Hvala lijepa. Uvaženi gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Zakon o prikupljanju podataka o osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja propisi kojim je uređeno, objedinjeno prikupljanje, obrada i dostavljanje podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja na temelju generacijske solidarnosti i obvezno kapitalizirano mirovinsko osiguranje, te podataka o njihovim uplatama. Između ostalog tim zakonom određeno je REGOS dakle registar osiguranika, vodi registar o prikupljenim podacima te prema podacima iz registra vodi jedinstveno računovodstvo osobnih računa članova mirovinskih fondova. Kapitalizirani mirovinski sustav uspostavljen je na način da u početnoj fazi implementacije reforme ključni subjekti u sustavu a to su prvenstveno mirovinska društva sa fondom budu oslobođeni od participiranja u trošku za poslove vođenja jedinstvenog računovodstva osobnih računa ako obavlja REGOS pa su se do sada ti troškovi podmirivali iz državnog proračuna. Dakle, sve ono što je REGOS radio za mirovinske fondove financirala je u cijelosti RH. Međutim imajući u vidu sadašnji stupanj razvijenosti mirovinskog sustava i činjenicu da su mirovinska ... fonda ispostavili poslovanja s pozitivnim financijskim rezultatima, procjenjuje se da su u mogućnosti plaćati naknadu za uslugu vođenja jedinstvenog računovodstva osobnih računa koje za njih obavlja REGOS. U tom smislu se ovim zakonom predlaže da sada to vođenje osobnih računa i vođenje jedinstvenog računovodstva osobnih računa koje radi REGOS bude financirano sa strane mirovinskih fondova dakle jednostavno da oni participiraju tj. plaćaju za uslugu koju REGOS za njih obavlja i to u visini 2,5 kune po jednome osiguraniku mjesečno. Dakle, to bi na godišnjoj razini iznosilo negdje oko 45 milijuna kuna. Svaki mirovinski fond plaćao bi za onaj broj osiguranika koji ima dakle fondovi plaćali različito. Napominjem da je o tome razgovarano i sa predstavnicima mirovinskih fondova koji su se usuglasili sa ovakvim načinom financiranja, a plaćanje će se vršiti na temelju mjesečnih obračuna koje će REGOS dostavljati svakome fondu. Osim ove izmjene koja je najvažnija, prijedlogom zakona se također olakšava poslovanje podnošenja podataka na obrascu RSM elektroničkim putem, također se povećavaju iznosi novčanih kazni u slučaju nepodnošenja tog obrasca, čime se ove odredbe usklađuju sa odredbama Prekršajnog zakona. A također se povećava i rok zastare za pokretanje prekršajnog postupka čime se postiže veća disciplina u sustavu. I na koncu samo da napomenem predlaže se da se zakon donese u hitnom postupku jer se radi osobito o opravdanim državnim interesima s obzirom da se u proračunu osiguravaju sredstva dakle uplatit će se sredstva u proračun. Evo, toliko hvala lijepa.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za rad i socijalno partnerstvo predsjednik odbora gospodin zastupnik Boris KUnst. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče. Državni tajniče, kolegice i kolege. Pa Odbor za rad i socijalno partnerstvo je na svojoj 59. sjednici koju smo održali 12. srpnja raspravljao o prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prikupljanju podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja istaknuo je da će predloženi zakon omogućiti naplatu poslova za vođenje jedinstvenog računovodstva osobnih računa članova obveznih mirovinskih fondova koje REGOS obavlja za obvezna mirovinska društva, a koje su do sada teretili isključivo državni proračun. Pri tome je naglasio da trošak administriranja sustava u razdoblju od 1. siječnja 2002. do sada nisu plaćala obvezna mirovinska društva koja su u tom razdoblju po osnovi naknada ostvarila značajne iznose, dok je država na sebe preuzela u cijelosti teret podmirenja troška vođenja toga jedinstvenog računovodstva osobnih računa članova obveznih mirovinskih fondova. Stoga je takav način podmirenja troškova iz sredstava državnog proračuna dugoročno neodrživ. U raspravi je predlagatelj odgovorio na pitanja koja se odnose na plaćanje naknada za vođenje računa članova obveznih mirovinskih fondova i nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prikupljanju podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. I prvi je u ime Kluba zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Boris Kunst tako da se može vratiti. Izvolite.
Još jednom da ponovim isto. Poštovani predsjedniče, tajniče, kolegice i kolege. Zakon o prikupljanju podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja je propis kojim je uređeno, objedinjeno prikupljanje, obrada i dostavljanje podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezno mirovinsko osiguranje na temelju generacijske solidarnosti i obvezno kapitalizirano mirovinsko osiguranje te podataka o njihovim uplatama. Između ostalog tim je zakonom uređeno da REGOS vodi registar o prikupljenim podacima i prema podacima iz registra vodi se jedinstveno računovodstvo osobnih računa članova mirovinskog fonda. Kapitalizirani mirovinski sustav uspostavljen je na način da su u početnoj fazi implementacije reformi ključni subjekti u sustavu mirovinska društva. Mirovinska društva su oslobođena od participiranja u vođenju jedinstvenog računovodstva osobnih računa koje obavlja REGOS tako da su se ti troškovi do sada podmirivali iz državnog proračuna. Trošak administriranja sustava od 1. siječnja 2002. godine kao što sam već i rekao nisu plaćala obvezna mirovinska društva koja su ostvarivala po toj osnovi naknadu i prihode. Sadašnji stupanj razvijenosti mirovinskog sustava i činjenica da su mirovinska društva uspostavila poslovanje s pozitivnim financijskim rezultatima omogućuje im da mogu plaćati naknadu za uslugu vođenja jedinstvenog računovodstva osobnih računa koje za njih obavlja REGOS. Ovim načinom doprinosi se postizanju financijske i socijalne održivosti kapitaliziranog sustava mirovinskog osiguranja što je strategijom Vladinih programa za razdoblje od 2011. do 2013. godine definirano kao cilj, a u skladu je s mjerama iz Programa gospodarskog oporavka u kojem je jedna od mjera smanjenje troškova u drugom mirovinskom stupu. Osim ove najvažnije izmjene ovim se prijedlogom zakona obveznicima podnošenja podataka olakšava poslovanje podnošenjem podataka na obrascu RSM elektroničkim putem. Zatim povećavaju se iznosi novčanih kazni u slučaju nepodnošenja obrasca RSM čime se odredbe ovog zakona usklađuju s odredbama Prekršajnog zakona te se povećava rok zastare za pokretanje Prekršajnog postupka čime će se očekujemo postići veća disciplina u samom sustavu. Dosadašnji rok zastare prema odredbama Prekršajnog zakona pokazao se prekratak. Zato se predlaže povećanje roka zastare za pokretanje prekršajnog postupka na tri godine, odnosno apsolutni rok zastare od šest godina čime će se postići osim veće discipline u sustavu te brže i jednostavnije ostvarivanje prava iz mirovinskog osiguranja. Nepodnošenje podataka na obrascu RSM onemogućava dobivanje podataka o osnovici i stažu mirovinskog osiguranja koji su nužan preduvjet za ostvarivanje prava iz mirovinskog osiguranja. Također predlaže se isplatitelju plaće kada podnosi podatke na obrascu RSM za više od 100 osiguranika da iste podnese elektroničkim putem. Slanje podataka elektroničkim putem će znatnije smanjiti mogućnost pogrešaka prilikom predaje podataka na obrascu te unosa i evidentiranja u registar. Na taj način povećava se sigurnost, efikasnost i olakšava poslovanje svih subjekata, a ujednačava se način podnošenja zakonom propisanih podataka o porezu i doprinosima. Primjena se određuje počevši od 1. siječnja 2012. godine u skladu s propisima koji reguliraju postupak prikupljanja poreza na dohodak za poslodavce koji isplaćuju plaće za više od 100 radnika. Pravilnikom koji donosi Upravno vijeće REGOS-a propisuje se način podnošenja obrasca za posebnu kategoriju obveznika kao i podnošenje obrasca RSM za podnositelje podataka kada se radi o broju osiguranika do 24, odnosno 100 osiguranika. Podaci iz registra moći će se koristiti za statistička istraživanja, ali će se za korištenje podataka u svrhu statističkih obrada morati platiti naknada koju prema zakonu neće plaćati Državni zavod za statistiku. Visina naknada za korištenje podatka u svrhu statističkih obrada odredit će se cjenikom od strane Upravnog vijeća REGOS-a. Naknada za obavljanje poslova oko vođenja računovodstva osobnih računa članova mirovinskih fondova određena je u iznosu od 2,5 kn mjesečno po članu obveznog mirovinskog fonda i primjenjuje se od 1. kolovoza ove godine. S obzirom da se ovim zakonom predviđa smanjenje izdataka državnog proračuna za iznose koje će podmirivati privatni subjekti, to su obvezna mirovinska društva, a istim se provodi Program gospodarskog oporavka, klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovog zakona po hitnom postupku. Hvala vam lijepo.
Hvala. U ime kluba HNS-a, HSU-a gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Dakle pred nama imamo Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prikupljanju podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja. I što reći, mislim da ovo nije mjera gospodarskog oporavka ali je sigurno konsolidacija državnih financija dakle indirektno to može biti, ali precizno reći ovo je konsolidacija državnih financija odnosno smanjenje troška tamo gdje ga objektivno ne treba biti. To smo mogli puno ranije raditi jer naime o čemu se radi, zadnje izvješće za 2010. godinu društva za upravljanje obveznim i dobrovoljnim mirovinskim fondovima povećali su dobit za 23,69% u odnosu na prvih šest mjeseci 2009. godine i njihova dobit je porasla na 110 milijuna kuna. Prema tome, prostora je bilo i ranije da se razgovara jer je ta dobit obveznih mirovinskih društava značajno porasla iz naknade za upravljanje imovinom, naravno imovina se povećala i naknada nije na odgovarajući način mijenjana. Sigurno je da je ne samo sada nego da su pred godinu i više dana bile vjerojatno stvorene pretpostavke da se trošak Središnjeg registra osiguranika ne prevaljuje samo na državu nego da se prevali i dijelom na dobit obveznih mirovinskih društava. Sigurno je za pozdraviti u ovom zakonu pitanja na neki način vođenja obveznih evidencija, povećanja zastare u smislu utuživanja zbog neplaćanja doprinosa u drugi stup individualne kapitalizirane štednje kao i povećanje zaprečnih kazni u slučaju neizvršavanja obveza. Dobro je i u ovom Zakonu da se na neki način neovisno od države učvršćuje poslovanje središnjeg registra osiguranika koji je osnovan još 1999. godine i koji ima značajnu ulogu i u kontroli plaćanja doprinosa. Dakle, o prikupljanju doprinosa od člana obveznih mirovinskih fondova koji ima značajnu ulogu u vođenju evidencije o osobnim računima članova obveznih mirovinskih fondova. Dakle, ima neizostavnu i nezamjenjivu ulogu u funkcioniranju s jedne strane evidencija iz prvog stupa, ali prvenstveno iz drugog stupa, odnosno kapitalizirane individualne štednje. No, ono što u suštini smeta i što nije dobro da ne dobivamo odjednom cijeli paket zakona nego da se radi izmjena jednog po jednog zakona i hajmo reći svuda da imamo neke efekte, a nikako da sagledamo cijelu sliku. Naravno ako pitate naše građane razlika između obveznih mirovinskih društava i mirovinskih fondova rijetko tko će vam reći i uočiti veliku razliku. Još ako ih pitate razliku između ova dva koja sam rekao i mirovinskog osiguravajućeg društva koje služi jedino za isplatu ušteđenog u drugom stupu rijetko tko će vam osim stručnjaka na tom polju i dobro obaviještenih novinara o tome moći nešto konkretno reći. Ako pogledate obrazloženje u ovom zakonu uz članak 5. kaže da je u ovom zakonu propisano je također da će se obračun naknada vršiti na dnevnoj osnovi, ali će se trošak podmirivati mjesečno temeljem uspostavljenog računa od strane REGOS-a. Također se određuje da će se visina naknade koju će plaćati obvezna mirovinska društva vrednovati na odgovarajući način kod utvrđivanja kriterija za određivanje godišnje naknade od ukupne imovine obveznom Mirovinskog fonda koji kriteriji će se propisati budućom izmjenom Zakona o obveznim i dobrovoljnim mirovinskim fondovima a to nije ovaj zakon. Dakle, tu je priča otvorena. Vjerojatno državni tajnik može reći da će se naknada smanjiti, ali nitko nam u ovom trenutku ne može reći da će se ona smanjiti. Pitanje kako će se mirovinska društva postaviti jer tada će se otvoriti jedan pregovarački proces vjerojatno sa Vladom Republike Hrvatske. Dakle, zato smatram manjkavim ovaj proces da se usklađuje i da se mijenja zakon po zakon. Ono što raduje ovdje je otvaranje mogućnosti, dakle otvaranje mogućnosti vođenja jedinstvenog računovodstva, odnosno prijavljivanja podataka. Dakle, to nije samo jedan pisanim putem. To je elektroničnim putem. To je na magnetnom nosiocu. Dakle, u ovisnosti od veličine tvrtke određuje se i način prikupljanja, odnosno predaje podataka. Ono što isto tako na što ukazujem postoji jedan termin da će se u članku 1. u stavku 5. kaže ovako. Obveznici podnošenja podataka koji podatke podnose elektroničkim putem moraju koristiti kvalificirane poslovne certifikate. Šta želim tu reći? Ma nedavno sam pitao ministricu Dalić zašto 1200 osoba, korisnika mirovine iz drugog stupa plaća prosječno 12 kuna mjesečno poreza po stopi od 12% kad im ukupna mirovina nije veća od 3200 kuna. Evo vidite sad u ovom dijelu tražimo kvalificirane poslovne certifikate. Zar u dijelu poslovanja, poslovanja Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje u odnosu na Raiffaisen mirovinsko osiguravajuće društvo koje isplaćuje mirovine iz drugog stupa se ne može učiniti to isto da postoje licencirane osobe koje mogu, dakle imaju dozvolu provjeriti ukupna mirovinska primanja da se za tih 1200 osoba ne ubire ovih 12 kuna mjesečno što znači otprilike 150 kuna godišnje, a te osobe moraju za tih 150 kuna vratiti, moraju ispuniti godišnju prijavu koja opet košta 150 kuna. Dakle, pravimo cijele drame, veliki ogroman posao za otprilike vrijednost 100000 kuna. To doista nema smisla. Zato sam povezao te dvije stvari, jer ako je ovdje jedno rješenje koje funkcionira zašto to ne bi moglo biti između Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. Imamo ovdje i ravnatelja. Gospodine ravnatelju, nadam se da ćete akceptirati ovo razmišljanje da jednostavno ne maltretiramo ljude. Mislim, zadatak je države da bude vrlo korektna prema svojim građanima, a ne da zbog sitnih novaca moraju da bi uopće dobili novac nazad moraju platiti dodatne sume novca. Dalje, ono što vrijedi ovdje reći ovo neće riješiti ono što je problem drugog stupa. Problem drugog stupa danas je da na razini prosječne plaće bi trebalo izdvajati 88 godina da bi se u mirovinsko osiguravajuće društvo uplatilo 300000 kuna, a na osnovu 300000 kuna u povratu doživotno možete dobiti 1000 kuna mirovine. Naravno taj rok može biti i dvostruko kraći, ali u tom dvostruko kraćem roku mirovinska osiguravajuća društva upravljajući novcem mirovinskih fondova moraju udvostručiti uplaćeni kapital. Moraju od 150 napraviti 300 a to je zaista dosta zahtjevan posao. Jer nije to na početku plaćeno 150000 kuna, nego se to sukcesivno uplaćuje od mjeseca u mjesec. Drage kolegice i kolege, mi u ovom trenutku imamo otprilike 75% naših radnika koji primaju plaću u razini prosječne i ispod prosječne plaće što znači da kako stvari stoje po završetku štednog razdoblja sa ovom stopom izdvajanja u drugi stup mirovinskog osiguranja za očekivati je da će većina njih od ovih 75% današnjih radnika koji imaju prosječnu, ispod prosječnu plaću imati mirovinu iz drugog stupa manju od 1000 kuna. To jesu grube računice. Ja se slažem da bi tu mogli puno oko toga lamentirati, ali su vrlo i blizu istine. Nažalost, ono što se 2002. kad su se ljudi opredjeljivali za mirovinske, za drugi stup mirovinskog osiguranja što se smatralo normalnim, a to je 2% rasta realne plaće godišnje, nažalost rijetke su bile godine od 2002. nadalje koje su stvarno i ostvarile rast 2% realnog rasta plaća na razini godine. Prema tome, što reći? Problem je puno, puno širi nego što ovaj zakon može nam dati predodžbu o samoj problematici drugog stupa. Ovo neće riješiti ni problem visokih troškova upravljanja, niti problem neprimjerenih aktuarskih tablica Mirovinskog osiguravajućeg društva jednog i jedinog, dakle jednog i jedinog u Hrvatskoj bez konkurencije. Dakle, aktuarske tablice tog Mirovinskog osiguravajućeg društva jesu kao da će svi građani Hrvatske živjeti 100 godina otprilike i da će se tako dugo isplaćivati mirovina. Pitanje je da li i mirovinska društva mogu isplaćivati mirovine ili baš moraju biti obvezna mirovinska društva ili baš moramo imati dvostruke kapacitete da moramo za isplatu imati mirovinska osiguravajuća društva. To je pitanje pojeftinjenja cijelog sustava i naravno ono ključno pitanje da li je stopa od 5% dovoljna ili se još netko treba uključiti u to obvezno osiguranje? Da li u budućnosti drugi stup treba ostati obvezan ili dobrovoljan, da li bi država mogla davati određene poticaje i u tome sudjelovati i poslodavci jer to su njihovi radnici, radnici koji njima stvaraju profit. Prema tome, isto tako u ovom trenutku poslodavci od mirovinskih doprinosa ne plaćaju ništa jer mirovinski doprinosi se isplaćuju iz bruto plaće. Prema tome tu postoji prostor angažmana poslodavaca da pomognu drugi stup kako bi njihovi sadašnji zaposlenici mogli imati povoljnija mirovinska prava iz drugog stupa, naravno ako država želi razvijati drugi stup. Čujem glasine da se razmišlja i o nekim drugim metodama, poput Slovačke itd. o smanjenju, o suspenziji drugog mirovinskog stupa što mislim da nije dobro jer mu još uvijek nismo ni dali šansu da se razvija. Ono što sigurno treba napraviti u drugom stupu je da za 120 tisuća ljudi koji su dobrovoljno ušli u taj sustav im se omogući i izlazak ali po završetku osiguravajućeg razdoblja da imaju pravo birati povoljnije mirovinsko pravo. To je sigurno i to treba učiniti. A drugo, treba dati šansu tom drugom stupu da ga razvijamo, a ne sve što počnemo na neki način da i uništimo. Ono što želim reći vezano uz ovaj zakon još jednom, to je samo djelić u ukupnom sustavu. Mislim da su ovo kvalitetne promjene. Klub HNS-HSU-a će ove promjene podržati zato što se dio tereta prevaljuje na dobit mirovinskih osiguravajućih društava, a ne plaća to država. Država ima dovoljno potreba da taj novac usmjeri i za druge potrebe. Radi se, za čistu informaciju vama i našim gledateljima i gledateljicama, slušateljima i slušateljicama, radi se o cifri otprilike od 45 milijuna kuna za koje će se umanjiti dobit mirovinskih osiguravajućih društava, a smanjiti teret financiranja države za Središnji registar osiguranika. Dakle, još jednom klub HNS-HSU-a će podržati ovaj prijedlog smatrajući ga vrlo korisnim i kvalitetnim, međutim to nije dovoljno, to je samo jedan mali kamenčić, jedno malo staklo u mozaiku problema cijelog funkcioniranja drugog stupa mirovinskog osiguranja. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Da, kao što su rekli i moji prethodnici naglasak je jasno na ovom jedinstvenom računovodstvu, pokušaj države da se dočepa onih 45 milijuna kuna. Pao je očigledno dogovor između države i mirovinskih fondova, oni su pristali da se njihova dobit koja je prošle godine iznosila cca 110 milijuna kuna umanji za taj predloženi iznos pa ako je tome tako, ako je njima dobro zašto bismo mi ovdje u sabornici trebali biti onda protiv njihova dogovora sa državom i zašto bi trebali biti protiv zakona. Nećemo biti, mislim da je to logično. Jasno je ovo o čemu je govorio i gospodin Hrelja da svi oni koji su izabrali ovaj drugi stup trebaju se, ako žele, preseliti u prvi stup, a ne samo oni koji sada ulaze u mirovinu. Normalno, govorim u trenutku kada steknu uvjete za mirovinu. U 2002. godini ako se ne varam negdje oko 122 tisuće ljudi ušlo je u taj drugi stup. Danas imamo situaciju da oni koji imaju 39 godina, znači ne 40, 38, 39 godina mogu zapravo birati gdje će ostati, da li će se vratiti u prvi stup ili će ostati u drugom stupu. Razumljivo da je naš mirovinski sustav jednom riječju pred kolapsom, to je i logično. Samo u periodu od 1.07.2009. do današnjeg dana Hrvatska je ostala bez 145 tisuća radnih mjesta od kojih je nekih 50 tisuća otišlo raditi na crno, 50 tisuća je otišlo na Zavod za zapošljavanje što je direktan trošak države i 50 tisuća ljudi je otišlo u mirovinu što je također palo na teret mirovinskog sustava, odnosno proračuna. Ovaj odnos 1,22 radnika naspram 1 umirovljenika u najmanju ruku je nepodnošljiv. Znači, mirovine vezane su uz radna mjesta, što bude radnih mjesta manje razumljivo da će biti niže i mirovine, što budu prilike u državi besperspektivnije biti će upitnije i naše mirovine. Što se tiče, međutim nije to sad tema zakona, ali da se vratim na samu temu članka 7. gdje vidimo da se sada znači ti zastarni rokovi produžuju na tri godine od počinjenja prekršaja. Mislim da to treba apsolutno podržavati, međutim u čitavom ovom zakonskom prijedlogu za mene je temeljni problem ovaj članak 6. gdje se kaže ili bolje rečeno gdje se sankcije ili kazne sa 500 kuna do 5 tisuća kuna zamjenjuju znači ciframa od 2 tisuće do 20 tisuća kuna odnosno od 1000 do 10 tisuća kuna također iznosom od 2 do 20 tisuća kuna. Gospodo moje barem mišljenje da nema nikoga u tom malom gospodarstvu ili bilo gdje tko ne bi svoje obveze izvršio kada bi posjedovao ili imao novac. Naša je praksa postala, jučer je bilo prvo čitanje Kaznenog zakona, ali svaki zakon kada se mijenja mi naprosto dižemo kazne. To mislim da nije fer. MI kao da živimo koji smo ovdje pod nekim staklenim zvonom što možda nije daleko od istine, ali kada bi svaki zastupnik imao ili netko od njegovih članova obitelji skrbio o 10-tak radnika onda bi shvatio što znači 500 kuna, 1000 kuna toj maloj tvrtci, 10 tisuća kuna ili ne daj bože kazna od 20 tisuća kuna. Nema 2011., ja to stalno ističem za ovom govornicom privilegiranijih radnih mjesta od mjesta u javnoj upravi, u komunalnim poduzećima, u sudovima, u državnom odvjetništvu u INA-i, HRT-u sve ovo što je vezano uz državu. Jedino tko se može približiti na neki način to su još i Hrvatski monopolisti. Da bi netko zaradio danas u nekom malom sustavu 5000 kuna taj mora zaraditi 50 tisuća, da bi mu ostalo 5 tisuća mora zaraditi 50 tisuća kuna. Da bi netko zaradio 10 tisuća ili da bi mu ostalo 10 tisuća kuna treba "okrenuti" preko 100 tisuća kuna. A opet od tih 100 tisuća kuna jedna trećina ide za materijal, jedna trećina ide državi, za poreze odnosno doprinose i 1/3 ide radnicima, i tu još ubacite plin, benzin, zakup itd. I zato vas doista molim da kada govorimo o tim kaznama kako su ovdje određene u članku 6. ovoga Zakona da u najmanje ruku imate mjere. Naše kazne su u najmanju ruku apsurdne. Imajmo obzira na neki način za one koji rade i izdvajaju sredstva za nas koji nas "krade". Zato oprezno i sa kaznama kada je riječ o onom Prometnom zakoniku, kada je riječ o Kaznenom zakonu, kada je riječ o čitavom setu ovih gospodarskih zakona itd. Građani su došli naprosto do ruba, a ovi mali obrtnici čak se usuđujem kazati da su danas i u goroj situaciji i od radnika koji rade kod njih. Ako ni zbog čega onda stoga jer oni odgovaraju cijelom svojom imovinom, svim onim što su stjecali kroz život, što su nasljeđivali radnik odgovara svojim radom. Ja se slažem da nema većeg prioriteta od isplate plaće radniku, apsolutno broj 1. onda isplata doprinosa kooperantima, zakupa komunalnih usluga, ako ih ne platite odrezat će vam struju, vodu kako se to kaže, prekinuti poreza PDV-a, carine itd. Pred godinu dana smo čak govorili o nekih ako se ne varam 260 parafiskalnih nameta, duboko sam uvjeren da ih u ovom trenutku imamo sigurno 10, 20 više i tu nema nikakve razlike između lokalne samouprave i jasno države. Jednostavno, prebacuje se teret na nekoga drugoga i pitanje tko sve to može naprosto izdržati. MI kada je riječ o ovim kaznama, opet se vraćam na članak 6. na ovu kaznu koja se sa 500 kuna do 5 tisuća kuna diže do 20 tisuća kuna, odnosno ovu od 1000 do 10 tisuća kuna na 2 do 20 hiljada kuna, mi moramo jednostavno početi razgovarati sa gospodarske ili ekonomske, ne znam kako da kažem, egzistencijalne pozicije i onih koji osiguravaju sredstva za državni proračun. MI ne smijemo nakon što se od 1. 7. do 2009. do danas ugasilo 145 tisuća radnih mjesta zatvoriti i jedno novo radno mjesto zbog apsurdnih kazni, mi jednostavno ne smijemo destimulirati ljude da u ovoj zemlji rade, mi moramo razmišljati da ti ljudi koji rade moraju zaraditi a ne da je jedina njihova obveza o kojoj se vodi računa da nešto za državu i lokalnu zajednicu moraju dati. Jučer smo imali jedan odbor gdje je jasno rečeno i to iz struktura državne vlasti, ne znam kako se zove državni tajnik, da u malim tvrtkama otprilike radi oko 60% svih zaposlenih u Republici Hrvatskoj. Ako je netko ugrožen u ovom trenutku to su upravo te male tvrtke. Ove velike, privatizirane tvrtke za njih će se uvijek "naći koja lijepa riječ" i u Vladi i u Saboru će imati za njih razumijevanje a do ovih malih nikako se ne želimo "spustiti". I utoliko doista vodimo taj, imajmo malo obzira prema tim kaznama i onima koji će u pravilu te kazne plaćati. Rekoh da je 50 tisuća ljudi nakon što smo izgubili u dvije godine 145 tisuća radnih mjesta otišlo u tu sivu ekonomiju, rade na crno. Njih koji rade na crno nitko u ovoj zemlji ne kontrolira, oni mogu raditi što god hoće, a oni koji rade izdvajaju, trude se, pokušavaju uredno podmirivati sve svoje obveze mogu računati da će svaki drugi dan na svojim vratima imati neku inspekciju. MI kažnjavamo one koji rade, i kako tako uredno plaćaju obveze koje nama osiguravaju plaće, a ove druge kao da se ne smije naprosto dirnuti. I zato treba biti osjetljiv i treba voditi računa o tim kaznama jer Hrvatska nije niti Danska, niti Njemačka, niti Belgija, danas čitam da nisu uspjeli dvije i nešto godine formirati vladu a da im cijela ekonomija cvate, možda bi to bio dobar primjer za nas, ali što želim reći, svugdje vani su daleko niže kamate, daleko niži PDV, daleko učinkovitija administracija, vani nema da sve jednostavno kontroliraju monopoli kao u Hrvatskoj, vani nije bilo pretvorbe, oni su imali neku prvotnu akumulaciju pred 300 ili ne znam koliko godina. Cijene rada su ako baš želimo biti iskreni ovdje veće nego vani, i zato zakon treba podržati ali ja bih doista molio da ove kazne ako ništa drugo ostanu u gabaritima postojećeg zakona, znači ne ovog predloženog nego ovoga koji je sada na snazi. I isto tako molim da se barem ubuduće vodi računa o tim kaznama jer u konačnici vjerujte mi 20 ili ne znam koliko 30 tisuća kuna ili 50 tisuća kune neke kazne može zatvoriti neki obrt, neku zanatliju koji ima dvoje ili troje radnika i to sigurno niti jednoj razumnoj politici ne bi smio biti interes. Zakon ćemo podržati, on je logičan, on je dogovoren između mirovinskih fondova i Vlada Republike Hrvatske ali molim da se jednostavno vodi računa o tim kaznama.
