000 iz naslova TRP zadolžila za cca 9,5 milijarde tolarjev, in to, kar je najbolj vprašljivo, za večino zneska pri domačih bankah. Ta znesek po sedanji metodologiji ni naveden v bilanci A pri ministrstvu za obrambo, v njegovem finančnem načrtu so navedeni, v kolikor so, le eventualni zneski odplačil teh posojil. Na nepravilno izkazovanje izdatkov za obrambne namene je opozoril tudi mednarodni denarni sklad v svojem že omenjenem poročilu o fiskalni transparentnosti slovenskega državnega proračuna, pod točko 15 in 34. V točki 15 je podal pravkar obrazloženo ugotovitev dejanskega stanja, v točki 34 pa zapisal [[citiram]] : "Javna poraba oziroma odhodki za vojaške namene morajobiti v celoti zajeti v proračunu leta, ko so nastali, skladno s kodeksom fiskalne transparentnosti in najboljšo mednarodno prakso. Ta korak bo prispeval, da bosta slovenski proračun in finančna statistika bolj skladna z mednarodno prakso." Kar se tiče drugega aspekta. Drug primer skrivanja javne porabe in dejanske višine proračunskega primanjkljaja, na katerega želimo danes opozoriti, je izkazovanje unovčenih garancij v breme državnega proračuna. Ko pride do unovčitve garancije, za katero je bilo poroštvo odobreno neposredno z zakonom ali s strani vlade v breme skupne letne kvote izdanih garancij po zakonu o izvrševanju proračuna, se ta v proračunu ne izkaže kot proračunski izdatek, pa čeprav ni nobenih možnosti, da bi država lahko kdaj ta dolg izterjala od dolžnika. Vlada, po ugotovitvah računskega sodišča, izdatek, ki je nastal zaradi poplačila s strani države garantiranega posojila, evidentira preprosto kot novo odobreno posojilo v B bilanci. V nekaterih primerih izdatke za unovčene garancije s svojim sklepom spremeni v povečanje kapitalskih naložb v podjetje dolžnika, ne da bi pri tem dolžniku prišlo do kakršnegakoli povečanja premoženja. Da je tako početje vlade skregano z ekonomsko logiko, je povsem jasno; po vsej verjetnosti pa je v nasprotju tudi s pravnimi pravili. Če je državni zbor, na primer, v preteklih letih z zakonom dal poroštvo bankam za posojila, odobrena različnim podjetjem, kot na primer takratnemu Tamu Maribor, in je Tam šel v stečaj, banke pa zapadla posojila unovčujejo v breme državnega proračuna, državni proračun ne more tega izdatka evidentirati kot novo posojilo [[to si lahko ogledate v tabeli v Poročevalcu številka 20, na strani 239]] . Podobno je v drugih primerih. Na primer, pri unovčevanju garancij, ki jih ne morejo plačati rudniki v zapiranju, saj se za kritje tekočih stroškov zapiranja dobijo dotacije države. Predstavniki ministrstva pa nam veselo pojasnjujejo, da bodo ta na novo odobrena posojila izterjali na koncu iz likvidacijskih ali stečajnih mas tudi rudnikov v zapiranju. Dobro je biti optimist, toda zato je potrebno v primeru državnih financ izhajati iz realnih predpostavk. Še enkrat je treba povedati, da je tako ravnanje vlade nič drugega kot skrivanje dejanske javne porabe in državnih pomoči z negativnimi učinki. Zato sprašujemo vlado in njenega finančnega ministra, kdaj namerava pogojne obveznosti »contingence liabilities« obravnavati tako, kot to zahtevajo pravila omenjenih kodeksov fiskalne transparentnosti in ali izkazati skriti proračunski primanjkljaj iz tega naslova. Mednarodni denarni sklad je v 16. točki omenjenega poročila na ta problem posredno opozoril s tem, ko je ugotovil, da v državnem proračunu med drugim ni poročila pogojnih obveznosti: »No statement on contingent liabilities.« Poseben primer netransparentnega izkazovanja proračunske porabe so posojila, ko so jih v zadnjih desetih letih najemale Slovenske železnice z garancijo države. Ker teh posojil Slovenske železnice nimajo od kje plačevati, jih vlada s pogodbo na podlagi zakonskih pooblastil prevzema v svoj dolg oziroma odplačilo. Ni nam znano, ali vlada tovrstno združevanje všteva v letno kvoto skupnega zadolževanja državnega proračuna. Predvidevamo, da ne. Na problem pravilnega izkazovanja spreminjanja garancij v dolg države smo naleteli pri prebiranju že omenjenega revizijskega poročila o zaključnem računu proračuna za leto 2000, in to je na strani 246. Opozoriti je potrebno, da najemanje posojil z garancijo države s strani Slovenskih železnic za izgradnjo železniške infrastrukture, ki je v lasti države, ni nič drugega kot financiranje državnih investicij, ki ni izkazano kot proračunska poraba. In kaj bi bilo potrebno povedati ob predstavljenem rebalansu proračuna za leto 2002? Rebalans ni najbolj vzorno pripravljen. Predvsem moti to, da v njem ni prikazanih podatkov o dejanski realizaciji proračuna za leto 2001 in tekoče obdobje leta 2002 ter podatkov o prevzemanju obveznosti za plačila v prihodnjih letih. Opozoriti pa velja zlasti na naslednje vsebinsko pomembne zadeve. Vladna ocena napovedi rasti bruto domačega produkta v rebalansu je še vedno višja od ocene Banke Slovenije. S 3,6% se znižuje na 3,3%. Banka Slovenije je pa ob samem začetku načrtovala gospodarsko rast 2,9%. Pri vsem tem pa je že znano, da je dejansko dosežena stopnja rasti bruto domačega produkta v prvem četrtletju letošnjega leta v primerjavi z istim obdobjem leta 2001 višja le za 2,2%, kar pomeni 0,4% manjšo rast bruto domačega produkta, kot je bila v zadnjem četrtletju lani, ko je bila 2,6%. Gospodarska rast v Sloveniji se namreč z izjemo tretjega četrtletja 2001 zmanjšuje že peto zaporedno četrtletje. Razlogov, da bi bila rast bruto domačega produkta v drugem četrtletju in vseh naslednjih četrtletjih leta 2002 toliko višja, da bi na letni ravni lahko dosegli rast bruto domačega produkta 3,3%, vlada ne predstavi in glede na vse, kar sem že povedal, njeni oceni ni mogoče zaupati. Zato bi bilo realno pričakovati še en rebalans, za katerega pa zaradi volitev, po našem mnenju, ne bo primernega časa in ga bo po vsej verjetnosti nadomestila kar posebna okrožnica o zaključku proračunskega leta 2002, podobno kot se je to zgodilo za proračunsko leto 2000 o zapadlih neplačanih 23,9 milijardah tolarjev, pa tudi za leto 2001. Po podatkih vlade 6 milijard tolarjev neplačanih in zapadlih obveznosti. Davčni prihodki so bili v prvem predlogu proračuna za leto 2002 načrtovani najprej za 1 tisoč 108 milijard ter nato s popravkom načrta proračuna povečani še za 10 milijard, na 118,8. Dejansko realizirani oziroma izkazani davčni prihodki državnega proračuna za leto 2001 pa so bili 1 tisoč 39,6. V sprejetem proračunu je vlada načrtovala to in nominalno rast davčnih prihodkov za 7,6 procentov, z rebalansom davčne prihodke v letu 2002 pa znižuje na 1 tisoč 82,5 in tako predvideva nominalno za 4,1% višje davčne prihodke od lanskega leta, kar pomeni realno znižanje davčnih prihodkov za cca 2,8 procentov. Saj inflacija je načrtovana v rebalansu nad 6,9%. Upam, da se bo to uresničilo. Glavni dejavnik, ki je vplival na nujnost priprave rebalansa proračuna, je ugotovitev, da izkupički iz DDV in trošarin, kljub zvišanju stopenj v letu 2002, ne bodo toliko prinesli, kot je bilo načrtovano. Gibanje teh dveh davčnih kategorij je predvsem odvisno od gibanja domače potrošnje, tako zasebne kot javne ali državne Realna rast zasebne potrošnje naj bi se po napovedih v rebalansu proračuna okrepila le še za dobre pol odstotne točke. Državna potrošnja pa naj bi bila realno višja za 2,9 namesto prvotnih 3,7 procentov po jesenski napovedi. Realna rast skupne potrošnje pa naj bi bila višja za 2,5 procentov. Mimogrede. Znižanje DDV-ja v rebalansu proračuna iz lani realiziranih 440,6 na 424,9 milijard vzbuja dvom o skladnosti z napovedjo, da bo realna osebna potrošnja porasla za 0,5 procenta in celotna potrošnja za 2,5. Vprašanje je, ali bo sprememba v strukturi osebne potrošnje res tako znižala davčni donos ali pa gre pri oceni v rebalansu za posledice nepobranega DDV-ja. Brez strokovnih analiz odgovora ni mogoče podati. V rebalansu proračuna je prvič po dveh proračunskih letih velikega optimizma napovedovanja rasti zasebne potrošnje zaslediti realnejšo napoved. V minulih dveh letih so vladni napovedovalci, kot smo že omenili, namreč izhajali iz predpostavke, da bo rast osebne potrošnje sledila trendom iz leta 1999. Takrat so državljani pred uvedbo DDV-ja ob relativno ugodnih potrošniških posojilih trošili več za trajnejše dobrine. Zaskrbljujoč pa je podatek, da se davčni donos ni zmanjšal le zaradi krčenja obsega zasebne potrošnje, temveč da se spreminja v zadnjih dveh letih tudi struktura zasebne potrošnje, saj slovenska gospodinjstva v povprečju trošijo več za prehrano. Standard povprečnega državljana se slabša, saj povečevanje deleža njegovega dohodka za hrano in zmanjševanje deleža za zadovoljevanje drugih dobrin pomeni prav to. Po podatkih vlade oziroma gospoda Veljka Boleta naj bi sprememba strukture osebne potrošnje glede na sedanji trend zmanjšala davčni donos DDV za približno 0,6 milijarde tolarjev mesečno, kar bi na letni ravni pomenilo samo iz tega razloga 7,2 milijarde tolarjev manj vplačanega DDV. Še posebej je v tej ugotovitvi spremembe strukture potrošnje zaskrbljujoč podatek vlade, da so se, in tu jo citiram, "od zadnjega četrtletja 2000 dalje nadpovprečno hitro povečevale cene prehrambenih izdelkov, v letu dni so se relativne cene povečale prek 3%". Ta ugotovitev kaže najmanj, da v slovenskem gospodarstvu, če drugega ne, na tem področju ni prave tržne konkurence. To pa kliče po ukrepanju ministrstva za gospodarstvo oziroma celotne vlade. Ugotoviti je treba, kdo zvišuje relativne cene, domača prehrambena oziroma predelovalna industrija ali veliki trgovci, ki vse bolj postajajo oligopolisti. Koalicijo Slovenija zanima, kaj je vlada ali so gospodarska ministrstva že storila, da bi ugotovili in odpravili vzroke rasti relativnih cen prehrambenih izdelkov. Ker rebalans proračuna ne vsebuje podatkov zaključnega računa proračuna za leto 2001 oziroma realizacije proračuna za predhodno leto, niti ne nudi podatkov o dejanski realizaciji davčnih in drugih prihodkov do konca maja ali junija tega leta, tudi ne nudi dovolj informacij za natančnejšo oceno, v kakšni meri je tudi rebalans proračuna še vedno preoptimističen. Poslanci si lahko pomagamo predvsem s podatki v publikaciji, biltenu Javne finance, in s podatki drugihjavnih institucij, kot na primer podatki APP o pobranih davkih do konca maja leta 2002. Naj omenimo nekaj teh podatkov, ki kažejo, da utegnejo biti tudi napovedi davčnih prihodkov v rebalansu preoptimistične. Po teh podatkih je bilo do konca maja lani pobranih skupaj 140 milijard tolarjev DDV, v istem obdobju letos pa 142 ali nominalno le za 1,4% več. Toda znotraj tega zneska je bil DDV po domačih obračunih precej manjši kot lani, samo dobrih 57% lanskega donosa. Slišimo, da je v juniju to nekaj bolje, a vendar še ne more spremeniti tega trenda. Povečevanje stopenj DDV v letošnjem letu z 19 na 20 pa z 8 na 8,5 ne bo prispevalo k povečanju obsega pobranega DDV niti toliko kot k inflaciji, ali drugače povedano, učinek zvišanja stopenj DDV bo z drugimi spremembami izničen. Tudi od sprememb načrtovanih razmer rasti uvoza in izvoza po naši oceni ni mogoče pričakovati ustrezno večjega donosa DDV za izpolnitev ocen v rebalansu proračuna. Z rebalansom proračuna predvideno znižanje DDV za 27,1 milijarde tolarjev se tako kaže kot celo premajhno. Po mnenju Koalicije Slovenija zmanjševanje deleža DDV v strukturi vseh davčnih prihodkov, saj do konca maja 2002 glede na isto obdobje 2001 kaže kar 5%-ih točk razlike, zahteva od finančnega ministrstva, da zagotovi več neodvisnih analiz in temu davčnemu viru nameni več pozornosti. Posebno analizo po našem mnenju zasluži tudi ugotovitev vlade v prvem delu rebalansa, da je v letu 1999 do vračil DDV-ja bilo upravičenih 44% izvoznikov, v letu 2000 že 46%, in da je tik pred mejo, ko bodo postali upravičenci za vračilo DDV dodatnih 800 podjetij, kar naj bi bilo posledica povečevanja njihovega deleža izvoza v skupni prodaji. Tudi to mora biti predmet dobre analize. Poslanci pa bi za doslednejšo in celovitejšo presojo ocene davčne napovedi v rebalansu proračuna seveda potrebovali tudi podatke o stanju in gibanju nepravočasno odplačanega DDV-ja ali bolj jasno: podatke o davčnem dolgu. Čeprav tovrstne podatke oziroma podatke o vseh vrstah davkov kot sestavino proračunskih dokumentovzahtevajo kodeksi iz stalne fiskalne transparentnosti mednarodnega denarnega sklada in OECD, ne glede na "cash ali accrual" računovodsko podlago o izkazovanju proračuna, do teh podatkov državni zbor ne pride. Davčna uprava Republike Slovenije ostaja skrivnost, tako za davkoplačevalce kot za poslance. V rebalansu ni besede o višini in spreminjanju davčnega dolga. Poudariti še velja, da vlada znižuje v rebalansu vse davčne vire ali vrste davkov navzdol, razen carin, ki jih zvišuje. Tudi to kaže, da je ob sestavi proračuna želela čim lepšo zunanjo podobo in jo je premalo zanimala kvaliteta načrtovanja proračunskih prihodkov. In še nekaj v dodatnih nedavčnih virih, v višini 7,5 milijard SIT v rebalansu proračuna, od katerih je kar 5,3 milijard tolarjev dobiček APP-ja. Ta dobiček je bil ustvarjen, ker vlada vse od leta 1997 ni želela znižati cen plačilnih storitev APP v škodo gospodarstva, pravnih oseb in v dobro bank, ki jim bo ekonomija obsega izvajanja plačilnih storitev težko omogočala dosegati tako nizkih cen, kot je to dosegala APP. To je druga zgodba. Na koncu si je vlada vzela še največji zapitek ob tehnološko in organizacijsko nepremišljeni reformi domačega plačilnega prometa. Prav bi bilo, da bi ta denar vrnila pravnim osebam, vsaj tako mi pravijo, je baje delala SDK v preteklem sistemu. Povedati pa je treba, da razpolagamo z zanesljivimi informacijami, da vlada v teh letih ni le neposredno usmerjala dobička, presežka prihodkov nad odhodki APP-ja v državni proračun, temveč tudi prikrito trošila sredstva APP-ja tako, da je odvečne zaposlene iz APP-ja prezaposlovala v državno upravo, plače pa so še vedno dobivali v breme APP-ja. Ne nazadnje je potrebno opozoriti, da smo pričakovali, da bo vlada ob predložitvi rebalansa proračuna tudi jasno povedala, kako bo ravnala s prihodki odprodaje Nove Ljubljanske banke. Pričakovali smo, da bo podala predloge, državni zbor pa bo odločil, kako bo ta kupnina uporabljena. Iz rebalansa proračuna je mogoče sklepati, da se vlada o tem še ni dokončno odločila. A dvomi napodročju vlade so dnevna zgodba v našem javnem prostoru, saj prejemki iz kupnine izkazuje kot saldo denarnih sredstev na računih sredstev v bilanci C. Spoštovane kolegice in kolegi, državni zbor odloča o mnogih, vsaj z materialnega vidika, manj pomembnih zadevah, kot je zadeva, kaj bomo storili s kupnino od prodaje državne banke oziroma kako bomo z njo kar najbolj gospodarno upravljali oziroma uravnavali naš javni dolg. Poraba državnega proračuna je formalno razdeljena na programe in podprograme. Dejansko ima delitev proračunskih izdatkov v našem državnem proračunu zelo malo ali nič skupnega s proračunskimi programi, ki jih poznajo v razvitih demokratičnih državah. Da bi lahko govorili o proračunskih programih, bi morali poznati njihove sestavine, morali bi poznati njihov "input" in "out put", njihove cilje in merila za merjenje ciljev z vidika gospodarnosti, učinkovitosti in uspešnosti. Poznati bi morali čas njihovega pričetka in konca oziroma jih ločiti v ponavljajoče in enkratne, pri rebalansu pa poznati stopnjo njihovega uresničevanja. Ob teh pogojih bi seveda v državnem zboru lahko odgovorno odločali, za katere namene bodo proračunsko porabo znižali in za katere ne. Vse dosedanje vlade pod vodstvom dr. Drnovška in pod okriljem LDS si s takimi nalogami doslej še niso delale preglavic, prerazporejanje med programi se je doslej izvajalo predvsem v okviru veljavnega proračuna, torej v vladni pristojnosti. Seveda vse na legalni način. A zdaj ne govorimo o legalnosti, o smotrnosti in pametnemu gospodarjenju. Ker je za leto 2002 potrebno po sedanji oceni za pokojnine iz državnega proračuna zagotoviti 11 milijard tolarjev več, kot je bilo načrtovano v sprejetem proračunu, so seveda potrebni večji posegi za dosego tako zvanega prihranka 14.4 milijard. Zmanjšati izdatke za blago in storitve 4,1 milijarde, kar je bilo verjetno najlažje predlagati. Znižati izdatke ali preložiti plačilo in dinamiko izgradnje investicij v leto 2003, 4,3 milijarde, ali znižati rezerve kar 6 milijard. Najbolj sporno in neprepričljivo obrazloženo je seveda znižanje rezerv in to kar za več kot polovico proračuna načrtovanega zneska. Rezerve so bile v predlogu proračuna najprej načrtovane v višini 8,3 milijarde, v dopolnjenem oziroma sprejetem proračunu so bile pa povečane na 11,8, s tem,da je bila proračunska rezerva s 5,3 povečana na 8,8. Obrazložitev vlade za sedanje znižanje, in sicer da dosedanja plačila kažejo, da v drugem polletju ne bo več zahtevkov za plačila iz rezerv, če pa že bodo, jih bo pa preložila v naslednje leto, zagotovo ne bo zadovoljila kmetov iz Prekmurja, ki čakajo na povračilo škode za lansko sušo. Številni med njimi odločb še niso prejeli, kaj šele, da bi jim bile izplačane. Številni se s priznano višino odškodnine tudi ne strinjajo. Očitno je, da se je vlada odločila največji proračunski prihranek najti ravno pri njih. V koaliciji Slovenija se seveda s takim ravnanjem ne strinjamo. Vemo, da je lanska suša bila ocenjena pri sprejemu zakona na 5,3 milijard tolarjev in želimo natančno vedeti, kakšna naj bi bila dejansko priznana odškodnina po že opravljenih izplačilih. Prav tako se ne strinjamo, da se prihranke išče z odlaganjem obnove in vzdrževanjem socialnovarstvenih zavodov in krčenjem programov socialnega varstva. Jasno je treba tudi povedati, da zmanjšanje porabe pri ministrstvu za zdravje za 1,5 milijard za financiranje programov zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ni nič drugega, kot prenos primanjkljaja v to državno blagajno. Tudi sicer so druga načrtovana zmanjšanja porabe pri ostalih ministrstvih, kot na primer pri obrambnem ministrstvu, ministrstvu za notranje zadeve, ministrstvu za promet in zveze nič drugega kot prenos ali zamik plačil v leto 2003. Ob koncu je potrebno povedati, da se bomo po izkazanih podatkih v rebalasu proračuna neto zadolžili za več, kot bomo skupaj namenili za investicijske transfere in investicije. Državni proračun se bo na novo zadolžil za najmanj 139,7 milijard tolarjev, investicijam in investicijskim transferom pa bo po rebalansu namenjeno 132,7 ali 7 milijard manj. Spoštovane kolegice in kolegi! Slovenija danes že plačuje zgodbo o uspehu, ki se je začela z nesorazmerno plačno politiko prve Drnovškove vlade leta 1993. Znano je, da je več kot 70% javnofinančnih kriz v zadnjih 30 letih okoli sveta nastalo zaradi nezmernosti pri plačah javnega sektorja. Prav gotovo to velja tudi za nas, le da k temu pri nas v Sloveniji pa moramo dodati prispevek tranzicijskih ciljev vladajoče elite. Nova Slovenija ne bo glasovala za rebalans proračuna, kot nismo glasovali za sprejeti predlog proračuna, saj vladajoča koalicija pri prvem, niti pri drugem aktu ni prisluhnila niti enemu od predlogov, niti enemu opozorilu poslancev Koalicije Slovenije. Pričakovali smo, da bo ta predlog rebalansa odločen korak k dolgoročni rešitvi zaskrbljujočih težav naših javnih financ. Žal temu ni tako. Vladajoča velika koalicija se je očitno ponovno odločila in namerava še globlje poriniti glavo v pesek in še naprej predlagati neizogibno soočenje s temi problemi. Politična odgovornost je vaša. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega dr. Bajuk. Zdaj bom dal besedo kolegu Podobniku. Še prej naj kolega Bajuka, ki je omenil vprašanja vabljenja na sejo, ne prvič, da 216. člen določa, da pri tej točki sodeluje predsednik vlade oziroma minister za finance. V poslovniku ni predvideno, da bi sodelovali tudi šefi dveh velikih blagajn in guverner. Kljub temu smo se o tem posvetovali, ali to storimo ali ne, pred obravnavo proračuna za leto 2001 oziroma za leto 2002 in takrat sklenili, da tega ne storimo. Čebi bila drugačna volja, bi bilo brž ko ne sklenjeno tako tudi v novem poslovniku, pa 165. člen tega ne predvideva. Če se bomo drugače odločili, bomo drugače te stvari tudi vodili. Jaz k temu osebno nimam nobenih težav. Tako pa določa poslovnik. Naslednji ima besedo kolega Podobnik. Prosim. Za njim kolega Tanko.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Spoštovani ministri, državni sekretar in sekretarke, predstavniki vlade! Predstavil bom stališče poslanske skupine do rebalansa proračuna za leto 2002. V svojem nastopu se bom opredelil do treh temeljnih prispevkov, ki so napisani v Poročevalcu, številka 54, in sicer o razlogih za pripravo rebalansa, o napovedih gospodarskih gibanj za leto 2002 in pa o predlaganih ukrepih. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da je gospodarski razvoj osnovno gibalo vseh drugih sistemov v družbi in državi in da je predvsem vsak posameznik najprej sam odgovoren za svoj položaj in kvaliteto življenja. Kljub temu pa dodajamo, dani vse zgolj profit in gospodarska uspešnost, pač pa tudi kvaliteta življenja, ki ni merljiva samo z vidika materialnih dobrin. Kazalci stanja človekovega razvoja kažejo, da je Slovenija uvrščena med razvite države in da se zaenkrat ne moremo pritoževati nad slabimi uslugami javnih služb, ki so namenjene skrbi za naš človeški in materialni razvoj. Prav slednje pa bo najhitreje na udaru, če ne bomo poskrbeli, da bodo javne finance zagotavljale materialne pogoje tudi za njihov razvoj, čeprav jih bo marsikje treba še bolj prilagoditi razmeram tržnega gospodarstva. Ekonomska teorija je že pred 45. leti razložila, da je za dolgoročno gospodarsko rast ključna tako imenovana skupna faktorska produktivnost. Ta tehnični izraz pomeni učinkovitost gospodarstva, ki temelji na izobraženem prebivalstvu, na zaščiti intelektualne lastnine, na učinkovitem delovanju pravne države in na odprtosti gospodarstva. Vse to dokazujejo številne empirične študije gospodarske rasti. Vse države v tranziciji, med njimi tudi Slovenija,so se v 90. letih soočale z gospodarsko recesijo, ki se je pojavljala tudi večkrat. V začetku 90. let je stopnja gospodarske rasti padla na minus 3,9% bruto družbenega proizvoda in se kasneje dvignila na stabilne 4% bruto družbenega proizvoda. Ni težko razumeti naše vlade, da je lansko leto težko pristala na napovedi večine domačih in tujih ustanov, da bo gospodarska rast padla le na borih 2,9%. Nekatere napovedi s konca 90. let so napovedovale Sloveniji celo blizu 5% gospodarsko rast za leto 2002, in to bi pomenilo, da bi Slovenija v obdobju med leti 2010 in 2015 postala srednje razvita država Evropske unije. In ne nazadnje, jasno je, da konec 90. let, ko so bile te napovedi napisane, seveda nihče ni predvideval svetovne gospodarske recesije oziroma posledic 11. septembra lani. Dejstvo je, da je lansko jesen, ko je državni zbor sprejemal proračun za leti 2002 in 2003, da je bilo takrat pa že jasno, da je nemogoče računati na nadaljevanje tako ugodnih ekonomskih trendov. Vlada pa takrat ni sprejela vloge prinašalca slabih novic. Proračunski denar je najpomembnejši denar na trgu in sledijo mu vsi ostali. Zato je pomembno, kakšni so njegovi signali. Če je vlada neupravičeno pesimistična, lahko takšno obnašanje odvrne tudi institucionalne investitorje pri naložbah. Povsem enak učinek pa lahko povzroči tudi povsem neutemeljeni optimizem, ki je lahko tudi znak prikrivanja realnega stanja in bi lahko povzročil stanje cesarjevih novih oblačil. Tukaj je potrebno povedati, da rebalans sam po sebi ni nič nenormalnega in nenavadnega. In prepričani smo v poslanski skupini, da ga je vredno podpreti. Nekatere javnofinančne rešitve vlade v devetdesetih letih so vzbujale optimizem. Če jih naštejem. Sposobnost slovenskega proračuna, da je na mednarodnih kapitalskih trgih izdajal dolžniške finančne inštrumente, ki so pomenili precejšnje cenejše zadolževanje proračuna, kot je bilo najemanje kreditov. Ne nazadnje, tudi sprejemanje dveletnega proračuna je dokaj smelo dejanje, ki pa je morda prišlo nekaj let prepozno. Vlada je tudi dokaj pogumno iskala rešitve, ki so omogočale uporabo javnihfinančnih sredstev za končanje dokaj hude gospodarske recesije v prvi polovici devetdesetih let in s tem pogumno stopila iz okvirjev neoliberalnih zapovedi, ki so nam jih delili tuji finančni strokovnjaki in mednarodne finančne ustanove, kljub temu da je nekatere ratificiral tudi državni zbor v obliki pogodbe za najem kredita. Zaskrbljuje pa dejstvo, da država tudi s predlaganim rebalansom povišuje svoj primanjkljaj, tako izravnalni, tekoči, kot tudi skupaj z rebalansom na skoraj 3 procente bruto družbenega proizvoda in s tem že ogroža izpolnjevanje enega najpomembnejših maastrichtskih kriterijev, podobno kot imajo težave tiste države v Evropski uniji, ki pa imajo javne finance gnile in ne zdrave. Največji problem pa je, da se s proračunskim primanjkljajem ne zagotavlja več zgledna gospodarska rast. Že jeseni, ko bosta na naših klopeh rebalans proračuna za leto 2003 in tudi že morda predlog proračuna za leto 2004, bo potrebno zagotoviti tudi temeljito reformo javnih financ. Ne zavzemamo se za enostavno krčenje državnega proračuna, temveč za njegovo večjo učinkovitost. Samo nekaj primerov. V skladu z ekonomsko teorijo mora država poskrbeti za učinkovitejšo alokacijo proračunskih sredstev in zagotoviti vse pogoje za dolgoročno gospodarsko rast. Naložbe, katerih viri so proračunska in javna sredstva, zagotavljajo rast zgolj na krajši rok, in moramo javno priznati, so bile včasih namenjene predvsem izpolnjevanju predvolilnih obljub koalicijskih partnerjev v vladi preko sistema javnih financ. Reforma javnih financ mora na odhodkovni strani zagotoviti racionalizacijo socialnih transferov, ki bodo predvsem ustvarili nova delovna mesta. Mehanizem rasti pokojnin je potrebno prilagoditi rasti življenjskih stroškov. Plače v javnem sektorju so še vedno vir negativne kadrovske selekcije. Zato je ena od rešitev tega problema tudi v "autsoltsingu", torej v tem, da se večina dejavnosti javnega pomena, ki zdaj proizvodno dejavnost vsaj posredno organizira država prepusti tudi trgu. Socialna država pa se uveljavlja skozi neposredne subvencije tistim, ki so za to potrebni. Naložbe v izgradnjo prometne in druge infrastrukture je prav tako potrebno delno prepustiti trgu, predvsem pa zagotoviti vlaganja v vse vrste infrastrukture, tudi v železnico in še v nekatere druge in ne zgolj v avtocestni program. Na prihodkovni strani je potrebno po našem mnenju zagotoviti obdavčitev tistega sloja, ki je v slovenski tranziciji pridobil največ. Davčno zakonodajo je potrebno dopolniti z davkom na nepremičnine, ki pa mora biti oblikovana tako, da bo omogočila tudi dodatno ponudbo najemnih stanovanj na nepremičninskem trgu. Na ta način lahko država bistveno okrepi svoje proračunske vire, zagotovi padec cen na stanovanjskem trgu, omogoči nastanek trga delovne sile ter razvije nov segment kapitalskega trga. Reforma davčnega sistema mora uvesti sistem varčevalnih računov za gospodinjstva, ki bo omogočila varčevanje v različnih finančnih instrumentih do določenega zneska, ostale prihranke pa je potrebno obdavčiti, tudi obresti, tudi bančne obresti. Reforma javnih financ mora zagotoviti proračunske vire finančnim potrebam, ki bodo tudi nastale zaradi pridruževanja Republike Slovenije Evropski uniji in zvezi Natu. Pogrešamo celovite analize in ocene, ki bi bistveno povečale, ki bi odgovorile na vprašanje, kaj se bo zgodilo, če bi vlada še odlašala z iskanjem primernih rešitev na reševanje aktualnega vprašanja prevelike zadolženosti državnega proračuna. Kot sem že omenil, morajo javne finance zagotoviti razvoj vseh produkcijskih faktorjev in ne zgolj investirati v tiste sektorje, ki zagotavljajo tudi politično stabilnost vsakokratnih vladajočih koalicij. Reforma javnih financ mora zagotoviti ustrezna finančna sredstva za razvoj šolstva, ki mora doseči najvišji svetovni nivo. Skrbijo nas podatki iz raziskave Svetovne banke, objavljene na njeni spletni strani, ki kažejo na sorazmerno slabo delovanje ustanov tržnega gospodarstva v Sloveniji. Temu bo potrebno nameniti dodatna finančna sredstva. Podobno je z delovanjem pravosodja, ki se s težavo rešuje velikih zaostankov. Po našem prepričanju ni rešitev v dodatnem višanju plač sodnikov in tožilcev, pač pa v zagotavljanju zadostnega nivoja njihovega znanja in usposobljenosti. Predvsem pa je potrebno, da država poskrbi za razvoj kapitalskega trga in za zaščito malih delničarjev. Zadostno odprtost gospodarstva lahko omogoči preko kapitalskega trga potrebni razvojni potencial, ki ga banke nikakor ne zmorejo zagotoviti v zadostni meri. Žal tudi na tem področju primanjkuje jasnih pravil in ustanov, ki bi jih izvajale. Za začetek naj pristojne ustanove zagotovijo ustrezen nadzor nad trgovanjem insiderjev in omogočijo nastanek takšnega trga vrednostnih papirjev, ki bo nudil čimbolj enake možnosti, takoza velike in male, domače in tuje naložbenike. Povsem nemogoče je pričakovati razvoj tržnega gospodarstva brez nastanka primarnega gospodarskega trga, ki bo lahko močan vir financiranja slovenskega gospodarstva. Sedanji trg vrednostnih papirjev temelji skoraj izključno na sekundarnem trgovanju z delnicami iz privatizacije in z bančnimi vrednostnimi papirji. Zagotovo ne zbuja optimizma odločitev ene večjih bank v večinski tuji lasti, da se umika iz borzne kotacije. Kot sem že omenil, je težko pričakovati temeljitejšo reformo javnih financ, če ne bo za tako reformo mandat v močni vladni koaliciji. Slovenija je pravna in socialna država, kar pomeni, da smo se deklarativno opredelili za socialno tržno gospodarstvo. Za njegov nastanek pa potrebujemo novi socialni konsenz. Sedanja delna pogajanja posameznih poklicnih skupin oziroma socialnih slojev z vlado in delodajalci, niso razvojna, temveč so rentniško naravnana. Ustvarjamo populistični kapitalizem, ki temelji na logiki razdelitve in ne na logiki ustvarjanja nove vrednosti. Javne finance pomenijo zgolj enega izmed virov rente za posamezne poklicne oziroma družbene skupine, ki najdejo ali pa izsilijo svoje mesto v, vsakokratni vladajoči koaliciji. Koalicija, ki bo sposobna izpeljati reformo javnih