Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 21. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Iva Dimic, gospa Maša Kociper, gospa Irena Tavčar, gospa Janja Napast, gospa Sonja Ramšak, gospa Alenka Pavlič do 12. ure, gospod Jožef Horvat do 15. ure, gospod Jakob Presečnik, gospod Franc Bogovič in dr. Vinko Gorenak. Vse prisotne lepo pozdravljam. Vas pa prosim v tem uvodnem delu za pozornost. Namreč, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade, gospe in gospodje, dovolite mi, da pred nadaljevanjem 21. redne seje Državnega zbora spomnim, da je Državni zbor pred natanko desetimi leti, torej 28. januarja 2004, ratificiral pristopno pogodbo Slovenije z Evropsko unijo oziroma z njenimi tedanjimi članicami ter s tem opravil še zadnji korak na poti k polnopravnemu članstvu v Uniji. Slovenija je bila vedno del Evrope. Povezovale so nas zgodovinske, kulturne, pa tudi politične in gospodarske vezi. Zato so bila prizadevanja, da postanemo njena polnopravna članica, logično nadaljevanje naše samostojnosti in neodvisnosti. Danes, po skorajšnjem desetletju članstva v tej tako imenovani družini evropskih narodov pa nas z Unijo povezujejo tudi in predvsem skupne vrednote. Evropska unija se dan danes sooča s številnimi izzivi, še vedno tudi z globoko gospodarsko in finančno krizo, ki je med drugim razkrila številne pomanjkljivosti, predvsem skupnega evropskega monetarnega ustroja, pa tudi našega finančnega sistema. Iz teh ugotovitev moramo oblikovati skupne politike, ki bodo ob ohranjanju solidarnosti omogočale gospodarsko rast in ustvarjanje novih delovnih mest. Pri tem je ključna suverenost pri oblikovanju ukrepov in ne povečevanje odvisnosti malih članic. Spoštovani, zavedamo se, da je evropska celina po stoletjih konfliktne zgodovine, predvsem pa po razsulu, ki ga je za seboj pustila 2. svetovna vojna, vendarle našla način in voljo za uspešno in učinkovito medsebojno spravo in povezovanje, zato verjamem, da je Evropska unija kljub pričujoči krizi ostaja velik in optimističen projekt, v katerega moramo verjeti tudi v prihodnje. Hvala za vašo pozornost. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH POSLANCEV IZ REPUBLIKE SLOVENIJE V EVROPSKI PARLAMENT PO SKRAJŠANEM POSTOPKU Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Mag. Renata Zatler, državna sekretarka Ministrstva za notranje zadeve, bo podala dopolnilno obrazložitev.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pravna ureditev Evropske unije omogoča kandidiranje na volitvah v Evropski parlament tako domačim državljanom kot državljanom drugih držav članic Evropske unije. Torej pravica, zagotovljena s Pogodbo o delovanju Evropske unije, ki je listina o temeljnih pravicah Unije, državljanu Evropske unije omogoča, da voli in je voljen v državni članici, v kateri biva. Direktiva Sveta 93/109, ki je bila sprejeta v letu 1993, podrobneje urejan uresničevanje aktivne in pasivne volilne pravice na volitvah v Evropski parlament. Volilno pravico pod enakimi pogoji kot slovenski državljani ima državljan druge države članice, če ima v Sloveniji stalno prebivališče in če mu v lastni državi ni bila odvzeta volilna pravica. Leta 2002, torej še pred vstopom Slovenije v Evropsko unijo, je bil sprejet osnovni zakon, ki je uredil pravila in postopke, v nadaljevanju sta sledili še dve noveli. Sedanja, tretja novela zakona, je potrebna iz dveh razlogov. Prvi razlog se nanaša na obveznost prenosa spremenjene prej omenjene direktive, ki ureja volilno pravico državljanov Evropske unije za poslance v Evropski parlament. Spremembe, sprejete v decembru 2012, spreminjajo kandidacijski postopek. Z novelo našega zakona se tako spreminja oziroma bolj natančno ureja postopek kandidature osebe, ki ni državljanka Republike Slovenije. Po novem bo takšna oseba, ki prihaja iz druge države članice in ima v Sloveniji stalno prebivališče, podala izjavo, da ji v matični državi ni bila odvzeta volilna pravica do kandidiranja v Evropski parlament. Izjavo bo pri matični državi preverila naša Državna volilna komisija. Obstaja možnost, da se kandidaturo zavrne ali pa bo v nadaljevanju poslancu celo prenehal mandat, če se bo ugotovilo, da je bila podana lažna izjava ali da oseba ne izpolnjuje pogojev. Drugi razlog za spremembo zakona je povezan s priporočili Evropske komisije z dne 12. 3. 2013 o krepitvi demokratične in učinkovite izvedbe volitev v Evropski parlament. Na volitvah bodo lahko v kandidacijskem postopku na glasovnicah za Evropski parlament in v volilni kampanji navedene tudi politične povezave nacionalnih političnih strank s političnimi strankami na ravni Evropske unije. Brez spremembe to ne bi bilo možno, saj veljavna zakonodaja izrecno prepoveduje uporabo imena in simbolov tujih političnih strank. Hvala.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Jerku Čehovinu.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav državni sekretarki s sodelavko, kolegicam in kolegom! Kot rečeno, je naš odbor kot matično delovno telo obravnaval to tematiko 15. 1. 2014. Predhodno smo bili seznanjeni z mnenjem Zakonodajno-pravne službe in mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev. Predstavnica predlagatelja, državna sekretarka na Ministrstvu za notranje zadeve mag. Renata Zatler, je tako kot maloprej v obrazložitvi členov povedala, da se s predlaganim zakonom v slovenski pravni red prenaša Direktivo Sveta Evrope 2013 z dne 20. decembra 2012 o spremembi Direktive 93/109 glede podrobnejše ureditve uresničevanja pasivne volilne pravice na volitvah v Evropski parlament za državljane Evropske unije, ki prebivajo v državi članici, niso pa njeni državljani. Rok za njeno implementacijo je prav današnji dan, torej 28. januar 2014. Po novem bo v primeru, ko bo na listi kandidatov kandidat, ki ni državljan Republike Slovenije, je pa državljan države članice Evropske unije, treba predložiti izjavo, da mu v matični državi ni bila odvzeta pravica do kandidiranja na volitvah v Evropski parlament. Ta se bo preverjala preko Državne volilne komisije in če bodo poslane informacije v nasprotju z vsebino izjave kandidata, bo kandidatura zavrnjena. V primeru kasnejšega prejetja informacij pa Državni zbor ne bo potrdil mandata oziroma bo poslancu mandat prenehal. S predlogom zakona se v skladu s priporočili Evropske komisije z dne 12. marca 2013 o krepitvi demokratične in učinkovite izvedbe volitev v Evropski parlament na novo določa, da se v kandidacijskem postopku na glasovnicah in v volilni kampanji lahko označujejo politične povezave nacionalnih političnih strank z evropskimi političnimi strankami. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Mira Palhartinger je povedala, da so pripombe iz njihovega pisnega pravnega mnenja ustrezno upoštevane z vloženima amandmajema oziroma so bila s strani predlagatelja ustrezna pojasnila. Ponovno pa je opozorila, da bi določbi spremenjenega šestega in sedmega odstavka 18. člena vsebinsko sodili v okvir določb o ugotavljanju izida volitev v 23. člen zakona, ki pa ni predmet predlagane novele. Predsednik Komisije Državnega sveta za državno ureditev Rajko Fajt je v predstavitvi njihovega pisnega mnenja povedal, da komisija predlagani zakon podpira, a hkrati opozarja na nizko volilno udeležbo na volitvah v Evropski parlament v Sloveniji ter izraža pomisleke glede oznak političnih povezav nacionalnih političnih strank z evropskimi političnimi strankami. Predstavnik Državne volilne komisije Dušan Vučko je izrazil podporo predlaganemu zakonu in vloženima amandmajema. V razpravi so poslanci pozdravili predlagane spremembe, ki bodo med drugim omogočile osebno identifikacijo kandidatov tudi z evropskimi političnimi strankami, ki bodo v času volilne kampanje predstavile tudi svoje kandidate za predsednika Evropske komisije. Predstavnik Državne volilne komisije je dodatno pojasnil, da se bodo kandidati ob kandidaturi sami odločili, ali bodo uporabili tudi politične povezave nacionalnih političnih strank z evropskimi političnimi strankami. V nadaljevanju je odbor sprejel oba amandmaja poslanskih skupin koalicije. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Odbor je sprejel še naslednji sklep: Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament, skrajšani postopek, uvrsti na dnevni red 21. redne seje Državnega zbora. Glede na sprejeta amandmaja je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem sta sprejeta amandmaja vključena. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Janja Klasinc bo predstavila stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovane predstavnice Vlade! Gospod predsednik Državnega zbora nam je danes povedal, da praznujemo danes deseto obletnico ratifikacije pristopne pogodbe k Evropski uniji v tem Državnem zboru in prav primerna priložnost je, da zakon, o katerem danes govorimo, je na današnji dan prišel kot prva točka dnevnega reda. Čez štiri mesece, točneje v nedeljo, 25. maja, bomo državljanke in državljani Republike Slovenije že tretjič volili naše poslanke in poslance v Evropski parlament. Vse parlamentarne pa tudi neparlamentarne stranke smo se s pripravami že začele ukvarjati pred nekaj meseci, v zadnjem hipu pa danes, in smo se lotili sprejemanja dveh zakonskih rešitev v Državnem zboru, ki se nanašata na možnost kandidiranja tudi državljanom drugih članic Evropske unije, ki živijo v naši državi, in drugega problema, to pa je možnost, da na glasovnicah politične stranke označijo tudi svoje evropske politične povezave. Glavni razlog za sprejetje novele Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament je obveznost uskladitve s pravnim redom Evropske unije in implementacija priporočil Evropske komisije v zvezi z ločevanjem političnih povezav nacionalnih političnih strank. S predlogom se tako spreminja kandidacijski postopek za primer, ko kandidira kandidat, ki ni državljan Republike Slovenije, je pa državljan neke druge članice Evropske unije, živi pa v Sloveniji. Po novem bo v primeru, ko gre za kandidiranje takšnega kandidata, potrebno priložiti izjavo, da mu v matični državi ni bila odvzeta pravica do kandidiranja na volitvah v Evropski parlament. Poleg tega bo v takšnem primeru zaradi učinkovitejše identifikacije kandidatov treba priložiti tudi podatke o datumu in kraju rojstva ter zadnji naslov prebivališča v matični državi članici. Izjava kandidata o obstoju volilne pravice se bo pri matični državi kandidata preverjala preko Državne volilne komisije. Če bi bile poslane informacije v nasprotju z vsebino izjave kandidata, bo kandidatura zavrnjena ali pa v primeru kasnejšega prejetja informacij Državni zbor ne bo potrdil mandata oziroma bo poslancu mandat odvzel. Druga pomembna novost, pa je možnost, da se na glasovnicah in v volilni kampanji lahko označujejo tudi politične povezave nacionalnih političnih strank z evropskimi političnimi strankami. Sedaj veljavni zakon namreč to izrecno prepoveduje. Na takšno spremembo napotujejo tudi priporočila Evropske komisije o krepitvi demokratične in učinkovite izvedbe volitev v Evropski parlament. V Pozitivni Sloveniji posebej pozdravljamo predlagane rešitve ter nas veseli, da bodo sprejete pravočasno, da se bodo lahko uporabile za prihajajoče evropske volitve. Predvsem pa pozdravljamo možnost, da bodo politične stranke v volilni kampanji ter na glasovnicah lahko označevale tudi politične povezave z evropskimi političnimi strankami, novost pa bo političnim strankam omogočila tudi to, da bodo lahko bolj izpostavile svoje kandidate, ki bodo kandidirali za predsednika ali Evropskega parlamenta ali pa Evropske komisije. Posledično to pomeni tudi večjo identifikacijo z osebnostjo ali pa stranko, ki ji posameznik pripada. Na drugi strani pa to omogoča tudi boljšo možnost za vse tiste državljanke in državljane, ki se s politiko Evropske unije ne ukvarjajo pogosto oziroma se lahko na ta način lažje zbližajo z omenjenimi evropskimi institucijami. Zakon bomo seveda podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Jožef Jerovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Pred nami je novela Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament, ki v slovenski pravni red prenaša Direktivo Sveta Evrope iz leta 2013, z dne 20. 12. 2012, kot sem rekel, o spremembi Direktive iz leta 1993 glede podrobnejše ureditve uresničevanja pravice biti voljen na volitvah v Evropski parlament. Gre za državljane Evropske unije, ki prebivajo v državi članici, niso pa njeni državljani. Torej ureja postopek kandidature osebe, ki ni državljan Republike Slovenije. Gre za čisto tehnične rešitve. Pomembno pa je, da je rok za implementacijo direktive 28. januar 2014, to je danes. Žal moramo ugotoviti, da ta zakon in ta rešitev dokončno implementirana ne bosta z današnjim dnem. To je za našo stranko zelo sporno. Če že sama vsebina zakonske novele ni sporna, je namreč vprašljiv pristop Vlade k implementaciji omenjene direktive v slovenski pravni red. Implementiramo jo namreč zadnji dan, to je vsekakor skrb zbujajoča z vidika odnose vlade Alenke Bratušek do Državnega zbora in državljank ter državljanov Republike Slovenije in kakor tudi državljanov drugih držav članic Evropske unije. Po našem mnenju gre za nerazumno ravnanje in aroganco vlade Alenke Bratušek do pravnega reda Evropske unije. Sprašujemo se, zakaj je Vlada čakala z vložitvijo zakona v postopek do zadnjega trenutka. Sprašujemo se, ali se boji preglednosti delovanja Evropske unije ali rezultata volitev, ki bi pokazale najbolj verodostojen rezultat javnega mnenja. Takšen pristop aktualne vlade, ki zbuja številne pomisleke, tudi ne bo prispeval k večji volilni udeležbi na evropskih volitvah, ki je nemajhen problem. Po našem mnenju Vlada zavestno dela na abstinenci volivcev na evropskih volitvah in je to dobesedno neka sabotaža. Nobenega vzroka ni, da zakon še ni sprejet, da bi bili naši državljani obveščeni in seveda tudi tisti državljani držav Evropske unije, ki prebivajo v naši državi. Torej, to je politično nesprejemljivo. Samih tehničnih podrobnosti tega zakona, ki so jih pred menoj že ponavljali, ne bom ponavljal. Mi v Slovenski demokratski stranki ne bomo nasprotovali predlogu zakona in ga bomo pri glasovanju podprli. Seveda podpiramo predloge, ki bodo evropskim volitvam dali večjo preglednost v samem kandidacijskem postopku, vendar moram reči, da sem drugačnega mnenja, kot je bila moja predgovornica, da je danes najbolj primeren dan. Res je obletnica ratifikacije in na obletnico ratifikacije bi morali našim državljanom in Evropski uniji kazati, da smo direktive Evropske unije sposobni implementirati v rokih, ki jih Evropska unija predvideva. To današnje [[nerazumljivo]] pa je norčevanje iz Evropske unije in iz državljanov. Hvala lepa.
Hvala, gospod Jerovšek. Nisem želel prekinjati, ampak vseeno vas želim opozoriti, da v nastopu poslanske skupine ni dovoljeno polemiziranje s stališčem predhodnika. To je bilo mimo poslovnika, kar smo v enem delu poslušali. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavko, poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlog zakona, ki implementira Direktivo Sveta 2013/1EU podprla. Datum za izvedbo evropskih volitev je že nekaj časa znan. V Sloveniji bodo 25. maja, medtem ko bodo v državah članicah Evropske unije volitve potekale med 22. in 25. majem letošnjega leta. Navedena direktiva v določenem delu spreminja kandidacijski postopek v primeru, ko kandidira državljan Unije v državi članici, ki ni njegova matična država članica. V tem primeru bo kandidat, državljan iz druge države članice Evropske unije, če bo kandidiral v Sloveniji, moral priložiti podatke o datumu in kraju rojstva in zadnji naslov prebivališča v matični državi članici. Podati bo moral tudi izjavo, da mu v matični državi ni bila odvzeta pravica do kandidiranja na volitvah v Evropski parlament in s tem volilna pravica. Izjava kandidata o obstoju volilne pravice se bo pri matični državi kandidata preverjala prek naše Državne volilne komisije, če bo seveda državljan Evropske unije kandidiral pri nas. Če bodo informacije iz matične države v nasprotju z izjavo, bo sledila sankcija, in sicer da se kandidatura zavrnile ali pa Državni zbor mandata ne potrdi oziroma mu mandat preneha, če bi bil mandat že potrjen. Varovala torej obstajajo. Zadnja beseda je vendarle beseda naše Državne volilne komisije. Upošteva se tudi priporočila Evropske komisije glede spodbujanja in poenostavitve zagotavljanja informacij volivcem o povezavah med nacionalnimi strankami in evropskimi političnimi strankami. Socialni demokrati bomo lahko o volilnih gradivih opozorili predvsem na to, da smo del PESA, to je kratica za Evropsko stranko socialistov in demokratov in ta kratica bo lahko pripisana tudi na glasovnici. Za nas je to zelo pomembno, ker je s tem vidna tudi povezava stranke z Evropsko unijo. Šest držav članic Evropske unije Avstrija, Belgija, Irska, Nizozemska, Španija in Velika Britanija to že imajo v svojih določbah in to ne bo zanje čisto nič novega. Naj pa spomnim, da je zakon o volitvah v Evropski parlament pravzaprav prvi zakon, na katerem se je preizkusila tudi praksa uvajanja volilnih kvot za podreprezentirani spol in se lahko pohvalimo, da imamo v Evropskem parlamentu tako zastopstvo, ki potrjuje paritetno demokracijo; namreč štiri poslanke in štiri poslance. Rok implementacije se res da izteče danes in Socialni demokrati mislimo, da bi implementacijo navedene direktive lahko opravili že prej, ne da smo čakali na zadnji dan. Kljub temu pa predlagatelj navaja, da tudi nekatere druge države članice Evropske unije tega še niso storile. Bolje pozno kot nikoli pravimo Socialni demokrati in bomo predlog novele potrdili. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Kristina Valenčič bo predstavila stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! Pred nami je novela Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament, ki prinaša dve manjši spremembi, ki sta posledice implementacije direktive Sveta Evropske unije in priporočil Evropske komisije v zvezi z označevanjem političnih povezav. Tako se spreminja sam kandidacijski postopek za primer, ko kandidira kandidat, ki ni slovenski državljan, je pa državljan druge članice Evropske unije. Hkrati se z namenom krepitve demokratične in učinkovite izvedbe volitev v zakonu na novo določa, da lahko stranke v volilni kampanji na glasovnici poleg svojega imena uporabljajo tudi ime politične stranke, s katero so povezane na evropski ravni. Omenjene spremembe morajo veljati že za letošnje volitve v Evropski parlament, za katere so organi Evropske unije določili, da jih morajo države članice Evropske unije izvesti med 22. in 25. majem letos, zato mora predsednik Republike akt o razpisu volitev izdati do 10. marca. Kot rečeno, je osnovni cilj novele prenos EU direktive v nacionalni pravni red, zato bomo poslanke in poslanci Državljanske liste novelo podprli. V Sloveniji se že dalj časa soočamo s problemom nizke volilne udeležbe, še zlasti velja to za volitve v Evropski parlament. Zato mora Vlada tudi v prihodnje iskati nove možnosti za okrepitev volilne udeležbe. Politične stranke in mi, politiki pa moramo s svojim delovanjem krepiti zaupanje naših državljanov v institucije Evropske unije in obuditi vero v skupne evropske vrednote.
Hvala. Gospa Jasmina Opec pa bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo in lepo pozdravljeni vsi skupaj tudi v mojem imenu! Volitve poslancev v Evropski parlament so poleg lokalnih volitev in volitev v Državni zbor eden največjih praznikov demokracije, ki si po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke zasluži več pomena in pozornosti. Odločitve Evropskega parlamenta namreč pomembno vse bolj vplivajo na življenje slehernega od nas. Pred nami je kratka novela Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament, ki prinaša dve ključni spremembi. Prvi sklop sprememb se nanaša na spremembo kandidacijskega postopka v primeru kandidature kandidata, ki ni državljan Republike Slovenije, je pa državljan druge države članice Evropske unije. V tem primeru bo kandidat moral predložiti izjavo, da mu v matični državi ni bila odvzeta pravica do kandidiranja na volitvah v Evropski parlament, ter podatke o datumu in kraju rojstva, vključno z zadnjim naslovom prebivališča v matični državi članici. Navedena izjava se bo pri matični državi kandidata preverjala preko Državne volilne komisije. Če bodo poslane informacije v nasprotju z vsebino izjave kandidata, bo kandidatura zavrnjena. V primeru kasnejšega prejetja informacij pa bo lahko prišlo tudi do situacije, ko mandat ne bo potrjen in bo poslancu celo prenehal mandat, če ga bo ta že začel izvrševati. Vse navedene spremembe so posledica harmonizacije slovenskega pravnega reda z evropskim. Poleg navedenih sprememb predlagana novela prinaša še drug sklop rešitev, ki so po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke zelo dobrodošle, saj bodo volivcu omogočile več informacij o kandidatnih listah, tako v volilni kampanji kot na volišču samem. Določa se namreč, da se v kandidacijskem postopku na glasovnicah in volilni kampanji lahko označujejo politične povezave nacionalnih političnih strank z evropskimi političnimi strankami. Ocenjujemo namreč, da je za volivce izjemnega pomena, da ve, kateri politični skupini na nivoju Evropske unije pripada določeni kandidat oziroma stranka, ki ji je pripravljen zaupati svoj glas. Po mnenju naše poslanske skupine je lahko to dobro tudi za kandidate same, saj bodo hkrati prepoznani kot kandidati evropske politične skupine in slovenske politične stranke oziroma liste. Na tem se je po našem mnenju v preteklosti premalo delalo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato predlagani noveli ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanke skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, spoštovani kolegice in kolegi! Že skoraj pred vrati so volitve poslank in poslancev v Evropski parlament. Vrsta slovenskih političnih strank se že pospešeno ukvarja z evidentiranjem svojih kandidatov. Tu ne gre za pomembnost teh volitev samo s političnega vidika. Te volitve predstavljajo največje transnacionalne volitve na svetu. Državljani držav članic Evropske unije bomo na novo izbrali svoje predstavnike v Evropski parlamenta, ki bo zastopal naše interese pri odločanju Evropske unije, torej pri odločanju o zadevah, ki presegajo državne meje. Novela zakona o volitvah v Evropski parlament, ki je pred nami, ne posega v sistem teh volitev, gre v bistvu za implementacijo direktive Evropske unije, ki se nanaša na poenostavitev postopka v primeru, ko kandidat za evropskega poslanca ni državljan Republike Slovenije, je pa državljan druge države članice Evropske unije. Druga sprememba, ki je vključena v to novelo, se nanaša na delno spremenjen glasovalni listič z označbo politične povezave nacionalnih političnih strank z evropskimi političnimi strankami. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije to ocenjujemo kot pozitivno, saj v bistvu predstavlja dodatno informacij volivkam in volivcem. Da bodo te spremembe vključene v letošnje evropske volitve, pa moramo s sprejemom pohiteti. Nihče v naši poslanski skupini ni izrazil pomislekov, zato bomo enotno podprli to novelo. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovani prisotni, lepo pozdravljeni! Letošnje leto je volilno leto za volitve poslancev v Evropski parlament. Ker je Evropski parlament edini organ, kjer se volijo poslanci iz vsake posamezne države članice z neposrednimi volitvami, so volitve za vsako državo članico toliko bolj pomembne. Krščanski demokrati bi radi poudarili, da postaja vloga evropskih institucij vedno pomembnejša, saj se vedno več področij za celotno območje Evropske unije ureja z direktivami, ki jih nato države članice implementirajo v notranjo zakonodajo. Vedno več pa je tudi uredb, to je predpisov, ki se pa se v vseh državah članicah uporabljajo neposredno. Res je, da je v vseh državah članicah, tudi v Sloveniji, seznanjenost širše javnosti s temi predpisi pomanjkljiva, zlasti mediji temu področju namenjajo premalo pozornosti. To dokazuje tudi nedavno izvedena raziskava evrobarometra. Kar 84 % Evropejcev meni, da bi se volilna udeležba povečala, če bi bili volivci bolje obveščeni o vplivu Evropske unije na njihovo vsakdanjo življenje in tudi o samih programih strank. Posledično je zanimanje javnosti za volitve v Evropski parlament v primerjavi z volitvami v nacionalne parlamente bistveno manjše in je skromnejša tudi udeležba na volitvah. Krščanski demokrati smo prepričani, da so volitve v Evropski parlament prav tako pomembne kot volitve v Državni zbor in si zaslužijo udeležbo vsakega volivca na teh volitvah. Prav tako si želimo, da bi bila sama kampanja predvsem vsebinska in bi pripomogla k ozaveščanju državljanov, kaj je Slovenije pridobila z vstopom v Evropsko unijo, saj na to pogosto pozabljamo. Predlog novele Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament pomeni uskladitev naše volilne zakonodaje z evropsko direktivo. V našo notranjo zakonodajo vnašamo določilo o možnosti, da se v kandidacijskih in volilnih postopkih poleg oznake nacionalne politične stranke vpiše tudi z njo povezana evropska politična stranka. Evropska komisija je namreč nacionalne politične stranke že pozvala, da svoje volivce jasno obvestijo o tem, s katero evropsko politično stranko so povezani. Volivci bodo tako lažje povezali nacionalne politične stranke z evropskimi strankami. Druga novost, ki jo prinaša novela tega zakona je možnost, da za poslanca iz Republike Slovenije v Evropski parlament kandidira državljan katere od drugih držav članic Evropske unije, pod pogojem, da ima v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno ali začasno bivališče, in pod pogojem, da mu ni odvzeta volilna pravica. Krščanski demokrati Poslanske skupine Nove Slovenije bomo predlog sprememb in dopolnitev Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament podprli. Nova možnost označevanja povezav naših političnih strank z evropskimi političnimi strankami ali skupinami je prav tako dobra rešitev in bo pripomogla k večji prepoznavnosti evropskih političnih usmeritev. Tako bomo tudi lažje povezali ime in vsebino posamezne slovenske stranke oziroma kandidata z imenom in politično usmeritvijo na evropski ravni. Nova Slovenija je članica Evropske ljudske stranke, to je največje politične skupine v Evropskem parlamentu.
Hvala. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Postopkovno želi besedo gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod predsednik, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagamo in tudi zahtevamo, da Državni zbor ob večernem glasovanju sprejme posebno izjavo, v kateri bi zahtevali opravičilo Vlade vsem državljanom Republike Slovenije in Državnemu zboru zaradi nepravočasne vložitve zakona, ki implementira direktivo Evropske unije o volitvah v Evropski parlament. Ker bo zakon začel veljati po roku implementacije, bo brez opravičila Vlade vsa politična škoda pred javnostjo neupravičeno bremenila Državni zbor. Gospod predsednik, s takšno izjavo in nujnim opravičilom Vlade bomo zaščitili digniteto Državnega zbora in vas kot predsednika Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala. Menim, da bi bilo primerneje, da naslovite poslansko vprašanje na Vlado, kajti priložnost za te razprave so bile tudi na matičnem delovnem telesu. Želim vas obvestiti, da amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zato zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O RADIOTELEVIZIJI SLOVENIJA, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer dr. Urošu Grilcu, ministru za kulturo.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! V Predlogu zakona o spremembah Zakona o Radioteleviziji Slovenija se omejujemo na dve ključni ter vsebinski spremembi in omejujemo se zgolj na najnujnejše spremembe, ki so v tem trenutku potrebne za kar najbolj optimalno delovanje javne službe. Prvi cilj zakona je, da se določi višino RTV prispevka v Zakonu o Radioteleviziji Slovenija in ne več v Zakonu o izvrševanju proračuna Republike Slovenije. Vemo, da se proračun in z njim povezan Zakon o izvrševanju proračuna sprejema za obdobje dveh let, da je ta zakon poseben po svojem načinu sprejemanja, da v tem postopku ni vključena javnost in njeni ključni deležniki. V tem smislu si želimo z vidika stabilnosti delovanja Radiotelevizije umestiti višino RTV prispevka nazaj v matični zakon, tako kot je nekoč tudi že bilo, kar seveda tudi reducira možnost težave pri eventualnem zamiku sprejemanja proračuna. Veste, da je tu nastopila kar zelo resna težava glede financiranja, ko zakon ni bil pravočasno sprejet. Moram pa poudariti, da višina RTV prispevka ostaja nespremenjena za fizične osebe in znaša 12,75 evrov in torej nikakor ne posegamo v višino RTV prispevka. Druga sprememba je na videz zelo marginalna, odpravlja pa nekatere nomotehnične napake, ki so sicer v obstoječem zakonu kar zelo številne. V medresorski razpravi smo bili s strani številnih strokovnih služb različnih ministrstev opozorjeni na kar nekaj tovrstnih napak, vendar smo želeli s to novelo, s temi petimi členi dejansko odpraviti tisto, kar je v tem trenutku najpomembnejše. Smo pred tem, da se oblikuje tudi novo vodstvo Radiotelevizije Slovenija in v tem smislu je treba odpraviti nomotehnično napako, ki je očitna in ki govori o tem, da se v 16. členu obstoječega zakona za izvolitev generalnega direktorja zadovoljimo z navadno večino, kar je čisti lapsus. Gre seveda za potrebnost tako imenovane kvalificirane večine, to je večine članov Programskega sveta. Pomembno je torej, da te nejasnosti odpravimo in da nacionalna Radiotelevizija brez vsakega kančka dvoma glede izvedbe postopkov volitev, imenovanja vodstvenega kadra v tem letu to tudi uspešno izpelje. Preostali del redakcijskih popravkov se nanaša na uskladitev posameznih izrazov iz 32. člena zakona, kjer smo podali ustreznejše zakonske izraze, zlasti s področja šolstva in socialnega varstva. Skladno z napovedmi Nacionalnega programa za kulturo bomo v tem letu predlagali na ministrstvu nov zakon o RTV, ki bo skupaj z analizo medijskega prostora v pomladnih mesecih ta osnutek dan v široko javno razpravo in verjamem, da je takrat seveda priložnost, da se uredijo tudi nekatera druga vprašanja, ki so bila odprta tudi na Odboru za kulturo, da pa v teh nujnih spremembah ne posežemo v sistem delovanja javne službe in jo kakor koli ogrozimo. Ne nazadnje gre vendarle tudi za področje ustavno določene svobode na področju medijev. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno telo in za predstavitev poročila odbor dajem besedo predsednici magistrici Majdi Potrata. I Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah Zakona o Radioteleviziji Slovenija je Odbor za kulturo obravnaval na 7. seji 14. januarja letos kot matično delovno telo. Državnemu zboru ga je predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku in Kolegij predsednika Državnega zbora je na 74. redni seji 6. decembra 2013 tak postopek potrdil. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika. K predloženemu besedilu posameznih členov sicer ni imela pripomb, je pa opozorila na to, da je določbo 4. člena treba dopolniti s podatkom o objavi Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015, katerega 58. člen naj bi zaradi prenosa vsebinsko nespremenjenih določb v Zakonu o RTV Slovenija prenehal veljati z uveljavitvijo obravnavanega zakona. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je predlog zakona obravnavala in ga podprla. Komisija namreč ugotavlja, da predlog zakona z opredelitvijo višine RTV prispevka uveljavlja ustreznejšo sistemsko rešitev za zagotovitev finančne avtonomije javne RTV Slovenija. Višina prispevka je namreč zdaj urejena v Zakonu o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 oziroma je predvidena tudi za naslednja dva zakona o izvrševanju proračunov. V poslovniškem roku so vložile amandmaje štiri koalicijske poslanske skupine k 4. členu in Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke k 2. členu. Predlog za amandma odbora je na seji predložila še Poslanska skupina SDS k 2. členu. V uvodni dopolnilni obrazložitvi členov je minister za kulturo poudaril, da je poglaviten namen predloga zakona ponovna določitev višine RTV prispevka v Zakonu o Radioteleviziji Slovenija, to je v njegovem 32. členu, kot je že bilo določeno v preteklosti in kar je z vidika sistemske ureditve ustreznejša rešitev. Ker se zakoni o izvrševanju proračunov sprejemajo le za obdobje dveh let in po postopku, ki ne zagotavlja sodelovanja javnosti in usklajevanja med ključnimi deležniki in naslovniki predpisa, pa veljavna ureditev tudi ni optimalna z vidika zagotovitve finančne neodvisnosti RTV Slovenija. Ta neodvisnost pa je nujni pogoj za zagotovitev institucionalne avtonomije in uredniške neodvisnosti RTV Slovenija. Preostali del predloga sprememb se nanaša na manjše popravke, ki so izključno nomotehnične oziroma redakcijske narave, vendar nujno potrebni zaradi zagotovitve popolne jasnosti in določnosti predpisa. V razpravi so nekateri razpravljavci opozorili na več peticij in pobud državljank in državljanov k nepokorščini in neplačilu RTV prispevka zaradi nezadovoljstva z vsebino programov RTV Slovenija. Po njihovem mnenju sedanji program RTV Slovenija ne zagotavlja ustreznih programskih vsebin, denimo izobraževalnih, tudi verskih, znanstvenih in drugih. Tako bi se RTV Slovenija približala širšemu krogu gledalcev in poslušalcev oziroma na drugi strani razbremenila slovenska gospodinjstva, če člani gospodinjstev ali drugih zasebnih uporabnikov s programom niso zadovoljni, torej ne bi plačevali RTV prispevka. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke je predlagala amandma odbora k 2. členu predloga zakona, s katerim bi višino RTV prispevka z 12,75 evrov znižali na 12 evrov. Odbor predloga ni sprejel. V nadaljevanju razprave so nekateri člani odbora in razpravljavci opozorili predvsem na nedopustnost arbitrarnega urejanja višine RTV prispevka ter poudarili, da takšna ureditev ne bi zdržala nobene resne zakonske presoje. Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 2. členu, sprejel je amandma koalicijskih poslanskih skupin k 4. členu. Glede na sprejeti amandma je na podlagi prvega odstavka, 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona. V tega je vključen tudi sprejeti amandma in predlagam, da zakon podprete. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Andrej Čuš bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim, tudi seveda gospodu ministru! Kot že rečeno, smo na Odboru za kulturo v torek, 14. januarja, v drugi obravnavi razpravljali o Predlogu zakona o spremembah Zakona o RTV Slovenija. Zakon se v poglavitnem 32. členu spreminja tako, da daje Vladi možnost ponovnega določanja višine RTV prispevka. Sedanja višina prispevka je določena v Zakonu o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 ter Zakonu o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015, kar pa z vidika sistemske ureditve RTV Slovenija verjetno ni najboljša rešitev. Da bi zagotovili finančno avtonomijo javne RTV in ker se zakoni o izvrševanju proračunov sprejemajo samo za dve leti, se višina RTV prispevka ponovno ureja na sistemsko ustreznejši način, in sicer v okviru Zakona o RTV Slovenija, vendar, kot je predlagano, ocenjujemo, da ni najbolj ustrezna rešitev. Višina RTV prispevka se sicer golo v številkah ne spreminja in bi za fizične osebe za namene zasebne rabe še vedno znašala 12,75 evrov mesečno, vendar menimo, da je to le varljivo izhodišče, ki ne zagotavlja popolne jasnosti in določenosti predpisa za finančno neodvisnost javne medijske institucije. S predlogom zakona Vlada povečano osnovo določa kot novo osnovo. Torej v tej dvignjeni višini prispevek ponovno določajo v zakonu in ga ne vračajo v prvotno osnovo. To pomeni, da lahko to osnovo Vlada še vedno poviša ali zmanjša, kar po našem mnenju lahko pomeni tudi politični pritisk na RTV Slovenija. Menimo, da bi morali s stroškovno učinkovitostjo javne televizije doseči, da prispevka v prihodnje ne bo treba povečevati. Na Odboru za kulturo je 14. januarja Poslanski skupini SDS vložila amandma, s katerim smo želeli znižati RTV prispevek. Javni zavod RTV Slovenija posluje z dobičkom, večina zaposlenih je dobila božičnico, pri tem pa velja izpostaviti tudi mnoge ugotovljene nepravilnosti, kot so razni fiktivni stroški, plačila za oddaje, ki se sploh niso predvajale ali se sploh niso snemale, fiktivni potni stroški in druga neracionalna raba javnih sredstev. Želimo si znižanje RTV prispevka, saj bi to v tej krizi bilo edino, kar bi v času vlade Alenke Bratušek tudi znižali, saj so se vsi drugi davki, bremena in druge storitve, močno podražile. Zato predlagamo, da dajmo vsaj nekaj na neki osnovni in recimo simbolni ravni znižati. Poslanstvo javnega zavoda RTV Slovenija naj bi bilo vsestransko informiranje in enakovredno obravnavanje javnega interesa vseh družbenih skupin državljanov, ki ga plačujejo. Tudi zaradi nezadovoljstva z izvajanjem poslanstva nacionalne televizije se vse bolj širijo napovedi po državljanski nepokorščini pri plačilu položnic za RTV prispevek. Glede na opravljeno razpravo na odboru in uresničevanje pravic javnosti do pogojevanja sposobnosti javne RTV – Predloga zakona o spremembah Zakona o RTV Slovenija – smo se odločili, da v Poslanski skupini SDS sprememb zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Še enkrat pozdrav vsem. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona, ki odpravlja samo nekatere najbolj očitne pomanjkljivosti veljavnega zakona, podprli. Zavedamo se, da je določitev RTV prispevka eno tistih vprašanj, ob katerem se lahko najbolj krešejo mnenja in ob katerem se da nabirati tudi zelo učinkovito podporo javnosti. Resda so razmere, v katerih živimo, take, da je mogoče govoriti, da je obljuba znižanja tista, ki pri ljudeh požanje največ soglasja. Vendar povejmo, da predlagana novela višine RTV prispevka ne spreminja, ga samo umešča v tisti zakon, v katerem bi po veljavnem pravnem redu in tudi po številnih opozorilih Zakonodajno-pravne službe, spomnite se samo na pripombe tudi ob sprejemanju Zakona o izvrševanju proračuna, pravzaprav morala biti umeščena. Veljavni Zakon o RTV res daje vladi možnost 10 % spreminjanja višine RTV prispevka. Je pa treba opozoriti na to, da je bil na referendumu zavrnjen zakon, po katerem smo tedanji predlagatelji menili, da bi bilo mogoče usklajevanje RTV prispevka z gibanjem življenjskih stroškov. To pomeni ne samo prilagajanje zvišanju življenjskih stroškov, ampak tudi prilaganje znižanju življenjskih stroškov. Tako je sledilo temu še vrsta poskusov, s katerimi je največja bodisi vladna ali pa opozicijska stranka skušala pri ljudeh nabirati podporo z omenjenim predlogom za znižanje RTV prispevka – tudi v ZUJF. Socialni demokrati smo se temu vedno upirali zaradi tega, ker se zavedamo, da je za kakovostno opravljanje javne službe, ki ga javni zavod RTV Slovenija mora opravljati po veljavnem zakonu, treba zagotoviti stabilne vire financiranja. Če pri porabi javni sredstev prihaja do kakršnih koli nepravilnosti, ima javni zavod RTV Slovenija za to pristojne organe, ki morajo svojo funkcijo opraviti. Tukaj je možna tudi drugačna oblika nadzora od notranje revizije do revizije Računskega sodišča. Kar pa zadeva druge popravke, so majhni samo na videz in tudi ob teh popravkih se odpravljajo pomanjkljivosti, ki so v preteklosti bile deležne številnih javnih polemik in ne nazadnje se je o njih izrekalo tudi sodišče, zato menimo, da je prav popraviti zakon in zahtevati od Nadzornega sveta, da se uskladijo notranji akti s spremenjenim zakonom. Ne nazadnje je prav, da se kot zakonodajalci zavedamo tudi tega, da moramo uskladiti terminologijo znotraj Zakona o RTV s terminologijo, ki velja v drugih zakonih. Tako nimamo v zakonu zapisano, da so to šole, ampak da so to vzgojno-izobraževalni zavodi, da imamo ustrezno zapisane ustanove, ki opravljajo socialne storitve in podobno. Gre torej za take spremembe, ki so v tem hipu potrebne in nujne, mi jih bomo podprli. seveda se pa zavedamo, da so napovedane obsežnejše spremembe Zakona o javni RTV potrebne in nujne, da pa je pot, do katerih bomo prišli, po našem mnenju in izkušnjah, sklicujemo se pa na dva referenduma, zelo dolga in negotova in vprašanje je, če nam bo uspelo v tretje sprejeti zakon, ki bo upošteval tudi vse novosti, ki bi jih za dobro delovanje javnega zavoda, v tehničnem pogledu seveda, bilo treba sprejeti in tudi iz evropske zakonodaje. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Polonca Komar bo predstavila stališče Poslanske skupine Državljanska lista.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Svoboda izražanja iz prvega odstavka 39. člena Ustave zahteva od države sprejem ustreznih predpisov, ki naj zagotovijo, da bodo lahko javni mediji, zlasti radio in televizija, samostojno izvrševali svoje naloge pri svobodnem oblikovanju javnega mnenja. Zato mora zakonodajalec z ustrezno zakonodajo zagotoviti programsko, organizacijsko in finančno samostojnost javnih medijev. To še posebej velja za tiste javne medije, ki jih ustanovi država in katerih glavnih namen je zagotavljati uresničevanje ustavne pravice do javnega obveščanja in obveščenosti. Predlog zakona prinaša nujno spremembo oziroma dopolnitev, ki odpravlja pravnosistemsko pomanjkljivost in je hkrati nujno potrebna za zagotovitev finančne neodvisnosti RTV Slovenija in njene institucionalne avtonomije. Poglaviten namen predloga zakona je tako v ponovni določitvi višine RTV prispevka v Zakonu o RTV Slovenija 1. Sedanja višina RTV prispevka je namreč določena v Zakonu o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 oziroma v Zakonu o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015, kar je z vidika sistemske ureditve RTV Slovenija neustrezna rešitev. Ker se zakoni o izvrševanju proračunov sprejemajo le za obdobje dveh let in po postopku, ki ne zagotavlja sodelovanja javnosti in usklajevanja med ključnimi deležniki in naslovniki predpisa, pa veljavna ureditev tudi ni optimalna z vidika zagotovitve finančne neodvisnosti RTV Slovenija, ki pa je nujni predpogoj za zagotovitev institucionalne avtonomije in uredniške neodvisnosti RTV Slovenija. V program Državljanske liste smo zapisali, da bomo zagotavljali avtonomijo medijskega prostora in ker gre predlog spremembe zakona v tej smeri, ga bomo podprli. Hkrati pa pričakujemo tudi celovitejše spremembe Zakona o RTV Slovenije.