Hvala. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Na samom početku da kažem da će SDP podržati promjene ovoga zakona, jer držimo da su izmjene sva tri instituta koji se predlažu svojevrsna poboljšica. No međutim, složio bih se sa nekim od mojih prethodnika koji su postavili pitanje i ovo je možda dobra prigoda za to, motiva za promjenu zakona koji se tiču prvenstveno drugoga mirovinskog stupa. Naime, motiv je sasvim izvjesno i iz obrazloženja je bio barem tadašnja ali možda ne i tanašno riječ je o 40 milijuna kuna konsolidiranje državnog proračuna, a nije posljedica ozbiljnog promišljanja onoga što bi trebalo napraviti i što se moralo napraviti u proteklim godinama kako bi se drugi mirovinski sustav u cjelini, postavio na noge koje su bile predviđene u vrijeme kada je sama reforma koncipirana dakle u drugoj polovici devedesetih godina temeljem rekao bih vrlo stručnih, ozbiljnih rasprava, analiza i uvida u ono što se može i mora napraviti unutar mirovinskog sustava. I te su rasprave bile obavljene ne samo kod nas nego u čitavom svijetu. Tome se nije pristupilo iako možda 10. godišnjica implementiranja mirovinskog sustava kojeg danas poznajemo od prije 10 godina, možda predstavlja odličnu priliku i odličan povod da se krene u jedno ozbiljnije promišljanje kako bi se svako malo pojavljivanje paušalnih ocjena o tome koliko je reforma uspjela ili nije, zaustavilo i nadomjestilo ozbiljnom raspravom o jednom tako važnom pitanju kao što je mirovinski sustav i njegovo funkcioniranje. Naime, dozvolite da posjetim da možda osim stvaranja samostalne države Hrvatske kao najvećega projekta oko kojega je stvoren nacionalni konsenzus i oko pitanje europske budućnosti HRvatske u smislu njenog integriranja u EU, niti na jednom konkretnom i ozbiljnom pitanju u Hrvatskoj nije uspostavljen opći nacionalni konsenzus kao što je to bio slučaj sa mirovinskom reformom. Ta je reforma kao što rekoh koncipirana devedesetih godina. Započele su je HDZ-ove vlade koje su dobrim dijelom pripremile sam koncept pa čak i donijele čitav niz zakona koji su trebali pripomoći da se sustav uspostavi. 2000. godine je trebalo prelomiti i donijeti odluku da li nastaviti sa izgradnjom tog sustava ili se od njega odustati. Prijepore koje su vrijedile onda vrijede i danas. One nisu lišene niti ideoloških boja. I danas sa lijevog spektra kojemu sam pripadam se često puta može osjetiti svojevrsna skepsa prema sustavu u kojem se dio onoga što se uvijek smatralo obvezom države privatizira. Taj zazor od privatizacije je bio prisutan onda, prisutan je i danas, velim posebno na lijevoj strani. No međutim u razmišljanjima i donošenju odluka da se ide u ovaj sustav rukovodili smo se sa dvije ključne činjenice. Prva je činjenica da zasigurno bolji sustav generacijske solidarnosti, bolji sustav generacijske solidarnosti koji to drugi puta potvrđujem se naprosto više nije mogao održati. Zlatno doba socijalne države iz početka druge polovine 20. stoljeća više nije mogao opstati nigdje pa niti u nas. Mi možemo za tim ozbiljno žaliti. To su bila ona odlična vremena kada je socijalna država posebno u europskim zemljama pokazivala svu svoju raskoš pa ako hoćete taj vrijedni društveni supstrat koji ona nosila i nosi sobom. No međutim, socijalna država je pod naletom tog neoliberalnoga kapitalizma dovela taj neoliberalni kapitalizam je doveo u pitanje mogućnost njezinog opstanka bez ozbiljnih reformi. I danas se o tome vode polemike. Kada smo mi kao građani Hrvatske '90.-te godine odlučile da izlazimo iz jedne višenacionalne države iz jednoga sustava i opredjeljivali se za kapitalizam, onda smo imali pred očima upravo Dansku, NIzozemsku, Švedsku ili NOrvešku kao uspješne, gospodarski efikasne kapitalističke države s vrlo visokom razinom zaštite socijalnih prava i visokom razinom socijalne sigurnosti građana tih zemalja. Nitko nije pred očima imao sustav u kojemu će se nekontrolirano i neobuzdano pljačkati u kojima će se uništavati društveno dobro i u kojemu će većina građana zapravo osiromašiti ono što se dogodilo nama devedesetih godina. No, međutim to što se dogodilo se dogodilo. Mi smo 2000. godine napravili konačnu ozbiljnu analizu toga može li opstati ili ne može opstati sustav generacijske solidarnosti. '52. godine omjer zaposlenika i umirovljenika je bio 9:1 u HRvatskoj, 9:1. '90.-te godine bio je još uvijek 3:1. Kao što znate taj omjer je sada 1:1 i nije ovdje samo problem katastrofalno niske zaposlenosti građana Hrvatske nego je ovdje problem i ogromnog broja umirovljenika što je nastalo kao posljedica s jedne strane demografskih razloga koji se tiču i drugih jer stanovništvo sve više stari. Mi spadamo u skupinu najstarijih stanovništava, imamo jedan od najnižih prirodnih prirasta stanovništva, imamo ozbiljne demografske probleme o kojima u Hrvatskoj nitko ozbiljno ne razgovara, a to je jedno od pitanja koje također traži konsenzualni pristup, ne ideološko niti stranačko prepucavanje nego ozbiljan pristup koji će imati svoje dugoročne posljedice. Dakle, taj demografski problem i problem dakako ekonomski jer se Hrvatska nije razvijala u ovih 20 godina onako kako se mogla ili kako su se razvijale neke druge tranzicijske zemlje koje su Hrvatsku ne samo sustigle nego i obilato prestigle s obzirom na startnu poziciju koju smo imali bez obzira što smo mi dakako imali rat koji je bio veliki trošak i u financijskom i u ljudskom i svakom drugom pogledu. Kad je riječ o drugom stupu, on je bio zamišljen tako da se razvija i da se ne prekine mirovinska reforma što se dogodilo 2004. godine kada je umjesto da se ide sa povećanjem iznosa izdvajanja u drugi stup kako bi on do 2007. bio 50% izdvajanja mirovinskih doprinosa u prvi, 50% u drugi stup što bi jamčilo buduće sigurnije mirovine i iz jednog i iz drugog stupa. To se nije dogodilo, reforma je zaustavljena i evo vidite, sada se pojavljuje ministarstvo kada škripi u proračunu sa određenim idejama što i kako napraviti. Ja vas podsjećam da, evo prije dva mjeseca je HANFA ili mjesec i pol HANFA se pojavila s jednom vrlo ozbiljnom, kvalitetnom, dobrom analizom sa vrlo čudnim zaključcima koji su iz te analize proizišli i neprihvatljivi po mojem sudu, ali dobra, kvalitetna podloga za razmišljanje, a jučer smo imali prilike vidjeti tekst u kojem su kao odgovor na tu analizu izišli fondovi sa svojom analizom pokazujući da zapravo Hrvatska ima drugi po jeftinoći mirovinski sustav u Europi što na neki način konfrontira ono što je HANFA prikazala i ovo što sad oni prikazuju. U proteklih 10 godina fondovi su zaradili 7 milijardi kuna, njihova dobit je prema onome kako su oni proanalizirali negdje oko 292 mislim kune tako da tvrde da je svega 4% zapravo tog prinosa, da je 4% njihova dobit. Ukoliko je usuglašeno da oni prihvate i preuzmu troškove REGOS-a utoliko je to dobro i dobro da se ide konsenzualno. Ja bih sad malo što se kaže okrenuo pilu naopako pa branio fondove, odnosno prije svega zatražio da se ne govori napamet i da se ozbiljno pristupi analizi i troškova mirovinskog sustava na jedan objektivan način, zašto ne da pokretač takve rasprave bude recimo Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti ili neka druga objektivna, neovisna institucija kako bismo tog ideološkog ili političkog taloga kako bismo ga odstranili i kako bismo došli doista do prave slike onoga što imamo i definirali ono što treba činiti u narednih 10 ili 15 godina. Hoću reći fondovi su tu, oni rade svoj posao i sad ću reći nešto. Kada smo projektirali sustav onda smo razmišljali o tome kako pohlepu, profitnu pohlepu iskoristiti tako da ona ide u prilog građanima. Kako motivirati da ti fondovi dobro rade, dobro ulaže kako bi ostvarivali što veće prinose u korist građana ove zemlje. Neka i oni zarade, ali da osiguramo kvalitetne buduće mirovine za naše umirovljenike. Ako ih se ne može … [[Ne razumije se.]] neka se to na taj način barem osigura. Nažalost, dogodile su se još neke stvari unutar sustava i drugoga stupa koje nisu regulirane i koje su dodatno rekao bih učinile suspektiv čitav mirovinski sustav i taj drugi stup. Činjenica je da su neke žene, oko 1000 žena, prerano otišle u mirovinu u odnosu na vrijeme kada su se opredijelile dragovoljno da idu u taj stup, koje nisu imale dugo vrijeme kapitalizacije ili nisu imale dovoljno visoka izdvajanja tako da su njihove mirovine doista iz drugog stupa smiješno, katastrofalno nisko. To nikako ne smije biti osnovica za zaključivanje o tome da li je taj stup dobar, nije, da li je to promašen sustav itd., tim više što su iz nekog čudnog razloga te žene ostale isključene iz dodatka na mirovine koji su dobili svi novi umirovljenici, a one su novi novi ili isto tako novi umirovljenici i gdje nikakvog razloga nije bilo da se njih isključi jer su one najveći dio svog života uplaćivale cijeli svoj doprinos u prvi mirovinski stup generacijske solidarnosti, čitav svoj život, a u zadnjih 10 godina su uplaćivale 2/3 toga svog doprinosa u prvi stup. Zašto da ne participiraju barem s te 2/3 u tom dodatku što bi bilo pravedno, kao što bi bilo i pravedno ono što je i moj kolega Hrelja spomenuo da se odmah ide sa izmjenom zakona, da se ljudima koji su dobrovoljno birali, zato što je sustav pokvaren ili se nije razvijao, nisu to te žene krive niti ti ljudi koji će … [[Ne razumije se.]] prvenstveno ženama, zato njih spominjem, a ne muškarci još nisu došli na red, da dobrovoljno mogu izići iz prvog stupa, iz tog drugog stupa prenese novac u prvi stup i oni odabiru ono što je za njih povoljnije. Dakle, naš prijedlog je dodatak na mirovine svakako, ako ne u cijelom iznosu a onda barem u iznosu od 2/3 doprinosa ili ovisno o godinama koje su uplaćivale i drugo, mogućnost izbora povoljnije mirovine u trenutku odlaska u mirovinu. To je elementarni red i elementarna obveza koju bi država morala imati prema svojim građanima. Zaključujem, ovo su dobrodošle i prihvatljive promjene, ali nemojte imat straha predlagati i ako ništa ozbiljne rasprave o tome kako da zajednički unaprijedimo taj važni i prevažni sustav koji se tiče budućnosti svih nas, svih ljudi koji danas rade i koji će radit ubuduće.
Hvala. Imamo jedan ispravak. Gospodin zastupnik Silvano Hrelja, izvolite.
Ispravljam jedan netočan navod, ali mislim da se radi o lapsusu ali čisto da ljudi pogrešno ne shvate jer je gospodin Vidović rekao da su mirovinski fondovi imali 296 kuna dobiti. Mislim da se radi o 296 milijuna kumulativno, ali ne fondovi nego mirovinska osiguravajuća društva jer fondovi nemaju dobit. Fondovi povećavaju vrijednost pojedinačnih uloga građana Hrvatske. Čisto reda radi sam se javio za ispravak. Nije bilo ništa zlonamjerno. Vjerujem da je bio lapsus. Hvala.
Hvala. Prije nastavka i prelaska na pojedinačnu raspravu ne znam da li će nas biti više u tijeku dana, pa ću vas podsjetiti da će sutra u 12,35 sati Hrvatskom saboru obratiti se Talijanske Republike Giorgio Napolitano, pa ćemo mi dakle prekinuti petnaestak, dvadeset minuta ranije. To znači oko 12,15, srediti klupe i slično kako bi mogli i onda naravno nakon izlaganja, obraćanja gospodina Napolitana mi ćemo nastaviti sa sjednicom. Pa možda bi već i danas trebalo malo pospremiti klupe da neka brda tih materijala baš ne budu vidljiva. Evo naravno da ću ja još napominjati ovo o čemu govorim, ali evo da ipak o tome vodimo računa. Gospodin Dinko Burić je tražio riječ. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, s obzirom na evo prije nekog vremena objavljenu vijest da je umro hrvatski general i jedan od simbola obrane hrvatskog grada Siska general Đuro Brodarac u ime kluba bih molio stanku od 10 minuta kako bismo progovorili nešto o okolnostima u kojima je došlo do njegove smrti. Zahvaljujem.
Znamo, na žalost dobili smo vijest da je umro naš bivši kolega zastupnik i župan Sisačko-moslavačke gospodin Đuro, bivši župan Brodarac. Još ta je vijest došla iz privatnih izvora. Naravno ne sumnjamo, bolje bi bila da je pogrešna ali očito nije. Pa ćemo mi u skladu sa već pomalo uobičajenim tako obilježavanjem knjige žalosti u Hrvatskom saboru, a onda ćemo u tijeku dana pa nema razloga da pravimo pauzu. Mi ćemo to sve zapravo dogovoriti na dostojan i prihvatljiv način. Izvolite.
Slažem se s vama gospodine predsjedniče da to treba i s obzirom [[Upadica Bebić: Malo glasnije!]] Slažem se s vama s ovim što ste rekli da će i Hrvatski sabor i vjerujem da će to tako i biti na dostojanstven način učiniti ono što treba učiniti. Ali u ime kluba sam sukladno Poslovniku zatražio stanku i molim vas da omogućite tu stanku na zahtjev Kluba zastupnika HDSSB-a.
Stanka se prema Poslovniku, ovako znate šta. Nije prikladno da se sada oko Poslovnika ovdje objašnjavamo. Znate? Nije ni prigoda i malo je degutantno da oko toga sada raspravljamo. Međutim, stanka se može tražiti u svezi rada u Saboru. Ali dakle rekao sam da ćemo se na dostojan način oglasiti o tome, pa da ne bi pravili presedane oko, pauza nije vezana za izravni rad Hrvatskog sabora a tamo piše u Poslovniku. Ma nemojte sada da polemiziramo. Ispast će da od toga stvaramo neku posebnu situaciju. Nemojte! Ja sam vam objasnio i rekao sam što ćemo učiniti pa ćemo u tijeku dana to i obaviti i zato molim da se oko toga ne otvara ovdje rasprava. Jer ako ja dam pauzu onda imate pravo pet minuta govoriti. Mislim da nije prilično da sada o tome otvaramo bilo kakvu raspravu. To nije, ovako kažem nije u redu jednostavno. Evo ja vas molim da odustanete od tih da ne bi dalje mi ovdje oko toga polemizirali i od toga stvarali neku atmosferu koja nije potrebna. Evo molim vas ja razumijem sve i nemojte misliti da ja nemam za to da tako kažem senzibiliteta i tako to, ali evo to ćemo tako napraviti. Evo.
Poštovani gospodine predsjedniče ...
Ali ja vas gospodine zastupniče uopće ne čujem. Ja pogađam što vi govorite. Ne čujem.
Ne znam o čemu se radi. Ja nisam inače tih. Ja mogu i pokušati jer ostali me isto ne čuju. Ne znam o čemu se radi. Ne čuje se. Da, dobro. Dakle, poštovani gospodine predsjedniče nije prvi puta da se traži stanka u ime kluba i nevezano za ovo. Imali smo mi situacija gdje su se tražile stanke u ime kluba i zbog uvreda koje su iznešene na pojedinim skupovima pa su takve stanke dane. Ne radi se, čega se ima netko, je li se boji netko nečega što ću ja u tih 5 minuta reći u ime kluba. Pa nemojte pravit iznimku. Sukladno članku 223. točka a. Poslovnika tražim u ime Kluba zastupnika HDSSB-a stanku da se progovori o okolnostima u kojima je umro hrvatski general Đuro Brodarac i ne vidim nikakvog razloga da mi osporite to pravo u ime kluba. Nikakvog razloga gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora.
Ja vidim razloge, a onda ću morat citirati premda ova stvar to je malo degutantno što uopće otvaramo o tome mislim povodom ovoga. Ja vas molim da ne zloupotrebljavamo ...
Gospodine predsjedniče, tražim stanku u ime kluba. Navedite mi razlog zbog kojeg ne dozvoljavate stanku u ime kluba.
Ne, ne. Ja ću citirati članak Poslovnika. Molim vas sjedite, saslušajte ovaj moj citat iz Poslovnika. To se odnosi na članak 223b.: "Predsjedavajući sjednicom Sabor neće odobriti stanku za sastanak kluba zastupnika ukoliko se zahtjev za stanku podnosi: prvo A – prije utvrđenoga dnevnog reda i prijelaz na dnevni red, B – iz razloga vezanih za rad radnih tijela Sabora i C – u svezi s istupom ili izjavom zastupnika izvan Sabora. Ja vas molim da od ovoga ne stvaramo ništa što bi narušilo jedan uobičajeni red u Saboru kad se radi o funkcioniranju i raspravama u Saboru i molim vas da ne otvaramo raspravu o okolnostima nikakvim jer mi ovdje nemamo dovoljno argumenata za bilo kakvu raspravu. Ako bi se ona odvijala onda bi se dnevni red dopunio odgovarajućom točkom dnevnog reda pa bi o tome raspravili, a ne da pojedini klubovi sada otvaraju te rasprave. Odbijam da vam odobrim stanku od 10 minuta.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, najmanje što sam i zadnje što sam očekivao od vas to je da ćete učiniti ovo. Ovo je presedan koji ste napravili. Koji od razloga koje ste pročitali iz članka 223d je dovoljan razlog da učinite ovo što sada radite? Recite koji?
Koji ste razlog vi naveli kao razlog za traženje stanke?
Smrt hrvatskog generala Đure Brodarca i okolnosti u kojima je došlo do njegove smrti.
Ja mislim da vi na nedoličan i nepriličan način želite o tome govoriti i iskoristiti ovu govornicu.
Zar je zabranjeno govoriti o hrvatskim generalima? Pa kako vi znate gospodine predsjedniče,
Ja vam to tvrdim, to je moje mišljenje.
Gospodine predsjedniče otkud vi znate što ja želim govoriti? Ja na nepriličan način
Izvolite sjesti. Nemojte stvarati, prikupljati na takav jeftin način političke poene.
Ma gospodine predsjedniče o čemu vi pričate? Ne dozvoljavate meni kao saborskom zastupniku da pričam u hrvatskoj sabornici.
Dajte molim vas, sjedite! Nemojte stvarati ponovno atmosferu u Hrvatskom saboru koju ste nažalost vi potencirali vašim dolaskom u zastupničke klube.
Ma gospodine predsjedniče pa nisam ja došao ovdje vašim
Maksimalno toleriram svakoga i ne može mi nitko reći. Izvolite sjesti!
Ja sam došao voljom građana koji su birali zastupnike. Ma nemojte, gospodine predsjedniče, tražim u ime Kluba zastupnika HDSSB-a stanku od 10 minuta.
Odbijam da vam dam stanku od 10 minuta.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora
I idemo dalje.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora narušavate, vi narušavate Poslovnik i ne postupate prema Poslovniku Hrvatskoga sabora.
Izvolite se obratiti
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora
Ma dajte molim vas! Izvolite se obratiti Odboru za Ustav.
Gospodine predsjedniče neću odustati od svog zahtjeva jer mi niste naveli, niste mi naveli niti jedan razlog, valjani razlog zašto odbijate moj zahtjev. … [[Upadica se ne razumije.]] Pa o čemu pričate? Otkud vi znate što ću ja pričati?
Ma dajte molim vas! Ma sjedite zastupniče!
Ma neću sjesti gospodine predsjedniče, pa nemojte, nemojte praviti, nemojte. Namjerno sada provocirate
Zašto vršite nasilje ovdje u Saboru?
Ja ne želim niti opomenu, niti želim biti izbačen iz sabornice, želim u Hrvatskome saboru govoriti. Jel' to vama jasno? Želim govoriti jer imam pravo govoriti. Ovdje dolazim u Zagreb pričati, a vi ne dozvoljavate da govorim. Gospodine predsjedniče, molim stanku u ime kluba HDSSB-a od 10 minuta.
Vama nije potrebno dozvoliti, vi i tako i tako govorite.
Gospodine predsjedniče, u ime kluba HDSSB-a tražim stanku od 10 minuta. Ovo će biti prvi put da jednom klubu nije dozvoljeno da ostvari pravo na stanku.
Odbijam dati stanku od 10 minuta.
Gospodine predsjedniče, nemojte to činiti
A vi se možete obratiti Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav ako ste nezadovoljni i o tome nema više rasprave.
Gospodine predsjedniče, nemojte ovo činiti. Vi ste razuman čovjek, nemojte ovo činiti. Ja sam iznenađen što vi to činite sada jer po prvi put, pravite presedan gospodine predsjedniče. Po prvi put odbijate zahtjev jednog kluba da ostvari svoje pravo sukladno Poslovniku. Gospodine predsjedniče ostalo je, i sami ste rekli, još malo vremena. Ja vas molim da, dosad ste obnašali vašu dužnost časno i savjesno da tako nastavite i do kraja ovog saziva Hrvatskoga sabora. Nemojte ovo činiti. Ostvarite, ispunite pravo koje mi kao Klub zastupnika i imamo. Ja bih kao i mnogi ovdje bio najsretniji da nije došlo do ovoga do čega je došlo. Ali je došlo nažalost do toga i molim vas da ispunite naš opravdani zahtjev. … [[Upadica se ne razumije.]] Uvaženi kolega, ja presicu mogu, uvaženi kolega, mogu održati presicu i uopće to nije sporno, ali ovo su stvari o kojima se treba govoriti i u Hrvatskome saboru. Zar se ne može i ne smije govoriti u Hrvatskome saboru o hrvatskim braniteljima, o hrvatskim generalima, o onima koji su sjedili ovdje i koji su stvarali Hrvatsku državu u trenucima kada su oni poginuli. Pa mi smo odavali počast raznoraznim ljudima, pa zar ne možemo u Hrvatskom saboru odati počast preminulom generalu Brodarcu? Pa čemu smo mi tu izloženi danas? Čemu smo mi to izloženi? Da u Hrvatskom saboru o hrvatskim braniteljima i hrvatskim generalima ne možemo, pa u što smo se pretvorili? Pa kamo ideš Hrvatska?
Još ću reći ovo, objavio sam i objasnio sam da ćemo na odgovarajući način odati počast bivšem zastupniku u Hrvatskom saboru i Županu Sisačko-moslavačkom na prikladan i dostojanstven način, međutim vi inzistirate da vi ovdje održite govor.
Inzistiram zato što se radi o posebnim okolnostima u kojima je došlo do njegove smrti.
Ja to ne prihvaćam.
Gospodine predsjedniče, nastavimo dalje sa radom Hrvatskoga sabora nakon što nam dozvolite stanku na koju imamo pravo kao klub [[Upadica: Ma prestani na taj način pričati.]] Nemojte se, gospođo zastupnice, nisam se vama obraćao, obraćam se predsjedniku Hrvatskoga sabora. Nemojte vi meni držati lekcije o tome kako se skupljaju politički poeni. Ja želim govoriti o hrvatskom generalu Đuri Brodarcu, a ne skupljati političke poene.
Ja sam objasnio moje stajalište. Dakle, nema pauze. I svi oni zastupnice ili zastupnici koji su nezadovoljni sa odlukom predsjedatelja, bilo koga, mene ili nekog od potpredsjednika, može zatražiti da li smo prekršili ili nismo Poslovnik
Otkad je zabranjeno govoriti gospodine predsjedniče?
Mišljenje Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav. A o odluci predsjednika ili predsjedavajućeg se ne raspravlja prema našem Poslovniku.
Gospodine predsjedniče
Žalosno je da o ovoj tragičnoj ili tužnoj prilici, otvaramo na takav način tu raspravu, mislim da smo
Ma kakvu raspravu, još nije ni bila rasprava, niste dozvolili raspravu.
Čitavo vrijeme je rasprava.
Nemojte dobacivati o tome koga treba biti sram, nemojte dobacivati. Sram bi trebalo biti onoga koji je dozvolio da se ovakve stvari događaju. Gospodine predsjedniče, i dalje inzistiram...
Ako je vaša želja zastupniče da zbog stalnog i upornog govorenja bez dozvole želite izazvati ovdje neki eksces možda udaljavanje sa sjednice, ja ću ovdje stoički mirno sjediti dok vi ne odustanete od vaših upornih traženja za koje ste dobili odgovor. Neću vas udaljiti sa sjednice jer bi i to bilo u sklopu onoga što se želi postići. Ne samo da govorite nego maltretirate cijeli Sabor i ovdje vršite nasilje nad cijelim Hrvatskim saborom. Jeste, to je maltretiranje Sabora.
A nije maltretiranje nas koji dolazimo ovdje pričati... [[Govornik se isključio, ne razumije se.]]
Točka je dnevnog reda Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prikupljanju podataka o osiguranicima, doprinosima za obavezna mirovinska osiguranja. Kako smo završili raspravu po klubovima prelazimo na pojedinačnu raspravu i na redu je zastupnik Dragutin Lesar kojega nema pa gubi pravo na raspravu po ovoj točci dnevnog reda. A sada je na redu i dajem riječ gospodinu Davoru Huški zastupniku u Hrvatskom saboru po ovoj točci dnevnog reda.
Zahvaljujem.
U ime Kluba zastupnika gospodine predsjedniče... Dajem vam opomenu zbog nasilja koje vršite nad Hrvatskim saborom.
Gospodine predsjedniče nemojte to činiti, nemojte mi davati opomenu nego mi dajte riječ.
Dao sam vam opomenu, pa ću vam dati i drugu izgleda ako nastavite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora...
Gospodine Davor Huška.
U ime Kluba HDSSB-a tražim stanku od 10 minuta.
Dajte molim vas, izvolite raspraviti po ovoj točci dnevnog reda.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, u ime Kluba HDSSB-a tražim stanku od 10 minuta. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, sukladno Poslovniku članku 223. točka A. u ime Kluba zastupnika HDSSB-a tražim stanku od 10 minuta kako bi se progovorilo o okolnostima tragične smrti Hrvatskoga generala Đure Brodarca.
Dozvolite i meni nešto reći. Odbijam dati tu pauzu, a citiram članak 215. Poslovnika: "Opomena s oduzimanjem riječi izriče se zastupniku koji nakon izricanja opomene svojim govorom ili ponašanjem nastavi kršiti odredbe Poslovnika zbog čega mu je već izrečena opomena. Opomena sa oduzimanjem riječi izreći će se zastupniku kada svojim govorom vrijeđa Hrvatski narod, vjerske zajednice, nacionalne manjine, predstavnike stranih država i međunarodnih organizacija". Ovo nismo došli do drugog stavka, za sada smo na prvom stavku.