financ, bo nujno morala upoštevati zglede tistih držav, ki jim je s socialnim sporazumom uspelo priti do novega razvojnega konsenza. Tako imenovani razvojni lobij, če ga smemo imenovati, bo ustvaril ozračje za nove naložbe in le-te bodo ustvarjale nova delovna mesta in bolj konkurenčno gospodarstvo. Stanje slovenskih financ se slabša že nekaj let zapored. Pred nami pa so novi izzivi, ki jih prinaša vključitev v Evropsko unijo, katere pogoj pa so zdrave javne finance, denarna unija in s tem tudi fiksni tečaj. Tudi problem inflacije, ki se ga ne moremo in ne moremo znebiti, je deloma posledica stanja v javnih financah. Če inflacije ne bomo uspeli znižati pod 5%, bomo imeli ob integraciji v skupni evropski trg resne probleme na področju zaposlovanja in socialne politike Rebalans letošnjega proračuna lahko razumemo tudi kot opomin vladi in državnemu zboru, da je potrebno začeti na novo in da nadaljevanje dosedanje politike javnih financ pomeni začetek gospodarske, socialne, lahko pa tudi politične krize. Slovenija lahko kaj hitro, namesto primera uspešne ali celo najbolj uspešne države v tranziciji, katera se zaključuje, postane grešni kozel in primer zamujenih priložnosti in se bo iz tega s težavo izvlekla. Ne nazadnje pa je potrebno vladi priznati, da ni v zavidljivem položaju.Gospodarske razmere se slabšajo, tako za razviti kot tudi za nerazviti svet. Nenehno se pojavljajo države, kjer gospodarska recesija povzroča nastanek negotovih gospodarskih in tudi političnih razmer. Zelo zgovoren je primer Argentine ali pa morda najnovejša vladna kriza v Turčiji, ki je posledica dolgotrajne gospodarske recesije. V takšnih pogojih je vsako načrtovanje za naprej dokaj nehvaležen posel. Tudi mednarodne finančne ustanove, kot so svetovna banka in mednarodni denarni sklad, se do sedaj nista izkazali kot najboljši na tem področju. Slovensko gospodarstvo je odvisno predvsem od stabilnosti razmer na evropskem trgu. Morda pa je takšno stanje tudi priložnost, da se nekoliko ozremo okrog sebe tu, doma, v Sloveniji, in spodbudimo domačo porabo, ki bo tudi lahko pomagala reševati vsaj nekatere probleme v slovenskem gospodarstvu in na ta način povečala tudi proračunske prihodke. Podatki namreč kažejo, da v zadnjem letu Slovenke in Slovenci, naši državljani, vedno bolj varčujemo, kar je povsem ekonomsko logično in upravičeno zaradi kriznih razmer. Toda to ne zagotavlja dovolj visoke gospodarske rasti. Morda pa je prav danes čas, da ljudem sporočimo, kupujte slovensko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Jože Tanko, v imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke, za njim kolega Kebrič, v imenu poslanske skupine DeSUS. Kolega Tanko, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani ministri in predstavniki vlade! Poslanska skupina socialdemokratske stranke je podprla pristop vlade k dveletnemu ali celo večletnemu načrtovanju proračuna, saj nam je popolnoma jasno, kaj tak korak pomeni za javne finance, za načrtovanje v gospodarskih družbah ali v drugih segmentih države. Prav na tej osnovi je možno zagotoviti subjektom v državi realnejše in preglednejše načrtovanje, s tem pa tudi usmerjanje ali razvijanje določenih aktivnosti, za katere smo kot skupnost oziroma država ocenili, da si zaslužijo še posebno pozornost. Prav gotovo je na tej osnovi mogoče spremeniti trende in vzpostaviti enakomernejši družbeni in gospodarski razvoj. Seveda pa je predpogoj za tak pristop, da imamo urejeno hišo, z urejeno dokumentacijo, in red v vseh sobanah, od kleti do podstrešja. Skratka, če to apliciram na finance, imeti moramo urejen in realen makroekonomski okvir, s katerim pravilno dimenzioniramo tekoče in prihodnje finančne dogodke, istočasno pa moramo zagotoviti pravilen, funkcionalen in racionalen razpored razpoložljivih prihodkov ter njihovo racionalno in nadzorovano porabo Nekateri mediji očitajo opoziciji, pogosto pa je to čutiti tudi v razpravah vladajočih koalicijskih poslancev na delovnih telesih državnega zbora in v državnem zboru, da nima dovolj visoko usposobljenih kadrov, to je ekonomistov in finančnikov, ki bi lahko predlagali učinkovite ekonomske, finančne in druge ukrepe, s katerimi bi lahko obdržali pri življenju zgodbo o uspehu. Vendar dobronamerni in realni predlogi opozicije pogosto naletijo na gluha ušesa, na neodobravanje in celo cinizem, in to celo pri stvareh, ki se, če uporabim znan slovenski izraz, vidijo celo z aviona, tudi s falcona. Vendar pa makroekonomskih podatkov in trendov ni smotrno prilagajati ciljem, treba je narediti ravno nasprotno: cilje je treba prilagoditi čim bolj realnim makroekonomskim napovedim. Očitno je, da je vlada za leto 2002 in že za vsaj dve leti prej željam in potrebam po javni porabi prilagodila makroekonomsko sliko. Naša poslanska skupina je v razpravi pri obravnavi in sprejemu proračuna, predvsem na odboru za finance in na plenarni seji, opozorila, da so izhodišča, ki jih je uporabila vlada za uporabo proračuna nerealna in prenapeta, da so izhodišča mnogo bolj pobožna želja, kot pa realno dosegljiv cilj. Vlada je za osnovo vzela vse najvišje možne ocene makroekonomskih kazalcev in na žalost ni pritrdila zmernejšim, predvsem pa realnejšim ocenam nekaterih eminentnih strokovnjakov, med njimi tudi Banki Slovenije, pa tudi ni pritegnila opozorilom opozicije. Popolnoma jasno pa je, da se na tako nerealnih predpostavkah deformacije in težave pri izvrševanju proračuna samo povečujejo, in to ne linearno, kot bi pričakovali, ampak zelo verjetno eksponentno, kar pomeni, da bodo popravki oziroma rebalansi pogostejši, predvsem pa znatno večji in vsakič bolj boleči. Potrebno je torej jasno povedati, da gre pri tokratnem rebalansu predvsem za popravek vrednosti makroekonomskih kazalcev in uskladitev z novimi, po mnenju naše poslanske skupine še vedno previsokimi ocenami, in ne gre za nikakršno varčevanje in prihranke proračuna, kot to želi prikazati vlada. Če bi šlo resnično za slednje, potem si ta država ne bi privoščila nabav avto ali avioluksusa, ki si ga ne privoščijo tudi precej uspešnejše in bogatejše države. Ponovno opozarjamo, da bo potrebno spremeniti in opustiti razvade, ki so bile v podobnih situacijah običajne v naši bivši skupni državi, če se želimo izogniti javnofinančni in splošni krizi. Če bi resnično obstajala želja po gospodarni, uravnoteženi in transparentni proračunski porabi, bi morala vlada razkriti poleg 75 milijard še vse ostale skrite zadeve oziroma obveznosti, kot so na primer unovčene garancije, ki jih je izdala v preteklih letih podjetjem v gospodarstvu, morala pa bi tudi pravilno izkazovati investicije v državno infrastrukturo, na primer pri Slovenskih železnicah, ali nabavo vojaške opreme iz temeljnih razvojnih programov za vojsko. Skratka, potruditi bi se morala, da bi davkoplačevalci in poslanci vedeli, kje smo. Hkrati vemo, da vlada ni sposobna zagotoviti izvrševanja obveznosti po številnih zakonih. Alibi si za to vsako leto sproti poišče v Zipru oziroma v zakonu o izvrševanju proračuna. Na ta način zelo težko govorimo o realni podobi javnih financ, o dejanskem stanju obveznosti do upravičencev, med njimi so tudi taki, ki so jih prizadele elementarne nesreče. Nedosledna država bo pravzaprav največji prihranek dosegla tako, da ne bo izpolnila obveznosti iz zakonov, ki nalagajo in urejajo izplačila za v naravnih nesrečah prizadete prebivalce. Država bo torej ponovno varčevala pri nesrečnikih. Prav tako ni zanesljivo tudi dejansko stanje javnega dolga. Je pa potrebno opozoriti, da še vedno ni jasno oziroma ni sprejeta politika glede prodaje bank, niti ni znano, če se bo to res zgodilo, niti ni znano, kam se bodo knjižili prihodki teh prodaj, predvsem pa, za kaj se bodo porabili. Nejasna je tudi usoda zavarovalniškega premoženja in izgleda, da se bo zgodila bolj oddaja, kot prodaja. Lahko tudi ugotovimo, da se je vlada legalno s spremembo zakona o igrah na srečo odpovedala ne majhnim prihodkom iz igralnic, ki bi lahko v precejšnji meri prispevali k izravnavi proračunskega neravnovesja. Prav tako je pooblaščenim servisom omogočila enormne zaslužke. Gre za cca 2 milijardi tolarjev letno, ki jih pridobijo samo z lepljenjem nalepk. Vsekakor pa nas zelo skrbi, da ni nikjer izkazana niti višina, niti stanje davčnega dolga, še manj pa njegovo gibanje. Zanima nas trend, ali se davčni dolg znižuje ali stagnira ali narašča, kdo so dolžniki in kaj se z njimi dogaja, predvsem pa, kako se bo država lotila reševanja tega izjemno velikega problema. Ta problem države je za neplačnike poseben privilegij, ki ga učinkovito izkoriščajo, istočasno pa država na osnovi ocen prerazporeja bremena na vestne državljane, male podjetnike in preostale gospodarske družbe. Je pa nekako nelogično, da kljub relativno visoki inflaciji in povišanim stopnjam davka ter pohvalno naraščajoči zaposlenosti in realni rasti plač, ni pravega odziva, niti na strani potrošnje, niti na strani investicij. Podatki o pobranem DDV-ju in trošarinah kažejo precejšnja negativna odstopanja od predvidevanj vlade, še bolj pa bode v oči, da se čedalje večji delež sredstev prebivalstva porablja za hrano, kar le še bolj podkrepljuje ugotovitev, da je resničnost nekoliko drugačna od statističnih povprečij. Iz tega jasno izhaja, da narašča število in delež tistih, ki živijo na meji ali pod pragom revščine in da se vrši koncentracija kapitala in dobrin v relativno majhnem deležu izredno premožnih državljanov, in to delno zaradi uspešno prilagoditve novim tržnim razmeram,še bolj, še bistveno bolj pa zaradi nedelovanja institucij za nadzor trga kapitala in izrabe tranzicijskih učinkov ter priposestvovanja nekdanjega skupnega premoženja. Je pa popolnoma jasno, da ima država od obeh kategorij državljanov približno isto korist. Obe na domačem trgu trošita le za najnujnejše. Bogati, veliko oziroma večino nadstandarda porabijo v tujini, revni pa tako ali tako nimajo kaj dodatno trošiti. Posebno breme proračuna in rebalansa proračuna, predstavljajo plače in pa precej intenzivno zaposlovanje v državni upravi. V zadnjih desetih letih se je število zaposlenih povečalo za skoraj štirikrat, delno zagotovo upravičeno, delno pa je to najverjetneje bolj sestavni del kadrovske politike vladajočih strank, ki jim davkoplačevalci štipendirajo bodoče kadre, kot pa trenutna realna potreba države. Kljub tako velikemu porastu zaposlovanja v državni upravi pa naraščajo tudi stroški pogodbenega dela in avtorskih pogodb. V proračunu in rebalansu proračuna je opaziti odsotnost lokalne in regionalne politike, kar se kaže v naraščanju razlik med mesti in podeželjem. Zato ne moremo govoriti o enakomernem razvoju Slovenije. To neravnovesje sproža migracijske tokove in pritisk na mesta ter povzroča propadanje podeželja. Neustrezna proračunska politika ima za posledico tudi neustrezno prostorsko politiko in za Slovenijo škodljiva prostorska gibanja. Občine, ne pa razne paradržavne institucije, so edina garancija za lokalni in regionalni razvoj, država pa jim, po naši oceni, namenja oziroma zagotavlja premalo sredstev za njihovo delovanje in za izvajanje njihovih obveznosti in predpisanih nalog, sploh pa za investicije in razvojne naloge. Predvsem zaradi pomanjkanja sredstev v občinah ne zaživi tudi povezovanje občin, saj če nimajo za nujne potrebe, ni možnosti niti za povezovanje, še manj pa za združevanje. Precej kaotična je tudi socialna politika. Tako so upravičeni do raznih oblik pomoči in transferjev tudi tisti, ki imajo veliko premičnega in nepremičnega, vendar "pravilno", v narekovajih, izkazanega premoženja, zelo malo ali nič pa dobijo tisti, ki so na meji cenzusa ali ga le malenkostno presegajo. Ta množica upravičencev je ponavadi zaposlena v družbah s finančnimi in posledično z razvojnimi problemi in vlada bi morala posebno pozornost nameniti preverjanju in izkazovanju družinskih proračunov, spremeniti kriterije delitve in poskrbeti, da ne bo redno delovno razmerje kazen, ampak dobrina. Radi pa bi opozorili še na en problem, na izvajanje zakona o javnih naročilih. V dosedanji praksi se je vse prepogostokrat dogajalo, da so se naročila izvrševala in oddajala mimo predpisanih postopkov, kar z neposredno oddajo. Zneski ugotovljenih nezakonitosti niso bili ravno majhni, sam način distribucije oddaje naročil pa dopušča zlorabe; je pa opazno, da je vlada precej neenotna v sankcioniranjih nepravilnosti na tem področju. V poslanski skupini smo pripravili nekaj amandmajev, s katerimi želimo, da se v okviru proceduralnih možnosti popravijo nekatere proračunske postavke. Pričakujem, da jih boste tokrat, ko je situacija dokaj čista, le podprli. Hvala lepa.
Hvala, kolega Tanko. Naslednji bo imel besedo kolega Kebrič, za njim kolega Horvat. Kolega Kebrič, imate besedo, za njim kolega Horvat. Medtem, ko prihajate za govorniški oder, naj najavim za kolegom Horvatom kolega Pečeta in kolega Vnučca. S tem bomo izčrpali predstavitve poslanskih skupin. Prvi, ki bo imel potem med poslanci besedo, bo kolega Kelemina. Zdaj imate pa vi besedo, kolega.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Spoštovani ministri, posebej minister za finance, gospod Rop, kateremu bo namenjeno moje izvajanje v imenu poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Pred nami je vprašanje rebalansa in odgovor je možen samo da ali ne. Da bi se odločili za katero od teh dveh besedic je pa nujno, da še dobimo od gospoda ministra določene odgovore, ki so jih predstavili že moji predhodniki, govorci, in ki jih bom postavil sam v imenu naše poslanske skupine. Dejstvo je, da je rebalans proračuna pred nami z določenimi utemeljitvami in obrazložitvami. Mi imamo ob tem svoje mnenje in menimo, da so razlogi za pripravo rebalansa državnega proračuna za leto 2002, ki izhajajo iz treh glavnih točk. Prvič, ocene makroekonomskih kazalcev za leto 2001 so bile precej drugačne, kot je izhajalo iz statističnih podatkov o doseženi realizaciji, ki nam je bila na razpolago komaj v letošnjem letu. Drugi razlog so bile velike spremembe v strukturi končne porabe družbenega bruto proizvoda. In tretjič, pomladansko poročilo iz leta 2002, kjer so ocene gospodarskih gibanj za letošnje leto popravljene navdzol in še enkrat navzdol. Menimo, da proračunski prihodki v letu 2002 bodo za okoli 40 milijard nižji od predvidenih. Novo nastalo situacijo bo država reševala z uravnovešenjem odhodkov proračuna s pričakovanimi prihodki s tremi vrstami ukrepov. Natančnejša ocena možnih nedavčnih virov, zmanjšanje pravic porabe proračunskih uporabnikov in povečanje predvidenega proračunskega primanjkljaja. Edino povečanje resnici na ljubo, ker sem vedno odkrit, pa tudi povem, da je z ozirom na odhodkovno stran zvišanje dodatnega transfera v pokojninsko blagajno v obsegu 4,66 milijard tolarjev, če upoštevamo tudi povečanje v okviru veljavnega proračuna, potem gre v primerjavi s sprejetim proračunom kar za 9 milijard dodatnih sredstev za te namene. Menim pa, da je poudarek na tem in je prav, da je to tako, saj sem prebral pred dnevi v časopisu, da se je revščina v Sloveniji zvišala nič manj in nič več kar za 0,3 odstotka in pri tem je še pomembno posebej to, da je delež upokojenskih gospodinjstev v tej revščini zelo visok in zato utemeljujem in spoštujem, da se je ta postavka na odhodkovni strani zvišala. Skupni obseg prihodkov bo tako dosegel okoli 1.194,5 milijard tolarjev, 29 milijard manj od predvidenih proračunskih prihodkov, na kar vplivata nižja realizacija proračunskih prihodkov do konca leta 2001 in nižje ocene rasti ključnih makroekonomskih agregatov. Skupni ocenjeni izpad proračunskih prihodkov botako znašal okoli 36 milijard, ki pa se bo delno nadomestil z nekaterimi nedavčnimi prihodki. Odhodki države se bodo zmanjšali za 14,4 milijarde tolarjev, predvideni odhodki države v predlogu rebalansa pa bodo 1.334 milijard. Težišče zmanjšanja pravic porabe je na treh sklopih ekonomskih namenov, rezervah, izdatkih za blago in storitve ter nakupu in gradnji osnovnih sredstev. Gospod minister, imamo očitke vladi in tri oziroma štiri. Rebalans ne bi bil potreben, če bi vlada letošnji proračun sestavila na bolj realnih podmenah. Drugič - rast plač v javnem sektorju je sicer sedaj v neki meri obvladljiva ali rast malo nižja, vendar to zvišanje plač v javnem sektorju ima eno posledico, zvišanje inflacije in poslabšanja položaja slovenskih izvoznikov in znižanje gospodarske rasti. Še vedno je dokaj previsoka po našem mnenju inflacija in njene posledice in ne nazadnje, ne dovoljšnja transparentnost celovitih podatkov o stanju javnih financ. To so naši očitki vladi, ki ne bi bili potrebni, če bi se pravočasno ukrepalo. Že kot otroka so me učili v času največje svetovne krize, leta 1933, s parolo zadružnikov »kamen do kamna palača, zrno do zrna pogača«, žal pa je bila v tistih časih zelo redko na mizi. Zato se bom obrnil najprej na odhodkovno stran, kajti starejši smo pač bolj nagnjeni, ker nas je življenje tako naučilo, k varčevanju in obračamo denar tako, kolikor ga imamo in trošimo samo tako, kolikor nam je možno, na drugi strani pa gledamo, kaj se da privarčevati. Torej, odhodkovna stran. Javna naročila. Javna naročila imajo velik gospodarski pomen in so eden ključnih vzvodov za hitrejši gospodarski razvoj. Z javnimi naročili se v naši državi na leto obrne kar 300 milijard proračunskega denarja, zato je zelo pomembno, da so pravila igre za naročnike in ponudnike jasna ter pregledna, hkrati pa mora biti zagotovljena tudi racionalna poraba denarja. V praksi pa zaradi zakonske dokajšnje nepreglednosti, nedorečenosti in nerazumljivosti pogosto prihaja do zlorab. Res pa je, da to zakonodajo spreminjamo in upamo, da bo v bodoče pri teh javnih naročilih, če rečem poenostavljeno, po ljudsko, uveljavljen in uveden boljši, preglednejši red. Na dan prihajajo tudi številne nepravilnosti v zvezi z javnimi naročili, čeprav bi v času, ko moramo državnim financam precej zategniti pas, pričakovali, da bi vlada oziroma ministrstva poskrbela za večjo jasnost porabe javnega denarja in morda kaj več privarčevala. Dejstva so, da so mnogokrat nekatere sporne izbire ponudnikov, pa ne bom ponavljal zadev, ker bi se dalo marsikaj privarčevati, če bi se racionalno obnašali, kot je vladno letalo, 100 avtomobilov, ampak bom povedal raje naslednje. Gradnja osrednje celjske čistilne naprave, projekt regionalne zasnove prostorskega razvoja Zasavja, gradbeništvo in še. To sem povzel po sredstvih javnega obveščanja. Konkretno tudi naslednje. Denacionalizacija. Nezadostno znanje uradnikov - v mnogih primerih pri denacionalizacijah namreč niso bili pravilno uporabljeni predpisi, in to je dejstvo, da pač ta uradnik teh predpisov ni poznal in ni ustrezno usposobljen. Ali pa "morda" celo, morda, pod narekovaji, včasih namerno napačno izračunavanje odškodnine v denacionalizacijskih postopkih vodi do nepravilnega izračuna odškodnine pogosto v prid upravičencev in seveda v škodo države. Nemalokrat se zgodi da upravičenec poleg odškodnine dobi tudi celotno povrnjeno prvotno odvzeto premoženje [[povzeto po Delu od 29.5. letos]] . Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov zaradi napačnih izračunov izgublja ne samo mnogo zemlje, odškodninski sklad pa plačuje preveč odškodnin, država pa je neupravičeno oškodovana. Pa preidimo malo na drugo stran, na dohodkovno. Prihodki so bili, kot smo povzeli iz vašega nastopa in tudi dokumentacije, nepravilno planirani. Davčni prihodki - pa menimo mi malo drugače, ko smo si priskrbeli verodostojne podatke od davčne uprave, imam jih tu, in sicer davčna uprava ugotavlja, da v proračunskem letu 2001, ki je bilo osnova za predlog proračunskih prihodkov v proračunu za letošnje leto, naslednje: pobrala je sicer 1.382.843 milijonov SIT prihodkov, kar je za 2% več od načrtovanega in za 12% več kot v preteklem proračunskem letu. V primerjavi s preteklim proračunskim letom so se najbolj povečali transferni prihodki [[indeks leta 2001 v primerjavi z letom 2000 je 130]] in davki na premoženje [[indeks je celo 124]] . V tej skupini je najpomembnejši DDV, pri katerem sta se močno spremenili medmesečna dinamika in struktura trošenja: domače trošenje je nižje od predvidenega; trošenje je korist blaga z nižjo davčno stopnjo; obseg vračil DDV za izvoznike inostale se je povečal. Višina pobranega davka ostaja nespremenjena. Zaradi navedenih sprememb je neto učinek DDV znašal takrat samo 110.821 milijonov SIT, kar je za 12% manj od načrtovanega in 6% manj kot v letu poprej. To navajam, ker je v neposredni zvezi s tem rebalansom, s podatki, ki so osnova za letošnji proračun, v kolikor bomo ta rebalans sprejeli. Davčni dolg. Davčni dolg se je v obdobju od januarja do decembra 2001 povečal kar za 10 odstotkov. Ministrstvo sprašujem: "Ali ste ob tem podatku ukrepali v vladi pri davčni upravi? Kako se je to zgodilo in kako je do tega prišlo?" Naj navedem samo nekaj podatkov. Pri knjigovodskem evidentiranem dolgu so na prvem mestu prispevki za socialno varnost, ki predstavljajo kar 37,3 odstotke ali 34 tisoč 602 milijona SIT. Od tega 71,2 odstotka ali 24 tisoč 836 milijonov SIT za blagajno Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Leta 2001 je bilo največ sklepov za prisilno izteravo izdanih za neplačane prispevke za socialno varnost. Od 31 tisoč 742 milijonov SIT, kolikor je denarna vrednost vseh izdanih sklepov, pa je bilo poravnanih le 11 tisoč 633 milijonov SIT, to se pravi, kar za 20 tisoč 109 milijonov SIT manj. Zakaj govorim o tem? Govorim o tem, da so določene službe "premalo sposobne, premalo konkretne, premalo odločne in da pač teh stvari ne znajo ustrezno urediti." DURS, Davčna uprava Republike Slovenije, je v letu 2001 z vsemi ukrepi, sklepi o prisilni poravnavi, plačilnimi nalogi vse to posredovala agenciji za plačilni promet. Z opomini za plačilo neplačanih obveznosti ji je uspelo prisilno izterjati le 39 tisoč 282 SIT, kar pomeni, da ostaja neizterjanih kar 108 tisoč 853 milijonov SIT. Če bi vse to znali malo boljše nisem pa noben utopist da bi lahko pričakovali 100-odstotno realizacijo, potem ta rebalans letos sploh ne bi bil potreben. Davčni urad je premalo učinkovit. Problem predstavljajo tudi nezadostnosti in neusklajenost davčne zakonodaje. Zaradi tega se nemalokrat zgodi, da ljudje prispevke prepozno ali jih sploh ne plačujejo. Veliko je tudi davčnih zatajitev, o čemer zgovorno priča tudi nedavni primer z mariborskega območja, kar za 83 milijonov SIT utaje davkov. Zakaj govorim to? Če bomo uredili vse to, ne samo, da bo polnjenje državnega proračuna na dohodkovni strani ustreznejše, ampak bomo tudi dokazali, da smo res pravna država. Ne bom govoril o določenih institucijah civilne družbe, kot se Rdeči križ, športna društva, kjer je marsikaj neurejenega, kjer so veliki dolgovi tudi na račun davkov in prispevkov.Če bomo to uredili, bodo državljani imeli več zaupanja v našo pravno državo. Neurejenost nepremičninskih evidenc - zaradi neurejene evidence lastništva, zapletenih postopkov in dolgih rokov za vpis v zemljiško knjigo, polzi državi denar iz rok. Le tretjina nepremičnin je obdavčena, davkarija pa se pri tem še vedno otepa številnih pritožb - povzeto po časopisu Finance, 29. maj 2002. Tudi neodkrivanje črnogradenj, neprisila legalizacije le- teh, kjer je to možno, je ne le utajevanje, ampak realno možen prihodek v državni proračun. Pomenite se s svojim ministrskim kolegom, gospodom Kopačem, pa boste videli, koliko je tega in koliko bi iz tega naslova lahko priteklo v državni proračun. Izigravanje zakonov, njihovo neizvajanje in neizvajanje predpisov sta dokaz neusklajenosti, da v izračun katastrskega dohodka ni vedno vključen dohodek od najetih površin na primerih, ko je knjižen dejansko v zemljiški knjigi pašnik, ki pa je obdelan in se na njem pridobivajo druge kulture, vam pa v proračun ne priteka tisti dohodek, ki bi se moral z ozirom na kulturo, ki je nasajena na določenem zemljišču. Kaj pa odškodnine? Slišimo in se strinjamo, da v Prekmurju, ki mi je zelo blizu, še niso dobili ustreznih plačil ali pa se tudi ne strinjajo z višino odškodnine, kolikšne je bila ocenjena. Vendar poudarjam to: "Ali je pravično, da bodo dobili odškodnine tudi tisti, ki imajo nekaj več kot en hektar, ker je to pač meja, ki se ukvarjajo z določeno kulturo? Če bi bil hudomušen, bi morda rekel, hobijevsko, vendar v odkriti besedi samo to, da se s tem ne preživljajo, ampak jim je to postranska dejavnost. Ker nepremičninski nered terja za vse visoke stroške, se nadejamo, da se bo s sprejetjem novega Zakona o nepremičninah stanje uredilo in da bo država imela večji pregled nad zemljiško knjigo, s tem pa tudi nad potencialnimi prihodki. Poseben problem je delo na črno, brez plačila davkov in prispevkov. S tem so oškodovani ne le država, ampak tudi tisti delavci. Pri tem je treba ločiti tiste, ki imajo takšno in drugačno zavarovanje iz drugih naslovov, od tistih, ki si s tem pridobivajo določene dohodke in s tem določeno socialno varnost oziroma rešujejo svojo socialno nujo. Gospod minister ali pa vaši kolegi, poglejte enkrat na mariborsko tržnico, pa jih pošljite tja, pa boste marsikaj videli. Tudi obljuba Darsa, da bo izboljšala cestninski sistem tako, da bodo dnevni uporabniki cest enako obremenjeni, se do danes ni povsod uresničila. Tako, na primer, cestninska postaja v kraju Vogrsko, na trasi Vipava-Vrtojba, še danes ni zgrajena, ki je le nekaj - morda je medtem bila - ampak ta zapis je pripravljen v tem času. Pa pustimo to. No, gospod minister, kaj pa ukrepanje vaših služb na področju sive ekonomije? Da vam ne naštevam primerov, o katerih že čivkajo ne le vrabci na strehi, ampak se o njih kar javno govori. Že vašemu predhodniku sem v prejšnjem mandatu v tem prostoru povedal, da denar leži na cesti. Našteval sem mu tudi primere. Finančno ministrstvo pa mora organizirati ne le akcij, ampak tudi sistem pobiranja tega denarja. Za to imate tudi ustrezne službe na primer inšpekcijske in tako dalje. Očitam vam tudi luknjasto zakonodajo. V dnevnem časopisju beremo, kako znajo določeni to izigravati. Na vas je, da nam predložite tako zakonodajo, da je ne bodo mogli izigravati in se bogatiti na škodo države. Kaj pa avtorski honorarji? V zadnjih dveh letih so se prispevki za avtorske honorarje in pogodbena dela na ministrstvih govorim o vladi povečali kar za 30% in to kljub temu, da se je povečala tudi zaposlenost. Med ministrstvi najbolj izstopata Ministrstvo za notranje zadeve in Ministrstvo za obrambo. Skupaj na vseh ministrstvih so se avtorski honorarji in pogodbe o delu povečali za 31 tisoč 173 milijonov SIT, v zadnjih dveh letih pa kar za 212 tisoč 219 milijonov SIT. Ti izdatki so pogosto vprašljivi. In sicer,ob dejstvu, da ministrstvo lahko še zaposluje te ljudi, ki imajo ustrezno znanje, za katere pa sedaj namesto njih plačujete avtorske honorarje in pogodbe o delu. Lahko vam naštejem ljudi ampak ne z imeni, ker je pač to tajnost osebnih podatkov ki so ob odhodu v pokoj že imeli v žepu pogodbo za nadaljnje določeno delo. Menim, da to do ostalih državljanov ni pravično in ni moralno. Nedavčni prihodki. Recimo koncesije. Pri odelitvi koncesij brez davčnega razpisa marsikdaj izločijo najboljšega ponudnika, prikrajšana pa je tudi država, ki bi z javnimi razpisi dobila višjo koncesnino. Primer podelitve koncesije za gospodarjenje z državnimi gozdovi, povzeto po Financah, 17. marec 2002. Javni razpisi so vendar zato, da si država zagotovi kar največ prihodka ali da za določeno javno delo plača kar najmanj. Prispevki za socialno varnost predstavljajo polovico vseh davčnih prihodkov, to je 50,7%. Po poročilu davčne uprave so bili prispevki za socialno varnost za leto 2001 plačani po enakih prispevnih stopnjah kakor leto pred tem in so znašali 701 milijardo bom govoril okroglo ali 1% več v predvidenem letnem načrtu in kar 12% več kot prispevki, plačani v proračunskem letu 2000. Plačila prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje so bila tako v lanskem letu realizirana v višini 452 milijard, kar je za 12% več kot leto poprej. Plačila iz naslova prispevkov za zdravstveno zavarovanje so znašala 242 milijard, kar je 13% več. Imam najnovejši podatek, in sicer od Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki tangira dohodkovno stran. Na dan, 31. maj leta 2001, so nepobrani prispevki od fizičnih oseb znašali 20 milijard 681 milijonov 579 tisoč 270 SIT. Za primerjavo: letos pa so te dolžne že kar 22.964.700 okroglo rečeno je to kar milijarda 986 ali 9% več. Zakaj ne izterjamo teh prispevkov? Potem ne bi bil potreben takšen transfer, kot je proračun za to pokojninsko blagajno. Letos se je v primerjavi z lanskim letom [[za dan, 31. maj]] pri pravnih osebah zadeva nekoliko izboljšala, saj so bile pravne osebe lani dolžne milijardo 75 milijonov okroglo letos pa 778. Še vedno pa je ta znesek znatno previsok. Kaj pa izterjava denarnih kazni in stroškov postopka? Po verodostojnih konkretnih podatkih iz senata je situacija tudi pomembna in - bom rekel - neustrezna in bi lahko tudi predstavljala posebej še pomoč dohodkovni strani. Izterjava denarnih kazni in stroškov postopka. Leta 2001 je bilo po poročilu senata za prekrške Republike Slovenije, izvršljivih zadev neplačanih denarnih kazni kar za 14 milijard 581 tisoč tolarjev. V izterjavo je bilo poslanih za 4 milijarde 508 milijonov bom skrajšal številke. Le 971 milijonov pa je bilo izterjanih. Zelo velika razlika. Vseh poslanih zadev oziroma 6% vseh izvršljivih zadev, neplačane denarne kazni. Nič boljše ni bilo s plačilom stroškov postopka. Izvršljivi neplačani stroški postopka so znašali milijardo 569 milijonov. Izterjanih pa je bilo le borih 130 milijonov ali v odstotkih izraženo: 8,3%. Še bi lahko našteval. Vendar zaključujem z naslednjim: prvenstveno se pobrigajte, da bo plačano tisto, kar je po naših zakonih vam, izvršilni oblasti, naloženo da izvršujete. Potem bomo Mi imamo namreč pravico, da kot zakonodajno telo, ki sprejema te zakone, kontrole nad tem, kako se ti zakoni in naši odloki uresničujejo. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Kolega Kebrič! Besedo ima kolega Horvat, za njim kolega Peče. Predstavitev poslanskih skupin bo zaključil kolega Vnučec. Izvolite, kolega Horvat!