Hvala tudi vam. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik Državnega zbora, gospod minister, spoštovane poslanke in poslanci! Spet razpravljamo o nacionalni televiziji, o kateri je govora skoraj na vsaki seji. Zanima me, kdaj bomo začeli spoštovati 1. člen Zakona o Radioteleviziji Slovenija,v katerem piše, da je Radiotelevizija Slovenija javni zavod posebnega kulturnega in nacionalnega pomena, ki opravlja javno službo na področju radijske in televizijske dejavnosti z namenom zagotavljanja demokratičnih, socialnih in kulturnih potreb državljank in državljanov Republike Slovenije, Slovenk in Slovencev po svetu, pripadnic in pripadnikov slovenskih narodnih manjšin v Italiji, Avstriji in na Madžarskem, italijanske in madžarske narodne skupnosti v Republiki Sloveniji ter druge dejavnosti v skladu s tem zakonom in statutom RTV Slovenija ter zakonom, ki ureja področje medijev. Ustavno sodišče Republike Slovenije je v odločbah poudarilo, da pomeni svoboda izražanja enega od ključnih institucionalnih pogojev učinkovitosti demokratičnega procesa. Meni se tukaj postavlja vprašanje, kako bomo RTV Slovenija zavarovali pred komercializacijo, saj živimo v času, ko je večina medijev postala rumenih. Ravno zaradi tega je treba narediti vse, da bomo nacionalno televizijo vrnili k njenemu osnovnemu poslanstvu, kot je informiranje, izobraževanje in zabava. Velikokrat nam njihovo delo in način poročanja ni všeč in vsi tisti, ki s tem načinom poročanja nismo zadovoljni, moramo narediti vse, da bomo v tej državi ponovno dobili nacionalno RTV Slovenija, ki je po zaslugi nas, ki tukaj sedimo, danes nekaj čisto drugega. Strinjam z vsemi kritiki dela RTV Slovenija, samo dajmo ji svobodo, da bo lahko zadihala. Nekdo, ki želi biti neodvisen, mora imeti finančno avtonomijo. Zato je prav, da se višina RTV prispevka ponovno uredi na sistemsko ustreznejši in bolj demokratičen način. V Slovenski ljudski stranki bomo podprli predlagane spremembe zakona, da bo prenehal veljati 58. člen Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015, ki urejajo višino RTV naročnine, tudi zato, ker višina prispevka ostaja 12,75 evra mesečno in upam, da Vlada teh sprememb ne predlaga s figo v žepu. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani minister s sodelavcem, spoštovane poslanke in poslanci! Z novelo Zakona o Radioteleviziji Slovenija se višina RTV prispevka ponovno sistemsko ureja v okviru zakona, ki ureja delovanje javne Radiotelevizije, kar je sistemsko ustreznejša rešitev od sedaj veljavne. Ker se zakoni o izvrševanju proračunov Republike Slovenije sprejemajo za obdobje dveh let, bo predlagana rešitev posledično omogočila večjo finančno samostojnost Radiotelevizije Slovenije, odločanje o višini prispevka za RTV pa bo tudi manj podvrženo vsakokratnim političnim interesom. Ob tem bi želela poudariti, da višina RTV prispevka ostaja nespremenjena, to je 12,75 evra. Pristojno ministrstvo še meni, da je takšna rešitev tudi bolj demokratična, saj se krovni Zakon o RTV Slovenija za razliko od Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije sprejema po postopku, v katerem ima v okviru javne razprave možnost sodelovati tudi zainteresirana javnost. Omenjena novela prinaša torej le najnujnejše spremembe, da pa bo področje delovanja RTV Slovenija primerno urejeno, potrebujemo popolnoma nov zakon, za katerega v Poslanski skupini DeSUS pričakujemo, da bo pripravljen še v letošnjem letu. Kot marsikje v javnem sektorju namreč tudi na področju delovanja RTV prevladuje netransparentnost, organizacijska in statusna neurejenost ter zastarelost, zaradi česar Radiotelevizija našim državljankam in državljanom ni najbolj prijazen servis. Pri tem je še najbolj zaskrbljujoče dejstvo, da je politiki podvrženo odločanje o zasedbi vodstvenih delovnih mest. Poslanska skupina DeSUS bo predlog novele zakona podprla. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovani! Krščanski demokrati Nove Slovenije menimo, da je trenutni način urejanja RTV prispevka neustrezen predvsem zaradi tega, ker onemogoča sistemsko stabilnost zavoda RTV Slovenija in s tem resno finančno načrtovanje. Novela postavlja stvari nazaj na svoje mesto, in sicer v sistemski zakon. Zagotovo si vsi želimo, da bi bil program javne radiotelevizije čim bolj kakovosten, pester, čim bolj objektiven in vsestranski. Nacionalna radiotelevizija ima drugačno funkcijo in položaj kot komercialni mediji. RTV prispevek je zanjo pomemben vir prihodkov, saj iz oglaševanja ne more pridobiti toliko, kot lahko pridobijo nekateri komercialni mediji. Seveda pa smo krščanski demokrati tudi kritični zaradi dejstva, da nekaterih paradnih konj RTV Slovenija ne zna izkoristiti v polni meri in tako zamudi kar nekaj priložnosti za okrepitev proračuna. Škoda je, da je televizija ukinila vsaj dve zelo gledani oddaji, in sicer vsakoletno Emo, izbor evrovizijske popevke, in Poglede Slovenije. Veseli me, da je pred kratkim bila sprejeta odločitev, da bomo Slovenci znova izbirali svojo evrovizijsko pesem prav na Emi. Sodelovanje na evrovizijski popevki je pomembno zaradi promocije Slovenije in slovenske kulture, zato se nam nikakor ne zdi primerno, da bi nas na festivalu zastopali tuji pevci in v tujem jeziku. Morda ne bomo nikoli zmagali, lahko pa dostojno promoviramo našo državo, kulturo in jezik. Gledalci in poslušalci se velikokrat obračajo tudi na nas, poslance. Izpostavim naj predvsem poslušalce 1. programa nacionalnega radia, od katerega poslušalci tudi največ pričakujemo, predvsem pa, da bo namenjen kar najbolj širokemu krogu poslušalcev. Pohvalim lahko nekatere izvrstne kontaktne oddaje, medtem ko so verske vsebine po mnenju mnogih poslušalcev še vedno premalo zastopane. Prav tako pa ne bi smeli dopuščati nikakršnih žalitev vernikov ali katerih koli drugih skupin državljanov, kar se občasno še vedno dogaja. Krščanski demokrati Nove Slovenije verjamemo, da se kvaliteta programov lahko nenehno izboljšuje v splošno zadovoljstvo poslušalcev, čeprav se zavedamo, da nikoli ni mogoče vsem hkrati ustreči. Objektivno poročanje pa zelo pripomore k izboljšanju stanja demokracije in nas tudi spodbuja k upoštevanju višjih etičnih standardov. V upanju, da bo sprejeta novela zakona o RTV Slovenija pripomogla k izboljšanju kakovosti programov, bomo krščanski demokrati Nove Slovenije novelo podprli. Seveda pa od vodstva RTV Slovenija pričakujemo in zahtevamo, da bodo finančna sredstva porabljena gospodarno, zakonito in transparentno.
Hvala. Gospod Mitja Meršol bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivne Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pozdrav ministru s sodelavcem, drage kolegice in kolegi! Zelo všečno, politično in strankarsko populistično bi bilo, če bi zdajle rekel, da sporočamo vsem gledalkam in gledalcem v Sloveniji, da ne bo treba plačevati nobenega RTV prispevka, ampak žal potem to sporočilo ne bi šlo skozi 3. program, ker bi usahnil oziroma propadel ves tehnični sistem zaradi pomanjkanja sredstev. Tako je res dobro, da se pogovarjamo o celotni zadevi trezno. Pozitivna Slovenija vsekakor podpira spremembe zakona, ki uvajajo res bolj sistemsko urejanje samega RTV prispevka in ga vračajo nazaj v Zakon o RTV iz Zakona o izvrševanju proračuna. In tudi, kar je zelo pomembno, da se ta sprememba loteva tudi drugega sklopa, to je vprašanja 16. člena oziroma alinej, ki so se navajale napačno v zvezi z odločanjem oziroma o soglasju k proračunu, finančnemu načrtovanju pravzaprav RTV, in pa tudi samemu postopku imenovanja direktorjev radia in televizije. Še bolj pomembno pri tem pa je to, da se sedaj dokončno jasno določa tudi v tem členu, kako se imenuje oziroma razrešuje generalni direktor RTV, s tem da je pri glasovanju potrebna kvalitetna večina vseh članov Programskega sveta. Tudi zelo pomembno se mi zdi to oziroma Poslanska skupina Pozitivne Slovenije in Pozitivna Slovenija sploh podpira tudi sicer takšno sistemsko ureditev RTV in to bo verjetno tudi še stvar mogoče prihodnjega Zakona o RTV, kar se tiče samega sistemskega urejanja financiranja javnega zavoda, ki ga je ustanovila v nacionalnem in kulturnem interesu Republika Slovenija in ki naj bi bil ta način financiranja urejen tako, da ne bo vplival na avtonomijo in neodvisnost tega javnega zavoda. V Poslanski skupini Pozitivne Slovenije bomo to spremembo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženemu amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandma z dne 27. januarja 2014. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Vabim vas k prijavi za razpravo. Besedo ima gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini SDS smo predlagali amandma k 4. členu zakona, in sicer da ko bo gospodarska rast 2,5% BDP, da se takrat tudi zniža znesek za plačilo RTV prispevka. V osnovi lahko o tem razmišljamo že takrat, ker bo avtomatsko, verjetno tudi zaradi boljše gospodarske klime, tudi manj oprostitev plačila RTV prispevka in bo avtomatsko prišlo v blagajno javnega zavoda precej več finančnih sredstev iz naslova RTV prispevka. Kot drugo pa bi rad povedal, da v poslanski skupini tega ne bi predlagali, če se ne bi zavedali, da obstajajo neke notranje rezerve, ki nam dajo vedeti, da če bi nekateri organi ali pa posamezniki v javnem zavodu delovali po črki zakona ali pa racionalno, tako kot se marsikateri gospodarstvenik ali pa javni zavod v tej krizi že ukvarja, bi potem bilo precej manj stroškov. Dovolite mi, da samo preberem nekaj novic ali domnevnih nepravilnosti. Recimo, če začnem s tem, da se je 130 tisoč evrov plačalo za nepredvajano oddajo na javnem zavodu, jaz ne vem, kje je teh 130 tisoč evrov, kdo je s tem zaslužil [[…]]
Gospod Čuš, moram vas opozoriti, da vaš amandma govori, tako kot ste ga predstavili, o 2,5% rasti družbenega proizvoda in v povezavi na to tudi sam prispevek, tako da vas prosim, da ostanete pri tej vsebini, sicer vas bom moral prekinjati.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za opozorilo, ampak saj to je to, o čemer govorim. Jaz želim samo dokazati, da je dovolj notranjih rezerv, torej govorim o financah in upam, da tudi seveda vsak drug poslanec deluje tako, da se najprej o zadevi poduči in potem seveda predloži tudi dokaze. Samo zato. In ne gre o nobeni širitvi, ne bomo o nobenih DDV govoril in ničemer drugem. Tukaj je bilo ugotovljeno v tem primeru, da se je predvajala oddaja, ki sploh ni bila predvajana. Če gremo naprej, ugotovljene so bile nepravilnosti, kot so [[…]]
Gospod Čuš, tokrat vas moram opozoriti, in to drugič opozoriti, da ne razpravljate o amandmaju. Tudi sam zakon govori o tem, da se RTV prispevek ne dviguje, torej ostane na takšnem nivoju, kakršen je, in prosim vas, da ostanete pri vsebini amandmaja.
Spoštovani gospod predsednik, mi s tem predlagamo samo, da se zniža RTV prispevek, in če želim dokazati, da se je na tone denarja v preteklosti zmetalo v neke žepe povsem neracionalno, zakaj moramo potem dodatno bremeniti na podlagi tega davkoplačevalce. Samo o tem govorim. In če potem, ko sem naštel zdaj nekaj številk, ker očitno vseh ne smem – včeraj sem imel poslansko vprašanje za gospoda ministra, kaj bi lahko storili s tem denarjem na področju zaposlenih v medijih. Koliko zaposlenih v medijih je danes prisilno v espejih in komaj preživljajo iz meseca v mesec, koliko sredstev bi lahko, recimo, potem tudi javni zavod namenil za plačana pripravništva za mlade novinarje. Glede na to, da mi je možnost razprave precej omejena, se bom potem še enkrat prijavil, ampak izhajamo iz tega, da je že v trenutni strukturi dovolj sredstev, javni zavod posluje z dobičkom, v marsikaterem primeru so bile izplačane tudi neupravičene božičnice in ne vem, zakaj bi potem morali vsi davkoplačevalci plačevati nagrado tistim, ki ne opravljajo dovolj dobro svojega dela oziroma niso dovolj racionalni. Hvala.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Še je interes, vabim vas k prijavi za razpravo. Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Predsednik, najprej mislim, da ste nepravilno urgirali pri razpravi mojega kolega Čuša, Andreja Čuša [[…]]
Imate postopkovno, gospa Jeraj, ali razpravo [[…]]
Ne, ni postopkovno, je razprava, vam bom povedala, zakaj o tem govorim [[…]]
Potem predlagam, da razpravljate o amandmaju.
Glejte, stvari o katerih je govoril, se zelo tičejo tudi amandmaja. Naša Komisija za nadzor javnih financ je obravnavala revizijo postopkov, ki se dogajajo na RTV, vse to je povezano z denarjem, o katerem se pogovarjamo. Naš amandma govori o tem, da bo nižji prispevek v tistem trenutku, ko bo gospodarska rast presegla 2,5% BPD [[…]]
Tako je [[…]]
Torej, govorimo o financah in je to povezano z amandmajem [[…]]
Ne, ne. Ostanite pri tem, kar je zapisano v vsebini, prosim.
Glejte, govorimo o financah na RTV in mislim, da je to povezano s tem amandmajem, ki smo ga predlagali. Če vi ne vidite povezave, pač to ni moj problem. Torej to, da se je prispevek urejal v zakonu, je v redu, s tem mi nimamo težav, bi pa lahko uredili še kaj. Minister je sicer napovedal nov RTV zakon, upam, da bo šel v tej smeri, da bo dejansko dal več pristojnosti tudi direktorju. Zdaj smo ugotovili, v okviru že omenjene revizije, ki smo jo obravnavali, da je veliko malih šefov, ki na RTV delajo vsak po svoje, tudi planirajo, torej načrtujejo prihodke, odhodke, torej prihodkov niti ne, odhodke v glavnem, ki po navadi presegajo tisto, kar je bilo dogovorjeno, in direktor sam je povedal, da na te stvari nima vpliva. Veliko je pobud in predlogov, tudi peticij, da bi se ukinil RTV prispevek. Mi se zavedamo, da to na tak način ne gre, zato tudi predlagamo amandma, da takrat, ko bo gospodarska rast presegla 2,5 % BDP, bi v tem primeru pa lahko prispevek znižali. Zakaj imamo kljub vsemu težave s prispevkom in smo predlagali že na odboru tudi neko spremembo. Če vam dam en primer iz zdravstva, ki smo ga zadnjič slišali. Nekomu, ki mu odteka kri, nima smisla dodajati nove krvi, pač pa je treba najprej zamašiti luknje, od koder kri odteka. To se nam dogaja tudi na RTV. Naj spomnim na anonimko in potem revizijo, in kot sem rekla, smo celo to obravnavali na Komisiji za nadzor javnih financ, in v oči dejansko bode potem, da si vodstvo ob takšnih nepravilnostih, ki so bile ugotovljene, izplača delovno uspešnost. Delavno uspešnost si lahko izplačaš takrat, ko si res delavno uspešen, ne pa, ko ti v zavodu gre cel kup stvari narobe. Kot je bilo omenjeno, se plačujejo oddaje, ki jih ni, se ukinjajo oddaje, ki imajo veliko gledanost itn. In nekdo [[…]]
Gospa Alenka Jeraj, poglejte, ne obravnavamo poročila, [[…]]
[[…]]tega ne obravnavamo. Obravnavamo amandma k 4. členu.
[[…]]razpravljamo o vašem amandmaju in v spoštovanju do vašega amandmaja vas prosim, da ostanete pri vsebini.
Jaz govorim o amandmaju, če govorim o financah, ker to pomeni ali bo RTV imel toliko milijonov od prispevka ali bo imel manj. Ali so to finance ali niso finance, o čemer govori 4. člen?
Lahko govorite o tem in ostanite pri tej vsebini o financah.
Predsednik, ne vem, zakaj imate take težave s tem, da se pogovarjamo o RTV oziroma ne smemo tukaj govoriti teh dvajset minut, ki jih imamo na voljo, verjetno boste zdržali, da tudi kakšno kritično rečemo. Skratka, če v zavod, kateri koli, dajemo še vedno toliko denarja kot smo ga dajali – tako pobranega s prispevkom kot s tistim, kar ustvarijo –, ni treba delati nobene racionalizacije, ni treba pogledati, kje so rezerve, ni se treba ukvarjati s tem, da stvari organiziramo drugače, tako da stanejo manj, pa so zato bolj učinkovite. Ljudje želijo boljši program. Kot sem prej povedala, vodstvo ima precej težav s tem, kaj ponuja oziroma na kakšen način ureja zadeve v RTV. Ukinja gledane oddaje, plačuje oddaje, ki jih ni, in to plačujemo s prispevki, zato o tem moramo pri tem amandmaju govoriti. V zadnjem času mnogo več ponovitev kot še pred časom; skratka, programa manj za enak denar ali pa celo večji. Gledalci in poslušalci smo seveda zahtevni, če nekaj plačujemo, hočemo za to tudi nekaj imeti, nekaj dobiti. Upam, da bo v nadaljevanju sprememba zakona šla tudi v to, da bi morda lahko javno videli seje Programskega sveta. Tja so imenovani ljudje, ki govorijo o programu, program se plačuje – ponovno smo pri financah. In verjetno, če bi bil predvaja, torej če bi lahko videli, kaj se na programskem svetu [[…]], kakšna so stališča članov, ki so tam, ki predstavljajo gledalce in so bili s strani gledalcev tudi imenovani, bomo morda razumeli, zakaj, kot rečeno, se ukinjajo oddaje, ki so zelo gledane, vzdržujemo pa nekatere, ki so manj gledane. Pogrešamo tudi stališča varuha gledalčevih pravic. Prepričana sem, tako ko dobivamo poslanci komentarje in predloge, kadar se pogovarjamo o Zakonu o RTV, da se tudi v RTV hiši resno pogovarjajo o pripombah gledalk in gledalcev, poslušalk in poslušalcev, ki prihajajo na varuha gledalčevih pravic, zato je končno ta institut tudi ustanovljen. Torej, dober program, urejene razmere na RTV, ne pa izkoriščanje honorarnih sodelavcev zaradi nedela ali pa slabega dela nekaterih redno zaposlenih. Mislim, da je tudi še vedno preveč družinskih povezav. Zelo radi govorimo o otrocih politikov, o tem, da pa gredo nekatere službe na RTV iz roda v rod, [[…]]
Gospa Jeraj, že prej sem vas opozoril, da se danes ne pogovarjamo o poročilu delovanja zavoda.
[[…]]pa nobenega govora. Skratka, amandma k 4. členu, ki ga predlagamo v SDS, bom podprla, ker mislim, da samo s tem, da bi v nekem trenutku tudi zmanjšali RTV prispevek, s tem zmanjšali sredstva, ki jih RTV dobi, prisilili javni zavod, da se reorganizira, da je bolj previden pri stroških in da, kot sem rekla, kri oziroma denar ne odteka nekontrolirano, pač pa se porablja za to, za kar bi se moral uporabljati, torej za čim boljši program.
Hvala. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov predlaganega amandmaja Slovenske demokratske stranke ne bo podprla. To je samo varianta na poskuse zniževanja RTV prispevka, čemur smo bili v preteklosti že večkrat priča, najbolj tedaj, ko je tedanja vlada Ivana Janše predlagala 10-odstotno znižanje RTV prispevka in je v zadnji obravnavi bil RTV prispevek znižan za 5 %. Zakaj nasprotujemo predlogu Slovenske demokratske stranke? Menimo, da moramo upoštevati priporočila Ustavnega sodišča, ki terja, da v imenu ustanovitelja zagotavljamo stabilne vire financiranja za javno službo. Javna služba je v zakonu določena in ne želim posegati v programsko shemo ali v odločitve Programskega sveta, ampak če ni zagotovljenih finančnih virov, ni mogoče javne službe opravljati v predvidenem obsegu. Zato je potem treba prilagajati programsko shemo in program, kar morata Programski svet in Nadzorni svet RTV tudi upoštevati. Gre torej za zagotavljanje finančnih virov za stabilno financiranje javne službe. Javna služba je zakonsko, še enkrat poudarjam, določena in zakonodajalcu ni dana ekskluzivna pravica razsojanja o kakovosti programa. O programu, o vsebini, o programski shemi notranji organi RTV razpravljajo. Zato je neodgovorno pričakovati, da bo javna služba kakovostno opravljena, če ji spodrežemo finančne vire. Posebej opozarjam na to, da se je Ustavno sodišče že večkrat tudi o tem izreklo, za kaj se sme RTV prispevek uporabljati in za kaj ne. Zato je ta različica zniževanja RTV prispevka enako nesprejemljiva kot so nesprejemljivo pozivi k državljanski nepokorščini in neplačevanju RTV prispevka. To je tisto, kar se skriva zadaj za takimi pobudami. Tisto, kar je pa treba v tem okviru vendarle povedati, je pa sklicevanje na gledanost ali poslušanost zelo dvomljiv argument in bi bilo treba – če bi bilo seveda mogoče v okviru tega amandmaja o tem razpravljati – se sklicevati tudi na ankete javnega mnenja, ki govore o tem, v kakšnem obsegu je javnost zadovoljna z izvrševanjem javne službe. Za nas, torej za Socialne demokrate, je zniževanje RTV prispevka nesprejemljivo. Če pa se že kdo sklicuje na sklepe Komisije za nadzor javnih financ, je pa v sklepu, ki ga je ta komisija sprejela, samo predlog sklepa, ki ne dovoljuje zviševanja. amandma pa znižuje, zakon pa pušča RTV prispevek v višini, v kakršni je RTV prispevek do sedaj določen. Še enkrat poudarjam, sklep Komisije za nadzor nad javnimi financami je uperjen proti zviševanju RTV prispevka, amandma SDS pa zahteva oziroma predlaga zniževanje – za Socialne demokrate popolnoma nesprejemljiv predlog. Hvala lepa.
Hvala. Postopkovno gospod Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora! Najmanj, kar bi pričakoval, gospod predsednik, da dovolite - če dovolite tistem, ki razpravljajo v Državnem zboru, da argumentirajo, zakaj ne podpirajo amandmaja, ki ga je vložila Slovenska demokratska stranka –, da dovolite tudi tistim, ki razpravljajo in zagovarjajo ta amandma. In prosim, da jih ne prekinjate, ko obrazlagajo, s kakšnimi razlogi je Slovenska demokratska stranka vložila ta amandma k temu zakonu. Lepo vas prosim, sedaj sem poslušal razpravljavko, ki je govorila cel kup drugih stvari, ki niso direktno vezane na tak način, kot vi obrazlagate amandma. Slovenska demokratska stranka in naše razpravljavke in razpravljavci pa nimajo pravice in jim ne dovolite obrazložiti, zakaj smo ta amandma vložili! In lepo vas prosim, ne bodite tako dvolični in dovolite, da dokažemo in povemo, zakaj je ta amandma pomemben in zakaj ga je Slovenska demokratska stranka vložila. Naj slovenska javnost sliši pravo resnico! Zakaj poskušate na vsak način onemogočati naše razpravljavce in posegate v besedo vsaki dve minuti ali pa vsako minuto. Gospod predsednik Državnega zbora, moram reči, da vsaj od vas pričakujem, da boste dosledni pri tem, kar delate, in da boste spoštovali demokratično razpravo v Državnem zboru. Dovolite, da tudi mi obrazložimo z argumenti, zakaj smo predlagali takšen amandma, ne pa da nas nonstop prekinjate. Lepo prosim in proceduralno predlagam, da enako obravnavate vse razpravljavce v Državnem zboru, ne glede na to, iz katere stranke prihajajo, ker to ni politična razprava, v to sem prepričan, ampak gre za razpravo, kjer je prav, da ima vsak možnost argumentirati, zakaj zagovarja oziroma zakaj je proti temu amandmaju, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki. Sam sem pa prepričan, da je ta amandma vložen z dobrimi nameni.
Hvala, gospod Pojbič, za opozorilo. Ampak, poglejte, še enkrat: ko berem tudi vašo obrazložitev, torej Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, k temu amandmaju, pravzaprav povzemate identično vsebino besedila, ki je v amandmaju. Torej ste se že sami kot predlagatelji izrecno osredotočili na to vsebino. To želim tudi opozoriti v tej proceduri, zato sem vas na to opozoril. Če ste pričakovali, da bi prekinjal tudi mag. Majdo Potrato, moram priznati, da je bila v tej oceni bistveno bliže ves čas prispevku kot pa razprave, ki so bile pred tem, na katere sem opozoril. Res apeliram na to, da poskušate slediti obrazložitvi. Se pa strinjam, velja prav za vse poslanke in poslance, ne glede na to, iz katere poslanske skupine prihajajo, da se vendarle poslovnik spoštuje, ker zelo jasno pravi, ko je amandma, je dovoljena razprava o vsebini amandmaja. Repliko ima gospod Čuš.
Hvala za besedo. V nekaterih vaših besedah sem se, glede na to, da ste naredili celo zgodovinski pregled delovanja RTV in odločitev v Državnem zboru, vseeno malo zaznal. Če smo že pri zgodovini, jaz vašo odločitev, da tega ne boste podprli, povsem razumem, ker ste ravno vi pred nekaj meseci ali leti bili mnenja, da je gospodarska rast negativna stvar. Upam, da zdaj vidite, kam to pripelje. Hvala.
Hvala. Bilo bi pa bolje, če bi se prijavili k razpravi, gospod Čuš, in ne bi bilo nobenih težav pri podajanju teh vsebin. Želi še kdo razpravljati? Vabim vas k prijavi za razpravo. Besedo ima Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Tudi sama bi se želela vključiti v to razpravo glede amandmaja k 4. členu predloga zakona. K temu so me spodbudile predvsem razprave nekaterih, s katerimi se ne morem povsem strinjati. Moram reči oziroma ponoviti, da RTV Slovenija je javni zavod in da je javni zavod financiran iz državnega proračuna ter drugih virov, zakonskih virov, ki jih zagotavljamo tudi s tem zakonom. Moram reči, da je treba upoštevati priporočilo Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki govori tudi o tem, da mora ustanovitelj zagotoviti primerne vire financiranja javnim zavodom oziroma javnim službam. Mislim, da če ustanovitelj ne zagotovi primerne višine sredstev, potem javni zavod RTV Slovenija ne more državljanom nuditi primernega programa, ki si ga vsi želimo. Gospa Novak je v svojem stališču povedala, da ji je žal, da nekaterih oddaj ni več, da so ukinjene. Temu mnenju se zelo pridružujem in menim, da bi predvsem ti dve oddaji, ki ju je omenila, bilo primerno in tudi za mene, za moj okus dobro, da bi jih nazaj uvedli. Ampak tako je; če ni dovolj denarja, potem se pač krči program oziroma ukinjajo oddaje. Povedala bi še to – nekdo je danes opozoril tudi na to, da so bile izplačane nagrade posameznim vodilnim uslužbencem. S tem se jaz tudi ne strinjam, da na tak način javni zavod posluje, in menim, da bi morali poskrbeti za več redno zaposlenih in da bi morali skrbeti tudi za to, da se zaposlujejo pripravniki. Vendar, kot ostala koalicija bo tudi Poslanska skupina DeSUS seveda ta amandma zavrnila, ker menimo, da ni primeren. Če bo kasneje prišlo do možnosti, da se bo RTV lahko financiral iz proračuna v večjem obsegu, mislim, da bi takrat pač razpravljali o spremembi oziroma dopolnitvi Zakona o RTV prispevku. Torej ponavljam, da če ni denarja, je težko zagotavljati tak program in bi na koncu opozorila na rek, ki ga vsi poznamo: malo denarja, malo muzike. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem najprej ministru, dr. Urošu Grilcu.
Spoštovani! Pri svojem nastopu se bom res držal izključno vsebine tega amandmaja in moram spomniti cenjenega poslanca Čuša, da mi je včeraj zastavil poslansko vprašanje, ali bomo nov medijski zakon in Zakon o RTV oblikovali na osnovi strategije in natančne analize medijske krajine in delovanja v našem prostoru in moj odgovor je bil: "Da, temu smo se zavezali tudi v Nacionalnem programu za kulturo." Samo dan kasneje imamo na mizi amandma, ki posega v sistemsko urejeno plačevanje naročnine in financiranje javnega zavoda. Povedano je bilo seveda, da tukaj govorimo o specifičnem javnem zavodu, o specialnem zakonu, katerega financiranje je urejeno na način, kot je tudi Ustavno sodišče potrdilo, da to financiranje nujno zadeva odgovornost ustanovitelja glede ne samo višine financiranja, ampak tudi posega glede notranje organizacije, programske avtonomije in tako naprej. Če potegnemo zelo jasno črto, kaj takšen amandma predlaga, prinaša, potem moramo povedati, da znižuje višino RTV prispevka za približno 21 %, kar pomeni 20 milijonov. Glejte, 21 % – 20 milijonov. Utemeljitev, ki jo je dala stranka SDS, znaša 8 vrstic, 8 vrstic za takšen poseg v financiranje. Kaj pomeni za kakovost programa tolikšno znižanje? Tukaj ni ene besede. Kaj to pomeni za kakovost oddaj, ki se je izpostavljalo? Kaj to pomeni za zunanje sodelavce RTV – ki kot veste, so izredno izredno pomembni za to, da imamo raznolik program, da imamo kakovosten program in da imajo tudi ljudje delo? Kaj to pomeni za tisoč 900 zaposlenih na javnem zavodu ob 20 milijonih? Takšne analize ni nikjer in moram reči, takšen predlog dejansko nima stvarne utemeljitve, je zelo nesistemski in je temu primerno zelo zelo nevaren. Predpostavlja seveda gospodarsko rast, ampak poslušajte, govorimo o javni službi, ki mora imeti določeno stabilnost. Če se država zaveže, da ima po ustavi in zakonu tako javno službo, ki izpostavlja javni interes – se strinjam, vsak nosi svojo odgovornost, kako in kaj se to izvaja, vendar takšen pavšalen poseg, nesistemski poseg v njeno delovanje pomeni samo slabše za delovanje javne službe in slabše za gledalce in poslušalce. Zato se mi zdi, da ta amandma resnično ni ustrezen. Hvala.
Hvala tudi ministru. Besedo dajem mag. Majdi Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Sem se sicer navadila, da mi opozicijski poslanci pripisujejo vse mogoče izjave. Sem to doživela včeraj v okviru poslanskih vprašanj, danes znova ob tem amandmaju. Nisem izrekla nobene besede o gospodarski rasti, ki bi omogočala interpretacijo, ki je bila v repliki izrečena. Torej pričakujem, da tisti, ki hočejo obračunavati z mojimi stališči, pokažejo vendarle malo manj ustvarjalnega napona in mi pripisujejo, česar nisem izrekla. Amandma, ki je pred nami, se sklicuje samo na gospodarsko rast. Hoče znižati RTV prispevek in ga vrniti na zdajšnjo raven takrat, ko bo gospodarska rast 2,5-odstotna; brez kakršnega koli preračuna posledic, brez česar koli. Jaz sem že navajena, da predlagatelji iz Poslanske skupine SDS eno govorijo, kadar govorijo na splošno, in drugo, kar predlagajo. Ampak poglejte, v isti sapi, ko se zavzemajo za zaposlovanje mladih novinarjev, gredo njihovi predlogi v smeri zmanjševanja števila zaposlenih na RTV. Takih primerov neskladja, nekonsistentnosti bi se dalo dokazati še več. Kaj govori amandma? Nič drugega kot samo to, da se mora RTV prispevek vezati na gospodarsko rast 2,5-odstotno. Ko bo taka, potem se bo lahko, ne vem na katero višino, dvignil RTV prispevek. Z današnjo novelo dvigujemo RTV prispevek v zakon, v katerem je mogoče, da variira RTV prispevek za 10 %, ampak samo za 10 % in mora biti utemeljen; in res je ta možnost dana Vladi. Ponavljam pa opozorilo, da je Ustavno sodišče posebej opozorilo, da moramo poskrbeti za stabilne vire financiranja in da je upravičeno zniževanje ali odtegovanje samo takrat, če z nečim drugim nadomestimo, da bo v zakonskem besedilu, tako kot zakon veleva, mogoče opravljati javno službo. To je Ustavno sodišče opozorilo zakonodajalca in mislim, da je zakonodajalec to voljo ali to mnenje Ustavnega sodišča dolžan spoštovati. Vem, da je za manjšinske programe oziroma za madžarsko in italijansko narodno skupnost zakonodajalec dolžan zagotoviti sredstva iz proračuna, da je dovoljeno RTV opravljanje tržne dejavnosti, da je tudi glavni vir in zame v ustrezni višini – takšni, kakršni je s to novelo predlagan, to pomeni na isti višini, kot je bil za preteklo leto, RTV prispevek. Sedaj vezati RTV prispevek na zadovoljstvo ali nezadovoljstvo gledalcev in gledalk RTV programa je arbitrarno odločanje. Nima nobene resne podlage. In tak j bil predlog amandmaja k temu členu na seji matičnega delovnega telesa. Tam bi – za tiste, ki tega niste spremljali – RTV prispevek tisti, ki je zadovoljen, bi ga lahko plačeval 100 % več, tisti, ki bi bil pa nezadovoljen, bi ga pa 50 % manj plačeval. Taki so predlogi SDS. Kolikšno težo imajo, kolikšno resnost, kolikšno analitično podporo pri zagotavljanju stabilnosti financiranja, presodite sami. Govorimo o amandmaju, ki zahteva znižanje RTV prispevka brez kakršne koli utemeljitve! Vse, kar se v obrazložitvi pove, je tisto, kar je povedano v amandmaju: vezano je na rast in vezano je na kategorije, kjer se znižuje. Dajte, prosim, razumeti, da takega amandmaja ni mogoče podpreti, da ste si s tem amandmajem samo odprli prostor za razpravo o stvareh, o katerih želite govoriti, pa so mimo amandmaja. Jaz pa ne vem, kako je mogoče razpravljati vsebinsko o tem amandmaju, če ne opozorimo na to, da smo kot zakonodajalci dolžni poskrbeti za stabilnost financiranja, ker edino stabilno financiranje zagotavlja tudi uredniško samostojnost in neodvisnost. In to je naloga zakonodajalca, pa nič drugega. Ne želim, da bi znova posegali v pristojnosti Programskega in Nadzornega sveta. Mi pa imamo v rokah odločitev o višini RTV prispevka in na to vas opozarjam. Ne bodimo gluhi za opozorila Ustavnega sodišča. Hvala.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Jožef Kavtičnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Tega amandmaja ne bom podprl predvsem zaradi tega, ker z zmanjšanjem sredstev ne bi naredili nič kaj dobrega glede programov RTV Slovenija. Na sami seji odbora je potekala zelo dobra in strokovna razprava. Tam je predlagatelj prišel z drugim amandmajem, ki ga je kolegica Potrata že omenila. Danes so prišli ponovno in z enim spremenjenim amandmajem, kjer želijo zmanjšati prispevek. Sam predlagatelj pa tudi predstavnik RTV Slovenija je dejal, da bi z zmanjšanjem prispevka resno ogrozili delovanje Radiotelevizije, ne samo programov, ampak tudi tistih spremljajočih dejavnosti, ki jih RTV Slovenija tudi izvaja. Ne nazadnje je tukaj simfonični orkester itn. V situaciji, kot je, se vsi zavedamo, da je težka gospodarska situacija, ampak ob taki situaciji ima težave tudi televizija, kajti z oglaševanjem in z drugimi dejavnostmi pridobi za svojo dejavnost bistveno manj denarja, kot ga je dobila prej. To bi ogrozilo delovanje, dodatno s tem amandmajem. Amandma nima nobene analitične predstave, nič globljenega in nič resnega, kaj se bo zgodilo in kaj bi se zgodilo, če bi zmanjkalo 20 milijonov. Zato tega amandmja ne morem jemati resno. Kolega je dejal, da se tukaj ne odločamo politično. Seveda se, saj smo vsi politiki. Če se ne bi v Državnem zboru odločalo politično, potem pa ne vem, kaj tukaj počnemo. Tu se odloča politično in mi moramo ob tej naši odločitvi gledati ne samo nase in na svoje politične točke, kajti najlažje bi bilo tako, kot je kolega Meršolj dejal, da mi v Pozitivni Sloveniji rečemo, da bomo brez RTV prispevka poskušali zagotoviti delovanje RTV Slovenija. Ne bi! Ni možno to narediti. Zaradi tega se v Pozitivni Sloveniji, in tudi sam, zavzemamo za resno analitično oceno, da damo veljavo vsem tem organiziranim skupinam, ki delujejo v RTV Slovenija, to je Programskemu svetu, ki je jasno in glasno povedal, kaj bi se zgodilo, če ni teh sredstev: določeni programi bi se morali krčiti oziroma ukinjati in ne bi jih moglo biti, določene dejavnosti bi morale zmanjšati. Poglejte, glede na to, da se določeni programi ukinjajo. Seveda, saj se spreminja, saj je tako kot v življenju; eni preneha delovati, drugi nastajajo in tako naprej. Sam zaupam RTV Sloveniji in cenim njihovo delo in moram reči, da v okolju, od koder prihajam, so ljudje zadovoljni s tem programom, so zadovoljni z izobraževalnim programom, s kulturnim programom, ki ga RTV Slovenija nudi državljankam in državljanom. Zato ne morem, resnično, tega amandmaja podpreti, ker mi je za dober program, ker mi je za to, da bodo ljudje v Sloveniji gledali dober in kvaliteten program. Hvala.
Hvala. Repliko želi gospod Pojbič.
Spoštovani gospod predsednik! Samo to; prepričan sem, da tukaj odločamo v interesu našega naroda, interesu slovenskega naroda, in kako to zdaj kdo razume, je to njegova stvar. Jaz sem samo o tem govoril. Dejstvo je, da ne bom plačeval nečesa, s čimer nisem zadovoljen. Tisti, ki se tega zavedajo in se zavedate, bi morali v tej smeri tudi razmišljati in razpravljati.
Hvala, gospod Pojbič, ampak poglejte, repliko ste zdaj ta hip zlorabili. Normalno se lahko prijavite k razpravi in dobite besedo. Vi ste replicirali, pa pravzaprav niste znali povedati niti, ali ste bili kdaj narobe razumljeni. Res ste imeli prej besedo pri repliki, ampak replika na repliko tako in tako ni mogoča, tako da vam res priporočam, da se prijavite k besedi in boste razpravljali o amandmaju. Ta replika pa je bila praktično neupravičena. Besedo dajem gospodu Jožefu Jerovšku, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! Glejte, mi vsi vemo, kaj se dogaja v naši državi, da so se osebni dohodki že nekajkrat znižali vsem javnim delavcem, da grozijo nova znižanja osebnih dohodkov, da so se posledično tudi znižale storitve, cena storitev. In RTV je na isti ladji; če so dobri gospodarji, dosegajo nižje cene storitev, kar je popolnoma normalno, ker tudi vsi izvajalci pričakujejo, da bodo zaslužili nekaj manj, kot so v preteklosti. Naš amandma je logična posledica tega, kar se v državi dogaja, kakšne so razmere. Državljani, ki so naročniki televizijskih programov, ne morejo plačevati več za manj. Kajti dejstvo je, da se je obseg lastne produkcije RTV v času sedanjega vodstva javnega zavoda zmanjšal. Oni so zmanjšali produkcijo, bi pa radi to pokrivali z večjimi stroški. To ne gre. Prav tako se čudim tej vladi in tej oblasti in temu vodstvu RTV, ker ne zna oziroma se ne zaveda niti starega rimskega pregovora, reka, da je treba ljudstvu dati kruha in iger – panem et circenses. Vlada je vzela kruh, jemlje vsak dan novim ljudem, jih spravlja v revščino in verjetno tudi nekatere v lakoto in hkrati jim jemlje tudi igre, kar je nelogično, ampak žal je to pač en dokaz totalne nespretnosti in nesposobnosti sedanje vlade. Glejte, jaz tudi ne bom polemiziral z argumentacijo gospe Potrata, ker kadar je ona žolčna do naših predlogov, je to najboljša argumentacija naših predlogov, da imamo mi prav. Boljše reklame ni. Tako, da [[…]]
Gospod Jerovšek, v tej razpravi, ki sem ji jaz sledil, ni bil noben žolčen, še najmanj pa mag. Majda Potrata.
Dobro. Pač to, kar zaznavam na terenu in to, sem povedal. Glejte, nekateri nasprotujete, da ni bilo zmanjšanja produkcije, da se niso ukinile oddaje. Že večkrat sem poudaril primer, v času poletja RTV ni bil sposoben narediti mesečnega in nedeljskega intervjuja. Pri nekaj sto novinarjih! Odlične mlade novinarje imajo, samo jih ne spustijo zraven. Sedaj je nekako direktorica prevzela to vlogo delanja intervjujev. Ne bom komentiral, ker sem prebral mnenje dobrega poznavalca, publicista Crnkoviča, ki je rekel, da je to, kar sedaj dela, njen prag, da višje ne more. Pa ne bom navajal imen intervjuvancev. To je bilo v prejšnji Sobotni prilogi Dela zapisano. Domnevam, da tudi takšni lucidni publicisti zagotavljajo, da ne spustijo pravih ljudi na prave oddaje, da bi delali dober program. Torej, dalo bi se iztisniti bistveno več, ker pa te želje pri tem vodstvu RTV ni, misli, da z neprodukcijo uspava ljudi, je pa treba spoštovati pravilo, da smo vsi na isti ladji. RTV vodstvo naj zagotavlja nižanje stroškov – se pravi tisto, kar naročajo –, naj zahteva manjše stroške. Ne pa to, kar slišimo, da se pod mizo delajo pogodbe, pa se včasih tudi fiktivno kaj plačuje, marsikaj, pa da imajo zaposlene še vedno mrtve duše. To je stalnica. Sedaj vidim po tej argumentaciji, da to niti ni interes te koalicije in te vlade, da bi se razmere uredile. Ne! Vi si želite anarhijo. Vi si želite nered. Vi si želite zmanjšano produkcijo programa [[…]]
Gospod Jerovšek, tukaj na tej točki vas moram ponovno opozoriti, da odstopate bistveno od vsebine amandmaja. Tudi sami veste, da ima zavod RTV organe, ki odločajo, nadzorujejo delovanje in da danes ne obravnavamo poročila [[…]]
Na svoj čas diskutirajte, prosim. Gospod predsednik, zopet ste me razočarali. Oba sva v petem mandatu in skušate blokirati argumentacijo. Ta amandma je takšen, če govoriš o programu, je vsaka argumentacija konstruktivna in normalna. Čudim se, da to delate [[…]]
Gospod Jerovšek, predlagam, da si preberete obrazložitev vašega amandmaja, pa vam bo veliko bolj jasno, zakaj vas moram opozoriti. Za to gre.