Dobro, recite mi gospodine predsjedniče koju odredbu bilo stavka 1. bilo stavka 2. možete navesti a da mi uručite i ovu drugu opomenu. Ne želim opomenu, ne želim uzimanje riječi ne želim izazivanje...
Ja vam izričem i drugu opomenu sa oduzimanjem riječi.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora sramota je da se u Hrvatskom saboru ne može progovoriti o ovom tragičnom događaju, pa gdje se onda treba govoriti? [[Govornik je isključen, ne razumije se.]] Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora ispunite legalan zahtjev Kluba zastupnika HDSSB-a za pauzom. Već je moglo sve završiti.
Molim zastupnike i zastupnice da se solidariziraju i da mi pomognu izići iz ove situacije.
Zadnje što sam mogao očekivati vjerujte mi to je da ćemo doživjeti da o ovom, da ne možemo o problematici jer ovo je problematika hrvatskih branitelja, govoriti u Hrvatskome saboru.
Prekidam sjednicu nastavak je u 10 i 45 sa istom ovom točkom dnevnog reda kako bi izišli iz ove situacije.
Sram može biti onoga koji je doveo do toga da je danas ... [[Govornik se isključio, ne razumije se.]] Nemojte vi gospođo Sumrak nikome dijeliti lekcije o tome.
Dame i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom i dnevnim redom koji smo započeli. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. ... [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] Gospodin Davor Huška. Izvolite. Pojedinačna rasprava po ovoj točci dnevnog reda.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče.
... /Govornik isključen./ ... ... /Govornici se ne razumiju zbog međusobnog isključivanja i uključivanja mikrofona. /... U ime kluba zastupnika HDSSB-a tražim stanku od 10 minuta. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, sukladno članku 223.a Poslovnika Hrvatskoga sabora u ime zastupnika HDSSB-a tražim stanku od 10 minuta.
Dame i gospodo zastupnici, zastupnik mi ne da riječ pa mu izričem opomenu sa oduzimanjem riječi. ... [[Upadica se ne razumije.]] I zatim na temelju članka 216. POslovnika Hrvatskoga sabora izričem gospodinu zastupniku Dinku Buriću stegovnu mjeru udaljenja sa sjednice SAbora jer svojim ponašanjem toliko je narušio red i prekršio odredbe ovog POslovnika o redu na sjednici da je daljnje održavanje sjednice dovedeno u pitanje. Molim stražu Hrvatskog sabora da gospodina Dinka Burića zastupnika u Hrvatskom saboru udalji sa ove sjednice.
Sram vas bilo gospodine predsjedniče HRvatskoga sabora.
Ujedno dok se ne izvrši ova stegovna mjera određujem stanku od 5 minuta.
/Govornik isključen./ ... strah od neizgovorene riječi. Počeli ste strahovati od onoga što mislite da bih rekao. Pa ne bih vjerovati. Izaći ću nemojte se uopće uznemiravati. Sram vas bilo. Neka hrvatska javnost gleda ovo. O hrvatskim braniteljima i generalima s ne da govoriti u Hrvatskom saboru ... /Govornik isključen./ ...
Gospodin zastupnik Zoran Vinković.
U ime kluba HDSSB-a tražim stanku od 10 minuta, članak 223.a. Budući da kao klub zastupnika imamo pravo na stanku, a vi kao predsjedavajući Sabora i predsjednik Sabora po Poslovniku ju morate dati. Tražim od vas da date tu stanku inače možete poslati oružane sile po mene, ali stanku morate dati. Vi morate shvatit da je to pravo svakog kluba, ne samo kluba HDZ-a ili bilo kojeg drugog kluba nego i kluba HDSSB-a.
Nastavljamo sa sjednicom Sabora.
Ne može se nastavit sa sjednicom dok ne date stanku.
Možemo, možemo, nastavljamo sa sjednicom Sabora na takav način da točka dnevnog reda koju smo započeli treba dovršiti.
Dovršit ćete ju, imate vremena. I nakon izbora.
Dakle odbijam dati stanku od 10 minuta, a vi se možete žaliti u skladu s Poslovnikom.
Mogu se žalit đakovačkom vodovodu.
Sada ima riječ zastupnik Franjo Lucić.
Ja od vas tražim u ime kluba stanku prema Poslovniku …/Govornik isključen./…
Morat ću vam dati opomenu za ometanje rada Sabora.
Ja ne ometam rad Sabora, ometate vi.
Izričem vam opomenu za ometanje… … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Vi ometate rad ovog Sabora, da ste dali stanku od 10 minuta mi bi već se vratili s te stanke i rad Sabora bi bio nastavljen.
Dakle, izvolite gospodine Luciću rasprava.
… [[Govornik nije uključen.]]
Poštovani gospodine predsjedniče…
Pa dobro, mogu oni mene isključivati.
Oprostite, gospodine Luciću. Članak 250., opomena sa oduzimanjem riječi vam je sada izrečena jer zastupnik koji nakon izricanja opomene svojim govorom ili ponašanjem nastavi kršiti odredbe Poslovnika zbog čega mu je već izrečena opomena. Dakle, opomena sa oduzimanjem riječi. Molim da sjednete.
To je drugi žuti karton. S druge strane, u ime kluba HDSSB-a prema Poslovniku Hrvatskoga sabora…
Molim vas lijepo. Nemojte vršiti nasilje nad ovim domom…
Tražim stanku od 10 minuta. Gospodine predsjedniče ili druže predsjedniče, mislim da je voda duboka, ali ona izvire.
Ja molim moje kolege i kolegice da mi pomognu oko nastavka rada sjednice budući da svi moji pokušaji nisu urodili plodom…
Halo, nisam više u SDP-u. Smirite se vi, imamo pravo na stanku od 10 minuta.
Izrekao sam gospodinu Vinkoviću opomenu, potom opomenu sa oduzimanjem riječi, on dalje nastavlja govoriti i ja očekujem da ipak završimo ovo zasjedanje Sabora na jedan dostojanstven, miran i kulturan način koliko je to moguće. Pa vas molim sviju, bez razlike u kojoj ste stranci ili bilo kojem klubu pripadate, da mi u tome pomognete ili da neki način izrazite solidarnost jer mi trebamo nastavit sa sjednicom Sabora i završiti ovaj dnevni red koji smo si usvojili.
To je i moja želja i zato tražim po članku 223.a, po Poslovniku tražim stanku u ime kluba HDSSB-a i vi ju po Poslovniku morate dati. Ako niste pročitali Poslovnik, pročitajte.
Da li vi gospodine Luciću možete raspravljati u ovim okolnostima? Ja ću sa velikim žaljenjem izreći i zastupniku Zoranu Vinkoviću mjeru udaljenja sa sjednice Sabora jer je svojim ponašanjem toliko narušio red i prekršio odredbe ovog Poslovnika o radu na sjednici da je daljnje održavanje sjednice očito dovedeno u pitanje. Pa molim stražu…
E nisam ja gospodine predsjedniče narušio rad ove sjednice nego vi.
Molim stražu Hrvatskoga sabora da zastupnika Zorana Vinkovića udalji sa sjednice…
Ići ću ja sam.
Kako bi mi mogli nastaviti s radom.
Ići ću ja sam, samo ovo što radite…
I određujem pauzu od pet minuta dok se ne izvrši ova mjera.
Jer ovo što radite to je licemjerje. Idem ja sam. Dobio sam stanku, dobit ćete i vi uskoro.
Sad teče pauza od pet minuta koju smo dali, koju moram dati kad izreknem ovakvu mjeru pa vas molimo budite strpljivi kako bi koliko toliko poštovali Poslovnik. Je li… onda ćemo nastaviti jer je izvršena ova mjera, stegovna mjera. Pa evo vidim da traži gospodin Boro Grubišić povredu Poslovnika.
Gospodine predsjedniče, pauziramo ili kako god hoćete, imamo stanku već više od pola sata. Dakle da je bilo razuma mogli smo već odavno ispuniti zahtjev kluba HDSSB-a, potpuno opravdan i legitiman, zakonski po Poslovniku, ali evo ovo inaćenje zaista ne vodi ničemu. S obzirom da ste dali stanku od 5 minuta ja vas zamoljavam da poslije te stanke date riječ predsjedniku kluba HDSSB-a gospodinu Buriću koji je to i tražio ili pak nekome iz kluba HDSSB-a. A s obzirom da je stanka za stankom pa nije bilo ni potrebe da se osujeti ili na bilo koji način onemogući klub HDSSB-a da progovori o onome što je htio reći, a to je zaista iznenadna i pod da kažem čudnim okolnostima, neću prejudicirat stvar, smrt hrvatskog generala, hrvatskog branitelja i našega bivšeg kolege saborskog zastupnika, gospodina Đure Brodarca. Prema tome, ako vi i dalje ustrajete po ovome i ja ću tražiti stanku u ime kluba HDSSB-a od 10 minuta, a prema članku 223.a Poslovnika ovoga Hrvatskog sabora, nažalost ne i državnog. Tako se ne zove više, nego samo Hrvatski sabor, a i nije državni.
Već sam vama, vašoj dvojici kolega uskratio ovu stanku od 10 minuta i kako ste i vi naveli iste razloge zbog čega tražite stanku isto tako i vama uskraćujem stanku od 10 minuta i molim vas da omogućite da nastavi Hrvatski sabor svoj rad, a vi se možete na moju odluku žaliti u skladu sa Poslovnikom. Evo. Ja mislim da je to korektno.
Gospodine predsjedniče ...
Vi se možete žaliti u skladu sa Poslovnikom, a mi bi sada nastavili točku dnevnog reda.
Gospodine predsjedniče, da mi ne duljimo odmah i da se ne ponavljamo ovakve stvari dajte odmah stražu zovnite jer ja odustati neću zbog toga što klub HDSSB-a ima puno pravo tražiti stanku po Poslovniku Hrvatskoga sabora, a Odbor za Ustav, Poslovnik ima puno važnija posla od numeracije Ustava Republike Hrvatske koji još uvijek nije izvršen pa na dalje. Prema tome, Odbor za Ustav, Poslovnik ima posla drugoga i pametnijega negoli ovo što je tako jednostavno riješiti da ima dobre volje i dobre namjere i dobre vjere. Na žalost kod vas je evo danas nema iako to nismo očekivali od vas uz zaista maksimalno vaše poštovanje to moram izreći jer znate da, kažem da i kolege su rekli da vas poštuju kao predsjednika Sabora, ali tražimo svoje pravo, a to pravo je definirano u članku 223a. i ništa više ne tražimo. Zbog toga možete odmah zvati stražu jer ja odustati kao i moje kolege iz kluba HDSSB-a neću.
Nije cilj udaljavanja sa sjednice. To je nužno potrebno [[Upadica Grubišić: Nužno zlo.]] jer mi moramo nastaviti sa sjednicom Sabora, a ja sa velikim žaljenjem primjenjujem te odredbe Poslovnika. Znate već nekoliko puta sam to izjavio. I druga stvar. Ja sam obavijestio vas i cijeli Hrvatski sabor da će Hrvatski sabor na dostojanstven i prikladan način odati poštovanje našem bivšem kolegi i županu Sisačko-moslavačkom gospodinu Đuri Brodarcu i da nije potrebna nikakva separatna rasprava o tome kad smo mi već odlučili da damo odgovarajuće poštovanje gospodinu Đuri, pokojnom gospodinu Đuri Brodarcu. Zbog toga ja uskraćujem pauzu u tom smislu 10 minuta, inače pauzu uvijek odobravamo [[Upadica Grubišić: Dajte nam pet minuta.]] Na taj način da ako vi nastavite ometati Hrvatski sabor ja vam onda moram izricati odgovarajuće stegovne mjere. To je meni jako žao, ali šta možemo.
I meni je žao jer ja nisam šampion u stegovnim mjerama. Ima i drugih. Ali gospodine predsjedniče jeste li vi svjesni da ukoliko dođe do sličnih ishoda kod drugih pritvorenika i znate li da gospodin Milanković štrajka glađu već 20 dana, koliko 15, 20 dana. I znate li u kakvom je stanju? Pa ja vas molim u ime Hrvatske i kluba HDSSB-a koji je tu da nam date tu stanku da progovorimo dvije riječi o tome. Ne moraju drugi govoriti nitko o tome da ne duljimo dalje. Dajte klubu HDSSB-a da pet minuta govori o tome. Ništa više.
Gledajte ...
To nećemo vam oduzimati puno vremena. Ne morate govoriti nitko ni HDZ ni nitko.
Hrvatski sabor svojom raspravom ne može utjecati na medicinske situacije pojedinih pritvorenika.
Pa ne može Hrvatski sabor uticat ni na šta, ni na haške presude ne može uticat!
Pa prema tome tu nema razloga da se o tome ovdje otvara rasprava. To će se rješavati u skladu sa strukom.
Pa ovo nije gospodine predsjedniče SKOJ!
Međutim ja sam, ja pokazujem ... [[Govornik se ne razumije.]] strpljenje.
I ja sam pri kraju strpljenja iako ne izgledam tako, jer smo razumni ljudi.
Ali isto tako vi pokazujete svoju namjeru koja je potpuno jasna svima i zbog čega itd. Jer nema ni jednog ovdje zastupnice i zastupnika Hrvatskog sabora, uvjeren sam, koji ne žali za svakim našim izgubljenim čovjekom. I o gospodinu pokojnom Đuri Brodarcu bi sigurno imao šta reći ovdje mnogi od ovih zastupnika, od Josipa Đakića do Ivana Šukera, pa Andrije Hebranga, pa Davorka Vidovića, pa i mnogi drugi. Je li? Prema tome, imali bi o čemu to reći, ali ne traže da o tome sada govore. To sam najavio da ćemo mi na dostojan i dostojanstven način obilježiti, odnosno pokloniti se uspomeni na pokojnog Đuru Brodarca. Zato vas molim odustanite dalje.
Gospodine predsjedniče, ja ne negiram pravo ni Andriji Hebrangu, ni Šukeru ni ostalim kolegama, ni Kotromanoviću, ni nikome. Ne negiram pravo da govore, ali vi negirate pravo HDSSB-u prema Poslovniku Hrvatskoga sabora. I o dostojanstvu kad govorimo onda bi štošta se moglo reći. Prema tome, mi ne ugrožavamo dostojanstvo Hrvatskoga sabora, a ni Hrvatske. Ja vas molim, ja ne zahtijevam nego vas molim da nam omogućite pet minuta riječi nakon stanke koliko god hoćete pet, šest ili osam minuta.
Ja molim zastupnika gospodina, ja sam vama izrekao opomenu sa oduzimanjem riječi.
Meni ste izrekli? To prvi put čujem ja to.
Malo prije.
Kad ste mi izrekli to?
Pa lijepo rekao sam najprije opomena, a zatim opomena sa oduzimanjem riječi.
Pa ko je to čuo? Ako ste mi izrekli opomenu nije puno. To je peta.
Onda ako nisam izričem vam opomenu i odmah budući da nastavljate opomenu sa oduzimanjem riječi. I sada molim gospodina Franju Lucića da nastavimo sa sjednicom.
Ne, gospodine predsjedniče. Nemojte praviti cirkus od ovoga Sabora.
Tko pravi cirkus?
I tako narod misli da je ovo cirkus jer kako je rekao gospodin Vitez zna se šta je rekao za Hrvatski sabor o čemu se radi.
Dakle, je li vam sad jasno da je opomena sa oduzimanjem riječi vama upućena.
Nepoštovanje hrvatskih branitelja, nepoštovanje hrvatskih generala, zabrana rasprave o haškim presudama u Hrvatskom saboru ... [[Govornik isključen, ne čuje se.]] trajna komponenta. Nemojte me gasit, imam ja megafon. ... [[Govornik isključen, ne čuje se.]] Opet ... [[Govornik isključen, ne čuje se.]] u kojemu se ... [[Govornik isključen, ne čuje se.]] na način ... [[Govornik isključen, ne čuje se.]] Jednostavno neću odustati od prava ... [[Govornik isključen, ne čuje se.]] Nisam nikad izbačen sa sjednice do sada.
Dame i gospodo, pozivom na članak 216. Poslovnika Hrvatskog sabora zastupniku se izriče stegovna mjera udaljenja sa sjednice Sabora [[Upadica Grubišić: Bravo, odlično!]] kada je svojim ponašanjem toliko narušio red i prekršio odredbe ovog Poslovnika o redu na sjednici da je daljnje održavanje sjednice dovedeno u pitanje. Ovo održavanje sjednice je pred hrvatskom javnošću i cijelim Hrvatskim saborom dovedeno u pitanje, pa zbog toga gospodinu Bori Grubišiću izričem stegovnu mjeru udaljenja sa sjednice. Potom molim Stražu saborsku da pomogne gospodina Boru Grubišića udaljiti sa ove sjednice, a mi ćemo za to vrijeme, odobrava, odnosno određujem 5 minuta stanke pa ćemo nastaviti sa radom Sabora. Dakle, budući da je uz sve moje žaljenje ovo sve završilo ovako kako je završilo ja molim da nastavimo sjednicu i da gospodin Franjo Lucić koji je dobio riječ raspravlja o točki dnevnog reda koja je u tijeku. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Zakon o prikupljanju podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja je propis kojim je uređeno objedinjeno prikupljanje obrada i dostavljenih podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja. Između ostalog tim je zakonom uređeno da REGOS vodi Registar o prikupljenim podacima te prema podacima iz registra vodi jedinstveno računovodstvo osobnih računa članova mirovinskih fondova. Kapitalizirani mirovinski sustav uspostavljen je na način da u početnoj fazi implementacije reforme ključni subjekti u sustavu mirovinska društva budu oslobođena od participacija u trošku za poslove vođenja jedinstvenog računovodstva osobnih računa tako da su se ti troškovi dosada podmirivali iz državnog proračuna. Imajući u vidu sadašnji stupanj razvijenosti mirovinskog sustava i činjenicu da su mirovinska društva uspostavila poslovanje sa pozitivnim financijskim rezultatima procjenjuje se da su u mogućnosti plaćati naknadu za usluge vođenja jedinstvenog računovodstva osobnih računa koje za njih obavlja REGOS. Na ovaj način doprinosi se postizanju financijske i socijalne održivosti kapitaliziranog sustava mirovinskog osiguranja što je definirano kao cilj strategije Vladinog programa za razdoblje 2011. i 2013. Također je u skladu sa mjerama iz Programa gospodarskog oporavka u kojem je jedna od mjera smanjenje troškova u drugom stupu. Osim ove najvažnije izmjene ovime se prijedlogom zakona obveznicima podnošenje podataka olakšava poslovanje podnošenjem podataka elektroničkim putem, povećavaju se iznosi novčanih kazni u slučaju nepodnošenja obrasca čime se odredbe ovoga zakona usklađuju sa odredbama Prekršajnog zakona te se povećava rok zastare za pokretanje prekršajnog postupka čime se postiže veća disciplina u sustavu. S obzirom da se ovim zakonom predviđa smanjenje izdataka državnog proračuna za iznose koji će podmirivati privatni subjekti, obvezna mirovinska društva, a istim se provodi i Program gospodarskog oporavka predlaže se njegovo donošenje po hitnom postupku. Također, prihvaćam donošenje ovoga zakona. Hvala lijepo.
Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda pa ćemo odlučivati kad se steknu uvjeti. A još bih jedanput ponovio, dakle sutra u 12,35 će se Hrvatskom saboru obratiti predsjednik Talijanske Republike gospodin Giorgio Napolitano pa vas molim, klubove, da najprije osiguraju nazočnost, drugo mi ćemo u 12,15 kratko prekinuti radi uređenja ovog prostora malo itd. kako bi onda mogli, kako bi se predsjednik Napolitano mogao eto obratiti Hrvatskom saboru. I danas molim da ako je moguće djelomično srediti klupe da sutra nemamo oko toga velikih problema. Ili da ne trošimo puno vremena oko toga. I evo sada ćemo prijeći na točku … [[Upadica se ne razumije.]] A tko može znati. Evo vidite koliko smo, jesmo li sat i pol izgubili oko ovoga? Tko to može uopće uračunati i ukalkulirati u rad Sabora. Idemo redoslijedom, ako preskočimo neku točku dnevnog reda to činimo zbog toga što nema trenutno uvjete. Čim ona bude za imat uvjete mi je ponovno vratimo u dnevni red tako da tu nema nikakvih problema, osim što malo da tako kažem napravimo neke inverzije kod točaka dnevnog reda. Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prikupljanju podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja, hitni postupak, P.Z. br. 860. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prikupljanju podataka po osiguranicima o doprinosima za obvezna mirovinska osiguranja. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu konačnog prijedloga zakona. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 112 glasova za, 2 suzdržana i ništa protiv.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Kratko ću podsjetiti, odlukom Ustavnog suda od 12. svibnja 1998. godine stvoreni su uvjeti za obeštećenje umirovljenicima. Temeljem te odluke Ustavnog suda donesen je i Zakon o provođenju odluke Ustavnog suda RH od 12. svibnja '98., a u svrhu izvršenja tog zakona donesen je i Zakon o Umirovljeničkom fondu temeljem kojeg zakona je osnovan i postao je taj posebni Umirovljenički fond iz kojeg se korisnicima mirovina ili njihovim nasljednicima iz prvog nasljednog reda svake godine isplaćuju svote pojedinačnih obeštećenja i to po 2 modela. Dakle, modelu A gdje se to isplaćuje u roku 2 godine i modelu B gdje se obeštećenje obavlja u roku od 6 godina s počekom od 2 godine. Prema raspoloživim podacima u Umirovljeničkom fondu je 31. prosinca prošle godine evidentirano 484 tisuće 886 korisnika obeštećenja, a na ime obeštećenja isplaćeno je dosada oko 8,5 milijardi kuna. Očekuje se da će biti isplaćeno i više. Dakle, možda oko 11 milijardi kuna. Prema Zakonu o provođenju odluke Ustavnog suda isplata obeštećenja trajat će do kraja 2013. godine. Međutim, što se dogodilo? Oko 12 tisuća osoba koje su imale pravo, tj. točnije prema podacima 12 tisuća 214 korisnika obeštećenja nije se javilo, nije prijavilo izbor modela nisu dostavili svoje podatke. Zavod za mirovinsko osiguranje pismeno ih je to posebno i upozorio i zatražio da to učine i to nisu učinili. Zbog toga je ostalo neisplaćeno 76,13 milijuna kuna. Sada se predlaže da tih 76 milijuna kuna da se prebaci u državni proračun, s obzirom na postojeće potrebe državnog proračuna, s obzirom na činjenicu da sada ta sredstva stoje neiskorištena. Pri tome, moram naglasiti da se ovdje ne radi o tome da bi te osobe koje nisu dobile obeštećenje izgubile pravo one se i dalje mogu javiti i ostvariti to pravo, niti je rok propisan zakonom niti ga mi sada propisujemo dakle može se govoriti o općem zastarnom roku, i svi koji se i sada nakon ovog prebacivanja sredstava u državni proračun jave dobit će i ostvariti će svoje pravo osobito imajući na umu da je i za model B ostalo viška oko 100 milijuna kuna, dakle ima i dalje dovoljno novaca i više nego dovoljno za isplatu svih tih 12 tisuća međutim, vjerojatnost je velika da se značajan broj tih ljudi neće javiti ali to nije u ovom trenutku niti odlučno. Dakle, prijedlog je da se ovih 76,13 milijuna kuna prebaci u državni proračun jer to i jesu sredstva državnog proračuna iz kojeg su danas sredstva u umirovljenički fond. Također predlažemo da se zakon donese po hitnom postupku jer se radi o osiguravanju sredstva, odnosno prebacivanju sredstva u državni proračun. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Silvano Hrelja.
Gospodine državni tajniče vi ste rekli da ih je Zavod za mirovinsko osiguranje pozivao ovih 12 tisuća. To nije točno pozivao ih je HPB Invest na osnovu izračuna Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, i to ne jedanput nego 5, 6 puta je pozivao i slao na adrese obavijesti da se ljudi jave i da se opredijele za Model A ili Model B obeštećenja.