Hvala za besedo. Gospod predsednik, spoštovani ministri, državne sekretarke, predstavniki in predstavnice vlade, spoštovani kolegice in kolegi! Ne bom imel referata o ekonomski politiki in o javnih financah. Da ne bo nesporazuma, to ni opazka na kolege, ki so govorili v imenu poslanskih skupin pred mano in so povedali zelo veliko bogatih misli, ki bodo pri našem nadaljnjem delu, gotovo koristne predvsem pri obravnavi gospodarske politike in proračuna za prihodnje in prihodnja leta. To je le pojasnilo, zakaj bom pri predstavitvi, ko bom predstavilstališč poslanske skupine Združene liste sorazmeroma kratek. Osebno namreč tudi menim, da se je potrebno držati točke na dnevnem redu, to je rebalans proračuna za letošnje leto. To je red veličine in je približno 1% odhodkov proračuna. Mislim in to si dovolim še uvodoma reči, da inflacija besed ne prispeva k večjim prihodkom proračuna, k večji dodani vrednosti in k večji racionalnosti. Kvečjemu, če porabimo preveč časa, več kot je potrebno, lahko prispevamo k večjim odhodkom in to dostikrat neproduktivnim. Poslanke in poslanci naše poslanske skupine bomo podprli predlagani rebalans. Menimo namreč, da je glede na Zakon o javnih financah in glede na spremenjena makroekonomska gibanja ter glede na manjše prihodke posledično od pričakovanih oziroma načrtovanihnormalno in korektno, da je vlada pravočasno pripravila in predložila državnemu zboru rebalans proračuna. Naj ob tem povem, da sem sam, ko sem v imenu poslanske skupine predstavljal stališča ob sprejemanju proračuna za letošnje in prihodnje leto, ob koncu svoje razprave dejal, da je zelo verjetno pričakovati, da bo potrebno sprejemati rebalans tega proračuna. Priznati moram, da je obseg rebalansa, to je zmanjšanje odhodkov za okoli 1%, da je to relativno majhen poseg v proračun, kar je zadovoljivo in dobro. Ta poseg v zmanjšanje proračuna je vsebinsko in po sestavi tak, da ne bodo prizadeti pomembni cilji gospodarske in socialne politike, ki so bili sprejeti s sprejetim proračunom. Res, da ni simpatično, da se povečuje primanjkljaj. Vendar mislim, da ta primanjkljaj ni dramatičen, posebno še, če upoštevamo vzroke zanj, ko gre v veliki meri za poravnavanje računov iz preteklih let. Seveda pa bi bilo zaskrbljujoče, če bi pričakovali, da se bo ta trend nadaljeval - kar pa verjamem, da se ne bo zgodilo. To je seveda odvisno tudi veliko od nas, razen od vlade. Pri razpravljanju o rebalansu je potrebno upoštevati zelo negotove razmere v mednarodnem gospodarskem okolju. Vtis imam, da se jih v razpravah, ki smo jih imeli doslej o rebalansu, hote ali nehote podcenjuje. Rebalans oziroma proračun smo sprejemali in izvajali v času, ko so bile razmere dejansko negotove, napovedi zelo različne in so se spreminjale od instituta do instituta, od mednarodne organizacije do mednarodne organizacije, od centralne banke do centralne banke. S pripombo, seveda, da so praviloma napovedi rasti pri centralnih bankah nekoliko bolj konservativne, kar je že v naravi stvari. Ugotoviti je potrebno, predvsem zaradi objektivnosti, da ne moremo govoriti o neki veliki napaki ali o neki zmoti pri napovedih, ki so bile podlaga za sprejem proračuna. Korekcija navzdol za 0,3% je relativno majhna. Če to primerjamo - ravno včeraj sem gledal najnovejše podatke za Evropsko unijo, kjer tudi korigirajo. Zadnja korekcija je tudi korigiranje za 0,2% za Evropsko unijo. Potem mislim, da 0,3 korigirati navzdol pri nas dejansko ni dovolj in kaže na to, da le niso bile napovedi tako zelo napačne. Dejstvo je, da so te korekcije - ne bi ponavljal tistega, kar je že bilo v razpravi omenjeno, ampak predvsem, recimo, v Evropski uniji ali pa v - prav v teh dneh, ko smo bili skupaj s kolegi, Battellijem in Puckom, v Berlinu in poslušali številne razprave o napovedih za nadaljnja gospodarska gibanja v tem in prihodnjem letu. Tudi tam vidimo, da so razlike v napovedih velike in da so tudi spremembe v teh napovedih neprestane. Tisto, kar je bistveno, in to se tudi s tem rebalansom počne, je, da se izvajanje proračuna kolikor je možno, kljub temu, da je njegov velik del fiksen prilagaja gospodarskim gibanjem. To vlada s predlogom tudi počne. Mislim, da je prav, da to tudi sprejmemo. Kot smo se danes že nekajkrat sklicevali na predstavnike mednarodnega denarnega sklada, naj jih citiram tudi sam. Namreč, ko so bili tu prav v času sprejemanja proračuna in smo jih vprašali, kako ocenjujejo gospodarske napovedi, so rekli, da je gotova edino negotovost, in da je za sprejemanje proračuna in za naše ravnanje bistveno to, da smo fleksibilni, da se prilagajamo dejanskim gibanjem, ki bodo nastala. Nihče pa ni mogel in so tudi sami potrdili takrat napovedati zelo natančno do odstotka oziroma do promila, kakšna bodo gibanja. Ob tem, ko pojasnjujem naše stališče, bi rad opozoril še na nedoslednost in neobjektivnost, ki je hote ali nehote prisotna pri nekaterih kolegicah in kolegih. To ni očitek, ampak enostavno ugotovitev. Namreč, dvojno ravnanje in razpravljanje. Na eni strani je kritika prevelikega obsega porabe v javnih financah, še posebej v državnem proračunu. Ta isti ljudje pa zelo pridno, ko razpravljamo o posameznih zakonih ali programih, širokogrudno predlagajo dopolnila za povečanjepravic, ki v bistvu pomenijo večja sredstva na odhodkovni strani proračuna, in pridno predlagajo olajšave pri raznih davkih, kar seveda pomeni zmanjšanje prihodkov proračuna. Naj zaključim s tem, da nas čaka takoj po počitnicah upam da bo vlada pravočasno prišla s predlogom gospodarske politike in pa s predlogom proračuna za prihodnje oziroma za prihodnji dve leti imenitna priložnost, da vse svoje znanje, vso svojo energijo in politično voljo usmerimo v to, da pripravimo in sprejmemo čim kvalitetnejši proračun za prihodnje obdobje. Vendar pa bi ob tem rad opozoril še na nekaj. Namreč, proračuna ne določamo samo takrat, ko o njem razpravljamo in ga sprejemamo v državnem zboru, ampak preko celega leta, ko sprejemamo posamezne zakone, s katerimi praviloma določamo obseg proračuna. Vemo, da je večji del proračuna fiksen. To je posledica našega ravnanja skozi leto, ko sprejemamo zakone z dodeljevanje oziroma določanjem pravic in drugih obveznosti, ki potem bremenijo odhodke proračuna. Hvala lepa.
Hvala, kolega Feri Horvat za stališče poslanske skupine. Na vrsti je poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Stališča bo podal kolega Sašo Peče. Prosim, imate besedo!
Spoštovani prisotni! Ne verjamem v stabilnost javnih financ, ko to izgovarja minister Tone Rop. Ne verjamem v delo ministra Toneta Ropa, kajti rezultati njegovega dela so danes pred nami. Kakorkoli hoče kdo izmed nas v tej dvorani prikazati, da je 40 milijard slovenskih tolarjev zanemarljiv znesek, bom jaz rekel, da blefira. Kakorkoli bo kdo rekel, da je finančni minister kvaliteten minister, minister, ki izboljšuje področje javnih financ v tej državi, bom jaz rekel, da blefira. Rezultati so danes tu. Trditve o kvaliteti dela ministrstva za finance bi lahko nekdo pošteno izrekel v trenutku, ko smo sprejemali proračun za leto 2002 in pa leto 2003. Takrat še nismo vedeli, kaj bo. Večji del poslancev je naivno verjelo v kvaliteto proračuna za leto 2002 in leto 2003. Ta naivnost se izkazuje danes, ko se srečujemo z rebalansom oziroma s predlogom rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2002. Še v letošnjem letu se bomo srečali z isto zadevo, samo z oznako za leto 2003. Ob tem pa pozabljamo, kaj je namen proračuna. Namen proračuna je igra države. Država pa igra aktivno vlogo v gospodarstvu. Na gospodarsko področje prihaja, ne da bi bila poklicana in diktira tempo. Po eni strani pospešuje gospodarske subjekte, po drugi strani pa jih zavira. Če državni zbor sprejme finančna navodila obnašanja kar naj bi proračun bil celo za dve leti vnaprej in nam je finančni minister pred pol leta zagotavljal, kako je to kvalitetno narejeno, kako je to pozitivno narejeno in kako bodo gospodarstveniki tega veseli. Že čez štiri mesece pa pride s spremembami. Teh sprememb nebomo občutili samo mi, ki se danes tule pogovarjamo v okviru razprave, ampak predvsem tisti kar je najbolj grozno ki od tega proračuna tudi živijo. To je gospodarstvo. Proračuna za leto 2002 in 2003, tistega opevanega proračuna s strani Vlade Republike Slovenije in ministra Ropa, v Slovenski nacionalni stranki nismo podprli. S tem tudi nismo podprli novih davkov. Nočemo, da se ljudje slovenske politike v mandatu 2000 - 2004 spominjajo zgolj in pa izključno kot pobiralca davkov. Gospodje in gospe! V začetku leta smo na predlog finančnega ministra, ker ni bil sposoben najti novih prihodkov ali pa omejiti odhodke, v tej državi povečali davke. Danes se pa finančni minister in nekateri poslanci sprašujete, zakaj ni osebne potrošnje. Ali ni to logično? Če država poveča davke preko kritične meje, kar smo naredili z davkom na dodano vrednost z obema stopnjama, ko smo jih povečali pod drugi strani z nekaterimi stroški, ki nastopajo v zdravstvu oziroma davki, ki nastopajo v zdravstvu. Finančni minister je takrat trdil, da je to najboljši finančni dosežek v obdobju samostojne Slovenije - da smo sprejeli proračun za dve leti. Zato, da se bomo lahko vsi na njega vezali. Ali ima smisel sprejemati proračun za več kot leto, če vemo, da ga bomo že v tekočem letu spremenili, če vemo, da bomo spremenili oziroma začeli narekovati drugačen tempo obnašanja vseh tistih subjektov, ki so odvisni od javnih financ? Nima smisla! Čigavo zavajanje oziroma komu je namenjeno to zavajanje finančnega ministra? Ne verjamem, da je finančnemuministru potrebno zavajati državni zbor, saj v bistvu naredite vedno tako, kot vam predlaga. Če vam bo predlagal: "dajmo nove davke," boste to podprli. Če vam bo predlagal to, boste to podprli ne da bi premislili, ali je to za slovensko državo smiselno. Rezultati so danes tu. Po našem prepričanju oziroma po naši oceni, oceni Slovenske nacionalne stranke, je bil namen proračuna za leti 2002 in 2003, izključno v zamegljevanju javnih financ, v temu, da bi se politične elite vsi vemo pa, katere so obogatile, ravno na račun netransparentnosti javnih financ, da bi se prodalo še zadnje premoženje, ki ga je minister Rop prodal skozi proračun, banke: Slovenske banke, ki smo jih ustanovili z ustavnim zakonom in katerih negativne obveznosti iz preteklosti smo preneslina državljane in državljanke, je minister Rop navkljub sklepu državnega zbora iz leta 1994 - in ta sklep se je glasil, da bo o privatizaciji bank potreben poseben privatizacijski zakon, ki bo upošteval udeležbo državljanov - to naredil skozi proračun. Torej, proračun ni samo to, kar gledamo, te številke. Proračun so novi davki in prodaja oziroma razprodaja slovenskega premoženja. Skozi proračun se skriva ogromno, predvsem pa tisto, kar bo prineslo nekaterim političnim elitam, ne pa slovenski državi, ne Slovenkam in Slovencem. To je ta žalostna zgodba po naši oceni nekvalitetnega ministra Toneta Ropa. Ministra, ki se igra z javnimi financami, ministra, ki se igra s prek 1.000 milijardami slovenskih tolarjev. Zakaj? Zaradi posameznih elit. Zato, da bomo lahkorazprodali vse, kar imamo. Še v trenutku, ko razproda ali pa razprodate ali pa državni zbor, razprodamo vse, to ni narejeno transparentno. Čez nekaj let se bo o tem govorilo. Govorilo se bo o vseh tistih neumnostih, ki jih je počel slovenski parlament. Zakaj? Zaradi tega, ker se vam ne zdi vredno prisluhniti, kaj pomenijo odločitve, ki jih državni zbor sprejema. Ker ste pripravljeni prevzeti vse akte in vse predloge zakonov, ki nam jih ponuja finančno ministrstvo. Eden izmed predstavnikov pred mano je celo govoril, da to ni trenutek, v katerem bi govorili o gospodarski situaciji. Ja, kdaj pa je? Kdaj je v državnem zboru trenutek, ko bi govorili o gospodarski situaciji? Ni ga, ker nočete imeti tega trenutka. Ker hočete voditi državo po istem kopitu, kot ste jo do zdaj - da nihče ne bo vedel, na podlagi česa ste kaj privatizirali, kaj prodali, in podobne stvari. Manj transparentno je, lažje vodite svojo politiko. Politiko, ki bo to državo, Republiko Slovenijo, in državljanke in državljane, Slovenke in Slovence, popeljala nekam tja, kjer se ne bomo mogli več pobrati, kjer se ne bomo imeli več s čim pobrati. Ne bomo imeli lastnih sredstev, da bi še kaj ustvarjali. Vsi se bodo ukvarjali s posredništvi, katerih sedež bo v tujini. Ob sprejemanju proračuna za leti 2002 in 2003 je bilo s strani finančnega ministra govora o kvalitetnem proračunu. O takem proračunu, ki se bo pozitivno in sinergijsko odražal na vseh področjih, ki se dotikajo državljank in državljanov. Kvaliteta proračuna je vidna danes skozi gospodarsko rast v naši državi. Proračun posega marsikam dlje, kot si to lahko predstavljamo skozi proračunske postavke in kontne vrednosti. Še enkrat pa je potrebno poudariti to, na kar državni zbor vedno namenoma pozablja, da je država glavni akter in da to, kar se odločimo, mi, na predlog ministrstva, na predlog vlade redkokdaj mi sami, ker malo zakonov dajemo v proceduro, ker nismo izvršna veja oblasti pripelje državo tja, kjer trenutno je. Trenutno smo v globokem minusu. Trenutno smo v postopkih, ko prodajamo vse, zato da bi zagotovili finančna sredstva za trenuten obstoj. Minister Rop je v svoji uvodni obrazložitvi oziroma ob prebiranju obrazložitve predloga rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2002 povedal in v Poročevalcu tudi napisal, da so razlogi za pripravo rebalansa državnega proračuna trije oziroma da izhajajo iz treh glavnih točk. Prvič, dase gibanj na makroekonomskem področju ne da predvidevati. To je, kratkomalo rečeno, da se v letu 2001, ko se je proračun pripravljal še ni poznalo razlike med planom in realizacijo. Naj citiram del iz ministrove razprave, ki je bila zelo podobna tej današnji takrat, ko se je proračun sploh sprejemal: "Vlada je dopolnjena predloga pripravila na osnovi novelirane ocene gospodarskih gibanj." Že takrat je bila novelirana ocena gospodarskih gibanj, danes pa zopet govori, da ni bilo prave ocene. Dalje: "Pri pripravi proračuna je sodeloval urad za makroekonomsko analizo, ki ocenjuje, da bo realizirana gospodarska rast 3,7%, kar je bistveno manj od planirane, 4,4 kot za leto 2002, za katero je bilo planirano 4,2% gospodarske rasti. V razmerah upadajoče gospodarske aktivnosti se je Vlada Republike Slovenije odločila za aktivnejše vodenje proticiklične ekonomske politike, za politiko, ki bo spodbujala tako domače,gospodarske in naložbene aktivnosti, kot tudi povečanje konkurenčne sposobnosti v gospodarstvu." Kaj od tega imamo danes? Zdaj smo slišali, na podlagi česa je nastal proračun za leto 2002. Šest mesecev kasneje pa vidimo, da od tega čisto nič ne drži. Zaradi tega, ker nam danes pove, da je bilo to nemogoče oceniti oziroma, da je bilo temelje, na podlagi katerih je bil proračun sestavljen, takrat še nemogoče izračunati. Torej, kdaj se blefira? Se je blefiralo takrat s strani ministra Ropa ali se blefira danes? Ocenjujem, da se je blefiralo takrat, da se blefira danes in da se bo blefiralo tudi v bodoče. Dalje, minister Rop ugotavlja verjetno mu je pri tej ugotovitvi kdo pomagal da se je v strukturi bruto domačega proizvoda zmanjšal delež trošenja prebivalstva. V začetku leta smo državljane Republike Slovenije na novo obdavčili. S tem smo zmanjšali njihovo kupno moč oziroma količino denarja, ki je bila namenjena potrošnji. Državni zbor se je tega moral zavedati v trenutku, ko je sprejel odločitev ministra Ropa. Če minister Rop danes ugotavlja in se zgraža nad tem, da smo zmanjšali osebno potrošnjo, so državljani to naredili zaradi prisile, zaradi tiste prisile, v katero jih je ravno minister Rop potisnil oziroma prisilil z izglasovanjem državnega zbora. Vlada se je takrat ob pripravi proračuna odločila za dvig davka na dodano vrednost kar verjetno vsi pozabljamo zaradi tega, ker se je naivno pričakovalo ob naivnem razlogu ministra Ropa, da bomo, če bomo zvišali davke, prišli do večje količine državnih prihodkov. Osnovna ekonomska teorija, ki je v makroekonomski teoriji označena z »La Ferjevo« teorijo, govori o tem, da je pri zvišanju davkov, potrebno biti pazljiv kajti še prej, preden bi si želeli, se zvišanje davkov obrne v negativno smer in pripelje do manjših prihodkov, in sicer v tistem trenutku, ko davčne stopnje pridejo do tiste meje, ko ljudem zmanjka za potrošnjo. V Sloveniji smo to že zdavnaj prekoračili. Ampak, kaj to pomeni za prihodnost? Kaj pomeni to za razvoj naše države? Nič dobrega. Pomeni samo negativno. Pomeni to, da država nima le napačne monetarne politike, ki jo vodi finančni minister Tone Rop, ampak da ima zgrešeno tudi fiskalno politiko, ki jo prav tako vodi finančni minister Tone Rop. Kaj to pomeni? Da finančni minister Tone Rop vodi zgrešeno politiko. Verjetno vam je zelo smešno povišanje davkov v naši državi. Ampak, to bom prepustil poslancem in poslankam Liberalne demokracije Slovenije. Minister Rop nadalje ugotavlja, da letošnja gibanja cen in ocene do konca leta kažejo na to, da bo dosežena inflacija višja od predvidene, ko se je sprejemal proračun. Seveda bo inflacija večja, saj država nima protiinflacijskega programa. Saj država ni hotela o inflaciji spregovoriti ničesar. To so bile besede gospoda Drnovška, ko je odgovarjal na eno od poslanskih vprašanj, ko je rekel, da poslanci s tem, ko govorimo o inflaciji, inflacijo samo spodbujamo. Ker je gospod Drnovšek »prepovedal« govor o inflaciji, protiinflacijskega programa nimamo. Danes pa v proračunu poveste, da je za vse kriva inflacija. Kot glavni krivec za nastop inflacije vlada skromno pove, da ona ni kriva, da se inflacija tu pojavlja, ampak so to zgolj in le razmere na svetovnem trgu energije in še zmeraj posledice 11. septembra. Gospodje in gospe iz VladeRepublike Slovenije, s finančnega ministrstva, v Slovenski nacionalni stranki vedno bolj ugotavljamo, da če se ne bi zgodil 11. september, v komu bi pa potem našli krivca? Nič ni lažje, kot krivdo prenesti zaradi svoje lastne nesposobnosti na nekoga drugega. Minister Rop predlaga naslednje ukrepe [[označeni so na 11. strani Poročevalca pod rimsko številko tri]] . Začenja: "Glede na nove ocene makroekonomskih gibanj do konca leta bodo celotni proračunski prihodki v letu 2002 za okoli 40 milijard nižji od predvidenih." To je ugotovil po prvih štirih mesecih v letu. To pomeni, da je finančni minister Tone Rop naredil dnevno zmote za 250 milijonov slovenskih tolarjev. Take zmote, kakšno dela finančni minister, ne dela noben gospodarski subjekt v tej državi. Gospodarski subjekt je za škodo prekršek ali izgubo, ki jo naredi tej državi, sankcioniran. Finančni minister Tone Rop pa je za svoje izračune, 250 milijonov slovenskih tolarjev dnevno, še nagrajen. Niti enkrat se ni s strani nobene politične stranke pojavila želja ali zahteva po razrešitvi tega ministra in s tem rešitvi področja javnih financ. Minister Rop nadalje ugotavlja, da država lahko novonastalo situacijo rešuje na dva načina: prvič, izpad prihodkov nadomesti z novim zadolževanjem; drugič, odhodke proračuna uravnovesi s pričakovanimi prihodki. Slovenski vladi niti za trenutek ni prišlo na pamet, da bi izbrala tretjo pot, to je, zmanjšala trošenje, potrošnjo države. To je, te iste države, ki si skozi obdobje kritičnih javnih financ ustvarja nove vozne parke, nove letalske parke in svoja nova marmornata bivališča, predvsem v Ljubljani. Gospe in gospodje, samo z drugačnim voznim parkom tega primanjkljaja 40 milijard ne bi bilo. Ne govoriti o svetovni krizi, ki je vzrok za ta primanjkljaj. Ko se govori, da imamo na izbiro ali rebalans ali zadolževanje države, naj povem, da se je v obdobju od meseca januarja letošnjega leta oziroma 15.1.2002, ko je bila izdana obveznica RS 28, do 17.6., ko je bila izdana sedanja v tekočem letu RS 41, ta država skozi obveznice zadolžila za 230 milijard slovenskih tolarjev. Za 230 milijard slovenskih tolarjev se je ta država zadolžila, ne da bi v tej državi vsaj državni zbor karkoli o tem vedel. Ker je za izdajo obveznic s tem zadolževanje državljanov in državljank zadosten sklep vlade. Za 230milijard slovenskih tolarjev smo se tako ali tako zadolžili. Minister Rop pravi, da je še opcija zadolževanja, ampak da te opcije ne bo izbral, ker pač zadolževanje ni v redu. Sicer bo minister Rop povedal, da so skozi te obveznice pokriti, dolgovi, ki nastajajo iz prejšnjih obveznic. Toda gospodje in gospe! Vedno bolj se odmikamo od tistega, da bi se morala tudi država oziroma vlada ravnati po pravnih načelih in biti na približno enaki stopnji, kot je gospodarstvo ali podjetništvo v naši državi. Torej, dače gre slabo, se mora nekaj spremeniti, ne na vrat, na nos nadaljevati z neko taktiko. Če bi gospodarski subjekt za to, da pride iz krize ven, najemal vedno nove in nove kredite, kam bi prišel? To ne bi bil uspešen gospodarski subjekt. Zato pa Slovenija ni uspešna država. Mi blefiramo in mečemo pesek v oči državljanom in državljankam, kar mislim, da je najhujše. Prav tako pa mečemo pesek v oči Evropski uniji, za kar predvidevam, da vsi ostali smatrate, da je najhujše. Nove obveznice imajo oznako RS 28, 29 vse do nadaljevanja številke 41 v višini 230 milijard slovenskih tolarjev. Zdaj si izračunajte ker verjamem, da vsak pozna končni znesek rebalansa koliko se je samo ta država v tem letu na novo zadolžila, kakšne bodo obresti, kako dolgo bodo ti obresti bremenile bodoče slovenske rodove in s kakšnim namenom. Verjetno ve samo minister Rop. Govori se, da med predlaganimi ukrepi nastaja neka skrb glede Maastrichtskih kriterijev ali - po domače povedano - konvergenčnih kriterijev, od katerih minister Rop navaja samo dva, ker sta samo dva zaskrbljujoča po njegovem mnenju. Konvergenčnih kriterijev je pet in so pogoji za pristop k monetarni uniji. Slovenija ne izpolnjuje niti enega, a Vlada Republike Slovenije govori, da jih izpolnjuje. S tem se bo državni zbor še srečal. Ti kriteriji nastopajo na dveh področjih, kot sta omenjena, in pa na področju inflacije, obresti in javnega dolga. Zadnji ukrep ki ga finančni minister navaja skozi katerega bomo povečali stabilnost v javnih financah oziroma bomo postavili javne finance na zeleno vejo, pa je prvič natančna ocena možnih dodatnih nedavčnih virov. Iz tega sledi, da se je minister za finance končno spametoval in videl, da državljanov Republike Slovenije ne sme več dodatno davčno obremenjevati strukture prihodkov v okviru proračuna Republike Slovenije je jasno razvidno, da je devet proti ena razmerje davčnih prihodkov proti nedavčnim prihodkom. Takega razmerja nima nihče okoli nas, nima ga nobena lokalna skupnost v Republiki Sloveniji. Nihče, razen popoln diktator, si ne bi upal pred ljudmi nastopiti s programom, da bo vse svoje ideje pokrival z davki in z ničemer drugim, ne s premoženjem, ki ga ta država ima, ne s prodajo tega premoženja. Kot veste, smo nedolgo tega podarili nekaj bank. Kako bo minister za finance ocenil možnost dodatnih nedavčnih virov, če pa ta država nikoli do zdaj ni delala na tem področju? Razmerje med davčnimi in nedavčnimi prihodki, bi - za velikost Slovenije z bruto družbenim produktom in pa številom prebivalcev moralo znašati 7 proti 3 in ne 9 proti 1, kot je predlog ministra Ropa. Še govor o perspektivi Republike Slovenije. Osebno ocenjujem, da Republika Slovenija nima perspektive. Žal ne, v kolikor bodo v vladi na tako pomembnih stolih, kot je finančno ministrstvo, sedeli taki ljudje, ki so pripravljeni ne vem zaradi česa to državo in javne finance tlačiti v potop. Še leta '93 smo v tej državi samo skozi tri kategorije [[obresti, plače in socialni transferji]] obremenjevali za 32%. Lani smo s temi tremi kategorijami, [[obresti, plače in socialni transferji,]] proračun obremenili za 68%. Gospodje in gospe! To je podatek, iz katerega je razvidno, da proračun in javne finance v tej državi niso napeljane v razvojno smer. Ta država se je področje javnih financ lotila popolnoma napačno. Gospod predsedujoči! Glede na to, da imam še nekaj stvari in da je ura ena, predlagam, da nadaljujem po [[...]]