Ne, neupravičeno ste me opozorili, gospod predsednik. Neupravičeno! Mislim, da si ugled jemljete s tem, da poslanca z enako dolgim stažem prekinjate in mu jemljete besedo. Saj bom sedaj končal. Rekel sem, in še enkrat vztrajam, da je logično, ob tem ko so se vsi stroški zmanjšali, so se osebni dohodki zmanjšali, je za isto količino ali zmanjšano količino programa potrebno tudi naročnino zmanjšati, zato da državljani ne bodo enormno trpeli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Še je interes. Vabim vas k prijavi. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsedujoči, gospod minister, kolegice in kolegi! Amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke je zelo jasen, enostaven in logičen, kajti višino RTV naročnine veže na gospodarsko rast. Ne bom razpravljal o vsebinah, kajti nisem te stroke in tega področja ne poznam. Zelo dobro se pa spoznam na finance in zelo dobro vsi vemo, da gospodarstvo prinaša prihodke v državni proračun, da mehke vsebine, ki so direktno vezane na proračun, pa ustvarjajo odhodke iz državnega proračuna. Sedanja vlada jemlje delo gospodarstvu z občutnim zmanjšanjem sredstev tako za investicije, se pravi, jemlje delo gospodarstvu. Iz tega se ne ustvarja prihodkov v državni proračun. Jemlje sredstva za investicije občinam, ni dela za gospodarstvo, ni prihodkov v državni proračun. Jemlje delo določenim gospodarskim javnim subjektom. Konkretno, včeraj smo razpravljali o gozdarski javni službi, motena je oskrba z lesom v gospodarstvu. Skratka, zmanjšuje se gospodarska produktivnost v tej panogi, zmanjšujejo se prihodki v državni proračun. Po drugi strani pa nelogično, nerazumno povečujemo odhodke, odhodke na mehkih vsebinah. Povečujemo odhodke na kulturi, povečujemo odhodke na družbenih javnih zavodih, ki so direktno in izključno vezani na državni proračun. Ti dve stvari nista v ravnovesju – če ni gospodarske rasti, če ni rasti, večanja prihodkov v proračun, tudi ne more biti rasti odhodkov iz državnega proračuna. To je zelo enostavna in zelo logična zadeva. V tem segmentu, v amandmaju k 4. členu, je povsem logično, da se odhodki vežejo na gospodarsko rast oziroma na prihodke v državni proračun. Zgodba je enostavna in logična, če se tega enostavnega, logičnega načela ne upošteva, je drugi izhod samo propad države. To se pravi, nerazumna rast odhodkov, po drugi strani pa zmanjševanje prihodkov. Kakšen je "delta"? Dajte mi odgovoriti, kakšen je "delta" – zelo jasen in zelo načelen, v Sloveniji ga vsi zelo dobro poznamo. In dejansko je treba prihodke z odhodki ekvivalentno uskladiti. To se pravi, če so prihodki manjši, je treba tudi odhodke zmanjšati. O tem govori naš amandma k 4. členu glede RTV prispevka. Tu logike in ostalega filozofiranja ni, skratka, uravnoteženje javnih financ. K temu vzoru, k tej logiki je usmerjen amandma k 4. členu, ki ga bom tudi sam podprl.
Hvala lepa, gospod Žnidar. Gospod Mirko Brulc, izvolite.
Hvala lepa. Ponavljamo neko vajo, preigrano že pred časom, kako znižati naročnino RTV Slovenija. Moramo se pa zavedati, da posegamo v ustavno zagotovljen položaj Radiotelevizije Slovenija, v 39. členu je to jasno zapisano, in da moramo ohraniti televizijo tako, da bo v zadovoljstvo ljudem. Prej je nekdo rekel, da moramo ščititi interes slovenskega naroda. Ja, kaj pa delamo? Nismo za berlusconizem, nismo za to, da imamo samo španske žajfnice po televiziji, ampak rabimo tudi koncerte simfoničnega orkestra, Big banda, rabimo prenos športnih prireditev, rabimo politične oddaje in tako dalje, in to nam nudi RTV Slovenija. Zato ne bom podprl tega amandmaja, kajti z znižanjem naročnine bi prispevali k temu, da bi lahko nekatere druge, konkurenčne televizije, tiste, ki nimajo tega poslanstva, kot ga ima RTV Slovenija, vzgajale slovenski narod v nadaljevanju. Nikoli ne bo POP TV imel oddaje za šolsko mladino in podobno. To so oddaje, ki morajo biti, ki so gledane, ne v vseh populacijah, ampak v večini pa le. Mislim, da govoriti o tem, da dajmo narodu kruha in iger – ti časi so mimo. Slovenski narod rabi še marsikaj drugega in ko govorimo o igrah, ne mislimo – vem, simbolika je v tem –, ampak mi ne bomo zakrivali oči prebivalstvu s tem, da jim bodo dali pač neke igre. Če gledamo samo sinočnjo televizijo, saj je bilo iz tega državnega parlamenta veliko več prispevkov o nastopih opozicije kot pozicije. In pravite, da je RTV Slovenija na strani levice in take neumnosti! Mislim, da RTV Slovenijo moramo negovati, ji omogočati, da dela dobro, in zahtevati, da dela dobro in tudi preverjati, kako se ta denar porabli;, za to pa imamo ustrezne organe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pavlišič.
Hvala lepa za besedo. Ta amandma, kot vsi drugi, se seveda da podpreti in nekateri ga tudi bomo podprli. Namreč, iz držav, ki imajo podobne gospodarske trende kot Slovenija, prihajajo novice o še precej bolj drastičnih ukrepih na tem področju, kot je ta amandma, ki ga je predlagal SDS. Nisem zagovornik tako drastičnih ukrepov, kot so jih te države sprejele, ki imajo podobne gospodarske trende, vendar pa vseeno ne morem pristati na to, da nikoli nič ne moremo narediti. Če ne moremo nič narediti, kaj potem sploh delamo tukaj notri v tem domu? Javna sredstva v Sloveniji se krčijo in to je dejstvo in krčijo se tudi zaradi čedalje večje zadolženosti države in s tem povezanih obresti. In če se javna sredstva krčijo, moramo nekaj narediti na tem, da se to spremeni in ta "nekaj narediti" ne sme pomeniti samo to, da več pobiramo davkoplačevalcem in podjetjem, ampak moramo biti pripravljeni narediti tudi še kaj drugega. Ni samo to nižanje javnih sredstev edini razlog. Tukaj moramo paziti še na eno zadevo, in sicer da javna sredstva, ki jih porabljamo, ki jih zbiramo od državljanov, tudi čim bolj koristno uporabimo. Ta javna sredstva, manj kot jih je, bolj koristno jih moramo porabiti. Tukaj se navezujem na to, kar je kolega Čuš omenjal, na te sume, da se ta sredstva ne uporabljajo tako, kot bi se, in da ima ta javni zavod še kar nekaj notranjih rezerv, ki se bi dale izkoristiti v ta namen, da bi lahko ta sredstva namenili za boljši program, ki si ga, v to ne dvomim, vsi želimo. In to okoli javnih sredstev in učinkovite porabe javnih sredstev ne velja samo za RTV SLO, ne velja samo za javna sredstva, ki jih zberemo z davki, ampak velja tudi za javna sredstva, recimo, iz Evropske unije, ki jih dobimo. Tudi tam smo soočeni s črpanjem in porabo teh sredstev, ki sicer so porabljena, niso pa porabljena na ta način, da bi imelo to nek zelo velik efekt oziroma veliko korist. Skratka, skrajni čas je, da se tam, kjer se pojavljajo neki sumi, da se sredstva porabljajo ne najbolj učinkovito, da na to ustrezno odreagiramo in te pipice nekako tudi zapremo, kajti vse preveč pipic imamo, skozi katere nam odteka ta javni denar, javna sredstva, ki so dragocena, ki jih imamo čedalje manj, in moramo čedalje bolj koristno začeti to uporabljati. Skratka ne le, da tiho gledamo neka poročila in revizijske ocene, ampak da tudi s konkretnimi dejanji odreagiramo na to, da nam to ni všeč in da mora porabnik javnih sredstev ta sredstva porabljati bolj koristno. Menim, da smo vsi za to, da imamo dober javni TV program in dober program potrebuje denar. To je dejstvo. Ampak oprostite, vir za ta denar niso samo novi prispevki, pa v tem primeru ne govorimo o nekem dvigu, da smo si na jasnem. Razumem, ohranjamo na isti ravni s tem, z amandmajem pa s tem malo znižujemo. Znižuje se na ta način, kot se je zniževalo marsikje drugje v proračunu. Amandma SDS, ki ga je predlagal, seveda ni idealen. Sam bi precej raje videl, da ne bi bil pogojen. Namreč, teh pogojnih dvigov, kaj bomo naredili, ko bo enkrat gospodarska rast šla preko 2,5 %, si jih počasi nabiramo – takšne zadeve – malo tukaj pa malo tam. Na koncu bomo doživeli to gospodarsko rast in bomo fasali kup odlivov in takrat bomo šele srečali, da ta gospodarska rast dejansko sploh ni pozitivna, ker bomo imeli kup nekih negativnih posledic. Tako bi tukaj res opozoril na to pogojnost, ki se vse preveč poslužujemo, kaj bomo vse počeli nekoč, ko bodo spet dobri časi. Pa tudi to zmanjšanje je morda malenkost preveč radikalno. Morda bi to zmanjšanje malo zmanjšali, ampak takšen predlog pač imamo, če pa bo nekako volja, pa se da verjetno tudi še tukaj kaj urediti na ta način. Bi pa še repliciral kolegu Brulcu glede tega, da pač POP TV nikoli ne bo imel oddaje za mlade. Ne vem, če kaj gledate Kanal A, ampak Kanal A ima eno oddajo, ki se ji reče ŠKL - šport mladih. Lani je bilo poimenovano malenkost drugače, letos je pač šport mladih, tako da tudi komercialne postaje vidijo tudi na takšnih področjih svoje interese. Sedaj pustimo kvaliteto, ampak bom rekel, seveda se pojavljajo tudi take oddaje na drugih televizijah. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Mislim, da sicer razmišljanje o tem, da je treba vse odhodke, tako države kot tudi privatnega sektorja državljanov, vezati na gospodarsko rast, je v osnovi pravilno. Ne vem, kakšno računico bi sicer lahko imeli. To pomeni, če sta v družini zaposlena oče in mati, imata dva, tri otroke, pa se plače nižajo ali celo ostanejo brez plač, v javnem sektorju smo bistveno znižali plače, tudi v gospodarskem sektorju, potem ne vem, po kateri matematični formuli mi pričakujemo, da bodo lahko plačevali več ali nespremenjeno. To pomeni, da je v osnovi razmišljanje o tem, da je vse odhodke, privatne in države, treba vezati na gospodarsko rast, pravilno. Pravilno bi bilo tudi, da bi poslanci razmišljali, da bi svoje plače vezali na gospodarsko rast, kajti slišal sem pravilno mnenje, citiram, "kot zakonodajalci smo dolžni poskrbeti za stabilen vir financiranja". Točno to je res: stabilni vir financiranja države je gospodarstvo. To ni zadolževanje – to, kar delamo zadnja leta –, ampak pozitivna gospodarska rast. Sedaj imamo negativno ali drugače povedano, izgubo naredimo vsako leto. Se pravi, to je pravilno. Tudi v zasebnem sektorju je tako. Stabilni vir financiranja bodo imeli naši državljani takrat, ko se bodo plače vsako leto malce povišale, zdaj pa jih veselo znižujemo. Tako menim, da je lahko dilema v obliki zapisa v posameznih konkretnih rešitvah, ampak v osnovi ni mogoče oporekati tej ideji, da bi bilo tudi RTV prispevek dobro vezati na gospodarsko rast. Tukaj v oceni finančnih posledic predlaganega zakona za državni proračun in druga javnofinančna sredstva v zakonu smo napisali, da ni posledic. Pazite, mi smo parlament, mi smo tudi odgovorni – ali pa bi naj bili odgovorni – za stanje v državi splošno, to se pravi, nam ne more biti mar, ali ljudje lahko plačujejo RTV prispevek ali ne morejo, kako živijo itd. In če vsakokratno naložimo nekaj več dodatnih obremenitev, znižamo pa seveda njihove plače, potem to ni neka ocena našega odličnega dela. Povišali smo vinjete, povišali smo DDV, povišali smo upravne takse, to se pravi kopico davkov smo povišali, cene energentov so med najvišjimi v Evropi in tako dalje. To se pravi, mi nismo neka država, ki bi se lahko pohvalili s tem, da imamo ustrezno ali dobro davčno politiko. Tako menim, da bi morda bilo dobro, da bi pozicija in opozicija ta amandma vendarle v niansah spremenili, v osnovi pa bi bilo takšen način razmišljanja sploh dobro sprejeti v tem parlamentu. Samo upam, da ko bo zdajšnja opozicija spet na oblasti, da bo imela enako razmišljanje. Kajti, zanimivo je, da ko je zdajšnja pozicija bila v opoziciji, je imela takšno razmišljanje kot ga ima zdajšnja opozicija. Ne vem, kaj se zgodi, a ko pridemo na oblast, pozabimo, da bi morali vsi ljudje imeti pogoje za neko normalno življenje. Takrat je bila zdajšnja pozicija načeloma proti znižanju plač, proti povišanju davkov in tako dalje, to pa se hitro spremeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec.
Spoštovana podpredsednica, minister, kolegi, kolegice! Ne vem, zakaj je toliko slabe volje s strani določenih poslancev koalicije, verjamem pa, da je tranzicija oziroma koalicija pri točki glede RTV zelo besna, ko kakršni koli amandmaji priletijo na poslanske klopi. Mi s tem zakonom oziroma s tem amandmajem nikakor ne rušimo odločbe Ustavnega sodišča, ne ukinjamo javnega zavoda RTV Slovenija, kot je morda slišati iz določenih besed kolegov, predvsem iz stranke SD in tudi iz Poslanske skupine Pozitivne Slovenije. Ta naš javni zavod RTV Slovenija sprejema tako dobre kot tudi slabe odločitve, pa najsibodo te politične ali strokovne. Težko je govoriti o tem, da politika na delovanje in funkcioniranje RTV nima nobenega vpliva, ko pa smo šele pred kratkim časom izvolili Programski svet in Nadzorni svet RTV Slovenija, kjer smo politiki, predvsem trenutni politični koaliciji dali popolno oblast nad RTV Slovenija. Lahko bi se spustil v to, kaj lahko gledalci pričakujejo, recimo, na področju športa, na področju kulture, s čim so zadovoljni, s čim niso zadovoljni. Sam verjamem, da tudi če bi imeli naročnino, ki bi bila 50 evrov, verjetno ne bi bilo reklam nič manj, verjetno pa ne bi bilo nobenega svetovnega prvenstva v nogometu več na RTV Slovenija, kot ga imamo trenutno. Skratka, ljudje plačujejo vse, kar to politično vodstvo RTV Slovenija požegna. Po drugi strani pa imamo polno nekih očitkov, ki so dokazani glede ugotovljenih kršitev, glede slabega delovanja, glede prevelikega števila zaposlenih in tako naprej, a o tem se mi ne smemo pogovarjati, to ne smemo ugotavljati in nikakor nič govoriti, kajti to je političen pritisk na RTV Slovenija, če ga izvajajo tisti, ki z RTV Slovenijo v takšnem stanju, kot je, niso popolnoma zadovoljni. Osebno mislim, da so notranje rezerve znotraj javnega zavoda velike in da se jih da najti. Seveda, če pa izhajamo iz konteksta, da je treba zagotoviti stabilnost trošenja, ne glede na vsebino, itak plačajo davkoplačevalci, pa verjamem, da so nekaterih na takšnih okopih za ubranitev javnega oziroma njihovega zavoda RTV Slovenija. Amandma je zelo dobronameren, ni radikalen, kot je rekel prej kolega iz Državljanske liste, lahko bi bili še bolj radikalni. Moram reči, da je v bistvu ta amandma celo za nas, predlagatelje ne radikalen, ampak morda malo utopičen, kajti če bo ta vlada še nekaj let vladala, verjamem, da ta amandma nikoli ne bo zaživel v praksi, kajti 2,5-odstotna rast BDP v Sloveniji je zaenkrat le še – pa si bom sposodil besede ene od poslank – "mokre sanje", ki jih verjetno vsaj v tem mandatu, pa verjetno še kakšnem mandatu ne bomo doživeli. Skratka, vsebina bo ostala takšna, kot je, pa tudi če sprejmemo še bolj radikalen amandma, kot je danes na mizi. Reklam ne bo nič manj, strokovno oziroma politično delovanje RTV Slovenija oziroma njegovega vodstva pa nič manjše. Morda še stavek glede nesistemskega pristopa, ki smo ga danes slišali. Zanimivo, da to prihaja s strani oziroma od poslancev koalicije, ko govorijo o nesistemskem pristopu. Potem bi lahko potem vsaj polovico zakonov, ki smo jih sprejeli v letu 2013 in se tudi kažejo obrisi v letu 2014, lahko mirno črtali z dnevnega reda sej Državnega zbora, kajti večina zakonov je brez neke analitične podpore, brez nekih sistemskih rešitev, ampak so neke ad hoc rešitve, ki zadovoljujejo določeno množico. Sam se veselim, da vsaj očitno določeni poslanci te koalicije še malo spremljajo tako gospodarsko rast, malo spremljajo tudi mednarodne razmere in bodo podprli ta amandma. Da zaključim. Prej je bilo rečeno, da je gledanost dvomljiv argument o tem, ko se odločamo, ko govorimo o RTV Sloveniji. Potem ugasnimo RTV Slovenija pa pojdimo na komercialne televizije pa bo najlažje za vse. Kajti če gledanost ni tudi na javnem zavodu, kot je RTV Slovenija, nek ključen moment, ko se vodstvo odloča o tem, kako bo delovalo, potem se resnično sprašujem, kako naj to vodstvo oziroma to delovanje RTV si sploh predstavljam. Zanimivo je, da tiste najbolj gledane oddaje, ki pa so imele le drobčkan moment tistega, ko so se ljudje pa resnično lahko čutili, da so del tega RTV servisa, se pa ukinjajo. Na drugi strani pa imamo polno oddaj, kjer so zaposleni z velikimi plačami, ki za malo truda dobijo velik vložek, na drugi strani pa imamo ravno tiste, ki pa veliko delajo in manj zaslužijo. Moram reči, da sem bil zelo redko na RTV Slovenija, ampak ko sem se po teh hodnikih in po dvigalih pogovarjal oziroma vozil predvsem z ljudmi, ki so honorarno zaposleni, in sem skoraj vsakemu, ko sem slišal, da je honorarno zaposlen, rekel, kako bi bilo dobro, če bi tisti, ki so honorarno zaposleni, postali redno zaposleni, marsikoga izmed redno zaposlenih pa bi odpustili, so se strinjali, ampak so rekli, do tega nikakor ne smemo oziroma posebej pa oni ne smejo javno govoriti. Skratka RTV Slovenija ima ogromno možnosti, da se izboljša. Tudi ta amandma, tudi če ne bo sprejet glede na stanje v koaliciji, pa je morda le delček, da se določeni ljudje v RTV odločijo za boljše delovanje svojega programa. Hvala.
Hvala lepa. Še gospa Jeraj.
Hvala za besedo. Jasno, da mora ustanovitelj zagotavljati denar, vendar ne, če se ta denar netransparentno zapravlja. Honorarni sodelavci so dobivali plačan dopust, bolniško in tako naprej, kar veste, da je v nasprotju z delovnopravno zakonodajo in tako naprej. Kupovala se je oprema, ki normalno stane en kos 300 evrov, za 2 tisoč 200 evrov in se je sploh ne uporablja. To je 172 prispevkov oziroma ker so jih kupili osem kosov, to pomeni 1570 prispevkov. Glejte, mi predlagamo, da se prispevek za fizične osebe zniža na 10 evrov takrat, ko bo gospodarska rast 2,5%. Naj vas spomnim, da smo imeli tako gospodarsko rast – 6,9%, ko je bila tudi najvišja – leta 2007, ko je bila Janševa vlada, potem pa je to samo padalo v času destruktivnih vlad Pahorja in sedaj gospe Bratuškove, ko smo na -2,4 %. Letos morda pridemo na 0,8, naslednje leto 0,4, torej 2,5 % še kmalu ne bomo videli. Bi pa bil to pravi signal [[…]] [[izklop mikrofona]] [[…]]
Hvala lepa, gospa Jeraj. Sprašujem še tiste, ki imajo čas za razpravo, če želijo razpravljati. Gospa Potrata se je javila. Želi še kdo razpravljati? Ne. Izvolite, gospa Potrata.
Hvala. Glede na razprave v zadnjem krogu, naj še enkrat poudarim. Predlagana novela ohranja višino RTV prispevka na enaki ravni, kot je sedaj. Torej je ne zvišuje. Nasprotujemo pa zniževanju RTV prispevka. In vsi tisti, ki opozarjate na slab socialni položaj, zlasti brezposelnih in drugih ogroženih skupin – ti so plačila prispevka RTV oproščeni. Torej je ta socialna komponenta v prispevku upoštevana. Sama bi sicer bila boljše volje, če bi bilo takih, ki jim ni treba prositi za oprostitev plačila, manj, ker bi pomenilo, da je socialna slika v Sloveniji boljša, ampak dejstvo je, da je veljavni zakon z vsemi določili, ki jih ima, tak, ko govorijo nekateri o političnem vplivu, kot si ga je zamislila tedanja Janševa vlada. Ta zakon se imenuje Grimsov zakon in kako se imenujejo organi, naj si pogledajo nekateri v zakonu, zakaj se tako imenujejo. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Če ne, razpravo zaključujem. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU DOKUMENTARNEGA IN ARHIVSKEGA GRADIVA TER ARHIVIH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru dr. Grilcu.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni še enkrat! Zakon o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih celovito ureja varstvo dokumentarnega in arhivskega gradiva v fizični in elektronski obliki. Zakon je bil sprejet v letu 2006, močno je posegel v dotedanjo prakso spremljanja dokumentarnega in arhivskega gradiva in skrb za ohranjanje gradiva še pred prevzemom. Velik korak v tej smeri se je zgodil na ravni tehnološkega razvoja. Ta je zahteval odziv arhivov in se je odrazil v vseh poglavjih takratnega zakona o zajemu, hrambi, ravnanju z digitalnimi vsebinami. Veliki spremembi v zakonodaji je sledila tudi prilagoditev v javnih arhivih, predvsem v Arhivu Republike Slovenije. Zahteve iz arhivskega zakona so dosegle namen glede zavedanja in skrbi za tovrstno materijo tako pri ustvarjalcih kot pri ponudnikih storitev. Arhiv Republike Slovenije kot državni arhiv je pridobil vlogo regulatorja na tem področju s tem, ko mu je bilo zaupano vodenje registra ponudnikov opreme in storitev ter izvajanje postopkov presoj skladnosti notranjih pravil, opreme in storitev, tako imenovanih akreditacij, z zahtevami zakona. Po 7 letih izvajanja določil zakona in upravne prakse se je pokazalo, da je zakon nujno treba v nekaterih segmentih korenito in temeljito posodobiti. Priprave na spremembe zakona potekajo že od leta 2009, intenzivneje so se pričele odvijati v letu 2012, z mojim nastopom na ministrstvu pa je bila imenovana strokovna komisija v sestavi mag. Nada Čibej, dr. Jelka Milik, Jože Dežman, Matej Zavrl, Štefka Korade Purg in mag. Nina Zupančič Pušavec, ki so v široki javni razpravi v sodelovanju z vsemi ponudniki pripravili predlog sprememb. Duh osnovnega zakona seveda ostaja enak, se pa uvajajo nekatere zelo pomembne spremembe. Na kratko jih bom razdelil v štiri sklope. Lastno varstvo arhivskega gradiva. Predlog novele pred ustvarjalca, ki bi želel izvajati lastno varstvo arhivskega gradiva, postavlja precej jasnih zahtev. Lastno varstvo pomeni, da bo javnopravna oseba pod nadzorom pristojnega arhiva dejansko izvajala javno arhivsko službo. Dovoljenje je izdano zgolj na podlagi utemeljenih strokovnih in tehničnih razlogov. Prenos arhivskega gradiva iz stalne zbirke v lastno shrambo, v arhiv, mora biti dokumentiran, po prenosu tudi glede dostopa in uporabe veljajo določila predlaganega zakona. Gradivo političnih strank in društev, ki delujejo v javnem interesu – pomembna novost. To gradivo ima pomembno zgodovinsko vrednost in prav je, da se omogoči njegovo hranjenje in dostopnost v pristojnih arhivih. Pri društvih bo zaradi množičnosti, vi veste, da smo država številnih društev z zelo bogato dejavnostjo, pomenilo precej dela za pristojne arhive. Potrebno bo opraviti določeno valorizacijo in temu slediti tudi pri prevzemanju gradiva. Najobsežnejša novost, vezana na tehnološki razvoj, daleč najbolj podrobna in najbolj pomembna, pa se nanaša na digitalno gradivo. Tukaj nas je tehnološki razvoj in razvoj tudi same arhivske stroke pripeljal do tega, da so spremembe nujne, če ne rečem celo urgentne. Praksa je pokazala, da do sedaj veljavni zakon s postopki potrjevanja in presoje notranjih pravil ter podeljevanja akreditacij deluje okorno, da je izredno zapleten, da je tudi drag za proračun in da je zelo zamuden. Z zakonom z novelo poenostavljamo postopke presojanja in potrjevanja notranjih pravil in akreditacij. Sedanji zakon je namreč določal, da Arhiv Slovenije potrjuje notranja pravila tudi za zasebni sektor. Novela to obvezo krči le na javnopravne osebe ter ponudnike opreme in storitev, zasebnikom pa seveda omogoča, da Arhiv Slovenije uporabijo kot servis, če to želijo. Ni pa več obvezno. Za organe državne uprave je sprejetje notranjih pravil obvezno, ni pa jih treba dajati v potrjevanje državnemu arhivu. In ključna sprememba, ki je pred vami in ki je seveda tudi medijsko najbolj odmevna, sprememba 65., 66. in 66. a člena o dostopnosti arhivskega gradiva. Tukaj, spoštovani poslanci, se vam moram najprej zahvaliti za to, da se sprejem tega zakona ni spolitiziral; da ste jasno razumeli, da s temi spremembami določamo jasen dostop do arhivov, da ožimo nabor občutljivih podatkov, da določamo pravila, kar je poudarila tudi arhivska komisija. In želim si, da v tem duhu gre tudi razprava, tako kot je šla na odboru, brez glasu proti predlaganim spremembam. Čas je, da se politika poenoti vsaj glede dostopa do našega arhivskega gradiva. Hvala lepa.
Hvala lepa, ministru. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno. Besedo dajem predsednici mag. Majdi Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister s sodelavko in sodelavcem, poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih je Odbor za kulturo obravnaval na 7. redni seji 14. januarja letos. Predlog zakona je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predloženi zakon proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika dala pripombe k 22 členom. O predlogu zakona je Državni zbor opravil splošno razpravo, in sicer na 19. redni seji 27. novembra 2013 in sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Odbor je 11. decembra 2013 opravil javno predstavitev mnenj, katere namen je bil pridobiti mnenja in stališča strokovne in širše javnosti o predlogu zakona. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je v svojem mnenju predlog zakona podprla. Ustno je mnenje na seji odbora predstavil dr. Zoran Božič. Minister za kulturo dr. Uroš Grilc je uvodoma povedal, da se bodo s predlogom zakona uredile pomembnejše razlike, ki veljajo za javnopravne osebe in osebe zasebnega prava glede sprejemanja in potrjevanja notranjih pravil. Racionalizirali se bodo postopki preverjanja skladnosti strojne opreme z zahtevami zakona in terminološko uredili postopki preverjanja skladnosti opreme in storitev glede na dejansko izvajanje postopka. Uredilo se bo varstvo gradiva političnih strank in pravnih oseb, ki delujejo v javnem interesu, ter lastno varstvo arhivskega gradiva za javnopravne osebe. Prav tako se bodo uredili tudi pogoji dostopnosti do arhivskega gradiva, roki nedostopnosti, izjemni dostop ter izjemno podaljšanje rokov nedostopnosti arhivskega gradiva. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila njihovo mnenje in povedala, da amandmaji koalicijskih poslanskih skupin sledijo njihovemu mnenju, ob nekaterih členih predloga zakona pa je imela še nekaj pripomb. Razprava je potekala predvsem o rokih nedostopnosti arhivskega gradiva. Nekateri razpravljavci so povedali, da predlagatelj javnosti ni dovolj pojasnil razlogov, zakaj se v predlagani spremembi 65. člena dosedanji rok nedostopnosti gradiva, ki vsebuje osebne podatke o zdravstvenem stanju, spolnem življenju, kaznovanosti, verskem prepričanju in podobno, podaljšuje s 75 let od nastanka na 80 let. Menili so, da bi se to lahko nanašalo na podatke o podaljšanju povprečne življenjske dobe, po drugi strani pa je to spremembo podaljšanja nedostopnosti nekaterih podatkov iz obdobja druge svetovne vojne in povojnega obdobja, kar je nesprejemljivo. S strani ministrstva je bilo pojasnjeno, da novela uvaja enotne pogoje dostopnosti za vse arhivsko gradivo, torej neodvisno od ustvarjalca, pri katerem je gradivo nastalo, in enako varstvo zasebnosti občutljivih osebnih podatkov pred mejnim datumom 17. maj 1990 in po njem. S tem novela širi nabor dostopnega gradiva, ker je doslej splošna dostopnost arhivskega gradiva veljala le za nekatere ustvarjalce, sedaj pa se širi tudi na druge javnopravne osebe. Nekaj razprave je bilo med drugim tudi glede strokovnega urejanja in evidentiranja arhivskega gradiva avtohtonih italijanske in madžarske narodne skupnosti, anonimiziranih kopij dokumentov in glede uskladitve podzakonskih predpisov, ki urejajo upravno poslovanje državnih organov, pri čemer je bil predlagan in sprejet tudi amandma odbora k 41. členu predloga zakona. Po končani razpravi o posameznih členih predloga zakona je odbor sprejel vse amandmaje koalicijskih poslanskih skupin in amandma Poslanske skupine SDS k 27. členu, in sicer k drugemu odstavku 65. člena veljavnega zakona. Odbor ni sprejel amandmajev Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 21. členu, Poslanske skupine NSi k 27., SLS k 15. in PS, SDS k 27. členu. Odbor je oblikoval in sprejel amandma k 41. členu. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni [[…]] [[znak za konec razprave]] . Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila. Hvala.
Hvala lepa, gospa Potrata. Ker je zbor na 19. seji že opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Zato prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 27. januar. Vložen je bil amandma Poslanske skupine SDS k 27. členu, zato odpiram razpravo o členu in o vloženem amandmaju. Želi kdo razpravljati? Sprašujem prisotne ali želi kdo razpravljati? Ja. Samo moment. Bomo odprli možnost za prijavo. Prosim za vse tiste, ki želite razpravljati, da se prijavite. Imamo štiri prijavljene. Prvi je na vrsti gospod Janez Ribič. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Gospod minister s sodelavko, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih je bil na Odboru za kulturo z amandmaji, ki so jih predlagale vse štiri koalicijske poslanske skupine z Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora, koalicijsko soglasno sprejet, kar me zelo preseneča. Z amandmaji so Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, ki ga je pripravljalo Ministrstvo za kulturo v sodelovanju in s soglasjem slovenske arhivske stroke, slovenskih javnih in zasebnih arhivov, Arhivskega društva Slovenije, pooblaščenke za dostop do informacij javnega značaja, društva informatikov, organov državne in javne uprave in tako dalje ter, kar je zelo pomembno, konsenzom tako levih kot desnih uporabnikov arhivskega gradiva na dveh javnih obravnavah o dostopu v Arhivu Republike Slovenije leta 2012, predvsem glede dostopa do udbovskega gradiva, tako temeljito, svojevoljno spremenili in dopolnili, da je zdaj predlog zakona slabši, kot pred referendumska varianta iz leta 2011. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona sfrizirala tako, da je spreminjala in dodajala vsebino posameznih členov, tako kot da arhivistika kot stroka in znanstvena disciplina ne bi obstajala in si je rešitve dobesedno izmišljala, namesto da bi napravila le pravno-terminološke korekture. Če bo tak zakon sprejet, pomeni, da bodo javnopravne osebe še vedno morale potrjevati notranja pravila pri kadrovsko oslabljenem Arhivu Republike Slovenije, državni organi pa ne. Torej na primer ministrstva ne, javni vrtci pa. To je diskriminacija na področju zagotavljanja pogojev in postopkov elektronske hrambe arhivskega gradiva v digitalni obliki, ki pomeni, da postopki zagotavljanja varne, zanesljive in verodostojne elektronske hrambe arhivskega gradiva v digitalni obliki v Sloveniji ne bodo enaki za vse pravne osebe. Prav osebe zasebnega prava pa bodo morale presojo plačati, kar pomeni finančno obremenitev. V ozadju je še vedno ponudniški in revizorski lobi tako kot leta 2006. Naivno mislijo tisti, da bo udbovsko gradivo bolj dostopno, če jim koalicija ponudi anonimizacijo arhivskih dokumentov z občutljivimi osebnimi podatki. Niso sprevideli, da jim bo ravno ta postopek, ki ga bo izvajal Arhiv oziroma nastavljeni direktor državnega arhiva, legalno prikrival občutljive osebne podatke po subjektivni presoji. Jasno nam mora biti, da takšno anonimizacijo izgubijo arhivski dokumenti vso verodostojnost oziroma zgodovinsko vrednost. Prepričani smo, da uporabniki arhivskega gradiva, raziskovalci, zgodovinarji z anonimizacijo ne bodo zadovoljni, kar so jasno izrazili na mnogih sestankih že v letu 2012. Ponavljam, da je bil za dostop do arhivskega gradiva, vključno z udbovskim, Zakon o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih v predlaganih spremembah s strani Ministrstva za kulturo oziroma arhivske stroke zelo liberalen in v skladu s priporočilom Sveta Evrope, Mednarodnega arhivskega sveta in slovensko ustavo, ki načeloma varuje osebne podatke, ne glede na to, kje in kdaj so nastali. Zato zakon mora slediti ustavnim določbam, treba pa je seveda poznati izjeme dostopa do arhivskega gradiva z občutljivimi osebnimi podatki v primeru izkazanega in utemeljenega znanstvenega in javnega interesa ter v primeru izkazanega pravnega interesa v uradnih postopkih, na primer popravo povojnih krivic, kazenskih ovadb in tako dalje, v 66. in 68. členu Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih. S temi tremi načini dostopa je praktično dostopno celotno udbovsko gradivo. Menimo, da bi morali poslanci zavrniti ta zadnji predlog spremembe zakona, ker bo sicer na področju varstva arhivskega gradiva naredil še večjo strokovno škodo kot dosedanji oziroma se ne bo izvajal, na področju elektronske hrambe pa se ne bo mogel izvajati. Kar se tiče dostopa do tako imenovanega udbovskega gradiva, pa ga bo Arhiv Republike Slovenije še naprej v skladu s politično usmeritvijo lahko skrival, prečrtaval oziroma prekrival. Gradivo bo postajalo manj dostopno tudi zaradi izgovora Arhiva Republike Slovenije, da ni kadrovsko v stanju pregledati vsega naročenega gradiva ter prekriti vseh občutljivih osebnih podatkov in tako dalje. Predlagamo, da Državni zbor Republike Slovenije predloga zakona ne sprejme in predlaga Ministrstvu za kulturo, da se začne pripravljati nov arhivski zakon, kar je arhivska stroka že večkrat predlagala. Tega skrpucala pa poslanci Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli.
Hvala lepa, gospod Ribič. Naslednji je na vrsti gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! Zgodba tega zakona ima seveda izjemno dolgo brado. Moram reči, da osebno in tudi v poslanski skupini smo dolgo verjeli, da so zgolj strokovne podlage vzrok za spremembo zakona, za dopolnjevanje zakona, in smo se zavedali, da so seveda nekatere rešitve potrebne. Vendar dogodki zadnjega meseca, nekatere razprave v tem parlamentu na Komisiji za peticije so nas pa osvestile. Vzrok tega zakona, to sem že davno rekel, in teh ključnih rešitev, ki jih imamo tudi danes pred seboj, je bil "lex Perković" na Hrvaškem in stroge zahteve Evropske unije, kako se lahko država obnaša do zločinov nekdanjega režima nekdanje države. Dve seji Komisije za peticije sta nas prepričali, da je to izjemo ključna točka za sedanjo oblast. Intenzivna volja zapreti informacije do vseh drastičnih kršitev človekovih pravic, vključno s sistematičnimi umori v 70. in 80. letih – ne v 45. letu, česar se slovenska javnost seveda zaveda, ampak v 70. in 80. letih, gospe in gospodje! Seveda ni moralnega opravičila, da se tega ne razčisti. Etika in morala tistih, ki to preprečujejo, pade ob občečloveških zakonih in občečloveške pravice, recimo do groba, ki velja skozi tisočletja od Antigone naprej. Ravno to, gospe in gospodje, je sedaj postalo popolnoma jasno – še po tistem, ko smo mi že ta amandma vložili, ko je prejšnji teden na Komisiji za peticije tekla obravnava o teh stvareh, o teh drastičnih kršitvah človekovih pravic, vključno z odvzemom življenja nedolžnih ljudi v 70. in 80. letih, se je videlo, da so najmočnejše, največje stranke te koalicije bile nezadovoljne z izplenom svojih poslancev na prvi seji te komisije in so poslale v ogenj vodje poslanskih skupin. Če lahko razumem, da, recimo, na prvi seji poslanka, ki je verjetno goreče bila prepričana v pravilnost prejšnje ureditve – ne razumem sicer, da je pač zavrnila vse predloge, ki bi osvetljevali poglede, ki bi družini likvidiranih omogočili pokop svojcev –, pa me je blazno presenetilo, da mlajši politiki; mlajši politiki, ki v bistvu niso obremenjeni s tem, zavrnejo civilizacijsko normo, za katero si ne morem predstavljati, da ne bi veljala; da nekdo zavrne civilizacijsko normo pravice do groba. Se pravi, da so se postavili v vlogo Antiantigone in po mojem mnenju so osramotili ta Državni zbor. Gospe in gospodje, ta volja zapirati arhive na tem delu, je tako intenzivna, za njo stojijo tako močni možje te države, danes so kapitalsko najmočnejši, nekoč so bili z represijo najmočnejši, absolutni vladarji. Tako se tu, s te perspektive vidi nazaj, da je bilo neokusno, da Vlada spreminja člene, ki so bili potrjeni na referendumu, s katerimi se je strinjalo Ustavno sodišče in da je ta politična volja do obrambe zločinov v 70. in 80. letih prevladala nad občečloveškimi zakoni in civilizacijskimi normami. S tega stališča moram reči, da v vmesnem času ni bilo nobenih težav z zakonom. Nihče ne more reči, da se je razkrila kakšna osebna okoliščina kakšnega funkcionarja bivše Udbe. Ni se razkrila. Pa kljub temu da človek začne lahko na podlagi tega interesa, tudi razmisli, in to da so se ti umori vršili v 70., 80. letih, človek dobesedno freudovsko pomisli, da so nekateri morili iz strasti, iz frustracij, morda tudi spolnih. To pa ne more biti več tajna po civilizacijskih normah, ker se to ne sme več ponavljati na teh tleh, gospe in gospodje! Saj vemo, da se zgodovina ponavlja kot farsa v slabši obliki, in edino zdravilo je, da se takšne stvari razčistijo. Upam, da se tisti poslanci, ki so naredili zdrs, neverjeten za evropski prostor, ki so odrekli pravico do groba, da so se v vmesnem času osvestili, da bodo zato tudi z glasovanjem pri tem zakonu in nadaljnjih zadevah spremenili svoje stališče v takšno, kot je civilizacijsko, da bodo v skladu z evropsko civilizacijo in splošno civilizacijo, kajti pravice do groba ne zanikajo niti nomadski narodi, popolnoma nerazviti narodi. To je splošna civilizacijska norma, ki je nastala avtonomno; edino v komunizmu so jo zanikali in nekateri želijo, da jo zanikamo še v tem času. Zaradi tega je naš amandma tisti, ki sicer skuša v neko razumno, do prejšnje seje odbora za peticije je bila to razumna časovna distanca, po tisti pa dvomim, da je razumna. Kajti, publicist Omerza, ki je toliko v zadnjih letih naredil za civilizacijsko očiščenje te države, je povedal, da vsaka takšna rešitev, v katere ste nas vmes že prepričali, da bo delovala, je zapiranje arhivov, zato ker tudi anonimizacija pomeni leto ali par mesecev zapiranja, in vmes pa so te sile v družbi, ki so izjemno močne, poskrbele, da bo tista materija izginila in da bodo zgodovina te države ter človekove pravice zopet opeharjene. Gospe in gospodje, človekove pravice morajo biti prvi zakon, "lex generalis", šele potem so lahko podredni zakoni. Podredno jemanje pravic ne more biti prvenstveno. Zaradi tega bomo pozorno poslušali tudi razprave, ali je prevladalo prepričanje, da se tem civilizacijskim normam ne moremo upirati v Državnem zboru, in šele na podlagi tega se bomo dokončno odločili. To je bilo sprejeto na referendumu in je pametno, da tako ostane. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Jerovšek. Na vrsti je gospod Čuš.
Hvala lepa. Glede na to, da sem precej mlad in ne poznam vsega do potankosti, bi se vseeno rad na splošno dotaknil problema področja arhivov. Meni se zdi, da je osnovni greh v dejanjih, ki so bila izvršena, in v raznoraznih kriminalnih dejanjih. Ena od kriminalnih potez, ki so se zgodile, je bil kulturni genocid nad slovenskim narodom. Ko govorim o kulturnem genocidu nad slovenskim narodom, govorim o tistih ljudeh, ki so v času osamosvajanja države te arhive skrivali, jih zapirali, jih zakopavali pod zemljo, jih sežigali, verjetno 24 ur na dan, 7 dni na teden. To je osnovni greh, da se danes prerekamo o tem, ker vsi vemo, da kriminalna dejanja, dejanja proti človečnosti, proti človekovim pravicam so bila storjena. Ampak največji problem je, da so ti ljudje, ki imajo krvave roke, sežgali ali pa poskrbeli, da jih ne bomo nikjer našli. V teh nekaj mapah ali fasciklih, ki danes obstajajo v arhivu, ne vem, če je to ena petina vsega, kar je bilo oziroma kar bi moralo biti. To je osnovni problem – kulturni genocid nad slovenskim narodom. Naj se dotaknem našega predloga amandmaja: "Arhivsko gradivo, nastalo pred konstituiranjem Skupščine Republike Slovenije 17. maja 1990, ki se nanaša na nekdanje družbenopolitične organizacije, organe notranjih zadev, pravosodne organe in obveščevalno-varnostne službe, je dostopno brez omejitev." Pri tem bi opozoril tudi na nadaljevanje našega predloga amandmaja: "Arhivska komisija je dolžna o dostopnosti do arhivskega gradiva iz prejšnjega stavka odločiti nemudoma, najkasneje pa v roku 30 dni. Če arhivska komisija v roku iz prejšnjega stavka ne odloči o dostopu do arhivskega gradiva iz prvega stavka, se šteje, kot da je dostop odobrila." Danes je verjetno nešteto vlog, o katerih se odloča oh in sploh dolgo. Mislim, da tudi tisti ljudje, ki se danes s tem ukvarjajo, čeprav mislim, da bi se morali s tem ukvarjati tudi organi pregona, čakajo na te odločitve po mesece in ni čudno, da se postopki zavlačujejo. Kot naslednje, v letu 2011 smo imeli referendum, ko je slovenski narod skoraj s plebiscitarno, če se tako izrazim, večino odločil, da želi poznati svojo preteklost, da bo lahko gradil svojo neobremenjeno prihodnost. Spoštovane gospe in gospodje, kakor dolgo bomo s tem odlašali in zavlačevali, tem dlje bomo to narodno spravo zavlačevali in s tem dodatno obremenjevali mlade in nove generacije, ki jih, verjamem, to ne zanima, marsikoga bolj zanima zaposlitev ali pa osamosvajanje od svoje družine. Naj povem, da sam podpiram predvsem to, da z našim amandmajem arhivski komisiji damo jasen rok, v katerem se mora opredeliti o dostopnosti do gradiva, in seveda upam, da bomo vsi poslanke in poslanci v Državnem zboru pripravljeni storiti neko spravno dejanje s tem, da bomo omogočili to, da vsak, ki hoče poznati svojo preteklost, to spozna, da bo lahko naslednji dan skušal živeti v spravi. Naj zaključim, da obsojam vse poizkuse prikrivanja preteklosti in, recimo, dejanj proti človečnosti in tako tudi še bolj obsojam kulturni genocid nad slovenskim narodom.