Odbor za zakonodavstvo? Odbor za rad i socijalno partnerstvo, predsjednik Odbora gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za rad i socijalno partnerstvo je na svojoj 59. sjednici koju smo održali 12. srpnja ove godine raspravljao o Prijedlogu zakona o dopuni zakona o umirovljeničkom fondu. Predstavnik predlagatelja upoznao je Odbor sa pravima na obeštećenje korisnika mirovina putem Umirovljeničkog fonda sukladno Zakonu o Umirovljeničkom fondu, prema podacima u Umirovljeničkom fondu dana 31. 12. 2010. godine evidentirano je 484 tisuća 886 korisnika obeštećenja, a na ime obeštećenja isplaćeno je 8,5 milijardi kuna. Prema Zakonu isplata obeštećenja iz Umirovljeničkog fonda trajat će do konca 2013. godine do kada se planira korisnicima obeštećenja isplatiti oko 1,8 milijardi kuna. U Umirovljeničkom fondu ima 12 tisuća 214 udjela čalnova tog fonda za koje se njihovi vlasnici nisu javili. Radi isplate, te je neisplaćeno je ostalo 76,13 milijuna kuna. Stoga se predloženim zakonom osigurava da udjelima u Umirovljeničkom fondu koji su ostali neisplaćeni korisnicima zbog objektivne nemogućnosti isplate raspolaže Republika Hrvatska odnosno Državni proračun. U raspravi su članovi Odbora podržali donošenje ovog Zakona i nakon provedene rasprave predložili jednoglasno Hrvatskom saboru da donese Zakon o dopuni Zakona o umirovljeničkom fondu.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Boris KUnst. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, još jednom državni tajniče, kolegice i kolege. Pa prije svega da se prisjetimo Zakon o umirovljeničkom fondu uređuje način obeštećenja korisnika mirovina iz razdoblja 1. rujna 93. godine do 31. prosinca 98. godine. Temeljni zakonski dokumenti po kojima se postupalo u provođenju ovog projekta su Zakon o provedbi odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske od 12. svibnja 1998. godine zatim zakon o Umirovljeničkom fondu i Statut Umirovljeničkog fonda. Radi obeštećenja korisnika mirovina Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje utvrdio je razliku između iznosa starosne, prijevremene starosne, invalidske, obiteljske mirovine koja pripada korisnicima mirovina od 1. rujna 93. godine do 31. prosinca 1998. godine u odnosu na isplaćena mirovinska primanja prema uredbama Vlade Republike Hrvatske. Prema napravljenom registru članovi Fonda odlučivali su o izboru modela obeštećenja birajući između polovične isplate svote obeštećenja u roku od 2 godine po modelu A ili isplate cjelokupnog iznosa obeštećenja u roku od 8 godina sa dvije godine počeka to je tzv. Model B. Tako da se za Model A. odlučilo negdje oko 72% članova Fonda, a za Model B. negdje oko 28% članova fonda. Hrvatska poštanska banka Invest obavila je iznimno složen posao kroz komunikaciju sa korisnicima obeštećenja kao i sa njihovim nasljednicima. Umirovljenički fond na dan 31. prosinca 2010. godine ima evidentirano 484 tisuća 886 korisnika obeštećenja. Na ime obeštećenja do sada je isplaćeno 8,5 milijardi kuna a do kraja 2013. godine planira se isplatiti još oko 1,8 milijardi kuna, do kada bi se prema Zakonu o provođenju odluke Ustavnog suda obeštećenje trebalo u cijelosti isplatiti. Međutim, nakon što je izvršena u cijelosti isplata obeštećenja korisnicima mirovina prema modelu A u umirovljeničkom fondu ostalo je neisplaćeno 76,13 milijuna kuna za 12 tisuće i 214 korisnika obeštećenja za koje njihovi korisnici odnosno nasljednici nisu dostavili podatke o izboru modela isplate ali ni broj računa na koji bi se obavila isplata. Iz kojeg razloga? O tome je kolega Hrelja nekoliko puta govorio da su možda premali iznosi zbog kojih se nisu javljali. Ali to sada nije bitno, bitno je to da oni nisu dostavili račune na koji bi im se izvršila ta isplata. Dio korisnika prava na obeštećenje se jednostavno oglušila na pozive za dostavu podataka kako bi im se isplatilo obeštećenje u prosjeku od 6 tisuća 233,7 kuna po članu fonda. Važno je naglasiti da dosadašnji proces isplate obeštećenja obavljanje na zadovoljstvo svih korisnika. Ovim zakonskim prijedlogom omogućilo bi se da neisplaćena sredstva zbog objektivne nemogućnosti isplate nakon proteka od dvije godine od obveze zadnje isplate vrate se u državni proračun RH. Rok od dvije godine je dostatan za sve one koji imaju interes za realizaciju svojih prava iz članstva u fondu a sredstva od onih koji nemaju takav interes vratit će se RH. Klub HDZ-a podržava predloženo rješenje Zakona o umirovljeničkom fondu. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HNS-a, HSU-a gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, gospodine ravnatelju, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Prijedlog zakona o dopuni Zakona o umirovljeničkom fondu za koji treba reći je on provedbeni zakon jednog drugog zakona koji je dao pravo hrvatskim umirovljenicima na obeštećenje zbog toga što su u periodu od 1993. do 1998. godine bili zakinuti za dio svoje mirovine i to negdje oko 30% svoje mirovine. Naime, zakon im je dao veća prava, a uredbama Vlade isplaćivala se manja razina prava. Dakle, nakon odluke Ustavnog suda 12. svibnja 1998. godine trebalo je provesti tu odluku i operacionalizirati je do kraja. Ona je kolektivnim metodama realizirana djelomično za vrijeme zadnje HDZ-ove vlade pa prve koalicijske vlade na način da se isplaćivalo obeštećenje kroz kolektivnu metodu, plaćanje 100 kn plus 6% više u odnosu na osnovicu mirovine za svakog korisnika koji je bio oštećen. Tek donošenjem Zakona o provedbi odluke Ustavnog suda od 15. srpnja sa stupanjem na snagu 5. kolovoza 2004. godine stvorene su pretpostavke da se počne izračunavati individualna šteta koju je pretrpio svaki umirovljenik. I na temelju toga zakona se izvršio obračun više od 750 tisuća mirovina u HZMO da bi se izračunalo koliko je netko oštećen, koliko je u međuvremenu isplaćeno i kome je preplaćeno odnosno kome je ostalo za isplatiti razliku. Naravno to nije ovaj zakon ali je temelj za ovaj zakon i cijelom procesu se nema puno što prigovoriti osim da u dijelu obeštećenja su definitivno to ja uvijek moram spomenuti izostale tri kategorije sigurno oštećenih umirovljenika. One nisu uključenje u obračun obeštećenja. To su obiteljske mirovine koje su se u periodu od 1993. do 1998. mijenjale dakle osoba je svoju mirovinu zamijenila obiteljskom mirovinom, ušao je u obračun samo onaj dio nakon zamjene, a ne prethodni dio, a šteta je postojala ili na osobnoj ili na prethodnikovoj mirovini. Druga kategorija jesu ljudi koji su u periodu od 1993. do 1998. bili u mirovini ali su se nakon toga zaposlili i njih ima oko 700. oni su izostali od obeštećenja. I treća kategorija jesu politički zatvorenici koji su mirovinu političkih zatvorenika dobili daleko poslije 1998. međutim kao korisnici te političke mirovine bili su oštećeni u periodu od 1993. do 1998. ali nisu ostvarili pravo na obeštećenje. Dakle, ako se projektu ima što zamjeriti ona su te tri kategorije. Tu bih stao sa prethodnicom ovog zakona. Ovaj zakon doista je zakon o provođenju dakle forma dakle instrumentalizira se kroz ovaj zakon sama isplata po modelu A i modelu B obeštećenja, nakon što je izračunata nakon što su korisnici obeštećenja prihvatili model A ili model B. model A je bio 50% u roku dvije godine u 4 rate ili projekt B je bio nominalni iznos u roku od 8 godina sa počekom 2 znači u 6 rata i za model B treba izvršiti još dvije isplate uz naknadno uključivanje obiteljskih i najviših radničkih mirovina u proces obeštećenja sa nekih godinu dana kasnije, koji će u finalu 2013. dobiti svoju zadnju ratu i to će biti konac ovog projekta ukoliko se nešto drugo ne dogodi vezano za ove kategorije koje sam spominjao. Što se tiče Zakona o umirovljeničkom fondu ovdje samo jedan dio može biti upitan, može biti suspektan. Da li je zakonodavac morao reći da se obeštećenje kao tako naknada štete odnosi samo na nasljednike prvog nasljednog reda ne i skrbnike. To je jedino diskutabilno, ali drugo nemamo o čemu ovdje previše raspravljati. Moram otvoreno reći i zašto je ovih 12 tisuća 214 korisnika obeštećenja se moguće nije javilo. Neki od njih imaju još aktivnu sudsku tužbu. Njih je zakonodavac odnosno temeljem novog zakona oni su svrstani u model A, u svakom trenutku ako još uvijek odustanu od tužbe oni imaju pravo na svoje obeštećenje po modelu A. novac za to ima, ima među onih 100 milijuna o kojima danas nećemo govoriti i nećemo odlučivati, koji su isto tako ostali iz isplate četiri rate po modelu B. Druga skupina među ovih 12000 jesu ljudi koji su umrli bez nasljednika, to je tzv. ošasna imovina i ona postaje imovina Republike Hrvatske i one su u ovih 76 milijuna. I treća najveća skupina u 12000 ljudi koji se dan danas nisu javili jesu oni kojima su izračunati simbolični iznosi obeštećenja. Ja sam išao, pogledao sam sve te iznose obeštećenja, to imate obeštećenja od 0,20 kuna, 0,50 kuna, 100 kuna, 50 kuna, 40 kuna, na tisuće ljudi to se nakupi jedna značajna suma. Ali ja razumijem te ljude da kad ih je netko pitao da li žele isplatu 40 kuna, 50% u četiri rate ili puni iznos u osam godina da su, ajde da budem malo bezobrazan, narodnim rječnikom sve poslali k vragu i odustali i nisu željeli trošit novac na marku da bi se s ovim zafrkavali. Dakle, ovaj novac o kojem govorimo 76 milijuna kuna je, dakle tu nema dileme da se on prebacuje u državni proračun. Radi se o sljedećem, Republika Hrvatska sav ovaj novac je raspoređen u udjele Republike Hrvatske. Mi ništa tu ne mijenjamo, oni pripadaju Republici Hrvatskoj, samo na neki način ovom odlukom, izmjenom i dopunom ovog zakona kažemo da ih možemo povući prije likvidacije fonda. Prije ili kasnije ti novci bi pripali Republici Hrvatskoj jer su svi udjeli na koje se građani nisu prijavili pripadaju Republici Hrvatskoj. Dakle ništa spektakularno se ovdje ne radi nego se imobilizirana sredstva u ovom fondu koji glasi na udjele Republike Hrvatske mogu povući prije likvidacije fonda. Prema tome, isto tako članovi fonda mogu biti sigurni za sve isplate do kraja, bez obzira da li fond ima novca ili nema novca ili je to samo obaveza Republike Hrvatske jer je obaveza Republike Hrvatske u ovom slučaju tako čvrsto pravno utemeljena da svatko od njih u suštini ima ispravu, ima svojevrsnu izvansudsku nagodbu kojom je pristao na model obeštećenja, a država je propisala rokove u kojima će obeštećenje izvršiti i u slučaju neispunjenja te obaveze mogli bi ustati ovršnim postupkom prema državi. Prema tome pravna sigurnost korisnika obeštećenja, dakle ovih još 120 ili sad je skoro 140 tisuća umirovljenika, odnosno njihovih nasljednika, za obeštećenje još ove dvije rate je vrlo, vrlo velika odnosno praktički nemoguće je dati veća jamstva nego koje oni imaju i sasvim siguran da će se obeštećenje izvršiti. Drugo, zbog novca koji se vrti u fondu mogu dobiti 10 lipa više ili manje po udjelu u finalu, ali temeljno načelo zakona koje se mora poštivati je da nitko ne smije dobiti nijednu lipu ispod nominale obeštećenja i to će se načelo poštivati do kraja. Dakle neće se bitno ničije pravo ovim ugroziti, odnosno nema razlike u isplati veličine odnosno visine obeštećenja. Prema tome, razumijemo i potrebu države, potrebu državnog proračuna da sva sredstva koja negdje stoje, a mogu biti upotrijebljena u operativnom smislu da ih ima pravo u konsolidaciji financijskog stanja države pravo povući, dakle razumijemo i namjeru Vlade Republike Hrvatske da raspolaže s tim sredstvima jer tako i tako Vlada je preuzela odgovornost za ispunjenje ovog obeštećenja do kraja. Prema tome mi nećemo raditi nikakvu prepreku ovom zakonu, dapače klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika će podržati donošenje ovog zakona jer smatramo da nema nikakve koristi za nikoga da ti novci leže u fondu kao imobilizirani udjeli Republike Hrvatske koji financijski nešto vrijede i može ih u ovom trenutku država upotrijebiti za druge namjene. Evo dva zakona, nije puno ali ušteda je skoro 120, ne skoro nego točno 120 milijuna kuna što je vrijedno našeg truda i vrijedno naše pažnje. Prema tome još jednom ponavljam, klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika podržat će donošenje Zakona o dopuni Zakona o Umirovljeničkom fondu. Hvala lijepo.
Hvala. Za vrijeme vašeg govora gospodin zastupnik Ivan Drmić podigao je pločicu sa naznakom da želi govoriti o povredi Poslovnika. Pročitat ću 209. stavak 1., mislim da je to korisno u vezi ovoga. Zastupnik koji želi govoriti o povredi Poslovnik predsjedatelj daje riječ čim je ovaj zatraži. Govor tog zastupnika ne može trajati dulje od 1 minute, a zastupnik odmah mora navesti članak Poslovnika o čijoj povredi govori. Predsjedatelj je dužan poslije iznesenoga prigovora dati objašnjenje. Ako zastupnik nije zadovoljan danim objašnjenjem može zatražiti da o tome dostavi mišljenje Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav u roku od 24 sata. O mišljenju Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav Sabor odlučuje bez rasprave. Gospodine zastupniče Drmić, izvolite.
Sukladno članku 223.a Poslovnika Hrvatskoga sabora javio sam se za riječ da bih tražio pauzu u ime kluba. ¾ članova moga kluba zastupnika na prethodnoj točci ste izbacili iz Hrvatskog sabora što mislim da je nezapamćeno u povijesti ovoga visokog tijela, najvišeg u Republici Hrvatskoj. Ja mislim da je razlog što ne bi smio nikako biti, ne Poslovnik Hrvatskoga sabora već iz sjednice u sjednicu razlog je, jer i vi gospodine predsjedavajući kao i vaše kolege iz vladajuće koalicije koji imaju priliku predsjedavati ovim Visokim domom koriste i zlorabe Poslovnik i tu predsjedavajuću fotelju da bi spriječili moj klub da iznese ono što želi za ovim mikrofonom i za ovom govornicom. Ja bih vas molio da odredite pauzu od 10 minuta da bi moj klub mogao zauzeti stav kako dalje nastaviti raditi u ovom Visokom domu s obzirom da smo cijelo vrijeme ometani i pokušava nas se na jedan demokratski, nedemokratski način spriječiti da bi iznijeli svoje mišljenje, svoj program na ovome mjestu za što smo birani od naših birača iz Slavonije i Baranje.
Hvala lijepa gospodine zastupniče. U skladu sa malo prije pročitanom odredbom članka 209. stavak Poslovnika vi ste naveli razloge zašto držite da se radi o povredama Poslovnika. Ja sam dužan dati objašnjenje i dajem vam objašnjenje da se ne radi o povredi Poslovnika. Usvajam u cijelosti one razloge koji su već iznijeti ranije u prethodna tri slučaja zašto se ne radi o povredi Poslovnika. A vi sada ukoliko želite kao što sam vas naveo, ako niste zadovoljni sa mojim objašnjenjem možete zatražiti da o tome da svoje mišljenje Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvolite.
Ja sam tražio pauzu od 10 minuta, a ovu palicu povreda Poslovnika sam podigao da biste me primijetili jer sam pet puta dizao ruku, pa niste reagirali nitko od vas trojice.
Dobro. Dakle, moje objašnjenje je da se ne radi o povredi Poslovnika u slučaju zahtjeva za stanku i neodobravanje zahtjeva za stanku. Vi na ovaj način, na moje objašnjenje odgovarate na ovaj način. Vi ne tražite mišljenje Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Ja sam dao objašnjenje da se ne radi o povredi Poslovnika. Idemo sa raspravom dalje.
Vi morate meni dati stanku sukladno Poslovniku...
Hvala lijepo. Izričem vam opomenu.
Pa članak 223. ...
Izričem vam opomenu sa oduzimanjem riječi.
Pa mislim kakvo je ovo ponašanje?
Izričem vam stegovnu mjeru udaljenja sa sjednice. Prekidam sjednicu. Molim stražu da ispuni nalog predsjedatelja.
Ma može vas bit sramota! Ubili ste Đuru Brodarca i to ne želite čut ni vi, ni premijerka, svi oni koji me podržavaju u ovom Saboru i kršite sustavno Poslovnik. Možete, ali ne zauvijek! Još vrlo kratko.
Također isto molim stražu da spriječi ulazak u dvoranu i zastupnika Drmića i ostalih zastupnika.
Ma sram vas može biti sve do jednog! Jel' to država? Ma to je ništa. Žali bože onih ljudi koji su poginuli za nju!
Nastavljamo sjednicom. Klub zastupnika IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Neću govorit ono što bih govorio, ali dobro. Govorit ću o ovom zakonu kako se zove o Umirovljeničkom fondu. Znači o Zakonu o dopuni Zakona o umirovljeničkom fondu s konačnim prijedlogom zakona. Znači, do sada kao što smo čuli od klubova ili od državnog tajnika vraćeno je ili isplaćeno ili kako da kažem podmireno 8 i pol milijardi kune. Ja ću najprije citirati ovaj dio tih odredbi, ne odredbi nego obrazloženje na drugoj, odnosno trećoj strani pa se onda kaže da prema raspoloživim podacima Umirovljeničkom fondu na dan 31. prosinca 2010. evidentirano je 484,8 tisuća obeštećenika, a na ime obeštećenja isplaćenog znači tih 8 i pol milijardi kuna prema Zakonu o provođenju odluke Ustavnog suda. Isplata obeštećenja iz Umirovljeničkog fonda trajat će do kraja 2013. godine do kada se planira korisnicima obeštećenja isplatiti još oko 1,8 milijardi kuna. Međutim, kaže se dalje nakon što je izvršena u cijelosti isplata obeštećenja korisnicima mirovina prema modelu A u umirovljeničkom fondu ostalo je neisplaćeno ukupno 76 milijuna i 130000 kuna za 12 tisuća 2 stotine i 14 korisnika obeštećenja za koje njihovi korisnici odnosno njihovi nasljednici koji imaju pravo na obeštećenje nisu dostavili podatke itd. itd. Znači, što reći? Nevjerojatno ali gotovo istinito. Nevjerojatno da ima onih u Republici Hrvatskoj koji nisu bili voljni svoj zasluženo stečen novac. Pa oni ne bi uzeli drugima iz usta. Zašto? Zato jer je taj novac osiguran. Riječ je o 76,1 milijunu kuna. Taj novac je zaradilo tih 12214 korisnika modela A i slažem se ako ti ljudi ne žele svoj novac šta će mu drugo treba ga vratiti u proračun. Malo prije smo čuli da su ti ljudi u pet navrata pozivani da jednostavno iskažu zahtjev za povrat novca. Irelevantno je da li su to činili fondovi ili je to činio Mirovinski taj sustav. Pet puta su dobili poziv. Pet puta su se oglušili. E sad dolazimo možda do biti. Za što utrošiti tih 76,1 milijun kuna. Inače, samo to da kažem da svaki od tih 12214 korisnika ima pravo na povrat cirka 6233 kune. Kada podijelimo tih 12214, znači 76 milijuna sa tih 12214 u prosjeku je to negdje je to 6233. Dobro, netko ima možda 20000. Znači točno je, da. Netko ima pravo na 20000, netko ima na 40 kuna o kojima je govorio gospodin Hrelja. Netko ima pravo možda na 30000 kuna. Pa nije to igra, a netko ima pravo na 120 kuna. Ja mogu shvatiti da netko ne želi 40 kuna ili 120 kuna. Ali teško mi je razumjeti da netko ne želi 6233 kune. 6233 kune u prosjeku je 850 eura. Sa 850 eura šta ja znam može se puno toga napraviti. 850 eura velik je novac zastupnicima, ministrima, a gdje umirovljenicima koji možda dobijaju naknadu 2 ili 2 i pol tisuće kuna. Sada će taj novac pripasti državi. Apsolutno u redu ako ga nećeš što je moguće drugo učiniti nego ga vratiti u proračun. Međutim, pitanje je za što utrošiti tih sad 76 milijuna kuna što je negdje hajde ekvivalent recimo od 10 milijuna eura. Moj bi prijedlog bio pošto sada, kako se zove ovaj OTP prodaje tih 10% dionica Podravke. Znači ta banka prodaje, da te dionice preuzme, ako to ne žele učiniti mirovinski fondovi neka to učini Hrvatska vlada sa tim novcem. Možda bi se na taj način ispravila jedna, što ja znam, transakcija jednog od nacionalnih sustava koji su na neki način držali, stabilizirali prostor cijele jedne županije ili sjeverozapadnog dijela Hrvatske, a onda je budzašto to ustupljeno OMV-u, MOL-u ili kome li već, nije bitno sada, OTP-u. Ono što bi možda mogli učiniti da još jedanput korisnike pozovemo, e pa javite se recimo u roku od 30 dana pa ako to ne učinite onda novac je državni. Možda neki iz tog prvog nasljednog reda, ako su u inozemstvu i slično, ni ne znaju da imaju pravo na taj novac. Mislim da bi to bilo logično dati ljudima još jednu vremensku šansu. Rekoh, ponavljam, rekli su i drugi, stoji i u obrazloženju, da je dosada, znači u tih nekoliko godina, isplaćeno 8,5 milijardi kuna. To je velik novac za državu, kada kažem državu ne mislim tu na Vladu, ne mislim tu na ministre, mislim tu na 4,3 milijuna stanovnika RH. Istina,tim novcem ili tim zakonom neki su dobivali izbore u ovoj zemlji, to je znači bila i izborna mjera, ali prije svega je to bilo ispravljanje jedne povijesne nepravde i to treba jasno nedvosmisleno priznati. Za državu je to znači osiguranje, 8,5 milijardi kuna bila velika stvar, ali je zasigurno obeštećenje umirovljenika kad su dobivali iznose od 10, 15, 20, neki i 40 tisuća kuna za njih to bila još veća stvar. Žalosno je međutim nešto drugo, da se penzije onima koji su oštećeni '93. do '98., znači u tom periodu, da su tada bile penzije veće no što su danas kada eto ponovno ne dostižu gotovo ni 40% prosječne plaće. Danas više nikoga nećemo obeštetiti, jasno da bi trebali, ali što ćemo, jednostavno to je gotovo nemoguće. Što se dešava od 1.07.2009. do danas? Ova zemlja je ostala bez 145 tisuća radnih mjesta. Ogroman je to udar, jasno, na proračun i prije svega na mirovinski sustav. Od tih 145 tisuća ljudi 50 tisuća ljudi danas radi na crno, što će reći da ne plaća nikakve doprinose, 50 tisuća je našlo se na Zavodu za zapošljavanje kojima država treba osiguravati određenu naknadu, a 50 tisuća je išlo u mirovinu što će reći da opet država kroz mirovinski sustav treba im osiguravati mirovine. Na taj način došli smo do toga da na 1,22 radnika imamo svega, imamo čak 1 umirovljenika. Na svega 1,22 radnika imamo 1 umirovljenika. I to je jasno katastrofa. Gospodin Vidović je govorio u onoj prethodnoj raspravi da je taj omjer '90. godine bio 1 na prema 3, spomenuo je i omjer 1 na prema 9 i to iz razdoblja '50-ih ako se ne varam, ali do '50-e takoreći u ovoj zemlji nitko nije radio ili gotovo nitko nije bio u tom mirovinskom sustavu ondašnjem Kraljevine Jugoslavije pa kasnije. Tako da je to lako razumjeti, ali to sigurno možda nije primjer na koji se treba pozivati. Činjenica jeste da smo kada? '90-e godine imali gotovo 2 milijuna radnih mjesta, imali smo tada 600 tisuća penzionera. Danas imamo ispod milijun i 500 tisuća radnih mjesta. Za veliki broj gubitaka tih radnih mjesta zaslužan je, pod navodnicima "zaslužan" rat, pretvorba itd., ali danas već imamo preko milijun i 200 tisuća umirovljenika. Možda je jedino u Istri, ako se ne varam, broj radnih mjesta danas isti kao i godine '90-e. Ali u Istri je broj umirovljenika također u odnosu na '90-u drastično skočio. Ali zašto je to tako dole u Istri? Jer je još uvijek u Istri industrija prva gospodarska grana iako nas svi dominantno doživljavaju kao turističku destinaciju. Ali dobro, to nije bitno. Bitno je da se u ovoj zemlji počnu otvarati nove investicije, da se pokrene taj jedan gospodarski sustav. Bez toga jasno neće biti radnih mjesta. Da se dovuče taj kapital i sa strane. Prošle godine je u zemlju investirano svega 400 i nešto milijuna USA dolara, godinu dana prije negdje oko 2 milijarde i nešto, a tamo 2008. oko 4,5 milijarde USA dolara. Poslije će vjerojatno biti i ovaj Zakon o javnoj nabavi. Javna nabava, ako se ne varam, 2009. dosizala je iznos od čak 42 ili 45 milijardi kuna,a prošle godine svega, ako se ne varam, 22 milijarde kuna. E sad na temelju samo tog podatka, gubitka tih gotovo 20-ak tisuća milijardi kroz javnu nabavu možete eto razaznati koliko su pale gospodarske aktivnosti,koliko je malih, velikih obrta ili nije bitno tvrtki trgovačkih društava ostalo bez prilike da radi i zaradi. Znači, cilj mora biti čuvati radno mjesto kao zjenicu oka svoga. Gospodin Hrelja je prije govorio o tome da su od isplate povrata izostale 3 kategorije. Znači to su prije svega obiteljske mirovine, to su oni koji su bili recimo u mirovini '93., '94. i '95. ali su se zaposlili '96., '97. nije bitno, to su politički zatvorenici, ali ima i još dvije kategorije, a to su ovi oficiri JNA koji su bili lojalni građani RH, ne i izbjeglo stanovništvo sa prostora Krajine, drago mi je da priznaješ, ali što ćemo. To teško da će se sada ispraviti, ali to treba apostrofirati, nema presuda, nema odluka Ustavnog suda, nema povrata, nema mogućnosti itd., itd. Ono čime želim završiti, mislim da bi bilo dobro da damo još jedan rok, možda od 30, 60 dana, ne znam, tom prvom najvjerojatnijem nasljednom redu da jednostavno odgovori prihvaćaju li oni u prosjeku tih 6 tisuća 233 kuna i 7 lipa ili se odriču benevalentno u korist države. Točno je, ovdje ima onih koji bi morali pristati, "morali" pod navodnicima, to je njihov novac, na povrat 50 ili 100 kuna, ali ima onih koji bi mogli dobiti i 20 i više tisuća kuna. Prema tome, evo ja namjerno govorim, apeliram javite se, možda još nije kasno. Zakon stupa na snagu 8 dana od dana objave u Narodnim novinama, imate prilike, pokušajte doći do svog pošteno zasluženog novca.
Hvala dva ispravka. Prvi, gospodin zastupnik Silvano Hrelja.
Mislim da je poštovani gospodin Kajin ispravljen, cijelu ovu tezu oko prosječnih 6300 ja sam to isto jučer izračunao ali to jednostavno nije tako. Kada uđete u strukturu onih 12 tisuća onda bi došli do nekog broja da 9 tisuća ljudi ima obeštećenje u iznosu do 500 kuna. Onda imate jedan dio koji i dalje ustraju oko sudskog procesa koji imaju obeštećenja 50, 70 tisuća kuna ali oni sudskim putem traže 150 i imate nekih koji su doživjeli prvu isplatu ali sljedeće 3 nisu, nemaju nasljednika i možemo koliko god hoćete pozivati, ako nema nasljednika nitko se ovdje neće javiti da dobije obeštećenje. Prema tome, to su objektivne okolnosti a ja ću nešto više o tome govoriti u ime Kluba 5 minuta.