Jaz bi tudi predlagal in prosil, če lahko skrajšate in zaključimo vaš del razprave še zdaj pred pavzo. Prosim, če nadaljujete!
Ena izmed bogastev naše države je lastnina, katere je bilo v preteklosti veliko več, kot pa danes. Za izgubo tega bogastva, ki so ga ljudje ustvarjali skozi desetletja, je zopet in izključno kriv finančni minister Tone Rop. Naj tu opozorim na prodajo Nove ljubljanske banke in na postopke pred prodajo Nove kreditne banke Maribor. Že poslanska skupina Nova Slovenija, je govorila o tem, pa o tem, da nikjer nimamo predvidene porabe teh sredstev. Po drugi strani pa ni nikjer predvideno, kaj smo s temdosegli. Kolikšna bo prodaja slovenskega bančništva, ki sinergijsko vpliva na razvoj in gospodarska gibanja, na domačo klientelo in tiste, katerih področje pokriva omenjena banka! Prav tako nimamo izračunanega ničesar. Javne finance v svoji ožji in širši obliki nastopajo kot negativen element v naši državi. Nastopajo kot tisto, kar bi morali postaviti kot primarno nalogo. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da so poteze finančnega ministra Toneta Ropa tokrat jasno razvidne prvič, 40 milijard primanjkljaja, drugič, v razprodaji slovenskega premoženja dovolj močne, da bi se finančni minister sam odločil in odstopil od tako težke naloge, kot je vodenje finančnega ministrstva, če ji ni kos. To, da ji ni kos, je danes razvidno. V Slovenski nacionalni stranki predloga rebalansa proračuna Republike Slovenije ne bomo podprli. Hvala!
Hvala. S tem prekinjam 17. točko dnevnega reda in splošno razpravo. Nadaljevali bomo ob 14.30 uri. Hvala lepa za sodelovanje.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, predstavnice in predstavniki vlade! Nadaljujemo s popoldanskim delom zasedanja. Obveščam vas, da so dodatno opravičeni za nadaljevanje 21. izredne seje dne 11.7.2002 France Cukjati od 15.00 ure dalje, Janez Podobnik od 17.00 ure dalje, Janko Veber in Ivan Kebrič za popoldanski del seje. Ker bomo ugotavljali navzočnost, vas lepo prosim za pozornost. Ugotavljamo navzočnost! Navzočih nas je 51. Državni zbor je sklepčen in lahko odloča. Besedo imajo predstavniki poslanskih skupin. Mnenje poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Bogomir Vnučec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister Tone Rop, spoštovani ostali člani vlade, kolegice in kolegi! Preden spregovorim o predlogu rebalansa proračuna, se moram vrniti nazaj in poudariti, da smo v poslanski skupini Stranke mladih upravičene pomisleke izražaliže v preteklem letu ob sprejemu proračuna za leto 2002 in leto 2003. Sprejemal se je dvoletni proračun. Glavni razlog za njegovo sprejetje je bil preglednost in zagotavljanje finančnih tokov za investicije, sedaj po dobrega pol leta pa je na mizi rebalans Proračunoma za leto 2002 in 2003 smo v poslanski skupni SMS takrat nasprotovali, saj smo že opozarjali, da je preambiciozen in nerealen. Predlagali smo tudi številna dopolnila k proračunu, ki pa žal niso bila upoštevana, kot tudi ne opozorila o prevelikih pričakovanjih predvsem na strani prihodkov. Vlada se je šele letos »streznila«, ko iz zagate poskuša priti s predlogom rebalansa, z zmanjševanjem nekaterih proračunskih postavk in z dodatnim zadolževanjem, kar je ob neracionalni proračunski porabi, kot je nakup vladnega letala, nesprejemljivo. Vlada je v obrazložitvi zakona zapisala, da je v prvih šestih mesecih letošnjega leta prišlo do večjih sprememb v svetovnih gospodarskih gibanjih in to naj bi vplivalo tudi na gospodarstvo v Sloveniji. Nobeden od gospodarskih kazalcev: gospodarska rast, inflacija, izvoz, stopnje investicij, ki so bili predvideni ob sprejetju proračuna, ne bo dosežen, kar je sedaj že jasno. V predlaganem rebalansu je zapisano, da bodo prihodki nižji od predvidenih za približno 29 milijard tolarjev, skoraj 15 milijard pa bo vlada privarčevala s krčenjem proračunske porabe, za skoraj enak znesek pa bo povečevala zadolževanje, kar bo dolg zvišalo na skoraj 140 milijard. To pa je že slabe 3% bruto domačega proizvoda, kar je tudi zgornja, še dopustna meja zadolževanja po maastrichtskih kriterijih, in če vladi ne bo uspelo zmanjšati zadolževanja in zmanjšati inflacije pod 4%, do vključitve Slovenije v Evropsko unijo leta 2004 prav gotovo ne bo prišlo zlahka. Da bo treba poseči po varčevalnih ukrepih in da je proračun preveč optimistično zastavljen, smo opozarjali že pred sprejetjem. Vlada je sicer svoje napovedi o gospodarski rasti oktobra lani nekoliko znižala, a ji kljub povečanju stopnje davka na dodano vrednost in trošarin na bencin, alkohol in tobak ni uspelo zagotoviti planiranih prihodkov. Poleg tega je z zvišanjem davčnih stopenj sprožila še inflacijske pritiske. V predlogu rebalansa se bodo sredstva zmanjšala vsem proračunskim uporabnikom, razen redkim izjemam. Edino povečanje proračunskih prihodkov je povečanje pokojninske blagajne za 4,6 milijarde tolarjev. S tem se je delež proračunskih sredstev za financiranje pokojnin dvignil na 212 milijard tolarjev. Da je s pokojninsko reformo in njenim izvrševanjem nekaj hudo narobe, pove že dejstvo, da smo še leta 1995 namenjali za pokojninsko blagajno le 3% proračuna, letos pa ta delež znaša že 17%. Ob dejstvu, da je še najmanj 11 milijard dolga tudi v blagajni zavoda za zdravstveno zavarovanje, je jasno, da naraščajoče breme financiranja pokojninske blagajne ogroža javnofinančni sistem države. Po nekaterih podatkih je kar 88% odhodkov proračuna zakonsko vnaprej določenih. Med te sodijo predvsem plače, potem pokojninski transferji in socialni transferji. Zato lahko vlada varčuje le pri projektih, ki niso zakonsko določeni. To pa so najpogosteje investicije in subvencije, ki pa pomenijo razvojni del proračuna in prinašajo dolgoročni napredek, razvoj in gospodarsko rast. Kako pomembno za Slovenijo je vlaganje v znanje, je končno ugotovila tudi vlada in pri predlogu rebalansa ni zmanjšala predvidenih odhodkov na ministrstvu za šolstvo, znanost in šport. Je pa zato bolj zaskrbljujoče predvideno zmanjšanje sredstev za investicijska vlaganja v bolnišnice. Tu se postavlja vprašanje, ali je res nemogoče izvesti gradbena dela na ORL kliniki ali gre le za prestavljanje obveznosti na naslednje proračunsko leto. Prav tako je nerazumljivo zmanjševanje sredstev za zaposlovanje pripravnikov in ostalih poklicev v zdravstvu, če vemo, kakšno pomanjkanje zdravnikov in ostalega osebja pesti naše zdravstvo. Zaskrbljujoče je tudi zmanjšanje predvidenih odhodkov na ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, kjer vlada zmanjšuje proračunska sredstva, namenjena izvajanju programov socialnega varstva invalidom, brezposelnim in ostarelim. Da je rebalans potreben, je dejstvo. Dejstvo pa je tudi, da je rebalans posledica slabega načrtovanja in prevlade zasledovanja ozkih političnih ciljev in ustvarjanja lažnih optimizmov ob sprejemanju proračuna. V poslanski skupini Stranke mladih Slovenije rebalansa ne bomo podprli, saj bi to pomenilo, da podpiramo dodatno zadolževanje in izgovarjanje na širši problem v svetu in tiste, ki jim gre še slabše. To ni pravi način in je slaba popotnica za bodoče proračune, predvsem pa za bodoče generacije. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo mnenja poslanskih skupin. Preden dam besedo poslankam in poslancem, dajem besedo ministru za finance, mag. Antonu Ropu. Izvolite.
Najlepša hvala. Mislim, da številne navedbe, ki so bile dane, vendarle zahtevajo nekatera dodatna pojasnila, ki uvodoma niso bila posebej poudarjena, tako da predlagam, da v nadaljevanju sam dam nekatera pojasnila glede generalnih pripomb tako predlaganega proračuna, da seveda tudi direktor urada za makroekonomske analize, ki je pripravljal vse makroekonomske projekcije, pove, na kakšnih temeljih so bile te projekcije napravljene in naredi tudi on še eno primerjavo, da vendarle vsi skupaj ugotovimo, da so te ocene, ki so bile delane, med boljšimi, ki so bile narejene, in da niso prav nič posebnega in da so bila razmišljanja vlade takrat, ko je pripravljala proračun in ko je bilo še možno spreminjati proračun brez tega, da bi šli na primer v začasno financiranje, to je bilo oktobra, septembra, točno takšne, kot so bile sicer tudi mednarodne napovedi in v tej zvezi ni prav nobenih sprememb. Pomembnejše spremembe in to sem že prej uvodoma povedal in ocene v decembru tudi Banke Slovenije - takrat bi praktično morali v zadnji fazi sprejemanja proračuna ustaviti sprejemanje proračuna in pripraviti takrat na novo ta del proračuna. Seveda bi to pomenilo začasno financiranje in seveda bistveno težjo situacijo. Sicer smo pa napovedali, da bomo ustrezno korigirali proračun, če bo to nujno. Moja ocena je, da ta korekcija, ki je sedaj pripravljena, je relativno majhna in ne posega bistveno v vsebino. To sem tudi poudaril in bom kasneje tudi razložil. Drugače ocenjujem, da so bili, razen enega nastopa, več ali manj vsi nastopi relativno korektni in so opozorili na nekatere realne probleme slovenskih javnih financ. Moje mnenje je, da ni prav nobenih javnih financ, ki bi bile vedno uravnotežene in ki jih ne bi bilo treba opravljati. Kaj pomeni neupravljanje javne finance vemo, v letu 2000, ko se to ni zgodilo v drugi polovici, ko takrat nismo imeli rebalansa in smo imeli zato seveda probleme celo leto 2001 in še v letu 2002. Mislim, da je to kontinuiran proces, ki se mu ne sme in ne more izogniti. V nadaljevanju bomo razložili tudi problematiko davčnih izterjav in davčnega dolga, ki je pravzaprav precej drugačna, kot je bila tukaj predstavljena in o tem govori poročilo davčne uprave in bomo zato postregli s konkretnimi podatki. Kar se tiče navedbe v zvezi s transparentnostjo javnih financ, pozdravljam pravzaprav nekatere navedbe, ki so bile dane in seveda potrebo po tem, da vedno znova opozarjamo na to in da tudi tiste nevralgične točke, ki še ostajajo, postopoma v javnih financah odpravimo. Seveda, temeljni razvojni programi so. Eden od tistih programov, ki je bil na začetku 90. let, kot se spomnimo, še za časa ministra Janše predlagan, eden od tistih, ki ima določene specifike in o katerem bi veljalo razmisliti, kako ga v bodoče voditi in kako ga evidentirati in na kakšen način potem izpeljati financiranje. Treba je opozoriti, da takšen način financiranja že zelo veliko let eksistira, obstoji in bi zato seveda njegova odprava povzročila nekatere zelo realne probleme. Vendar mislim, da je to točka, o kateri lahko diskutiramo. Kar se tiče privatizacije bank, nekateri ste opozorili na to in na B bilanco, kjer se prikazuje ta kupnina in ste povprašali o namenu. Namen je popolnoma jasen in ne more biti drugega, kot samo odplačilo in zmanjšanje javnega dolga in popolnoma nič drugega in takobo tudi storjeno. Seveda pa bo kupnina, ko bo pritekla na računu in bomo postopoma odplačevali ta dolg, zraven pa sočasno začeli tudi z restrukturiranjem dela slovenskega javnega dolga, ki je relativno slab. Gospod Peče je omenjal obseg zadolžitve v letošnjem letu in omenjal znesek 230 milijard. Pomemben del te zadolžitve izhaja ravno iz tega: iz naporov vlade, ministrstva za finance, da zmanjša bremena, ki so iz starih dolgov in iz starih obveznic. Mi imamo sanacijske obveznice, ki imajo relativno visoke obrestne mere. Te postopoma zamenjujemo in ravno s to transakcijo smo del sanacijskih obveznic odpravili oziroma smo jih zamenjali za druge, boljše. Imeli smo sanacijske obveznice, ki so imele obrestno mero TOM+6,5. TOM+6,5 seveda je izredno visoka obrestna mera. Tisti, ki se spoznajo, vedo, da ob letošnji planirani rasti evra 3,7% in seveda ob takšni obrestni meri to de facto pomeni ob inflaciji 6% obrestno mero, ki gre proti 10%, kar je nesprejemljivo in zato je seveda prestrukturiranje javnega dolga nujno. Zato bo treba tudi v naslednjih letih obseg zadolževanja povečati glede na novo zadolževanje, zato da bomo stare, manj učinkovite, slabše dolgove, dolgove, ki bolj obremenjuje slovenske davkoplačevalce, zmanjšali in imeli v svojem portfelju bolj kvaliteten dolg. Povedati moram, da ta navedba, ki se tiče Spiza in pa pokojninske blagajne, ni čisto popolnoma korektna. Namreč, operirati s podatkom, da se je transfer s 3 na 6% povečal iz proračuna, je sicer navidezno korektno, dejansko pa ne. Kot veste, je v letu 1997 vlada sprejela posebne ukrepe, s katerimi je znižala obremenitev gospodarstva in znižala prispevno stopnjo in točno te 3 - odstotne točke izvirajo iz razbremenitve gospodarstva. S tega naslova se je seveda obremenilo dodatno državni proračun, tudi ostale izdatke, in seveda razbremenilo gospodarstvo in pustilo v gospodarstvu za investicijski ciklus 150 milijard vsako leto s tega naslova. In v tem kontekstu, seveda, danes govoriti tukaj o veliki gospodarski krizi in ne vem kakšni situaciji - seveda lahko izvira iz nepoznavanja podatkov, vendar mi vsi vemo, da gospodarska rast v tem momentu 3% v primerjavi z gospodarsko rastjo Evropske unije okoli 1, 1,5% je še enkrat večja gospodarska rast. Pravzaprav je pravilo v Sloveniji tam nekje od leta 1993, da smo vseskozi imeli za 100% večjo gospodarsko rast kot Evropska unija. Seveda, v tem kontekstu se velja tudi zavedati, kaj je z investicijami, če govorimo že o njih. V Sloveniji imamo delež investicij v bruto domačem proizvodu 25%. To je seveda več kot v Evropski uniji, Evropska unija - 20%. Tudi iz tega izhaja višja stopnja gospodarske rasti. Seveda pa ne razumem teh navedb, zlasti gospoda Pečeta, ki je govoril o tem, kako neverjetno nekvaliteten proračun da imamo in kako smo imeli takrat navidezno kvaliteten proračun. Verjetno gospod ni pogledal številk, ni pogledal, kaj pravzaprav je v teh materialih, zato mi dovolite, da nekaj povem o proračunu, ki je na mizi. Nekaj o tem, kar sprejemate, nekaj o tem, kar predeterminira slovenske javne finance in tudi programe slovenske vlade v letu 2002. Po opravljenem rebalansu, če bo danes sprejet, bo znašala rast, realna rast investicij iz državnega proračuna 10,4% - 10,4%. Zelo težko je trditi, da proračun, ki ima realno rast investicij 10,4%, ni proticikličen, da ni razvojen, ravno obratno. Še dodatno je treba povedati, da seveda investicijski odhodki zlasti rastejo pri investicijskih transferjih, na dveh delih: na tistem delu, ki je namenjen financiranju projektov v občinah, in na tistem delu, ki je namenjen slovenskemu cestnemu križu. Na tem delu nismo posegali na področje investicij in dejstvo je, da je realna rast na tem področju 16%. Ja, dejstvo pa je, da smo naredili znaten prihranek z vidika realne rasti na področju materialnih stroškov. Materialne stroške pozdajšnjem predlogu znižujemo za 2,5% realno, 2,3% državnim organom, in to se mi zdi, seveda, pomembno poudariti. Še nekatere druge specifike so, ki naj vendarle osvetlijo to, kar je bistvo tega proračuna, da ne bi v zraku ostala neka katastrofična situacija. Morda velja poudariti, kakšna je struktura prihodkov in odhodkov državnega proračuna v letošnjem letu v primerjavi s proračuni v preteklih letih. Ta rebalans ni bistveno spremenil te strukture. In če pogledamo investicijske odhodke v proračunu, ki jihimamo po rebalansu, je 10% vseh odhodkov namenjenih za investicije. V preteklih letih je bilo okoli 9,4. Torej delež nedvomno signifikantno povečujemo. Seveda je treba povedati, da je še nekaj postavk, ki so pomembne, in to so nedvomno tudi socialni transferji, katerih delež se ne spreminja in ostaja približno na enakem nivoju. Skratka, če gremo skozi te tabele in strukturo, vidimo, da tudi na področju zdravstva, kar je bilo maloprej omenjeno, je še vedno velik ali pa izjemen napor te države in te vlade vložen, in na področju zdravstvenega varstva se nam izdatki sicer s planirane realne rasti 31%, kot smo imeli pri pripravi proračuna, zniža na 28,7. Torej imamo še vedno eno od daleč najbolj osrednjih prioritet ravno investicije na področju zdravstva. Analiza strukture proračuna in vseh kazalcev, po vseh kriterijih nedvomno in zelo jasno kaže, da je ta proračun kljub rebalansu še vedno dober proračun, da je kvaliteten proračun. Mi smo v to seveda trdno prepričani. Da pa je dejstvo, da ga spreminjamo za 1%, da smo odreagirali takoj, in seveda to nam bo omogočilo - v to sem prepričan in mislim, da bo na koncu praksa in stvarnost potrdila, da bomo letošnji proračun lahko zaprli, lahko zaprli brez večjih problemov; da je ta proračun prava in realna osnova zapripravo dopolnjenega predloga proračuna za leto 2003 - v tem trenutku potekajo zelo intenzivne priprave na proračun 2003 -, nivo izdatkov je seveda nižji in ustrezno bo nižji nivo izdatkov tudi v proračunu 2003. Ampak bistvo, bistveni del te strukture, pomembnejši del razvojnih sredstev in več tistih sredstev, ki delujejo proticiklično, bo tudi v proračunu 2003 še vedno prisoten. In morda je tudi nauk te zgodbe, ki se je danes tukaj odvila, da smo premalo natančno pojasnili, kakšne so dejanske sestavine novega proračuna, popravljenega proračuna; kaj je prava vsebina in kaj smisel. Skratka moja ocena je, da boste, če boste danes podprli ta rebalans, seveda podprli kvaliteten proračun. Če dovolite, bi zdaj predlagal, da gospod Šuštaršič pojasni, kako in na kakšen način so se delale makroekonomske projekte. Kakšni so temelji? In morda še nekaj tudi o mednarodnih primerjavah. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Šuštaršič, izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci. Želel bi na kratko komentirati to, kar je bilo rečeno o makroekonomskih napovedih, ki so podlaga za pripravo proračuna, in sicer so bili seveda tri vrste mnenj izražene, tri vrste, tri skupine komentarjev, tudi kritik. Prvi del o samem postopku in načinupripravi metodologij, drugi del o točnosti napovedi, tretji del o realnosti napovedi za letošnje leto, ki se zdaj podlaga za predlog rebalansa proračuna. Mislim, vsako od teh točk bi rad pojasnil, da sem prepričan, da kritike niso upravičene. Prvič, kar se tiče samega postopka in metodologije priprave napovedi. Bilo je izrečeno mnenje, da priprava ni transparentna. Da ni mogoče preverjati metodologije. Da se metodologije ne preverjajo z drugimi strokovnjaki in da so napovedi pravzaprav, ki jih pripravljamo na uradu za makroekonomske analize, v funkciji nekakšnih drugih ciljev ne pa napovedovanja. Nič od tega ne drži. Prvič, naše napovedi so pravzaprav najbolj transparentne od vseh napovedi, ki obstajajo za Slovenijo. Naše napovedi so dokumentirane v pomladanskem oziroma v jesenskem poročilu. Ta poročila imajo približno 40 strani tabel na koncu, v katerih so vse predpostavke podrobno prikazane s primerjavo: napoved Banke Slovenije, utemeljena v eni tabeli, ki na eni strani v njihovi publikaciji. Druga stvar. V besedilu teh analiz so zelo podrobno razložene predpostavke, na katerih napoved temelji. Domneve, tudi delno metodologija. Skratka, tisti, ki si vzame čas, da to natančno prebere, sem prepričan, da lahko je seznanjen z metodologijo, ki jo uporabljamo In tretjič. Ta metodologija je bila vedno ali pa pojasnila o njej so bila vedno dostopna vsem, ki jih je to zanimalo. Je pa res, da običajno to zanima predvsem Mednarodni denarni sklad, zanima tuje "rating agencije," evropsko komisijo. Manjkrat, mislim, da nikoli pravzaprav, ni bilo s strani poslancev ali poslanskih skupin izražena želja, da bi jim bila ta metodologija podrobneje pojasnjena, ali pa modeli, predpostavke, način, ki ga uporabljamo. Tudi zdaj ne bi o tem govoril. Mislim, da je to strokovna razprava, za katero smo pa vedno pripravljeni in seveda vedno odprti. Transparentnost v tej naši napovedi je tudi zaradi tega, ker sproti spremljamo - ne le njihovo uresničevanje, ampak sproti tudi spremljamo tisto, kar se dejansko dogaja v gospodarstvu. Te ugotovitve o tem so sproti dosegljive v naših publikacijah mesečno, polletno in tako naprej. Vedno se trudimo, da je ta informacija objektivna, brez olepševanj, vsekakor pa postavljeno v kontekst nekih realnih primerjav. In, seveda, v teh publikacijah tudi sproti komentiramo odstopanja dejanskih gibanj od napovedi. Nikoli seveda nismo skušali prikrivati, če so dejanska gibanja šla drugače od napovedi. Druga stvar: ni res, da se napovedi ne preverjajo v strokovnih krogih. Mi smo pravzaprav edina od treh institucij, ki doma ima te prave napovedi, ki še preden objavimo napovedi, povabimo prognostike iz vseh drugih institucij, ki to počnejo, še nekatere druge strokovnjake, in predstavimo napoved, čeprav je nedokončna, poslušamo njihov komentar in ga skušamo tudi upoštevati. Prvi krogi preverjanj so pa seveda že znotraj urada, kjer imamo tudi kar nekaj strokovnjakov sami. In potem pride še ta tretji krog zunanjega monitorja, ki je včasih pred objavo napovedi, včasih po njej, se pravi z mednarodnimi institucijami, na koncu koncev tudi z domačo javnostjo. Cilj napovedi je vedno bil to, da bi bile čimbolj realne. Preprosto zaradi tega, ker zgolj realne napovedi so lahko podlaga za odločanje in če seveda napoved odstopa v tem od realnosti ali zgreši realnost, je to posledica napak ali pa nepopolnosti metodologije napovedovanja in ne kakšnih drugih želja ali motivov pri tem, ko se napovedi pripravljajo. Neodvisno so na koncu koncev zagotovljena tudi formalno s tem, ko je v sklepu, s katerimi je urad ustanovljen, pravzaprav mu zagotovljena neodvisnost pri izbiri tako metodologije kot načina interpretacije podatkov in napovedi. Je pa seveda res, da v osnovi pa ta vsebinsko temelji na tem prepričanju, da predvsem realne napovedi so lahko osnova za načrtovanje. Lahko morda enkrat ali dvakrat nekdo pride z idejo, da bi z nekoliko prirejeno napovedjo dosegel neke določene cilje, vendar se že v razpravi zelo hitro pokaže, da je to pravzaprav nemogoče ali pa zelo kratkoročno. Kar se tiče točnosti samih napovedi o mednarodnih primerjavah, je že bilo govorjeno, jaz ne bom teh številk ponavljal, da prihaja nekaj časa. Rekel bi samo to, da popravki ocen, ki so bile lani delane, pri domačih napovedovalcih, niso bile nič drugačne od tistih, ki so bile delane pri svetovnih, red velikosti, tam med pol in eno odstotno točko pri gospodarski rasti. Šlo je pač za izjemno leto, ko nihče ni znal pravzaprav natančno zadosti naprej napovedovati razsežnosti in učinkov predvsem mednarodnih gospodarskih gibanj oziroma recesije. Kar se tiče same točnosti, če najprej rečem nekaj o jesenski napovedi, ki je bila podlaga za pripravo proračuna, katerega rebalans danes obravnavate. Če pogledate, če bi pogledali seveda nominalne agregate, bi ugotovili, da smo pravzaprav zgrešili zelo malo. Pri samem bruto domačem proizvodu za 0,5%, pri zasebni porabi, recimo, za desetinko odstotka, pri investicijah v osnovna sredstva ravno tako za dve desetinki odstotka oziroma za dva promila. Zanimivo je tudi to, da smo najbolj točno med vsemi, ki doma napovedujejo, lani napovedali inflacijo, in to že pomladi. Mi jeseni sploh nismo napovedali inflacije, da bo 8,5% v letnem povprečju. Mi smo spreminjali, na koncu je bilo 8,4%, kar se boste strinjali, da verjetno ne kaže na nek poskus zavajajoče napovedi ali pa, recimo,na netočno napoved. Ravno tako smo, kar je zanimivo omeniti, najbolj realno napovedali rast osebne potrošnje v lanskem letu, precenili smo jo zgolj za 0,2 odstotne točke. Enostavno ni res, da smo pričakovali, da se bo osebna poraba vrnila na leto 1999, ki je bilo izjemno, tega nismo nikoli napisali. In, recimo, Banka Slovenije je za lani napovedovala višjo rast osebne porabe, kot smo jo napovedovali mi; oboji pa smo jo seveda precenili. Tako celotna ta razlika pri napovedi gospodarske rasti v lanskem letu med napovedano 3,7% in dejansko 3% realno rastjo je v enem delu posledica metodoloških vzrokov, zlasti na strani izračuna deflatorjev, o tem smo pisali in to razlagali, in spet ponavljam, najbrž to ni prostor za metodološke razprave. Druga, ki pa je morda bolj vsebinska ali pa analitična napaka ali odstopanje, je pa podcenitev vpliva recesije oziroma slabih gospodarskih pričakovanj predvsem v domače naložbe in pa tudi delno morda precenitev vpliva, ki ga lahko ima državna politika na rast naložb; zlasti to velja za prvo lansko napoved. Vendar smo ves čas sproti, takoj ko so bili podatki, recimo, o gospodarski rasti, že v prvi polovici lanskega leta bili mi prvi, ki smo povedali, da, recimo, rast naložb ni takšna, kot smo jo pričakovali, in tako naprej. Tega nam ni bilo treba, recimo, odkrivati v časopisih ali kako drugače. Če pogledamo - mi smo zaradi teh kritik in seveda zaradi lastne kontrole, samokontrole, pogledali točnost naših napovedi v zadnjih petih letih; se pravi, v obdobju od 1996 do 2001. Kar se tiče napovedi, spomladanske napovedi gospodarske rasti, je v povprečju njena natančnost 0,15 odstotne točke. Se pravi, če je rast 4, je naša napoved natančna 4,15 ali 3,85, kar je manj kot 5% napaka. Izjema pri tem je lansko leto, zaradi vzrokov, ki sem jih omenil, in pa leto 1999, ko smo rast približno toliko, kot smo jo lani precenili, podcenili zaradi tega, ker nismo pričakovali tolikšne rasti domače porabe, kot je v tistem letu bila. Podobno velja za inflacijo. Tudi tam je natančnost v tem obdobju v povprečju 0,35 odstotne točke, kar je glede na stopnje inflacije, ki so bile v tem času, tudi manj kot 5% napaka. Izjema je leto 2000, ko je šlo za izjemno visoke vplive rasti cen nafte, ki jih, mislim, tudi nihče v svetu pravzaprav ni natančno predvidel. Kar je še bolj važno morda tu povedati, je, da napovedi v nobenem primeru niso pristranske. Gospodarsko rast smo štirikrat precenili, dvakrat podcenili, inflacijo smo v tem obdobju štirikrat precenili in dvakrat podcenili, kar je približno, bi rekel človek, uravnotežena napaka na levo in na desno, kar vam bo verjetno razumljivo. Kar se tiče tekočih gospodarskih gibanj v letošnjem letu, zakaj mislimo, da je napoved 3,3% gospodarske rasti še vedno realna napoved. Predvsem zaradi gibanj, ki se kažejo v prvem četrtletju letošnjega leta. Ta so bila danes večkrat omenjena, pa če jih še jaz na kratko komentiram. Kar se tiče najprej naše napovedi. Mi smo pričakovali, da bo gospodarska rast v prvem kvartalu izjemno nizka, 2,2% realno. To smo tudi povedali, še preden je bil ta podatek objavljen. Če bi kakšno mojo izjavo poiskali, bi lahko videli, da smo pravzaprav ocenjevali, da bo med 1,5 in 2%. Rast izvoza je bila - vzrok je v rasti izvoza, tudi pričakovano nizki - 2%, ki pa je že višja od tiste v zadnjem lanskem četrtletju, ko je bila 1,2%. Kar kaže zdaj tudi v podatkih, da se potrjuje tisto, s čimer se letos strinjajo praktično vsi napovedovalci, da se v zunanjem okolju postopno kaže krepitev gospodarske aktivnosti, ki vpliva seveda na naš izvoz. Kar se tiče domače porabe, so bile dosežene stopnje rasti v prvem četrtletju pravzaprav zgledno visoke, 2,6 osebna poraba, 2,9 povečanje investicij, kar je približno na ravni, ki smo jo napovedali za celo leto. To se pravi, da tukaj ni mogoče govoriti o tem, da bipodatki o prvem četrtletju kazali, da smo rast pocenili oziroma precenili. Ravno tako gibanja v gradbeništvu, kjer se počasi kaže krepitev nizkih gradenj, vendarle potrjuje to, kar smo pričakovali, se pravi, krepitev investicij, predvsem v delu, ki je povezan z avtocestnim programom. In kar se tiče inflacije smo tudi že seveda povedali, da je naša letošnja napoved glede na dosedanje podatke približno realna z možnim odstopanjem okoli 0,3 odstotne točke ali nekaj podobnega - navzgor seveda. Mislim, da se o teh osnovnih zadevah, ki sem jih povedal, kaže v prvem četrtletju še relativno nizka rast dodane vrednosti v predelovalnih dejavnostih in industriji, kar je povezano z nizko rastjo izvoza, in tukaj se vsi drugi domači napovedovalci, se pravi tako Banka Slovenije kot Gospodarska zbornica in pa tudi, recimo, Ekonomski inštitut Pravne Fakultete, ki - recimo - razvija nek model, katerega rezultate potem tudi mi uporabljamo ali pa Ekonomska fakulteta v Mariboru, podobno strinjamo, da bo v drugi polovici leta prišlo do krepitve te industrijske dejavnosti, tudi izvoza. Zaključil bi s tem, da bi rekel, kakšne so razlike v letošnjih ocenah; bi še jaz mogoče izkoristil priliko, da enkrat citiram Mednarodni denarni sklad. Ko smo njih vprašali, kako gledajo na razlike med, recimo, našimi napovedmi in napovedmi Banke Slovenije, je bil njihov komentar, da so pravzaprav razlike v mejah tistega, kar opravičuje dejansko negotovost v dejanskih gospodarskih gibanjih. To se pravi, da so razlike v tem rangu velikosti, kot obstajajo, pač normalne. Generalno rečeno, Banka Slovenije je v svoji napovedi letos bolj optimistična pri zasebnih porabnikih in pri investicijah od nas, manj optimistična pri izvozu. Podobno velja za Evropsko komisijo. Mednarodni denarni sklad je bil edini, ki je pri napovedanju domače porabe, predvsem zasebne, še bolj previden od nas. Če bi hotel primerjati optimizem teh napovedi, recimo, za letošnje leto. Naša napoved je dejansko nekoliko bolj optimistična od Banke Slovenije. Pri gospodarski rasti 3,3 v primerjavi s 3,1%, za naslednje leto je ta razlika še nekoliko večja, 4,3 v primerjavi s 3,9, vendar je naša napoved konzervativnejša pri tistih sestavinah, ki so ključne za napovedovanje javnofinančnih prihodkov, česar mi ne počnemo, vendar kakorkoli. Se pravi, recimo, zasebno porabo za letos napovedujemo bistveno nižjo rast kot Banka Slovenije, recimo 2,3 odstotka, namesto 3,3. Zgolj za ilustracijo. To se pravi, da neka generalna ocena, da so naše napovedi preveč optimistične ali pa da niso utemeljene z nekimi realnimi gibanji, po moje enostavno ne drži. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj dajem besedo poslankam in poslancem. Na koncu seveda prosim predstavnike vlade, da - dr. Bajuk, pravzaprav me vsi skupaj spravljate v zadrego. Običaj je tak, da seveda predstavijo svoja mnenja predstavniki poslanskih skupin. Kar nekaj kolegov poslank in poslancev je pisno prijavljenih k razpravi. In če zdaj odpremo polemiziranje s predstavnikom urada in s predstavniki vlade, mislim, da je korektno, da dam besedo vsem, ki so se pisno prijavili, tudi ostalim, in na koncu začnemo ta pogovor, kot je običaj pravzaprav pri okviru naših splošnih razprav. Dr. Bajuk, če dovolite, da damo besedo poslankam in poslancem, ki so pisno prijavljeni. Pa potem [[...]]Možnost imate seveda, pravico do replike, in vam jo tudi dajem, vendar mislim, da predstavniki vlade, da je prav, da na koncu odgovorijo na vse dileme vseh ki [[...]]Jim moram dati možnost, da postavijo vprašanja. Proceduralni predlog ima prednost pred repliko, potem ima repliko gospod Bajuk. Izvolite, gospod Sok.
Gospa predsedujoča, rad bi vas opozoril na določila poslovnika. Torej, očitno vi že delate po novem poslovniku. Kajti, po še stalno veljavnem poslovniku bi morali dati besedo za poslanskimi skupinami prijavljenim poslancem. In šele na koncu predstavniku predlagatelja. V novem poslovniku pa je zadeva tako rešena, kot ste vi naredila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sok, to ni korektno. Običaj je tak, govori poslovnik o tem, da imajo možnost do besede pri obravnavi v okviru splošne razprave predstavnik vlade, vodje poslanskih skupin, poslanke in poslanci in tako naprej. Gospod Bajuk, replika. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Rad bi uporabil to možnost, ker marsikaj, kar je dr. Šuštaršič danes ravnokar govoril, se tiče tudi predstavitve, ki sem jo danes dopoldan opravil. Predvsem bi rad povedal, da sem z veseljem poslušal, da nekatere stvari, na katere smo opozarjali, se dejansko tudi dogajajo. A vendar to ni bila kritika, kako UMAR dela, ampak kako o svojem delu poroča. In to je pa še vedno odprto vprašanje. Ker končno jaz popolnoma verjamem Šušteršiču, da se pogovarjajo tudi z drugimi strokovnjaki. Vprašanje pa je, da o tem ne poročajo. Drugič. Razlike med ocenami takšnih pa drugačnih institucij so običajen pojav. Temu se ni treba nikdar čuditi, ker je tako. So drugačni ljudje, ki gledajo na določene podatke na drugačen način; bistvo tega pa je, da dobimo to razlago. Ne potem, ko eno uro in pol govorimo ali pa celo dopoldne sprašujemo, potem pa pride do tega, da le povzročimo, da nam razložijo, kaj naj bi bilo. Jaz bom seveda magnetogram zelo dobro proučil, v čem so te razlike med ocenami Banke Slovenije in pa ocenami tega vladnega urada, kar se tiče rasti do konca leta. Predvsem me pa skrbi, ker če je tudi to tako, da je Banka Slovenije predvidevala še večjo rast zasebne porabe, kot je bila tedaj, potem je pa treba iskati, kje so tisti drugi razlogi, da še vedno vztraja na 2,9, ne pa na 3,3, kot sedaj vztraja vlada. To pa niso mačje solze. Končno je nujno potrebno, da državni zbor razume - in ne samo, da razume: da prej dobi ustrezne razlage. Mi imamo pravico do te razlage, vlada pa ima dolžnost, da to razloži. Torej, vsaki odgovori glede točnosti ali pa netočnosti, bistvo ali poanta tega, kar sem danes dopoldan govoril, je ravno drugačen sistemski pristop; da mora obstajati tudi nek mehanizem, ki bo zagotavljal verodostojnost in preverjanje z drugimi. Če se to preverja - ja lepo vas prosim, dajmo se navaditi, da o tem tudi poročamo, ker mi imamo pravico, da izvemo, vi pa dolžnost, da to poveste. Ker to je v skladu s standardi fiskalne transparentnosti, ki jih svet pozna in na katere tudi mi prisegamo, naša država. Potem pa, škoda, da gospoda ministra tukaj ni, bom pa z repliko na njegovo predstavil še počakal. A vendar bi pa le rad to povedal. Nova Ljubljanska banka. Ja seveda! Ključno vprašanje je bilo, da nam vlada ne pove, kaj namerava s tem narediti. Zdaj nam govori, da bomo zmanjšali dolg. Lepo. A vprašanje, ki sem ga postavil, je bilo v sklopu pričakovanja, da mora ta državni zbor tudi o tem odločati, da bomo pravočasno vedeli, kaj so plani države in kako in kje bomo zmanjševali dolg. Ni tako enostavno. Pričakoval bi, da se bomo vsaj zmenili, po kakšnem principu bo to šlo kje, po kakšnem ključu se bomo odločili, kateri dolg bomo plačevali, katerega ga pa ne, bodisi domačega ali tujega, ker končno je le važno, kakšna bo posledica na naše javne finance. Celotna poanta je pa ta. Po starem slovenskem pregovoru vemo, da priložnost zamujena, ne vrne se nobena. In žalost ob vsem tem je, da smo ponovno izgubili priložnost, da bi napravili ta odločilni korak, da se bomo enkrat za vselej odločili, da bomo Slovencem nalili čistega vina, kje smo in kam gremo. Ampak to pa izvemo postopoma. Lani ste priznali, da je res obstajal ur primanjkljaj in kar naenkrat smo priznali 76 ali 75 milijard, kolikor pač je. Ne pač, da je bil to kar en slučajen napad poštenosti ali pa transparentnosti naše vlade, ampak zato, ker smo to morali poročati Evropski uniji. In zato je tudi do tega prišlo. Torej vemo, da so še druge stvari, na vsaj dve sem danes opozoril, na eno tretjo sem pa opozoril v vprašanju gospodu predsedniku vlade na prejšnji seji, glede dolga, ki ga imamo do obrtniškega sklada. A o tem seveda ni nobenega odgovora. Odgovori gospoda ministra so zelo podobni odgovorom njegovega predsednika, predsednika naše vlade dr. Drnovška, ki na vprašanje se strinja, potem pa dokončnih odgovorov pa nikdar ni. V tem smislu prav gotovo bo imel zelo briljantno kariero, ker saj že itak časopisje oznanja, da bo tudi napredoval, ker očitno že tako odgovarja kot predsednik vlade. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sok, v pojasnilo ponovno. Ni vprašanje vrstnega reda, kot ga imamo običajno, da ima najprej besedo predlagatelj, potem predstavnik odbora, sekretariata, predstavniki poslanskih skupin, poslanke in poslanci in tako naprej. Nikakor pa ne more predsedujoči omejiti predlagatelja, če se javi k besedi po predstavitvi predstavnikov poslanskih skupin in želi podati pojasnila. S tem pa nikakor ne krši poslovnika v delu, kje imajo možnost v okviru neomejene razprave predstaviti mnenja poslanke in poslanci. Replika gospod Pucko, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Ugovarjam spoštovanemu kolegu gospodu Bajuku, in sicer v tistem delu, ko ste govorili o verodostojnosti napovedi posameznih institucij. Cenim vas kot strokovnjaka, zato me čudi, da nas poskušate, državni zbor, postavljati v vlogo arbitra o tem, katera napoved je bolj prava. S tem v bistvu indirektno poveste tudi, da ste za odvisnost institucij, ki pripravljajo napovedi gospodarskih kazalcev oziroma gospodarske rasti in drugih. Zato pač menim, da se državni zbor ne bi smel postaviti oziroma se sploh ne smepostaviti v to vlogo arbitra, kajti s tem bi prišli točno k tistemu, čemur vi že ves čas, odkar ste v slovenski politiki, nasprotujete; se pravi, politizaciji neodvisnih institucij. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj pa dajem besedo prijavljenim poslankam in poslancem k neomejeni razpravi. Štirje so po sledečem vrstnem redu: najprej gospod Kelemina, potem gospod Drobnič, gospod Sok in gospod Bernik. Besedo ima gospod Kelemina, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani, če se ne motim, sem torej pri sprejemanju proračuna za leto 2000 povedal, da je proračun za leto 2000 pa potem seveda tudi za 2003 ena specialna prevara in tudi laž predlagatelja, oblasti, vlade. In očitno se glede na predstavljeni rebalans, ki ga danes imamo v državnem zboru, nisem zmotil. Pri vsem tem je pri vsej tej folklori, ki se dogaja tukaj s tem rebalansom in proračuni in tako naprej, čisto navadna folklora, toliko, da vas malo zbudim - je pomembna predvsem taktika in strategija. Treba je ugotoviti, zakaj je v prvi fazi proračun prenapihnjen, lažniv tako rekoč, postavljen z velikimi upi tako pred oblastnike, pred poslance in tudi pred slovensko javnost in še pred ostalo, pred kogarkoli hočete; velike upe, da bo iz tega proračuna možno iztisniti, kdo ve kakšne projekte vse in kakšne usluge vse komu uresničiti. Vendar seveda potem, ko se takšen predlog proračuna s temi velikimi upi sprejme, je treba napraviti neko novo strategijo, neko novo taktiko, nekaj novega, ker so se vsi tisti veliki upi pozabili in je treba nekaj novega in zdaj je treba dati na dnevni red program varčevanja, rebalans, ki je spet novi manever in nova prevara davkoplačevalcev in vseh podpornikov te oblasti. Kajti, približujejo se volitve in je treba pokazati slovenskim državljanom, da ta država zna tudi varčevati, ne samo prekomerno trošiti. Torej, trdno sem prepričan, da gre za folkloro in to je tudi marsikateri strokovnjak povedal, čeprav ne nasprotujem, formalnopravno, da je rebalans kot takšen možen in po neki strani lahko tudi opravičljiv. Seveda zdaj, ko je prišel ta rebalans in ko je marsikateri projekt iz tega prenapihnjenega proračuna izpadel, so nekako tisti, ki so tudi izpadli iz tega dela, tudi določeni poslanci iz posameznih področij, ki so bili kupljeni na ta način ali pa prodani ali kakorkoli želite, njihovi projekti so propadli, ampak s tolažbo: češ, drugič boste pa te programe nadoknadili v naslednjem proračunu za leto 2003 in ta zgodba se bo seveda nadaljevala vsa leta naprej. Minister je pri predstavitvi, pa tudi prej že v nekaterih drugih izjavah ob tem rebalansu proračuna velikokrat povedal, da gre v nekaterih delih tudi za varčevanje. Moja ocena je, da ta vlada in ta oblast nikoli ni znala in nikoli ne bo znala varčevati, ker po moji oceni ne ve, na kakšen način se denar zasluži. Ne ve, na kakšen način se denar zasluži, oni mislijo, da se denar zasluži na ta način, da se pobere davkoplačevalcem, da je potem to njihov denar in da lahko z njim delajo, kar hočejo. Ne vedo pa, kako težko je tolar zaslužiti z rokami, z glavo, kakšni napori so potrebni za to, da lahko slovenski delavec plača povprečno, če izračunate, približno 2 milijona 300, ali nekaj takega, davkov na leto, vseh davkov na leto - povprečni zaposleni delavci v gospodarstvu, ki so pač kolikor toliko produktivni, morajo več kot 2 milijona 300 plačati davkov za državni proračun in za vse ostale prispevke in tako naprej. Od kod? Marsikaterega delavca neto plača pa je mogoče 500.000 na leto, marsikaterega. In to vam seveda nič ne pomeni, ker visamo gledate milijarde in ni važno zdaj, kam gredo in kako gredo; važno je, da jih vi poberete in mislite, da so vaše. In to se ne bo spremenilo, trdno sem prepričan, še dolgo, dolgo ne. Seveda ob tem varčevanju, ko govorite, bi vam povedal, da - in to sem vam že povedal, ampak tudi zdajle še lahko omenim samo mimogrede - da posamezna ministrstva pri planiranju svojih izdatkov, velikokrat je to prisotno ali pa vedno, te svoje izdatke načrtujejo velikokrat popolnoma nekorektno. To se je ugotovilo tudi zdaj, to ste sami priznali že na sami predstavitvi na odboru, kjer je - recimo - en resorni minister za prek milijardo preveč planiral in se je ugotovilo, da na podlagi programov, ki obstojajo, sploh ni mogoče, da bi ta denar porabil. Takrat sem povedal, da je takega ministra, ki nerealno planira, treba takoj odstaviti, vendar tega ne boste storili, ker to ni evropska praksa pri nas in se to ne more pri nas zgoditi. Skratka vemo, kako izdatke planirajo, in nihče, niti en minister, sem trdno prepričan, v tej vladi ni sposoben in ne zna in ne more natančno kontrolirati vseh izdatkov - že pri planiranju proračuna za neko obdobje, ne more. Določeni birokrati ali kakorkoli že jih imenujete, vodje oddelkov ali karkoli že so, to vemo, ker so sami to povedali, tudi meni osebno večkrat, na vseh nivojih, od občinskih nivojev do državnih nivojev, planirajo neka sredstva in jih morajo planirati v neki višini, zato da lahko sploh obstajajo včasih. In morajo ta sredstva planirati čim višje, da jih lahko potem tudi po nepotrebnem zapravljajo. In velikokrat se zgodi, da na koncu leta, ko nimajo več programov, ko niso izčrpali programa in tako naprej, ta sredstva brezglavo trošijo, zaradi tega, da potem drugo leto niso prikrajšani za nova sredstva. To je prisotno še in še kolikokrat. Vendar povem, da noben minister in nobena oblast, ki je do zdajle bila tukaj, ni bila sposobna realno planirati in realno povedati in oceniti, kateri so tisti stroški, ki naj bodo resnično zajeti v nekem proračunu za neko leto, in kateri ne smejo biti notri. Ker, pač, je treba varčevati. Vendar tega ne znate. Tega ne znate in nikoli niste znali in nikoli ne boste, ker ne veste, kako se denar zasluži. Ničesar tudi niste storili oziroma zelo malo - to je bilo povedano, gospod Peče vam je lepo razložil, ne bom še enkrat ponavljal - zato, da bi potem tudi prihodke nekako povečal, sicer ste povečali davek DDV na 20 procentov in tudi trošarine so se povečale. Vendar očitno teh učinkov ni. Skratka - pa ne samo to, tudi druge stvari so se povečevale, prispevki in tako naprej. Obremenitve delovnih ljudi, tistih, ki ustvarjajo, se večajo, ampak tega ne zdržijo. Ne morejo zdržati takih pritiskov. Povedal sem, kakšen pritisk je, koliko na enega prebivalca oziroma enega delavca pride davkov na leto. To si ne morempredstavljati pri tej slabi ekonomiji, ki jo mi imamo - nemogoče je zadostiti. Kar se pa tiče vaših ukrepov glede - saj vam je gospod Peče lepo povedal in prav - spodbujanja gospodarstva, višje gospodarske rasti in tako naprej. Oblast velikokrat, namesto da bi dejansko prispevala k temu, da bi se naredili novi ciklusi, da bi spodbujalo vlaganje v nove proizvode oziroma v nove tehnologije in tako naprej, dejansko s svojim političnim vplivom zavira razvoj gospodarstva. Tudi premalo se naredi na izvozu. Velikokrat smo govorili o tem, da naša diplomacija ni sposobna narediti ničesar in tudi ni, da bi pomagala odpirati vrata in trge v svetu in da bi na ta način tudi opravičila svoj obstoj. Izdatki so pa seveda tudi taki, nekontrolirani, kot smo ugotavljali, recimo - skratka stran vržen denar, kot smo ugotavljali pri železarnah, pri obrestih za obveznice in tako naprej, kjer desetine milijard zaradi visokih obresti grejo v nič. In takih projektov je nešteto. Takih projektov je nešteto. In ničesar, verjetno šedo danes niste storili, da bi zmanjšali te obresti. In na ta račun bogatijo nekatere banke in tako naprej. Nekateri posamezniki, ki so pravočasno odkupili določene terjatve in tako naprej. Skratka, anarhija na celem področju. Na eni strani cela vrsta ljudi, ki živijo pod eksistenčnim minimumom, na drugi strani pa redki izbranci, ki jih seveda vi podpirate, ki neverjetno bogatijo in ki niso obdavčeni korektno. Njihovo bogastvo ni v tej fazi korektno obdavčeno. Na marsikaterem področju ne. Kdaj boste to storili? Napovedane so neke spremembe. Me prav zanima, kdaj bo to. Takrat, ko bo že prepozno, ko bodo že tako bogati, da jim dejansko tudi visoki davki ne morejo več do živega. Saj ni smisel tega, ampak; skratka, obogateli bodo še bolj, reveži bodo pa še večji reveži. Zdaj, na kak način tudi privarčevati, recimo, v državni upravi. Jaz sem že večkrat povedal - ampak tega tudi ta državni zbor ni sposoben, pa vlada ne, pa oblast in tako naprej, je pač tako, ni sposoben izvesti tega - namreč, mi imamo celo vrsto raznih služb, da ne bom navajal, in tisoče zaposlenih na posameznih sektorjih v državni upravi, na vladi, ki razpolagajo z minimalnimi sredstvi, ki jih potem delijo občinam kot neke investicijske transferje ali karkoli. Stokrat sem že povedal: treba je narediti takšen zakon o financiranju občin, kjer se bodo občinam zagotovila takšna sredstva za njihovo nemoteno delovanje, da ne bo potrebno, da bodo župani, tajniki, ne vem kdo še vse, hodili dnevno - tisoči ljudi na državne institucije in tam prosili za določene investicije v projekte in tako naprej. Občinam je treba dati zadosti denarja, kolikor je normalno za njihov razvoj, in reči, to so sredstva, s katerimi razpolagate, in nimate več kaj trkati na državna vrata. Ostali instrumenti, s katerimi bi moralaoblast, če bi lahko in bi morala operirati, so pa drugi. In trdno sem prepričan, ne vem, če smo - v prejšnjem mandatu sem pozval poslance, da bi mi sami se enkrat usedli, mogoče bi bilo 46 poslancev, in da bi dali te direktive oblasti, da bi tako začela ravnati. Vendar očitno nismo tega sposobni narediti, predvsem seveda velika teža tu sloni na poslancih koalicije, predvsem na poslancih LDS, ki se verjetno zadovoljijo s tistimi majčkenimi drobtinicami, ki jih pobirajo z mize oziroma s tal, ker tisto, kar je na mizi, verjetno ni za njih niti dosegljivo. Še enkrat povem: izredno obsojam to, da se ogromni stroški povzročajo, tako na državnem nivoju zaradi zaposlovanja nepotrebnih ljudi, ki razpolagajo z zelo majhnimi vsotami proračunskih sredstev za lokalne potrebe, in stroški, ki se pojavljajo s strani lokalnih skupnosti za prihode v Ljubljano. Torej, to izredno obsojam in bi pač želel, da bi se to odpravilo, čeprav je veliko vprašanje, kdaj in kako. In dejansko je to, mi poslanci se, recimo, tu v državnem zboru velikokrat ukvarjamo - danes recimo, dobro, z rebalansom proračuna, ki je tako rekoč že nekaj, kar je post festum vse skupaj. Potem se ukvarjamo, recimo, pri sprejemanju zakona s postavljanjem vejic in pik, pri nekaterih zakonih, tistih, ki jih pač oblast slabo oblikuje, namesto da bi se ukvarjali z oblikovanjem politike na posameznih področjih in pa tudi s kontrolo s strani državnega zbora nasproti vlade in vseh ostalih institucij, ali uresničujejo tisto politiko in izvršujejo tiste zakone, ki jih jedržavni zbor sprejel. Saj smo povedali že stokrat, da smo sprejeli celo vrsto obveznosti, mogoče tudi nekontrolirano oziroma prevelika obveznost je v državnem zboru nasproti državnemu proračunu in projektov, ki jih enostavno ni mogoče uresničiti. To je dejstvo, to drži. Vendar bi se vlada pri vsakem sprejemanju zakona morala opredeliti in povedati, kako je z izvrševanjem takšnih zakonov. Vendar tega ne stori, ker hoče biti všečna posameznim poslancem oziroma predvsem določenim volivcem, hoče biti všečna, dovoli, da se taki zakoni sprejemajo, potem pa je najlažji ukrep, da z zakona o izvrševanju proračuna izloči vse tisto, kar ji pač enostavno ne odgovarja in vse sprejete zakone in druge obveznosti, ki so na nek način ustavno potrjeni, nujni narediti, tudi velikokrat izloči in jih enostavno ne izvede in jih preloži na obdobja za "nazaj". Gospod minister se tukaj, kar je že bilo sicer povedano, tudi naslanjal na to, da potrošnja pada v Sloveniji, da marsikdo oziroma da niso bili doseženi tisti prihodki, ki so bili mišljeni iz tega naslova. To je popolnoma razumljivo. Velik del prebivalstva dejansko svoje dohodke usmerja v tiste dobrine, ki so nujne, za to da sploh lahko preživi. To je kruh, mleko, prehrana. V nekem podatku sem zasledil, da smo Slovenci zadolženi 24% na prebivalca, kar je izredno visoko. Velikokrat, ne boste verjeli, imam te izkušnje, ljudje najemajo kredite tudi zato, da lahko preživijo, za zadovoljevanje osnovnih življenjskih potreb. Predvsem v moji občini, v Sevnici, je to prisotno, kjer je ogromno tekstilne industrije, kjer ljudje dobijo po 40.000, 50.000, 60.000 plače in ne morejo od tega živeti. In živijo v blokih, dvo -, tričlanske družine. Ne morejo. In potem vzamejo kredit, potem še kredit odplačujejo 20.000 in na koncu dobijo izplačilapo 20.000, 25.000 tolarjev plače. Kako naj za ta denar preživi? In potem pride v mojo poslansko pisarno in jokajo tam, naj jim pomagam. Kako? Kako jim naj pomagam? Kako? To mi povejte. Nemogoče. In izčrpavate na tak način tudi oziroma se potem sprašujemo,kako naj ti ljudje trošijo. Ne morejo trošiti, ker nimajo od kod. Takim občinam, nerazvitim občinam, z nizkim tudi potencialom prebivalstva, finančnim, bi bilo treba bistveno bolj izdatno pomagati. Vendar smo videli pri poročilih z regionalnega razvoja, da v bistvu se popolnoma nič ne uresničuje in da sredstev na teh programih sploh ni. Skratka, še tisti denar, ki je bil zagotovljen prek demografsko ogroženega območja, ga ni v letošnjem letu. Še tam ste nam vzeli približno, posameznim občinam, 20, 30 milijonov za posamezne projekte. Še tega denarja ni. Po drugi strani pa nekdo, ki je, recimo, v neki občini, kot je bilo pri nas, odprl leta 1992 eno podjetje z 200 zaposlenimi in zato "pokasiral" 500 milijonov takrat, leta 1992, 500 milijonov in dve leti je imel tisti firmo odprto, privatni sektor iz Ljubljane, še gospod Kučan je bil na otvoritvi takega projekta, za zagotovitev novih delovnih mest, so 500 milijonov pokasirati, danes pa mora občina plačati 74 milijonov zamudnih obresti zato, ker je bila vpletena v ta posel, tako rekoč skoraj nevede. In še za to boste oropali to ubogo občino, za 74 milijonov tolarjev. Nihče v tej državi ni bil sposoben, da bi se zavzel za to, da taka siromašna občina ne bi rabila plačati 36 milijonov glavnice in 170 milijonov obresti, ki so se nabrale do danes. Sicer so se baje pogajali zdaj 74 milijonov, da kljub temu mora taka revna občina plačati, kjer ljudje tako rekoč v veliko primerih ne morejo preživeti. In potem ljudje pridejo tudi k meni in pravijo, da jim ne preostane drugega, kot da naredijo samomor. Resnično, vam povem. In so tudi samomori že bili v naši občini narejeni zaradi tega. Dejansko so bili. Ker zdaj se že grozi tudi, da bodo izgubili delovna mesta. 