Hvala lep. Gospa Novak, še prej se je javil minister k besedi. Izvolite.
Spoštovani, hvala lepa. Vseeno ostajam optimist, ker je javna razprava vendarle pokazala, da smo se pri tem oblikovanju, zlasti 66. In 65. člena vendarle potrudili in našli ustrezno rešitev, ki je najbolj transparentna, enostavna in tudi v praksi izvedljiva in preverjena. Osem razlogov, zakaj novela prinaša bolj dostopne in jasno dostopne arhive in arhivsko gradivo. Prvič. Enotni pogoji za vse arhive in za vse avtorje arhivskega gradiva, pri katerih to gradivo nastaja. To prinaša novela. Drugič. Dostopnost za vse javnopravne osebe, ne zgolj Arhiv Slovenije, tudi ostale javnopravne osebe morajo zagotavljati dostopnost arhivskega gradiva po tej noveli. Tretjič. Nabor osebnih podatkov občutljivih osebnih podatkov se iz zdaj veljavnega zakona oži. Črta se podatek o politični pripadnosti, o članstvu v politični stranki, o članstvu v sindikatu ali filozofskem prepričanju, tega novela več ne obravnava kot občutljiv osebni podatek. Četrtič. Novela zelo jasno pove, da gre za nedostopnost zgolj pri posameznih delih ali posameznih dokumentih, ne pa pri združenih dokumentih. Petič. Anonimizacija, ki je bila sprejeta na odboru, nedvoumno pomeni manj dela za arhivsko komisijo, pomeni več dela za Arhiv Slovenije, ki bo moral takšne dokumente ustrezno opremiti, a vendarle pomeni večjo prosto dostopnost vsega arhivskega gradiva. Šestič. Jasna razmejitev, kaj pomeni dostopnost za tisto gradivo, ki je vezano ali na občutljive osebne podatke ali na tajne podatke. O občutljivih podatkih, ki so pomembni za državno varnost, odloča Vlada skladno z upravnim postopkom. Za občutljive osebne podatke odloča arhivska komisija, tako kot je sedaj odločala. Sedmič. Sprejeti amandma SDS – roki nedostopnosti se ne podaljšujejo, ostajajo takšni, kot so bili, 75 let. Naj še omenim to pod osmo. Točko: vsi sodni postopki parlamentarne komisije imajo celotno gradivo prosto dostopno tako kot sedaj. To so dejstva, spoštovani poslanci, mimo katerih vendarle ne gre. V razpravi se je omenilo referendumsko voljo. Tukaj bi vendarle rad opozoril naslednje. Referendum je zavrnil zakon, o katerem danes ne razpravljamo. Referendum, na katerem je bila 40-odstotna udeležba, je jasno povedal "ne" zakonu, ki ga ni. Referendum ni potrdil zakona, ki je v veljavi. In če boste zelo natančno prebrali dikcijo zavrnjenega zakona, ne bi rad vam sedaj na ta način predaval, boste videli, da gre za povsem drugačen člen. Zato se res ne bojim tega, da bi v tem primeru s to novelo opletali glede referendumske volje ali kakršnega koli zaobidenja te volje. Gospod Ribič je izpostavil vprašanje digitalnega arhiva in enotnih tehnoloških zahtev, ki se uvajajo, in kot argument navedel, da tukaj gre za precejšnje stroške in obremenitve. Zdi se nam prav, da gradivo, ki nastaja v javnem sektorju, je tisto, ki se arhivira po določenih notranjih pravilih. Novela povzdiguje enotne tehnološke zahteve na raven predpisa, enotne tehnološke zahteve, kako se to gradivo zajema – velja za vse. To, kar je izpostavil kot problem, da bo zviševalo stroške, ko bodo morali javni zavodi, denimo, dati svoje notranje pravilo v potrjevanje Arhivu Slovenije, pa pravzaprav za večino javnih zavodov ne drži. Arhiv Slovenije mora oblikovati vzorčna pravila za vrtce, vzorčna pravila za zdravstvo, denimo eno vzorčno pravilo, in dostop do teh pravil bo popolnoma brezplačen. Stroški potrjevanja pri specifičnih javnih zavodih, kjer bo potrebno notranja pravila, recimo, nekoliko prilagoditi, pa znašajo na ravni stroškov upravnega postopka, in to je 15 evrov. Edini strošek 15 evrov! Zato prosim, da ne govorimo o tem, kako se bodo zviševali stroški pri uvajanju tega, da se nam digitalno gradivo ne izgubi za vedno. Zdaj pa konkretno k samemu amandmaju. Mi smo konkretno vprašali arhivsko komisijo, kaj si misli o roku 30 dni, da naj pove iz prakse. Arhivska komisija, ki odloča o takšnem dostopu in katere predsednica je dr. Andreja Valič Zver, se je sestala 24. januarja 2014 in obravnavala pod točko razno tudi predlog glede novele Zakona o varstvu dokumentarnega arhivskega gradiva, glede 30-dnevnega roka, v katerem mora komisija odločiti. Komisija je sprejela mnenje, da je bolj smiselno, da se pri postopkih, ki jih vodi, spoštuje roke, kot jih določa Zakon o upravnem postopku, saj so ti ustrezni. Zakon o upravnem postopku pa določa dvomesečni rok. Zelo pomembno je še nekaj. Novela sploh veže celoten postopek na Zakon o upravnem postopku. S tem pridobimo na transparentnosti, pridobimo, če se vežemo na ta splošni upravni postopek, vendarle tudi jasno pravno podlago, ki izhaja tudi iz številnih drugih praks, in mislim, da je pri tem jasno zagotovljena kar najširša pravna varnost. Zato mislim, da velja prisluhniti stroki, da velja prisluhniti stroki, tudi mi smo jim prisluhnili in sledili nekaterim amandmajem. Zato še enkrat apeliram, novela, ki je predlagana, tudi glede 66. in 65. člena, dela naš odnos do dostopanja do arhivskega gradiva transparenten, odgovoren in nikakor ne zapira arhivov. Hvala lepa.
Hvala lepa, minister. Vendarle bi želela opozoriti, da govorimo o 27. členu, ne splošno o zakonu, ker je bila predstavitev stališč že podana. Govorimo o 27. členu in amandmaju SDS. Gospa Potrata ima pred tem postopkovno. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Razumem vašo željo, da bi usmerili pozornost na 27. člen in k temu členu vloženi amandma, samo ugotavljam, da ste potem nekoliko prepozno opozorili in opozorili samo gospoda ministra. Sprašujem postopkovno, ali bo tako navodilo, da se moramo držati amandmaja, veljalo samo za denimo mojo poslansko skupino ali bo veljalo za vse. Zaradi tega, ker ni bilo niti enega mnenja, o tem sem prepričana, o čem govori amandma Poslanske skupine SDS, ni govoril nihče in se ne ve, kakšen je predlog amandmaja in bi vas postopkovno prosila, da opominjate na to, da se moramo držati amandmaja, vse. Bi morali gospoda Jerovška, bi morali gospoda Čuša, bi morali gospoda Ribiča, vi pa ste doslej opomnili samo gospoda ministra. Hvala za to pozornost, ki jo ministru izkazujete. Upam, da jo boste izkazovali v prihodnje tudi nam, pa upam, da ste razumeli cinizem. Hvala.
Absolutno, gospa Potrata, vaš cinizem sem razumela, tudi zlorabo postopkovnega predloga z vaše strani. Sledim [[…]] [[oglašanje iz klopi]] Priklopite se, gospa Potrata, če želite še enkrat imeti postopkovni predlog.
Hvala, gospa podpredsednica. Jaz sem v skladu s poslovnikom opozorila na uporabo poslovnika, ki vodečemu nalaga, da sejo vodi v skladu z dnevnim redom. In opozorila sem vas, ki imate seveda vso pravico razlagati poslovnik, kakor ga razlagate – in ste ga tudi ravnokar, ko ste mi izrekli opomin, da sem zlorabila poslovnik tudi storili. Jaz pa še enkrat izrekam postopkovni predlog, da uporabljate enaka merila za vse, ko opominjate, kdo se domnevno drži in kdo se ne drži dnevnega reda. To je bil izrazito oblikovan postopkovni predlog v skladu s poslovnikom in prosim, da ste korektni do mene. Vem, da veliko pričakujem in da je to težko pričakovati od vas, ampak vendarle pričakujem korektno obravnavo. Hvala.
Hvala, gospa Potrata, še enkrat za vaš zares konstruktiven predlog, tako kot vedno. Želim se držati poslovnika, tudi sledim približno stilu, ki ga je pred menoj uvedel predsednik Državnega zbora glede opozarjanja nastopajočih, da se držijo točke dnevnega reda in poslovnika. Minister je na začetku na široko začel razpravo v smislu, kaj prinaša novela zakona. To razpravo smo opravili. Razumem, gospod minister, tudi amandmaja ste se dotaknili. Seveda pa želim za naprej, da se držimo vsi poslovnika, vključno z zlorabo oziroma upoštevanjem postopkovnih pravil, gospa Potrata. Sedaj ima besedo naslednja razpravljavka, ki se je prijavila, in sicer je to gospa Novak.
Hvala za besedo. Resnica osvobaja in prav je, da so arhivi odprti in v Sloveniji prihajamo postopoma do resnice. Imamo pa še veliko dela. Ko sem prebrala amandma SDS, se mi nekako zdi logično, da bi arhivsko gradivo bilo na razpolago najkasneje v 30 dneh, čeprav razumem tudi argumente stroke, ki se sklicuje na Zakon o upravnem postopku dveh mesecev, kar pa tudi ni tako bistveno podaljšan rok. Vem, da so arhivi zelo občutljiva tema, zato je tudi Nova Slovenija imela kar nekaj pomislekov, predvsem pa pomislek glede podaljšanja roka zaprtja arhivov s 75 na 80 let. To je bilo odpravljeno. Torej, z amandmajem, ki je bil sprejet na odboru se je vrnil rok na 75 let. Zato se je Nova Slovenija odločila, da temu zakonu ne bomo nasprotovali. Predvsem pa zaradi tega, ker smo preverili naše razmišljanje tudi pri stroki oziroma pri tistih, ki delajo v arhivih, in ne pri ljudeh, ki so naklonjeni levi politični opciji, ampak tudi pri ljudeh, ki so naklonjeni desni politični opciji, in pravijo, da bo ta zakon omogočal lažje delo arhivistom, da bodo tudi arhivi bolje dostopni. Mi temu verjamemo, zato zakonu ne bomo nasprotovali. Kot pa sem rekla glede tega amandmaja, se mi zdi, da bi bil primeren. Ker pa stroka pravi, da je bolj razumljivo, da je boljše, če se držimo Zakona o upravnem postopku, se bo Nova Slovenija tega držala in spoštovala mnenje stroke.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim, če se prijavite k razpravi, ker je več želja. Gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Govoril bom o 27. členu zakona, o vloženem amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, in sicer k členu, ki govori o rokih nedostopnosti arhivskega gradiva. Najprej pa bi rad postavil tezo, da v obravnavi tega zakona gre za enega najbolj odprtih arhivskih zakonov v Evropski uniji oziroma v Evropi. Mogoče ima samo Češka arhive še malo bolj odprte, ampak tudi tam se srečujejo s številnimi težavami. Verjamem, da če bi naredili strokovno analizo arhivskih zakonov, ki veljajo po posameznih državah v Evropski uniji, da bi to opravila arhivska stroka, bi ugotovili, da gre za enega najbolj odprtih arhivov v Evropi. Je pa po drugi strani res, da pri tajnih in občutljivih podatkih vse države poznajo nek splošen rok nedostopnosti in ta rok je v Sloveniji 40 let, z možnostjo podaljšanja za 10 let. V Avstriji so na primer tovrstni arhivi odprti po 50 letih. V Nemčiji so obveščevalni podatki dostopni po 30 letih, če so označeni s stopnjo tajnosti, pa je ta rok 60 let. Na Nizozemskem je rok 75 let, v Italiji 50 let, na Švedskem 70 in na Hrvaškem 50 let. Zanimivo je, recimo, da v Vatikanu postane arhiv papeža dostopen po 70 letih po koncu pontifikata oziroma po smrti papeža za celotno obdobje njegovega vlaganja. Tako bo arhiv pokojnega papeža Janeza Pavla drugega v celoti dostopen za celotno njegovo obdobje papeževanja šele leta 2075. Dovolj pove tudi podatek oziroma dejstvo, da so nekateri fondi o koroškem plebiscitu, nekateri arhivski fondi o koroškem plebiscitu iz leta 1920, še danes nedostopni, in da so torej po 94 letih od nastanka tega gradiva, še vedno zaprti in morda tudi ne bodo nikoli javni. Tako ta naš zakon, ki ga danes obravnavamo, ni nobena posebnost. Ni niti primerljiv z zakonom iz leta 2011, ki je padel na referendumu, na tistem znamenitem trojnem referendumu, od katerega je bil eden arhivski zakon, kvečjemu je primerljiv s tistim zakonom iz leta 2006, s tem da je ta varianta, ta novela bolj dostopna in širi dostop do tega gradiva kot, recimo, zakon iz 2006, ki pa ni bil na referendumu in ni padel na referendumu. Recimo, tako sedaj lahko dostopajo do teh zaupnih podatkov ne samo raziskovalci, arhivisti, znanstveniki, zgodovinarji itd., ampak tudi novinarji – v primerjavi z letom 2006, ko to ni bilo mogoče. Pa tisti zakon iz leta 2006 nikoli ni padel na referendumu, in ga v bistvu mi šele sedaj s to novelo noveliramo, kajti tistega zakona iz leta 2011, ki ga je napisala takratna vlada, ni nikjer več, ker je bil zavrnjen na samem referendumu. Poglejmo, katero javno arhivsko gradivo v javnih arhivih, ki vsebuje osebne podatke, ne bo dostopno. Tisto, ki se nanaša na zdravstveno stanje posameznika, na spolno življenje, na žrtev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, zakonsko zvezo, družino in otroke, storilca kaznivih dejanj in prekrškov, razen kaznivih dejanj in prekrškov oseb, zoper katere je bil voden postopek zaradi nasprotovanja nekdanjemu enopartijskemu režimu, versko prepričanje in etično pripadnost. Tako gradivo postane dostopno za javno uporabo 75 let po nastanku gradiva ali 10 let po smrti posameznika. Dostopno bo gradivo, ki je nastalo pred konstituiranjem Skupščine Republike Slovenije 17. maja 1990 in je dostopno brez omejitev, razen z omejitvami iz tistega odstavka, kar sem prej povedal. Tako bo praktično vse gradivo dostopno. Pri tem zakonu so bila upoštevana tudi mnenja iz javne razprave, ki jo je organiziralo matično delovno telo. Gre za javno predstavitev mnenj, kjer se je zbrala zainteresirana strokovna javnost in kjer je bilo rečeno, da če je v nekem večjem dokumentu, ki ima 10, 15 strani, nek osebni podatek, naj tak dokument ne bi bil več nedostopen, ampak bi se samo prekril oziroma anonimiziral tisti majhen delček, ki vsebuje te občutljive podatke. In to stališče strokovne javnosti na javni predstavitvi mnenj je upoštevano v tej noveli zakona s tako imenovano anonimizacijo. Se pravi, arhivi bodo odprti, dokumenti bodo odprti, samo posamezni osebni podatki bodo zakriti oziroma zatemnjeni. Poleg tega smo upoštevali tudi to, da se vrne z 80 let nedostopnosti na 75 let. Tudi to je bil napredek s prve na drugo oziroma tretjo obravnavo tega zakona. Tako smo prisluhnili ali pa so prisluhnili v Vladi tako strokovni javnosti kot tudi drugi zainteresirani javnosti. In potem še ta 30-dnevni rok, da ko pride nekdo od raziskovalcev, znanstvenikov, novinarjev v arhiv, mora že po 30 dneh dobiti zahtevani dokument v uporabo. Tako kot je arhivska komisija rekla, je ta rok neživljenjski. V arhivih ni zaposlenih veliko ljudi, strokovnjakov, ki bi bili usposobljeni, ampak relativno malo ljudi dela na tem. 30-dnevni rok je težko upoštevati, posebej če imamo nek zelo obsežen arhivski fond. Spomnim se, kako je znani zgodovinar dr. Jože Pirjevec dejal, ko je razlagal svojo izkušnjo z arhivi Stasija v Nemčiji, nemške tajne službe, in je dokument dobil šele po 6 mesecih od zaprosila, tudi ne celotnega fonda, ampak, ga bom kar citiral: "In potem sem dobil dokumente in ti dokumenti so bili nekateri dovoljeni, odprti, drugi pa zaprti v kuverto in jih nisem smel pogledati." Tako, recimo, pravi nemški veljavni arhivski zakon. In če ga primerjamo z našim, je naš arhivski zakon neprimerno bolj odprt, tako da ne vidim nobene, niti najmanjše realne podlage, da bi lahko s tem zakonom šli na referendum. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Bevk. Gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Zagovarjam, da morajo biti arhivi odprti čim bolj in na razpolago zgodovinarjem in drugim raziskovalcem, ki se s tem ukvarjajo. Imeti morajo možnost raziskovati, imeti morajo možnost vpogleda v dokumente in jih tudi uporabiti za objave v knjigah, člankih in podobno. Zakon se je spreminjal oziroma imamo zakon, kot ga poznamo iz leta 2006. Spomnili se boste, da smo v tistem času prve Janševe vlade tudi prenesli del arhiva iz Sove na Arhiv Slovenije. V nadaljevanju se je še marsikaj našlo. Spomnite se dogodka, ko je minister Šturm v kleti ministrstva našel neko omaro, v kateri so bili prav tako dokumenti, ki so bili potem izročeni arhivu. Kasneje smo našli tudi celice, kjer so ljudi mučili in morda tudi koga likvidirali v celicah na Beethovnovi, tukaj v neposredni bližini. In od takrat, ko imamo spremenjen zakon, ko zakon dopušča vpoglede v arhiv, v dosjeje, v vse tisto, kar ni bilo uničeno, namreč za razliko od Stasija in nekaterih drugih, ki ste jih navajali, tam arhivov niso uničevali in so v celoti bili predani arhivom in na voljo sedaj zgodovinarjem. Pri nas so tisti, ki so se bali posledic svojega početja, takoj po prvih demokratičnih volitvah v tej državi sistematično uničevali arhive. Ker pa so bili dokumenti hranjeni na različnih mestih, se seveda vseh arhivov ni uničilo in ta drobec, ki ga imamo, je sedaj v Arhivu Slovenije in na voljo tistim, ki raziskujejo. Resolucija o evropski zavesti in totalitarizmu govori o tem oziroma poziva države članice, naj si prizadevajo za odprtje arhivov, tudi arhivov nekdanjih notranjih varnostnih služb, tajne policije in obveščevalnih služb, zato se nam zdi to zelo pomembno in zato smo tudi vložili amandma, kajti, kot je rekel publicist Omerza, ki se že več let ukvarja s tem, torej z raziskovanjem, gre za bolj prefinjen način, kako bomo ponovno onemogočili dostop. Namreč v tretjem odstavku 27. člena, ki ga amandmiramo, se naš amandma glasi takole: "Arhivsko gradivo, nastalo pred konstituiranjem Skupščine Republike Slovenije 17. maja 1990, ki se nanaša na nekdanje družbenopolitične organizacije, organe notranjih zadev, pravosodne organe in obveščevalno-varnostne službe, je dostopno brez omenitev, vključno z osebnimi dosjeji žrtev in sodelavcev nekdanje Službe državne varnosti ter preverk. Arhivska komisija je dolžna o dostopnosti do arhivskega gradiva iz prejšnjega odstavka odločiti nemudoma, najkasneje pa v roku 30 dni. Če arhivska komisija v roku iz prejšnjega odstavka ne odloči o dostopu do arhivskega gradiva iz prvega stavka, se šteje, da je dostop odobrila." Ministrstvo je namreč pri tem členu, ko je omejilo dostop glede na osebne podatke, zapisalo, da v nekaterih primerih tak način, kot je bil doslej, omogoča preširoko razkrivanje tako podatkov, ki so bili pridobljeni oziroma so nastali pri izvajanju obveščevalne in protiobveščevalne dejavnosti državnih organov, kakor tudi osebnih podatkov tudi za posameznike, ki niso opravljali nobenih javnih funkcij ali bili kako drugače vključeni v javno življenje v prejšnji državi. Publicist Omerza je povedal, da morajo raziskovalci vedno podpisati, da ne bodo dali v javnost osebnih občutljivih podatkov, ki jih vidijo v arhivih. To izjavo morajo podpisati vsako leto in od takrat ko zakon velja, od leta 2006, se ne spomnim, da bi imeli kakšno afero oziroma kakšen tak podatek v javnosti, ker se seveda raziskovalci zavežejo, da takih podatkov ne bodo zlorabljali oziroma uporabljali tako, kot se ne smejo. Doslej nobenega takega primera ni bilo, o tem smo tudi vprašali na odboru in če je tak argument – torej, argument bi bil in bi stal, če bi se tak primer zgodil, pa se ni, zato ker, kot rečeno, se raziskovalci zavedajo, s kakšnim gradivom imajo opravka in da je treba biti pri uporabi previden. Povedali ste, da v Nemčiji arhiv Stasija ni dostopen oziroma kakšne težave je imel gospod Pirjevec, vendar je ena od raziskovalk, ki se prav tako ukvarja s temi stvarmi, povedala, da je v Nemčiji zakon bil spremenjen in da je mnogo več stvari dostopnih, tako to, kar nekateri pravite, ne drži. Kot sem že omenila, tam arhivov niso uničevali, pri nas pa in upam, da bo enkrat za to tudi nekdo odgovarjal. Podatki prihajajo na dan in bodo najbrž v nadaljevanju tudi še, kajti uničevanje arhivov je protizakonito in zraven tudi pomeni, da imamo danes težave z marsikatero raziskavo, tudi z nekaterimi kazenskimi postopki in podobno. Omenjeno je bilo tudi to, da ste nam prisluhnili pri letih 75 ali 80 oziroma po kolikem času bo stvar dostopna. Poglejte, tako naivni spet nismo. To je samo mala dimna bombica, da bi se ukvarjali s tem, že v začetku ste vedeli, da boste pri tem popustili, ker sicer bi najbrž čez pet let dobili predlog, da zapremo za 85 let nazaj, potem 90; skratka, da pač nekaj zapremo, zato ker ne želimo obelodaniti. Naš amandma bom podprla. Mislim, da je prav in da se dejansko izkazuje, da se bo zgodilo to, na kar je opozoril gospod Omerza, kajti v četrtem odstavku tega člena imamo potem sprejeto, da dokumenti, ki vsebujejo podatke, ki jih varujejo roki nedostopnosti, poleg njih pa tudi podatke, do katerih bi bilo mogoče dostopati, se za dostop pripravi anonimizirana kopija dokumenta. Gospod Omerza je povedal, da se s tem ukvarjata dva človeka v Arhivu, kar pomeni, da pri bolj obsežnem gradivu to pomeni nekaj mesecev dela. Se pravi, ko boš želel nek dokument, nek dosje, neko mapo, ki ima, 100, 200, 300 strani ali 300 dokumentov, torej 300 strani dokumenta, bo to kar nekaj časa trajalo, da se bodo stvari tako pripravile, da bodo na voljo raziskovalcem. Jaz pač ne hodim vsak dan v Arhiv, tako kot nekateri, in če na to opozorijo tisti, ki so glavni uporabniki in ki se lahko tudi podpišejo pod izdane knjige, pod dobro raziskane zgodbe iz naše zgodovine, mislim, da opozarjajo na prave stvari. Zato smo vložili tak amandma in jaz ga bom seveda podprla.
Hvala lepa, gospa Jeraj. Sprašujem prisotne, če želi še kdo razpravljati? Odpiram možnost za prijavo. Gospod Jožef Jerovšek.
Ta debata je potrebna in zanimiva in vedno bolj me prepričuje, da je to, kar je rekel, kot je bilo že omenjeno, gospod Omerza, objektivno dejstvo, če bomo sprejeli omejitve. Namreč, potem me je potrdil tudi gospod Bevk, ki je zgodovinar, in pravi, da je celo ta 30-dnevni rok neživljenjski, torej se nagibate za bistveno daljše roke, in s tem bodo nekatera gradiva postala, kot pravi gospod Omerza, objektivno nedostopna. In nimamo moralne pravice, da tega dela ne bi razčistili. Vem, da je sedanja koalicija odvisna od teh velemož prejšnjega sistema tako izrazito, da sama te moči ne bo zmogla, da jo mora prisiliti javnost; da je ta stroj tako močan, da celo nekatere mlajše politike, kot sem prej omenil, mlajše politike prisili v to, da negirajo civilizacijske norme, ki so tisočletja veljala, kar je za mene pošastno in me zmrazi, da sedimo v istih klopeh in da se priklonijo takšnemu kršenju civilizacijskih norm, kot je odpovedovanje pravice do groba. Poglejte, da pa je treba priti z resnico na dan, pa mislim, da je se zgodil v nedeljo en dogodek na Cerknem, ki nam pravi, da če je še tako dolgo zamolčevana neka resnica, je pa le nekaj ljudi, ki nočejo biti pošasti, ki imajo vest in se jim prebudi vest in nek podatek povedo. To je v zvezi s tem, recimo, 75-letnim rokom. Če gospod Stanovnik ob tisti gesti, ki jo je v nedeljo pokazal, ki jo pozdravljam, ker vsak korak k resnici in pravici je treba pozdraviti, ne bi povedal nečesa, kar je bilo skrito in kar je še vedno skrito, da so komunisti sami naslednji dan ugotovili, da so storili zločin, da so pobili 14 domačinov kot maščevanje za nemške vojake, nič krivih ljudi – na Lajšah, mislim, da se je reklo. Ta podatek je bil do zdaj skrit in je verjetno še skrit, morda je pa nekje zapisan. In ob tem še cel kup podatkov. Mislim, da je z Lajšami povezan tisti dogodek, ko je pozneje gospod Fišer bil tožilec za neke duhovnike, ki so tam postavili križ. Upam, da se bo zdaj tudi on odločil in nesel rožo, se tam pokesal in poklonil nedolžnim žrtvam. To so koraki k temu, da Slovenija izide travme. Jaz kot Štajerec, kjer dveh strani ni bilo, lažje govorim o tem. Lažje govorim tudi zaradi spoštovanja, recimo, do partizanov, tistih poštenih, avtentičnih, ki niso imeli v glavi revolucije. Predvsem pa se pri teh zadevah v zadnjem mesecu osredotočamo na dokumente, za katere so bili ti veljaki prepričani, da so za večno izbrisani, iz 70. in 80. let, umori Udbe v 70. in 80. letih. Ali pa v 90. letih, ko smo pred nedavnim odkrili iz sekundarnih virov in se je razjasnilo, da so Tomšičevi stranki, predhodnici današnje stranke, podtaknili udbovskega ovaduha iz avstrijske Koroške, Slovenca sicer, ki se je kazal za donatorja in tako naprej. Vsaki od teh pomladnih strank so bili podtaknjeni ljudje. Seveda vas je zelo strah, kaj so ustanovitelji teh strank, ki se še vedno ustanavljajo, strankam takrat podtaknili. Če se to razjasni, bodo nekateri, ki večno iz ozadja ustanavljajo nove stranke, končno prišli ob privilegij, da jim bo ljudstvo verjelo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko želite, gospod Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Nisem se hotel več oglašati danes, ampak me je spodbudil kolega Jerovšek, ki je omenil izjemno spravno dejanje Janeza Stanovnika v nedeljo na Cerkljanskem. Janez Stanovnik se je v nedeljo poklonil spominu tako padlim tečajnikom partijske šole v Cerknem kot tudi pobitim partizanom na Lajšah na Cerkljanskem Vrhu. To je bilo res izjemno spravno dejanje, ki ga lahko vsi samo občudujemo, ne glede na politično ali siceršnjo pripadnost. Ne ve se pa veliko o tem, da se je Janez Stanovnik za to dejanje kot predsednik borčevske organizacije na neki slovesnosti partizanskih smučin v Cerknem za to dejanje opravičil že pred več kot 10 leti, vendar tisto dejanje takrat ni bilo v javnosti deležno toliko pozornosti kot danes ob tem nedeljskem dejanju.¸ Hočem reči, da se je predsednik borčevske organizacije že pred več kot 10 leti jasno opravičil in povedal, da ti ljudje, ki so bili takrat pobiti, niso zakrivili tega izdajstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala lepa. Verjamem, da je 65. člen veljavnega Zakona o arhivih deležen presoje s številnih aspektov. Ne nazadnje se je o 65. členu in rešitvah veljavnega zakona tudi izrekla varuhinja človekovih pravic. Ko govorimo o občutljivih osebnih podatkih, ki jih predlagana novela izloča iz splošne dostopnosti, ne glede na to, kdo je tisti, na katerega se občutljivi osebni podatki nanašajo, je to popolnoma v skladu s priporočili Sveta Evrope glede dostopa do arhivskega gradiva, ki ga je sprejel Odbor ministrov julija 2000 in ki ga je potem tudi Svet Evrope, kot rečeno, posredoval. Tu vam ne bom brala vsega, kar v tem priporočilu piše, ampak vendarle pod drugim poglavjem Zakonodajna in ureditvena besedila, kjer je zakonodajalcu, kateremu koli nacionalnemu zakonodajalcu, pač naložena zakonodaja, je posebej zapisano, da zakoni in uredbe, ki zadevajo dostop do javnega arhivskega gradiva, bi morali biti usklajeni z zakonodajo, ki ureja sorodna področja, zlasti z zakonodajo o dostopu do informacij, ki jih hranijo javni organi, in tisto, ki določa varovanje podatkov. In četrtič, merila za dostop do javnega arhivskega gradiva, določena z zakonom, bi morala veljati za vse arhivsko gradivo na celotnem nacionalnem ozemlju, ne glede na arhive, ki so odgovorni za njihovo varstvo. Izenačitev zasebnih in javnih arhivov se s to določbo tudi dela. Posebej pa opozarjam na to, da se varovanje podatkov nanaša na vse osebe. Prejšnja določba, ki je eno skupino izključevala iz varovanja osebnih podatkov, bi utegnila biti diskriminatorna ali je diskriminatorna. Mislim, da bi dr. Valič Zver, ki ni samo predsednica arhivske komisije, ampak tudi članica Evropskega centra za človekove pravice na Dunaju, imela kaj pojasnjevati. Ker mislim, da če smo nekoč imeli slabo zakonodajo, bi morali storiti vse, da ne bi sprejemali zdaj takšnih zakonodajnih rešitev, ki bi dopuščale diskriminatornost. Glede nekaterih izjav bi pa rada pojasnila glede dostopnosti drugih arhivov. Res da je bilo ob nekih priložnostih že mogoče slišati kaj na račun tega, kar se je dogajalo v Tarči, no, zdaj pa sem prebrala tudi zapis, v katerem mi je bila prisojena izjava v zvezi z arhivi Stasija. Jaz v Tarči o Stasijevih arhivih nisem govorila, je pa dr. Pirjevec, dr. Jože Pirjevec, na pripombo mag. Omerze o tem, koliko časa bi potrebovala arhivska komisijam, če bi pregledovala to gradivo, omenil, da je sam, ko je po Stasijevih arhivih iskal dokumentarno gradivo, moral čakati pol leta. Avtorica prispevka v nekem tedniku trdi, da je bil zakon o arhivskem in dokumentarnem gradivu oziroma o dostopnosti arhivov v Nemčiji spremenjen. Jaz seveda nisem šla preverjat, kaj je v tem zakonu spremenjenega, bi me pa seveda zanimalo, če tukaj navzoči strokovnjaki in predstavniki ministrstva vedo, za katero smer spremembe je šlo, da bi to pojasnili, ker mislim, da smo javnosti dolžni posredovati natančne podatke. Kar zadeva 30-dnevni rok, v katerem bi morala arhivska komisija odgovoriti, in kar zadeva varovanje občutljivih osebnih podatkov, naj dodam to, da se pri tistem zakonu, ki je bil do zdaj najbolj odprt, to je češki zakon, dogajajo tožbe tistih, katerih podatki niso bili zavarovani – občutljivi osebni podatki – in bo sprememba ali je sprememba češkega zakona tudi v pripravi. Ali je celo že sprejeta – ne vem natančno. Govorim preprosto o tem, da je treba z občutljivimi osebnimi podatki ravnati občutljivo in da ima v resnici vsak pravico do temeljnih človekovih pravic in varovanja človekovih pravic. Tisto, kar bi bilo mogoče v tem primeru še reči: nihče ne more do arhivskega gradiva dostopati tako, da pride v arhiv, reče jaz bi to pa to pogledal in dobi arhivsko gradivo. Sama sem bila registrirana raziskovalka. Zahtevala sem arhivsko gradivo s konca 18. in začetka 19. stoletja. Tako kot vsi drugi, sem morala dati pisno vlogo in mi je Arhiv Slovenije sporočil, v kolikem času mi lahko zahtevano arhivsko gradivo pripravijo. Kdor je delal z arhivi oziroma v arhivih – in jaz sem raziskovala kot literarna zgodovinarka in sem se zatekala k virom –, ve, kako je to občutljivo gradivo, in hkrati tudi ve, kako mora z občutljivim arhivskim gradivom ravnati. To je pa poklicna, strokovna etika tista, da preprečuje objavo podatkov, ki bi bili kakor koli v škodo obravnavanega, posebej, če imaš opraviti z mrtvimi ljudmi, ki se braniti več ne morejo in ne morejo braniti časti in svojega dobrega imena. Zato se mi zdi, da je 30-dnevni rok, ki je tukaj zapisan, in ob pripombah nekaterih, koliko gradiva bodo za vpogled zahtevali, zame neuresničljiv v tistem primeru, ko nekdo zahteva velik korpus arhivskega gradiva, ko ga mora arhivska komisija pregledati in ugotoviti, ali bo dala – jaz se sprašujem ali je to razumen rok in zakaj je tako postavljen, ker sicer je v predlaganem amandmaju zapisano, da če arhivska komisija ne spoštuje 30-dnevnega roka, postane avtomatično vse arhivsko gradivo iz zahtevanega korpusa dostopno. Mislim, da se je treba spomniti na to, da je tudi zakon iz leta 2006, ki je vse odprl, se z nekaterimi podzakonskimi akti potem zavaroval in se odločil, kakor se je odločil s temi popravki. Tako mislim, da je tu treba ravnati zelo previdno. Kar pa zadeva podpisane izjave, bi pa samo na to opozorila, da sem nedavno tega v nekem drugem tedniku prebrala, da je prišel Heimatdinst do DVD z arhivskim gradivom, do katerega Heimatdinst po naši veljavni zakonodaji ne bi imel dostopa. Zdaj jaz ne vem, kaj hočemo doseči in kako hočemo doseči. Jaz sem dobroverna lahko in rečem, nikomur ne pripisujem tega, kdo je bil tisti, ki je izročil gradivo, ampak to se je zgodilo. S tem je treba tudi računati. Mislim, da je interese države Slovenije treba zavarovati, zlasti če veste, kakšne so zgodovinske izkušnje s Heimatdinstom na avstrijskem Koroškem. Ne gre za nikakršno preseganje pristojnosti in možnosti tega, resnici na ljubo je pa treba povedati, da je zagovarjala skrajšanje skrajšanje roka nedostopnosti s predlaganih 80 na veljavnih 75 Nova Slovenija – krščanski demokrati v javni predstavitvi mnenj in da je enako bilo mogoče v njihovih nastopih zaslediti željo po tem, da se ta rok skrajša, samo ker je bil tisti amandma k črtanju celotnega 27. člena, mi nismo podprli amandmaja Nove Slovenije. In še enkrat, zato da bo javnost tudi vedela, Odbor za kulturo ni od nikogar zahteval pisnih prispevkov za javno predstavitev mnenj, samo je bila omenjena možnost, da se lahko posredujejo prispevki. Kam je bilo komu vabilo poslano, naj pa predlagatelji javne predstavitve pogledajo, kateri naslov so navedli, pa bo potem marsikatera zadrega in slaba volja odpadla. So stvari pač take, kakršne so, in mislim, da je prav, da si jih povemo. Javna predstavitev mnenj pa je namenjena javnosti in nanjo pride, kdor pač želi priti. Hvala.
Minister je želel besedo.
Spoštovani, hvala lepa. Dolžni smo zagotoviti nedvoumno transparentnost dostopa do arhivskega gradiva. Zato bi resnično prosil poslance, da še enkrat natančno preberejo domnevni vloženi amandma, ki v prvi vrsti govori o tem, bom prebral prvi stavek: "Arhivsko gradivo, nastalo pred konstituiranjem Skupščine Republike Slovenije 17. maja 1990, ki se nanaša na nekdanje družbenopolitične organizacije, organe notranjih zadev, pravosodne organe in obveščevalne varnostne službe, je dostopno brez omejitev, vključno z osebnimi dosjeji žrtev in sodelavce nekdanje službe državne varnosti in preverk." To je prvi stavek amandmaja. Zakaj sem ga želel prebrati in zakaj ga želim postaviti vzporedno s tretjim odstavkom člena novele, ki govori o tem?. Namreč, novela prvi naslednje: "Javno arhivsko gradivo v javnih arhivih, nastalo pred konstituiranjem Skupščine Republike Slovenije 17. maja 1990, je dostopno brez omejitev, razen z omejitvami iz drugega odstavka tega člena." To so omejitve, ki se nanašajo na občutljive osebne podatke. Prva jasna konsekvenca te primerjave je, da predlagani amandma oži to gradivo zgolj na določene vrste dokumentov, na dokumente nekdanjih družbenopolitičnih organizacij, organov notranjih zadev, pravosodnih organov, obveščevalno-varnostne službe. V noveli, ki je pred vami, gre za celotno gradivo, tudi za to in še za kakšno drugo. Amandma torej tukaj oži definicijo gradiva. Tega se morate vendarle zavedati in, jasno, glede tega vedeti, kaj to pomeni. Potem pa je ta drugi stavek, ki ga je treba prav tako še enkrat prebrati: "Arhivska komisija je dolžna o dostopnosti do arhivskega gradiva iz prejšnjega stavka odločiti nemudoma, najkasneje v roku 30 dni.«" Tukaj pa nastopi neka dvoumnost, ki bo v praksi pomenila precejšnjo nejasnost. Namreč, če ste prej rekli, da je to gradivo dostopno brez vsakih omejitev, to pomeni, da ste verjetno drugi odstavek tega člena povozili. To pomeni, da arhivske komisije tu več ni, ker arhivska komisija odloča izključno samo o gradivu, ki vključuje tudi občutljive osebne podatke. Potemtakem arhivska komisija tukaj nima nobene vloge. Če pa ste želeli ohraniti občutljive osebne podatke, potem pa nastopi arhivska komisija. Zakonodajalec je tisti, ki sprejema zakone, jaz sem samo dolžan opozoriti na določeno nedoslednost, ki je tukaj jasna in ki bo v praksi odprla vprašanje. Mislim, da je novela glede tega kristalno jasna; ve se, o čem odloča arhivska komisija glede občutljivih osebnih podatkov, jasen je postopek, ki je določen in je vezan na ZUP in skladno z ZUP – Zakonom o upravnem postopku – tudi na 60-dnevni obvezni rok, v katerem mora odločiti. In tukaj ni nobenega dvoma. Ne bi si želeli vnašati nejasnosti. Glede anonimizacije gradiva moram povedati, da na predlog gospoda Leljaka iz splošne predstavitve mnenj, je to vneseno v zakon, čeprav v praksi to seveda že obstaja, prejšnji direktor Arhiva dr. Dežman je sprejel predpis, mislimo pa, da je prav, da nedvoumno takšna določila niso stvar vsakokratnega direktorja Arhiva, ampak zakona. In to se ustrezno rešuje. Ampak o anonimizaciji; to so naloge seveda, ki ne zadevajo arhivsko komisijo, to so naloge Arhiva Slovenije, ki je zavestno prevzel nekatere nove obveznosti. V praksi glede tega tudi posebnih težav ni. Nas je pri iskanju rešitev v tej noveli zanimalo, kaj se v praksi v resnici dogaja in kako to prakso narediti maksimalno transparentno in jasno. Tukaj ni zlih namenov zadaj, še enkrat povem. Tu gre za rešitve, ki vnašajo transparentnost in jasna pravila. Naj še enkrat spomnim, tudi arhivska komisija je opozorila, da ima določene težave pri tem, kako naj postopa. In arhivska komisija je tista, ki je glede sedanje novele, ki jo imate pred seboj, ugotovila, da so postopki jasnejši, da so definicije jasnejše in da bo na ta način lažje opravljala svoje delo. Zato še enkrat, spoštovani poslanci, predlagam, da res natančno preberete amandma, preberete tretji odstavek predlagane novele, pogledate, kaj je vloga arhivske komisije in kaj je vloga Vlade pri odločanju o tajnih podatkih, ki se nanašajo na državno varnost, in boste videli, da tukaj obstaja zelo jasen in transparenten sistem, kako te podatke narediti maksimalno dostopne. Namreč, seveda če so občutljivi osebni podatki označeni za nedostopne, to ne pomeni, da so nedostopni. Ne, to samo pomeni, da obstaja postopek arhivske komisije, kako do teh podatkov priti. To pa je tudi civilizacijska norma. Hvala lepa.