Gospodin zastupnik Stjepan MIlinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Kajin je rekao jednu netočnost a rekao je da je povrat dug umirovljenicima izborna mjera. Netočno kolega Kajin. Povrat duga je izvršavanje odluke Ustavnog suda od 12. svibnja 98. i o kojoj smo imali priliku na žalost slušati koju su mnogi dovodili u pitanje u ovom Visokom domu. Ali mi je drago da ste izrekli ove pozitivne podatke glede Istre i glede svih ovih relacija i umirovljenika i drago mi je da ste se vratili istini na neki način i to demantira onu vašu tezu o zapostavljenosti Istre. Ali isto tako mi je drago da ste pred kraj ovog mandata pristupili istini pa i sinoć u Dnevniku ste to potvrdili kada ste rekli onu tezu u smislu računice, e ovaj je pomogao predsjedniku pa mora sada vratiti. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Davorko Vidović u ime Kluba zastupnika SDP-a izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pridružujem se onima koji će podržati ovaj Prijedlog ovoga zakona iz jednostavnog razloga što slušajući sve ove argumente je lako moguće da se doista nitko više ne javi, ali nema razloga ne podržati kolegu Kajina koji poziva sve one koji su iz bilo kojeg razloga propustili priliku da dobiju ono što im je zakonom pripalo da to još učine. Riječ je o velikom novcu 76 milijuna kuna nije malo novaca, to su novci naših građana i taj novac bi bilo najbolje da se nađe u njihovom đepu, ako to nije moguće onda je logično rješenje da taj novac ne stoji imobiliziran u umirovljeničkom fondu nego da ide u državni proračun i da se onda što je moguće pametnije i na dobrobit građana hrvatske iskoristi i potroši. Dobro je da ovu priču koja traje godinama, 15-tak godina u Hrvatskoj i koja će obilježiti Hrvatsku politiku prvih 20 godina Hrvatske države na jedan opterećujući način za sve koji su bili u prilikama da skrbe o umirovljenicima i njihovim umirovljeničkim pravima da polako stavljamo ad acta. To ne znači da jednoga dana netko neće izračunati i sve pogreške koje su se dogodile i događale i sva rješenja koja su išla prema tome da ta situacija koja je nastala 93. godine u krajnje nepovoljnim uvjetima, ja moram reći sa puno razumijevanja za vrijeme i teškoće u kojima se Hrvatska našla u vrijeme Domovinskog rata ali i negodovanje spram načina na koji su upravo Hrvatski umirovljenici izabrani kao oni koji će platiti u financijskom smislu najveću cijenu i žrtvu. To je bilo loše, to se nije smjelo dogoditi i Ustavni sud je presudio onako kako je presudio. Možda je prilika za kratko podsjećanje jer se na ovom pitanju voli polemizirati pa čak je kolega u svojoj ispravci pokušao podmetnuti nešto što gotovo pa postaje istina nakon tolikog silnog ponavljanja o načinu priznavanja i vraćanja umirovljeničkog duga. Oni koji se malo više bave sustav, oni koji se ne kao vi kolega ne pabirče po novinskim tekstovima i po reklamama stranačkim, znaju da se taj dug vraćao na 5 načina. Prvi koji su počeli nešto vraćati je bila Matešina Vlada, oni su uveli dodatak od 50 kuna da dijelom obeštete umirovljenike za dug koji je napravila Vlada njihovih prethodnika. Na taj način je negdje oko 2 milijarde kuna vraćeno umirovljenicima od onoga što im je bilo uzeto. NO, međutim, pravi početak i najveće efekte u povratu duga su ostvareni u razdoblju od 2000. do 2003. godine kada je donešen zakon povećanju mirovina radi otklanjanja razlika u razini mirovina ostvarenih u različitim razdobljima. Kada su jednokratno mirovine povećane za 770 tisuća umirovljenika u iznosu 20%. 770 tisuća umirovljenika je dobilo obeštećenje kao trajno i doživotno pravo. Podsjećam s obzirom da se podaci iskazuju i sada u Zavodu za mirovinsko osiguranje, da je na taj način umirovljenicima do današnjeg dana uz 100 kuna i 6% koje smo također uveli kao doživotno trajno pravo svih umirovljenika, umirovljenicima vraćeno preko 40 milijardi kuna, 40 milijardi kuna. Po zakonima koji su doneseni od 2000. do 2003. godine. Naknadni povrat ili obeštećenje u iznosu od 10 milijardi ili 11 koliko je bilo predviđeno, po Modelu A. i B. se polako privodi kraju. Taj bi model i taj bi način, nije nitko imao ništa protiv toga da umirovljenici dobiju još nešto od toga jer je bilo ozbiljnih problema oko izračuna toga duga. Znate, prvi moj radni dan sjećam se te 2000. godine je upravo bio posvećen povratu i rješavanju u povratu duga umirovljenika i rješavanju odluke Ustavnog suda. Prvo je pitanje bilo koliki je taj dug? Pojavile su se nevjerojatne razlike u izračunima od onih koji su računali samo iznose za koje zakinuti do onih koji su računali kamate i oni koji su računali kamate na kamate, tako da se taj dug procjenjivao u iznosima od 24 do 70 milijardi kuna. U takvim okolnostima dakako nije bilo moguće pronaći rješenje koje bi bilo i sasvim pravedno i sasvim pravično prema svim umirovljenicima i koje bi i financijski i ekonomski bilo održivo. Nemojte zaboraviti da smo u to vrijeme imali aranžman sa MMF i Svjetskom bankom i da bilo kakvo povećanje socijalnih prava prema njihovim zahtjevima ukoliko smo htjeli participirati u tim aranžmanima nije dolazilo u obzir. Ja se danas ponosim rješenjem koje smo pronašli, da povećamo mirovine tako da smo dug rasporedili kao doživotno pravo. Ponosim se tim rješenjem iako mi je onda bilo jasno i danas mi je jasno da to nije bilo sasvim pravedno rješenje. Naime, nije bilo pravedno prema onim ljudima koji nisu uspjeli doživjeti povrat onolikog duga koji im je doista učinjen i štete koja nije nadoknađena niti njima niti njihovim nasljednicima. To je bio ozbiljan prigovor i ozbiljan nedostatak tog modela. Ali vas uvjeravam posebno drage umirovljenike da nije bilo toga modela da bi danas mirovine bile polovica vrijednosti koju sada primaju. To je bio krucijalan i najkrupniji potez i moram reći jedinstven slučaj da se u Hrvatskoj bilo koja kategorija a kamoli najbrojnijoj skupini jednokratno povećaju prava za 20%. Da ne izmišljam nego govorim istinu potvrđuje i naknadne dodatni povrat, odnosno dodatno obeštećenje koje je uzelo u obzir novac koji je do tada isplaćen. Inače ne bi 420 tisuća ljudi ostalo bez mogućnosti za to naknadno obeštećenje. ... [[Upadica se ne razumije.]] Koliko? ... [[Upadica se ne razumije.]] 420 tisuća ljudi je dobilo 0,00 kn izračun koliko ja imam podatak. Drugim riječima već do početka ovoga obeštećenja je u velikom broju i to uglavnom siromašnijih umirovljenika taj povrat bio riješen. On se rješavao i rješava se i ubuduće. Dokle god ti naši umirovljenici budu živi dok budu primali mirovine oni će primati po toj osnovi uvećanu mirovinu jer da toga nije bilo nažalost te bi mirovine bile danas na katastrofalnoj niskoj razini, a i onako su preniske. Čitava ova zapravo otužna priča vezana za oduzimanje mirovina pa njihovo vraćanje bi morala biti pouka da se nikada i nikome niti jednoj socijalnoj skupini na prečac zbog bilo kakvih razloga ne umanjuju, a pogotovo ne na nezakonit način socijalna prava. Mogućnosti da se te greške isprave su svakim danom onda sve već i sve teže. Tako da improvizacije koje smo vidjeli u zadnjih 7 godina koje smo vidjeli u mirovinskom sustavu čak i onda kada se činilo da idu u korist ili prilog nekoj skupini umirovljenika nisu dobro došle. Sustavna i ozbiljna rješenja nastavno i ono o čemu smo razgovarali u prethodnoj točci su jedini način i stvaranjem ponovo konsenzusa oko toga da se ozbiljna pitanja koja imaju dugoročne višedecenijske posljedice ne smiju lomiti preko koljena niti se smiju donositi zaključci koji će biti rezultat potrebe da se dodvori bilo kojem dijelu biračkog tijela. Mirovinski sustav je ozbiljan sustav, riječ je o ozbiljnim problemima. Vi vidite po zemljama svijeta kada se donose promjene u mirovinskom sustavu su velika previranja, socijalni nemiri, nered itd. Mi smo uspjeli implementirati novi sustav uz punu suglasnost i političkih stranaka ali i sindikata i poslodavaca. Uspjeli smo provesti vjerojatno jednu od najopsežnijih reformi koje su u Hrvatskoj uopće učinjeno od njezinoga postanka. Bilo bi dobro da se uvažavajući i respektirajući struku pomno analizira sve što je učinjeno i da se te greške koje su u sustavu nastale otklanjaju sa što manjim novim štetama što se nažalost kod nas također događa. Dakle, podržavamo ovaj prijedlog zakona i očekujemo da ministarstvo iako se bilježe posljednji mjeseci ili dani mandata ove Vlade, da svijet i život ne prestaju izborima niti život završava u mandatima pojedinih vlada, da i sada prihvate ozbiljno se posla u smislu mobiliziranja upravo onog najstručnijeg dijela javnosti koje imamo i da se na jedan rekao bih stručan i objektivan način izrade rješenja koje mogu ponuditi pojedine političke opcije ako žele, ako ne, ali od kojih treba tražiti suglasnost i da to ne budu pitanja oko kojih će se predizborno natjecati a pri tome dovoditi u pitanje socijalnu sigurnost ovako velikog broja ljudi kao što je riječ o umirovljenicima.
Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Vidović je netočno izrekao da se ovdje o ovako važnom pitanju kao povrat duga umirovljenicima politizirati i da sam ja u svojem ispravku na neki način to potvrdio. To je netočno. I ne pada mi naravno na pamet da o ovako važnim pitanjima politiziram, nego govorimo o činjenicama. A činjenice su te da je odluku Ustavnog suda provela ova Vlada, dakle nesporno je to. A vi ste bili u prilici provesti to ali niste i sada iznositi ovakve ocjene bio bi to iznos ovakav ili onakav, to ne drži vodi na neki način. A druga stvar, kada ste bili toliko socijalno osjetljivi u vrijeme kada ste vi bili ministar socijalne skrbi zašto ste dozvolili onda vraćanje i ona nedjela prema hrvatskim ratnim vojnim invalidima i ostale stvari. Dakle, mislim ... /Govornik isključen./ ...
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Stjepan MIlinković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospodine ravnatelju, kolegice i kolege. Dakle u dosadašnjem tijeku rasprave smo čuli dakle da je na snazi Zakon o Umirovljeničkom fondu iz 2005., dopunjen je 2007. i u tom dakle zakonu je donesen glede provođenja ove odluke Ustavnog suda od 12.svibnja '98., a u svrhu obeštećenja dakle umirovljenika. I da se podsjetimo još jedanput da ponovim, možda to se obeštećenje korisnika mirovina odnosi na razdoblje od 1. rujna '93.do 31. prosinca '98. U tom smislu dakle formiran je i Umirovljenički fond kojim upravlja Hrvatska poštanska banka Invest koji dakle posluje na temelju toga zakona, ali naravno i na temelju statuta Umirovljeničkoga fonda. Radi obeštećenja korisnika mirovina Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje utvrdio je razliku između iznosa starosne, prijevremene starosne, invalidske, obiteljske mirovine koja pripada korisnicima mirovina dakle od 1. rujna '93. do 31. prosinca '98. Najveći broj korisnika koji su ostvarili pravo na obeštećenje bili su oni koji su pravo na mirovinu ostvarili do 31. prosinca '93., a njih je bilo oko 370 tisuća sa prosječnom svotom obeštećenja od 28 tisuća. Prema napravljenom registru članovi fonda odlučivali su se dakle kao što smo čuli o izboru modela obeštećenja birajući između polovične isplate svote obeštećenja, dakle u roku 2 godine model A ili isplate cjelokupnog iznosa obeštećenja u roku od 8 godina s 2 godine počeka, model B. Tako se dakle za model A odlučilo oko 72% članova fonda, a za model B oko 28% članova fonda i u tom dijelu se mora svakako reći da je HPB Invest obavio iznimno složen posao kroz komunikaciju i sa korisnicima obeštećenja, kao sa njihovim nasljednicima. No unatoč cjelokupnog truda HPB Investa došlo je do određenih poteškoća, a stoji dakle da je prema raspoloživim podacima u Umirovljeničkom fondu 31. prosinca bilo evidentirano 484866 korisnika, isplaćeno 8,5 milijardi. Ostaje još negdje 1,8 milijardi kuna i to je sve poznato, nekih 11 milijardi kuna, a to bi trebalo biti završeno 2013. Dakle kao što sam rekao, došlo je do toga da je model A gotovo završen, a dakle u Umirovljeničkom fondu je ostalo neisplaćeno 76 milijuna kuna za 12214 korisnika koji se nisu jednostavno javili kao što je rekao kolega Hrelja, iz razloga ovih … [[Ne razumije se.]] i bio manji iznos, nažalost neki su i preminuli. I u tom smislu dakle budući ne postoji zakonski okvir koji bi dakle, nije bio, koji bi u Umirovljeničkom fondu bi se moglo to raspoređivanje sredstava isplatiti zbog nesuradnje pa je u tom smislu bilo potrebito dakle i ova izmjena zakona. I ja bih se, budući je sve rečeno do sada, pridružio ovom suglasju i podržat ću dakle ove izmjene zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Boris Kunst.
Hvala lijepa. Pa kolega Milinkoviću, ja se potpuno slažem da je problem to što je od '93. do '98. godine se umanjila mirovina umirovljenicima i do tog nije trebalo doći. Potpuno se slažem i zbog toga je odluka Ustavnog suda sigurno pravedna i na taj način je obeštetila umirovljenike. Isto tako sigurno podržavam sva ona razmišljanja da bi to trebala biti dobra pouka, da se nijednoj socijalnoj skupini ne uzima njihov novac, da ih se ne obezvređuje itd., jer nažalost upravo tu pouku SDP kad je bio na vlasti 2000. godine nije očito tada znao već je tada uzeo radnicima odnosno derogirao je kolektivne ugovore pa je uzeo radnicima dio njihovih prava iz kolektivnih ugovora koji kasnije su došli normalno na naplatu ovoj Vladi negdje u iznosu od 2 milijarde kuna što isto tako nije sigurno za baciti. Pa mi je drago kad eto, danas je 2011. godina, kada eto pojedini kolege koji su tada obnašali vrlo visoke funkcije, u SDP-u su shvatili da bi trebalo primijeniti poučak da nijednoj socijalnoj kategoriji ne treba oduzeti ništa, a posebno ne ono što im pripada ili nezakonito jer u principu sve to dođe na naplatu kao što je došlo eto i ovo … [[Govornik udaljen od mikrofona, ne razumije se.]]
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Kunst, mislim da je uistinu ovo ključna riječ da treba iz svega izvući pouku. Mislim da u svakom slučaju izvući pouku i ne griješiti više i u tom smislu mislim da nije se smjela dogoditi ova pogreška za vrijeme koalicijske vlasti da se učine tolike stvari koje ste naveli, naravno što je i Vlada dalje morala naravno i izvršavati kroz odluke suda, vraćati povrat duga. Ali je lijepo danas možda čuti sad ove riječi e sad mi smo napravili ovo, mi smo napravili ono. Ali ja bih se ponovio na onu poslovicu kolege Bagarića koji je rekao da više govore naša djela nego sto riječi da kažemo kako god to bilo prihvatljivo. Hvala lijepo.
Hvala. Petminutna rasprava, Klub zastupnika HNS-a, HSU-a gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, gospodine ravnatelju, kolegice i kolege. Iz rasprave je proisteklo nekoliko ključnih pitanja na koje je vrijedno odgovoriti. Ja sam ovdje u dvojakoj ulozi, jesam sada u opoziciji ali sam aktivni sudionik provedbe cijelog ovog procesa obeštećenja i stalo mi je da branim ono što je doista korektno i kvalitetno napravljeno. Ono što bih svima zamjerio da mi kao saborski zastupnici nemamo pravo, iako svi građani govore kolokvijalno o povratu duga, mi nemamo pravo to tako nazivati jer da se ovdje vraćao dug onda nam dva proračuna ne bi bila dovoljno da se vrati dug. Radi se o odluci Ustavnog suda na temelju koje je država dužna građanima nadoknaditi štetu zbog uskrate dijela mirovine u periodu od 1993. do 1998. godine. Najbolje bi bilo da se to nije uopće dogodilo, tada štete ne bi bilo. Samim time, sa vremenskim odmakom u rješavanju problema ima oštećenih i to nepovratno oštećenih. Naime, već 1998. kad je donijeta odluka jedan dio je već tih ljudi umro koji je bio oštećen. 2004. kad je donijet Zakon o provođenju odluke Ustavnog suda protek šest godina, opet je jedan broj ljudi umro i ne ostvaruje pravo na obeštećenje zbog jedne činjenice da naš mirovinski sustav do donošenja ovog specijalnog zakona ne poznaje nasljedno pravo po osnovi nasljeđivanja štete koja jednostavno ne postoji kao takva u našem Zakonu o mirovinskom osiguranju, dakle u općim propisima. Prema tome, vrlo je teško govoriti da li se moglo korektnije i bolje ovo riješiti sa vremenskim odmakom. Naravno da nije stvar naše volje bila da li će se uključiti kolektivni načini vraćanja obeštećenja i 0,5 do 20% i 100 kuna plus 6% u Zakon o provođenju odluke, nego je to odluka Ustavnog suda tako rekla da su to modeli obeštećenja i to se moralo ugraditi u Zakon o provođenju odluke Ustavnog suda. Dakle, to nije priča htjeli smo ili nismo htjeli. To se jednostavno moralo ugraditi u obračun ukupnog obeštećenja. Još je vrijedno ovdje odgovoriti da oficiri bivše vojske, dakle vojna lica koji su 1991. prešli u radničke mirovine svi su ušli u obračun i svi su dobili obeštećenja. Umirovljenici Krajine nisu bili u sustavu osim nakon '96. kad su se prijavili nisu mogli dobit obeštećenje. I na kraju treba reći da je ovo veliki projekt, da je to projekt koji dokazuje funkcioniranje pravne države, da samo moja Istra iz ovog projekta i umirovljenici će dobiti ucijelo vrijeme obeštećenja 750 milijuna kuna. Treba reći zašto Umirovljenički fond kao investicijski fond. Zato da ljudi ne bi plaćali na ovu naknadu štete poreze. Dakle, to su detalji koje treba uvijek reći. I naravno da treba sve još jednom pozvati ako su zaboravili, ako sticajem okolnosti nisu se javili da se jave. I nema nikakve opasnosti da oni neće dobiti svoja sredstva, jer ovih 76 milijuna jesu ostatak od modela A od onih koji su isplatu praktički završili. Međutim, u fondu postoji još novih 100 milijuna kuna o kojima će se vjerojatno naknadno raspravljati od B varijante obeštećenja. Dakle, ovih koji primaju obeštećenje u šest ili naknadu štete u šest rata. Prema tome, i mi možemo apelirati da se svi jave koji imaju prao. Međutim, činjenica je ipak našim analizama smo došli da se radi o 9000 ljudi koji imaju manje od 500 kuna obeštećenja, da se radi o ljudima koji su umrli i da se radi o ljudima koji ni pod koju cijenu ne žele odustati od sudskog procesa. I da kad sve to skupa zbrojimo doista je točan onaj statistički podatak koji je rekao kolega Kajin. Ali obično statistika djeluje poput bikinija. Zna često otkriti ono što je interesantno, a sakriti ono što je bitno. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o javnoj nabavi još nije zreo za raspravljanje na plenarnoj sjednici jer odbor nije poslao izvješće o njemu.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o dopuni Zakona o Umirovljeničkom fondu, bio je hitni postupak, P.Z. br. 862. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o dopuni Zakona o Umirovljeničkom fondu. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu konačnog prijedloga zakona. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 114 glasova.
. Pa ćemo prijeći na sljedeću točku. - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim komunikacijama, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 864. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koju su proveli Odbori za zakonodavstvo, europske integracije i Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane su podnijeli zastupnici gospođa Đurđa Adlešić i Odbor za pomorstvo, promet i veze. Predstavnik predlagatelja, državni tajnik Daniel Mileta će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, poštovane saborske zastupnice, saborski zastupnici. Važeći Zakon o elektroničkim komunikacijama je stupio na snagu 1. srpnja 2008. godine i u tom trenutku je bio u potpunosti usklađen sa pravnom stečevinom Europske unije. Kažem bio jer je Europska komisija u 11. mjesecu 2009. godine donijela niz sveobuhvatnih dopuna, izmjena postojećeg pravnog okvira putem dvije direktive i jedne uredbe – Direktive 2009./136, 2009./140 i Uredbe 1211/2009. Upravo zbog toga smo i pristupili izmjenama i dopunama postojećeg zakona jer je ovaj Zakon bio jedno od mjerila za zatvaranje poglavlja 10. – Informacijsko društvo i mediji u razgovorima, odnosno razgovorima za pristup Europskoj uniji. Ovome zakonu je prethodila jedna javna rasprava, sveobuhvatna. Na ovom zakonu su po prvi put sudjelovali i na jedan direktan način i predstavnici industrije, sektora samog elektroničkih usluga i tehnologija, odnosno i predstavnici udruga zaštita potrošača. Ovaj zakon je također poslan na, kao nacrt na 30 adresa gdje smo mi sve prijedloge analizirali ili prihvatili ili ne prihvatili sa debelim obrazloženjima ili prihvatili sa malim izmjenama. Ovaj zakon je napravljen tako da pokuša ne štetiti niti industriji, niti korisnicima a da bude na dobrobit Republike Hrvatske. Osnovna pitanja koja se uređuju ovim zakonom su prije svega dodatno jačanje nacionalnog, odnosno HAK-oma Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije koja dobiva na svojoj neovisnosti i samostalnosti. Ovaj zakon se nadalje usklađuje sa Zakonom o općem upravnom postupku. Nadležnost inspekcije iz ove domene prelazi iz tijela, odnosno našeg ministarstva – Ministarstva mora, prometa, infrastrukture na HAK-om. Nadalje se jačaju mehanizmi zaštite prava korisnika elektroničkih komunikacijskih usluga uključujući i osobe sa invaliditetom. Unapređuje se postupak analize tržišta, jačaju se mehanizmi upravljanja elektroničko-komunikacijskom infrastrukturom. To bi recimo ukratko bili najznačajnija pitanja koja se uređuju ovim zakonom i razlozi zbog čega se ide u ove izmjene i dopune. Moram još naglasiti da nikakva sredstva iz državnog proračuna nisu potrebna za provedbu ovoga zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori? Za zakonodavstvo? Za europske integracije? Predsjednik Odbora za pomorstvo, promet i veze gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskog sabora na svojoj 64. sjednici raspravio je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničnim komunikacijama. Odbor je konačni prijedlog zakona raspravio kao matično radno tijelo. U raspravi je iskazana potreba da se u članku 28. Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim komunikacijama odredi da infrastrukturni operator treba posjedovati uporabnu dozvolu, a ne građevinsku dozvolu i to iz razloga što bi se građevina legalizirala i koristila na zakoniti način. Nužno je infrastrukturnog operatora zakonom obvezati da osigura potrebne dozvole da bi se dobio uvid u stvarno stanje postojeće elektroničke komunikacijske infrastrukture. Nakon navedene rasprave Odbor za pomorstvo i veze Hrvatskog sabora jednoglasno je predložio Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim komunikacijama i to predlažemo i amandman na članak 28. koji glasi: "U članku 28. stavka 1. podstavka 1. riječ građevinsku zamijeniti sa riječi uporabnom." I obrazloženje je, razlog za ove promjene je kako bi infrastrukturni operator zakonom obvezali da osigura potrebnu dozvolu i kako bi se dobio uvid u stvarno stanje postojeće elektroničke komunikacijske infrastrukture i građevina legalizirala i koristila na zakoniti način. Zahvaljujem.
Hvala. Otvaram raspravu. Gospodin zastupnik Živko Nenadić, izvolite. Kolega Nenadić zaokružili ste riječ pojedinačno. Ajde dobro.
Hvala potpredsjedniče. Mala greškica, događa se. Evo vrlo kratko u ime kluba HDZ-a dajemo podršku ovim izmjenama iako je 2008. godine kada je donesen važeći zakon bilo sve usklađeno sa direktivama EU. Kako telekomunikacija i elektronika stalno napreduju tako su i određene direktive, nove direktive EU 2009. iznijela i naravno da onda i mi kao buduća članica EU trebamo uskladiti svoje zakonodavstvo sa ovim. A isto tako trebamo uskladiti i sa našim zakonodavstvom kao što je opći upravni postupak. Ovo su ovdje vidi se dosta velik broj članaka izmjene i dosta je stručna terminologija. Kažem, to je potrebito zato što elektronika brzo napreduje, kamo sreće da i drugi segmenti i druge stvari napreduju i ja to ne bih ponavljao, nema ni potrebe, dakle da je klub HDZ-a daje podršku ovim izmjenama kako bi bili potpuno kompatibilni sa svim direktivama EU i dakle u sferi telekomunikacija, a tu doista jesmo, tu smo dobri i tu sve pratimo. I zato podržavamo ove izmjene. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim komunikacijama, bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 864. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za pomorstvo, promet i veze i zastupnica Đurđa Adlešić. Molim predstavnika predlagatelja da se izjasni o podnesenim amandmanima. Gospodin Danijel Mileta, državni tajnik. Izvolite, izjasnit se o amandmanu zastupnice Đurđe Adlešić na članak 103.
Dakle, navedeni amandman ne prihvaćamo s obrazloženjem: člankom 103. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim komunikacijama mijenja se članak 108. zakona kojim se uređuje tajni nadzor elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Navedenim izmjenama ne uvodi se nova obveza za operatora elektroničkih komunikacija u odnosu na identifikaciju korisnika usluga jer je ta obveza bila na snazi od srpnja 2008. godine, dakle već postojećim zakonom, već se samo preciznije uređuje provedba ove obveze prema nadležnim tijelima ovlaštenim za primjenu mjera tajnog nadzora elektroničkih komunikacijskih mreža i usluga. Pritom treba naglasiti da obavezna registracija korisnika unaprijed plaćenih usluga tzv. "prepaid korisnika" je već uvedena u 8 država članica EU. To su Danska, Španjolska, Italija, Francuska, Njemačka, Grčka, Slovačka i Bugarska. Zaključno, ovakvoj odredbi nije se protivila ni Europska komisija u svojem prethodnom mišljenju o ovom zakonu.
Hvala. Gospođa Đurđa Adlešić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Državni tajnik je to meni jako ozbiljno objasnio, moram priznati, međutim ja i dalje mislim da je moj amandman na tragu zaštite ljudskih prava prije svega jer ovim amandmanom sigurno nećete spriječiti one koji će te kartice kupiti u Bosni ili u nekoj drugoj zemlji susjedstva, ali ćete zato kršiti ljudska prava i tražim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Molim dizanjem ruku, kojeg Vlada ne prihvaća. Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Molim izjašnjavanje o amandmanu Odbora za pomorstvo, promet i veze u odnosu na članak 28.
Ovaj amandman prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Hvala lijepa. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim komunikacijama. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu konačnog prijedloga zakona. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova, 109 glasova za, 2 suzdržana i 1 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanom.
Prelazimo na sljedeću točku - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o audiovizualnim djelatnostima, hitni je postupak. Predlagatelj je Vlada. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koju su proveli Odbori za zakonodavstvo, informiranje, informatizaciju i medije. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Državna tajnica u Ministarstvu kulture Nina Obuljen će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici pred vama su izmjene Zakona o audiovizualnim djelatnostima koji se donosi u sklopu Programa gospodarskog oporavka, a vezano uz mjeru poticanja investicija. Na početku željela bih naglasiti kako su izmjene ovog zakona predviđene i Nacionalnim programom promicanja audiovizualnog stvaralaštva za 2010. – 2014. godinu u kojem je kao 4. mjera ovog strateškog dokumenta predviđeno poticanje ulaganja u domaći film, filmsku industriju i izvoz filmskih usluga. Na početku željela bih reći da smo kao i ostale zakone ovaj nacrt prijedloga izmjena i dopuna zakona izradili u radnoj skupini i da je prošao odgovarajuću javnu raspravu i kao prvi osnovni razlog donošenja ovih izmjena i dopuna zakona naglasila bih upravo poticanje ulaganja. Naime, ovim mjerama koje se uvode oživit će se domaća i strana ulaganja u hrvatski audiovizualni sektor, a kao posljedica donošenja cjelovitog sustava mjera i poticaja za domaće i strane ekipe koje svoje projekte realiziraju u RH koristeći naše lokacije te kreativne i tehničke usluge domaće audiovizualne industrije. Konkretnije, uvodi se financijski poticaj za ulaganje u proizvodnju audiovizualnih djela kao kulturnih proizvoda u obliku povrata od 20% od ukupnog iznosa troškova koji su učinjeni za proizvodnju audiovizualnog djela u RH, a odnosi se na igrane, animirane i dokumentarne filmove, televizijske filmove i televizijske serije što će značajno povećati strana i domaća ulaganja u proizvodnju audiovizualnih djela u RH. Željela bih naglasiti kako je i cjeloviti nastup Hrvatske ove godine na Canneskom festivalu koji je najvažnije mjesto za promociju ovakvih mjera bio u znaku promicanja ideje Hrvatske kao lokacije za snimanje i da je već zabilježen veliki interes tako da očekujemo da će se već u 2012. godini početi vidjeti rezultati uvođenja ovih mjera. Osim toga u izmjenama i dopunama zakona iskoristili smo priliku da određena pitanja koja nisu bila možda na najbolji način riješena sadašnjim zakonom koji je donesen 2007. godine poboljšamo, a to se odnosi na članak 36. koji uređuje pitanje doprinosa audiovizualnom centru, odnosno za program audiovizualne djelatnosti u RH; preciznije su definirane audiovizualne djelatnosti i audiovizualna djela, producenti, definiralo se kulturni proizvod, teško ili zahtjevno djelo što je preduvjet kako bi se ovakvi poticaji mogli dati sukladno pravilima o državnim potporama. Uredilo se preciznije pitanje sukoba interesa i određene prekršajne odredbe. Na kraju, treba spomenuti da će se radi provedbe ovog zakona biti potrebno osigurati određena sredstva u proračunu za sljedeću godinu, međutim projekcija je naravno da će se taj povrat zapravo osigurati iz priljeva investicija koje očekujemo već u sljedećoj godini. Zahvaljujem.