20.000 plače na mesec in še izgubili bodo delovna mesta. To je zgodba o uspehu, ki jo ta oblast propagira. To, kar tudi gospod minister pravi, da ni nobenega varčevanja na investicijskih projektih in tako naprej. To je spet naprej isto zavajanje, kot smo ga navajeni. Verjetno tudi sam ni, čeprav očita gospodu Pečetu, da verjetno ni prebral postavk proračuna, mogoče tudi sam ni vseh postavk prebral in ni videl. Saj, jaz mu ne zamerim tega, samo za to ima druge ljudi, ni problem. Ampak, ni pa korektno, da nekomu drugemu take stvari očita, sam pa govori o tem, da niso okrnjeni investicijski programi. Kako niso okrnjeni investicijski programi, ko ste pa vzeli iz določenih projektov, ki so bili izpogajani kot nujni in so v neki minimalni vsoti bili opredeljeni kot neka prioriteta, potem pa ste jih znižali celo za polovico nekje pa popolnoma ukinili. In ne samo to, postavili ste nove prioritete. In tukaj gospodu Presečniku izredno zamerim, da je dovolil, da so se lahko naredile nove prioritete v teh nekaj mesecih v letu 2002, tiste prioritete, ki so bile pa nujne, da se izvedejo, in so bile določene v proračunu v letu 2002, pa ste jih črtali tako rekoč na polovico. Če želite, vam pokažem tukaj, saj sem zadnjič pokazal vam. Da ne boste rekli, da govorim na pamet. In znižali ste investicije, recimo, samo na cestah za več kot 2 milijarde investicijske transfere na posameznih področjih. Predvsem seveda na lokalnem nivoju. In govorite tudi o neki visoki ekspanziji v gradbeništvu in tako naprej. Ali se vi sploh zavedate, da mi vse te uspehe, ki jih dejansko žanjemo in dobro življenje, ki ga pač povprečno Slovenija ima, ga ima na račun zadolževanja. Mi imamo nekje, se mi zdi, okoli 1800 milijard zunanjih dolgov. Nekaj takega. Pa to je absurd! Kdo bo to plačal? Na to opozarjam vseskozi - kdo bo to plačal? In vedno novi krediti se najemajo, vedno nove tuje zadolžitve - kdo bo to plačal? Na katero generacijo, mi to prenašamo v bistvu? Mi si ne moremo privoščiti, vsaj moja ocena je 60% primanjkljaja oziroma zadolžitev bruto domačega proizvoda, tako kot nam tudi nekateri tujci svetujejo. To je pretirano. Pri naši ekonomiji, slabi ekonomiji, se to ne more zgoditi, milim, to ne more biti kot neka možnost za to, da bomo še naprej, mogoče še dve, tri, štiri ali pet let, živeli bolj luksuzno, kot lahko živimo. Nekateri pomembni projekti, ki bi pa jih bilo nujno financirati, pa stojijo. Recimo, samo enega če navedem - na železniški infrastrukturi in na reorganizaciji železnic, se ne naredi skoraj nič oziroma izredno malo. In za vas koalicijo seveda LDS, Združeno listo, tudi Ljudsko stranko, žal,moram včasih tudi omeniti, vam je prva prioriteta, kdo bo direktor Slovenskih železnic, ne pa to, kako bi državni zbor čimprej sprejel nacionalni program oziroma rebalans nacionalnega programa železniške infrastrukture in vse ostale strateške projekte, napodlagi katerih bi vedeli, kako Slovenske železnice sanirati. Zdaj vam je prioriteta, seveda, postaviti direktorja in prioriteta razbiti železnice in razprodati železnice, da boste nekaj drobiža dobili. Poglejte si vzglede v Angliji in drugih državah, kjer so poskušali železnice razbiti. In kaj so dosegli? Danes ugotavljajo, da to ne gre. Da je treba v železnice investirati, da je železnica nacionalni interes tako rekoč in da se ne more dopustiti, da se železnice razbijejo. To je dejstvo. Saj boste kmaluprišli s temi projekti v državni zbor in se bomo takrat o tem pogovorili. Dejstvo je pač, da je ta državni proračun, tale in prejšnji in tudi z rebalansom oziroma rebalansom prav gotovo v izrednih težavah. Seznanjen sem, da tudi občine finančne izravnave ne dobijo tekoče, da ta finančna izravnava kasni in da so zaradi tega izredne likvidnostne težave v občinah, in nihče se seveda zaradi tega ne sekira. Nihče: ne na vladi, ne v koaliciji in tako naprej. Nihče! Pa bi se moral. Trdno sem prepričan. Moram se nasloniti tudi na to, kar je govoril gospod Kebrič, ko govori sicer kritično o določenih zadevah glede rebalansa proračuna in na splošno, o fiskalni politiki Slovenije. Me zelo čudi, da ima take pripombe, ne vem, kaj dela v vladi, kaj njihova stranka v vladi sploh dela. Ki pravi sicer, "pobrigajte" se, da bo to urejeno in tako naprej. Ne vem. Mislim, da so zelo odgovorni, ampak pač tega ne naredijo. Ampak poglejte, pa ne zdaj, da bom govoril spet o pokojninah, da niso upravičene in tako naprej, čeprav smo že povedali, da so določene nepravilnosti tam storjene. Pa vendar, v zadnjih 6, 7 letih iz državnega proračuna, prej je bilo 0, zdajle pa - recimo - državni proračun v pokojninsko blagajno daje ogromno milijarde denarja. Mislim, da okoli 170 plus zdajle še dodatnih 9 milijard. Še dodatnih 9 milijard! Ne pravim, da imajo upokojenci previsoke pokojnine. Ne, naj imajo še višje. Naj imajo, minimalna pokojnina naj bo, postavljam, 500 evrov ali pa po novem 500 evrov. Naj bo minimalna pokojnina. Jaz sem za to, ker s tem denarjem je komaj mogoče normalno preživeti ali pa skromno preživeti. Ampak tudi plače morajo biti takšne. K meni pridejo ljudje, upokojenci, češ da imajo samo 120 tisoč pokojnine in da težko živijo. Ja pa kaj naj jim rečem zdajle, kako pa naj živijo tisti, o katerih sem prej govoril, ki zaradi kreditov, ki so jih najeli, zaradi tega, da sploh preživijo, imajo 20 tisoč izplačila plače. Pa morajo hoditi še v službo. Saj nisem proti temu, da so visoke pokojnine, čeprav gre tudi za velike privilegije pa za velike odlive, ki so neupravičeni. Vendar se mi vseeno zdi, da pokojninska reforma, za katero ste se vi zavzemali in ta oblast sprejela to zakonodajo, ni bila učinkovita. Ni bila. In tudi v prihodnje ne bo. Kako boste te stvari upravičili pred slovenskimi davkoplačevalci, ne vem. Tudi to, gospod Feri, ko ste govorili o dvojni morali in se sklicevali na to, da smo poslanci velikodušno, nekje širokogrudno predlagali amandmaje za posamezne projekte, po drugi strani pa - recimo - kličemo na varčevanje in tako naprej, je po eni strani zelo nekorektno. Namreč, ne bom trdil, da se ni zgodil takšen, mogoče trenutek, ampak trdno sem prepričan, da smo pa večina le predlagali tiste stvari, za katere mislimo, da so prioritetne v Sloveniji in kjer gre tako rekoč za nacionalni interes. Če ni nacionalni interes v tej državi to, da omogočimo družinam, da bi dejansko zaradi nekih davčnih olajšav in pa tudi boljših družinskih prispevkov oziroma boljših dodatkov za večje družine, prispevali k temu, da bi se povečalo število rojstev v Sloveniji. Če to ni nacionalni interes I. kategorije, potem ne vem, kateri interes je I. kategorije. In tukaj bi prav gotovo morali biti širokogrudni. Je pa cela vrsta projektov, o katerih sem prej govoril, kjer je nujno, da se kliče na varčevanje. Nujno. In ti projekti so danes bili predstavljeni. Nič kolikokrat. Sicer se z večino tega, kar je gospod Peče povedal, tudi ne strinjam. Mogoče ne s tem, da nas bo vse to skupaj peljalo v propad. Trdim, da ne, kajti trdno sem prepričan, da je slovenski delavec, slovenski narod nekaj posebnega v tem svetu. Namreč, Slovenci so izredno delaven narod, priden narod, izredno pohleven narod in tudi izredno neumen, da se to vse skupaj podpira. Že zdavnaj bi bilo treba, [[...]]
Gospod Kelemina, se opravičujem, vendarle vas lepo prosim, da pazite na svoje izrazoslovje in se osredotočite na predlog rebalansa.
Hvala za opozorilo, ampak mislim, da nisem še nič takega povedal, kar bi kogarkoli lahko žalilo.
"Slovenski narod je neumen," se opravičujem, gospod Kelemina. Pazite na izrazoslovje.
Saj nisem nič povedal, kar je neresnično. Ali sem se zlagal mogoče? Jaz sem samo povedal, da dejansko slovenski narod ne more propasti. Ne more in ne bo propadel. Zmeraj so garali in delali do skrajnosti in potrpeli bolj si ga tepel, bolj je delal. In tako je prav. Naj se še tudi naprej tako dogaja, da bodo lahko naši oblastniki veselo vladali. Skratka, tako kot proračuna za leto 2002 in 2003, tako tudi rebalansa proračuna za leto 2002, prav zaradi vseh teh anomalij in napak, ki jih ta oblast povzroča in za katero so krivi poslanci LDS-a, Združene liste, DeSUS-a in pa tudi Ljudske stranke, ne bom glasoval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot drugi je k neomejeni razpravi prijavljen gospod Drobnič. Replika. Izvolite, gospod Peče.
Hvala za besedo. Gospod Kelemina! V vašem izvajanju se v dobršnem delu strinjava. Jaz pa še zmeraj trdim, da bo aktualna oblast pripeljala to našo državo, s tem državljane in pa državljanke, v mnogo slabši položaj, kot danes je. In da je pogoj za tako negativno pot, ki jo napeljuje in ki jo vodi v primeru vlade Republike Slovenije prek svojih poslancev v tem državnem zboru, odražena predvsem prek proračuna Republike Slovenije in pa prek odnosa ministra za finance, gospoda Toneta Ropa, ki ni sposoben se po eni strani opravičiti ali vsaj priznati napako izpred šestih mesecev. V končni fazi se moramo zavedati, da je gospod Rop tisti, ki je trdil, da so proračunski prihodki in pa odhodki realno postavljeni, ob predlogu proračuna za leto 2002, in da danes sam priznava oziroma priznava, da ima država za 40 milijard manj prihodkov, kot se jih prikazuje. In tu jeakutnost problema: v nesamokritičnosti ministra Ropa, ki bo pahnila, ne samo vlado Republike Slovenije, ne samo državni zbor, ampak žal vso to našo državo, v tisto brezno, kjer se bomo zelo težko pobrali. Jaz sem prej povedal, da je ta država, ta finančniminister, Tone Rop, samo v letošnjem letu izdal obveznice, mislim, da so od RS-24 do RS-41, v višini 230 milijard slovenskih tolarjev. Si znate predstavljati, kakšno zadolževanje je to? Pa najsi bo prek naslova, s katerim se opravičuje minister Rop, da s tem pokriva pretekle obveznosti, ali najsi bo iz tistega naslova nesposobnosti pridobivanja finančnih sredstev. In mislim, da je to dovolj velik argument, da se prisluhne tudi tej opciji, mogoče črnogledi za koga, da so to stvari, ki bodo pahnile naše državljane, seveda ob gledanju, kaj se zraven še dogaja. In jaz sem v svojem izvajanju oziroma v izvajanju Slovenske nacionalne stranke povedal, kaj samo se je zgodilo v tem letu, od prodaje glavnih gospodarskih akterjev, če jih opredelimo kot banke, vsi vemo,da je država kar nekaj stvari prodala v preteklem obdobju, in vse s pozitivno noto ministra Ropa. To je bojazen, ki se je ta država mora bati. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Kelemina.
Hvala lepa. Gospodu Sašu Pečetu bi repliciral v tem delu, da se sicer strinjam, da je gospod Rop zelo odgovoren za te stvari, ampak ni pa on edini odgovoren. Mi se moramo močno zavedati, da je oblast, ki jo imamo, postavil ta državni zbor, in poslanci koalicije sotisti, ki so odgovorni za to, ali bo neka vlada pravilno funkcionirala ali ne. Oni so odgovorni in oni bi morali, če ta oblast ne dela tako, kot bi morala delati, tako kot je bilo dogovorjeno in kot je bilo naročeno s strani državnega zbora na podlagi sprejete zakonodaje in usmeritev, politik, ki jih je oblikoval ta državni zbor in tako naprej, potem je ta oblast državnemu zboru, koalicija, dolžna takšno vlado odstraniti in postaviti novo. In če tudi tista ni dobra, postaviti še novo. Ampak pri nas to ni mogoče. Pri nas enega ministra ni mogoče odstaviti, opozicija ga ne more odstaviti, oni ga pa sami nočejo odstaviti. V tem je razlika in v tem je problem te države, ker ta navidezna demokracija, ki vlada v tej državi, je absurd nad absurdi. To niti demokratična država ni niti pravna država ni, in še dolgo ne bo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, ponovno vas vabim k razpravi. Ga ni, ga ne bo. Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Gospa predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Kljub dejstvu, da nas je nekako gospoda Feri Horvat pozval k protiinflatornemu delovanju, kar se tiče števila besed, ker te tako ali tako ne bodo nič pomagale, tako sem ga razumel, sem se vseeno prijavilk razpravi, da opozorim na nekatera dejstva v tem rebalansu proračuna, ki se ne skladajo s tistim, o čemer sta gospod Drnovšek in gospod Rop govorila ob predstavitvi proračuna lani novembra. Rad bi povedal še to, da je v bistvu pravzaprav vseeno, kaj opozicija v tem državnem zboru govori, ker nas tako in tako poslanci in vlada, ki je odgovorna za to stanje, ne posluša. Če pa že posluša, pa tudi mediji v javnost prenesejo etiketo, ne vem, tako kot sem lahko prebral v Sobotni prilogi Dela 6. julija, kjer pravi novinar, da je opozicija v ekonomskem smislu slabo podkovana. Mislim, da bolj natančne analize stanja, kot jo je danes uvodoma podal dr. Bajuk, ni mogoče podati, ni mogoče. Če ste ga poslušali, je nanizal vse probleme in tudi povedal, kje so rešitve. Ampak če seveda to ni dovolj, je treba povedati - bom ponovil to, kar je tudi on povedal -, da opozicija pač nima pri sebi ekonomskega inštituta, tudi nima urada za makroekonomske analize, pa tudi denarja ne, da bi plačala kakšne ekonomske eksperte. Lahko pač uporabi tisto, kar je v javnosti prisotno, kar so napovedali mediji in mi smo pri sprejemanju proračuna opozarjali, da pač gospodarska rast ne bo takšna, kot je vlada predvidela. In to se je seveda hitro tudi pokazalo, da je opozicija s temi svojimi napovedmi imela prav. Zelo dobro bi bilo in enostavno, če bi rebalans proračuna popravljali navzgor. V tem primeru bi tudi v Novi Sloveniji verjetno vložili številne amandmaje na ta rebalans proračuna. Ker pa gre za popravek navzdol, pa seveda to kaže eno, birekel, slabo stanje v slovenskih financah. In če se bodo tudi prihodnji rebalansi, ki so danes v tej razpravi bili napovedani, odvijali po istem scenariju, ob tem pa se bo državni dolg povečeval in tudi proračunski primanjkljaj, potem se seveda piše tej državi zelo črn scenarij. In zato ni treba biti niti ne vem kakšen velik ekonomski strokovnjak. To konec koncev lahko razume tudi nekdo, ki je po poklicu veterinar, tako kot jaz. Torej, to je povsem jasno. Rad bi v tej razpravi opozoril na dve dejstvi, ki se ne ujemata s tistim, kar, kot sem že rekel, sta govorila minister Rop in pa predsednik vlade lani ob sprejemanju proračuna. Prvič, lani je bilo pri sprejemanju proračuna veliko govora o regionalnem razvoju in premalo sredstev za skladnejši regionalni razvoj. Minister je takrat povedal, da bo konkurenčnost gospodarstva vlada spodbujala tudi z vlaganji v cestno infrastrukturo, zlasti v izgradnjo avtocest, ki naj bi se v naslednjih letih pospešila in tudi naj bi šlo iz proračuna več za ta namen. Takrat jepriznal, da je v dopolnjenem delu predloga proračuna vlada prisluhnila tudi opoziciji in za 2,2 milijardi povečala sredstva za slovenski cestni program. Toda, če danes gledate ta rebalans proračuna, lahko ugotovite, da za približno toliko, kolikor je bilolani na predlog opozicije povečano, letos vlada z rebalansom zmanjšuje. Torej zmanjšuje se pri cestni infrastrukturi, in sicer pri postavki vzdrževanje in investicije v gradnjo cest za ca. 1,3 milijarde, še bolj sem presenečen, ko ugotovim, da vlada z rebalansom zmanjšuje tudi sredstva za tekoče vzdrževanje javne železniške infrastrukture. To pomeni, da je ta rebalans v totalnem nasprotju s tistim, kar je bilo kot prioriteta, o kateri je govoril dr. Drnovšek, predstavljena v tem državnem zboru. Jasno namreč je, da če se sredstva za cestno infrastrukturo zmanjšujejo, da bo to upočasnilo izgradnjo slovenskega avtocestnega križa, da bo to upočasnilo izgradnjo slovenskih cest, da se bodo roki podaljšali in seveda investicije zamaknile v neko daljno prihodnost Skratka, premalo je, da bi v Sloveniji čakali in letno odpirali okoli 16 km avtocest. Dr. Drnovšek je ob takratni predstavitvi povedal, da se bo država in vlada angažirala ter zagotovila drugačen in dodaten vir finančnih sredstev, da bo angažirala zasebna sredstva, da bi hitreje končali te projekte, rekel je: "bodisi prek koncesij ali na kakšen drugačen način". Danes, sedem, osem mesecev po tem njegovem prepričevanju poslancev tu v parlamentu praktično ni od tega nastalo nič. Še vedno nimamo rebalansa slovenskega nacionalnega cestnega programa, še vedno nimamo zakona, ki bi omogočal koncesijsko izgradnjo. Torej, vlada nam nekaj obljublja, nič pa se na tem področju ne premakne. Mi pa, kar se tega tiče, izredno zaostajamo za razvito Evropo. In to, da nimamocest, kot bi jih morali - imeti, seveda povzroča slovenski državi ogromno gospodarsko škodo in lahko bi rekel, tudi žrtve v človeškem potencialu, kajti zaradi tega dnevno prihaja do številnih nesreč, številni ljudje umirajo, številni ljudje so ponesrečeni in tako naprej. Še slabša je seveda podoba in stanje na lokalni cestni infrastrukturi. Sam se sprašujem, kdaj bo potem vlada izpolnila tisto, kar je iz leta 1993 podpisala z Evropsko skupnostjo in zgradila, recimo, odsek od Slovenske Bistrice do Ormoža. Kdaj bomo dobili neko rešitev na Pragerskem, kdaj bomo dobili neko rešitev na Ptuju in tako naprej? Torej, to so vprašanja, ki jih očitno ta vlada prelaga v neko daljno prihodnost. Naslednje, na kar bi rad opozoril, pa je področje kmetijstva. Dr. Drnovšek je po predstavitvi proračuna povedal, da vlada veliko vlaga in se zelo zavzema za kmetijske reforme. Pa poglejmo, kakšni pa so rezultati teh kmetijskih reform. Rezultati so v glavnem takšni, da kmetijska proizvodnja strmo pada, da se bruto dodana vrednosts področja kmetijstva v skupnem bruto družbenem produktu letno zmanjšuje za več kot 10%, da država Slovenija povečuje uvoz hrane. Samo leta 2000 je bil ta za 50 milijonov večji kot leta 1999 in je znašal 700 milijonov nemških mark; da se vse manj ljudi odloča za kmetovanje in da se naše površine vse bolj zaraščajo. Torej to je tudi ugotovitev evropske komisije in je zapisano v poročilu evropske komisije za leto 2001. Podatkov o stanju na področju kmetijstva za leto 2001 še ni, ampak po nekaterih informacijah, ki so pricurljale v javnost, so ti še slabši od leta 2000, saj navajajo, da je edina pozitivna rast na sektorju prašičereje, vse drugo pa dejansko poteka v še slabših merilih, kot je potekalo leto prej. V javnosti se ustvarja neka osnovna dilema in nek prepir o tem, ali naj bo cena pšenice 28,5 ali 2 tolarja več, nihče pa ne razpravlja o tem, da za kilogram kruha mora kmet prodati 10 kilogramov pšenice, da potem iz tega naredijo v industrijski pekarni kilogram kruha ali pa, da je potrebno - ne vem - 3kilograme pšenice za kepico sladoleda. Vas sprašujem, predstavnike vlade, ki s to temo nekako zamegljujete realno stanje, kaj bi pomenilo pri nas, ko se cene tako hitro večajo, če bi kruh bil za 20 tolarjev dražji. Torej nič kaj dosti, vendar to je seveda tema, ki je zelo privlačna in pa pripravna za to, da se lahko tako ministrstvo za kmetijstvo, kot sindikat, kot kmetijsko-gozdarska zbornica do neskončnosti prepirajo in pač prepričujejo eden drugega, kdo ima bolj prav; in so oči slovenske javnosti bolj uprte v to, kot pa v neizvajanje tistih strukturnih sprememb na področju kmetijstva, za katere smo se odločili. To govorim zato, ker je leto 2004 pred nami. In seveda jasno je, da se v Sloveniji ne moremo iti neke industrijske kmetijske proizvodnje, ker je slovenska kmetijska strukturiranost za takšno kmetovanje enostavno nepripravljena in ni mogoče na teh naših majhnih kmetijah kmetovati na takšen način. Tukaj je bilo danes že omenjeno, da se v bistvu največ v tem rebalansu proračuna zmanjšujejo proračunske rezerve. To pa seveda pomeni, da se bodo tudi znižala sredstva, ki bi jih morala država izplačati po zakonu o povračilu škode zaradi suše, pozebe in neurij v letu 2001. V takratnem zakonu je namreč bilo proti volji opozicije določeno, da se ta sredstva izplačujejo iz proračunske rezerve. No, sedaj smo pa pri tem. Proračunsko rezervo se na takšen način krči, na drugi strani pa se za 4 milijarde in pol oziroma nekaj več povečujejo transferji v pokojninsko blagajno. Stanje pa je takšno, bom prebral en odstavek iz Pomurskega vestnika, ki je bil objavljen 16.5.2002. Katastrofalno podobo našega kmetijstva pa kažejo tudi podatki o plačevanju prispevkov za obvezno zdravstveno zavarovanje. Kmetje so plačali letos do konca marca le za 7,5 milijona tolarjev prispevkov, njihov dolg pa ostaja še vedno sedemkrat večji. Ob tem se je konec lanskega leta znižal s 115 milijonov na 49, delno na račun vpisa hipoteke na premoženje v zemljiški knjigi." Kaj to pomeni? Tisto, kar je prej pred mano govoril poslanski kolega Kelemina, da ljudje živijo in životarijo iz tistega, kar so ustvarili v preteklosti. Poglejte, z vpisi na hipoteko v zemljiški knjigi prekmurski kmetje rešujejo stanje in odplačujejo dolgove. Sprašujem predstavnike vlade, kaj vi mislite o tem. Ali je takšno stanje primerna podlaga za vstop v Evropsko unijo leta 2004? Se pravi, na eni strani ne pritekajo prihodki v pokojninsko blagajno, ker enostavno kmetje nimajo za to denarja. Na drugi strani pa država, tako kot je povedal predstavnik mladih, vedno več iz proračuna namenja v pokojninsko blagajno. To je seveda neki zaokrožen ciklus, neki krog, iz katerega na takšen način, kot predlaga ta vlada, ni možno iziti. Da zaključim. Minister Rop je prej na široko obrazložil, kako vlada z vsemi temi spremembami pač poravnava in poplačuje nekatere stare obveznosti. Ampak, če je to povedal, potem je seveda posredno priznal, da je ta politična opcija v preteklosti naredila veliko napak, ki nas sedaj pač stanejo to, da plačujemo te obveznosti za nazaj na račun novega zadolževanja. Dokler bo država Slovenija imela zadosti državnega premoženja in tega prodajala, zdaj enim zdaj drugim tujcem, ta čas bo na takšen način to možno. Ko premoženja več ne bo, takrat pa naj nam pomaga, ne vem, kdo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Bernik. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Gospodje ministri, gospa državna sekretarka in državni sekretarji, kolegice in kolegi! Danes je bilo povedano že mnogo o financah in o vsem in zato se ne bom nekako spuščal v številke, ker smo jih dovolj slišali, nekatere so zelo žalostne, vendar nekatere smo pa tudi že pozabili. Jaz bi rad vzel v bran gospoda ministra za finance, gospoda Ropa s tega vidika. Všeč mi je, da je vedno tako optimističen. Vedno prihodnost gleda boljšo, kot je sedanjost. Je sončna in vesela. Seveda, naša dolžnost, kar sem že večkrat rekel, je pa to, da smo skeptični o njegovih napovedih, in lahko tudi rečem, da na žalost je ta skepsa doslej še vedno zmagala. Ne vem, koliko časa bo to trajalo. Tudi ko sem gledal tole slovensko ekonomsko ogledalo iz preteklega junija, kaže za letos, tu bom izjemo naredil, številko omenil, da je za letos in tudi za naslednji dve leti, se pravi 2003 in 2004, kaže, da so vsi pomembnejši kazalci zelo optimistični. Vsi so boljši kot v prejšnjem letu, 2001. Ti podatki so od urada Republike Slovenije za makroekonomske analize in razvoj in predstavljam si, da tudi vlada uporablja te napovedi. Ko pa človek gleda, pregleduje proračun in rebalans, pride do zaključka, da ne en ne drug nista uravnovešena. Vendar tu ne mislim v finančnem smislu, ampak v nekem drugem smislu. Preden grem k temu, naj še omenim, da sem pred leti prebral knjigo z naslovom Kako zavajati oziroma lagati statistikom. Morda bi bilo dobro to knjigo kupiti tudi poslancem, nam, poslancem, da bi lahko se prebili skozi nekatere napovedi, ki jih rebalans in proračun nudita. Vendar bi želel iti v analizo oziroma kratko analizo principov, na katerih slonijo proračunske postavke. Oba, tako proračun kot rebalans, namreč nista zgrajena na ustavni enakopravnosti slovenskih državljanov. Zakaj? Finančne potrebe temeljijo na premisi ideološke usmeritve države. To je pa seveda v popolnem nasprotju z demokratično ureditvijo naše države, krši človekove pravice slovenskih državljanov in seveda tudi ostalo. Edina ideologija, ki jo država sme imeti v demokraciji, je ustava in iz nje izhajajoče enakopravnosti državljanov. Gotovo veste, o čem govorim. Naše oblasti od vrha navzdol se oprijemajo ene resnice, ta je obvezna za vse državljane, za vse uslužbence države, in seveda teh je množica, in tako prisotni proračun tudi izpoveduje to resnico. Nekaj konkretnih stvari. Vlada predlaga tako imenovani pietetni pokop ljudi, ki so bili ubiti po vojni, zakopani 50 let, vendar rebalans ne predlaga nobenih dodatnih finančnih sredstev, da se to uresniči. Drugič - preko deklaracije vlade iz prejšnjega leta ta predlaga celo vrsto odgovornosti, prelaga celo vrsto odgovornosti tega projekta na komisijo za prikrita grobišča. Ta komisija pa ne dobi nobenih dodatnih sredstev v proračunu ali rebalansu. Tretjič - vlada povsem ignorira vse tiste žrtve in tudi žive nasprotnike v revoluciji in protirevoluciji. Seveda, kdo bo ugovarjal, češ da preteklost je dobro raziskana in ugotovljena. Vsak državljan v demokraciji ima pravico tako misliti ali pa misliti nasprotno. Vsak od nas bi se moral boriti za to, da imamo tisti, ki smo na drugih bregovih, da imamo vsi, ki smo na drugih bregovih, možnost, da svoje gledanje povemo jasno in glasno. Rekel bi, da po pol stoletja ideološke prisile je čas, da tudi proračun začne skrbeti za vse državljane enako in ne samo za tako rekoč svoje. Ko so lani državni zbor, to se pravi predsednik državnega zbora, generalna državna tožilka in pa direktor policije po odkritju grobišč v Slovenski Bistrici iz informativne televizijske konference naredili medijski dogodek, z napovedjo cele vrste korajžnih ukrepov, se od tedaj skoraj nič ni zgodilo. Saj kot moramo ugotoviti, je dejstvo, da nihče ne raziskuje kriminalne preteklosti teh dogodkov. Žal tudi proračun ne vključuje nobenega dodatnega denarja za ta projekt. Lahko bi nadaljeval z naštevanjem stvari, ki spadajo v omenjeno kategorijo, pa ne bom, saj ste slišali že zadosti. Rekli boste, vsaj nekateri, kje naj država jemlje sredstva za za potrebe, o katerih govorim. Nekateri govorniki pred menoj so s prstom pokazali na nekatere možnosti in na vire dohodkov, ki jih je vlada do sedaj ignorirala ali pa celo obšla. Lahko bi rekel, da je v naši državni upravi še veliko debelih krav, ki so vidne, vendar, izgleda, finančnim oblastem nevidne. Vlada bi imela za vse, tako za državljane, ki živijo v revščini, kot za potrebe tistih, ki so bili pobiti, če bi imela svoje prioritete pravilno zgrajene in bi nehala financirati nekatere zadeve, ki so že preko meje kulture, okusa, državotvornosti in so celo protislovenske. Naj na koncu rečem tole. Časti, pietete in enakopravnosti državljanov ni mogoče zbirati z denarjem. Vzdržujejo se pa, ne samo z denarjem države, temveč tudi civilne družbe, pokončnih državljanov. Tukaj je možno partnerstvo, ki ga ni videti ne v proračunu in ne kje drugje. Naj ponovim. Ideološki terorizem oblasti se mora končno ustaviti in dati možnost vsem državljanom, da enako predstavljajo svoja gledanja in svoje zahteve. Upam, da bomo enkrat prišli do tega, kajti samo na ta način se bomo lahko pogovarjali o spravi in vseh drugih stvareh in tudi o prihodnosti. Hvala vam.