Hvala lepa, minister. Mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Poglejte, postavljanju bomb v šole, v muzeje, v dvorane, v katerih se zbere potem 3 tisoč ljudi, se danes reče terorizem in proti temu se bori ves svet, ampak točno to je počela nekoč tajna služba totalitarnega režima, imenovana Udba in še druga imena, ki so bila tukaj popularna. To je pravzaprav tisto, zaradi česar se sedaj noče znati prebrati, kaj je vsebina amandmaja, katerega bistvo je prav to, da se nanaša na tajno službo totalitarnega režima in na tisto, ki mu je bila ta služba formalno podrejena, to so bile nekdanje družbenopolitične organizacije, kot se je temu pri nas reklo, dejansko je pa veliko vprašanje, kdo je bil komu bolj podrejen. Če pogledate, recimo, odnos med gospodom Ivanom Mačkom Matijo pa kakšnimi slovenskimi šefi centralnega komiteja, bi se dalo zelo razpravljati, kdo je bil kdo. Ampak, na to se to nanaša in na njihovo početje, ki ga danes raziskuje vsa demokratična Evropa, z zločini nekdanje SDV oziroma Udbe se danes ukvarjajo organi pregona v Avstriji, ukvarja se tudi njihov parlament, nekateri parlamentarci, ukvarjajo se v Nemčiji, tudi nekateri nemški politiki, tudi nekateri nemški zgodovinarji. Samo v Sloveniji se organi pregona s tem ne ukvarjajo, se ne želijo. Tudi takrat, ko so bile kakšne ovadbe dane, so rekli, da so pač določeni razlogi, zaradi katerih bodo to kar zavrgli. Tako ste danes citirali mnoge države, kot recimo Nemčijo, Poljsko, Češko in še nekatere druge, in jih navajali kot primer, kako bi bilo treba ravnati. Samo eno stvar ste pozabili. V vseh teh državah so pripadnike tajnih služb totalitarnega režima, tiste ključne, ki so izdajali ukaze, in tiste, ki so jih brezvestno izvajali, obsodili, so bili pravnomočno obsojeni in je torej o njih tudi pravosodje že reklo svojo besedo. V Sloveniji se niti slučajno kaj takega ni zgodilo! In sramota je,da se ni. Ni čudno, da je pokojni advokat Klep govoril o rdečem krivosodju. Govorili ste tudi o zakonih in nekaterih stvareh, ki jih je sprejela Evropska unija oziroma institucije, kot so Svet Evrope, pa zamolčali bistveni podatek. Leta 2009 je bila sprejet Resolucija o evropski zavesti in totalitarizmih, v kateri je člen, ki izrecno ureja te stvari, o katerih danes govorimo. Ta člen pravi, da je treba o vseh stvareh, vezanih na tajne službe totalitarnega režima, čim več javno govoriti in da morajo biti ti arhivi odprti za znanstveno proučevanje, za publicistiko, za zgodovinarje in za vse druge, ki se želijo ukvarjati s to materijo, zato ker se o tem mora govoriti, ker če na nekaj iz svoje zgodovine pozabimo, se zgodovina rada ponavlja; žal je ves svet tak. Seveda so stvari, ki bi jih z največjim veseljem nekateri radi pometli pod preprogo, kajti če bi se s tistim, kar je o tej temi v arhivih, lahko dejansko brez vseh omejitev ukvarjali zgodovinarji, politiki in publicisti ter vsi tisti, na katere se nanaša evropska resolucija, k čemur ste, kot ste vsi v parlamentu izjavljali, zavezani, potem bi se hitro izkazalo, da pridejo niti, ki so vodile tja nekam do nekaterih, ki jih še danes sami priznavate kot mnenjske voditelje ali pa neke svete ikone. In potem bi bila stvar precej neprijetna, kajti na tranzicijski levici, veste, kaj je pomen simbolne ravni in interpretacije. Če se nekaj pozabi, če se nekaj zapre, če utone nekam v temo zgodovine in arhivov, potem se to ni zgodilo. Pa čeprav se vsa Evropa s tem ukvarja, vsa Evropa o tem piše – pri nas se to ni zgodilo. In samo za to v resnici gre. Člen, ki je pred vami, je popolnoma skladen, če berete zakon kot celoto, s tem členom vred, z našim amandmajem; s tem, kar predvideva evropska resolucija, za katero ste sami izjavljali, da vas zavezuje, čeprav ste, mimogrede, ob tem zavrnili, da bi jo potrdili tudi v slovenskem parlamentu. In danes to zgodbo ponavljate. Ta resolucija zelo jasno pove, da je treba arhive totalitarnih služb, nekdanjega totalitarnega režima, kot je bil, recimo, pri nas SDV, Udba, pa vsi njeni derivati in predhodnice, pustiti neomejeno odprte, ob spoštovanju vseh tistih načel, ki se dotikajo spoštovanja žrtev in vsega ostalega, kot to pozna ves svet in pozna postopke anonimizacije in še nekatere druge stvari. Vendar teh stvari v nobenem primeru ni dopustno uporabljati za to, da se zaščiti zločince ali da se zločine prikrije. Če se jih že pravnomočno ni obsodilo, naj ostanejo vsaj živi v zavesti, o njih je treba spregovoriti, o njih je treba učiti, da bodo otroci vedeli, v čem je bil problem prejšnjega režima, in da ne bodo skakali pod raznoraznimi totalitarnimi simboli, za katere se jim še sanja ne, kaj so v resnici pomenili za žrtve tistih režimov – takih in drugačnih. Evropa pozna natanko tri in jih je v resoluciji izenačila in zelo jasno zajela: fašizem, komunizem, nacizem. Vsi so isti, brez razlik, in vsi njihovi simboli so brez razlik vredni obsojanja in sramote. Taka je pač resnica, če poznaš vso zgodbo, od hlodomora pri Stalinu pa tja do ubojev, ki jih je zagrešila Udba. Še tik pred letom 1990 so pod streli padali ljudje, ki so skrbeli za grobove drugih, ko so postavljali bombe v lokale in muzeje, zato da bi zanetili sovraštvo med narodi, zato da bi imeli izgovor, zato da bi gojili kult sovraštva še naprej. To so zgodbe, ki se v Evropi ne bi smele ponavljati. To so zgodbe, ki bi jih bilo treba razgaliti v Evropi. In zato je pomembno, da so arhivi odprti, da se jih pod nobenim izgovorom ne zapira in da vsi, ki želijo pridobiti ustrezne informacije, za kateri koli že namen, ali gre za publicistiko, za zgodovino, ali za neke druge znanstvene potrebe ali pa zgolj preprosto za to, da preverjene argumente uporabijo v javnem diskurzu, da to lahko tudi storijo. In gre za vprašanje evropskosti; tisti, ki je Evropi dejansko zavezan, ki spoštuje evropske resolucije in evropske vrednote, predvsem tiste, ki so nedvoumno zajete v evropski resoluciji o evropski zavesti in totalitarizmih iz leta 2009, bo glasoval za naš amandma. Kdor pa navzven, v tujini kaže en obraz, doma pa drugačnega, popolnoma nasprotnega, tako kot se je to žal pokazalo ob obravnavi prav evropske resolucije o totalitarizmih in evropski zavesti v tem parlamentu in ima pač za doma nek drug obraz, pa bo glasoval proti. Zgodba je povsem jasna in prozorna.
Hvala lepa. Sprašujem, če bi še kdo želel razpravljati? Bom odprla možnosti za prijavo, če bi še kdo želel. Izvolite, odpiram možnost za prijavo. Prijavljeno imamo še eno razpravljavko. Gospa Eva Irgl, izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lepo pozdravljen tudi gospod minister! V Slovenski demokratski stranki smo predlagali amandma k 27. členu zakona o arhivskem gradivu, ki govori o tem, če na kratko povem, da mora biti gradivo dostopno brez omejitev. Gre za arhivsko gradivo, ki je nastalo pred konstituiranjem Skupščine Republike Slovenije, in sicer 17. maja 1990. leta. Seveda gre tukaj tudi za tisto arhivsko gradivo, ki v zadnjih tednih povzroča največje težave. Gre za arhivsko gradivo Službe državne varnosti oziroma tako imenovane Udbe pred tem. V zadnjih tednih, kot že rečeno, družbenopolitični prostor pretresajo odkritja glede tega, kaj je počela Služba državne varnosti. Naj še enkrat povem, da tukaj ni šlo za kakšno humanitarno organizacijo, ampak je Služba državne varnosti bila zločinska organizacija. Čudi me, da poslanci koalicije niso zmogli na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti potrditi tega sklepa, da je Služba državne varnosti glede na dejanja, ki so znotraj arhivskega gradiva tudi dokazana – zato se tudi borimo za to, da ostanejo odprta –, niso zmogli koraka, da bi podprli ta sklep, čeprav je to, da je zločinska organizacija Služba državne varnosti, potrdilo že Vrhovno sodišče v svoji odločbi leta 2002. Leta 2002! Na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti smo sedaj že dvakrat zaporedoma obravnavali delovanje Službe državne varnosti predvsem skozi prizmo človekovih pravic. Govorimo predvsem o dveh človekovih pravicah, ki v ustavi pravzaprav predstavljata na hierarhični lestvici ustavnih vrednot najvišje mesto. Gre za 17. in 34. člen Ustave Republike Slovenije. Prva ustavna pravica govori o nedotakljivosti človeškega življenja, druga ustavna pravica pa govori o osebnem dostojanstvu oziroma pravici do osebnega dostojanstva in varnosti. In prav vse to je ravno Služba državne varnosti poteptala. Popolnoma poteptala. Prav je, da mi o tem govorimo, in prav je tudi, da lahko raziskovalci, kot sta gospod Omerza in tudi gospod Leljak, povesta, kaj se je v tistem času dogajalo. Ampak namesto tega, da bi se ljudje opredeljevali do vsebine, se mi ukvarjamo s postopki in ukvarjamo se s tem, da se nekatere ljudi, ki na to opozarjajo in končno odkrivajo to temno plat zgodovine, diskreditira. Diskreditira na različne načine. Zdaj pa bi želela spomniti, zato da bodo tudi tisti poslanci, ki morda niste bili prej v Državnem zboru, zakaj se je leta 2011 sploh zgodil referendum o Zakonu o arhivskih gradivih. Referendum se ni zgodil kar tako in na njem niso državljanke in državljani odločili, da morajo arhivi ostati odprti kar tako, ampak predvsem zaradi enega dogodka, ki se je zgodil. Gospodu Igorju Omerzi je namreč bila protipravno odvzeta možnost, da lahko pogleda v določeno dokumentacijo v Arhivu Republike Slovenije. In kdo je to storil? Nihče drug kot nekdanji direktor Sove, gospod Selan. Gospod Selan je z oznako "tajno" na določene dokumente onemogočil protipravno, ker po zakonu je mag. Omerzi to pripadalo, da lahko vpogleda v določene dokumente. Kar pomeni, da je bilo treba nekatere ljudi zaščititi. In ne to katere koli ljudi! Takrat je gospod Omerza pisal o tako imenovani aferi Velikovec ali pa zločinu Velikovec. In v tistem času, ko se je to raziskovalo, je bil predsednik države gospod Danilo Türk. Ravno ta predsednik države, to moram povedati, je bil v tistem času, ko se je to zgodilo, predsednik Komisije za manjšinska in izseljenska vprašanja. To je pomembno. Zato je bilo gospodu Omerzi onemogočeno, da lahko te dokumente pogleda, pa čeprav je leto pred tem neka študentka, ker je potrebovala v namene raziskave, lahko prišla do te dokumentacije. Potem, ko se je pa odkrilo, kaj vse je v ozadju, so pa na hitro morali ta del zapreti, dali so gor oznako "tajno" in mag. Omerzi dostop, ki mu je po zakonu pripadal, ni bil več omogočen. Naj pojasnim, da je gospod Omerza zahteval vpogled v arhive od leta 1973 do 1984, se pravi v tem obdobju, ko so se zgodili sedaj že večkrat povedani umori Službe državne varnosti, pod katere naj bi bil s svojim podpisom podpisan tudi gospod Janez Zemljarič, ki je še vedno siva eminenca tako političnega kot gospodarskega prostora. In še nekaj. Gospod Igor Omerza je zahteval, in tukaj je bil največji problem, mikrofilme iz leta 1979 in 1980. Torej, zahteval je tiste mikrofilme, ki so vezani na afero Velikovec, zato ker je želel o tem pisati, ampak pri nas ljudje, ki se s takšnimi stvarmi ukvarjajo, seveda o tem ne smejo pisati, ker je treba to plat zgodovine zamolčati. 95 % arhivskega gradiva je bilo tako ali tako uničenega, 5 % pa je še vedno na voljo, in zdaj lahko vidimo, da teh 5 % zelo bremeni nekatere posameznike. Zelo bremeni. Zato upam, da bodo državljanke in državljani spoznali, zakaj je potrebno – čeprav oni že vedo glede na to, da so na referendumu 2011 že glasovali za to, da arhivi ostanejo odprti –, zakaj je to tako zelo pomembno. Tukaj ne gre za to, da bi kdo ideološko razčiščeval, kot radi v koalicijskih strankah ali pa v poslanskih skupinah vedno znova poveste. Ne gre za to. Gre za to, da lahko tisti, ki imajo pravico do tega, da raziskujejo to bolečo bližnjo nam zgodovino, imajo dostop do teh podatkov, zato da pride zgodovinska resnica na dan. Zato je treba, da so ti arhivi odprti. Ne zato, da bi mi, ne vem, se vsakodnevno obkladali s tem, ampak zaradi tega. To je ključno. V Slovenski demokratski stranki smo potem leta 2011 zahtevali oziroma predlagali referendum o Zakonu o arhivskih gradivih, nato je to referendumsko pobudo koalicija poslala v ustavno presojo, na Ustavno sodišče, ampak hvala bogu, Ustavno sodišče je potem spoznalo, kaj je ključno in kaj je bistveno. Ni bistveno, da se določene ljudi ščiti, in ni bistveno, da se ščiti zasebnost nekaterih, ampak je bistveno, da imajo ljudje pravico do informiranosti in pravico do objektivne zgodovinske resnice. To so ključna vprašanja! Tukaj ni nobene ideologije, gre samo za vprašanje resnice. Zato bom jaz ta amandma podprla. Hvala.
Hvala lepa. Minister je želel še besedo. Izvolite.
Spoštovana gospa Irgl, kljub vsemu nekaj besedic me je vendarle spodbudilo, da se oglasim. Rekli ste, da se mi tukaj ukvarjamo z nekimi postopki, namesto da bi se ukvarjali z vsebinami – približno tako. Jaz bi vendarle moral reči in poudariti, da zakon ureja zelo jasne postopke glede dostopa do arhivskega gradiva. Moram še en korak naprej reči, vendarle obstaja zelo lep rek: procedura je mati demokracije. Na začetku sem povedal, in žal mi je, da niste bili ves čas v dvorani, tako jasno razmejitev, zakaj je sklicevanje na zakon, ki je padel na referendumu, nerodno; nerodno zato, ker je bil zavrnjen zakon, ki ga danes več ni. To ni bil potrjen zdajšnji zakon. Zavrnjen je bil zakon, ki ga več ni, in zelo jasno se tudi vidi, da to, kar se sedaj v noveli predlaga, nima res nikakršne zveze s tisto rešitvijo tam. Navedel sem osem točk, zakaj zdajšnja novela naredi arhive in arhivsko gradivo dostopnejše. Navedel sem razloge, zakaj in kakšna je vloga arhivske komisije in od kod so predlogi za te rešitve prišli; iz prakse, ne pa iz nekih akademskih krogov ali iz kakršne koli druge motivacije. Zato še enkrat predlagam, da se novelo res prebere, tako kot ste sami rekli, ne ideološko, z vidika tega, kako je gradivo definirano, kako so definirani tajni podatki, kako so definirani občutljivi osebni podatki in kakšna je procedura – ki jo ima pri odločanju o tistem gradivu, ki je označeno za nedostopno – za raziskovalce, za novinarje, za vse, ki se ukvarjajo tako ali drugače z našo zgodovino na enak in enakopraven način. Po upravnem postopku, to je pomembna novost novele, zato ker omogoča najširšo pravno varnost in seveda tudi preizkušeno. Mogoče pa samo ena informacija, tudi zanimivo za vas poslance, ker vidim, da te razprave nikakor ne moremo držati samo na ravni razpravljanja o zakonu in zakonskih rešitvah, vendarle pomembna informacija, ki smo jo včeraj pridobili s strani Arhiva Slovenije in Sove. Veste, da obstaja kar nekaj sporazumov, ki sta jih sklenila Sova in Arhiv Slovenije glede tega, kako se gradivo nekdanje Službe državne varnosti vrača v arhive. Leta 2008 sporazum med direktorjem Arhiva Slovenije dr. Matevžem Koširjem in Andrejem Rupnikom, leta 2011 – Dragan Matič in direktor Sove Stane Štamberger, sporazum iz 2013 – Jože Dežman in Damir Črnčec, in 2013 – mag. Bojan Cvelfar in Stane Štamberger. Da ne grem skozi neko kronologijo, ki mogoče tukaj ni pomembna, ampak povem, kje smo danes z izročanjem tega gradiva. V letu 2013 je Arhiv Slovenije prevzel štiri različne skupine dokumentov od Sove, zadnji od teh prevzemov se je zgodil 19. 3. 2013. Šlo je za dokumente, ki so bili naknadno najdeni v zadevah, odprtih po 17. 5. 1990. Skupaj je šlo za gradivo v obsegu 3,3 tekočih metrov; in prevzeli tudi publikacij iz knjižnice nekdanje Službe državne varnosti, skupaj 8,2 tekočih metrov gradiva. Rok za izročitev vsega preostalega gradiva je bil na predlog in željo Sove z aneksom, ki sta ga podpisala direktorja Arhiva in Sove, podaljšan na 5. 12. 2013, nato pa podaljšan na 30. 6. 2014, ko bo torej Arhiv Republike Slovenije imel dokončno predano vso gradivo, ki je nastalo pred letom 1990, pred datumom 17. 5. Po podatkih Sove tovrstnega gradiva za predajo, ki je še v pregledu, ni več kot za en tekoči meter. O tem še govorimo, ko razmišljamo in ko špekuliramo o tem, kaj vse je še nekje. Še enkrat, danes je Državni zbor pred pomembno nalogo, da se poenoti glede dostopnosti do arhivskega gradiva. Po jasnih pravilih, po jasnih procedurah, po jasnih definicijah. Arhivska stroka, arhivska komisija ta predlog novele označuje za zelo kakovosten. Tudi Odbor za kulturo je sprejel takšno mnenje, tudi trije poslanci SDS, takrat niso nasprotovali. Gospod Gorenak je seveda imel določene zadržke, vendar je jasno povedal, da rešitve gredo v pravo smer. Mislim, da je res napočil čas, da se politiki v tej državi poenotimo glede enega: glede načina dostopa do gradiva, ki nam govori o naši zgodovini, o naši polpretekli zgodovini, ki je občutljiva. O tej se še verjetno ne bomo poenotili. O načinu dostopa pa se lahko. Novela, ki je pred vami, vam je dana na mizo in pred vas, da glede tega odločamo odgovorno. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Jerovšek, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister! Hvaležen sem vam, da ste še enkrat pojasnili, kako malo je gradiva v arhivih o dejavnosti teh obveščevalnih služb Udbe, Službe državne varnosti. Rekli ste, da en tekoči meter, in s tem ste jasno pokazali necivilizacijsko ravnanje takratne partije leta 1990, ki je dala uničiti vse te dosjeje in vse to; in to se je v Evropi zgodilo edino pri nas, v Sloveniji. Zaradi tega se ne čudim, da poslanci teh strank, ki izhajajo iz takratne edine dovoljene stranke, tudi danes glasujejo proti civilizacijskim sklepom, recimo, sklepom o pravici do groba. To je nerazumljivo! Rekli ste, gospod minister, da se dogovorimo o najboljšem dostopu. Trdno sem prepričan, vedno bolj, da je najboljši dostop odprti dostop, kajti te stvari morajo biti odprte. To je potrdilo ljudstvo na referendumu in na ta način bo iz dneva v dan več ljudi, ki se jim bo približala preteklost oziroma veste in bodo tudi oni položili kakšno cvetlico na grobove tistih, ki so bili nedolžne žrtve, z obeh strani. Zaradi tega mislim, da je bila cela ta kolobocija s tem zakonom praktično nepotrebna. Naj bodo te stvari odprte, maksimalno, kajti človekova pravica do življenja je večja vrednota kot človekov pravica tistega, ki je življenje vzel. O tem si moramo biti na jasnem in to je temeljni civilizacijski zakon. Mislim, da ga je treba spoštovati tudi v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Bi še kdo želel razpravljati, sicer dam besedo še gospodu ministru. Izvolite, gospod minister.
Spoštovani gospod Jerovšek, vendarle moram še enkrat na kratko pojasniti, ker mislim, da gre za določeno nerazumevanje. Sedanja ureditev je zelo podobna tej, ki se predlaga. Sedanja ureditev nima proste dostopnosti do vseh gradiv. Že sedanja ureditev ima arhivsko komisijo, ki se je ne dotikamo. Ureditev, ki jo predlagamo, prvič, oži nabor osebnih podatkov, ureditev, ki jo predlagamo, dela dostopno tudi gradivo drugih javnopravnih oseb, uvaja anonimizacijo, ki bo še povečala prosto dostopnost gradiva in v ničemer ne poslabšuje ne rokov dostopnosti ne drugih segmentov. Samo postopek jasno ureja in ga veže na Zakon o upravnem postopku. Danes nimamo prosto dostopnega arhivskega gradiva. Z novelo bo to gradivo bolj prosto dostopno. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Ivan Vogrin, imate besedo.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Postavlja se dokaj logično vprašanje. Kje tiči vzrok, da vsaka vlada, prav vsaka vlada, brez izjeme, začne posegati in spreminjati zakon o arhivskem gradivu. Čisto vsaka. Kaj pravzaprav skrivamo, kaj delamo, kaj prikrivamo, kaj bi radi povedali? Kaj nas je strah? Preteklosti, sedanjosti, prihodnosti – česa? Arhivi, to, kar se je v preteklosti dogajalo, je stvar zgodovinarjev, ne politikov in naj imajo zgodovinarji prost dostop do gradiva. Prost dostop. Ne, da mi vedno otežujemo s takšnimi in drugačnimi preprekami, seveda politiki pa naj to čim bolj nenestrpno spremljajo, naj ne izrabljajo tega v politične namene. Če je kdo v preteklosti delal kaj narobe, se ve, kdo je za to pristojen. Mi v parlamentu pa bi se, mislilm, morali in mogli ukvarjati s čisto drugimi stvarmi. Sedanjost je problematična. Sedanjost, ne preteklost! Saj nič ne bomo spremenili. Sedanjost! Ljudje imajo vedno nižje plače, vedno več ljudi je lačnih, zadnjič smo celo gledali na Odboru za obrambo, pa boste rekli, saj nima neposredne zveze – seveda ima. Če se parlament ukvarja s stvarmi, s katerimi se ne bi smel ukvarjati [[…]]
Amandma k 27 členu, lepo prosim, gospod Vogrin.
Prosim?
Amandma, prosim!
Jaz trdim in se zavzemam za to, da pustimo zgodovinarjem dostop do arhivskega gradiva, gospa predsedujoča, mi kot parlament pa se ukvarjajmo s tem, kaj bomo delali, kako bomo ustvarjali pogoje za nova delovna mesta, za rast bruto družbenega produkta, za gospodarsko rast, za blaginjo prebivalstva. Za to so nas ljudje izvolili! Ali smo pozabili? Saj veste, da ljudje, ki so lačni, nas verjetno težko gledajo, še bolj težko in s težkim srcem pa poslušajo. Vsakega pa prej ali slej dohiti preteklost in naj to delajo drugi ljudje, za nas parlamentarce pa bi bilo najbolje, če bi v tej zvezi bili čisto tiho. Tiho, ker kakor koli se oglasimo, je to tako ali tako v politične namene. Nihče ne bo rekel, da to ni res! To je tako. Zdaj ena stran, ki je na oblasti, izrablja to malce, potem druga stran [[…]]
Gospod Vogrin, prosim, pridite na temo današnjega dne [[…]]
[[…]]in seveda ni konca in ni kraja, gospa predsedujoča. Tako ali tako sem povedal, kar sem želel. Ukvarjajmo se s prihodnostjo, ne s preteklostjo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Bi še kdo želel razpravljati k amandmaju k 27. členu? Ugotavljam, da ne želi. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 11. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajam na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ENERGETSKEGA ZAKONA, KI JE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Mag. Bojan Kumer, državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo in prostor. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Danes je pred nami tretja obravnava predloga novega energetskega zakona. Pot, ki jo je ta zakon v zadnjih mesecih prehodil, je bila izjemna in predvsem učinkovita. Predlog, ki je danes pred nami, je plod dolgotrajnega dela in intenzivnega usklajevanja z vsemi deležniki v procesu. Povratne informacije pretežne energetske strokovne javnosti nam dajejo vero, da je zakon dober in do sedaj sprejeti amandmaji so ga le še izboljšali. Naj se ob tej priložnosti tudi iskreno zahvalim strokovnim službam Državnega zbora za pomoč pri pripravi dopolnjenega predloga zakona in se seveda tudi vsem vam, poslanke in poslance, iskreno zahvalim, da ste zakonu omogočili, da je danes tukaj in da je takšen, kakršen je. Zakon v slovenski pravni red prenaša določbe desetih evropskih direktiv, ki ureja področje trga z energijo ter spodbujanje energetske učinkovitosti in obnovljivih virov energije. Prav tako na novo urejamo področje strateških dokumentov energetske politike in energetske infrastrukture. Naj zakon še enkrat na kratko predstavim. Zakon postavlja zakonodajne okvire za energetsko politiko, ni pa zakon akt, ki bi določal cilje in vsebinske usmeritve energetske politike. Zato zakon EZ-1 daje pravno podlago in določa okvire za sprejem nacionalnih strateških dokumentov, ki bodo določali dolgoročne usmeritve na področju rabe in oskrbe z energijo v prihodnosti. Vzpostavlja tudi novo strukturo strateških dokumentov. Osnovni razvojni dokument bo energetski koncept Slovenije, s katerim bodo določeni cilji konkurenčne, trajnostno naravnane in zanesljive oskrbe z energijo za naslednjih dvajset let in okvirno tudi za naslednjih štirideset let. Na podlagi energetskega koncepta Slovenije bo pripravljen državni razvojni energetski načrt, ki predstavlja okvirni načrt pomembnejših naložb v energetsko infrastrukturo. Cilj zakona je tudi na novo urediti skupna pravila notranjega trga za elektriko in zemeljski plin, skladno z evropsko zakonodajo. Zakon bo bistveno pripomogel h krepitvi konkurence in pravic potrošnikov, hkrati pa pomagal ustvarjati pogoje za večjo zanesljivost oskrbe. Področje proizvodnje in rabe energije iz obnovljivih virov zakon ureja na novo. Zaradi zagotavljanja dolgoročne vzdržne podporne sheme za električno energijo iz obnovljivih virov, novi zakon daje Vladi večja pooblastila pri odločanju o tem, katere tehnologije in v kakšnem obsegu se bodo spodbujale v prihodnje. Pri tem smo zavezani k izpolnjevanju ciljev Republike Slovenije, po drugi strani pa stremimo k čim manjši obremenitvi odjemalcev energije z dodatnimi stroški. Zakon prinaša novosti tudi na področju energetske učinkovitosti. Največ novosti je na področju stavbnega sektorja, kjer so zelo veliki potenciali za zmanjšanje porabe energije in stroškov zanjo. Posebej je izpostavljena vodilna vloga javnega sektorja, saj stroški z energijo bremenijo proračun države in lokalnih skupnosti. Novi zakon ureja tudi področje, ki do sedaj ni bilo celostno urejeno, to je distribucija toplote. Osnovni cilj urejanja tega področja je zagotoviti zanesljivo in varno oskrbo s toploto iz zaključenih omrežij, upoštevanje naravni monopol distributerjev, izvajanje distribucije toplote pa v domeni lokalne skupnosti. Zakon posledično ureja zaščito odjemalcev tako glede oskrbe kot tudi glede določanja cen in pogodbenih obvez. Za učinkovito delovanje trga za energijo sta poleg zakonodajnega urejanja, potrebna tudi nadzor in regulacija. Te naloge izvaja neodvisni regulator trga z energijo, to je Agencija za energijo, kateri zakon sedaj podrobno določa način delovanja in njene naloge. EZ-1 na novo ureja tudi področje energetske infrastrukture. Za nadaljnji razvoj energetskega sektorja so namreč bistvene določbe, ki bodo poenostavile in pospešile umeščanje energetskih objektov v prostor. Spoštovane poslanke in poslanci! Za konec naj izpostavim naslednje. Prvič. Novi zakon bo povečal preglednost pravne ureditve in s tem pravno varnost. Treba je povedati, da je veljavni zakon iz leta 1999 zastarel, preživet in je bil petkrat noveliran, zaradi česar je nepregleden in nepraktičen za uporabo. Drugič. Pri pripravi predloga zakona smo na ministrstvu poskrbeli, da se v največji možni meri odpravijo administrativna bremena ter se ne predpisujejo novi nepotrebni upravni postopki, kar bo bistveno olajšalo poslovanje podjetjem na trgu z energijo. Tretjič. Zakon postavlja okvir za spodbujanje energetske učinkovitosti in uporabo energije iz obnovljivih virov, kar prispeva k našim ciljem, da znižamo misije toplogrednih plinov in spodbudimo zeleno gospodarsko rast. Četrtič. Dobro delujoči trg z energijo bo zagotovil konkurenčne cene energije, kar bo imelo pozitiven vpliv tako na gospodinjstva kot tudi na gospodarstvo. Zavedati se namreč moramo, da je dobro delujoči trg osnovni predpogoj za gospodarsko rast in izhod iz krize. Spoštovani! Kot je bilo že večkrat omenjeno, nam zaradi neimplementacij direktiv grozi sodba sodišča Evropske unije, ki bi Republiki Sloveniji naložila visoko denarno kazen. Zato je treba zakon čim prej sprejeti. Pri tem ekipa na ministrstvu, ki je opravila odlično delo in se ji na tem mestu še enkrat zahvaljujem, računa na vašo podporo. V tem trenutku smo na dobri poti, za kar se vam iskreno zahvaljujem.
Hvala lepa tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi bo gospod Samo Bevk predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Pred nami je tretja obravnava energetskega zakona, zakona, ki s preko 550 členi predstavlja temelj urejanja slovenske energetike in je odlična podlaga za nov energetski koncept Slovenije, prav tako pa je eden najobsežnejših zakonov, ki jih sprejemamo v tem mandatu Državnega zbora. O energetskem zakonu, sedaj ko je tik pred sprejemom, ne bi pretirano izgubljal besed, ker je bilo v predhodnih obravnavah marsikaj povedano. Samo na Odboru za infrastrukturo in prostor kot matičnemu delovnemu telesu smo opravili preko 16 ur razprave. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo seveda predlagani zakon podprli. Podprli bomo tudi amandmaje, ki so jih k tretji obravnavi vložile parlamentarne stranke koalicije. Predvsem je pomemben tretji amandma, ki spreminja prehodne določbe okoli energetskih izkaznic. Z njimi sledimo evropski direktivi, ki od nas zahteva energetske izkaznice pri prodaji ali oddaji stanovanja. Vendar pa z amandmajem razbremenjujemo lastnike stanovanj. Zaradi tega amandmaja lastnikom stanovanj, ki svoje nepremičnine ne bodo prodajali ali oddajali, ne bo treba pridobiti energetske izkaznice. Pomembno pa je tudi, da z amandmajem na nek način razbremenjujemo prodajo stanovanj v letu 2014. S postopno uvedbo energetske izkaznice, moratorij okoli oglaševanja in kazni, rahljamo pritisk na morebitne prodajalce nepremičnin v letu 2014 prav zaradi občutljive dinamike nepremičninskega trga, na katerega bi lahko takojšnja uvedba energetskih izkaznic imela nepopravljive posledice. Kljub temu da se nam je parlamentarna procedura sprejemanja tega zakona nekoliko zavlekla, upam, da ne bomo deležni kazni Evropskega sodišča zaradi pozne implementacije dveh direktiv Evropske komisije, saj bi te kazni znašale okoli 20 tisoč evrov na dan. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo energetski zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Državljanske liste gospod Marko Pavlišič.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Pred nami je zadnja faza sprejemanja novega energetskega zakona. Le-ta v slovenski pravni red vnaša tretji energetski sveženj Evropske unije. Gre za obširno materijo in zato je prav, da se je predlagatelj odločil za nov zakon in ne krpanje ter flikanje obstoječega zakona. Uveljavljanje tega zakona je pa le prvi korak resnih sprememb, ki so potrebne v slovenski energetiki. Spremembe se bodo nadaljevale z energetskim konceptom Slovenije, s katerim se bodo na podlagi projektov gospodarskega, okoljskega in družbenega razvoja države ter na podlagi sprejetih mednarodnih obvez določili zanesljive, trajnostne in konkurenčne oskrbe z energijo okvirno za nadaljnjih 40 let. V prvi vrsti gre za spremembe na področju učinkovite rabe energije. Najcenejši in ekološko najbolj sprejemljiv vir energije je dejansko učinkovita raba energije. V novem energetskem zakonu je to področje celostno obdelano in obravnavano. Zakon uvaja tudi vrsto določil, ki bodo služila zaščiti potrošnikov in jim olajšala prehod med ponudniki energentov oziroma dobavitelje elektrike ali zemeljskega plina. V tem segmentu je za potrošnika bistvena določba, po kateri bodo lahko odstopili od pogodbe o dobavi zemeljskega plina ali elektrike brez plačila pogodbene kazni, odškodnine ali nadomestila, če bo odpoved podana oziroma začela učinkovati po preteku enega leta od sklenitve. S tem določilom se bo bistveno omejilo sklepanje vezav z gospodinjskimi odjemalci ter na drugi strani olajšal prehod med dobavitelji in s tem ustvarjanje konkurenčnejšega okolja. Ravno tako je v korist uporabnikov tudi prepoved zaračunavanja pavšalnih stroškov v redni ponudbi, ostaja pa možno pri akcijskih ponudbah. S tem bodo uporabniki plačali to, kar koristijo. Zakon tudi za male poslovne odjemalce elektrike in zemeljskega plina v določenih delih predvideva enako zaščito kot za potrošnike. Tako bo tudi malim poslovnim odjemalcem omogočen brezplačen odstop od pogodbe v enem letu po sklenitvi. Agencija za energijo bo tudi za njih vodila primerjalnik cen, ceniki bodo morali biti javno objavljeni, prepoveduje se zaračunavanje stroškov dobaviteljevega poslovanja z rednim cenikom, daje se jim možnost odstopa brez odpovednega roka. Potrošniška zaščita, ki je v osnovi namenjena gospodinjskim odjemalcem, se širi na male poslovne odjemalce, ker želimo, da na segmentu malih poslovnih odjemalcev trg začne delovati, da se cene spustijo. Odjemalci v tem segmentu kupujejo elektriko v večjih količinah kot gospodinjski odjemalci, cene pa imajo še vedno višje, in ta anomalija kaže, da je nekaj narobe s poslovno prakso, kar je škodljivo za trg in konkurenčnost. Zato zaščito za gospodinjske odjemalce širimo tudi na male poslovne odjemalce z namenom, da bi za elektriko in zemeljski plin plačevali manj. Če smo v prvem branju temu zakonu zaželeli srečno pot skozi zavite zakonodajne kuloarje, lahko sedaj le še napovem, da bomo v Poslanski skupini Državljanske liste ta zakon podprli tudi v tem končnem dejanju. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, predstavnik Vlade, spoštovane gospe in gospodje poslanci! Preden bom kot prvi od opozicijskih poslancev predstavil stališče svoje stranke, Slovenske ljudske stranke, do Predloga energetskega zakona, bi najprej pohvalil koalicijo. Pohvalil bi jo zato, ker je uspela tako obširen, megalomanski zakon vsaj v tretjem branju uvrstiti na redno sejo Državnega zbora. Energetski zakon s svojimi več kot 500 členi se v Državnem zboru sprejema po rednem postopku, kar je za aktualno koalicijo sicer redkost, kljub temu pa sta bili prva in druga obravnava energetskega zakona opravljeni na dveh izrednih sejah konec lanskega leta. Povrh vsega je bila prva obravnava opravljena celo pred sklicem javne predstavitve mnenj, kar je, milo rečeno, vsaj nenavadno in po moje tudi nesprejemljivo. V Slovenski ljudski stranki smo že v prvi obravnavi Predloga energetskega zakona povedali, da bi od predlagatelja pričakovali, da bo v Državnem zboru najprej predstavil spodoben energetski koncept, da bi odprto spregovorili tudi o tem, v katero smer bo šla slovenska energetika, in bi šele zatem v zakonodajni postopek vložil ta zakon. Tudi obravnava zakona na Odboru za infrastrukturo in prostor se je ob pomanjkljivostih tega strateškega dokumenta vlekla kot jara kača in bojim se, da ima tudi ta predlog, ki ga imamo danes na mizi, toliko pomanjkljivosti, da bi mu v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke težko dali podporo. V Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da predlagani energetski zakon, ki ga spremlja priročni izgovor, da gre za prenos evropskih direktiv, v resnici prinaša državljanom predvsem nove podražitve, pa najsi gre za področje elektrike, ogrevanja ali pa nove energetske izkaznice. Pa pojdimo po vrsti. Predlagani zakon izenačuje pravice malih podjetij z gospodinjstvi in ima različne kriterije za različne energente; pri elektriki je pomembna moč, pri plinu pa je pomembna letna poraba. Zakaj? Zakon uvaja redne in akcijske cenike za energente, kar nikakor ne sodi v resen energetski zakon, ampak kvečjemu v Zakon o varstvu potrošnikov. Zakaj je treba časovno omejevati izbiro paketov končnemu kupcu na eno leto? Sprašujem se, komu ni povšeči večja ponudba paketov na trgu, komu ni po volji večja konkurenca med ponudniki. Kdo mi lahko razloži, kakšna je razlika med ponudniki mobilnih storitev in ponudniki energetskih storitev, da je treba na energetskem trgu ukrepati s takimi nerazumnimi posegi za preprečevanje zdrave konkurence? Naj se zdaj dotaknem še energetskih izkaznic. Stroka je povedala svoje o teh energetskih izkaznicah, ki so sicer dober ukrep, a se je zaradi očitnega vpliva določenih lobijev že ob svojem spočetju izrodil. Čemu je potrebno takšno, sicer koristno novost, vpeljevati čez noč, če ne zato, da se spet omogoči nekaterim, da pridejo do hitrih in lahkih zaslužkov. Res je, da evropska direktiva predpisuje tak ukrep, vendar so si tako strokovna javnost kot predstavniki potrošnikov enotni: ukrep je premalo domišljen, energetske izkaznice bodo predrage, ne vsebuje dovolj informacij in nima vgrajenih stimulacij, recimo kot nižjega nepremičninskega davka ali večjih ugodnosti pri pridobivanju kreditov in subvencij. Tako kot je pripravljena v tem zakonu, bo uvedba energetskih izkaznic povzročila samo dvig cen nepremičnin na eni in bogato služenje denarja izdelovalcem na drugi strani. Če ne bodo sprejeti amandmaji glede prehodnega obdobja, lahko tudi pričakujemo, da se bo zaradi tega že tako šibek nepremičninski trg še dodatno ohromil. Vse našteto nam v Slovenski ljudski stranki le še potrjuje našo že izraženo dilemo, da je tu spet na delu nek vplivni energetski lobi, kateremu je podleglo ne le ministrstvo, ampak tudi celotna Vlada in koalicija. Predvidevam sicer lahko, da bo koalicijski volilni stroj izglasoval podporo predlogu energetskega zakona, sem pa prepričan, da bo ta zakon zaradi številnih anomalij kaj kmalu potreben noveliranja. Morda bi bilo za tako obširno področje energetike in glede na obseg zakona vendarle treba razmisliti, da bi vsebino energetskega zakona razdelili na več zakonov, saj bi tako dobili bolj kvalitetne in vsebinsko zaokrožene sklope. Bom pa kljub temu še izkoristil to priložnost in v imenu Slovenske ljudske stranke ponovno pozval ministra in Vlado Republike Slovenije, da res čim prej pripravijo energetski koncept, da torej pripravijo strategijo razvoja slovenske energetike. Zakaj? Smo že s tega mesta to povedali, pa bom povedal še enkrat: zato da se nam ne bodo več dogajali razni TEŠ 6, da bomo vedeli, koliko in kakšne hidroelektrarne hočemo, da bo jasno zapisano, ali bomo imeli ali ne drugi blok jedrske elektrarne, da bomo končno postavili energetski zemljevid in da bomo v okviru finančnih zmožnosti zarisali tudi časovno zaporedje izvedbe energetskih projektov. Če zaključim. Ta predlog energetskega zakona zaradi vsega, kar sem povedal, ne bo dobil podpore poslanke in poslancev Slovenske ljudske stranke. Bomo pa seveda podprli amandma, ki omogoča prehodno obdobje v zvezi z energetskimi izkaznicami. Hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljeni državni sekretar, gospod Kumer, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Državni sekretar, spoštovani gospod Kumer, je podal novosti energetskega zakona, zato sama o tem ne bom izgubljala časa, pač pa bi se v predstavitvi stališča najprej dotaknila najodmevnejše teme, to je energetske izkaznice, ki s tem predlogom zakona dobiva večji pomen. Narejena je po principu, ki ga poznamo, na primer, pri gospodinjskih napravah. Energetska izkaznica ima zelo pomembno vlogo pri označevanju energetske učinkovitosti stavb. Izdajatelj energetske izkaznice bo po določbah zakona dolžan obvezno prijaviti vsako izdano izkaznico ali njeno razveljavitev pristojnemu ministrstvu za vpis v register. Državljanke in državljane pa seveda bolj zanima, koliko jih bo ta energetska izkaznica stala. V medijih se pojavljajo različne navedbe o ceni energetske izkaznice, o kaznih in tako naprej, kar ljudi precej razburja, saj so navedbe pogosto netočne. Zato poslanke in poslanca Poslanske skupine DeSUS na tem mestu pozivamo pristojno ministrstvo, naj se vendarle začne odzivati na netočne objave glede energetskih izkaznic v medijih. Državljanke in državljani si zaslužijo jasna in točna pojasnila o ceni energetske izkaznice, o tem, kdo točno jo bo moral imeti, do kdaj jo je treba pridobiti ter kakšne so kazni za kršitelje. V Poslanski skupini DeSUS smo kritični tudi do tega, da v našo zakonodajo pogosto uvajamo strožje zahteve, kot jih postavljajo evropske direktive. To naše državljanke in državljane postavlja v neenakopraven položaj v primerjavi z ostalimi državljani in državljankami Evropske unije, kar je, menim, nedopustno. Energetski zakon ni edini tak primer, je pa trenutno najbolj aktualen. V medijih so se namreč pojavile navedbe, da vsebina Predloga energetskega zakona širi zahteve direktive, kar se tiče energetskih izkaznic. Torej, da so določbe predloga zakona bolj stroge od zahtev v direktivi. Medtem ko direktiva zahteva energetsko izkaznico pri oddaji v najem samo za nove najemnike, naj bi naš predlog nalagal širše obveznosti. Širši naj bi bil tudi nabor objektov, ki potrebujejo izkaznico, saj naj bi pri nas potrebovali energetsko izkaznico tudi ob oddaji v najem stanovanj in stanovanjskih hiš za obdobje, manjše od enega leta, ter ob prodaji oziroma oddaji počitniških hiš. Posebno sporno pa se nam je zdelo, da naj bi v nasprotju z direktivo zakon uvajal tudi splošno obveznost pridobitve energetske izkaznice, sicer s časovnim zamikom, saj čez noč ne bi bilo mogoče za stare večstanovanjske stavbe in enote, ki niso predmet prodaje ali oddaje v najem. Poslanska skupina DeSUS bo podprla Predlog energetskega zakona v tretji obravnavi, saj s predlaganimi amandmaji koalicije rešujemo še nekaj dilem, ki smo jih imeli tudi mi. S tem mislim predvsem na amandma k 541. členu predloga zakona, s katerim se briše določbo, da morajo večstanovanjske stavbe pridobiti energetsko izkaznico najkasneje do leta 2019 oziroma 2030, in je opredeljena v drugem odstavku tega člena. Ta določba je namreč nad zahtevo direktive, na kar sem opozorila maloprej. Z brisanjem te določbe se obveznosti za lastnike zmanjšajo, kar v Poslanski skupini DeSUS seveda podpiramo. Veseli nas tudi, da so z amandmajem koalicije k 36. členu upoštevane pripombe strokovne javnosti, distributerjev energije in sistemskih operaterjev ter opozicije glede definicije malega poslovnega odjemalca, s katero se jasno predeljuje razlika med njimi in gospodinjskimi odjemalci, saj le-ti ne morejo in ne smejo biti izenačeni. Naj na koncu ponovim, da bomo poslanke in poslanca Poslanske skupine DeSUS predlog zakona podprli, obenem pa že vnaprej napovedujem podporo tudi vloženim koalicijskim amandmajem. Naj mi bo pred zaključkom dovoljeno dati še naslednjo pripombo. V postopku obravnave energetskega zakona nismo uspeli z nekaterimi našimi pripombami in predlogi. Tako je pač v koaliciji; če nimaš dovolj podpore koalicijskih partnerjev za svoj predlog, moraš svoje prizadevanje v tej smeri opustiti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mag. Matej Tonin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Naša družba postaja vedno bolj odvisna od električne energije in jo seveda poskuša izrabljati čim bolj učinkovito v zadnjem času. Tudi Slovenija v tem procesu ni popolnoma nič drugačna od drugih držav. Da bi zmanjšali svojo energetsko odvisnost, smo se med drugim odločili realizirati postavitev 6. bloka Termoelektrarne Šoštanj, subvencionirati sončne elektrarne. Menimo, da so se te odločitve zgodile premalo premišljeno in brez prave strokovne podlage. Izgradnja TEŠ 6 je zaradi slabega in malomarnega vodenja prerasla v najdražjo investicijo slovenske energetike doslej in je kot takšna prej fiasko kot pa zgodba o uspehu. Tudi nepremišljeno subvencioniranje fotovoltaike se nam vrača kot bumerang, saj ob naključnih trenutkih iz teh virov v sistem prihajajo velike količine energije, ki celotnemu sistemu povzročajo nemalo preglavic. Trg električne energije je namreč zelo občutljiv sistem, ki potrebuje hitre odzive, po drugi strani pa je ekonomsko neusmiljen in sledi predvsem zakonitostim ponudbe in povpraševanja. Krščanski demokrati menimo, da bi morali v okviru obnovljivih virov energije staviti predvsem na tiste elemente, ki jih Slovenija premore in obvladuje, predvsem na vodo in geotermalno energijo. Žal pa projekti na srednjem toku Save stojijo predvsem zaradi pomanjkljivosti volje ključnih odločevalcev, pri tem naj izpostavimo zlasti neodgovorno ravnanje Arsa in Ministrstva za kmetijstvo in okolje. Poudariti je treba, da je gradnja hidroelektrarn smiselna tudi z vidika ponovnega zagona slovenskega gospodarstva, saj približno 90 % opreme in infrastrukture lahko zagotovijo slovenska podjetja. Glede novega energetskega zakona, pa krščanski demokrati menimo, da bi morali pred tem nujno sprejeti tudi nacionalni energetski program, kjer bi dorekli našo energetsko strategijo za naslednja desetletja. Šele nato bi bilo smiselno oblikovati energetski zakon, ki bi konkretneje sledil začrtanim smernicam tovrstne strategije. Krščanski demokrati energetskega zakona, ki je danes pred nami, ne bomo podprli predvsem zaradi naslednjih pomanjkljivosti oziroma stvari, ki jih ne podpiramo. Nesprejemljive se nam zdijo določbe glede brezplačne služnosti za energetsko infrastrukturo na zemljiščih v lasti države ali občin, ki ne spada med izjeme, tako da investitorji v energetsko infrastrukturo ne bodo zavezani k nikakršnemu nadomestilu za posege v prostor, omejeno uporabnost prostora in nižjo vrednost tovrstnih nepremičnin. To pa predvsem zadeva območje Republike Slovenije, kjer bodo potekali zelo dobičkonosni prenosljivi plinovodi za prodajo zemeljskega plina v drugih državah oziroma če to povem nekoliko bolj po domače: ko se bo čez Slovenijo gradil južni tok in na zemljiščih občin in države, kjer bo potekal ta južni tok, podjetjem, ki bodo gradila ta južni tok, ne bo treba plačati služnosti za ta občinska in državna zemljišča. Če vemo, da bo južni tok, ki bo potekal čez Slovenijo, vsaj obrnil letno več 100 milijonov evrov, potem se nam zdi v Novi Sloveniji pravično in pošteno, da del tega denarja dobijo tudi občine in države, kjer bo ta južni tok tekel. Z določbami, ki jih vsebuje energetski zakon, pa to dobesedno izključujemo, saj onemogočamo, da bi občine in država za zemljišče, kjer poteka ta južni tok, tudi dobila ustrezno plačilo za služnost. Naslednja stvar, ki se nam tudi zdi neupravičena in vprašljiva, so predrage energetske izkaznice, ki predstavljajo predvsem dodatno breme za lastnike nepremičnin in to v času, ko jih je ta vlada obremenila že z davkom na nepremičnine. Krščanski demokrati opozarjamo na možnost, da bodo energetske izkaznice še ena zgodba o nepotrebnih in nesmiselnih zahtevah za davkoplačevalce, ki so določene zgolj zato, da nekaterim, ki imajo zveze z vsakokratno oblastjo, omogočajo donosen posel in stalne rente. Se še spomnite neslavne nalepke s podatki o registraciji motornih vozil iz časov preteklih vlad? Bili so velik strošek za državo in državljane, nekega konkretnega učinka pa ni bilo. Skratka, kot sem dejal, krščanski demokrati energetskega zakona ne bomo podrli in si močno želimo in upamo, da nedorečenosti, predvsem pa vprašljive stvari v zakonu, ne bodo povzročile pretirano škodo slovenskemu gospodarstvu.