Hvala Odbori za zakonodavstvo? Za informatizaciju i informiranje i medije? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS HSU gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Zakonsko uređenje teme audiovizualnih djelatnosti u Republici Hrvatskoj zbog toga jer se većina nas ni na koji način time ne bavi, možda na prvi pogled izgleda manje važno, međutim, iz uvodnih riječi državne tajnice dade se naslutiti kolike reperkusije u pozitivnom smislu može imati bolje uređenje tematike audiovizualne djelatnosti u Republici Hrvatskoj i to višestruko i višeslojno. Ovdje se ne radi tek o tehničkim rješenjima, ne radi se tek o organizacijskim rješenjima, ne radi se tek o tome da se izmjenama i dopunama Zakona uredi jedno područje koje do sada nije bilo uređeno marno na način da garantira dobru budućnost hrvatske audiovizualne industrije nego se radi o propisu čiji okvir i provedba mogu bitno utjecati na budućnost prije svega onoga što nas ovdje zanima kao Hrvatski sabor to je Hrvatske radiotelevizije, a onda i svih nezavisnih producenata u sklopu hrvatske audiovizualne industrije. U tome smislu rasprave koje su vođene u radnoj skupini ali koje se vode ovih dana kroz različite propise, korespondenciju onih koji se bave audiovizualnim djelatnostima iz samog Sabor ai javnosti nisu tek akademske rasprave i prijepori oko određenih definicija, prijepori oko određenih rješenja koja se nalaze u postojećem zakonskom tekstu odnosno Prijedlogu izmjena i dopuna nisu beznačajne i one sigurno nemaju u pozadini lošu namjeru već imaju odraz jednoga iskustva i rekao bih očajničke potrebe Hrvatske audiovizualne industrije koju uglavnom čine ljudi umjetničkog profila, dakle konkretni, kreativni stvaraoci da se to područje uredi bolje i da se omogući budućnost audiovizualne djelatnosti u Republici Hrvatskoj koja će biti na korist i Hrvatskoj kulturi i medijskom prostoru ali što je podjednako važno i svima onima koji se bave izravno ili neizravno kulturnom audiovizualnom produkcijom. Naime, postojeća situacija nije ni malo dobra. Naime, kada usporedimo vremena koja su iza nas u kojima je Hrvatska bila jedan od važnih igrača na Europskoj i svjetskoj karti stvaranja audiovizualne umjetnosti prije svega se radi o filmovima i kada es usporedi ono čuveno vrijeme Jadran filma sa sadašnjim vremenom onda ćemo moći jednostavno zaključiti da su kapaciteti hrvatske audiovizualne industrije izrazito neiskorišteni. S jedne strane javlja se legitimno pitanje hoće li Republika Hrvatska, hoće li Hrvati, hoće li pripadnici jedne etničke skupine u budućoj Europskoj uniji moći na djelatan način očuvati svoje kulturne posebnosti i što je možda još važnije ne samo očuvati nego ih promovirati, predstaviti i učiniti ne samo legitimnim dijelom Europskog kulturnog prostora, kulturne proizvodnje, baštine, nego što ćemo i kako ćemo učiniti da bi se o Hrvatskoj kulturi, njenoj baštini njenoj suvremenoj produkciji znalo više kako bi se kroz njeno poznavanje nju moglo poštivati. To je jedno pitanje vrlo važno na pragu Europske unije, za svaki mali narod, za svaku malu državu, pa tako i za Republiku Hrvatsku. Što su naše šanse? Naše šanse su doista velike jer posjedujemo jednu tradiciju, posjedujemo iskustvo, posjedujemo čitav niz kreativnih, producentskih ali i umjetničkih kapaciteta koji su ovoga časa neiskorišteni a zapravo su višestruko dokazani. Ne samo to posjedujemo također i čitav niz tema koje bismo mogli svrstati u svoju kulturnu i povijesnu baštinu koje kao da vape za angažmanom hrvatske audiovizualne industrije međutim moramo biti svjesni da Hrvatski gospodarski prostor nije toliko jak da se hrvatska audiovizualna industrija može oslanjati isključivo na njega. DA hrvatsko tržište nije dovoljno veliko i jako da se može hrvatska audiovizualna industrija oslanjati samo na njega i da je u tome smislu potrebno uključiti neke javne resurse kako bi ta industrija opstala i razvijala se sukladno svojim mogućnostima i kreativnim potencijalima. Konkretno u ovom slučaju ako govorimo samo o Hrvatskoj radioteleviziji onda možemo vidjeti koliki je ogroman kapacitet na dispoziciji za razvoj hrvatske audiovizualne industrije osobito nezavisnih produkcija koje gdje god se okrenemo u Europskom prostoru imaju vrlo snažan oslonac na javne televizijske servise poput naše Hrvatske radiotelevizije. Kada pogledamo danas razinu produkcije HRT-a a ako hoćete i kvalitetu onda sigurno ne možemo biti zadovoljni. Hrvatska radiotelevizija danas je natjerana da se u kompeticiji sa tzv. komercijalnim sustavima u audiovizualnoj industriji natječe u nečemu što je unaprijed izgubljena bitka. Natjecanje u kupovini komercijalnih programa nije zapravo posao Hrvatskog televizijskog, javnog, radijskog servisa kakav je HRT veće je taj prostor okrenut potpuno na drugu stranu. Naime, domaća produkcija što se tiče Hrvatske radiotelevizije ali onda i ostalih nezavisnih uvjetno rečeno, ali komercijalnih televizijskih postaja u Republici Hrvatskoj, izrazito je slaba ona je diktirana s jedne strane gospodarskim razlozima odnosno nedostatkom financijskih sredstava i skučenim tržištem, ali svakako s druge strane i potpuno neshvatljivim programskim orijentacijama. Ne samo to, nego čak niti ispunjavanje onih minimalnih zakonom propisanih obveza koje ulaze u svačiji koncesijskih ugovor. I ne samo to i postojeća regulativa definira pitanje izdvajanja određenog dijela prihoda u nacionalni za potrebe nacionalnog programa. Kada govorimo o nacionalnom programu mislimo nacionalnom programu promicanja audiovizualnog stvaralaštva, jer komercijalne televizije i Hrvatska radiotelevizija ne uplaćuju redovito svoj dio pa je onda već sada po postojećim propisima dovedeno u pitanje stvarnog hrvatskog audiovizualnog centra. Dakle, postojeći kapaciteti potpuno su neiskorišteni u onom dijelu u kojem HRTV ima odličnu tradiciju i sjajne mogućnosti od kadrovskih, tehničkih pa nadalje, govori se zapravo o domaćem dramskom, domaćem filmskom, domaćem dokumentarnom, domaćem dječjem programu. To je prostor u kojemu treba tražiti afirmaciju hrvatskog radiotelevizijskog javnog servisa i gdje se može postići najbolji efekt u angažmanu domaćih produkcijskih i kreativnih dakle umjetničkih kapaciteta u hrvatskom audiovizualnom prostoru odnosno industriji. Radi se dakle i o scenaristima, radi se o redateljima, radi se o glumcima, radi se o čitavom nizu struka i profesionalnih zanimanja koje ovog časa jesu izložena tržištu koje vrlo slabo i koje ne uspijeva angažirati njihove kapacitet. S druge strane također valja reći da je strateški cilj i interes RH da kao država koja će dugo vremena biti jedina članica EU na području jugoistočne Europe iskoristi svoju političku geografsku poziciju i iskoristi činjenicu da hrvatski jezik razumije ovoga časa nešto više od 20 milijuna u regiji. Dakle, hrvatski je interes da HRTV za asistenciju čitavoga sektora audiovizualne industrije u RH ostvari konkretan kulturni a onda tako i posredno politički utjecaj na čitavu regiju. Od nas se to čak i očekuje. Jer kvaliteta naslijeđena tradicijom koju imamo garantira određeno bianco povjerenje u ono što je u stanju proizvesti hrvatska audiovizualna industrija, a s druge strane od nas se očekuje da naš hrvatsko radiotelevizijski servis bude ujedno i transmisija onih informacija koje mogu koristiti čitavoj regiji. To znači stabiliziranje političkog prostora, to znači stabiliziranje sigurnosne situacija, ali to također znači interaktivan odnos svih država na području kulturne produkcije pa tako i audiovizualne industrije. U tome smislu bolje rješavanje zakonskog okvira koji će omogućiti angažman svih kapaciteta hrvatske audiovizualne industrije više je nego dobro došao. On je doista u nacionalnom interesu RH, on je toliko u našemu interesu koliko će se osigurati ne samo da se oslobodi kreativna energija nego da se ostvari i sinergijski učinak u koprodukcijama sa proizvođačima odnosno kreativnim produkcijama iz susjednih zemalja, iz zemalja s kojima dijelimo dio zajedničke povijesti, dio zajedničke kulturne baštine iz zemalja u kojima žive Hrvatske nacionalne manjina, iz zemalja u kojima žive matični narodi naših nacionalnih manjina. Dakle, to je prostor koji se onda automatski pretvara u veliko tržište u veliki prostor kulturne i intenzivne kulturne komunikacija. I to je dakle usudim se reći jedan od najvažnijih strateških interesa RH kada se govori o njenoj regionalnoj pozicioniranosti i njenoj ulozi lidera regije u procesu pridruživanja europskim integracijama konkretno ulaskom u EU. U tome smislu valja poslušati što nam govore ljudi iz hrvatske audiovizualne industrije, ljudi od iskustva, ljudi koji imaju iza sebe konkretne, dobre, kvalitetne pa i međunarodno verificirane učinke. I ove izmjene i dopune zakona ne treba shvatiti kao konačne. Valja otvoriti prostor dijaloga i nastaviti javnu raspravu kako bi se definirali i oni elementi budućeg zakonskog okvira koji možda ovog časa nisu dovoljno razrađeni ili nisu dobro razrađeni ali Hrvatski sabor uvijek mora davati šansu novim rješenjima. Jednako tako kao što europski parlament daje prostor stalnim unapređenjima kroz europske direktive postojećeg zakonskog okvira EU. Mislim da je odgovornost Vlada Republike Hrvatske pa i Hrvatskoga sabora koji stoji iza HRTV kao ključnog najvećeg servisa od kojega onda mogu živjeti i mnogi koji se bave hrvatskom audiovizualnim djelatnošću odnosno koji su akteri u toj industriji izrazito velika. Također valja reći da su kapaciteti hrvatske audiovizualne industrije u izvozu vlastitoga proizvoda također veliki. Mi moramo shvatiti da je audiovizualna industrija u HRvatskoj u stanju biti sjajan izvoznik otprilike kao jedan dio turističke industrije. Mi moramo shvatiti da će to unaprijediti i neke gospodarske elemente razvoja pojedinih krajeva. Ne treba posebno naglašavati da su djela koja smatramo hrvatskim audiovizualnim produktom ali jednako tako i angažmanom te industrije na proizvodnji koprodukcija i u međunarodnim okvirima uglavnom snimaju u niskoj sezoni uglavnom se snimaju izvan velikih urbanih centara i to je još jedna šansa da se naši gospodarski, turistički i slični kapaciteti stave u funkciju odnosno da se RH dodatno promovira kroz takvu vrstu djelatnosti. U tome smislu klub HNS-a i HSU-a podržava Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o audiovizualnim djelatnostima uz napomenu da ovaj proces prilagođavanja zakonskoga okvira mora biti trajan i dinamičan. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a gospođa zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Čuli smo iz izlaganja kolege Beusa nešto o audiovizualnom sektoru pa ću samo nastaviti nekoliko riječi i reći da audiovizualni sektor u EU ima neospornu gospodarsku, društvenu i kulturnu ulogu. Izravno zapošljava više od milijun ljudi i jedan je od rijetkih gospodarskih sektora koji ostvaruje kontinuirani rast. Što se tiče Hrvatske, Hrvatska ima višedesetljetnu tradiciju audiovizualne umjetnosti a njezino obogaćivanje, promicanje i očuvanje jedan je od prioriteta hrvatske kulturne politike a u tome smjeru idu i predložene izmjene i dopune Zakona o audiovizualnim djelatnostima koje ćemo mi u klubu HDZ-a i podržati. audiovizualnim djelatnosti od 2007. godine kada je zakon stupio na snagu našle su se u sasvim novim okolnostima ne samo u Hrvatskoj već je to slučaj u nizu zemalja u našem okruženju, a brojne su europske zemlje uvele i mjere poticaja za ulaganje u proizvodnju audiovizualnih djela kao kulturnih proizvoda i to s ciljem promicanja razvoja kreativnih industrija i naravno poticaja zapošljavanja profesionalaca u audiovizualnim djelatnostima. Pokazalo se jednako tako da odredbe važećeg zakona se provode sa ponekim poteškoćama, a to se napose odnosilo na odredbe nekih članaka zakona koji uređuju izvore financiranja Nacionalnog programa promicanja audiovizualnog stvaralaštva. U predloženim promjenama Zakona vodilo se računa kako se izmjenama pojedinih odredbi ne bi nametala nikakva nova obveza nego se samo precizirao način podmirenja već utvrđenih obveza tj. da se doprinosi Hrvatskom audiovizualnom centru plaćaju izravno temeljem zakona, a ne temeljem ugovora kao što je to bilo do sada. Također u praksi se pokazala i potreba za uvođenjem definicije audiovizualnog djela, niskog proračuna i teškog ili zahtjevnog audiovizualnog djela koje zakon do sada nije uređivao što je posebno važno kako bi se mogle primijeniti odgovarajuće europske preporuke koje uređuju državnu potporu za audiovizualni sektor. Također, važećim zakonom nije uređena prekršajna odgovornost za određene slučajeve kršenja odredbi zakona, posebno u dijelu koji se odnosi na kategorizaciju audiovizualnih djela radi zaštite djece i mladih te je u tom smislu trebalo urediti prekršajne odredbe. Ministarstvo kulture je pri izradi sastavilo radnu skupinu koju su činili predstavnici Hrvatskog audiovizualnog centra, Ministarstva mora, prometa i infrastrukture, Hrvatske radiotelevizije, Vijeća za elektroničke medije, Vijeća Hrvatske agencije za poštu i elektroničke komunikacije, Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja, RTL-a, Nova-e, NUT-a Nacionalne udruge televizija, Hrvatske udruge producenata, Hrvatskog društva filmskih djelatnika, Društva hrvatskih filmskih redatelja, Hrvatskog društva nezavisnih televizijskih producenata, grupacije kinoprikazivača pri Hrvatskoj gospodarskoj komori, Udruge pokretnih komunikacija Hrvatske, udruženja za telekomunikacije pri Hrvatskoj gospodarskoj komori. Zašto sve to navodim, iz jednostavnog razloga da se vidi koliko je široko bilo obuhvaćeno kako bi se dobili što konkretnijih i što kvalitetnijih prijedloga koji su eto uneseni i u ove izmjene. Radna skupina usuglasila se i oko većeg dijela teksta koji je eto danas i pred nama. A što se tiče Vlade Republike Hrvatske, Vlada drži da u realizaciji Programa gospodarskog oporavka veliku ulogu i važan doprinos mogu imati kreativne industrije pa tako osobito audiovizualne djelatnosti u onome što nazivamo gospodarski oporavak zemlje. Važno je to i u kontekstu Nacionalnog programa promicanja audiovizualnog stvaralaštva u koji su inkorporirane naša kulturna prošlost, naša sadašnjost, a reći ćemo naravno i naša budućnost. No jednako tako definirani su i ciljevi, osigurani zakoniti financijski priljevi Hrvatskom audiovizualnom centru, osigurani sustavi poticanja ulaganja i poticanje snažnijeg izvoza filmskih usluga, a prije svega siguran dotok sredstava i omogućavanje realizacije strateških ciljeva na održanju i razvoju proizvodnje, distribucije, prikazivanja kulturno vrjednijih audiovizualnih djela, širenje filmske ali i općenito audiovizualne kulture te specifičnih znanja vezanih uz audiovizualno stvaralaštvo, očuvanje audiovizualne baštine, poticanje ulaganja u domaći film, u domaću filmsku industriju. Nekoliko podataka, vratit ću se nakratko u prošlost, primjerice od 1960. do 1990. Hrvatska je imala godišnji prihod od međunarodnih produkcija oko 70 milijuna dolara i u tom razdoblju snimljeno je 145 dugometražnih filmova i serija. Naravno u tom kontekstu zapošljavan je i veliki broj filmskih djelatnika i umjetnika, kao i ostalih radnika. Svi oni stekli su na taj način i izvanredna stručna znanja koja su i danas nezamjenjiv kapital i temelj na kojem počiva hrvatska filmska proizvodnja. Što danas Hrvatska nudi? Hrvatska danas nudi izvrsnost i dostupnost na svim poljima audiovizualne proizvodnje. Uz stručne kadrove Hrvatska ima neke posebnosti. Imamo lokacije s kojima se može mjeriti malo zemalja u Europi, raznolikost podneblja, klimatski uvjeti i dobra cestovna povezanost svih krajeva Hrvatske imaju veliku prednost i ekonomske potencijale za svaku inozemnu filmsku ekipu. Dakle, Hrvatska nam nudi da u jednom danu filmska ekipa premjesti cijeli produkcijski logor ili pogon kako god želite, iz kontinentalne primjerice u priobalnu, mediteransku lokaciju što donosi velike produkcijske uštede. Brojni upiti za snimanjem filmova u našoj zemlji stižu iz mnogih produkcijskih kuća i filmskih studija no uvijek se zbog nepostojanja mjera poticaja produkcije seli u okolne zemlje koje su te poticajne mjere uvele i od njih imaju velike financijske koristi. Mi želimo to promijeniti i Hrvatska to može promijeniti. Prosječni europski srednje budžetski film stoji između 6 i 10 milijuna eura, snima se oko 50 do 60 dana i zapošljava od 150 do 200 članova tehničke ekipe. Pridodamo li ovoj brojci i potrebne umjetničke i produkcijske djelatnike, također i statiste, kao i potrebno osoblje koje se brine o sigurnosti i potrebni kadar u predprodukciji i postprodukciji dolazimo do brojke oko 1000 radno angažiranih osoba, a svaki složeniji film može zaposliti i veći broj ljudi. Dakle ovdje govorimo i o novim zapošljavanjima. Iz ovog primjera jasno je vidljivo da bi samo nekoliko međunarodnih projekata godišnje utjecalo i na zapošljavanje i mogućnost ostvarivanja prihoda većem broju naših građana, odnosno onih koji bi bili angažirani oko snimanja filmova. Oživljavanjem inozemnih ulaganja u hrvatski audiovizualni sektor, donošenjem cjelovitog sustava mjera i poticaja za inozemne producente donijet će i višestruke ekonomske koristi. Naravno, u svemu tome želimo daljnju afirmaciju hrvatskih gospodarskih, kulturnih i turističkih potencijala. Na taj način ostvarit će se cilj snaženja i razvoja audiovizualne industrije. Frank Capra, filmski redatelj, jednom prigodom je rekao: "intuicija je kreativnost koja nam pokušava nešto reći", a mi možemo reći da ovim zakonom želimo da intuicije bude što više. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će predložene izmjene i dopune. Hvala lijepa.
Hvala. Baš sam razmišljao da li treba posebno pozdraviti, jako sam sklon tome ali moram se suzdržati. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre sa suradnicima. Zakon o audiovizualnim djelatnostima donesen 2007. godine nije se mijenjao evo do ovih izmjena i dopuna te je sada zbog potreba prakse međunarodne suradnje, a i samog kvalitetnijeg i efikasnijeg obavljanja ove djelatnosti potrebno izmijeniti i dopuniti pojedine odredbe ovoga zakona. Ovim zakonom mijenja se članak 3. kojim se zbog potreba prakse na precizniji način definira sama audiovizualna djelatnost, kulturni proizvod, teško ili zahtjevno audiovizualno djelo, audiovizualno djelo niskoga proračuna, komplementarne djelatnosti, hrvatski film te producent. Poteškoću u primjeni je posebice stvaralo nedefiniranje audiovizualnog djela niskog proračuna i teškog ili zahtjevnog audiovizualnog djela. U članku 3. u njegovom posljednjem stavku pri definiranju značenja pojedinih pojmova poput autor, autorsko djelo, audiovizualno djelo itd. pazilo se na posebne zakone kako bi se postigla pravna sigurnost i izbjeglo samovoljno definiranje pojmova. Ovim se prijedlogom izmjena i dopuna također mijenja i članak 5. na način da se taksativno propisuju djelatnosti, odnosno nadležnost Hrvatskog audio-vizualnog centra a što je važno zbog obveze provođenja mjera poticaja ulaganja u proizvodnju audiovizualnih djela kao kulturnih proizvoda. Nadalje i člankom 21. stavkom 2. propisane su djelatnosti, odnosno funkcije koje ne smije obavljati umjetnički savjetnik, dakle a sve u svrhu kako bi se izbjegao sukob interesa. Nadalje članak 36. mijenja se na način da se propisuje način, odnosno izvori sredstava financiranja nacionalnog programa, te se propisuje i obveza nakladnika kino prikazivača, operatora javnih komunikacijskih mreža, te drugih pružatelja medijskih usluga na uplatu određenih sredstava u korist Hrvatskog audiovizualnog centra te načine uplate sredstava. Nadalje, člancima 7., 8. i 9. izmjena i dopuna propisuje se i člankom 38. propisuje se kako se mjere za ulaganje u proizvodnju audiovizualnih djela uređuju ovim Zakonom, a osobito je važna odredba kojom se prvi puta uređuje međunarodna suradnja, razvoj međunarodne filmske suradnje i internacionalnih koprodukcija, a čime se i potiče međunarodna promidžba Republike Hrvatske. Člankom 40. propisuju se prekršajne odredbe u slučaju povrede pravila propisanih ovim Zakonom i ja ću se evo kratko osvrnuti. Ovdje smo dobili i dva amandmana Odbora za informiranje. I želim reći kako mislim da su ovi amandmani dobri i ja ih osobno podržavam i čini mi se da će se, sigurna sam naime da će se ovim amandmanima ovaj zakon još dodatno poboljšati. U svakom slučaju podržavam donošenje ovog zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Posebno pozdravljam u ovom Zakonu prilično precizno definiranje audio-vizualnog dijela niskog proračuna koje će eto biti i sami u mogućnosti tražiti državne potpore. Iščitavam iz toga da i ove male animacije u flešu što recimo tinejdžeri već tako dobro rade teorijski bi mogle biti također u kombinaciji za potpore. No, hajde šalu na stranu. Činjenica jest da su neki mali filmići koji su stavljeni na Youtube pravi biseri umjetnosti, promotori hrvatske kulture i kulturnog identiteta i da su na Youtubeu imali milijune, pa čak i desetke milijuna pristupa hitova. Sjetimo se ovih naših umjetnika violončelista koji su bili tjednima pravi kažem kulturni događaj na Youtubeu. Stoga zaista pozdravljam i ovaj način rješavanja ovih do sada neriješenih problema sukladno sa praksom u Europskoj uniji. I samo bih još podcrtao činjenicu da će možda biti potrebno i određene nadopune promjene iz Zakona o intelektualnom vlasništvu, odnosno autorskom djelu. Jer ovi mali uradci se toliko lako kopiraju da stanu na ove memorijske stickove kršeći bezobzirno sva autorska prava i zapravo rušeći dignitet autora i cijele struke tim putem. Dakle, ovo je jedan zakon koji svakako treba podržati. Hvala.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. Kolega Franić vi ste sasvim u pravu kad govorite o značaju Youtubea i mogućnosti da se svi kreativci preko njega izraze itd. i taj dio treba podržati. Ja bih evo jedino, iako to ovaj Zakon ne regulira izrazio svoje čuđenje pa i nezadovoljstvo što ni jednu državnu frekvenciju nije dobila ni jedna lokalna televizija u Hrvatskoj. Sve je iz Zagreba, a to nije dobro. Bila je samo jedna lokalna televizija koja je to tražila. To je K5 iz Splita. Nisu dobili. Kao što je Youtube mogućnost da se pojedinci izraze mislim da i ovaj lokalni nivo također bi doprinio samo bogatstvu u ovom audiovizualnom prostoru.
Završni osvrt, ministar Jasen Mesić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođe zastupnice, gospodo zastupnici. Zahvaljujem na vašoj podršci na ovaj prijedlog zakona. Zahvaljujem svima koji su bili uključeni u izradu zakona i koji su sudjelovali u javnoj raspravi. Posebno zahvaljujem Hrvatskom audiovizualnom centru koji je evo sudjelovao u pripremi zakona, a koji je već i pokrenuo promociju poticajnih mjera na festivalu u Cannesu kako bi se ove zakonske odredbe čim prije interpretirale i oživotvorile kroz nova ulaganja. I na kraju, Vlada prihvaća oba amandmana Odbora za informiranje, informatizaciju i medije. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o audiovizualnim djelatnostima, bio je hitni postupak, P.Z. br. 863. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane te se o njima ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 160. Poslovnika. Dajem dakle na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o audiovizualnim djelatnostima. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu konačnog prijedloga zakona. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 111 glasova za, 1 suzdržan, ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Sad ćemo prijeći na sljedeću točku, isto iz ovoga resora - Konačni prijedlog Zakona Zakladi "Kultura Nova" Predlagatelj je Vlada. Drugo je čitanje. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, znanost, kulturu i obrazovanje. Izvješća ste primili na sjednici. Ministar kulture Jasen Mesić će dodatno obrazložiti prijedlog.
Gospodine potpredsjedniče, pa dajte ako nam možete kazati kojim redoslijedom ćemo ići. Što možemo očekivati.
Može, kako ne, reći ću vam ja. Kako vam ne bih rekao. Sad ćemo to pa ćemo se onda vratiti na točku 8. Prijedlog Zakona o zaštiti zraka
I nakon toga?
Nakon toga ćemo ići na točku 16. Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi pa ćemo se onda vratiti na točku 15. Konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvu. … [[Upadica se ne razumije.]]
A ovo o javnoj nabavi i to?
Nije odbor još.
Javna nabava?
Javna nabava će biti sutra.
Pa dobro, tako mi recite.
Možda ako stigne izvješće još. Dakle, vidite kako stvar je vrlo dinamična i virtualno dinamična. Ajmo na "Kulturu Nova". Ministre, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovane zastupnice, poštovani zastupnici. Evo pred vama je drugo čitanje Zakona o osnivanju Zaklade "Kultura Nova". Naime, u RH se u proteklom desetljeću civilni i kulturni sektor profilirao kao značajni čimbenik novih vrijednosti na području kulture iako tradicija ovog dijela kulturnog djelovanja postoji i puno više od toga. Novi modeli umrežavanja i uspostavljanje neovisnih institucija koje djeluju na međunarodnoj razini kao i brojnost i raznovrsnost taktilnih organizacija na kulturnoj sceni svrstali su hrvatski civilni kulturni sektor među razvijenije u Europi. U nekim područjima nezavisne kulturne scene kao što je npr. suvremeni ples civilni sektor je jedini nositelj zapravo tih umjetničkih praksi u kulturnom životu RH. O tome koliko su naši umjetnici prepoznati na europskoj kulturnoj sceni svjedoči i velika potpora koju dobivaju od strane europskih institucija i fundacija. Oboje prati i trend povećanog financiranja iz javnih izvora kao i drugdje u Europi, međutim proračunska štednja puno se više osjetila upravo na sektoru nezavisne kulturne scene nego u javnim institucijama. Zato se uvrježio i naziv izvaninstitucionalna kulturna scena. U tom smislu može se s pravom reći da se civilni kulturni sektor nalazi u neravnopravnom položaju, a reforma postojećeg kulturnog modela koja je započela trajat će još neko vrijeme pa je stoga potrebno unutar postojećih modela osigurati adekvatno financiranje. U Hrvatskoj se ovaj problem posebno osjeća u većim gradovima koji su u razdoblju povećanja svojih proračuna otvarali prostor za nezavisni kulturni sektor, a sad u uvjetima krize naglo smanjuju sredstva nemajući ili ne nalazeći mogućnost za drugačiju preraspodjelu sredstava. U tom smislu zakonom predviđeno osnivanje Zaklade "Kultura Nova" koja će pružat stručnu i financijsku potporu organizacijama i programima civilnog društva na području suvremene kulture i umjetnosti, značajno će doprinijeti stabilizaciji nezavisne kulturne scene te stvoriti preduvjete za sustavnu potporu. To ne znači da će uvođenjem zaklade, da bi trebalo na bilo koji način smanjivati tradicionalne načine financiranja, prije svega putem natječaja za javne potrebe u kulturi nego dapače nastojati ih zadržati na istoj razini. Prijedlog samog zakona proistekao je iz višegodišnje civilne inicijative organizacija u kulturi, a svrha i ciljevi zaklade su u više navrata bili javno predstavljeni i raspravljani. Također, moram reći da je osnivanje Zaklade "Kultura Nova" predviđeno i Nacionalnim programom za mlade od 2009. do 2013. godine koji je Vlada Republike Hrvatske donijela u srpnju 2009. godine. Radi dakle ostvarivanja svoje svrhe zaklada će pružati stručnu i financijsku pomoć organizacijama i programima civilnog društva u kulturi koji potiču razvoj produkcijskih i organizacijskih kapaciteta, podižu razinu profesionalnog djelovanja, potiču uspostavljanje međusektorske suradnje i pospješuju programsko umrežavanje i suradnju na nacionalnoj i međunacionalnoj razini. Osim toga, želim reći da će zaklada podupirati čitav niz onih koji će uspjeti dobivati sredstva iz europskih fondova i na taj način im adekvatno osigurati onaj dio financijske participacije koji je za to potreban. Dakle, može se očekivati da će Zaklada "Kultura Nova" kroz svoje aktivnosti financiranja i kroz partnerstvo sa sličnim stranim fundacijama apsolutno doprinijeti razvoju nezavisnog kulturnog sektora u RH. Zahvaljujem.