Hvala lepa. V nadaljevanju so razprave poslank in poslancev omejene na 5 minut. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zato zaključujem splošno razpravo. Tako kot pri predlogu proračuna tudi ob obravnavi rebalansa prehajamo na razpravo o posameznih delih rebalansa državnega proračuna. Kot posamezni del je šteti splošni del, posebni del in načrt razvojnih programov. Prehajamo na obravnavo splošnega dela predloga rebalansa. Želi kdo besedo? Pisnih prijav nimam. Hvala lepa. Torej lahko zaključim razpravo in prehajam na odločanje o splošnem delu predloga rebalansa. Kolege in kolegice poslanke in poslance vabim v dvorano, ker bomo odločali o splošnem delu predloga rebalansa. Spoštovani, spoštovane! Ponovno vas lepo prosim, da se nam pridružite v dvorani, ker smo v fazi odločanja in bomo glasovali o splošnem delu predloga rebalansa. Odločamo torej o splošnem delu predloga rebalansa. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 37, proti 5. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je splošni del predloga rebalansa sprejet. Prehajamo na obravnavo posebnega dela predloga rebalansa. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmajih k posebnemu delu predloga rebalansa. Amandmaji so zapisani v pregledu amandmajev z dne 10.7.2002. Še pojasnilo: razpravo bomo v skladu z 225. členom poslovnika zbora vodili po posameznih podprogramih v okviru posameznega proračunskega uporabnika, h kateremu so vloženi amandmaji. V razpravo dajem pri uporabniku Urad Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu amandma poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije k podprogramu "podpora Slovencem v zamejstvu in v tujini". Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 50, za je glasovalo 11, proti 36. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Smo pri uporabniku Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, k podprogramu "delovanje služb in javnih zavodov" je vložen amandma iste poslanske skupine, ki nosi popravek z datumom 9.7.2002. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 54, za je glasovalo 13, proti 40. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Pri istem uporabniku je k podprogramu prestrukturiranje kmetijstva in živilstva vložila poslanska skupina SDS amandma. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 55, za je glasovalo 12, proti 42. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Smo pri uporabniku Direkcija Republike Slovenije za ceste, kjer sta vložena dva amandmaja k podprogramu "investicijsko vzdrževanje in gradnja državnih cest"; predlagateljica obeh amandmajev je poslanska skupina Socialdemokratske stranke Slovenije. Želi kdo razpravljati? Gospod Kelemina, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovano, cenjeno in vzvišeno vlado bi vprašal, na podlagi kakšnih argumentov so pod točko 2 tega amandmaja, ki sem ga predlagal, vzeli na eni majhni postavki stran 26 milijonov in jih dali potem za nove prioritete. Zakaj ste to naredili? Ali poznate to, za kateri del gre, za kaj gre, ali ste to kar tako na pamet naredili, »kar polovico bomo vzeli stran«. 60 ubogih milijonov je bilo za en nujen projekt namenjenih, ki se bo vse skupaj sesulo zdaj. Zdaj to marsikoga ne briga, ker tega ne rabi, ampak dela se velika gospodarska škoda. Saj sem povedal zadnjič, celo kriminal, ker se pravočasno ne sanirajo določene stvari in vsako leto je samo večja škoda. Z nekimi minimalnimi sredstvi bi se v prvi fazi dalo nekaj še rešiti, potem se pa ne da več. Potem so pa bistveno večji stroški. Zdaj bi pa jaz vprašal, zakaj je bilo treba to postavko zmanjšati za polovico in zakaj odpreti nove prioritete. In ali ni zaradi tega, ker se v času po sprejetju proračuna recimo, prav gotovo zgodi nekaj novega, neka nova dejstva se pojavijo. Priznam, da pride do tega, da se pojavijo nove prioritete. Ampak teh prioritet je lahko mogoče za 500 milijonov mogoče za milijardo. In vas vprašam, spoštovani gospod minister, ali niste mogli zahtevati, da se 500 milijonov ali pa milijarda tolarjev za neke izredne, nujne, nove projekte oziroma nove prioritete zagotovi iz drugih sredstev, ali nimamo mi takihsredstev v državnem proračunu. Mislim, da jih imamo. Zakaj ne iz tistih sredstev? Zakaj je potrebno črtati nujne prioritete, ki smo jih komaj izposlovali in bi dejansko okrnjenje teh programov povzročalo dodatno gospodarsko škodo Sloveniji. Zakaj to delate? To mene zanima. In mi povejte, prvič, zakaj ste zmanjšali za polovico in zakaj ne poiščete virov iz drugih proračunskih virov, ki so za to namenjeni. Če pride do izrednih primerov, do izrednih razmer, do novih prioritet, za katere razumem, da se lahko vroku treh, štirih mesecev tudi zgodi. Ne vem. Meni se zdi, da imamo neki rezervni sklad, ali kaj že imamo v tej državi. Ne vem, zakaj ne iz tega sklada, če gre za izredne slučaje. Jaz bi vas prosil, da mi to razložite, če je možno, da bom lahko seveda to isto vaše mišljenje in vašo visoko cenjeno razlago podal državljanom, ki živijo na tem območju in ki so bili že itak pretepeni stokrat in še bodo. Prosim vas lepo!
Hvala lepa. Minister za promet, gospod Presečnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Hvala tudi za vprašanje. Seveda so vsi odseki, ki so v proračunu za leto 2002 in za ostala leta, tudi na neki način prioritetni. Vsi ti odseki in še mnogi drugi so prioritetni. Vendar smo pri potrebi po zmanjšanju proračuna za letošnje leto gledali predvsem s tega stališča, da se začetek rekonstrukcije nekaterih odsekov zamakne, nekatere rekonstrukcije se tudi zavlečejo na daljše obdobje, predvsem tiste, ki niso pripravljene, kjer dokumentacija ali drugo, ali odkupi zemljišč in tako dalje, ni dovolj pripravljeno. Na vsak način pa ne gre v nobenem primeru za kakršnokoli črtanje posameznih odsekov iz proračuna. Gre samo za manjše zamike. Seveda pa, in to bo največji problem, kako zadevo razrešiti pri predvidenem zmanjševanju proračuna tudi za leto 2003. Tu pa bodo utegnile nastopiti potem težave.
Hvala lepa. Želite replicirati, gospod Kelemina? Gospod Kelemina, replika, izvolite.
Hvala lepa za vaš odgovor, spoštovani minister. No, saj drži, če pride do rebalansa, je pač potrebno določene postavke zmanjšati na nek način. Ampak, glejte, gospod minister Rop je govoril o tem, da se neki investicijski transferji in tako naprej niso v bistvu zmanjšali in da je vseostalo enako ali se je celo povečalo. To je čisto zavajanje, ker to ni res. Jaz vam bom zdajle na konkretnem primeru dokazal, in ta ni edini, jih je ogromno, da to ni res, da so se določeni investicijski transferji zmanjšali tudi za polovico ali pa so se v celoti ukinili, tako rekoč. Poleg tega so se odprle nove prioritete, poleg tega se je v celoti, recimo, posebno, gospod minister Presečnik, vaš del proračuna zmanjšal na tem delu za 2 milijardi tolarjev ali nekaj več kot za 2 milijardi tolarjev. Kako steto lahko dopustili, si ne predstavljam, ko smo tako ali tako vseskozi ugotavljali, ves državni zbor je to ugotavljal, pri sprejemanju proračuna 2000 in vsa leta prej in nazaj, da je določene projekte nujno izvesti, ker se pojavlja, mislim, dogaja potem v nadaljevanju določena gospodarska škoda. Ampak, poglejte, jaz sem stokrat povedal, če mi naredimo nek program, pa recimo, da je to cestni program, nacionalni program tega, onega, drugega področja, da se naredijo potem, sprejemajo drugi zakoni, naredijo dinamike in tako naprej, te stvari se ne bi smele več spreminjati. Ne bi se smele spreminjati in jaz za to nisem. In nikdar nisem še bil na ministrstvu za promet in zveze, tako kot nekateri hodijo s torbami tam okoli ali pa ogromno jih hodi, in spreminjajo prioritete iz dneva v dan. Jaz tega ne bom naredil, ker me je sram. Ogromno poslancev, ogromno županov, in hodijo s torbami tam okoli ministrstva in vedno nove prioritete postavljajo. To je absurd, in jaz tega ne bom dovolil in si ne bom drznil, da bi sam šel tam in prosjačil za neko cesto. Mi moramo imeti program in vedeti moramo po programu, kako se določene stvari izvajajo, in potem smo vsi tiho in čakamo, da se bo to naredilo. Imamo pa med tem časom druge stvari, skrbi, kako bomo zagotavljali sredstva, kako bomo omogočali, da se bo še marsikaj drugega naredilo v tej državi, kako se bodo druge politike formirale, ne pa da bomo potem vsako leto posebej desetkrat hodili na ministrstvo, na posamezna ministrstva, na posamezne resorje vplivat na to, z našo avtoriteto, tudi, ne vem, z grožnjami ali s čimerkoli že vse, da bomo dosegli svoje interese. To je zgrešena politika, zgrešen način dela. Jaz ne bi pustil nobenemu poslancu, da pride na ministrstvo, če bi jaz odločal o teh zadevah, in nobenemu županu in nobenemu. Program, projekt, potrjen v državnem zboru, in samo izvajati, popolnoma nič drugega. Ampak to so same špekulacije, popolnoma nič drugega se ne dela v tej državi, kot same špekulacije. In to je višek nesramnosti in drznosti, kaj si ta oblast dovoli. Jaz se s tem ne strinjam in se nikoli ne bom strinjal in še marsikaj drugega bom povedal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Bernik, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Oprostite mojemu posegu, ki je pravzaprav proceduralen. Rad bi predlagal, kar je bilo že pravkar storjeno, da pri vsakem amandmaju ministrstvo, ki je odgovorno za to, za tisto področje, da nam pove, zakaj ne nasprotuje, ne podpira amandmaja. Ker drugače smo priča smešni situaciji, da se tukaj razloži amandma, nikdar pa ne dobimo pogleda vlade. Ampak ni zadosti, da bi nam vlada povedala »ja, pač ne moremo narediti tega«, ali karkoli, kar smo že v preteklosti včasih slišali. Resnično bi želel, da dobimo kvalitativen odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju k podprogramu investicijsko vzdrževanje in gradnja državnih avtocest, pod zaporedno številko 1. Glasujemo. Navzočih nas je 56, za je glasovalo 9, proti 45. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma pod 1 k podprogramu ni bil sprejet. Odločamo še o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 52, za je glasovalo 11, proti 41. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Moram se opravičiti. Na strani 3 sem pozabila po zaključeni razpravi dati na glasovanje amandma k podprogramu "razvoj podeželja". Na strani 3 pregleda pred tem amandmajem, o katerem smo odločali zdaj. Razpravo smo zaključili, glasovanja pa nismo opravili. Zato dajem na glasovanje amandma k podprogramu "razvoj podeželja" iste poslanske skupine. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 6, proti 38. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Gospod Bernik, izvolite.
Hvala lepa. Rad bi vprašal, kaj se je zgodilo z mojim preprostim predlogom. Ali bomo slišali kakšno razlago od vlade [[...]]
Lepo prosim za mir v dvorani! Dr. Bernik.
Ali bomo slišali razlago, zakaj vlada ne podpira takega predloga? Saj so vendar gospe in gospodje tukaj zato, da nam razložijo, zakaj ne.
Dr. Bernik, jaz dajem besedo vsakemu, ki se javi k besedi. V pregledu nimamo opredelitve, da vlada ne podpira amandmajev, in je korektno vaše vprašanje, ki ga naslavljate na ministre, da vam tu podajo odgovor, ampak nisem dobila nobenega znaka, zato sem zaključila razpravo.
Če dovolite, prihranimo čas in denar, da gospe in gospodje tu ne sedijo brez haska; verjetno bi bili raje v uradnih in delali, namesto da bi nam razlagali. Toda tu razvijamo neke vrste dialog in to se mi zdi povsem demokratično. Hvala.
Hvala lepa. Smo pri uporabniku Agencija Republike Slovenije za okolje. K podprogramu "načrtovanje, varstvo in urejanje voda" je vložen amandma poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije. Odpiram razpravo. Ker ne želi nihče razpravljati, razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 54, za je glasovalo 10, proti 40. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Smo pri uporabniku Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. K podprogramu "socialno varstvo invalidov" je vložen amandma poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 51, za je glasovalo 9, proti 39. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. In še zadnji amandma, ki je vložen pri uporabniku Uprava Republike Slovenije za kulturno dediščino, k podprogramu "nepremična kulturna dediščina", predlagateljica je poslanska skupina Socialdemokratske stranke Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ker ne, razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 52, za je glasovalo 11, proti 41. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Zaključili smo razpravo in odločanje o amandmajih, zato prehajamo na odločanje o posebnem delu v celoti. Glasujemo. Glasujemo o posebnem delu v celoti. Navzočih nas je 56, za je glasovalo 40, proti 15. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je posebni del predloga rebalansa v celoti sprejet. Prehajamo na obravnavo načrta razvojnih programov. Želi kdo besedo? Ker ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o načrtu razvojnih programov. Glasujemo. Navzočih nas je 55 za je glasovalo 45, proti 9. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je načrt razvojnih programov sprejet. Končali smo torej odločanje o posameznih delih predloga rebalansa. Predstavnika vlade kljub temu, da nismo sprejeli nobenega izmed amandmajev, sprašujem, ali je rebalans glede prejemkov in izdatkov usklajen. [[Je.]] Hvala lepa. Ker je torej proračun usklajen, prehajamo na odločanje o rebalansu proračuna Republike Slovenije za leto 2002 v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 58, za je glasovalo 43, proti 13. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je rebalans proračuna Republike Slovenije za leto 2002 sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Predstavnicam in predstavnikom vlade se sodelovanje lepo zahvaljujem. Mi pa prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVRŠEVANJU PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2002 IN 2003, HITRI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik ali predstavnica vlade besedo? [[Ne.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlogu zakona. Predsednik odbora, gospod Ciril Pucko, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Predstavnice in predstavniki vlade, kolegice in kolegi. Navedeni predlog zakona je odbor v skladu s poslovnikom državnega zbora obravnaval in pri tem po razpravi sprejel naslednje sklepe. In sicer, da predlaga državnemu zboru, da navedeni predlog zakona obravnava in sprejme po hitrem postopku skupaj za amandmajem, ki ga je pripravil odbor. Zakon je potreben zaradi uresničevanja samega rebalansa, ki je bil ravnokar sprejet. Zato ne vidim kakšnih večjih razlogov za širšo razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Tudi ne.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Pisnih prijav k razpravi nisem prejela. Zato je razprava omejena na 5 minut. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem torej splošno razpravo. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo ter odločanje o posameznih členih in vloženih amandmajih. Pregleda amandmajev ni, osnovni zakon ima tri člene. Zato bomo opravili razpravo in odločanje po členih posebej. K 2. členu je vložen amandma odbora. K 3. členu pa amandma skupine poslancev za nov 3. člen, s prvopodpisanim gospodom Samom Bevkom. V razpravo dajem 1. člen, h kateremu ni amandmaja. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o 1. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 53, za je glasovalo 43, proti 5. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je 1. člen sprejet. V razpravo in odločanje dajem 2. člen in amandma odbora k temu členu, ki je redakcijske narave. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zato prehajamo na odločanje o amandmaju k 2. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 52, za je glasovalo 42, proti 6. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o 2. členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 52, za je glasovalo 41, proti 5. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je 2. člen v celoti sprejet. Amandma skupine poslancev s prvopodpisanim gospodom Bevkom, bi se moral glasiti ne amandma za novi 3. člen, ker 3. člen govori, da ta zakon začne veljati naslednji dan po objavi v Uradnem listu Republike Slovenije, ampak za novi 2. a člen, da bi bil korektno vložen. Gospod Pucko, izvolite.
Hvala lepa. Sprašujem oziroma predlagam, da slišimo mnenje vlade o tem amandmaju, ker osebno menim, da je glede na to, da je že druga polovica leta, nesmiselno in tudi neresno spreminjati pravila obnašanja med letom. Zato pač prosim za mnenje vlade. Prej, mislim, da ne bi bilo smiselno odločati. Hvala.
Hvala lepa. Če dovolite, najprej tehnično razčiščujem s predlagatelji. Gre za amandma za nov 2. a člen, ne za spremembo 3. člena, ampak za nov 2. a člen, da vemo, o čem odločamo. Zdaj odpiram razpravo o predlogu amandmaja za novi 2. a člen. Gospod Bevk, izvolite.
Hvala lepa, se zahvaljujem za opozorilo in predlagam, da državni zbor, kljub pomisleku kolega Pucka, predsednika odbora za finance, ta amandma podpre. Kolikor vem, se niti odbor za finance niti vlada do tega amandmaja še nista opredelila in tako ne moremo vedeti niti za stališče odbora niti za mnenje vlade, lahko pa izvemo za mnenje finančnega ministrstva ali pa ministrstva za kulturo To rešitev, ki jo predlaga skupina 11 poslancev, smo predlagali že leta 2001 k istemu zakonu, se pravi zakonu o izvrševanju proračuna, in takrat je državni zbor to rešitev sprejel. Gre namreč za to, da spomenike v lasti lokalne skupnosti država in lokalna skupnost financirata enakovredno, 50% občina in 50% država. Če pa te rešitve za leti 2002 in 2003 ne bi sprejeli, potem pa stopi v veljavo 26. člen zakona o financiranju občin, ki bi potem pomenil to, da bi nekatere spomenike, glede na to, v kateri občini se pač nahajajo - nekateri spomeniki bi pač to srečo imeli, da bi se nahajali v občinah, kjer lahko država soparticipira do 70% sredstev, nekateri spomeniki pa bi imeli to nesrečo, da jih država lahko, v tisti lokalni skupnosti, financira komaj za 10%. Ker gre pri kulturni dediščini za zgodovinski, kulturni in civilizacijski pomen v javnem interesu, menimo, da bi tako enakovredno in enakopravno obravnavanje kulturne dediščine na celotnem ozemlju države bila pravilna rešitev. Naj povem še to, da je to rešitev v lanskem letu, decembru podprl odbor za finance tega državnega zbora, vendar žal takrat na plenarnem zasedanju to ni bilo podprto, ne vem, iz kakšnih razlogov, čeprav sem tisti magnetogram prebral, vendar nasprotniki niso imeli prav zelo prepričljivih argumentov. Naj povem še to, v prid temu amandmaju, da to isto rešitev praktično dobesedno uveljavlja tudi predlog zakona o tako imenovanem kulturnem tolarju, ki ga je skupina poslancev vladnih strank vložila v parlamentarno proceduro v mesecu aprilu. Se pravi LDS, Združena lista, SLS in DeSUS. Poslanci teh štirih strank smo takrat vložili ta zakon in točno to rešitev v ta zakon napisali. In če gospod Pucko pravi, da bi rad slišal mnenje vlade, vlada je ta zakon, se pravi zakon o kulturnem tolarju podprla in to rešitev tudi podprla, ki bi začela veljati s 1.1.2004. Zato je mnenje 11 poslancev, da bi morali to rešitev uveljaviti tudi za leti 2002 in 2003, kajti imeli bi izjemo. Do leta 2001 je šlo po principu, katerega mi predlagamo. Potem bi dve leti imeli neko čudno rešitev, neko neenakopravno rešitev do spomenikov in od leta 2004 naprej zopet tako rešitev, kot jo mi predlagamo za 2002 in 2003. Zaradi teh razlogov predlagam, da ta amandma podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Kamnar, izvolite.
Hvala lepa. Vlada tega amandmaja ne podpira iz dveh razlogov. Prvi razlog je, da zakon o financiranju občin natančno določa sistem financiranja oziroma sofinanciranja investicij na občinski ravni. V kolikor in ko bo zakon o financiranju kulturnih programov sprejet in bo določil drugačen režim financiranja tovrstnih programov, potem bo pač veljala tista ureditev. Menim pa, da z zakonom o izvrševanju proračuna ni sistemsko posegati v zakon o financiranju občin. Drugi razlog, zaradi katerega vlada tega amandmaja ne podpira, je to, da spreminjamo sistem financiranja investicij sredi leta, ko proračun že izvršujemo. Javni razpisi za sofinanciranje investicij na občinski ravni za 2002 so bili napravljeni. Mislim, da so pogodbe ravno v podpisovanju. Sprememba sistema bi povzročila razveljavitev že opravljenih javnih razpisov, razsklenitev pogodb, ki so bile morebiti že podpisane, in začetek postopka znova. V kolikor bi želeli tak sistem vzpostaviti za leto 2003, je seveda to ob pridržku, ki sem ga povedala pod točko 1, možno ob spremembi proračuna za leto 2003, ki ga bomo prinesli v državni zbor jeseni in takrat bo seveda potrebno, tako kot tokrat, tudi odpreti zakon o izvrševanju proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Majda Širca, izvolite.
Hvala lepa. V izogib mogoče nesporazumov na dveh nivojih pri izvajanju gospoda Bevka zgolj to. Prvič, zakon o tako imenovanem kulturnem tolarju ni sprejet in nima zgolj dobesedno takih rešitev, kot ste, gospod Bevk, dejali, ker so variacije v procentualnih financiranjih občina - država zelo različno definirane, vezane na lastništvo, na dogovore in samo izjemoma kot možnost lahko tudi dopuščajo take rešitve. Ampak, kot je že bilo opozorjeno s strani vlade, te rešitve še nismo obravnavali. Hkrati je tudi drugo zavajanje, da finančne, oziroma posledice v prerazporeditvi naj bi vsekakor bile, vendarle govorimo o sprejetem in zagotovo tudi že potekajočem financiranju, ker bi se s takimi dikcijami lahko vzpostavila nova neravnovesja, kar bi pomenilo tudi ne samo poseg v plane, ki so, ali v dela, ki potekajo, ampak lahko tudi v njihovo preprečitev, kajti dobesedno razumevanje 50/50 pomeni lahko rušenje vseh tistih rešitev, kjer so variacije 30, 70 v korist občine ali države, 20, 80 itd. itd. Mislim, da bi bilo, da bi se soočali z nesistemsko rešitvijo in da bi rušila ne samo 2002, ampak tudi 2003. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Amandma o amandmaju za novi 2. a člen. Glasujemo. Navzočih nas je 53, za je glasovalo 11, proti 37. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo še na razpravo in odločanje o 3. členu, ki ni amandmiran. Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o 3. členu. Glasujemo. Prvo glasovanje ni bilo uspešno. V dvorani nas je zadosti, lepo prosim za nekaj pozornosti. Prehajamo na odločanje o 3. členu. Drugič glasujemo. Glasujemo. Navzočih nas je 51, za je glasovalo 43, proti 3. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je 3. člen v celoti sprejet. Prehajam na razpravo o naslovu zakona. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje o naslovu. Glasujemo. Navzočih nas je 52, za je glasovalo 44, proti 5. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je naslov zakona sprejet. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je bil k predlogu zakona v drugi obravnavi sprejet amandma, in sicer k 2. členu. Če želijo kvalificirani predlagatelji vložiti amandma k temu členu, prosim, da to storijo, pred tem pa sprašujem, ali želi morebiti kdo razpravljati o predlogu zakona v celoti. [[Ne.]] Predstavnico sekretariata sprašujem, ali je usklajen. Hvala lepa, da. Prehajamo torej na odločanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 53, za je glasovalo 43, proti 8. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PLAČILU ODŠKODNINE ŽRTVAM VOJNEGA IN POVOJNEGA NASILJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ne želi.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlogu zakona. Predsednik odbora, gospod Ciril Pucko, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, predstavnice in predstavniki vlade! Navedeni predlog zakona, ki je predložen v proceduro po hitrem postopku, je odbor obravnaval na prvem nadaljevanju 26. seje in v dokaj zanimivi razpravi ter po konzultacijah s sekretariatom za zakonodajo in pravne zadeve prišel do zaključka, da je treba oblikovati določen amandma k 1. členu, predvsem zaradi tega, mislim, cilj tega amandmaja bi bila zagotovitev subsidiarnega jamstva države v primeru izplačilne nesposobnosti Slovenske odškodninske družbe Predlagam državnemu zboru, da navedeni zakon, skupaj z amandmajem odbora, obravnava in sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Tudi ne.]] Besedo dajem poslankam in poslancem; pismenih prijav k razpravi nisem prejela, zato je razprava omejena na pet minut. Gospod Kelemina, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Predlog zakona, ki je pred nami, o spremembah in dopolnitvah zakona o plačilu odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja, je po moji oceni spet eden izmed teh klasičnih, tradicionalnih manevrov, ki jih ta vlada izvaja zato, da na nek način poskuša zapolniti neke praznine pa neke obljube, ki jih je slovenskim državljanom, upravičencem, že dala. Jaz upam, da s to spremembo tega zakona ne bo prišlo do tega, da bi upravičenci še težje prišli do svojih pravic. Namreč vemo, da se dogaja to, da prav zaradi izredno težke finančne krize, ki v tej državi vlada že nekaj časa, seveda do zdaj izredno prikrito, spretno in tako naprej, zdaj so se stvari nekako začele odkrivati in kazati v svoji realnosti in težavah. Torej pričakujem, da pač ta sprememba in ta manipulacija, ki si jo je spet privoščila oblast, ne bo prispevala k temu, da bi oškodovanci še težje prišli do svojih pravic. Jaz bom prav s tega vidika kljub temu podprl ta predlog, čeprav tej oblasti ne verjamem popolnoma nič. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem splošno razpravo in prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo ter odločanje o posameznih členih in vloženih amandmajih. Osnovno besedilo predloga spremembe zakona ima 2. člena. K 1. členu je vložen amandma, katerega predlagatelj je odbor. V razpravo dajem torej 1. člen in amandma odbora k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje o amandmaju, ki spreminja člen. Glasujemo. Prvo glasovanje ni bilo uspešno. Prosim, še za malo pozornosti. V dvorani nas je zadosti. Drugič glasujemo o amandmaju k 1. členu. Predlagatelj je odbor. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet in s tem 1. člen spremenjen. V razpravo in odločanje dajem 2. člen, ki ureja datum veljavnosti zakona. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je 2. člen sprejet. Prehajamo na razpravo o naslovu zakona. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje o naslovu. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 42, proti 1. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je naslov zakona sprejet. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je bil k predlogu zakona v drugi obravnavi sprejet amandma k 1. členu. Če želi kdo od kvalificiranih predlagateljev vložiti amandma, prosim da to stori, pred tem pa sprašujem, ali želi kdo razpravljati o predlogu zakona v celoti. [[Ne.]] Medsebojna skladnost določb zakona je. Hvala lepa. Prehajamo torej na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Predstavnici in predstavnikom vlade in našega sekretariata se za sodelovanje najlepše zahvaljujem. Mi pa prehajamo oziroma se vračamo na 10. točko dnevnega reda. Z delom končamo, kot je razvidno iz prečiščenega dnevnega reda, ob 19.00 uri oziroma do zaključka obravnave točk 17., 18., 19., če bi to trajalo čez 19.00 uro. Delamo pa normalno do 19.00 ure, nadaljujemo z obravnavo točk, ki so pred nami. Prehajamo torej na 10. točko. Mislim, da me še poslanci nekoliko pogledujejo. Dogovor je bil, da če točke, ki se navezujejo na predlog rebalansa, ne bi bile končane do 19.00 ure, se delo nadaljuje do dokončanja teh treh točk. V vsakem primeru pa delamo do 19.00 ure, v sredo, v četrtek oziroma jutri do 14.00 ure, kot je običajno. Prehajamo torej na 10. T0ČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O VARSTVU PRED IONIZIRAJOČIMI SEVANJI IN JEDRSKI VARNOSTI, hitri postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? Minister za okolje in prostor, mag. Janez Kopač, izvolite.