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije gospod Jože Velikonja.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani gospod državni sekretar, poslanke in poslanci! Glede na razprave in dogodke v času sprejemanja energetskega zakona, želim še enkrat poudariti ključna izhodišča, okoliščine nastajanja in vsebino zakona. Energetski zakon je dokument, ki ureja področje trga z električno energijo, trga zemeljskega plina, oskrbe s toploto, obnovljivih virov energije, učinkovite rabe energije, ureja Agencijo za energijo, energetsko infrastrukturo in transport ogljikovega dioksida. V naš pravni red prenaša vsaj deset evropskih direktiv in določa pravne ukrepe za izvrševanje šestih uredb Evropske unije, upošteva ugotovitve Računskega sodišča in odločbo Ustavnega sodišča. Postopek obravnave in sprejem zakona je zaradi postopkov, ki potekajo zaradi zamud pri prenosih direktiv na Evropskem sodišču, nujen in časovno omejen. Zakon je zaradi velikega obsega področij, ki jih pokriva, obsežen in besedilo zahtevno. V energetsko politiko vnaša kar nekaj sprememb. Nacionalni energetski program bo nadomestil energetski koncept Slovenije, ki bo dolgoročen in bo določal le strateške usmeritve na področju energetike. Določbe lokalnih strategij bodo zagotavljale doseganje energetskih ciljev in usklajene z državnim razvojnim energetskim načrtom. Lokalni energetski koncepti bodo temeljni akti in jih bodo morale lokalne skupnosti uskladiti s prostorskimi akti. Cilj sprememb energetske politike s tem zakonom je usmerjanje potencialnih investitorjev v dolgoročne naložbe v energetiko, učinkovita raba energije in spodbujanje uporabe obnovljivih virov energije. Proizvodnja energije pa z lokalno razpršenostjo omogoča tudi ustvarjanje novih delovnih mest. Z zakonom se vzpostavlja sistem upravljanja z energijo v javnem sektorju, postavlja cilje s področja energetske učinkovitosti in predvideva ukrepe za doseganje teh ciljev, hkrati pa način preverjanja teh ciljev. To omogočajo zahteve energetskih izkaznic. Javni sektor naj bi odigral vodilno vlogo na področju učinkovite rabe energije, kar bi zagotavljali prav s primernim upravljanjem in vzdrževanjem stavb, ki jih potrebujejo. Prav investicije v energetsko sanacijo stavb so lahko eden ključnih ukrepov za izhod iz gospodarske krize. Energetske storitve in uporaba proizvodov pretežno domače proizvodnje lahko ustvarjajo visoke dodane vrednosti na enoto investicije, hkrati pa znižujejo porabo proračunskih sredstev z nižjimi stroški za izdatke energije. Na področju daljinskega ogrevanja zakon predvideva dve obliki distribucije toplote, hlajenja in drugih energetskih plinov, tržno distribucijo in izbirno javno gospodarsko službo. Pri tržni distribuciji je poslovanje distributerja povsem tržno, medtem ko pri obliki javne gospodarske službe zakon zasleduje tudi javni interes lokalne skupnosti in je poslovanje po eni strani regulirano z reguliranim oblikovanjem cen pri distribuciji toplote za ogrevanje, hkrati pa je mogoče določiti obvezen priklop in ogrevanje iz sistema. Lokalna skupnost si bo z izbiro oblike gospodarske javne službe omogočala sinergijo predvsem na področju optimalne oskrbe svojega območja z energijo, saj je v tej obliki mogoče oskrbovati večje območje iz sistema daljinskega ogrevanja. Odločitev o obliki izvajanja distribucije bo torej v domeni lokalne skupnosti. Gospodarska javna služba pa je obvezna v primeru, ko predvideva oskrbo več kot 100 gospodinjstev, posledično pa tudi regulacijo cen. V ta zakon je prenesena tudi regulacija cen dobaviteljev toplote, ki dobavljajo preko 30 % letne distribucije toplote po omrežju. Naloge in pristojnosti regulacije se nalagajo Agenciji Republike Slovenije za energijo, ki že ima izkušnje na področju regulacije cen za področje uporabe plinovodnih omrežij. Z zakonom se ureja tudi nadzor podpornih shem, za kar dobiva pooblastila Vlada, ki bo sprejemala načrte podpornih shem in s tem predvidevala rast naložb v proizvodne naprave obnovljivih virov energije in soproizvodnjo toplote ob upoštevanju doseganja vmesnih ciljev za obnovljivo energijo in energetsko učinkovitost. Agencija za energijo bo dolžna upoštevati pogoje iz akcijskih načrtov, ki jih bo sprejemala Vlada pri vsakoletnem izvajanju javnih pozivov za vstop projektov OVE in soproizvodnjo toplote v podporne sheme in s tem preprečevala nenadzorovano naložbeno politiko brez upoštevanja razpoložljivosti virov. Zavezujoč cilj 25 % obnovljivih virov energije v letu 2020 omogoča zakon z manjšo porabo energije, prihranjena energija pa je cenejša, kot je proizvedena. Za podjetja, ki prodajajo energijo, se spreminjajo obstoječe sheme obveznega doseganja prihrankov energije za podjetja. Predvideva se, da bodo morali dobavitelji energije doseči določen delež prihrankov energije na svoj račun. Cilj 20 % povečane energetske učinkovitosti pa se bo dosegel s postopnim povečevanjem obveznosti dobaviteljev energije, približno polovico prihrankov pa se predvideva preko spodbud Eko sklada. Z zakonom se velika podjetja zavezuje k obveznem energetskem pregledu na vsake štiri leta. Stroški energije namreč predstavljajo do 25 % vseh stroškov v podjetjih, zato se s tem ukrepom upravičeno sledi cilju izboljšanja konkurenčnosti podjetij, sam strošek pregleda pa se ob izvedbi ukrepov povrne v zelo kratkem času. Pomemben vpliv pa bo imel zakon tudi na področju varstva potrošnikov. Določen je skrajni rok za postopke izvedb menjav dobavitelja. Predvidena je vzpostavitev skupne kontaktne točke za zagotavljanje dostopa do pomembnih informacij potrošnikom. Dobavitelje se zavezuje k učinkovitemu načinu obravnavanja pritožb potrošnikov, definira se ranljive odjemalce in se jim omogoča nujno oskrbo z energijo. Glede na dejstvo, da je bilo na vsebino zakona ogromno pripomb zainteresirane strokovne javnosti in v postopku sprejemanja tudi veliko usklajenih, menim, da je predlagana vsebina zakona izdelek, ki predstavlja optimalen možen kompromis med zahtevami in možnostmi. V Poslanski skupini Pozitivne Slovenije podpiramo amandmaje, ki jih danes predlaga koalicija. Z njimi bo zakon samo še pridobil na kvaliteti. S predlaganimi amandmaji opozicije pa smo se že srečali in jih ponovno zavračamo. Pozitivna Slovenija bo energetski zakon podprla.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Danijel Krivec. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Pred nami je tretja obravnava zelo obširnega in zahtevnega zakona, ki ureja celotno področje energetike. Gre za sistemski zakon, ki je šel skozi podrobno obravnavo na delovnem telesu in tudi skozi drugo obravnavo na plenarni seji Državnega zbora. Vloženo je bilo veliko truda vseh sodelujočih, da bi zakon v največji možni meri izboljšali. Veliko pripomb zainteresiranih skupin in Zakonodajno-pravne službe je bilo z vložitvijo in sprejemom amandmajev upoštevanih z namenom in ciljem izboljšanja vsebine samega zakona, vseeno pa je dejstvo, da je zakon preobsežen in v veliki meri nepregleden. Glavi motiv pri pripravi tega zakona je bil prenos 10 direktiv na plinskem in električnem področju v naš pravni red in s tem izognitev tožbam in sankcijam, ki bi nas doletele, vendar je poleg zahtev iz tega tretjega energetskega paketa v tem zakonu še veliko drugih sprememb, ki pa so nedodelane in v posameznih členih pokrivajo predvsem interese določenih lobijev, kar bo nekaterim omogočilo dobre zaslužke, državljane pa udarilo po žepih. Nekaj ključnih pripomb na ta zakon. Zakon prinaša številne nove birokratske ovire, ki bi jih moral zmanjševati, ne pa na novo prinašati v zakonodajo. Sprejemanje tako zahtevnega in obsežnega zakona po nujnem postopku pa je onemogočilo še dodatno usklajevanje, preverjanje in tudi izboljšavo posameznih vsebin. Ključnih slabosti nismo uspeli odpraviti iz tega zakona, to je predvsem tisti del, ki se nanaša na poenostavitve, zmanjšanje administracije in pretirano birokratizacijo. Recimo, predhodno soglasje ministra za lokalni energetski koncept, uskladitev okrog akta, ki je višji – občinski prostorski načrt ali lokalni energetski koncept – in podobne birokratske težave. V praksi bo to povzročalo težave, čez nekaj mesecev pa bo verjetno treba zakon novelirati. To so čisto birokratske zadeve, ki po nepotrebnem povečujejo administracijo in na nek način podaljšujejo postopke. Tudi na področju sistemskega operaterja distribucijskega omrežja z električno energijo želi predlog zakona uvesti spremembe, in sicer da se izvajanje gospodarske javne službe dejavnosti distribucijskega operaterja lahko zagotovi tudi na delu območja države ali na celotnem območju, kar pa v nadaljevanju lahko pomeni več sistemskih operaterjev. Moramo povedati, da je bilo to določilo na odboru amandmirano v smislu določbe veljavnega zakona, kasneje v drugi obravnavi na seji Državnega zbora pa je bilo sprejeto prvotno besedilo predlaganega zakona. V zvezi s tem pa smo zato v Poslanski skupini SDS ponovno vložili amandmaje k 78., 80. in 81. členu, saj so tudi poslanske skupine koalicije v drugi obravnavi v Državnem zboru v svoji obrazložitvi menile, da je bolje pustiti ureditev takšno, kot je v veljavnem in ne v predlaganem zakonu. Tako je v teh določbah opredeljeno, da je dejavnost sistemskega operaterja distribucijskega omrežja obvezna gospodarska javna služba, ki ga kot izvajalca določi vlada za obdobje največ 50 let. Država je podjetju SODO, d. o. o. v letu 2007 podelila koncesijo za opravljanje gospodarske javne službe sistemskega operaterja distribucijskega omrežja na celotnem območju Republike Slovenije za obdobje 50 let. Zato ne vidimo potrebe, da se koncesija deli po mikro področjih, saj je to za naslednjih 50 let že urejeno s podelitvijo koncesije izključno eni pravni osebi. Nekaj podobnega je tudi na področju energetskih izkaznic. Okrog tega je bila zelo široka razprava na odboru, iz katere smo se verjetno vsi nekaj naučili. Uspeli smo izvedeti, kolikšno bo cena te energetske izkaznice. Ministrstvo je govorilo o ceni izkaznice približno 1 evro na kvadratni meter, to bi pomenilo za eno stanovanjsko hišo cirka 150 kvadratov 150 evrov. Če pa pogledamo spletne strani, je tam jasno napisano, koliko stane energetska izkaznica za tak objekt – cirka 600 evrov. Če pogledamo podatke iz tujine, je cena energetske izkaznice, na primer v Veliki Britaniji, za enosobno stanovanje približno 42 evrov, za hišo s tremi spalnicami pa približno 54 evrov. Zakaj energetska izkaznica pri nas toliko stane? Zato, ker je okrog tega dokumenta, ki je v osnovi tehnični dokument, nastala cela znanost in je zelo obsežen administrativno birokratski postopek. Glede na to, da je veljavnost energetske izkaznice 10 let, bodo take določbe določenim lobijem vsakih 10 let omogočile potencialni zaslužek okoli 200 milijonov evrov. Zakaj nalagamo lastnikom nepremičnin več obveznosti, kot pa je nujno potrebno in zakaj se širi obveznost izdelave energetske izkaznice prek minimalnih zahtev direktiv Evropske unije? V tem primeru se tako v razpravah in v usklajevanjih nismo uspeli poenotiti, kaj nam dejansko nalaga direktiva. Ali res zahteva vse to licenciranje, vpisovanje v dodatne registre, nenavadno stroge pogoje za pridobitev licence za strokovnjake in tako dalje, kar pa seveda dodatno draži postopek pridobivanja energetske izkaznice? Ker beremo to direktivo drugače, se z rešitvijo v zakonu ne moremo strinjati. Vztrajamo na poenostavitvi postopka, da se odpravi administrativno birokratska zgodba, ker je po našem mnenju popolnoma nepotrebna, kar dokazujejo tudi izkušnje v drugih državah. Poenostavitev bi posledično pomenila tudi pocenitev izdelave energetskega dokumenta, ki ga bodo slej kot prej morale imeti vse stavbe. Ves čas smo tudi verjeli, da boste v koaliciji povzeli rešitve iz vsebinske razprave o 428. in 429. členu, v besedilu v tretji obravnavi sta to 429. in 430. člen, ter upoštevali stališča Zakonodajno-pravne službe, ki opozarja na zakonsko neustreznost rešitve in ustavno spornost. Člen je bil delno spremenjen na odboru, vendar smo pričakovali, da bo vložen vsebinski amandma koalicije, ki bi rešil težavo, pa ga ni. Vsi ostali členi, ki govorijo o agenciji, ki je regulator, so zaprti in jih ni mogoče spreminjati. S temi določbami, ki so najbolj problematične, predlagatelj agencijo izvzema iz sistema javnih agencij. Izvzema veljavnost določb, ki v te državi veljavo veljajo za vse javne agencije – za to agencijo te določbe ne bodo veljale. To predlagatelj utemeljuje s tem, da mora biti po evropskih zahtevah agencija neodvisna. Zakaj pa potem imamo Zakon o javnih agencijah? Ali niso številni poslanci te koalicije ob ustanavljanju številnih novih agencij razlagali, da moramo imeti te agencije ravno zato, da so lahko samostojne in neodvisne? Zakon o javnih agencijah namreč pravi, da se javna agencija ustanovi, če glede na naravo oziroma vrsto nalog ni potreben ali ni primeren stalen in neposreden politični nadzor nad opravljanjem nalog ter da je pri izvajanju nalog agencija samostojna. Predlagani energetski zakon pa uvaja popolnoma samostojne določbe glede delovanja tega regulatorja, izvzema ga iz pravnega reda. Regulator bo imel izjemno velika pooblastila in politični nadzor na ravni Državnega zbora. Podobnega primera v Evropi ne poznamo. V členih je zapisano, da je mogoče v primerih, ko ta agencija izrazi dvom o tem, da posamezno energetsko podjetje ne deluje v skladu z zakoni, brez posebnih argumentov dobiti odločbo sodišča v štiriindvajsetih urah. Pri tem pa je mogoče pregledati prav vse: prostore, telefone, elektronsko dokumentacijo, baze podatkov, komitente, poslovna razmerja. Zato je ta člen po našem mnenju neustrezen, saj posega v Zakon o kazenskem postopku. Pri tem še enkrat opozarjamo na 36. in 37. člen Ustave, saj nam ni jasno, kako bo lahko oseba, zaposlena na Agenciji za energijo, ki nima specifičnih inšpekcijskih – mimogrede, ti morajo opraviti strokovni izpit –, kaj šele policijskih ali kriminalističnih znanj in izkušenj, ustrezno vodila postopek take preiskave. Obstaja možnost, da bodo zaradi neustrezno vodenega postopka dokazi izločeni, s tem pa bo namen predlagatelja izničen. Tako pri tem ostaja še veliko vprašanj nejasnih. Kljub temu tudi v Poslanski skupini SDS podpiramo, da se čim prej pripravi energetski koncept Slovenije kot krovni strateški dokument prihodnjega razvoja energetike. V izogib nepremišljenim odločitvam in parcialnim interesom, kot imamo primer sheme fotovoltaike, pa tudi predhodnih razprav o TEŠ. Veliko koristnih pripomb je bilo z amandmaji že na samem Odboru za infrastrukturo in prostor vgrajenih v izboljšavo tega zakona. Pa vendar zaradi vsega navedenega v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga zakona ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Tako smo končali z predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev, in sicer o predlogu zakona v celoti. Kot prvi pa ima besedo mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi! Saj veste, na kaj se bom usmeril v svoji razpravi, to je na slavni 474. člen, ki ga večkrat poudarjam in o njem vedno razpravljam. Gre za člen, ki omogoča brezplačno služnost za podjetja, ki bodo gradila južni tok v Sloveniji. Ker sam prihajam iz občine Kamnik, to je ena izmed občin, kjer naj bi ta trasa južnega toka tudi potekala, nikakor ne morem sprejeti dejstva, da naša domača občina pri tem projektu ne bo mogla oziroma ne bo smela pristaviti svojega lončka. To se mi enostavno ne zdi sprejemljivo, še posebno zaradi tega, ker vem, da bo ta projekt južnega toka obrnil 100 milijonov evrov letno in da občine pri tem ne bodo dobile niti drobtinice. To je tisto, česar ne morem sprejeti in s čimer se ne morem sprijazniti in se mi zdi nedopustno, da vladna koalicija oziroma Vlada, če hočete, v zakon celo zapiše, da brezplačna oziroma neodplačna možnost za služnost na zemljišču, kjer bo potekala trasa južnega toka, obstaja. Saj veste, v katero smer bodo vsi pritiski šli, da bo ta brezplačnost se tudi zgodila. Težko najdem razloge in argumente, zakaj je Vlada na takšno dikcijo pristala. Razumem, da je Gazprom močno podjetje, ki razpolaga z denarjem, večjim, kot je slovenski državni proračun, da se predstavniki tega podjetja sestajajo z najvišjimi vrhovi slovenske politike. Ampak kljub vsemu bi mogli pri tej stvari tudi gledati na naše domače občine in vsaj zame osebno bo to eden izmed temeljnih razlogov, zakaj bom temu energetskemu zakonu nasprotoval. Poleg tega člena so problematične tudi energetske izkaznice. O tem je bilo ogromno govora, številni so to poudarjali. Jaz teh stvari ne bom ponovno premleval, ne moremo pa mimo občutka, da je to spet enkratna priložnost, da bo nekdo na račun državljanov dobro zaslužil. Zdaj, če je to sistem, po katerem se vrti ekonomija – v redu, čeprav je malo rahlo nenavadno, da ti mora država z neko določbo zagotavljati nek vir prihodkov. Pa da ne bom samo kritiziral, moram tudi ekipi ministra in državnega sekretarja tudi izreči določeno priznanje, da so to obsežno materijo spravili v en celoten zakon. Ta, zdaj skupni zakon je bil zbir ali pa bil sestavljen iz večjih različnih zakonov, zdaj to spravljamo v en zakon. Argumenti zagotovo so, da bo v enem zakonu stvar bolj pregledna, da bo vse na enem mestu. So pa tudi drugi razlogi, ki pravijo, da tako obsežen zakon spraviti pod eno streho pomeni tudi odlično in enkratno priložnost za morebitne podtaknjene člene. To so členi, ki nekim lobijem omogočajo stalno rento. Kljub vsemu, kot sem rekel, nisem teoretik zarote, verjamem, da so na ministrstvu to počeli v dobri veri in da je bil glaven argument, zakaj so ta energetski zakon spravili pod eno streho, predvsem ta, da so želeli vse skupaj imeti pregledno in v enem zakonu. Upam, kot sem že prej rekel, da ta energetski zakon slovenskemu gospodarstvu ne bo povzročal več škode kot koristi.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Srečko Meh. Pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Gospod državni sekretar! Ne gre čisto v kontekst te točke dnevnega reda, pa vendar se mi zdi pomembno vprašanje, zakaj ta zakon ni bil sprejet lani, zakaj ni bil sprejet predlani, časa smo imeli dovolj na razpolago. Evropske direktive bi morale biti sprejete že pred enim letom, pred letom in pol ali pred dvema letoma – zakaj tega nismo sprejeli? To je odgovor na vprašanje, kdo ni danes zadovoljen in kdo je protestiral proti temu, da bi moral biti ta zakon sprejet že zdavnaj – spomnite se današnje razprave. Moj namen pravzaprav ni bil ta. Zakon celovito ureja razmerja v energetiki, se pravi, organiziranost, regulativo in na nek način pove, na kakšen način bomo urejali na enem mestu energetiko in tudi primerljivo med seboj, kar se mi zdi dobro, ne glede na to, da ne bi vedno znova govorili, kdo je bil za to zainteresiran. Verjamem, da vsi v energetiki, saj za energetiko gre, in energetika je morala dati svoje pripombe. Mi, ki pa smo trenutna politika, pa smo poskušali regulativo urediti tako, da bo energetika tudi naprej uspešna. Verjamem, da smo to tudi naredili. Zakon smo sprejemali hitro, pa vendar temeljito in dolgo. Rad bi tudi tokrat izrekel pohvalo, da je bilo mnogokrat trdo, dolgo, da smo se zelo trdo pogovarjali, ko smo govorili o posameznih rešitvah, pa vendar smo našli na koncu rešitve, ki so pomenile, da smo izboljšali zakon in da smo uredili posamezna področja v energetiki. Vsi, ki smo pri tem sodelovali, smo pravzaprav lahko svoje povedali, kar je bilo tudi slišano, tudi na javni predstavitvi po tisti maratonski nočni seji, ko smo do sedmih sedeli tukaj, pa je potem bila ob desetih javna predstavitev mnenj, pa smo malo takole gledali, pa nas ni bilo veliko takrat tukaj, ko smo o tem govorili. Zato se mi zdi, da je ta zakon uredil tiste temelje, ki jih mora urediti. Zato ni bilo nujno, potrebno pa bi bilo, da bi imeli energetski koncept, saj bo ta energetski koncept pravzaprav povedal, v katero smer in na kakšen način bo Slovenija urejala svojo energetsko oskrbo ali samooskrbo na področju posameznega energenta. Mislim, da je energetska izkaznica najbolj zarezala med prebivalke in prebivalce in da smo skozi amandmaje, skozi dogovore, skozi omilitev vsega tega pri energetski izkaznici naredili tisti minimum, ki ga danes tu lahko z mirno vestjo potrdim. Zato bom zakon podprl, ker mislim, da so v njem vse tiste rešitve, ki ne rešujejo čisto vsakega specifičnega problema, celoto pa zajemajo. Opravljeno je bilo veliko delo, kar vedo samo tisti, ki so kadar koli na takšnem področju kar koli delali. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Ljubo Žnidar, imate besedo. Pripravita naj se Marjana Kotnik Poropat in mag. Ivan Vogrin.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Pri energetskem zakonu, ki bo z vladajočo koalicijo sprejet, bi izpostavil nekaj segmentov, za katere smatram, da so slabi in zaradi katerih tega zakona ne morem podpreti. Kot osnova in kot osnovni okvir, po katerem bi se moral ravnati energetski zakon, naj bi bil energetski koncept Republike Slovenije, ki naj bi kazal, v katero smer naj energetsko področje v naši državi v prihodnje gre. To je osnovni podatek, na katerem se gradijo operativni, strateški in ostali cilji na področju energetike. Pomembno pomanjkljivost vidim predvsem pri zaščiti gospodinjskih odjemalcev. Primer, vzamemo primer, da nastane energetska kriza. V prvi meri se mora zaščititi mali gospodinjski odjemalec, v tem zakonu smo izenačili gospodinjskega odjemalca s poslovnim odjemalcem. Naj mi kdo razloži, kako bomo lahko zaščitili gospodinjskega odjemalca, če pa imamo zraven tudi poslovni subjekt. Zelo težko! Potem ne vidim pravega strokovnega vzroka, zakaj se je javna agencija za energijo izvzela iz Zakona o javnih agencijah. Tu se mi postavlja zanimivo vprašanje. Vidim namensko pripravo tega izvzema, kajti to lahko postane nek poligon za kadrovanje. Prav zanimivo bo, recimo čez leto ali pa dve, videti oziroma dobiti podatek, koliko novih kadrov je v tej agenciji, seveda tudi nagrajevanje v agenciji, ki je izven Zakona o javnih agencijah, je drugačno. Skratka, zopet nek odprt poligon, ki na nek način ni dorečen. Rekel bi, da je pa največja fama energetska izkaznica. Ali sploh veste, kaj je energetska izkaznica?! Energetska izkaznica je list A4 papirja, na katerem so trije, štirje energetski podatki o objektu, ki jih poda projektant; in iz te energetske izkaznice delamo v tem zakonu takšno famo, kot da je to neka velika znanost. Ja, to je znanost za tiste, ki si pripravljajo svoj poligon, da bodo s tem dokumentom služili. Da pa ne bo samo na enem listu A4 papirja, bodo zraven pripisali, da ne rečem še tehnično poročilo projektanta in tako naprej, da bodo upravičili svojo ceno, ki naj bi bila po navedbah nekje od 300 do 600 evrov. Izhajam iz tehnične stroke, po moji oceni je vrednost te energetske izkaznice nekje od 30 do 40 evrov. To je samo zbir nekaj podatkov, ki jih da projektant. In ta zakon sloni na tej energetski izkaznici, kot da je to znanost in stroka energetike vesoljne Slovenije! Samo nekaj podatkov je. Zelo bistveno pa je, kdo bo služil s tem dokumentom. Rekel bi, da celo obstaja sum, da si bo minister odprl kakšno novi firmo, če ekvivalentno dam to v primerjavo z njegovimi posli na Darsu. Tako je to zopet strošek, s katerim v tej situaciji ta vladajoča koalicija krepko obremeni tiste, ki bodo danes za revno preživetje, za izjemno nizka sredstva, prodali del svoje nepremičnine, da bodo lahko preživeli. In zdaj z zakonom in v zakon uvajamo, bi rekel, popolnoma nepotrebne stroške. Zame je energetska izkaznica popolnoma nepotreben strošek! Te podatke lahko najdete v projektno-tehnični dokumentaciji, ki jo elektro projektant obdela. Lahko pa bi v tistem segmentu zavezali, da bi mogoče te podatke malo bolj izpostavil, malo manj tehnično, malo bolj razumljivo za tudi vse ostale, ki tega področja toliko ne poznate. Tu pa smo naredili veliko famo iz te energetske izkaznice.Zaradi tega zakona seveda ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kar nekaj poslancev, ki je bilo prijavljenih, se je odjavilo, tako da zdaj kličem gospoda Vogrina, za katerega tudi vidim, da ga ni v dvorani. Za njim gospod Ivan Simčič, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. No, pa smo spet še pri eni direktivi Evropske unije, ki se ji moramo prilagoditi. Ampak, ko pa beremo zakon, se pa spet moram ustaviti pri energetskih izkaznicah, ki je nek nov trend na trgu, in spet bomo nekomu pobrali, ki je na dnu neke hierarhije v tej državi. Naj samo opomnim, na sosednjem Hrvaškem so v prvih dneh uvedbe energetskih izkaznic, umaknili okrog 200 tisoč nepremičnin za prodajo zaradi energetski izkaznic kot nek dodaten strošek prodajalcu. Če se vrnem na člen 474., ko govorimo o služnosti. Če je to dobra rešitev v zakonu, jaz se s tem ne strinjam, ker očitno ima južni tok, najsibo plinovod, pa verjetno še krak plinovoda spet, osnovo, da gre po zemljišču, spet bo to v nekem nepremičninskem zakonu puščeno na milost in nemilost neki katastrski občini in samemu lastniku. Ampak zanimivo je le to, da ko govorimo o avtocestnem križu, pa vsa avtocesta zaobide to državo, plinovod bo prečkal našo državo, ampak brezplačno. Poraja se mi neka beseda, ki jo je napisal Ivan Cankar pred leti, a do kdaj bomo in do kdaj ne bomo cenili svoje države, svoje zemlje in svoje ljudi. Energetske izkaznice – vemo, koga bodo prizadele; brezplačna odtujitev zemljišča – tudi vemo, koga bodo prizadeli. In zdaj, ko govorimo večkrat o direktivi Evropske unije, koliko plačil kazni bi plačali s TEŠ 6 z 800 tisoč na milijardo 400. V tej naši ljubi domovini je nekje med 60 do 70 % energije v gozdu, mi pa se veselo ogrevamo na plin in nafto. Kdaj bo ta država sprejela strategijo, da najprej doma proizvajamo energijo iz svojih virov? Da ne bomo zmeraj odvisni, kakor je kolega že povedal, od neke energetske krize, pa bo nekdo pipico zaprl, pa se bomo gledali. V Ukrajini se zaradi tega danes, ne danes, že zadnje tri mesece se lovijo po ulicah! To je osnova tega. Mi se hvalimo z naravnim premoženjem, z gozdom, na veliko pa dajemo zemljišče za plinovod. Če je to dober zakon – v redu. Ampak mislim, da ni, da boste morali v roku dveh treh mesecev priti z novelo zakona in te stvari ljudem in državljankam in državljanom te države popraviti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima gospod Tomaž Lisec, izvolite. Za njim se pripravi gospod Ivan Hršak in gospod Jožef Horvat.
Hvala, podpredsednica. Državni sekretar, kolegi, kolegice! Mislim, da smo imeli eno zelo konstruktivno debato oziroma uvod v razpravo pri tem zakonu že v petek na izredni seji glede tako imenovanega TEŠ 6, ko se je v bistvu videlo, da nekega energetskega koncepta Slovenije od izgradnje oziroma do dokončne izgradnje TEŠ 6, niti ne rabimo več. Sam moram reči, da sem skozi celotno razpravo pri energetskem zakonu bil posebej pozoren na mnenje Poslanske skupine Pozitivne Slovenije in moram reči, da danes se je ponovila zgodba, pa naj mi poslanci te stranke oprostijo, da v bistvu niti nimajo svojega mnenja o tem zakonu, ampak so v svojem stališču skoraj dobesedno prebrali uvodno obrazložitev in cilje in namene zakona. Kar pa napeljuje na dejstvo, da približno vemo, kdaj, kdo in kako je ta zakon tudi ustvarjal. Kljub temu moram reči, da morda pa le ena zahvala državnemu sekretarju, da je pa le uvidel predvsem na razpravi matičnega delovnega telesa, da pa določeni poslanci, tako iz koalicije kot tudi iz opozicije, imamo dobre predloge in jih je tudi kar nekaj upošteval, nekaj jih je seveda moral upoštevati na priporočilo mnenja Zakonodajno-pravne službe in tudi javno predstavitev, ki je bila. Kljub temu da nisem bil prisoten, sem si prebral – zelo konstruktivno in dobro. Moram reči, da pri temu zakonu me je najbolj zmotilo in razžalostilo, ko smo se toliko sklicevali na sprejetje evropskih direktiv, na koncu pa v bistvu smo lahko videli, da mnogokrat smo prepisali iz evropskih direktiv tisto, česar v teh direktivah sploh ni; ali pa včasih, kar je bilo hujše, da smo v zakon vpisovali zadeve, ki se jih evropske direktive dotikajo, ampak niso tako rigorozne, kot smo jih mi dali v ta naš energetski zakon. Skratka, spet se je potrdilo dejstvo, da smo Slovenci po navadi, posebej tam, kjer ni potrebno, bolj papeški od papeža. Ceno tega našega glasovanja in naših besed bodo pa tako ali drugače plačali davkoplačevalci. Skratka, v tem zakonu je ogromno preveč nekih napotkov, kaj se bo v praksi dogajalo in vse napotuje v to, da bo birokracija vsaj na tem področju veliko bolj razbohotena, kot je sedaj. V bistvu mi je čudno, glede na to, da minister za javno upravo in minister za prostor in infrastrukturo prihajata iz iste stranke, ampak medtem ko eden minister govori, kako je potrebno zmanjšati birokracijo, pa imamo v tem zakonu ogromno zadev, ki to našo slovensko birokracijo še veliko bolj razbohotijo. Če pa imamo na eni strani preveč te birokracije, pa imamo na drugi strani premalo konkretnih dejstev oziroma premalo koncepta. Kot sem že rekel, s tem bi se strinjal, če dokončno z zgodbo o TEŠ 6 zapremo tudi zgodbo o slovenski energetiki. Zakon nas napotuje na energetski koncept Slovenije, ki bo, ko bo in kakšen bo – grdo rečeno, nimamo pojma oziroma vsaj Vlada, z vsem spoštovanjem, nima pojma, kar se zelo vidi tudi v osnutku Zakona o Slovenskem državnem holdingu kot tudi, kot sem rekel zadnjič v razpravi, pri TEŠ 6. Potem naj bi se sprejemali še državni razvojni in energetski načrt, akcijski načrti, operativni programi, lokalni energetski koncepti in tako dalje. Skratka, pisalo se bo po dolgem in počez, v temu trenutku, pri sprejemu tega zakona, pa niti ne vemo, kaj bomo v te operativne programe, smernice in pa načrte pisali. Najbolj žalostno je tudi glede vprašanja lokalnega energetskega koncepta, ki se bo slej kot prej zavrtel in bo prišlo nazaj do nas poslancev, ko nas bodo občinski svetniki in župani spraševali, kakšne neumnosti se gremo v Državnem zboru, da potem nalagamo občinskim upravam, da nekaj delajo in se zopet gremo po hierarhiji: občina – država, občina – država, kjer občina nečesa ne bo imela, ministrstvo pa nečesa ne bo dalo. Morda še dve zadevi. Ko sem pri prvi obravnavi kar na široko si vzel nekaj [[…]] [[nerazumljivo]] energetskih izkaznic in energetski učinkovitosti stavb, sem imel pred seboj nek članek, ki je iz sredine novembra 2013. Ko sem državnega sekretarja vprašal, ali besedilo tega članka drži, v bistvu nisem dobil odgovora, dejstvo pa je, da ta članek, pa si bom potem vzel pol minute in ga bom deloma prebral, še premalo vsebinski oziroma je še premalo natančen. Tukaj piše: "Najvišja cena za izdajo energetske izkaznice ne bo določena, je pa ministrstvo pripravilo merila za določitev cene, zdaj naj bi te bile od 200 do 500 evrov za eno stanovanjsko hišo ter 2 tisoč do 3 tisoč evrov za večstanovanjsko zgradbo." Že takrat sem opozoril, da tukaj smo zelo blizu tistega koncepta, ki smo ga imeli pri dimnikarjih, kljub temu da tukaj ne navajamo koncesije, ampak licenco, ampak koncept je isti: nekateri bodo zaslužili. Kot je rekel že eden izmed predhodnikov, verjetno se bo ponovilo nekaj takšnega, da določeni ljudje iz ministrstva sami ali pa preko raznih vez in poznanstev ustanavljajo različna podjetja, da bodo lahko ustvarjali te energetske izkaznice, fino zaračunali, račun pa, seveda kot smo navajeni od leta 2013, naprej v polni meri prenašali na davkoplačevalce. Da zaključim. Veliko je govora o energetskem zakonu tudi v obnovi javnih stavb. Jaz sem ministru že kar nekaj poslanskih vprašanj na to temo zastavil in resnično upam, da bo nadaljeval koncept, ki ga je zastavil njegov predhodnik, ko so se pojavili razpisi, kjer je bila država tako dobra, da je lokalnim skupnostim priskočila na pomoč. Vidim, da se je marsikatera stavba v lasti občin, predvsem na področju zdravstva in šolstva, že obnovila na podlagi tega razpisa. In ko je veliko govora o tem, da ne vemo, kam bi z evropskim denarjem, da ga bomo pustili tam, od koder bi moral priti k nam, spoštovani državni sekretar, prenesite ministru pobožne želje, da naj čim prej razpiše kak nov razpis za obnovo stavb v lasti lokalnih skupnosti, kajti lokalne skupnosti nestrpno pričakujejo ta razpis. Skratka, preveč birokratski smo postali s tem zakonom, premalo pa je koncepta, zato predloga zakona ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Ker imamo spet nekaj odjav, je zdaj na vrsti gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Vsi smo ugotavljali v stališčih, da je to zelo pomemben zakon, vendar očitno temu ni tako, kajti večina razpravljavcev se je odpovedalo svojim razpravam. Tudi sam bi rad nekaj dodal. Predvsem to, da se ne strinjam z nekaterimi predgovorniki, ki so govorili o tem, da je bilo treba na hitro nekaj pripraviti, v zadnjem trenutku in da je ministrstvo opravilo tu veliko delo. Ta zakon je praktično na lagerju že tri leta ali pa še več, v preteklosti se je govorilo o Kopačevem zakonu. In če greste primerjat zadnjo verzijo zakona, ki je bila v parlamentu vložena približno kakšno leto nazaj, tik pred razpadom naše vlade, je praktično 98 % členov enakih. Res pa je, da se je državni sekretar mag. Kumer dejansko potrudil in poskušal v tem kratkem času izboljšati ta zakon, pa tudi prisluhnil je marsikateri pripombi. Verjamem, da če bi zakon obravnavali po normalni proceduri, ne pa po nujnem postopku, bi marsikatero težavo, ki bo v prihodnje nastajala zaradi implementacije tega zakona, tudi odpravili, kajti volja in pripravljenost je bila na vseh straneh, tako na koalicijski kot na opozicijski, da najdemo boljše rešitve, kot so trenutno v zakonu. Moram pa vseeno državnega sekretarja nekaj vprašati, ker me zanima. Ves čas, ko smo obravnavali ta zakon, je bila izvrševana na poslance velika presija, pritisk, da je treba ta zakon sprejeti do konca leta, se pravi, še v lanskem letu, ker nam to nalagajo evropske direktive in bomo zato plačali kazen. Zdaj bomo očitno ta zakon sprejeli konec januarja, preden bo objavljen, bo minilo več kot mesec in pol po tistem, ko je bil nek ključni rok. Zato me zanima, ali je v zvezi s tem odnosom do Evropske komisije in do njihovih obveznosti iz tega naslova in kazni, ki naj bi nastale, če tega zakona ne sprejmemo do konca leta, kaj novega. Kajti to je bil velik razlog, da se je zakon sprejemalo po nujnem postopku in da smo tudi na teh obravnavah ter izrednih sejah hiteli z razpravami in obravnavo te materije. Kot sem povedal tudi v stališču, mi tega zakona ne bomo podprli. Še vedno ima veliko nedodelanosti in veliko birokratskih nepotrebnosti, zato menimo, da bo v kratkem verjetno treba sprejemati nov zakon, verjetno tudi zaradi kakšne nove direktive. Predvsem pa menimo, da bi bilo treba ta zakon vseeno razdeliti na več zakonov, ki pokrivajo posamezna področja, in s tem tudi to materijo narediti pregledno in na nek način tudi uporabno za vse, ki ta zakon kasneje v praksi uporabljajo.