Hvala. Odbori za zakonodavstvo, za znanost kulturu i obrazovanje? Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Božo Biškupić, izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospođo državna tajnice. U samom obrazloženju ovog zakona, već na samom početku, navodi se kako su se u RH u proteklom desetljeću organizacije civilnog društva koje djeluju na području suvremene kulture i umjetnosti, kao što je ministar već naglasio, profilirale kao značajan čimbenik novijih vrijednosti na području kulture. To je sigurno točno, iako treba reći kako je tradicija postojanja neovisnog sektora u kulturi puno dulja te da neki vrijedni primjeri iz ranijih razdoblja, prije '90-ih godina potvrđuju kako usprkos sustavu koji nije bio naklonjen izvaninstitucionalnom sektoru taj sektor u kulturi ipak je opstajao i razvijao se i dalje. Ipak, sredinom '90-ih te posebno posljednjih 10-ak godina aktivnost neovisne kulturne scene dobila je novu dimenziju. Osnivaju se brojne udruge, umjetničke organizacije koje često djeluju u tradicionalnim umjetničkim područjima ali otvaraju i otkrivaju nova interdisciplinarna područja i područja multimedijske djelatnosti. Dosadašnja dostignuća prepoznata su i na Europskoj kulturnoj razini te su značajno financijski potpomognuta a ... međunarodnih institucija i zaklada kao i fundacija. Također prepoznata su od domaćih medija i šire javnosti te se stoga sustavnije programski financiraju od države i od lokalne uprave ali i unutar kulturnog modela koji izrazitu prednost daje javnim kulturnim ustanovama. Ustrojena su vijeća za novo medijske kulture, kako u Ministarstvu kulture tako i u većim gradovima, međutim, dalje ostaje neriješen status tih inicijativa u odnosu na visoko subvencionirane javne ustanove. U vremenima krize kada se štednja događa u prvom redu dijelu programskog financiranja ostaje neriješeno pitanje strukturne potpore redovnom financiranju ovakvih neovisnih projekata. Treba naglasiti kako su zbog nepostojanja osnivača ugovora o radu sustava plaća i ostalo troškovi umjetničke produkcije unutar neovisnog sektora višestruko niže u odnosu na javni sektor ali neredovitost i nesigurnost u financiranju dovela je do toga da se ne može očekivati daljnji rast ali i opstanak postojećih inicijativa na ozbiljnoj je kušnji. Jasno da je potrebno osigurati unapređenje položaja organizacija civilnog društva unutar postojećeg modela te se stoga konačnim Prijedlogom zakona u zakladi Kultura nova predviđa osnivanje zaklade koja bi pružila stručnu i financijsku potporu programima civilnog društva na području suvremene kulture i umjetnosti. Jasno je isto tako kako ova zaklada neće moći riješiti brojne probleme neovisnog sektora ali i kada profunkcionira na način kako je to predviđeno ovim zakonom sigurno će odigrati važnu ulogu u pružanju adekvatne strukturne i institucionalne potpore. Mišljenja sam da je potrebno jasno istaknuti kako ovaj model ne bi nikako trebao nadomjestiti sve ono što resorna ministarstva i lokalna samouprava rade kako bi osigurali programsku potporu već se kroz osnivanje zaklade treba osigurati potpora koja će omogućiti daljnji razvoj neovisnog sektora. Ovakva potpora je važna kako bi sektor bio u mogućnosti dalje povlačiti sredstava i od europske unije ali i ostalih međunarodnih fondova što su do sada radili iznimno uspješno. Zaklada bi trebala podupirati suradnju i umrežavanje neovisne scene ali i poticati intersektorsku suradnju kao i infrastrukturne projekte, nije realno za očekivati da će proračun zaklade biti dovoljno velik da bi se mogle financirati značajnije infrastrukturne investicije ali može se pojaviti kao grand stabilnosti, aktivno promovirati ulaganje u izvan institucionalni sektor, ulagati u obrazovanje kako bi nositelj projekta bio bolje educiran i pripremljen za povlačenje sredstava. Vezano uz sam tekst zakona mišljenja smo kako je predložena definicija zapravo objedinila ovo o čemu sam ranije govorio te da se precizno i jasno definira svrha zaklade kao promicanje civilnog društva u Republici Hrvatskoj na području suvremene kulture i umjetnosti. Naglasio bih da dajemo punu podršku opisu i definiciji programa kako je navedeno u samom zakonu a tu mislim prvo na poticanje razvoja produkcijskih i organizacijskih kapaciteta nositelja programa na podizanje razine profesionalnog djelovanje putem neformalnog obrazovanja i stručnog usavršavanja. Na poticanje uspostavljanja međusektorske suradnje, na pospješivanje programskog umreživanja i suradnje na nacionalnoj, regionalnoj i naravno regionalnoj razini. Poticanje umjetničkog stvaralaštva i kulturnog djelovanja mladih i poticanje drugih programa usmjerenih u ostvarivanje svrhe zaklade. Način na koji su uređena tijela zaklade trebao bi osigurati adekvatnu razinu neovisnosti i operativnosti zakladnih tijela ali i osigurati adekvatan nadzor nad radom i trošenjem sredstava. Institucija javnog poziva za predlaganje članova upravnog odbora trebala bi osigurati da u to tijelo budu imenovani predstavnici organizacija civilnog društva u kulturi, te istaknute javne osobe upućene u razvoj civilnog društva u Republici Hrvatskoj. Osim osnovne imovine koja se uređuje zakonom u iznosu od 100 tisuća kuna uređuje se i financiranje zaklade iz dijela prihoda, igara na sreću a sukladno uredbi o kriterijima za utvrđivanje korisnika i načina raspodjele dijela prihoda od igara na sreću te iz osnovne imovine, prihoda od osnovne imovine, donacije i ostalih prihoda sukladno zakonu. Napominjemo, kako je model financiranje kulturi sredstava igara na sreću do sada osiguravao značajna sredstva za civilni sektor u kulturi, stoga očekujemo da će ova zaklada kao što je slučaj s nekim drugim zakladama a o čemu se govorilo na tribinama na kojima je predstavljena cijela ova inicijativa osigurati dodatna sredstva povezujući se s rodnim zakladama i fundacijama čime bi se mogao osigurati sinergijski učinak i osigurati kvalitetnije financiranje. Ovo je dobar Zakon i na kraju želim reći kako će Klub Hrvatske demokratske zajednice podržati donošenje predloženog zakona jer smo uvjereni kako će se donošenje predloženog zakona jer smo uvjereni kako će se donošenjem zakona i osnivanjem fundacije, zaklade unaprijediti položaj organizacija civilnog društva koji djeluju na području suvremene kulture i umjetnosti kao značajnog generatora novih kulturnih vrijednosti u Republici Hrvatskoj, te osigurati stručna i financijska potpora programima civilnog društva u kulturi. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS HSU-a gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Odmah na početku želim reći da će Klub Hrvatske narodne stranke liberalnih demokrata i Hrvatske stranke umirovljenika podržati Prijedlog zakona kojim se omogućava osnivanje Zaklade Kultura nova, čije je osnovne ciljeve predstavio ne samo materijal koji prati ovaj Zakon nego ministar kulture u svom uvodnom izlaganju. Valja reći da je prostor tzv. nezavisne, suvremene kulture umjetnosti uglavnom neinstitucionalizirani prostor, i upravo zbog toga a u samoj prirodi suvremene i nezavisne kulturne produkcije i umjetnosti jest deinstitucionalizacije odnosno ne institucionalizacija, do sada je čitav niz kulturnih stvaralaca nailazio na velike probleme u tome da se njihov rad pravilno valorizira, da se prati i da se omogući njihova kulturna produkcija. U tome smislu ideja da se osnuje zaklada preko koje će se financirati takvi programi kako bi se problemi koji su za sada uočeni u sustavu financiranja ovoga segmenta kulturnog stvaralaštva umanjili odnosno kako bi se sustav financiranja unaprijedio dobro je došla ideja. Osobito što se ona naslanja na jedan model koji već postoji, a to je Zaklada za razvoj civilnoga društva koja svojim ustanovljenjem 2003. godine zapravo je dala jedan ogledni model na osnovu kojega se mnogo toga što se zbiva na području civilnog sektora može kvalitetno pratiti, financirati, evaluirati. Ovo je jednostavan zakon, jer priča o osnivanju i funkcioniranju zaklada i ne smije biti komplicirana, ne smije biti izrazito zahtjevna jer je to prostor u kojemu ne bi trebalo biti mnogo administriranja već jako visoka razina spremnosti da se suvremeno kulturno stvaralaštvo prihvati i da mu se otvori prostor afirmacije jer je desetljećima iz različitih razloga taj prostor bio sužen, neshvaćen u nekim situacijama potpuno zbog svoje deinstitucionaliziranosti i zanemaren. Ono što mi se čini da nije dovoljno dobro riješeno, odnosno da nije vrlo komodan okvir je visina osnovne imovine zaklade koja je ovdje predložena i definirana na 100 tisuća kuna koje će izdvojiti Ministarstvo kulture iz budžeta za ovu godinu jer ustanovljenje zaklade koja tijekom ove godine još uvijek neće imati svoje izvorne prihode svakako jest jedna administrativno organizacijski zahtjevna zadaća i ona će iziskivati drugačiji, odgovorniji ali isto tako i obuhvatniji pristup jer ustanovljenje zaklade nije samo administrativan posao, ne radi se samo o papirima, radi se dakle i o angažmanu konkretnih ali kvalitetnih ljudi koji će omogućiti da zaklada profunkcionira u punom smislu već sljedeće godine. Neki u nevladinom sektoru s odobravanjem dočekati odredbu ovoga zakona koja definira da će izvorni prihod zaklade biti određeni postotak prihoda ostvarenih od igara na sreću jer taj kolač već do sada dijeli nekoliko sektora u civilnom društvu od onih koji se bave prevencijama neprihvatljivoga ponašanja, osobama sa invaliditetom, razvoja rada s djecom, rada s mladima, jednako tako i tehničke kulture, također i sporta dakle čitav je niz sektora koji već sada ovise o sredstvima prikupljenih od igara na sreću. Tako da definiranje još jednog korisnika u obliku ove zaklade neće biti povećanje tih sredstava nego zapravo realno umanjenje. Nadam se da će država u tom smislu pokazati višu razinu odgovornosti i da će razviti sustav u kojemu će biti poticano davanje dakle jedna socijalna filantropija usmjerena na kulturu i da će se postojeći zakonski uvjeti koji stimuliraju davanje donacija u kulturi još više zapravo unaprijediti, jer s jedne strane postojeća gospodarska situacija s druge strane manjak tradicije u ovoj vrsti davanja dobrovoljnih priloga, donacija, sponzorstava utječu na to da se ne može očekivati veliki napredak odjednom i da se ne može očekivati veliki priliv sredstava u prvim godinama rada zaklade. Ali ono što bih svakako volio vidjeti da ova zaklada koliko sutra financira i umjetničke performanse u kojima će neki novi konceptualni umjetnici poput danas jednoga od najvećih u Hrvatskoj Siniše Labrovića izazvati na boksački dvoboj ministra kulture. Volio bih vidjeti da zaklada financira takvu vrstu umjetničkog stvaralaštva, takvu vrstu performinga i tek kada se to dogodi neovisno o tome da li će netko izazvati ministra Mesića ili nekog drugog ministra budućeg, zapravo ćemo znati da je zaklada ispunila svrhu svoga postojanja. U tome smislu ponavljam još jednom, kluba HNS-a i HSU-a će podržati ovaj prijedlog zakona.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Božo Biškupić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Htio bih samo reći da je ove su dva programa i prošle godine krajem i ove godine financirani Siniši Labroviću. Prema tome, prepoznata je njegova vrijednost.
Hvala lijepa. Molim vas nemojte dobacivati. Sada je na redu uvažena zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Zaklada Kultura Nova ponajprije će svojim djelovanjem pomoći u razvoju kreativne scene koje smo u medijskom prostoru kada se ona pojavila često nazivali i nove medijske kulture a bilo je to prije više od 10 godina. Djelovanje zaklade bit će usmjereno k financijskoj ali i stručnoj pomoći. No iskreno se nadam da će to nekima postati izgovor. Zašto to govorim? Jer osnivanje zaklade će jednako tako će doprinijeti decentralizaciji odlučivanja. Nažalost, iznijet ću jedan loš primjer, nije mi drag jer dolazi iz mog grada. Nerijetko smo svjedoci primjerice da se kod smanjenja proračunskih sredstava, a posebno tu govorim o razinama županija, gradova ili općina najprije krešu sredstva namijenjena kulturi ili ako hoćete primjer za ovakvu bojazan. Grad Čakovec u kojem imamo samo jedan spomenik nulte kategorije, za taj spomenik izdvojio je točno nula kuna. Možete zamisliti koliko bi onda neki mladi kreativac, mladi umjetnik koji dolazi sa tzv. nove medijske scene dobio ikakvu potporu iz takvih sredstava dakle, ako spomenik kulture nije zavrijedio nijednu kunu. Iskreno se nadam da takvih slučajeva neće biti, a iskreno se nadam da će i oni mladi ljudi koji djeluju u gradovima i županijama više prigode dati onima koji se drugačije izražavaju, a to drukčije je na kreativan način. Još nekoliko primjera zašto zaslužuju nove medijske kulture našu pažnju. Prema utvrđenim kriterijima za vrednovanje programa, članovi kulturnog Vijeća za nove medijske kulture definirali su i prijedlog programa za 2011. godinu, a bilo je prijavljeno 247 programa. Zašto spominjem brojku? Zato što je to za 100% više nego primjerice u 2010. godini gdje je sufinancirano 135 programa. Naravno da zaklada samim svojim osnivanjem neće riješiti sve probleme, no bit će novi format ako ga možemo tako nazvati i u svakom će trenutku moći reagirati upravo na probleme segmenta kojem je namijenjena. Ona jednako tako, da ne bi bilo zabune, neće dokinuti javno financiranje suvremene i nezavisne kulturne produkcije već će biti plus postojećim izvorima financiranja. Bilo je riječi ovdje jednako tako o tome da možda nije dovoljno sredstava, međutim sredstva su takva kakva jesu, ali tu je velika šansa da se pronađu sredstva preko zaklade u tzv. partnerskim odnosima sa sličnim zakladama koje postoje u regiji i mislim da ćemo već iduće godine i vidjeti rezultat toga što će doprinijeti financiranju osim predviđenih financijskih sredstava, dakle sredstava lutrije i ono što smo već čuli. Sukladno svemu tome i naravno uz što više mladih kreativaca na našoj kulturnoj sceni, podržat ću donošenje zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o Zakladi "Kultura Nova", drugo čitanje, P.Z. br. 794. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o Zakladi "Kultura Nova". Molim uključimo se i glasujmo o konačnom prijedlogu zakona. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 106 glasova za, 3 suzdržana i ništa protiv.
Prelazimo na točku 8., to je - Prijedlog zakona o zaštiti zraka, prvo čitanje, P.Z.E. br. 852 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, članak 144. do 150. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za zaštitu okoliša. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Nikola Ružinski, državni tajnik u Ministarstvu zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Uvažene dame i gospodo zastupnici. Pred nama je ovdje odnosno pred vama Nacrt prijedloga zakona o zaštiti zraka koji ide u redovitu proceduru jer smatramo da je izuzetno značajna materija koja se obrađuje ovim zakonom i da je potrebno proći kroz dva čitanja kroz saborsku proceduru i prihvatiti prijedloge i primjedbe koje će biti u skladu sa ovim što mi moramo pokriti ovim zakonom. Dakle, danas je na snazi zakon iz 2004. godine, o zaštiti zraka sa dopunama iz 2008. godine. Međutim, u međuvremenu dakle u 2008. godini i dalje Europska unija je donijela niz novih zakona koji pokrivaju područje zaštite zraka i pogotovo klimatske promjene tako da smo se odlučili ići u novi zakon, ne u izmjene i dopune jer su promjene prevelike i preopsežne. 2008. godine Europska unija je donesla zakon odnosno Direktivu o kvaliteti okolnog zraka i o čistijem zraku, dakle to je ovaj dio koji pokriva kvalitetu zraka u okolišu. Ovaj zakon koji je pred vama je praktički sastavljen od dvije da tako kažem integrirane cjeline. Jedan je vezan upravo uz tu kvalitetu zraka, a drugi dio je vezan uz zaštitu klime i ozonskog omotača. Što se tiče zaštite klime, to je jedno od izuzetno nove važne problematike koja je u okviru Europske unije kojoj se daje posebna pažnja jer Europska unija je jedna od vodećih grupacija zemalja u okviru svjetskog pokreta zaštite klime u okviru Ujedinjenih nacija i daje izuzetan značaj novim uredbama, novim direktivama, ali i novim načinima borbe protiv klimatskih promjena. Ovim zakonom se stvara mogućnost prihvaćanja čak 28 uredbi i direktiva koje su u zadnje vrijeme donesene u okviru Europske unije u ovih nekoliko godina tako da je materija koja je ovdje vezana upravo uz klimu izuzetno velika i nova. Dakle vraćam se na kvalitetu zraka, dakle kvaliteta zraka koja je pokrivena ovdje u osnovi se odnosi na razvrstavanje područja na zoni aglomeracije i klasifikacije prema razinama onečišćujućih tvari u zraku. Ovdje se propisuju posebno za određene tvari koje karakteriziraju kvalitetu zraka i na temelju tih određenih tvari kao što su sumporovi oksidi, dušikovi oksidi, lebdeće čestice izuzetno značajni i olovo, benzen, monoksid ugljikov i prizemni ozon recimo kao jedna od značajnih karakteristika kvalitete zraka. Svi oni imaju svoje ograničavajuće koncentracije dopuštene koje će se još posebno dati u Uredbi o graničnim vrijednostima i na temelju toga se donosi odluka o kvaliteti zraka. Za razliku od dosadašnjeg ili sadašnjeg zakona, u prijedlogu novoga u skladu s europskim direktivama imamo samo dvije kategorije zraka, dakle prvu i drugu. Prva kategorija je zrak koji je ispravne kvalitete ili neznatno onečišćen, a druga kategorija je ono kad prekoračuje određene granične vrijednosti. Pri tome se određuje kvaliteta ne općenito nego za svaki od pojedinih sastojaka koji obilježavaju kvalitetu zraka. Drugi dio zakona je vezan uz zaštitu ozonskog omotača, dakle ono što pokriva Montrealski protokol i u tom dijelu se daje ovlast Vladi da jasno preko resornog ministarstva da donosi mjere i propise koji su vezani uz rokove do kojih se smiju koristiti tvari koje oštećuju ozonski omotač, ozonski sloj. To su tzv. freoni. I isto tako su definirani ovim zakonom i obveze koje stoje pred pravnim i fizičkim osobama, obrtnicima za obavljanje poslova servisiranja, dakle izuzetno strogi propisi u servisiranju da se ne bi ti freoni ispuštali u zrak. Isto tako i certificiranje osoba koje rukuju tim tvarima. Međutim značajniji dio ovog zakona je vezan kao što sam rekao u područje klimatskih promjena gdje se uvodi sustav trgovanja emisija prema zadnjim odredbama Direktive u okviru Europske unije, usklađene jasno sa svim onim programima koji idu kroz Ujedinjene narode gdje se govori o tome na koji način će se trgovati emisijama iz energetike koja uključuje i industrije dakle rafinerije, koksare, korištenje energije u metalnoj, cementnoj, papirnoj, keramičkoj itd. industriji koje u najvišoj mjeri doprinose emisijama stakleničkih plinova. Dakle, te sve iz svih tih sektora tamo gdje se proizvodi energija, dakle gdje se koriste fosilna goriva imamo sustav trgovanja emisija. To se od 2013. godine uvodi u Europsku uniju, a od 2014. godine uvodi se sustav trgovanja emisijama iz zrakoplovne djelatnosti. Sva ta kvota, dakle Republika Hrvatska ulaskom u Europsku uniju ulazi u sustav kvota koje su određene na razini Europske unije koje su za taj sustav trgovanja manje za 21% prema odluci Europske unije u odnosu na ono što smo imali 2005. godine. Pritom, ona postrojenja koja proizvode električnu energiju, dakle termoelektrane idu u kupnju emisije putem dražbi. Dakle, za proizvodnju električne energije će se emisije morati kupovati na dražbi dok ovaj drugi dio koji su vezani uz industrijska postrojenja emisija će se istih kvota dodjeljivati besplatno. Jasno ne bez ikakvih uvjeta, nego će ta industrija morati raspolagati najboljim tehnologijama. Dakle, oni imaju tzv. benchmarke ili granične vrijednosti, tako da je recimo u cementnoj industriji granična vrijednost od 766 kg CO2 po toni proizvedenog klinkera tako da su to sve ono iznad tih graničnih vrijednosti će morati i industrije kupovati. Dakle, njima je u interesu imati najbolje raspoložive tehnike. Osnovni sustav trgovanja emisija je taj da će se trgovati na dražbi, trgovat će se u okviru Europske unije i Hrvatska neće trgovati unutar svoje države nego ćemo biti dio tog čitavog sustava. Mi ćemo morati samo voditi one sve podatke koji su vezani uz to trgovanje. Za onaj dio emisija stakleničkih plinova koji dolaze iz tzv. ... [[Govornik se ne razumije.]] sustava. Dakle, izvan sustava trgovanja. Dakle, one emisije koje nisu u proizvodnji energije. Dakle, iz poljoprivrede, gospodarenje otpadom iz prometa posebno. To su emisije koje čine zapravo veći dio emisija u Republici Hrvatskoj danas. One ostaju na razini Republike Hrvatske s tim da moramo pratiti te emisije. I ukupno nam je dopušteno pregovorima smo to dogovorili da će se te emisije moći povećavati do 2020. godine za 11%. Dakle, to je specifični položaj Hrvatske u odnosu na gospodarstvo i uvjete, GDP itd. Neke zemlje druge koje su na drugom stupnju razvijenosti moraju čak i smanjiti te emisije neke čak i do dvadesetak posto. Ono što je kod nas važno mi količine goriva koje ćemo stavljati na tržište fosilnog goriva moramo smanjiti za 6% do 2020. godine. Možda je značajno reći još samo to da sustav trgovanja emisijama, dakle ono što smo rekli iz energetike iz proizvodnje električne energije dražba se odvija u okviru Europske unije, organizira se. Međutim, prihodi ostvareni od naših tvrtki koje će kupovati ne idu u Europsku uniju nego one dolaze u Hrvatsku. Uplaćivat će se na posebni račun Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost i koristit će se isključivo i posebno samo za pogoršanje obnovljivih izvora energije i energetsku efikasnost, čistu proizvodnju i sve ono što može doprinijeti smanjenju emisija u čitavom sustavu, prilagodba klimatskim promjenama s tim da Vlada može sredstva dati i u druge sektore. Dakle, ne samo u elektroindustriju, odnosno proizvodnju električne energije nego i u druge sektore za poboljšanje sustava. Evo to su ukratko sadržaj ovog zakona koji kao što sam rekao će nakon rasprave doživjeti eventualno neke promjene. Onda ćemo ga dati u konačno čitanje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo? Odbor za europske integracije? Odbor za zaštitu okoliša? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče sa suradnicom, štovane kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je izuzetno važan prijedlog zakona jer bez vode možemo koji dan, bez hrane nekoliko dana, a bez zraka smo za par minuta zasigurno mrtvi. Hrvatska ima dugu tradiciju vezano uz aktivnosti vezane za zrak i zaštitu zraka. Bogati smo šumama. Štoviše za sada čak i proizvodimo više kisika nego što oslobađamo stakleničkih plinova i tako i treba ostati. Ovaj prijedlog zakona koji je pred nama je izuzetno dobro što ide u dva čitanja upravo zbog toga da se uvaži glas struke kao što je to rekao štovani gospodin državni tajnik i izuzetno je dobro što je u samoj javnoj raspravi uvažena velika većina gotovo sve primjedbe Hrvatskog udruženja za zaštitu zraka kao strukovne organizacije koje se bave predmetnom tematikom. Htio bih skrenuti pozornost da je i Joined Resourse Center odnosno glavna uprava za znanost Europske komisije u svojoj Strategiji razvoja europskog gospodarstva od 2010. do 2020. godine veliku pažnju posvetila upravo ovom segmentu razvijanja gospodarstva zasnovanog na niskim emisijama stakleničkih plinova u atmosferu i naravno na kontroli tih trendova i ispuštanja. Smatram da ovaj Zakon nakon drugog čitanja kad ga još doradimo pruža dosta kvalitetnu osnovu da budemo koherentni sa tom strategijom Europske unije koja predviđa veliku ulogu znanosti, struke i ekspertize u tim procesima. I upravo je vrlo dobro rješenje da je ovim prijedlogom zakona dat velika važnost struci i u ovim procesima vezano uz nadgledanje, kontrolu i ispitivanje, mjerenje, monitoring, procesa vezano uz klimatske promjene i naravno uz kvalitetu zraka. Općenito Vlada Republike Hrvatske je usvojila jedan vrlo razuman i kvalitetan pristup vezan uz zaštitu okoliša i zdravlja, uz monitoring. Dakle, jer je većinu takvih aktivnosti povjerila znanstvenim institucijama, a poznato je da znanstvenici tim procesima daju dodanu vrijednost jer nemaju onaj binarni pristup monitoringu, štetno, nije štetno, a iznad dopuštene granice, ispod dopuštene granice, dozvoljeno, nije dozvoljeno. Znanstvenici uvijek žele dobiti realne brojeve, prave brojeve sa mjernom nesigurnošću. Žele dobiti validirane podatke iz kojih je onda moguće predviđati određene trendove i predikcijskim modelima dakle modelirati buduće događaje i utjecaje na okoliš. Naravno takav pristup je i primjeren zemljama koje su veličine RH i koje nemaju resursa za rasipanje nego se moraju iskoristiti svi kapaciteti pa tako i znanstvenici moraju dati svoj doprinos struci, znanju, vještinama koje doprinose općem boljitku društva, a ne samo da se bave isključivo znanstvenim radom. I tu u biti u ovom zakonu, govoreći o ovom prvom dijelu koji se odnosi na kvalitetu zraka imamo situaciju da se u biti isprepliću zapravo interesi i ingerencije Ministarstva zaštite okoliša, ali isto tako i Ministarstva zdravstva prilikom procjene određenih učinaka, zdravstvenih učinaka na populaciju što je neobično primjerice važno kod ispitivanja koncentracije lebdećih čestica u zraku za koje je već odavno ustanovljeno da u određenim koncentracijama uzrokuju povećani mortalitet. I nije čudo da u RH koja je autor doktrine javnog zdravstva kao možda najspektakularnijeg izvoznog proizvoda RH svih vremena i u kojem je velika pažnja posvećena upravo procjeni rizika od onečišćenja okoliša se velika pažnja evo pridaje i ovom segmentu. U ovom zakonu je člankom 27. predviđeno da rad Državne mreže za praćenje kvalitete zraka te izgradnju novih postaja osigurava Državni hidrometeorološki zavod koji je u kontekstu Zakona o ministarstvima i tijelima Državne uprave ujedno i ono nadležno tijelo za provedbu takvih aktivnosti. Međutim kao što sam rekao, a budući da je Hrvatska mala zemlja Državni hidrometeorološki zavod poput nekih drugih državnih zavoda, Državni zavod za mjeriteljstvo, Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost uz taj svoj upravni dio i radi i dio struke. Pa je tako i Državni hidrometeorološki zavod i u smislu Zakona o znanosti i znanstvena institucija u kojem se vode znanstveni projekti vezani uz hidrometeorologiju. Međutim, ovdje se posljedično isprepliću te dvije funkcije Državnog hidrometeorološkog zavoda jer Državni hidrometeorološki zavod ima i određene laboratorije koji se bave strukom zadnjih 150 godina što ga čine jednom od najdugovječnijih institucija u RH koja kontinuirano provodi određene aktivnosti mjerenja i ispitivanja. Kako je ovim zakonom, a i prijašnjim zakonima i propisima, predviđeno da laboratoriji koji se bave ispitivanjem kvalitete zraka moraju biti akreditirani to se može posredno zaključiti iz članka mislim 54. ili nekih drugih članaka, da i ovaj laboratorij Državnog hidrometeorološkog zavoda će ukoliko se bude bavio i strukom morati proći kroz proces akreditacije kod Nacionalnog akreditacijskog tijela u RH, odnosno kod Hrvatske akreditacijske agencije. U protivnom to bi značilo da se Državnom hidrometeorološkom zavodu osim krovne organizacije koja upravlja radom mreže, što je dobro, jer mreža mora imati jednog gospodara da se zna tko, što, kako, kada, gdje i zašto radi, ali u protivnom ukoliko se i Državnom hidrometeorološkom zavodu u smislu ovog zakona dodijeli i određeni stručni postovi to bi bilo izravno kršenje slobode kretanja roba i usluga, odnosno već zatvorenih mjerila, odnosno kršilo bi se tržišno natjecanje. Dakle, u biti bi se kršila već zatvorena mjerila i prihvaćena pravna stečevina EU. Što bi evo moglo čak ugroziti i u procesu monitoringa ovaj nezaustavljivi proces pridruživanja RH u punopravno članstvo EU. Stoga u tom kontekstu se nadam da će se još te male nepreciznosti, iako kažem iz samog zakona se može iščitati iz nekih članaka da je akreditacija potrebna i za državni hidrometeorološki zavod u tom segmentu struke ali kada bi se malo izričaj ajmo reći pojačao, poboljšao da se spriječe bilo kakve konotacije, pomisli itd., zakon je bio zaista perfektno. Naime, mnoge privatne ustanove koje se bave, privatni laboratoriji koji se bave ispitivanjem kvalitete zraka su o svom trošku naravno zbog uvjetovanosti zakonom morali proći kroz taj skup dugotrajan, kompleksan i nimalo lak proces akreditacije pa nekako s podozrenjem gledaju na mogućnost da sada kada su sve to načinili im netko samo ovako uzme posao. S druge strane činjenica jest da državni hidrometeorološki zavod nema tradiciju vezano uz samo ispitivanje kvalitete zraka i stoga je izuzetno bilo dobro čuti ravnatelja DHMZ-a da su mu potrebne institucije koje imaju tu tradiciju znanja, vještine i publicirane znanstvene radove, i u tom segmentu istraživanja i praćenja kvalitete zraka. Na žalost, zbog kompliciranog i prevladanog sustava javne nabave mi imamo situaciju da već u posljednje dvije godine nemamo validirane podatke za neke mjerne postaje ali to nije krivnja DHMZ-a nego našeg sustava javne nabave koji je prekompliciran i često birokratski dugačak tako da i bez sankcija za one institucije ili organizacije koje se javljaju na natječaje a da u biti niti nemaju sve referencije ispunjene. I u svakom slučaju treba ovaj zakon podržati uz samo još žaljenje što vezano uz ovaj segment klimatskih promjena nismo u Saboru prihvatili rješenje da primjerice one šume koje se katastarski vode kao oranice ili pašnjaci a u naravi su šume već desecima godina nisu zakonski omogućene da se lakše prevedu i katastarskim operatorima kao šume jer poznato je da šume služe kao ... ugljičnog dioksida i u biti smo izgubili jednu proceduralnu šansu da to unaprijedimo. Hvala lijepa.