Hvala lepa. Samo dva stavka. Mislim, da je dragocen čas pred koncem tega zasedanja, zato predlagam, ker je bila zelo intenzivna razprava opravljena na več sejah odbora za infrastrukturo, ker smo povsod prišli do konsenza v zvezi z vsemi amandmaji predlagam, da preidemo kar na obravnavo posameznih členov. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlogu zakona. Predsednik odbora, gospod Branko Janc, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Odbor državnega zbora za infrastrukturo in okolje je na 29. seji dne 6.6., 13.6. in 4.7. obravnaval predloga zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije posredovala v obravnavo po hitrem postopku vlada Republike Slovenije. Vlada je predlog zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji, jedrski varnosti z dne 9.4.2002 nadomestila z novim besedilom predloga zakona, ki ga je vložila v obravnavo po hitrem postopku dne 27.5.2002. Predlagateljica zakona je utemeljila hitri postopek s tem, da je predlog zakona del pravnega reda Evropske unije in se je Republika Slovenija v pogajalskih izhodiščih zavezala, da ga bo sprejela, vključno s potrebnimi podzakonskimi predpisi najkasneje do konca leta 2002. Odbor državnega zbora Republike Slovenije je bil seznanjen z mnenjem sekretariata državnega zbora za zakonodajo in pravne zadeve, ki je v zvezi s predlaganim postopkom sprejemanja zakona ugotavljal, da je vlada v besedilu predloga zakona upoštevala večino pripomb, ki so bile podane ob obravnavi prvotnega besedila predloga zakona. Sekretariat je ponovno potrdil, da gre za sistemski zakon, ki celostno ureja zelo zahtevno in strokovno zahtevno področje varstva okolja, zato je v svojem mnenju opozoril na nekatere nedorečenosti v samem zakonu, ki jih je odbor upošteval pri pripravi svojih amandmajev. V okviru splošne razprave, v kateri so sodelovali tudi predstavniki Slovenskega ekološkega gibanja, Nuklearne elektrarne ter Uprave Republike Slovenije za jedrsko varnost, je bilo opozorjeno na nekatere nedoslednosti v samem zakonu, ki jih je odbor upošteval pri pripravi svojih amandmajev, prav tako pa tudi vlada v svojih amandmajih. Odbor je podprl hitri postopek sprejemanja tega zakona in predlaga državnemu zboru, da podpre amandmaje k 3., 15., 46., 50., 133., 139. in 141. členu zakona. Ob koncu razprave je odbor državnega zbora za infrastrukturo in okolje sprejel sklep, da predlaga državnemu zboru sprejem zakona pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, skupaj z amandmaji odbora in amandmaji vlade, ki jih odbor podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Gospod Kelemina bo predstavil mnenje poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa. Čisto na kratko mogoče [[...]]
Ali lahko pridete za govornico?
Bom čisto na kratko, da bo čim prej šlo naprej, ker vidim, da se mudi vsem na dopust. Poglejte, gre za pomemben zakon. V poslanski skupini Socialdemokratske stranke ocenjujemo, da gre za pomemben zakon, in prav gotovo ga bomo podprli v njegovem večinskem delu, čeprav mogoče vse rešitve niso najboljše, pa upamo, da bo zakon dovolj primeren, da se ga bo dalo uresničevati. Torej ne zamerimo vladi, da nam je ta predlog zakona predložila v obravnavo, bolj zamerimoto, da tega zakona nismo imeli že prej, in dejansko ne vemo, kje so bili razlogi za to, da se ta zakon že prej ni predložil in da ni bil že sprejet. Skratka, gre za pomemben dokument, ne samo za Slovenijo, ampak tudi zato, da uskladimo te zahteve z Evropsko skupnostjo. In pričakujemo, seveda, da bo ta zakon prispeval k jedrski varnosti v Sloveniji in na splošno v evropskem prostoru. Samo toliko. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Kelemina. Še kdo? Ali lahko ugotovim, da druge poslanske skupine ne želijo predstaviti stališč? Poslanke in poslanci? [[Ne želijo.]] Potem zaključujem splošno razpravo o predlogu zakona o varstvu pred sevanji in jedrski varnosti. Vabim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano, ker bomo odločali; zdaj nas za odločanje ni dovolj. Imamo veliko amandmajev, zbrani so na 26 straneh. Prosim, če dobite predse ta pregled vloženih amandmajev. Prosim kolegice in kolege iz preddverja, da se nam pridružijo v dvorani. Ta hip nas ni dovolj. Do 19.00 ure imamo možnost, da spravimo ta zakon pod streho, potem nam pa jutri dejansko ne ostane veliko zahtevnih zakonskih osnutkov. To bi bilo sijajno. Prosim! Ali lahko sekretarji poslanskih skupin in vodje pokličejo kolegice in kolege v dvorani? Sicer bom ugotovil, da bomo 10 minut dodelili odmor, če ne bo šlo drugače. Kot rečeno, bom minuto ali dve počakal, potem pa v nasprotnem primeru odredil odmor. Prvič bom ugotavljal našo navzočnost, s tem da bom dal na glasovanje predlog, da skladno z drugo alineo 189. člena po razpravi in glasovanju o amandmajih in členih, h katerim so bili ti vloženi, odločamo skupaj o tistih členih, h katerim amandmaji niso bili vloženi. Ta predlog ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala ena tretjina navzočih. Ta predlog dajem na glasovanje in hkrati tako ugotavljam navzočnost v dvorani. Samo minuto bom počakal, potem pa odredil 10 minut odmora, ker bomo drugič nesklepčni. Predlagam, da še drugič ugotavljamo navzočnost oziroma glasujemo o sklepu in potem odrejam 10 minut odmora, si vzamemo nekaj trenutkov odmora in potem v potrebni večini odločamo naprej. Glasujmo še enkrat, da bi potem lahko odredili odmor. Ugotavljam, da tudi v drugo nismo sklepčni. Ura je 17.25. Odrejam 10 minut odmora. 17.35 bomo v tretje odločali. Takrat pa prosim vse, če lahko opozorite kolegice in kolege na to, da bi lahko nadaljevali z delom do 19.00. Hvala.
Lepo prosim, da pridete v dvorano, ker bomo tretjič glasovali o proceduralnem predlogu, o predlogu sklepa, da bomo skladno z drugo alineo 189. člena poslovnika po končani razpravi in glasovanju o amandmajih in členih, razpravljali in glasovali skupaj o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Lepo prosim, da pride v dvorano, ker bomo ob tretjem glasovanju hkrati ugotavljali tudi navzočnost v dvorani. Tretjič torej glasujemo in odločamo o predlogu sklepa, kot je bil predstavljen. Lepo prosim za pozornost, ker tretjič glasujemo, lepo prosim tudi, da greste na svoja mesta. Hvala lepa. Tretjič torej glasujemo. Glasujemo. Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.( Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo na razpravo o posameznih členih in vloženih amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 4.7.2002. Ponovno bi lepo prosila za potrebno pozornost, kar nekaj glasovanj je pred nami. V razpravo dajem 2. člen in amandma poslanca Kelemine k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 47. Za je glasovalo 7, proti 37. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 42, proti 3. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 3. členu in dveh amandmajih. Pod 1 je amandma vlade, pod 2 amandma odbora. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih je 49. Za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 4. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 48, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 44, proti nihče. Za je glasovalo 44.) [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 5. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 6. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 48, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 9. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Prvo glasovanje o amandmaju ni bilo uspešno. V dvorani nas je zadosti. Lepo prosim še za nekaj pozornosti. Drugič, lepo prosim za pozornost, drugič glasujemo o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 41, proti 1. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 50, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 10. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 46. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri predlogu amandmaja vlade na strani 4 pregleda. Zaradi zamudnosti ne želim brati, ker je vložen k različnim členom. V pregledu na strani 4. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k členom, navedenim na strani 4 pregleda. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 46. Za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri 12. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 46. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Prvo glasovanje o členu v celoti ni bilo uspešno. Ponovno prosim za malo pozornosti, ker bomo drugič glasovali o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 13. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 48, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 14. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 50, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 52, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 15. členu in dveh amandmajih. Pod številko 1 je amandma vlade, pod 2 odbora. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje, najprej o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 17. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 48, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 18. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Prvo glasovanje ni bilo uspešno. Ponovno prosim za nekaj pozornosti. Drugič bomo glasovali o amandmaju. Glasujemo. Glasujemo drugič. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 23. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Prvo glasovanje o amandmaju ni bilo uspešno. Prosim še za nekaj pozornosti. Drugič glasujemo o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet Smo pri 28. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ne, zato prehajamo na odločanje. Glasujemo. Prvo glasovanje ni bilo uspešno. Ponovno prosim še za nekaj pozornosti. Drugič glasujemo o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 46. Za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 47. Za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 31. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 47. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 51. Za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 32. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Prvo glasovanje ni bilo uspešno. Drugič glasujemo o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 35. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 48, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 37. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 38. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 44, proti nihče. Za je glasovalo 44.) [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 50, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 40. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Prvo glasovanje o členu v celoti ni bilo uspešno. Lepo prosim še za nekaj pozornosti. Drugič glasujemo o členu. Glasujemo. Drugič glasujemo o členu. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 46. členu in treh amandmajih. Pod 1. je amandma gospoda Kelemine, za katerega je napovedan umik, pod 2. amandma odbora, pod 3. amandma vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 51, za je glasovalo 11, proti 33. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Odločamo o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o amandmaju pod 3. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 44, proti 1. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 50. členu in treh amandmajih odbora in vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju pod 1. Glasujmo! Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju pod 2. Glasujmo! Prvo glasovanje o amandmaju ni bilo uspešno. Lepo prosim za pozornost. Drugič glasujmo o amandmaju. Glasujmo! Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o amandmaju pod 3. Glasujmo! Glasujmo! Prvo glasovanje o amandmaju ni bilo uspešno. Res bi prosila še za nekaj pozornosti, ker vsako ponovno glasovanje nam vzame nekaj časa. Drugič glasujmo o amandmaju. Glasujmo! Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 53. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 48, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 55. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Prvo glasovanje o členu v celoti ni bilo uspešno. Drugič glasujemo o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 59. členu in amandmaju poslanca Kelemine in vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Prvo glasovanje ponovno ni bilo uspešno. Res prosim še za nekaj pozornosti. Nekaj strani amandmajev je še pred nami. Jeseni tega dela več ne bo treba opravljati na plenarnem zasedanju. Drugič glasujemo o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 60. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 68. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Prvo glasovanje o členu v celoti ni bilo uspešno. Drugič glasujmo! Drugič glasujmo o členu v celoti! Žel tudi drugo glasovanje ni bilo uspešno. Ob 18.18 tretjič glasujemo o členu v celoti.
Lepo prosim, da zasedete svoja mesta! Glasujemo. O 68. členu v celoti glasujemo tretjič. Navzočih je 52. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 70. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 76. členu in amandmaju poslanca Kelemine k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 5, proti 36. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 41, proti 1. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 79. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 83. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas 48. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 85. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 48. Za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 93. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Odločamo. Glasujmo! Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 94. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 95. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 97. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zato prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 99. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 50, za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet in člen spremenjen. Smo pri 101. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Prvo glasovanje ni bilo uspešno. V dvorani nas je za dosti, zato prosim za nekaj pozornosti. Drugič glasujemo. Glasujemo. Navzočih nas je 51, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 48, za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 102. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Odločamo. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih 50, za 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 103. členu in amandmaju vlade. Razprava? [[Ne.]] Odločanje. Glasujemo. Navzočih 49, za 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Prvo glasovanje o členu v celoti ni bilo uspešno. Lepo prosim za pozornost. Drugič odločamo o členu v celoti. Glasujemo. Glasujemo drugič. Navzočih 52, za 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 108. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih 48, za 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 51, za 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 110. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih 49, za 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih 52, za 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 111. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zato odločamo. Glasujemo. Navzočih je 51, za 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Prvo glasovanje ni bilo uspešno, kljub temu da smo okrepili udeležbo. Drugič glasujemo o členu. Glasujemo. Navzočih 52, za 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 112. členu in amandmaju vlade. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 51, za 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih 49, za 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 114. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zato odločamo. Glasujemo. Navzočih 50, za 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. In še o členu. Glasujemo. Navzočih 50, za 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet Smo pri 115. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zato odločamo. Glasujemo. Navzočih nas je 50. Za 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih 51. Za je 44 proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 117. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zato odločamo. Glasujmo! Navzočih 53. Za 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih 50. Za 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri 120. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ne, zato odločamo. Glasujmo! Navzočih 55. Za 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih 55. Za 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 123. členu in amandmaju predlagatelja Kelemine k temu členu. Želi kdo razpravljati? Gospod Školč, izvolite.
K temu 125. členu [[...]]
123.
Se opravičujem. K 125. sem nameraval. Sem narobe slišal.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 123. členu. Glasujmo! Navzočih 56. Za 17, proti 34. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. In še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih 52. Za 43, proti 6. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 125. členu in amandmaju vlade k temu členu. Gospod Školč, izvolite.
Samo to sem hotel reči, da je ta zakon v enem delu izgubljena priložnost zato, da se del problemov, ki so povezani z vprašanji nadzora nad sevanji in pa jedrsko in stvarmi - jedrsko varnostjo uredi na učinkovit način. Tu je amandma in člen, ki govorita o tem, da imamo dve ministrstvi in dva organa, ki bosta to nadzirala. Trend vsega tega, kar smo poslušali nekaj mesecev nazaj v državnem zboru, je bil, da se maksimalno združuje, kar je možno združiti. In vsekakor predvidevam, da bi bil nadzor nad tem bistveno bolj učinkovit, če bi bila doseženaločljivost teh organov, ki nadzirajo od ministrstev, v enem delu, kar sicer ni problem, točno tega člena in če ne bi bili pravzaprav tisti, ki nadzirajo, hkrati tisti, ki povzročajo potencialne probleme. Tako bo ministrstvo za zdravstvo nadzorovalo rentgene, ministrstvo, pristojno za energetiko, pa jedrske objekte. Oglasil sem se v toliko, da pač povem, da tako hitro sprejemanje zakonov pelje daleč od te občutljivosti, ki je bila pred 20 leti, ko so se odprle diskusije o tem, da je pač treba organizirati učinkovit nadzor nad temi tehnološko zahtevnimi napravami.
Hvala lepa. Gospod Kelemina, izvolite.
Hvala lepa. Tudi v naši poslanski skupini mislim, da smo večkrat opozorili na te stvari v samem postopku sprejemanja zakona, da bi te stvari bilo treba bolj jasno določiti in pa tudi razmejiti te pristojnosti. Vendar ministrstvo pač ne pristaja na te predloge in vztraja pri svojih rešitvah. Tudi se strinjam s tem, da resnično se zdajle mudi s sprejemanjem te zakonodaje in tako naprej, predvsem zaradi teh, po mojem, preveč bogato planiranih dopustov in tako naprej. Jaz mislim, da bo treba, če bomo hoteli, da bi zagotovili večje razmejitve med temi določenimi institucijami in tudi s tem zagotovili večjo varnost na splošno in te pristojnosti nekako dali resnično tistim, ki bi lahko neodvisno potem vršili nadzor in nad jedrsko varnostjo; mogoče bo v prihodnosti, ko bo več časa, potrebna kakšna sprememba. In mogoče tudi vprašati še oziroma se pozanimati in tudi v našem sektorju naročiti, kako je to urejeno v drugih državah. Čeprav je minister večkrat oziroma tudi če se ne motim predstavniki vlade opozorili, da so te stvari tudi v drugih državah približno lahko tako urejene, kot imamo mi zdajle predlagano. Ampak vseeno, jaz se kar pridružujem temu, kar je gospod Školč povedal, da bi - in še marsikdo drug verjetno -, da bi bilo treba nekatere stvari razmejiti. Žal, ni bilo posluha s strani vlade. Skratka, jaz tega amandmaja tudi ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju. Glasujemo. Navzočih nas je 54. Za 41, proti 7. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih 51, za 40, proti 3. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 129. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje, naprej o amandmaju. Glasujemo. Navzočih 52, za 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih 50, za 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 133. členu in dveh amandmajih, pod 1 je amandma odbora, ki je povezan z že sprejetim amandmajem k 46. členu, in pod 2 amandma vlade. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Prekinjam glasovanje. Se opravičujem, gospod Školč, nisem vas videla pravočasno. Izvolite.
Hvala lepa. To je seveda točka, kjer mislim, da potrebuje državni zbor, ki je sicer vehementen v tej zadevi, in mislim, da je prav, da je vehementen, pojasnilo. Ali bodo tako postavljeni organi zadostili temu, da bo ta ločljivost učinkovita? Res je, da so po svetu različne rešitve, povezane z nadzorom jedrskega in drugega sevanja. Res pa je, da imajo jedrsko razvite države popolnoma neodvisne kontrole in tudi združene. Sprašujem ministrstvo, ali obstaja kakšna država na svetu, kjer je, bom rekel, znotraj na enak način, se pravi, da je energetika in jedrska varnost v istem resorju, brez te popolne samostojnosti in brez tega, da so odločbe potem na drugi stopnji podvržene ministru.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Poslanec Školč je verjetno želel diskutirati o kakšnem drugem členu, ta 133. s tem nima nobene zveze. Ampak če že odgovorim na to vprašanje, ki sicer ni povezano s 133. členom, o katerem se zdaj glasuje, je pa treba povedati, da je evropska zahteva ta, da je organ neodvisen na način izdajanja odločb, ki se tičejo tehničnih zahtev. In to prvič v ta zakon šele prinašamo; sedaj v obstoječi zakonodaji, ki je iz začetka 80. let, to seveda ni urejeno. Sicer pa menim, da - skratka, predvsem pa gre za pristojnosti s področja okolja. Kar pa se tiče zdravja, ampak kar je bilo prej rečeno, v prvotni diskusiji, tisto, na katero se nisem oglasil, je pa treba povedati, da taki organi v sestavi sicer v Evropi, mislim, dav Franciji in na Finskem zdaj imajo en tak organ, torej in za sevalno in za jedrsko varnost skupaj. Povsod drugod, po drugih državah imajo dva, v Veliki Britaniji imajo pa celo štiri. Pristopi k organizaciji tega so različni. Mi smo te stvari zelo prediskutirali. Lahko rečem, da smo se eno leto o tem v strokovni javnosti pogovarjali in izbrali ta koncept, ki je pred vami.
Hvala lepa. Gospod Školč, izvolite. Vendarle, razprava se vrača v prvo branje, kjer govorimo o splošnih interesih, smo pa v drugi obravnavi. Izvolite, gospod Školč.
Tu so amandmaji, ki o tem govorijo. Meni je žal, da gre to tako hitro in na tak način. Tako, kot je napisano, je seveda zavajajoče vis-a-vis tuje javnosti, ker tu se govori o ministrstvu za okolje in s tem se jaz seveda strinjam. Organizacija vlade v tem trenutku je pa postavljena tako, da je to ministrstvo za okolje in prostor odgovorno tudi za energetiko. Se pravi, v tem primeru, če poenostavimo, za jedrsko elektrarno v Krškem. Da rečem drugače, če ne bi bila organizacija postavljena tako, potem jaz tega vprašanja ne bi zastavil. Na to vprašanje ni bilo danega odgovora.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju pod 1, ki je povezan z že sprejetim amandmajem odbora. Glasujmo! Navzočih 51. Za 40, proti 2. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma pod 1 sprejet. Odločamo še o amandmaju pod 2. Glasujmo! Navzočih 46. Za 38, proti nihče. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujmo! Navzočih 52. Za 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 134. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ne, zato prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 51, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo! Navzočih nas je 52, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri amandmaju vlade k naslovu 14. poglavja. Želi kdo razpravljati? Ne, zato prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 52, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet in naslov spremenjen. Smo pri 138. členu in amandmaju vlade, ki je povezan z že sprejetim amandmajem k 125. členu. Želi kdo razpravljati? Ne, zato prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih 51. Za 41, proti 4. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih 52. Za 44, proti 2. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Smo pri 139. členu in 2 amandmajih. Pod 1 je amandma odbora na amandma vlade, ki se nahaja pod zaporedno številko 2. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 52. Za 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma pod 1 sprejet. In še o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 52. Za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 52. Za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. K 141. členu sta vložena dva amandmaja. Eden je v pregledu, predlagatelj tega je odbor in o tem bomo glasovali prvo. Na mizi pa je tudi amandma, katerega predlagatelj je poslanec Jože Avšič. Odpiram razpravo. Jo zaključujem, prehajamo na odločanje. Najprej o amandmaju, ki je v pregledu, katerega predlagatelj je odbor. Glasujemo. Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 41, proti 2. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 2.]] Napačno smo glasovali. Najprej moramo glasovati o amandmaju poslanca Avšiča, ki je kot amandma na amandma odbora. Zato razglašam prvo glasovanje za neveljavno. Glasujemo o amandmaju poslanca Avšiča. Glasujemo. Navzočih nas je 48, za je glasovalo 36, proti 3. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma na amandma sprejet. In še o amandmaju odbora. Glasujemo. Navzočih 51, za 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o členu v celoti. Glasujemo. Navzočih 51, za 43, proti 3. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je člen sprejet. Opravili smo tudi razpravo o vloženih amandmajih. Prehajamo na razpravo o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Navzočih nas je 50, za 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da so preostali členi sprejeti. Prehajamo na razpravo o naslovu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o naslovu. Glasujemo. Navzočih 47, za 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je naslov zakona v celoti sprejet. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. V drugi obravnavi so bili sprejeti amandmaji h kar veliko členom. Če želijo kvalificirani predlagatelji vložiti amandma, prosim, da to storijo. Pred tem pa sprašujem, ali želi kdo razpravljati o predlogu zakona v celoti? [[Ne želi.]] Sprašujem predstavnico sekretariata, ali je zakon usklajen? [[Je.]] Hvala lepa. Tako lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 53, za je glasovalo 44, proti 3. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala. Proceduralni predlog, spoštovana gospa podpredsednica. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, in mislim, da se bo mogoče tudi kdo od kolegov strinjal, da bi, glede na to, da smo bili že pripravljeni, z delom nadaljevali, vsaj še z 11. in 12. točko. To je moj proceduralni predlog. Ostane nam potem samo še pet točk. S tem bi dobili večji manevrski prostor jutri in mogoče še v soboto, tega ne vem. Mislim, da smo bili prepričani o tem in zato to predlagam. Zdi se mi pa, da je to zelo pomembno, da nekateri od teh preostalih zakonov gredo skozi obravnavo in da jih čimbolj korektno in čimprej tudi sprejmemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz mislim, da proceduralni predlog, vsaj kar se moje ocene, je pravi. Dala ga bom, seveda, na glasovanje poslankam in poslancem. 11. točka je zelo nezahtevno, tudi 12. mislim, da lahko zelo hitro končamo, s tem si pa res omogočimo, da jutri dokončamo delo in izredno sejo. Proceduralni predlog gospoda Baroviča dajem na glasovanje, da delamo in končamo še 11. in 12. točko izredne seje. Glasujmo! Navzočih nas je 49. Za je glasovalo 30, proti 14. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo torej na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA – TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RAVNANJU Z GENSKO SPREMENJENIMI ORGANIZMI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ne.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo kot matično delovno telo. Želi besedo poročevalec odbora? [[Ne.]] Želi besedo predstavnica sekretariata? [[Ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Tudi ne.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Ker ne želi nihče razpravljati, prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih. Vloženih je le pet amandmajev v tretji obravnavi, zato spoštovane kolegice in kolege, ki so v bližini, res prosim, da sledijo volji večine v tem parlamentu in poskušamo opraviti to hitro odločanje. Prehajamo torej na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 9.7.2002. V razpravo dajem amandma vlade k 18. členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujmo! Glasujmo! Prvo glasovanje o amandmaju ni bilo uspešno. Mislim, da nas je v dvorani zadosti. V dvorani nas je zadosti. Če bi se vsi potrudili in pritisnili na katerokoli izmed tipk, bi bilo glasovanje veljavno. Drugič odločamo o amandmaju. Glasujmo! Glasujmo! Žal tudi drugo glasovanje ni bilo uspešno. Državni zbor se je odločil, da bo opravil ti dve obravnavi. Prihajajo poslanke in poslanci. Mislim, da se nam pridružujemo. Čez 10 minut bomo tretjič glasovali o amandmaju, potem mislim, da bi vendarle lahko končali delo.
Upam, da nam bo s tretjim glasovanjem uspelo odločiti o amandmaju k 18. členu in če nam bi uspelo, bi res poskušali končati 11. točko in jutri nadaljevali z 12. točko. Če se pripravite za glasovanje, ker bomo tretjič odločali o amandmaju vlade k 18. členu. V dvorani nas je 47. Tretjič glasujemo o amandmaju k 18. členu. Glasujemo. V dvorani nas je zadosti, zato prosim, da vendarle zmoremo toliko resnosti in odglasujemo pet amandmaju v okviru tretje obravnave in potem končamo za 11. točko in seveda nadaljujemo jutri z 12. točko. Torej poskušamo ponovno glasovati o amandmaju k 18. členu. Res prosim za pozornost - tretjič. Glasujemo. Navzočih nas je 48. Za 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri 30. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ne, zato prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 46. Za 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri 40. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ne, zato odločamo. Glasujemo. Navzočih nas 46. Za 41, proti nihče. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri 44. členu in amandmaju vlade. Želi kdo razpravljati? Ne, zato odločamo. Glasujemo. Navzočih nas je 49, za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri 56. členu in amandmaju vlade k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Na podlagi določil poslovnika sprašujem sekretariat, ali je porušena medsebojna skladnost določb zakona. [[Ni.]] Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za 42, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon v celoti sprejet. Dodatni sklep je še k predlogu zakona, predlaga ga odbor za infrastrukturo. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje o dodatnem sklepu. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za 40, proti 1. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani dodatni sklep sprejet. Gospod Lavrinc, izvolite.
Proceduralno bi predlagal, glede na to, da je, bom rekel, moč, verjetno tudi um, nekoliko opešala, da se skupaj odločimo o tem, da te točke, da ne boste sami tako odločili, da to naslednjo točko opravimo jutri. Za zaključek bi pa predlagal tudi to, da se skupinsko slikamo in tako na ta način pomagamo, da tisti, ki smo tukaj, ki delamo, torej da nismo ocenjeni tako kot tisti, ki pač tega ne počno.
Hvala lepa. Ker smo z odločitvijo državnega zbora sprejeli sklep, da naredimo tudi 12. točko, dajem proceduralni predlog, da jo opravimo jutri, na glasovanje in v odločitev državnemu zboru. Se pravi, proceduralni predlog, da končamo z delom in 12. točko obravnavamo in dokončamo jutri. Glasujemo. Prosim, da vendarle veljavno odločimo. Odločitev državnega zbora je bila, da opravi tudi 12. točko. Prosim, da o tem drugič glasujemo, torej da 12. točko opravimo jutri. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 37, proti 9. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je proceduralni predlog sprejet. Dovolite še sledeče obvestilo. Jutri ob 10.00 uri pričnemo z obravnavo 20. točke dnevnega reda, to so volitve in imenovanja, in potem nadaljujemo z obravnavo 12. točke dnevnega reda do vključno 16. po vrstnem redu. Najlepša hvala in lahko noč!