Hvala lepa. Zdaj dajem besedo še predstavniku Vlade. Izvolite, gospod Kumer.
Hvala lepa, predsedujoča. Naj najprej izrazim veliko zahvalo vsem vam, poslankam in poslancem, tako na strani opozicije kot na strani koalicije, da smo prišli do te vsebine danes, kot je. Osebno menim, da smo ga skozi proces sprejemanja pri pristojnih telesih in Državnem zboru zagotovo mnogo izboljšali. Tudi ne bom tajil, da ni nobenega prostora za izboljšavo energetskega zakona. Tako kot sem pa že na javni predstavitvi mnenj povedal, da bo energetski zakon težko kdaj tak, nikoli ni bil v preteklosti, tudi ta ni in tudi nikoli ne bo v prihodnosti – o tem sem osebno zelo prepričan –, da bi se vsi z njim strinjali. Namreč, v Sloveniji živi vsaj 2 milijona energetikov in glede na to, da je bilo danes že v predstavitvi poslanskih skupin to omenjeno, vsakdo lahko, in tudi je prav tako, da ima svoje mnenje o tako pomembni materiji, kot je energija. Tudi sam se osebno zelo strinjam s kritiko, zakaj Slovenija nima energetskega koncepta. Bolj prav bi bilo in bolj profesionalno in državotvorno, da bi prej imeli energetski koncept Slovenije in da bi bil potem zakon dejansko v soglasju energetskega koncepta Slovenije. Težko se opredelim, zakaj nimamo energetskega koncepta – lahko pogledamo zgodovino in vidimo, da leta 2004 nek tako imenovani nacionalni energetski program, katerega se je prijel predvsem v slovenski energetski stroki zelo negativen prizvok – že tam ni bil sprejet, kaj šele po tem v širši, splošni javnosti. In tudi kasneje je resolucija obstala na poti v sprejem v Državni zbor in prav je, da je obstala, kajti tam ni bilo ne niti ozkega konsenza, kaj šele govora o kakšen širšem konsenzu. Zagotovo pa ne bežimo od odgovornosti, ki smo si jo pa sami naložili v tem zakonu, kjer smo želeli prekiniti to negativno konotacijo, ki jo je imel obstoječi nacionalno energetski program, ki je bil nek spisek želja in če kdo vidi v njem nek vektor, kam bo slovenska energetika šla, naj mi ta vektor pokaže. Verjemite mi, da ga v slovenski energetski strokovni javnosti težko najdete, da bi znal to pokazati. In tako kot sem omenil, ne bomo bežali od tega. Upam, da bom del ekipe, ki bomo lahko v prihodnosti takoj po sprejetju tega zakona delali na energetskem konceptu Slovenije. Tudi tam se bo vnela vroča debata, povabljeni vsi, da v njej sodelujete, tako ali drugače. In daleč od tega, nisem zagovornik, da bo energetski koncept Slovenije nastal na ministrstvo pri ali pa pod okriljem treh, štirih oseb. Ni to moj pristop nikoli bil in tudi ne bo. Mora biti del in se mora dogajati v energetski stroki na Sloveniji, in tudi se bo dogajal, kolikor pač po mojem vplivu. Prepričan sem, da bo slovenska energetska stroka znala najti nek zdrav konsenz. Je pa tako na drugi strani; kakor hitro najdemo konsenz, v katerem se nekateri prepoznajo, se na drugi strani nekateri ne bodo prepoznali. Že danes vemo – in si nima smisla lagati –, da tisti, ki se ne bodo prepoznali v tem konsenzu, ki mora biti v prvi vrsti dober za slovensko državo in predvsem za državljanke in državljane, da tisti bodo potem seveda zelo glasni in bodo pač uporabljali vsa sredstva, da bodo opozorili nase in zakaj mogoče konsenzionalni energetski koncept ne bo takšen – oziroma da ni dober. Kar se mogoče tiče strašenja, da energetski zakon temelji na energetskih izkaznicah, je prav, da pomirimo naše prebivalstvo, da konec koncev energetska izkaznica bo samo za tistega obvezna, ki bo prodajal svojo nepremičnino ali jo oddajal za več kot 12 mesecev in da vendarle smo tu želeli ščititi kupca. Namreč kupec bo tisti, ki bo kupil nepremičnino in se odloča – po navadi, zdravo bi bilo – med dvema, tremi ali petimi nepremičninami, po možnosti iste klasifikacije, iste kvadrature in do zdaj kupec ni vedel, kaj kupuje z vidika prihodnjih stroškov iz naslova energije. Energetska izkaznica je zelo učinkovit instrument in skozi konstruktivno debato na odboru smo tudi skupaj z opozicijo našli, bi rekel, en minimalni konsenz, po moji oceni zelo dober konsenz, kjer smo po eni strani ohranil, da nismo razvrednotili energetske izkaznice – ker energetska strokovna javnost nam tu pa daje prav, da je vendarle to profesionalen dokument. Ja, mogoče res, zato mogoče kakšno dodatno administrativno breme, vendar ni to razvrednotena listina, ki bi jo lahko mogoče vsak doma naredil. Namreč, za energetsko izkaznico, še vedno pravim in bom vedno trdil, da to ni strošek. To je investicija za to, da bomo v prihodnosti plačevali manj za stroške energije. To bi moralo biti osnovno vodilo vsakega energetskega strokovnjaka, ki se danes oglaša in mogoče negativno kritiko izraža temu učinkovitemu instrumentu. Povsod v Evropi, večinoma imajo ta instrument že vzpostavljen in v prihodnji perspektivi dodeljevanja evropskih sredstev bo veliko sredstev tudi pogojenih z učinkovitim delovanjem sistema energetskih izkaznic. Slovenija zdaj ubira neke vrste predporodne korake, trg se šele vzpostavlja, vsak teden so novi licencirani strokovnjaki. Težko trdim, da bi tukaj bil kakršen koli oligopol, če bomo imeli v drugi ali pa tretji fazi preko tisoč strokovnjakov, ki bodo delali po celi Sloveniji. Vemo pa, koliko nepremičnin se v Sloveniji proda oziroma se oddaja. Z dodatnimi amandmaji smo pa danes dodali še odpustke; namreč po strokovni javnosti smo dobili povratne informacije in neumno bi bilo, da bi jih preslišali. Še vedno je člen odprt in če se ga da izboljšati, če to pomeni dobro za državljane in državljanke, dajmo to storiti. Kar se tiče pa časovnih rokov, 30. maja 2013 smo začeli delati na zakonu pod današnjim delovnim imenom EZ-1. Po takratnih preverbah na vseh možnih koncih tako v Sloveniji kot v Bruslju smo dobili dokaj jasna zagotovila, nikoli seveda ni 100-odstotne garancije, do kdaj Slovenija ne bo dobila kazni. Z zelo veliko mero verjetnostmi smo lahko trdili in s temi izjavami smo tudi prihajali v javnost, da smo dokaj varni, če zakon sprejmemo do konca leta 2013. Pod to sem se tudi jaz želel podpisati in sem tudi jaz o tem veliko govoril. Vsak mesec, bog ne daj, teden čez ta rok pa verjetnost, da kazni ne bomo dobili, je toliko manjša. Se pravi, tako kot ste že pravilno ugotovili, zakon bo verjetno sprejet, na sredini meseca februarja v Uradnem listu, takoj bomo sporočili Evropski komisiji, da smo ga objavili v Uradnem listu. Prevod je že narejen, se ga samo še dodela s popravki. Hitimo, da vsak dan pridobimo in tam nekje marca, aprila bo pa tisti dan, ko bomo videli, ali bo zakon pravilno notificiran in s tem seveda s tem umaknjena tožba proti Sloveniji s strani sodišča. Tako da tukaj je v bistvu zgolj igra številk oziroma verjetnosti. Kar se tiče zaščite odjemalcev in izenačitve z malimi poslovnimi odjemalci, pa želim dodatno obrazložiti, ker se mi zdi dosti vredno, da ne bomo gospodinjstev preveč prestrašili. Namreč, ne izenačujemo gospodinjstva z malimi poslovnimi odjemalci, ampak male poslovne odjemalce z gospodinjstvi in širimo zaščito na obstoječa gospodinjstva in zraven dodajamo tudi dodatne mehanizme in institute, da se bodo tudi mali poslovni odjemalci poslužili dobrih praks iz gospodinjstev. Trdno sem prepričan, da bo to pomenilo nižje obremenitve, nižje cene za to dodatno zaščiteno skupino, tako imenovano malih poslovnih odjemalcev. Kar se tiče pa agencije, mogoče še to dodatno. Zakaj je bila agencija izvzeta? Ni edina v Sloveniji, kar nekaj jih je že bilo vzetih iz preživetega Zakona o javnih agencijah. V takratnih časih na prehodu Slovenije v Evropsko unijo se je trg v Sloveniji šele vzpostavljal, na gospodinjskem segmentu trga sploh še ni bilo, agencija je bila zametek in je imela svoja pooblastila in svoje naloge, mogoče na eni strani v evropski direktivi. Danes je pa cela direktiva, ki ureja neodvisen regulator in agencija postaja močan regulator in tukaj se oziroma po zrelih trgih v Evropski uniji. In prav je, da imamo neodvisnost, transparentnost in [[nerazumljivo]] zagotovljeno s strani neodvisnega regulatorja. Nismo ga želeli podrediti vsakokratni vladi, želeli smo ga podrediti Državnemu zboru. Menimo, da je to najbolj demokratično in najbolj pravilno in dodaten institut, kjer bomo zaščitili ravno te tri institute, ki jih zdaj dajemo agenciji. Ali se bo tam zaposlovalo? Menim, da se bo moralo zaposlovati, namreč, agencija pridobiva z vsakim letom več pooblastil, več nalog s strani tako evropskega regulatorja kot s strani evropskih direktiv in to je normalen proces, če delaš več, če imaš več pristojnosti, če imaš več nalog, da se ti potem tudi širi asortima t. i. virov, pa najsi bodo to kadrovski viri, finančni viri ali kakršni koli drugi informativni viri. Na kratko. se pa strinjam tudi z napotki in nasveti, da zakaj en velik obsežen energetski zakon. Veste, ko sem se pogovarjal z večino energetske slovenske stroke, so si želeli enega skupnega imenovalca, so si želeli enega močnega energetskega zakona. Vsi menimo, da to slovenska energetska stroka potrebuje, zdaj ga bo dobila in naravna pot v prihodnosti, v katero sem tudi jaz prepričan, pa bo, da bo pa mogoče po eni noveli – pa ne takoj, kakšni dve, tri leta, ali že prej – zakon naravno razpadel na več področnih zakonov. In pravilno je, da se najprej naredi en dober skupek in nato, da gre po področjih učinkovite rabe energije, obnovljivih virov energije, področje električne energije, področje ostalih energentov, energetske infrastrukture in tako dalje. Tako menim, da bo ta pot zagotovo v prihodnosti prehojena in v tem ne vidim nič slabega, če startamo iz nekega skupnega imenovalca in imamo nek sistemski zakon, ki pa tudi konec koncev pritiče slovenski energetski stroki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 27. januarja 2014. V razpravo dajem 36. člen in amandma poslanskih skupin Pozitivne Slovenije, Socialnih demokratov, Državljanske liste in Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Želi kdo razpravljati pri vloženem amandmaju? Če ne želi, zaključujem razpravo k vloženemu amandmaju k 36. členu. Prehajamo ter dajem v razpravo 78. člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Želi. Gospod Danijel Krivec ima besedo.
Hvala za besedo. Kot sem že opozoril, vlagamo amandmaje na te tri člene, ki so povezani s sistemskim operaterjem. Gre za to, da ohranjamo s temi amandmaji ureditev, kot je zdaj v energetskem zakonu, kjer imamo za celotno območje države enega sistemska operaterja, to je SODO, in se s predlogom zakona, ki je v obravnavi, ki dopušča možnost, da se vzpostavi na območju Slovenije več sistemskih operaterjev, ne strinjamo. Opiramo se tudi na Računsko sodišče, ki je v nekaterih dokumentih opozorilo na nedorečenost, ki je v zakonu, ki govori o prenosu določenih nalog, ki so vezane na sistemskega operaterja. V sedanji zakonodaji je to urejeno, predlog, ki je pred nami, pa dopušča možnost ob prenosu posameznih nalog na operaterja, ki ni še opredeljen, kajti po predlogu, ki ga imamo pred sabo, je dopuščeno, da se na posameznem območju Slovenije, ne glede na ekonomsko upravičenost, lahko definira tudi drugega sistemskega operaterja in se temu operaterju podeli tudi posamezne naloge, ki pa niso v zakonu jasno opredeljene. Zato menimo, da je treba ta naš amandma podpreti in ohraniti ureditev, kot je v veljavni zakonodaji, to pa predvsem iz tega razloga, ker ste tudi sami ugotavljali, da je naš elektroenergetski sistem stabilen, da so tudi v preteklosti vsi regulatorji, ki so bili na tem področju, odigrali svojo vlogo in nismo bili deležni nobenih velikih izpadov električne energije tako kot sosednje države. Se pravi, da so vsi ti regulatorji in instrumenti, ki so v veljavni zakonodaji, na nek način ohranili kvalitetno dobavo električne energije. Zato menimo, da je ta sprememba nepotrebna in bo lahko v prihodnje povzročila tudi za odjemalce slabšo kvaliteto dobave električne energije. Zato predlagamo, da ta amandma, ki je jasno povezan tudi z naslednjima dvema, sprejmete in s tem ohranimo ureditev, kot je v veljavnem zakonu in tudi kot je do sedaj dejansko urejala to področje na zelo kvaliteten način in s tem omogočila tudi kvalitetno dobavo vsem odjemalcem. S spremembo pa se nam lahko v prihodnje zgodi, da bodo območja, ki niso ekonomsko zanimiva za posameznega regulatorja ali posamezno distribucijo, na nek način prepuščena neki arbitrarnosti, katere dejavnosti se lahko prenašajo, kar bi v nekem hipotetičnem primeru lahko pomenilo tudi slabšo oskrbo za posamezna območja. S tem se v naši poslanski skupini ne strinjamo, zato vseeno apeliramo tudi na koalicijo, da podprete te amandmaje. Mislim, da je bilo tudi v razpravah na odboru že to poudarjeno in tudi velika večina koalicijskih poslancev, ki izhajajo iz stroke, se je v veliki meri strinjala s to razpravo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k vloženemu amandmaju k 78. členu? Če ne, zaključujem razpravo in ker sta amandmaja Poslanske skupine SDS k 80. in 81. členu vsebinsko povezana, sedaj odpiram razpravo k 80. in k 81. členu in vloženima amandmajema Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Želi. Gospod Danijel Krivec ima besedo.
Hvala še enkrat za besedo, ker ste odprli še ta dva člena. Povedal sem že, da so vsi trije povezani; še enkrat govorimo o sistemskem operaterju, ki je v zdajšnji zakonodaji enoten za celotno območje Slovenije, vi pa želite vgraditi v zakonodajo možnost, da se vzpostavi več sistemskih operaterjev. Še enkrat opozarjam na nevarnost, ki se lahko zgodi, da so manj zanimiva območja v tem primeru lahko v neki nevarnosti, da bo dobava električne energije za njih manj kvalitetna, ker je, jasno, v tem primeru zakonitost trga neka posledica tega, kar želite v zakon pripeljati. Zato vseeno predlagam, da te tri amandmaje, ki so predloženi in ki so nekako povzeti tudi glede na razpravo, ki smo jo imeli na predhodnih delovnih telesih, podprete in s tem obdržimo ureditev v zakonodaji, kot je v veljavnem energetskem zakonu. Še enkrat poudarjam, ta zakonodaja nam je vsa ta leta omogočala, da smo bili na varni strani, kar se tiče oskrbe z električno energijo, in to ne samo za, bom rekel, mestna središča, ampak za celotno območje Slovenije in verjamem, da si vsi želite, da to tako tudi ostane.
Hvala lepa. K besedi se je javil magister Bojan Kumer, državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo in prostor.
Ja, hvala lepa. Dejansko tudi mi kot pripravljavci tega zakona ugotavljamo, da so ti trije amandmaji povezani in v Sloveniji imamo ureditev slovenske elektro distribucije na način, da imamo enega sistemskega operaterja distribucijskega omrežja, ki je nastal leta 2007 kot takratna umetna tvorba, ampak z glavnim namenom, da bo trg deloval učinkoviteje oziroma da se bo izvajanje distribucije električne energije izvajalo učinkoviteje, transparentneje, predvsem bolje v interesu slovenskega potrošnika. Do leta 2007 smo pač normalno živeli brez sistemskega operaterja in tako je bilo po nekaterih regijah tudi skoraj sto let. Se pravi, od leta 2007 imamo pa sedaj takšno ureditev. Kar se tiče ureditve, predlagamo – in tu se točno vidi, zakaj bi bilo bolje prej imeti energetski koncept Slovenije, ker energetski koncept Slovenije bi skozi široko strokovno razpravo rešil to vprašanje in bi lahko potem zapisali v zakon eno ali drugo varianto. Mi smo želeli obe varianti pustiti odprti. To ne pomeni, da zdaj odpravljamo sistemskega operaterja distribucijskega omrežja; daleč od tega! V energetskem konceptu Slovenije vidimo zagotovo veliko priložnosti tudi za sistemske operaterje. Na področju distribucije električne energije, v kateri sem tudi sam dolgo delal na začetku svoje kariere, imam vedno občutek, da distribucija nikoli ni imela takšne teže v energetiki, kot bi jo morala imeti. Ko se ozremo na energetske strukture in elektroenergetske sisteme drugod v Evropi, vidimo, da imajo distribucijski sistemi precej boljšo in precej večjo težo. Skozi energetski koncept Slovenije želimo to spremeniti, da distribucija ponovno dobi na svoji teži. Zdaj, ali bo pokazala strokovna razprava, da bo to eden ali pet, ali bo to neka vmesna tvorba, pa mora dati energetski koncept Slovenije odgovor, ne pa zakon. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Danijel Krivec, izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Ravno ta zadnja razprava državnega sekretarja bi morala v bistvu vsem dati še bolj misliti, da podprete te tri amandmaje, da ohranimo ureditev, kot je, in ne dopuščamo možnosti, da nekdo izkoristi to sicer po neki strani razumljivo olajšavo, ki je v tem zakonu, da dopušča tudi več sistemskih operaterjev. Vendar ravno iz razlage, ki jo je državni sekretar pravkar podal, ki govori o tem, da bi bilo pametno to rešitev nadgraditi takrat, ko bo energetski koncept v Sloveniji potrjen in jasen, ravno s tega stališča bi bilo pametno, da obdržimo ureditev, kot je v veljavni zakonodaji, ker je dokazano do sedaj omogočala, da nismo imeli težav z dobavo električne energije, in se ta zakon novelira takrat, ko bo energetski koncept in neka strategija razvoja energetike v tej državi tudi potrjena, verjetno tudi v Državnem zboru, kjer bodo ti dokumenti sprejeti. Do takrat pa ni nobene potrebe, tudi tako je bilo razumeti državnega sekretarja, da se ta instrument, ki ga zdaj poskušamo na nek način zavarovati, vgrajuje v zakonodajo in se dopušča možnost, da se to tudi skozi nek pritisk določenih struktur lahko uveljavi in vpelje, preden bo energetski koncept mogoče o tem sprejel neko dokončno stališče. Zato še enkrat res apeliram na vse, glede na vse dosedanje razprave in tudi glede na zadnjo obrazložitev državnega sekretarja, da pa vseeno ohranimo ureditev, kot velja v zdajšnji zakonodaji, in se te tri amandmaje podpre. Ker, kot je bilo rečeno, ne prejudicirajo ničesar vnaprej, ampak ohranjajo ureditev, kot je veljavna in ki tudi na nek način zagotavlja varno in kvalitetno oskrbo. S tem se izognemo neki težavi, ki bi morda nastala zato, ker smo dopustili v zakonu neko možnost, ki pa še ni preverjena skozi strategijo razvoja energetike, o kateri je pravkar državni sekretar govoril. Tako vseeno predlagam, da podprete te amandmaje in ohranimo ureditev, kot je v zdajšnji zakonodaji.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Če ne želi, zaključujem razpravo o 80. in 81. členu in vloženima amandmajema. Prehajamo na 522. člen. V razpravo dajem amandma poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati? Če ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo o 522. členu in vloženem amandmaju. Prehajamo na 541. člen, h kateremu je vložen amandma poslanskih skupin koalicije. Želi kdo razpravljati? Če ne želi, zaključujem razpravo k 541. členu. In s tem smo končali z razpravo o amandmajih, o katerih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU SREDSTEV ZA NEKATERE NUJNE PROGRAME REPUBLIKE SLOVENIJE V KULTURI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 11 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Samom Bevkom. Predlog zakona je na 7. seji 14. 1. 2014 obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, tukaj prisotni gospod Janez Ribič oziroma prehajamo na naslednje stališče, in sicer poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, gospa Marjana Kotnik Poropat. Ker ni tukaj prisotna, prehajamo na naslednje, predvidevam, da ne bodo posebej predstavljali stališča. Prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine Nove Slovenije – ga tudi ne bo predstavljala Nova Slovenija. Torej prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine Pozitivna Slovenija. Gospod Dragan Bosnić ima besedo.
Hvala za besedo. Mi bi pa predstavili stališče. V Pozitivni Sloveniji nimamo težav z zakoni, ki so izvedljivi, razumljivi, nadgradljivi. Problem pri tem predlogu je v prvi postavki, in sicer problem izvedljivosti. Kar pomeni, da glede na proračun, ki je sprejet in ni zadostnih financ, da bi bil izvedljiv. Še eno zadevo bi omenil, in sicer da gledamo ta predlog skozi prizmo nacionalnega kulturnega programa. Tam smo pa govorili o dostopnosti, o pestrosti in o vrhunskosti. Mislim, da je ta trenutek predvsem težava v dostopnosti, zato bi citiral eno izjava pri tej predstavitvi oziroma bom prebral, zato da ne povem kaj narobe. Namreč, februarska edicija Kraljev ulice. Tule piše: "V mesecu decembru sem si skupaj s prijateljico na velikem odru SNG drama ogledala predstavo Kaligulo. Ta nam je" – se pravi SNG – "podarila dve vstopnici, za kar se resnično lepo zahvaljujemo in upamo, da se bodo še kdaj spomnili na nas." Hočem povedati, problem je v dostopnosti in tudi,če bi se nekaj financ našlo, bi dali prioriteto vsekakor dostopnosti. Kultura je namreč vsem namenjena. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Predstavil ga bo gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. V letu 1998 je bil sprejet prvi Zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi, veljal pa je do leta 2003. V letu 2002 je bila sprejeta novela zakona, ki je podaljšala izvajanje zakona do leta 2008. V letu 2008 smo z novo novelo podaljšali trajanje zakona do leta 2013. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo slabega stanja slovenske kulturne dediščine, kjer pozivamo pristojno ministrstvo, da čim prej pripravi realen zakon, ki bo slovenski kulturni dediščini in kulturi v ponos. Žalosti nas, da imamo sprejete nacionalne programe in druge strategije, na koncu pa zaradi neusklajenosti, nepodpore Vlade pride do neizvajanja. Tako lahko sklenem, da so mnoge resolucije in strategije, ki jih sprejemamo samo špeh papirja. Namen predlagatelja pozdravljamo, a vseeno se nismo strinjali z izhodiščem, da bi zakon začel veljati s 1. 1. 2015, ko naj bi se gospodarska situacija v Sloveniji izboljšala. Žal so napovedi Evropske komisije drugačne. V letošnjem letu bomo poleg Cipra edini s padcem bruto domačega proizvoda, drugo leto pa bomo še edina črna ovca v Evropski uniji. Prav tako se nismo mogli strinjati s tem, da bi mnogim lokalnim skupnosti obljubili finančna sredstva na podlagi sprejetja zakona, a na koncu zaradi manjka finančnih sredstev te lokalne skupnosti do denarja ne bi bile upravičene. Predlagatelja in Ministrstvo za kulturo pozivamo, da pripravita realen predlog zakona tako na področju financ kot tudi projektov, za katere bi se zagotavljala finančna sredstva. Upravičeno smo dobili občutek, da marsikateri spomenik ali program ni bil uvrščen v prilogo zakona, ki je opredeljevala financiranje nujnih programov. Neaktivnost in nepodpora Vlade temu zakonu je še en udarec slovenski kulturi, ki bo že tako prizadeta zaradi davka na nepremičnine. Ministrstvo za kulturo je 20. januarja 2014 v register nepremičnin, ki ga vodi Geodetska uprava Republike Slovenije, za potrebe izvajanja Zakona o davku na nepremičnine posredovalo podatke o kulturnih spomenikih, ki niso arheološka najdišča, naselbinski spomeniki in zavarovana kulturna krajina. To bo velik udarec za slovensko kulturo. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov, katerega bo predstavil gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor. Lani se je iztekla veljavnost tretjega Zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi. Zato je skupina poslank in poslancev Socialnih demokratov vložila novelo zakona, ki podaljšuje njegovo veljavnost za obdobje od 2015 do 2019. Za vse tri zakone je bilo od leta 1999 do leta 2013 za pet programskih sklopov na področju kulturne dediščine, investicij v javne zavode, za knjižničarstvo, ljubiteljsko kulturo in kulturniške mreže v državnih proračunih za slovensko kulturo dodatno zagotovljenih 95 milijonov evrov. Brez tega zakona bi bila slovenska kultura za to isto vsoto prikrajšana. Med uspešno končane projekte na področju kulturne dediščine lahko uvrstimo tehniški spomenik Kanomeljske klavže ter nekatere druge projekte v občini Idrija, katere dediščina živega srebra je od leta 2012 na seznamu svetovne dediščine Unesca. Sledijo uspešni projekti, kot so grad Jablje pri Mengšu, Delavska kasarna na Jesenicah, cerkev v Olimjah, cerkev Svetega Duha v Črnomlju, ptujski grad, graščina Stermol, grad Turjak, Tonovcov grad, mestno jedro Piran in cerkev Svetega Jurija, dominikanski samostan na Ptuju, Ptujska Gora, sinagoga v Mariboru, trško jedro v Kropi, Štanjel, gradovi v Podsredi, Metliki in Ormožu, Baza 20 na Kočevskem rogu, spomenik v Dražgošah, bolnišnica Franja, osrednji spomenik v Mariboru, Tonovcova hiša, spominske hiše Trubarja, Gregorčiča in Prežihovina. S pomočjo kulturnega tolarja in evra se je investiralo tudi več deset drugih objektov kulturne dediščine. V obdobju veljavnosti Zakona o kulturnem tolarju oziroma evru so bile večje investicije v Narodno galerijo, prizidek ljubljanske opere, Moderno galerijo, Slovenski etnografski muzej, Restavratorski center, obnova stare dvoran MSG Maribor, Lutkovno gledališče Maribor, Pokrajinsko in študijsko knjižnico Murska Sobota, Zgodovinski arhiv Celje, Filmski studijo Viba film, prenova Slovenske filharmonije, izgradnja knjižnice v Velenju, Kranju, ter na Ravnah in Muzej slovenskih filmskih igralcev v Divači, potem muzej v Cerknem in tako dalje. Od 41 projektov v javno infrastrukturo se je investiralo 33 objektov javne kulturne infrastrukture, ostalo je torej še osem projektov, med njimi so večji projekti Drama in Prirodoslovni muzej v Ljubljani in Umetnostna galerija v Mariboru ter še nekateri drugi, kot muzejski depoji v Ljubljani in Bevkova knjižnica v Cerknem. Zaradi ne dokončanja oziroma dokončanja nerealiziranih programov se je skupina poslank in poslancev odločila, da Državnemu zboru predlagamo podaljšanje veljavnosti obstoječega zakona za naslednjih pet let, od leta 2015 do leta 2019, zanj pa bi bilo potrebno v temu obdobju v državnih proračunih zagotoviti nekaj več kot 56 milijonov evrov. Žal mi je, da Odbor za kulturo zakona ni podprl, še bolj pa sem bil presenečen nad negativnim odzivom Ministrstva za kulturo, čeprav je bil zakon prvotno predviden tudi v normativnem programu Vlade za leto 2014 in tudi v nacionalnem programu za kulturo v obdobju 2014 do 2017. Zaostrena finančna situacija v državi je narekovala, da bodo programi iz zakona v letu 2014 mirovali, zakon pa bi začel veljati v letu 2015. Takrat se nam obeta tudi vsaj rahla rast BDP in s tem okrevanje gospodarstva ter boljša javnofinančna situacija v državi. Naložbe v kulturo in kulturno infrastrukturo imajo številne multiplikativne učinke. Samo investicije v obnovo in revitalizacijo kulturne dediščine se 6-kratno povrnejo. Sredstva za kulturno dediščino v letošnjem letu znašajo samo še tistih 30 %, kot jih je imela država na razpolago davnega leta 1996, in na področju varovanja slovenske kulturne dediščine je stanje katastrofalno. Pomembna dodatna sredstva pa bi zakon prinesel še za tri programske sklope: za knjižničarstvo, ljubiteljsko kulturo in kulturniške mreže. Tu bi participirale prav vse slovenske občine, ki so tudi sicer v velikem številu podprle ta zakon, za kar se jim s tega mesta tudi javno zahvaljujem. Žal je večina v matičnem odboru s 4 glasovi za in 6 glasovi proti zavrnila zakon o kulturnem evru, sprejeta je bila torej odločitev, ki jo bomo zagotovo še obžalovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor Republike Slovenije ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 21. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali danes ob 16. uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo prekinjeno sejo Državnega zbora, prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Lahko odločimo. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o Radioteleviziji Slovenija po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 27. 1. 2014. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 4. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine ima gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. Gospod predsednik, upam, da bom vsaj zdaj lahko govoril, glede na to, kaj se je dogajalo prej na razpravi. Skratka, mi predlagamo amandma v 4. členu, da se v obdobju uveljavitve tega zakona, vključno do leta, ki sledi letu, v katerem gospodarska rast preseže 2,5 % BDP, mesečni prispevek, ki se plačuje, znaša 10 evrov za fizične osebe in 3 evre za pravne osebe. Zakaj menimo tako? Prvič že samo zaradi tega, ker vlada Alenke Bratušek vse viša, dajmo vsaj nekaj na simbolni ravni znižati, po drugi strani, danes verjamem, da smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke uspeli dokazati, da ima javni zavod RTV Slovenija dovolj notranjih rezerv. To smo dokazali tudi z raznimi članki in drugimi gradivi; od tega, da je sama poraba neracionalna, recimo, da se snemajo oddaje in se za njih plačuje preko 100 tisoč evrov, po drugi strani pa se te oddaje ne predvajajo. Da ne govorimo o drugih lapsusih pri bogatih izplačilih nagrad. V končni fazi pa sam javni zavod RTV Slovenija deluje in posluje z dobičkom in menimo, da je pravilno, da vsaj v eni potezi razbremenimo slovenske davkoplačevalcev in da mogoče vsaj s tem pokažete nekaj pozitivne energije. Hvala.
Hvala tudi vam. Lahko odločimo? Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Naš amandma bom seveda podprla, ker kot kaže, šele zmanjšanje sredstev nekatere prisili v to, da začnejo razmišljati o rezervah, razmišljati o racionalizacijah in tudi boljši organizaciji. Omenila sem že v razpravi, da smo o netransparentni porabi sredstev v javnem zavodu RTV razpravljali tako na Odboru za kulturo kot tudi na Komisiji za nadzor javnih financ. Na podlagi anonimke, ki je prišla v javnost pred kakšnim letom, se je potem opravila revizija, ki je praktično pokazala in dokazala stvari iz anonimke. Neupravičeno so se plačevali potni stroški, honorarni sodelavci so imeli celo možnost koriščenja dopusta, bolniških in podobno. Kupovala se je oprema nekajkrat predraga, ki se na to niti ni uporabljala. Vsi si želimo dober program in tudi ni problem dati denarja za dober program, problem pa je dati denar za nekontrolirano porabo in zapravljanje denarja. Direktor Fili je na Komisiji za nadzor javnih financ celo izjavil, da niso tako hud problem stvari, ki so se izkazala iz anonimke kot resnične, niti prav veliko sankcij in ukrepov proti ljudem, ki so kršili zakonodajo, ni sprožil. Mi predlagamo, da se RTV prispevek zniža takrat, ko bo gospodarska rast presegla 2,5 %. Naj vas spomnim, da smo imeli 2,8 % gospodarsko rast v letu 2003, daleč najvišjo v času prve Janševe vlade, leta 2007, ko je bila gospodarska rast 6,9 %. Sedaj pa smo na minus 2,4, za letošnje leto napovedano minus 0,8, leto 2015 0,4; torej, če bo vse po sreči in če se bo nadaljevalo s destruktivnim delom te vlade, še lep čas ne bomo prišli do take številke. Zato ne vem, zakaj se bojite podpreti amandma.
Hvala. Lahko odločamo? Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 49. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo glasovanje o amandmaju in drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Lahko odločimo. Glasujemo o zakonu. Navzočih 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 21. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo uporabili na podlagi preglede vloženega amandmaja z dne 27. 1. 2014. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 27. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani! Zakon, ki je bil naravnan v napačno smer; ki je bil očitno naravnan v smer, da se čim bolj zapro arhivi nekdanje obveščevalne službe, ki je sistematično kršila človekove pravice in – kot sami vidimo iz primerov, ki so se razkrili v zadnjem mesecu –, tudi morila vse do zadnjega, do 70. in 80. letih. Logično je, da politične sile, ki se čutijo kot nekake naslednice edine politične stranke v prejšnjem sistemu, želijo na vse načine preprečiti, da bi resnica o kršitvah človekovih pravic, hudih zlorabah prišla na dan. Vendar, gospe in gospodje, to je naša civilizacijska dolžnost, da te stvari Slovenija razčisti. Kajti na primeru "lex Perković", v primeru Hrvaške, ki ima nekaj paralelnih primerov v Sloveniji, se je videlo, kako na te stvari gleda Evropa, kako dosledna je Evropa pri razčiščevanju te dediščine. Temu, tej dediščini se Slovenija hočeš nočeš ne bo mogla upreti. Zaradi tega so tudi ti poskusi, da se zaprejo arhivi teh obveščevalnih služb, seveda nesprejemljivi. Naš amandma ne odpravlja v celoti problema, ampak nekoliko izboljšuje ta zakon, ki je v vsakem slučaju naravnan napačno in gre v slabo smer. Mi hočemo samo to, da ta koalicija ne bi podlegla temu pritisku teh ljudi, ki so politično in kapitalsko izredno močni in si seveda želijo, da bi resnica o dogajanjih v tistem obdobju ostala prikrita, da krivice ljudem ne bi bile razkrite, in tudi v tisti meri, v kateri se da popraviti krivice, tudi odpravljene. Zaradi tega se mi zavedamo, da je tako, kot je publicist Omerza rekel, da pravzaprav vsaka sprememba tega zakona gre v smeri zapiranja arhivov, kar je za publiciste in raziskovalce preteklosti nesprejemljivo. Ta naš amandma je malenkosten popravek, kolikor je mogoče, v pravo smer. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Lahko odločimo? Glasujemo o amandmaju. Prosim? Še kdo? Obrazložitev glasu ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Tudi jaz bom amandma, ki ga predlagamo, podprla, ker menim, da morajo biti arhivi odprti. Zgodovinarji in raziskovalci morajo imeti možnost raziskovati, za to smo se vedno zavzemali, ne samo zaradi Resolucije o evropski zavesti in totalitarizmu, s katero se je državni zbor pri nas sicer zgolj seznanil, ki pa poziva vse države članice, da si prizadevajo za odprtje arhivov, tudi arhivov nekdanjih notranjih varnostnih služb, tajne policije in obveščevalnih služb. Od prve Janševe vlade, ko smo zakon spremenili in omogočili raziskovanje in proučevanje zgodovinskih gradiv, je bilo objavljenih že kar nekaj člankov, kar nekaj knjig in ocenjujemo, da je prav, da se na tak način zgodovinska dejstva obdelujejo in potem tudi javno obelodanijo. Zakaj prihaja do spremembe? Ker ministrstvo ocenjuje, da bi lahko prišlo do zlorab osebnih podatkov, zato se nekatere stvari spreminjajo. V teh letih kakšnih takih zlorab ni bilo, primerov nismo imeli, poleg tega se raziskovalci s podpisom pod izjavo, da ne bodo dajali v javnost osebnih in občutljivih podatkov, ki jih vidijo v arhivih, zavežejo, da tega ne bodo počeli. To morajo podpisati vsako leto, zaradi tega so lahko tudi kazensko odgovorni, če tega ne bi na tak način izvajali. Zato ocenjujemo, da pri arhivskem gradivu, ki je povezano s takimi sodelavci, ki so kršili človekove pravice v prejšnjem nedemokratičnem sistemu, ne moremo imeti enake tolerance kot do kakšnih drugih dokumentov. Zato, kot rečeno, amandma podpiram, ker mislim, da stvari izboljšuje, in si ne želim, da ponovno onemogočamo raziskovanje, kot sem rekla, raziskovalcem in zgodovinarjem, saj zgodovina nas vedno prehiteva, če se ne želimo soočiti z njo.
Hvala. Lahko odločimo? Glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 27. členu. Glasujemo. Navzočih 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 48. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo odločanje o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandma k dopolnjenemu predlogu zakona ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Odločamo o zakonu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Opravljeno glasovanje o našem amandmaju je pokazalo, da je izrazit politični cilj in namen tega zakona zapiranje arhivov o delovanju politične policije v preteklem sistemu, ki je vse do zadnjega vršila hude kršitve človekovih pravic. Da je to v izjemnem političnem interesu, se ni izkazalo samo v okviru tega zakona, ampak se je izkazalo tudi pri glasovanju na Komisiji za peticije, ko so celo vodje poslanskih skupin dveh največjih strank potrdili sklep, da se krši civilizacijsko načelo pravice do groba, kar je nezaslišano, ampak to se je potrdilo. To so znaki, kaj vse je še slovenski javnosti prikritega in kakšen strah vlada v vrstah strank koalicije, tistih političnih šefov, ki dirigirajo celotni koaliciji, in menimo, da je to nesprejemljivo. Prvič je to ljudstvo enkrat že zavrnilo ta isti manever na referendumu in če bi bila koalicija kolikor toliko spoštljiva do človekovih pravic in odgovorna do ljudi, ki so take rešitve enkrat že zavrnili, sploh ne bi prišla s takšnim predlogom. Zato pozivam tiste poslance, ki imajo empatijo do človečanskih pravic, da ne podprejo tega zakona in naj jasno pokažejo, da je šel ta zakon v napačno smer, v nedovoljeno smer, v smer zapiranja arhivov in razčiščevanja kršitev človekovih pravic, ki se sploh ne bi smele zgoditi, ampak so se, žal, zgodile. Zato moram povedati, da bo naša poslanska skupina glasovala proti temu zakonu, in smo trdno prepričani, da bo slovenska javnost dosegla, da ta zakon ne bo šel v veljavo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Samo opozorilo, v obrazložitvi glasu ne pozivamo drugih, kako naj glasujejo. Obrazložitev glasu v svojem imenu ima gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa, gospod predsednik. Veste, varnostno-obveščevalne službe lahko skrenejo s poti zmeraj po svoji naravi, so nujne, so pa s tega vidika nevarne. Tu govorimo o varnostno-obveščevalnih službah v zvezi z arhivi in njihovim delovanjem, notranje psihološko-propagandnim, če uporabljam njihovo terminologijo, notranje kontraobveščevalne, ne samo zunanje kontraobveščevalne, in kar je še tega. Glavna razlika je v tem, ali so te službe pod nadzorom in izraz neke demokratične oblasti ali ne. Tu je razlika. Govorimo o obdobju, ko ni bilo demokratičnega mandata za nikogar pri izvajanju absolutne oblasti, vključno s temi službami in ostalimi dejavnostmi. Ga ni bilo. Saj zato smo pa naredili spremembe svojčas! Sedaj pa obstaja ta nadzor in to, kar je bilo prej storjenega, mora biti dostopno. To je moje mnenje, zato bom glasoval proti temu zakonu. Mehanizmi, obrambni, so pa bili že prej opisani, kajti ta, ki razpolaga z določenimi podatki, jih ne sme; se zaveže k temu, da jih ne bo razširil. Če to naredi, tudi kazensko odgovarja oziroma odgovarja sodno. Zato bom proti.
Hvala lepa. Lahko odločimo? Glasujemo o zakonu. Navzočih je 80 poslank in poslancev. Za je glasovalo 51, proti 28. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga energetskega zakona. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dnem 27. 1. 2014. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 36. členu. Lahko odločamo? Glasujemo o amandmaju koalicije 36. členu. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 47, proti 2. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 78. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske skupine ima gospod Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Ta amandma bomo podprli, ravno tako kot amandmaje k naslednjima dvema členoma, 80. in 81. členu, ker so povezani. Gre, kot sem že v razpravi povedal, za ureditev sistemskega operaterja distribucijskega omrežja. S temi tremi amandmaji nazaj vračamo stanje, kot je v veljavni zakonodaji, ker imamo v Republiki Sloveniji enega sistemskega operaterja. Menimo, da je to z vidika varne dobave električne energije pomembno in tudi v preteklosti se je že to izkazalo kot dobra ureditev. Zato ne pristajamo na predlog, ki je v zakonu, ki dopušča možnost, da se uvede na našem območju več sistemskih operaterjev. Podobno obrazložitev je podal tudi državni sekretar mag. Kumar, ki je na nek način opozoril na to, da dokler ni sprejet energetski koncept razvoja energetike v Republiki Sloveniji, je smiselno na nek način ohraniti situacijo, kot je trenutno v zatečenem stanju. To pomeni, da imamo upravljanje z enim sistemskim operaterjem, ki ima podeljene pravice v temu trenutku s strani Republike Slovenije in ki ima koncesijo podeljeno za največ petdeset let. Kot je bilo opozorjeno, dokler ni neke resne razprave in študije v okviru energetskega koncepta in razvoja energetike v Republiki Sloveniji, ni smiselno, da se ta rešitev, ki je do zdaj zagotavljala kvalitetno oskrbo in varno oskrbo za vse odjemalce, tudi spreminja. Zato predlagam, da te naše amandmaje, ki so povezani z 78., 79. in 80. členom, podprete in s tem ohranite ureditev, kot je v sedaj veljavnem zakonu.
Hvala. Lahko odločimo? Preden odločimo samo še to opozorilo. Če bo ta amandma sprejet, potem – ne bo sprejet, potem postaneta amandmaja istega predlagatelja k 81. členu in 80. členu brezpredmetna. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 78. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 47. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Se opravičujem, ampak v tekstu nisem imel natančno opredeljenega tega besedila. Ker amandma k 78. členu ni bil sprejet, sta amandmaja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 80. členu in 81. členu brezpredmetna. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 522. členu. Lahko odločimo? Glasujemo o amandmaju koalicije k 522. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 1. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 541. členu. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo glasovanje o amandmajih. V zvezi z usklajenostjo predloga zakona pa dajem besedo predstavniku Vlade. Izvolite, gospod sekretar.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! S strani ministrstva kot pripravljavca vsebine zakona smo ugotovili, da po izglasovanih amandmajih obstaja v vsebini zakona določene neskladnosti, in predlagamo uskladitveni amandma k Predlogu energetskega zakona EZ-1, kjer bi se te neusklajenosti odpravile. Hvala.
Hvala tudi vam za to opozorilo. Na podlagi tega opozorila, da je predlog zakona neusklajen, Vlado prosim, da pripravi uskladitveni amandma, Državni zbor pa bo z obravnavo te točke nadaljeval v četrtek, 30. 1. 2014, po končanih glasovanjih. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca mag. Andreja Vizjaka bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednice Vlade mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje mag. Andreja Vizjaka v zvezi z ukrepi za zagon gospodarstva in nova delovna mesta. Lahko odločimo? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani predsednik! Predsednici Vlade sem včeraj zastavil zelo konkretno vprašanje, kdaj bo zagledal luč sveta in kakšen bo program ukrepov za gospodarski zagon za nova delovna mesta. Pričakovali bi, da bo ta program konkreten, ciljno naravnan, časovno določen in tudi finančno vrednoten. Na to preprosto vprašanje bi lahko predsednica Vlade tudi odgovorila, da tega programa ne bo, da ga ne pripravljajo, ker so obstoječi ukrepi zadosti. Dobil sem občutek, da je to tudi odgovorila, kajti odgovorila je, kateri ukrepi so bili že vse sprejeti in da bodo rezultati že prišli, da ne morejo rezultati kar tako priti. Rezultati tega neukrepanja, po moji oceni, in tudi tega žalostnega dejstva, da smo že kar dva meseca brez gospodarskega ministra, so skrb vzbujajoči. Včeraj, na včerajšnji dan je bilo 129 tisoč 922 brezposelnih oseb prijavljenih na Zavod za zaposlovanje, skoraj 130 tisoč. To je rekord, ki je bil v zadnjih desetih, petnajstih letih nedvomen žalosten rekord in še bolj žalosten podatek je, da je več kot 32 tisoč 500 brezposelnih mladih; tistih, ki so končali šolanje, tistih, ki si delajo šele kariero, družino, ustvarjajo si skratka življenje. Na ta dejstva predsednica Vlade ni odgovorila in zato, spoštovani predsednik, sem predlagal razpravo. Seveda bo poslanska skupina ta predlog tudi podprla. Menim, če kje, spoštovani kolegi, moramo tu najti neko skupno osnovo, nek skupni imenovalec, da je le prioriteta vseh naših ukrepanj večja gospodarska aktivnost v tej državi in ne nazadnje tudi nova prepotrebna delovna mesta. Veliko možnosti je za to, Slovenija ima pred seboj evropsko perspektivo, žal zamujamo s pripravo strateških dokumentov, ki sploh omogočajo razpise. V letošnjem letu verjetno ne bo objavljen noben razpis za črpanje evropskih razvojnih sredstev, ker enostavno še nismo pripravljeni dokumenti, kot je partnerski sporazum, kot so operativni programi in podobno. Torej spoštovani, prosim vas tudi za podporo temu, zadevo jemljite kot konstruktivno, saj želimo priti do tega programa ukrepov in želimo pri tem kot opozicija seveda tudi pomagati. Menim, da tak program ukrepov mora biti podkrepljen tudi z ukrepi za privabljanje tujih investicij – mi smo tu žal [[…]]– in ne nazadnje tudi z boljšim in učinkovitejšim upravljanjem državnih podjetij. Vse to so teme, ki bi jih lahko vsaj na nek način dorekli na tej javni razpravi, in prosim za podporo.
Hvala. Lahko odločimo? Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Franc Pojbič, izvolite [[…]]Se opravičujem, Marijan Pojbič.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik! Mislim, da sem tretji mandat v Državnem zboru in bi bilo prav, ker sva tukaj že [[…]]Tudi vi ste kakšen mandat več, da lahko veste, kako mi je ime oziroma [[…]]
Se opravičujem.
Vas lepo prosim, da me v bodoče imenujete prav. Povedati moram, da bom to razpravo podprl zato, ker sem prepričan, da to, kar predsednica Vlade tukaj v parlamentu govori, je absolutno daleč od tiste resnice, ki je dejanska v tej naši državi. Če gledate, vsak naš državljan, tudi tisti otrok, ki se rodi, je po tem, kar se je dogajalo v zadnjih letih, zadolžen za 12 tisoč 500 evrov. Si znate sploh predstavljati, kaj to pomeni? Tisti, ki se smejite v tej dvorani, bi sem morali zamisliti, kaj to pomeni za vaše otroke in kaj mi puščamo našim otrokom! Ta vlada si dovoli, in predsednica Vlade si dovoli tukaj, v parlamentu govoriti, da se stanje v tej Sloveniji izboljšuje. V temu letu, z vsemi zadolžitvami, ki se bodo še zgodile, bo ta država zadolžena za 80 % BDP in smo že čisto blizu, da smo država na robu propada in bankrota. Če je to še komu smešno v Državnem zboru, ki smo soodgovorni za stanje v tej državi, potem naj me pa vzame vrag. Zato bom z velikim veseljem podprl to, da bo se o tem v Državnem zboru opravila širša obravnava in razprava na to temo, ki je v tem trenutku za slovensko državo daleč najpomembnejša in ključna. 130 tisoč imamo v tej državi brezposelnih! Ali se sploh zavedate, kaj to pomeni? Jaz bom glasoval za to, kar sem povedal, da se o tem vprašanju opravi javna razprava.
Hvala. Lahko odločimo? [[Ne.]] Gospod Breznik,izvolite, obrazložitev glasu.
Predsedujoči, hvala za besedo. Tudi jaz bom podprl predlog kolega Andreja Vizjaka. Menim, da je 130 tisoč brezposelnih oseb zastrašujoča številka. Danes imamo novo številko Davčnega urada Republike Slovenije, da je kljub agresivni politiki predvsem davčnih organov davčna uprava lani pobrala za cirka 4,6 % manj davkov. Kaže se, da se uresničujejo vse tiste besede, ki sem jih namenil lani ob zvišanju predvsem davka na dodano vrednost spodnje in zgornje stopnje, da se je zgodila točka prevoja, da kumulacije slovenskih davkoplačevalcev več nimajo, da smo postali izredno nekonkurenčna država in da je politika večjih davkov politika, ki uničuje že na srednji rok ali pa celo v tem našem primeru na kratki rok slovensko konkurenčnost, predvsem pa vodi v propad. Predlagal bi, da je to tema, ki je tema za prihodnost. Tisti, ki govorijo, da v Slovenski demokratski stranki marsikdaj gledamo nazaj – potem poglejmo naprej! To je tema, da pogledamo naprej, da ugotovimo, da smo na napačni poti, da naredimo neko preusmeritev in da se učimo iz napak, ki jih je povzročila [[…]]Tudi v Franciji se je velika politika Hollandeja zrušila, Hollande mora sam prevzeti odgovornost in izpeljati izredne, notranje, močne strukturne reforme. Samo to je ključ do uspeha, ključ do večje konkurenčnosti. Zato predlagam še enkrat, da podpremo predvsem razpravo na to temo kolega Vizjaka, in menim, da boste tudi ta predlog vsi poslanci, ki se te situacije zavedate, tudi podprli. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 29, proti 47. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Franca Pukšiča bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednice Vlade mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje Franca Pukšiča v zvezi z javno objavo podatkov o deležih in vrednostih podjetji, prenesenih na Družbo za upravljanje terjatev bank. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Včeraj smo v imenu Slovenske ljudske stranke postavili predsednici Vlade vprašanje, kdaj bo razkrila deleže in njihove vrednosti, ki se prenašajo na slabo banko – prvič. Drugič, z veliko zaskrbljenostjo smo jo vprašali, kaj se dogaja na slabi banki glede tega, kar so poročali mediji tako o skrivanju plač, o Celovških dvorih. Predvsem smo z veliko zaskrbljenostjo spraševali, da ne bo prišla Družba za upravljanje terjatev bank ali tako imenovana slaba banka v zelo kratkem v družbo za reševanje zavoženih projektov, tajkunov in seveda njihovih botrov. Velika večina kreditov, ki se ne odplačujejo, so prav tajkunski krediti; torej za prevzem podjetij. Drugi veliki, takšni sklop pa so nasedle zavožene investicije, tako kot recimo Stožice. V tretjem delu smo predsednico spraševali, zakaj to skrivati, zakaj se tega ne objavi, česa se boji, ali se boji svojih državljanov. Gospa predsednica je, tako kot je pred več kot enim letom, ko je bila še poslanka, odgovorila – če bi tako odgovorila, potem bi bil zadovoljen z odgovorom. Zdaj pa ni bilo niti sence tistega odgovora, v stilu iz 23. oktobra 2012, ko je takratno vlado spraševala, kaj bomo naredili, koliko in po kakšni ceni, pa čeprav še ni bilo takrat stresnih testov. Danes vse to vemo. Vemo, da je šlo čistega denarja 2,5 milijarde, da je šlo približno pol milijarde evrov za tiste, ki se jih je razlastninilo, imetniki delnic, tudi podrejeni instrumenti, in približno zamenjave za dobro milijardo za obveznice. Zato imajo naše državljanke in državljani pravico vedeti, zakaj ne naredi tega, kar je govorila že pred letom dni, zakaj tega ne obelodani. Ker bodo ljudje to plačali iz svojih žepov, svojega denarja, je prav, da bi predsednica Vlade imela možnost to obelodaniti pred Državnim zborom, ker mislim, da bi potem to imelo tudi določeno težo. Hvala.
Hvala. Lahko odločamo? Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 48. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Mateja Tonina bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednice Vlade mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje mag. Mateja Tonina v zvezi s sanacijo slovenskega bančnega sistema. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi! Včeraj sem predsednico Vlade spraševal, ali se ji zdi pravično, da so bili v procesu sanacije našega bančnega sistema razlaščeni lastniki podrejenih finančnih instrumentov, torej bančnih obveznic. Opozarjal sem tudi na nenavadne stvari, ki se v zadnjem času dogajajo na DUTB, Družbi za upravljanje terjatev bank oziroma slabi banki. Med drugim sem omenil, da so bile prenesene terjatve, ki so dobre, ki niso slabe. Le zakaj? Opozoril sem na reprogramiranje tajkunskih kreditov in tudi na ustavitev prodaje Celovških dvorov. Odgovori predsednice Vlade so bili relativno tipični. Meni je zelo žal, da se predsednica Vlade včasih zelo ostro odzove na opozicijska vprašanja. Namesto da bi skupaj iskali rešitve, smo marsikdaj opozicijski poslanci grajani, zakaj postavljamo takšna vprašanja. Torej, zdi se mi pametno in koristno, da bi razpravo na podlagi te moje zahteve opravili, ker se mi zdi pomembno, da bi ta hiša in ta parlament tudi na nek način vršil pritisk, če hočete, moralni pritisk na vodstvo DUTB, da ta Družba za upravljanje terjatev bank ne bi postala družba, ki bi reševala določene posameznike, ampak da bi se zavedali, da je njihovo poslanstvo predvsem to, da za državo iztržijo čim več in da bo strošek bančne sanacije čim manjši. Zakaj bi bila dobra razprava? Omenil sem tudi nepravično razlastitev lastnikov podrejenih finančnih instrumentov. Po včerajšnjem odgovoru sem šel še enkrat proučevat vso dokumentacijo. Dokumentacija, ki je na razpolago in na podlagi katere je nastala slovenska odločitev, ni ne uredba in ni ne direktiva. V evropski pravni ureditvi sta pa zgolj uredba in direktiva obvezujoči. Glede na to, da predsednica Vlade včasih zna s svojimi govori tudi navdušiti ljudi, bi od nje pričakoval, da bi se tudi v odnosu do Evropske unije borila za svoje ljudi in izpostavljala in prepričevala Evropsko komisijo, da če že to zahtevajo, čeprav po moji oceni ne zahtevajo, da takšen ukrep enostavno ni pravičen in ni potreben v procesu sanacije bančnega sistema. Ta napor in ta prizadevanja smo pogrešali in verjamem, da bi lahko ta razprava, ki jo predlagam, k temu pripomogla. Zato vas prosim za podporo.
Hvala. Obrazložitev glasu še v lastnem imenu. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Drage kolegice in kolegi! Seveda je logično, da bom podprl proceduralni predlog kolega Mateja Tonina, podobno kot sem podprl predloga magistra Vizjaka in kolega Pukšiča. Govora je bilo o bankah, govora je bilo o denarju in Evropski uniji. Gospe in gospodje, danes Državni zbor praznuje oziroma moral bi praznovati. Ne želimo si šampanjcev, ker so varčevalni ukrepi na mizi. Natančno pred desetimi leti, 28. januarja 2004, je Državni zbor ratificiral pristopno pogodbo Republike Slovenije z Evropsko unijo. 10 let je od tega. Kaj smo se od Evrope naučili? Ali smo se naučili, da je v Evropi denar zastonj? Ali smo se naučili črpati denar za razvoj Slovenije iz Evropske unije? Nismo se, gospe in gospodje! Zato žal ni razlogov, da danes odpiramo šampanjce. Ta vlada še ni pripravila dokumentov za finančno obdobje 2014–2020, na podlagi katerih bi lahko začeli črpati evropska sredstva. Prihajam iz Aten, kjer sem se srečal s svojimi kolegi, ki so na dokumente, kot so programski dokumenti Partnerski sporazum in Pametna specializacija, že pravzaprav pozabili. Države že črpajo denar; denar, ki je v Evropi zastonj. Mi pa smo dobili, kot beremo iz časopisov, drugih informacij ni, kritike na dokumente, ki so dejansko vse kritike vredne. Že septembra in novembra. Kaj se dogaja? Ali se je ta vlada odločila v svojem konceptu vladanja, da ne bo črpala denarja, ki ga krvavo potrebujemo za razvoj? Zato je potrebno imeti razpravo tudi o teh vprašanjih. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 26 proti 48. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 48.]] Sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ljuba Žnidarja bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo in okolje magistra Dejana Židana na poslansko vprašanje Ljuba Žnidarja v zvezi s financiranjem javne gozdarske službe. Lahko odločimo? Obrazložitev glasu ima gospod Ljubo Žnidar v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani! Ministra za kmetijstvo in okolje sem vprašal, kako namerava zagotoviti sredstva za nemoteno opravljanje javne gospodarske gozdarske službe. Kajti z omejitvijo opravljanja te službe je omejena dobava gospodarski lesni panogi in s tem se dela gospodarska škoda v lesni industriji v Republiki Sloveniji. To pomeni večji problem v gospodarstvu za uspešno razvojno naravnano panogo, to se pravi obdelavo lesa v naši republiki. Zato predlagam, da se opravi širša razprava na to temo.
Hvala. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 48. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Jožefa Jerovška bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravili razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve Karla Viktorja Erjavca na poslansko vprašanje Jožefa Jerovška v zvezi s stavbo bivšega jugoslovanskega veleposlaništva v Rimu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Gospod Jožef Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Odgovor ministra na moje poslansko vprašanje je dejansko pokazal, da zunanje ministrstvo razmišlja v smer, ki je škodljiva za Slovenijo glede nadaljnje usode bivše rezidence jugoslovanskega veleposlaništva v Rimu, ki smo ga po sukcesijskem sporazumu dobili v last. Po onih informacijah gre za impozantno zgradbo na markantnem mestu v Rimu; Rim pa ni kar si bodi katera prestolnica, ne nazadnje v Italiji živi naša manjšina. Mene so prav predstavniki naše manjšine obvestili o teh načrtih, ki bi naj bili, da se ta zgradba proda. Ob tem je frapantno, da je minister potrdil, da za dolgo zavlačevanje vrnitve te zgradbe naše zunanje ministrstvo ni zahtevalo nobene odškodnine in v vmesnem času tudi dovolilo v bistvu izpraznjene in ropanje veleposlaništva. Kljub temu pa je to prostor za izložbeno okno naše kulture, našega gospodarstva in v ministrovem odgovoru, ki je govoril o grozoviti vsoti za obnovo, mi je na nek način jasno, da so te govorice, ki govorijo, da se pripravlja prodaja zopet v srbske roke, ampak da za prodajo naj bi bili srbski poslovno-nepremičninski krogi v Ljubljani, ki imajo velike interese, da na poceni način pridejo do premoženja tudi v Italiji. Namreč, dejstvo je, se Slovenija v tujini ne more predstavljati zgolj kot revna, obubožana država. Da si v takšni državi, kot je Italija, in v prestolnici, od koder se lahko tudi pokrivajo ,iz te prestolnice, številne drugje države Mediterana, da moramo imeti tudi zgradbo veleposlaništva, ki je primerna za to in bo tudi razpoznavni znak države Slovenije v Italiji. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 48. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihaela Prevca bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravili razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo in prostor Sama Omerzela na poslansko vprašanje Mihaela Prevca v zvezi z omejitvami prometa na mostovih in nadvozih. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 47. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Tomaža Lisca bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravili razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo in prostor Sama Omerzela, na poslansko vprašanje Tomaža Lisca v zvezi s sanacijo premostitvenih objektov na državnih cestah. Glasujemo. Navzočih 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 28, proti 47. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Janeza Ribiča bo Državni zbor odločal v naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo in okolje mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Janeza Ribiča v zvezi z urejanjem vodotokov. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Gospod Janez Ribič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora! Menim, da ni potrebno posebej predstavljati in govoriti o tem, kako so vzdrževani slovenski vodotoki. Na to nas vsake toliko časa opozarjajo poplave na vseh koncih naše države. O tem v Državnem zboru že kar nekaj let opozarjam in sigurno je na tem področju nekaj narobe. Imamo Vodni sklad, za katerega me zanima, koliko sredstev se vanj zbere, kdo vse to plačuje, ali tudi ta sredstva pridejo nazaj na tista območja, iz katerih se ta sredstva namenjajo v Vodni sklad. Sam namreč prihajam iz Podravja in sem prepričan, da Dravske elektrarne kar veliko namenjajo sredstev v Vodni sklad. Bojim se, da ta sredstva grejo tudi kam drugam, nenamenjeno, ne za to, za kar so namenjena. Morda tudi v gradnjo elektrarn ali pa tudi kakšnih TEŠ 6. Zato se mi zdi prav, da bi našli eno varianto, kako Vodni sklad obogatiti, morda kako ga spremeniti ali postaviti neko drugo organizacijo, da bi lahko namenili več sredstev za vzdrževanje vodotokov, saj bi s tem ljudi, prebivalce, ki ob teh rekah, ob teh vodotokih, živijo nekako obranili pred poplavami. Zato se mi tukaj ne zdi nič politično vprašanje in ne vem, zakaj tudi koalicija ne bi pomagala vsem tistim, ki se nekako tresejo, ko so velika deževja, ko so velike vode in se borijo proti tej vodi. Upam, da me boste podprli in da bomo lahko o tem tudi v Državnem zboru razpravljali. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 44. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Andreja Čuša bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za izobraževanje, znanost in šport doktorja Jerneja Pikala na poslansko vprašanje Andreja Čuša v zvezi z Resolucijo nacionalnem programu za mladino 2013 – 2022. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. Včeraj sem ministra Pikala spraševal predvsem o neizvajanju Nacionalnega programa za mladino. V bistvu je osnovni problem v tem, da smo 24. 10. 2013 skoraj soglasno potrdili v Državnem zboru Resolucijo o nacionalnem programu za mladino in tukaj se je več članov Vlade kot tudi predsednica Vlade sama javno zavezala, da bodo prvi ukrepi in tudi lahko rečem načrti, ki bi pomagali izboljšati problematiko mladih, ki je danes res vedno več, da bo v treh mesecih prestavila prve ukrepe. Glede na to, da smo danes že res dobre 3 mesece od sprejetja te strategije, pa do danes ni bilo storjeno nič, sem seveda razočaran. Minister je tudi sam priznal, da je besedilo ali pa operativni izvedbi na načrt načelno pripravljen, ker pa gre za medresorski dokument, pa še marsikateri član Vlade ni odigral svoje vloge. Sam tudi ocenjujem, da pri tem verjetno predsednica Vlade. Mladi in mladinske organizacije so svoje pripombe podali v zastavljenih rokih, predsednica Vlade pa do danes ni storila nič, da bi se kaj izpeljalo. Če bi prve ukrepe iz Nacionalnega programa za mladino izpeljali že, recimo, v lanskem letu ali pa prejšnji mesec, bi bili prepozni [[…]]Ja, konec januarje je. Edino, kar imamo danes mladi od predsednice Vlade, so vedno večji krediti in tudi obresti, katere bomo morali plačevati v prihodnje, pri tem pa se ne izpelje nobene konkretne reforme, Slovenijo pa lahko iz krize izpeljeta samo učinkovit izobraževalni sistem in gospodarstvo. Ker predsednica Vlada na dolgo in široko govori, kako so mladi prioriteta, jo zato pozivam, da preneha mlade zlorabljati za poceni piar propagando in da naj pride v Državni zbor in predstavi svoje ukrepe. In da ne govorim jaz in tukaj nabijam na pamet, bi samo prebral nekaj člankov; Mladi: Bratuškova naj preneha zavajati ali pa Mladi kritični do vlade, vlada ni storila nič. Spoštovani državni zbor, dajmo končno nekaj narediti, pa ne samo govoriti! Hvala.
Hvala tudi vam. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da slep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Jožefa Jerovška bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Senka Pličaniča na poslansko vprašanje Jožefa Jerovška v zvezi s sprožanjem postopkov tožilstva po uradni dolžnosti. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Ministra Pličaniča sem spraševal o tem, ali državno tožilstvo sproži postopke po uradni dolžnosti, kadar se pojavijo znaki hudih kaznivih dejanj, celo recimo kaznivega dejanja proti človeštvu, ki ne zastarajo. Tak primer je v septembru navedel general oziroma brigadir Janez Švajncer, upokojeni brigadir Slovenske vojske, tudi nosilec zlatega znaka za svobodo, ko je pozval, da naj pismo Judite Treven, ki je poročala o medvojnih, povojnih pobojih, služi kot ovadba. Janez Švajncer je kot zgodovinar ugotovil, da so takrat bili nekateri polhograjski partizani, navajani konkretno, agenti italijanske obveščevalne službe in so delovali v smeri, da bi ljudi odvrnili s poboji zoper Osvobodilno fronto. Mislim, da je nujno potrebno, da se takšne stvari razčistijo; gre za kredibilnega človeka, pripadnika levice, ki je k temu pozval, vendar moram reči, da mi je minister podrobno obrazložil, da je situacija takšna, da od tožilstva niti ne more ne zahtevati niti ne dobi odgovora. Če sem ga prav razumel, je v svojem odgovoru plediral za to, da bi mi opravili neko razpravo, na podlagi katere je dejal, da je treba nujno spremeniti zakonodajo, da bo – ne nadzor nad tožilstvi, ampak da bomo imeli primerjalni sistem z drugimi evropskimi državami. Zaradi tega mislim, da bo koalicija naredila uslugo ministru, da to nujno potrebno problematiko odpremo tudi na ta način in da bo s tem lahko minister Pličanič hitreje prišel do rešitve, ki bo za to državo dobra. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 46. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Sonje Ramšak bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje dr. Senka Pličaniča na poslansko vprašanje Sonje Ramšak v zvezi s pregonom kaznivih dejanj oderuštva, goljufije in pranja denarja. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 45. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Ivana Vogrina bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravili razpravo o odgovoru ministra za obrambo Romana Jakiča na poslansko vprašanje mag. Ivana Vogrina v zvezi s plačami vojakov Slovenske vojske. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 47. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Janeza Ribiča bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo dr. Uroša Grilca na poslansko vprašanje Janeza Ribiča v zvezi z nedodelitvijo sredstev Mestni občini Maribor za obnovo gradu na razpisu Ministrstva za kulturo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ima gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani! Morda bi osvežil, kajti včeraj, ko sem postavil to poslansko vprašanje, smo bili samo dva, trije tukaj. Mestna občina Maribor je lani oktobra prijavila projekt obnove vzhodnega dela mariborskega gradu na tretji javni razpis Ministrstva za kulturo za razvojene investicije v javno infrastrukturo. Med 57 prijavljenimi projekti je komisija izbrala 6 projektov. Rezultati so bili objavljeni 17. decembra 2013, mariborski projekt je bil s 85 točkami uvrščen na tretje mesto med izbranimi projekti. Šest dni pozneje je ministrstvo izdalo sklep, s katerim je vlogo Mestne občine Maribor za sofinanciranje omenjenega projekta zavrnilo, ker je ocenjeno število točk za projekt le 75 točk. Vprašanja so bila ministru, zakaj je vplival na spremembo odločitve komisije. Za medije so na vašem ministrstvu pojasnili, da bo mariborska občina lahko v bližnji prihodnosti našla nove možnosti dokončanja obnove – kaj konkretno ste s tem mislili? Ali se vam ne zdi, da ste krepko prekoračili svoja pooblastila, saj je omenjeni projekt vključen v Nacionalni program za kulturo 2014–2017 in je med prednostnimi projekti občine, ki presegajo lokalni pomen? Tudi Mestna občina Maribor je sprožila upravni spor zaradi nedodelitve sredstev. Kaj se bo v takšnem primeru storilo, če Upravno sodišče Republike Slovenije odloči v prid Mestne občine Maribor? Dejal bi, da osnovno je, da postopki obdelave vlog so takšni, da se takšna napaka preprosto ne more zgoditi, tudi ne na lokalni ravni, predvsem pa še ne na ministrstvu. To preprosto ni mogoče. Enostavno mislim, da so v teh šestih dnevih morali rezultat nekako spremeniti, kajti drugega si sigurno niso mogli izmisliti. Mislim, da je lahko to nova afera v tej vladi. Zakaj? Prvič, imam občutek, da je zadeva zrela za organe pregona, na to opozarjam ministra, da se čim prej osamosvoji in postane minister za kulturo vseh Slovencev, ne samo Ljubljane. Če z bistrim očesom pogledate, kakšno je stanje v enem ali drugem delu države, ali v enem ali drugem mestu, lahko to razliko seveda vidite. Rad bi pa še dejal to – zakaj govorim o tej aferi? Namreč, minister je bil zaposlen kot direktor urada za kulturo na Mestni občini Ljubljana, od koder je prišel na Ministrstvo za kulturo. Bil je soustanovitelj Lutkovnega muzeja na Ljubljanskem gradu, za kar naj bi se sedaj porabil ta denar, ki je bil preusmerjen nazaj v Ljubljano. Seveda se mi zdi prav, da bi se v Državnemu zboru začeli tudi o teh stvareh pogovarjati, kajti centralizacija je postala takšna kot je še v času samostojne države Slovenije ni bilo. Zato si želim [[…]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Lahko odločimo? Obrazložitev glasu. V lastnem imenu ali v imenu poslanske skupine? V svojem imenu. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. No, včerajšnjega poziva, naj vsi podpremo ta predlog za razpravo o odgovoru ministra dr. Uroša Grilca, jemljem zelo zares. Odgovor ministra Grilca je nakazal, kje so se zgodile napake in kakšno je, poleg tega je iz zastavljenega vprašanja mogoče razbrati, da je sprožen upravni spor. Če odločitve ministra Grilca nosijo kakršna koli znamenja pregonljivega dejanja, za to obstajajo organi in institucije, ki bodo to uredili. Jaz sem, kot rečeno, s tistim, kar je bilo povedano, zadovoljna in ne podpiram razprave, oglasila sem se pa izključno zaradi tega, ker se je zgodil precedens pri poslanskih vprašanjih, da je v vprašanju, ki je bilo naslovljeno na ministra, sem bila tako rekoč kot predsednica Odbora za kulturo klicana na zagovor, češ da nisem obsodila ministra Grilca. Jaz ne obsojam nikogar, če mi za to niso dani dokazi o njegovi krivdi. Zato te razprave ne bom podprla, razprava se ne končuje s kakršnim koli sklepom ali drugo zavezujočo odločitvijo, ki bi pomagala razrešiti zadrego oziroma napake, ki so nastale. Odgovornost je treba poiskati, na kom je, ni pa to stvar razprave o odgovoru na zastavljeno vprašanje. Obžalujem, da je poslanski kolega Ribič mene nekako vpletel v to zgodbo in me zdaj pridno razširja tudi s čivkanjem po sodobnih medijskih pomagalih, ampak naj vsak pripiše sebi razloge, zakaj to počne. Jaz nikogar ne obsojam, dokler mu ni krivda dokazana. Hvala lepa.
Hvala. Moram pa opozoriti, da pri obrazložitvi glasu niso dovoljene polemike, tako da vas prosim, da to upoštevate v nadaljevanju. Lahko odločimo? V lastnem imenu, gospod Ribič? Izvolite, obrazložitev glasu.
Hvala za besedo. Tako bom začel, najprej bi se rad javno opravičil gospe Majdi Potrata. Zakaj? Zato ker jo spoštujem kot eno od poslank v tem državnem zboru, ki je vedno prisotna in se vedno pripravi na razpravo in veliko dam na njeno razpravo. In to, kar se sedaj dogaja, da se zavrnejo sredstva, ki so bila dodeljena Mestni občini Maribor; tam, od koder midva prihajava, pa še kdo drug tukaj, me boli. Nekaj se dogaja, nekdo za tem stoji. Vedno sem si mislil, da če gospa Potrata ne bo tu nekaj odreagirala, potem smo na koncu. Potem najboljše, da zapustimo, pa naj pride nekdo drug sem delati, ali bomo mi zagovarjali tisto, za kar so nas volivke in volivci izbrani, da smo odposlanci svojih krajev. Samo to sem želel. Dal sem ji kompliment, jaz sem ji dal kompliment, ne da bi nekaj izzival – sploh nisem tak in me poznate, že drugi mandat sem v Državnem zboru ,– ampak bi rad, da se nekaj spremeni. Menimo se o kulturnih stvareh, na področju kulture se naj nekaj spremeni, na področju naše kulture, eden do drugega, in tudi odnos do kulture. Pa ne more nekdo iz Ljubljane voditi investicije na Ministrstvu za kulturo! To je nekako od vseh nas. Hvala lepa.
Hvala. Tudi v lastnem imenu boste verjetno glasovali "za". Torej, to je bila obrazložitev glasu, čeprav je tudi ta obrazložitev glasu bila sicer bolj opravičilo, ampak upam, da z razumevanjem sprejemamo vsi to dogajanje. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Prej sem odrekel besedi pri mojem vprašanju. Tako sem pričakoval, da ne bo izglasovano, pa tudi se mi počasi upira, da bi kar koli govoril. Veliko nas je takšnih. Gospod Ribič je opozoril na nekaj bistvenega; da pravzaprav izgubljamo tukaj zdrav razum. Glejte, dajmo enkrat, pa zberimo ta pogum in naredimo splošno razpravo o enem bistvenem problemu, pa pokažimo svojo zrelost kot parlament. Pa česa se tako bojimo? Izrečene besede? Soočeni bodo argumenti in zakaj bi se tega bali? Veste, na dolgi rok se tako ali tako pokaže resnica. In resnica je, da nadaljujemo prakso 20-letnega dela. Pa kam smo prišli, gospe in gospodje? Daleč, res! Res smo prišli daleč. Ljudje se bojijo, vojaki vlagajo tožbe, ker imajo 700 evrov plače. Ker ne dobijo obrokov. Na drugi strani, na kulturi delamo pravzaprav salte mortale in nismo sposobni soočiti argumente. Pa dajmo narediti enkrat ta razumski preboj, da človek želi verjetno samo dobro, da se razčistijo zadeve! Če se moti, če je bil napačno informiran, se bo izkazalo, če pa ne, pa tudi. Hvala lepa. Glasoval bom "za".
Hvala. ¸ Lahko odločimo? Še je interes za obrazložitev, ampak vas tokrat vabim k prijavi, ker mislim, da vas je več. Prijava za obrazložitev glasu teče. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Hvala za besedo. Poglejte, jaz sem nekoč že dejal: Ljubljana, 313 milijonov evrov proračuna, 75 tisoč javnih uslužbencev dela v tem mestu. Tukaj ima sedež večina državnih podjetij, tukaj so večinoma zastopstva tudi tujih večjih, boljših blagovnih znamk, imamo širna veleposlaništva, Maribor nima ničesar od tega. Vse, kar je imel, je imel kulturo, ki je glavni izvozni artikel Maribora, ki je vzorno izpeljal Evropsko prestolnico kulture. Maribor ima evropsko in svetovno priznan projekt na Lentu. Torej, to je zadnja. Ljubljana hoče postati tudi neka kulturna prestolnica in ves denar potegniti dobesedno sem, v Ljubljano. To je nesprejemljivo, zato podpiram predlog, da se opravi javna razprava, zakaj sredstva niso bila dodeljena projektu v Mariboru. Maribor se je zgodovinsko dokazal, da je vedno s sredstvi ravnal izredno transparentno, da je z vsemi sredstvi ravnal racionalno in da so ta sredstva bila izredno kvalitetno uporabljena. Zato menim, da je ta razprava pomembna, in prepričan sem, da kljub temu tudi če ta sredstva ne bodo vrnjena, da bomo mi na Štajerskem pokazali, da zmoremo in da nas ne boste dotolkli. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Žal smo danes zamudili edinstveno priložnost, da bi razpravljali o teh problemih. Bila je na vrsti točka in zavrnitev Predloga zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi, žal matični odbor za kulturo tega zakona ni podprl. Dobil je samo 4 glasove za. Podprli smo ta zakon poslanka Ljudmila Novak, poslanec László Göncz in midva s kolegico magistrico Majdo Potrato. 6 članov in članic Odbora za kulturo pa je bilo proti ali pa so se vzdržali, praktično iz vseh drugih poslanskih skupin. Tako bi lahko realizirali marsikateri projekt iz celotne Slovenije, iz marsikatere občine. Ta zakon je zagotovil doslej, lani se je iztekel, sredstva za prenovo sinagoge v Mariboru, za obnovo osrednjega spomenika na trgu v Mariboru, iz naslova kulturnega tolarja so bila zagotovljena sredstva za obnovo stare dvorane SNG Maribor in tudi iz tega naslova je bilo prenovljeno Lutkovno gledališče v Mariboru. Če bi podprli ta zakon, danes oziroma prej na Odboru za kulturo, pa bi Maribor pridobil tudi sredstva za obnovo Umetnostne galerije v Mariboru. Žal smo za resno vsebinsko razpravo o kulturi zamudili priložnost, kultura bi bila v obdobju od 2015 do 2019 bogatejša za 56 milijonov tolarjev oziroma evrov. Žal ta zakon ni bil podprt. Tako bom v zvezi s to razpravo glasoval proti in upam, da bomo kdaj drugič to stvar popravili.
Hvala. Glede na to, da je bilo čutiti razburjenje, ampak spoštovane kolegice in kolegi, pri obrazložitvi glasu lahko vsebinsko obrazložiš, zakaj boš nekaj podprl ali ne in ta razprava je bila vezana na to vsebino. Ker je še nekaj zainteresiranih za obrazložitev glasu, vas vabim k prijavi za obrazložitev glasu. Besedo ima gospod Franc Pukšič.
Ta predlog kolega Ribiča bom podprl. Nobenega namena se nisem imel oglašati pri tej podpori, pa vendarle. Ko se popolnoma iz neke druge vsebine preseli na poslansko vprašanje in potem z razočaranjem, ker v lastni koaliciji ni bilo dogovorjeno – in zakon, ki ga je kolega Bevk pripravil, ni šel čez koalicijsko usklajevanje, ni bil podprt – in da je to razlog, da ne podpreš razprave poslanca ob neki konkretni temi, ki se je zgodila, ki očitno ima za seboj neke politične botre, ki očitno nekaj skriva in si želi pomesti pod preprogo – in tukaj ni nobenega razloga – v temu primeru bi pa pričakoval vendarle, da bi se ne na takšen način, ampak prav z nasprotne strani odločili poslanci koalicije – vsaj tisti, ki ste si prizadevali za zakon o kulturi, ki se je lansko leto iztekel, da boste to razpravo odprli in ob odprti razpravi z ministrom tukaj, v Državnemu zboru, bi dobili na marsikaj odgovor. To bi imelo tudi neko težo za nadaljnje delo tega ministra oziroma tega ministrstva. Žal v tem zakonu, o katerem je kolega Bevk govoril, ste pozabili na najlepši slovenski baročni grad Dornava, ampak seveda, če bi se o tem razpravljalo, bi tudi to verjetno pripeljali notri. Predlog za razpravo bom podprl in če kaj, potem bi vsaj v tej točki bilo prav, da bi kolegi koalicije to tudi podprli.
Hvala. Več se vas je prijavilo k obrazložitvi glasu, zato vas vabim k prijavi. Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Spoštovane in spoštovani! Okoliščine in objava rezultatov tega razpisa pa potem dogajanje ob koncu tedna tik pred lanskim božičem in nato sprememba teh rezultatov resnično sprožajo marsikatero vprašanje. Dopuščam možnost, da je pri objavi teh rezultatov prišlo tudi do določenega pritiska, zato da so se rezultati spremenili. Vendar zaupam, da je mariborski župan s svojo ekipo izbral najboljše mogoče sredstvo za to, da se ugotovi, ali je pri objavi rezultatov, pri formuli o točkovanju tega projekta in s tem o konkurenci drugih projektov, ki so kandidirali, šlo kaj narobe ali ne. To je upravni spor, ki ga je Mestna občina Maribor sprožila zoper odločitev Ministrstva za kulturo. Zato verjamem, da splošna razprava o tem v Državnem zboru brez predloga sklepa, brez kakršnega koli zavezujočega zaključka te razprave ne bi prispevale k temu, da vse tisto, k čemur predirate podporniki te splošne razprave, ne bi prispevalo prav nič. Zato verjamem, da bo sodišče presodilo v tem upravnem sporu, in držim pesti za to, da bo ugotovilo, da je Maribor do teh sredstev upravičen in da bomo končno po tolikih letih dočakali dokončanje prenove Mariborskega gradu.
Hvala. Besedo ima gospod Andrej Čuš.
Hvala. Kot je že nekaj razpravljavcev pred mano reklo; res se nekaj čudnega mora dogajati v tej deželi, da na razpisu Maribor nekaj pridobi, potem pa čez noč izgubi, to pa potem to gre, seveda, v Ljubljano. Problem je že v tem, da gre za finančna sredstva iz razpisa za skladen regionalen razvoj in če bi to razpravo odprli, bi danes še nekaj ur tukaj bili, tako da bom razumevajoč pa vas ne bom utrujal. Bom pa tako rekel: Maribor je boljši v nogometu in verjamem, da bo tudi v kulturi. Če pa se v koaliciji ne znate zmeniti, pa prosim ne s tem obremenjevat nas. Sicer pa za konec, da povem, predlog za splošno razpravo bom podprl, vedite pa vsi, da kar se kulture tiče, pa je Ptuj zakon. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, izvolite.
Hvala za besedo. Tudi jaz bom podprla predlog, ki ga je podal poslanec Ribič, da o tej temi razpravljamo. Pred kratkim smo izvedeli, da še pred prejšnjim mandatu so bila prav tako napačno razdeljena nekatera sredstva oziroma verjetno po nekih družinskih povezavah. Če obstajajo dvomi tudi glede obnove Mariborskega gradu, mislim, da je bolje, da tukaj opravimo razpravo, odpravimo morebitne dvome in si nalijemo čistega vina. Tako podpiram ta predlog za razpravo, menim, da je nujna, da je potrebna; tako kot sem podpirala tudi predlog zakona gospoda Bevka, ker menim, da Slovenija mora vlagati v obnovo spomenikov kulturne dediščine, kajti, če bomo te spomenike zanemarili, bodo ali propadli ali bo pa kasneje obnova veliko dražja. Glede na to, da je Slovenije tudi turistična destilacija, je to tudi zelo pomembna gospodarska panoga in zato je še toliko bolj pomembno, da podpiramo obnovo kulturne dediščine in ta spomenik, Mariborski grad, eden najpomembnejših objektov v mestu gotovo zasluži, da pride do končne obnovitve.
Hvala. Lahko odločamo? Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev. Za je glasovalo 26, proti je 39. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca Zvonka Laha bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve dr. Gregorja Viranta na poslansko vprašanje Zvonka Laha v zvezi z investicijskimi sredstvi občin. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Zvonko Lah.
Ko je minister Virant pred kamerami tako v zanosu govoril, kako bo ukinil 100 občin, je tudi takrat obljubil, da za leto 2014 ne bo občinam odvzeto nič denarja, pa to ni res. Vlada je z proračunom, z rebalansom vzela 2 % primerne porabe, ki je razdeljena občnem na osnovi indeksa razvojne ogroženosti, tako da je vzela največ tistim finančno najšibkejšim občinam, potem pa je obremenila te občine še z davkom na nepremičnine, ker morajo občine plačevati davek od svojih objektov. Tako morajo občine, ki so že imele sprejete proračune za 2014, zagotovljena sredstva tudi za sofinanciranje kohezijskih projektov, vse občine spremeniti proračune, sprejeti rebalanse in nekako zagotoviti ta lastna sredstva za kohezijske projekte. Veliko je občin, ki tega denarja ne bo moglo zagotoviti, ne v 2014 ne v 2015. Mislim, da se je tukaj naredila velika škoda, ker bo verjetno na ta račun še kaj več evropskih sredstev ostalo v Bruslju. Občine pa bodo krive, da niso zagotovile sredstev in uspele izpeljati te projekte. Mislim, da bo Vlada vso krivdo zvrnila na občine, pa niso krive tega. Minister je zagotavljal občinam ta sredstva, sedaj pa je,oziroma naknadno pa pokleknil pod voljo ostalih ministrov in občinam ta sredstva vzel. Ker je črpanje evropskih sredstev tako pereča zadeva, ker že vrabci čivkajo, koliko bomo pustili evropskega denarja v Bruslju, mislim, da bi bilo prav, da se naredijo analize in da občine glasno povedo, da jim sredstva manjkajo in da ne bodo mogle izpeljati teh projektov. Eden od teh projektov je tudi pomurski vodovod, kjer je a, b in c težak preko 100 milijonov. Ne vem, kdo bo potem odgovarjal. Občine so investitorji, občine bodo morale vračati ta evropska sredstva. Od kod? Zato predlagam, da podprete, da se o tem opravi razprava v tem parlamentu.
Hvala. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 45. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Andreja Čuša bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa; Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo dr. Uroša Grilca na poslansko vprašanje Andreja Čuša v zvezi s strategijo razvoja medijev. Lahko odločimo? Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 45. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda, prekinjam 21. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Na svidenje na jutrišnji seji.