Sada je na redu Klub HNS HSU uvažena zastupnica Danica HUrsa. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, poštovana gospodo suradnice, kolegice i kolege. Na samom početku reći ću da će Klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika podržati Prijedlog zakona o zaštiti zraka u prvom čitanju. Ovaj Prijedlog zakona o zaštiti zraka usklađen je sa pravnom stečevinom Europske unije. Prihvaćanjem i stupanjem na snagu ovoga Zakona van snage stavit će se Zakon o zaštiti zraka iz 2004. i promjene iz 2008. i pravilnik o izdavanju dozvole ili suglasnosti za obavljanje djelatnosti praćenja kakvoće zraka i praćenje emisija u zraku iz stacionarnih izvora iz 2005. godine. Ovim se Zakonom u 160. članaka određuju mjere, način organiziranja, provođenja i nadzora zaštite i poboljšanja kvalitete zraka, smanjenje emisije stakleničkih plinova, radi ublažavanja posljedica klimatskih promjena. Postupno ukidanje potrošnje tvari koja oštećuje ozonski sloj, informacijski sustav zaštite zraka te upravni i inspekcijski nadzor. Tijekom tri godine od stupanja na snagu izmjena i dopuna Zakona o zaštiti zraka usvojene su značajne dopune međunarodnih ugovora iz područja zaštite klimatskog sustava, emisija stakleničkih plinova i tvari koje oštećuju ozonski sloj koje zahtijevaju značajne izmjene zakona. Tijekom provedbe zakona o zaštiti zraka i provedbenih propisa donesenih temeljem njega, uočena je potreba da se u Zakonu otklone pojedine postojeće nejasnoće i nepreciznosti. U međuvremenu su Europski parlament i Vijeće usvojili novu direktivu o kvaliteti okolnog zraka i čistijem zraku za Europu pored toga Europski parlament i vijeće donijeli su novu direktivu o industrijskim emisijama koje je zamijenila postojeću IPC direktivu koja utvrđuje obveze za velike uređaje za loženje i objekte u kojima se koriste hlapivi organski spojevi, izmjene direktiva o kvaliteti tekućih i naftnih goriva, terminala i benzinskih postaja te nove direktive u području zaštite klime i postupanja sa stvarima koje oštećuju ozonski sloj. U zaštiti i poboljšanju kvalitete zraka ozonskog sloja i ublažavanja posljedica klimatskih promjena primjenjuju se odredbe Zakona o zaštiti okoliša i drugih propisa ako to naravno ovim Zakonom drukčije nije propisano. Zaštita zraka od onečišćivanja uzrokovanih radioaktivnim tvarima, tehnološkim nesrećama i elementarnim nepogodama uređuje se posebnim zakonima. Ovim nacrtom Prijedloga zakona planira se osnivanje referentnih laboratorija čiji će se rad djelomično financirati i sredstvima državnog proračuna te je potrebno planirati nova sredstva od 2012. pa nadalje. Danas smo na sjednici Odbora za zaštitu okoliša čuli da postoje neke dvojbe u članku 27. pa zato i postoje druga čitanja i kao što predstavnici predlagatelja kažu te nedoumice do drugog čitanja biti će riješene. Napraviti ću mali odmak od ovog Zakona ali naravno neću se udaljiti od teme. Naime, svima nama je jasno da zrak znači život pa je od izuzetne važnosti zrak štiti od svake vrste zagađenja. Svatko od nas 20 tisuća puta udahnemo svakoga dana i pri tome unesemo 12 tisuća litara zraka u naša pluća a bismo pribavili kisik neophodan za život. Čovjek nažalost 90% svojeg vremena provodi u zatvorenim prostorima gdje je kvaliteta zraka najlošija. Zrak u zatvorenim prostorima sadrži do 20 milijuna čestica u jednom kubnom metru. Ta razina je 20 puta veća od one nađene u zraku na gustom prometnom raskršću i do 200 tisuća puta veća od one u morskome zraku. Situacija se pogoršava zimi ili pak ljeti, eto čemu mi svjedočimo ovih dana. Dakle, opće je poznato da zagađeni vanjski zrak može biti opasan za zdravlje ali premalo malo ljudi zna da zagađeni zrak u zatvorenim prostorima predstavlja još veću opasnost za njihovo zdravlje. Gotovo je polovina svih bolesti uzrokovana ili pogoršana zagađenjima zraka u zatvorenom prostoru. Mala digresija ali imala sam potrebu ovih nekoliko rečenica izreći jer eto smetnuli smo gotovo svi s uma koliko je važno boraviti na čistom zraku i što manje biti i u ovakvim prostorima. I na kraju vratimo se na sam meritum ovog zakona. Mi u klubu HNS-a, HSU-a mislimo da je više nego dobro što su se u izradu prijedloga zakona maksimalno uključio niz faktora koji uvažavaju prijedloge strukovnog udruženja, gospodarstva, javnosti a široko je otvoren put znanstvenicima čija je zadaća putem znanstvenih radova i rezultata aktivirati i pokretati preventivne mjere koje će poboljšati stanje čistoće zraka ili ga barem održati na zadovoljavajućim razinama. Još jednom klub HNS-a, HSU-a će podržati ovaj prijedlog zakona za kojeg držimo da je jedan dobar, kvalitetan i pozitivan iskorak u bolje i kvalitetniji. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je klub HDZ-a uvažena zastupnica Marina Matulović Dropulić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, gospođo ravnateljice, kolegice i kolege zastupnici. Temeljni pravni dokument koji definira politiku i mjere za zaštitu i poboljšanje kvalitete zraka, klime i ozonskog sloja u RH je Zakon o zaštiti zraka iz 2004. godine koji je donesen na temelju Zakona o zaštiti okoliša i svih do tada poznatih direktiva EU. U cilju daljnjeg usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s pravnom stečevinom EU, Hrvatski sabor je u svibnju 2008. godine donio Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka koji je stupio na snagu 5. lipnja 2008. Zakon o zaštiti zraka izmijenjen je i dopunjen u onom dijelu koji se odnosi na usklađivanje odredbi sa Zakonom o zaštiti okoliša koji je donesen u međuvremenu 2007. godine, te se daje pravni okvir za provedbu Kyotskog protokola uz okvirnu KOnvenciju UN-a o promjeni klime. Vlada Republike Hrvatske donijela je dokumente i provedbene propise o značaju za zaštitu zraka i zaštitu klime čime je u potpunosti završen prijenos pravne stečevine EU koji je donesen do kraja 2007. godine u hrvatsko zakonodavstvo u području upravljanja kvalitetom zraka, zaštitom klime i ozonskog sloja. Onečišćenje zraka ozbiljan je problem vremena u kojem živimo i značajno utječe na zdravlje ljudi, kakvoću življenja te štetno utječe na sve sastavnice okoliša. Emisije u zrak sumpornih i dušikovih oksida, ugljičnog monoksida, teških metala, lebdećih čestica benzena, sumporovodika, amonijaka i drugih tvari iz raznih izvora osnovni su izvor tih onečišćenja. Naime, poznato je da su glavni izvori onečišćenja zraka izgaranje fosilnih goriva u svrhu proizvodnje energije, industrijski procesi, te promet koji sve više preuzima vodeću ulogu o onečišćenu zraka u gradovima. Poseban je problem mogućnost širenja i prijenosno onečišćenje na velike udaljenosti čime se posljedice dislociraju od uzroka pa je često rezultat emisija industrijskih područja propadanje eko sustava, nekog udaljenog prirodnog habidada. Onečišćenje zrakom ne poznaje državne granice, te je to područje jedno od onih koje zahtjeva i najveću razinu međunarodne suradnje. Hrvatska je u procesu pristupnih pregovora. Do zatvaranja poglavlje 27.-Okoliš u prosincu 2010. godine uskladila svoje zakonodavstvo iz područje zaštite okoliša pa time i zaštite zraka s pravnom stečevinom EU koja je bila usvojena do 2008. godine. Danas u RH temeljem Zakona o zaštiti zraka te pravilnika o praćenju kakvoće zraka mjerenje kvalitete zraka obavlja se putem državne mreže za trajno praćenje kakvoće zraka, putem lokalnih mreža koje provode županije, gradovi i općine. Ujedno u okolini izvora onečišćenje zraka onečišćivači moraju obavljati praćenje kvalitete zraka putem postaja posebne namjene. RH podijeljena je na z područja ili zona i 6 naseljenih područja prema kategorijama kvalitete zraka. Kvaliteta zraka danas se prati u svim aglomeracijama, te od 2010. godine i u svim zonama. Danas je u RH ukupno 146 mjernih postaja na kojima se obavlja mjerenje kvalitete zraka. Od toga je 35 automatskih postaja, 42 klasične postaje, te 69 postaja koje mjere samo ukupno taloženje. Podaci sa 12 automatskih postaja državne mreže dostupni su javnosti putem web pretraživača na stranicama Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva dok su podaci sa automatskih mjernih postaja lokalnih mreža dostupni na internetskim stanicama Agencije za zaštitu okoliša. Državna mreža se i dalje razvija te je u 2010. godini pušteno u rad novih 12 mjernih postaja koje prate kvalitetu zraka u zaštićenim područjima te zbog prekograničnog onečišćenja zraka. Tijekom tri godine od stupnja na snagu izmjena i dopuna Zakona o zaštiti zraka u EU doneseni su značajni pravni dokumenti iz područja zaštite zraka, zaštite klime, zaštita ozonskog sloja i postupanja sa fluoritnim stakleničkim plinovima koji zahtijevaju značajne izmjene postojećeg zakona. Također RH je 27. travnja 2007. godine ratificirala Kyotski protokol uz okvirnu KOnvenciju UN-a o promjeni klime koji je u odnosu na RH stupio na snagu 28. kolovoza 2007. godine. Ovim se nacrtom prijedloga zakona prenose elementi direktive Europske unije donesenih nakon 5. lipnja 2008. godine, a potpuno usklađenje dovršit će se donošenjem provedbenih propisa. Nacrtom prijedloga zakona stvara se okvir i za implementaciju 28 uredbi i odluka Europske unije koje se odnose naročito na mehanizam praćenja i izvješćivanja o emisijama stakleničkih plinova u zajednici, uspostavu dražbe, kvota emisija stakleničkih plinova potrebne za provedbu trgovanja emisije u zajednici, utvrđivanje minimalnog doprinosa država članica Europske unije u ispunjenju obveza zajednice u pogledu smanjivanja emisija stakleničkih plinova iz gospodarskih sektora koji nisu obuhvaćeni trgovanjem emisija, gospodarske aktivnosti koje se smatraju izloženima značajnom riziku od istjecanja ugljika, popis zrakoplovnih operatera i određivanja države članice za administriranje za svakog operatera zrakoplova, postupanje s tvarima koje onečišćuju ozonski sloj, postupanje sa floriranim stakleničkim plinova, provjeru propuštanja tvari koje oštećuju ozonski sloj i floriranih spojeva kod stacionarne opreme za hlađenje, klimatizaciju i protupožarnih sustava te minimalne zahtjeve za programe izobrazbe za osoblje koje servisira rashladnu opremu, klimatizacijske uređaje i protupožarne sustave te certificiranje osoblja koje rukuje s ovim tvarima. Ovim donošenjem novog zakona čekaju nas zahtjevne sustavne, institucionalne i organizacijske promjene te investicijska ulaganja u najbolje raspoložive tehnike kako bi se udovoljilo postavljenim ciljevima u pogledu smanjivanja i sprečavanja štetnih utjecaja na sve sastavnice okoliša pa tako i na kvalitetu zraka. Ovaj Prijedlog zakona o zaštiti zraka posebno obrađuje sustav kvalitete zraka i sustav zaštite od klimatskih promjena i zaštite ozonskih omotača što je posebno važno za svakog građanina pa je dobro da se on detaljno raspravi i usuglasi do kraja sa strukom u dva čitanja. Klub Hrvatske demokratske zajednice prihvatit će ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Na redu je uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam, poštovani potpredsjedniče. Na samom početku izlaganja želim reći da ću podržati ovaj Prijedlog zakona o zaštiti zraka koji je iako vrlo kompleksan i stručan pa u tom smislu i teško razumljiv osobama koje poput mene nisu prirodoslovno-matematičkih struka, ovo je vrlo kvalitetan dokument, a dobro je i što će iako je europski zakon biti raspravljen u dva čitanja. Najviše pažnje privukle su mi odredbe zakona koje se tiču klimatskih promjena s obzirom na činjenicu da je borba protiv klimatskih promjena te prilagodba klimatskim promjenama najveći izazov s kojim se susreću sve države svijeta pa tako i Republika Hrvatska. Podsjećam da 2012. počinje post kyotsko razdoblje, a to znači da će Hrvatska već 2013. godine sudjelovati u trgovini emisijama što će pred hrvatsko gospodarstvo staviti nove izazove, iznalaženje novih načina za opstanak na tržištu. Podsjećam da je Republika Hrvatska prošle godine u Cancunu pobijala konačni nalaz Odbora za pridržavanje obveza stranaka Kyotskog protokola kojim je odlučeno da Hrvatska nije u mogućnosti koristiti odluku usvojenu na 12. zasjedanju konferencije stranaka, konvencije za izvršenje obveza prema Kyotskom protokolu. Hrvatski pregovarači i pregovaračice su argumentirali da je usvajanje odluke na 12. zasjedanju konferencije stranaka bio preduvjet za ratifikaciju Kyotskog protokola u Hrvatskoj pa ukoliko se Hrvatskoj ne prizna povećanje od 3,5 milijuna tona CO2 u odnosu na referentnu 1990. godinu Hrvatska neće moći obveze prema protokolu. Hrvatska je uložila žalbu na konačni nalaz, no stranke protokola nisu se usuglasile oko hrvatske žalbe pa je rješavanje pitanja žalbe prolongirano za sljedeću sjednicu stranaka Kyotskog protokola. Iako su hrvatske udruge za zaštitu okoliša iznimno nezadovoljne ovakvim pregovaračkim stajalištem jer smatraju da se inzistiranje na povećanju emisija u odnosu na baznu godinu Hrvatska svrstava u grupu tzv. zlih država zagađivačica poput SAD-a i Kanade, činjenica je da će se već sada nokautirano hrvatsko gospodarstvo i država u cjelini naći u vrlo ozbiljnim problemima ukoliko nam se ne priznaju dodatne emisije na referentnu godinu. To bi značilo plaćanje prema sadašnjim procjenama između 50 i 100 milijuna eura godišnje zbog prekoračenja emisija i apsolutnu nemogućnost razvijanja novih industrijskih i neobnovljivih energetskih postrojenja. Nažalost, Hrvatska je svrstana u grupu razvijenih zemalja svijeta iako je referentne '90.-te godine što zbog rata, što zbog ulaganja u termoenergetska postrojenja u Bosni i Srbiji imala iznimno male emisije. Treba reći i da svojim emisijama Co2 iz '90.-te godine znatno zaostajemo za prosjekom europskih država s kojima bi se sada trebali izjednačiti u smislu postizanja jednakog postotka smanjenja emisija. Nema nikakve sumnje da je Kyotski protokol nepravedno postavljen jer podrazumijeva da skoro pa jednaku odgovornost za sadašnje klimatske promjene moraju snositi i oni razvijeni i oni nerazvijeni koji osim toga danas na najgori način osjećaju razorne posljedice klimatskih promjena uzrokovanih desetljećima neodgovornog i bahatog ponašanja bogatih zemalja svijeta. Bilo bi pošteno kada bi se sporazum postavio na način da se obveže bogate i razvijene, a to su i države zagađivači da jeftino prodaju, subvencioniraju transfer najnovijih modernih tehnologija s niskom razinom emisija te da se kvote po državama određuju na temelju broja stanovnika i opće razvijenosti države. No s obzirom da možemo pretpostaviti da se to neće dogoditi Hrvatska nažalost mora poštivati odredbe svih konvencija i protokola kojima se uređuje ovo područje. Hrvatska već ima uredbu kojom se uređuju fleksibilni mehanizmi Kyotskog protokola, a to su mehanizmi zajedničke implementacije, mehanizmi čistog razvoja te trgovine emisijama no čini mi se ovi mehanizmi uopće ne koriste. Zbog toga sam i postavila pisano zastupničko pitanje Vladi Republike Hrvatske na ovu temu i dobila prilično zbunjujući odgovor prema kojem je vidljivo da Hrvatska ne želi koristit mehanizme zajedničke implementacije s obrazloženjem da Hrvatska ima premalo emisija da i ih realizacijom "Joined implementation" mehanizama prepuštala drugim zemljama, no ignoriraju se koristi za okoliš Hrvatske i besplatno podizanje standarda zaštite okoliša u Hrvatskoj koju bi Hrvatska imala realizacijom ovih projekata. Stoga molim državnog tajnika da odgovori na pitanje koliko je ministarstvo pisama potpore odnosno pisama odobrenja izdalo za "clean development" ili "joined implementation" projekte izvan Hrvatske. pretpostavljam nijedno. To valjda dovoljno govori o tome da u samom sustavu nešto nije dobro. Bojim se da Hrvatska uopće nije spremna u političko administrativnom i gospodarskom smislu za novu situaciju koja će nastati početkom trgovanja emisijama. Hrvatska nema strategiju gospodarskog razvoja Hrvatske, a posebice ne onu strategiju u kojoj je inkorporirana situacija vezana uz trgovine emisijama, a to može biti pogubno za Hrvatsku. Upozorila bih da se i u ovom zakonu vidi jedna već uvriježena praksa da Vlada propisuje sama sebi obveze da odradi određene mjere poput donošenja uredba i slično no ne limitira se rokovima, a za razliku od operatera odnosno industrija kojima propisuje točne rokove. Članak 113. govori o uredbi o predaji zahtjeva za besplatne emisije ali se ne navodi kada Vlada treba donijeti tu uredbu. Upozoravam ih da europska unija ima rok za ovu mjeru koja istječe u rujnu ove godine a do tada mi nećemo imati ni usvojen novi Zakon a kamoli uredbu što bi moglo značiti da ni jedna naša industrija neće imati mogućnost korištenja besplatnih emisija. Industriji je iznimno važno da ima jasno navedene razumne rokove i obveze kako bi se mogla u poslovnom smislu prilagoditi novoj situaciji. Iz zakona nisam shvatila tko će platiti te besplatne emisije, pretpostavljam država. Koliko će to biti opterećenje za buduće budžete čini mi se da također ne znamo. Osvrnut ću se i na članak 41. koji također može biti limitirajući za nove gospodarske projekte zbog toga što se njime kao što je vama također poznato ne omogućava realizacija nekih projekata u zonama koje imaju zadovoljavajuću kakvoću zraka. Svjesni toga da sadašnja globalna gospodarska kriza nije samo novčana kriza već početak znatno ozbiljnije krize dostupnih prirodnih resursa na čijem se iskorištavanju u smislu proizvodnje stalno novih roba temelji ekonomska filozofija stalnog gospodarskog rasta mnoge države svijeta danas govore o zelenom novom dogovoru ne samo kao o načinu prevladavanja sadašnje krize već kao tranziciji prema potpuno novom modelu društva, modelu u čijem središtu više neće biti gospodarska paradigma koja se temelji na mahnitom globaliziranom konzumerizmu odnosno stvaranju ozračja u kojem se opće društveno ali i pojedinačno blagostanje temelji na sve većoj proizvodnji i sve većoj potrošnji sve nekvalitetnijih i kratkotrajnijih roba. Zeleni novi dogovor u gospodarskom se smislu manifestira kao investicija u projekte energetske učinkovitosti, obnovljivih izbora energije, sustave gospodarenja otpadom i dekarbonizacije privrede. U tom smislu bih htjela naglasiti da u članku 120. koji govori o ekonomskim poticajima se koristi termin da mogu biti propisana oslobođenja poreza na dobit i poreza na dohodak prema posebnim propisima i mislim da bi trebalo razmotriti možda da se tu razmotri uključivanje riječi biti će propisana jer bi to i značilo da se na neki način obvezujemo na provedbu novog zelenog dogovora. Dakle, zeleni novi dogovor znači decentralizaciju, otvaranje novih radnih mjesta u ekološkim industrijama. Otpor prema industrijama koje produžavaju štetan utjecaj na okoliš i zdravlje ljudi, fosilna goriva i nuklearnoj energiji. U dugoročnom smislu Green new deal podrazumijeva napuštanje filozofije konstantnog gospodarskog rasta i prihvaćanje ideje tzv. nultog rasta. Za sada mi se čini da u Hrvatskoj nema ništa od toga i tu bih htjela naglasiti da nam Europska unija i međunarodne konvencije govore što trebamo napraviti ali ne govore nam na koji način to trebamo napraviti i mi možemo te naše obveze ispoštivati na način koji će biti izuzetno nepovoljan za Hrvatsku i na način koji će stimulirati tuđa gospodarstva ali ga možemo i realizirati na način na koji ćemo stimulirati domaće gospodarstvo. Ja se nadam da ćemo to na taj način i realizirati i da ćemo uskoro donijeti i Zakon o obnovljivim izvorima energije koji je osnovni preduvjet da se obnovljivi izvori energije više implementiraju u Hrvatskoj a da se oni i realiziraju na način da koristimo što je moguće više domaćih potencijala za to. Također je moguće napraviti i značajne iskorake u smislu korištenja biogoriva jer Hrvatskoj ne smije biti svejedno hoće li postići cilj od 10% udjela energije iz obnovljivih izvora energije u biogorivima u prijevozu do 2020. umješavanjem vani proizvedenog biodizela, bioplina ili bioetanola ili proizvodnjom biogoriva u Hrvatskoj. Za sada se na žalost čini da nam je to svejedno, a to nije mudar način za pripremu države na vrlo klimatološki i ekonomski nesigurnu budućnost planete Zemlje. Evo, toliko.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku uvaženi zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Kolegice Mirela u svojoj raspravi spomenuli ste kao jednu od bitnih odrednica da razvijeni i nerazvijeni trebaju provoditi potrebu smanjenja kako stakleničkih plinova tako i zaštite zraka u istom postotku. Mislim u odnosu na start to sigurno nije pravedno što ste također spominjali i obrazlagali. I mislim da upravo zbog toga pitanje organiziranja provođenje nadzora ove zaštite treba biti u ovome Zakonu vezano za porijeklo, znači porijeklo da li je to organskog ili neorganskog porijekla ili su to staklenički plinovi i sve ono što uvjetuje da se ta zaštita zraka treba i provoditi. Ono što je svakako opasno to je vezano oko ovih stakleničkih plinova i opasnosti za poljoprivrednu proizvodnju jer sigurno nije postotak razvijenosti zemlje ili razvoja te zemlje bio 90-tih godina isti u Hrvatskoj i ono sve što se dešavalo i ovdje u drugim zemljama a sada bi postotak smanjivanja trebao biti isti. Druga stvar je pitanje Hrvatske kao turističke zemlje, znači čisti zrak treba biti jedan od brandova. Upravo u tom dijelu moramo voditi više računa posebno oko parkova prirode, kamenoloma i sličnih stvari da sada tu ne govorim vezano oko toga. Prema tome, smatram da ovaj Zakon treba uskladiti sa potrebama i mogućnostima koje Hrvatska ima razvijajući one proizvodnje od kojih ćemo imati najviše gospodarske koristi i očuvanju turističkih destinacija i prirodnih ljepota kao takvih. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku uvažena zastupnica MIrela Holy. Izvolite.
Pa kolega Bodakoš teško je vjerovati da Hrvatska kao jedna mala država i mali igrač na globalnom planu može bilo što napraviti u smislu korekcije međunarodnih konvencija, protokola i dogovora, zato je ključno da mi napravimo dokumente i strategije da se pripremimo za ove okolnosti koje će i za Hrvatsku i za mnoge druge države u svijetu biti izuzetno teške u gospodarskom smislu. Ja nemam nekakvih velikih primjedbi na ovaj Zakon, mislim da je Zakon dobar, a na kraju krajeva nije to toliko niti u domeni Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Ministarstvo tu može biti vrlo važan čimbenik ali na Vladi Republike Hrvatske je da donese strategiju gospodarskog razvoja koja će uvažavati te nove okolnosti i da se na potpuno novi način definiraju neke stvari. Ja se bojim da mi u tom smislu nismo jako puno napravili i to bi nas moglo uskoro jako koštati.
Hvala lijepa. I Branko Kutija uvaženi zastupnik u pojedinačnoj raspravi kao zadnji.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo s obzirom da je kolegica Holy dala bezrezervnu potporu ovome zakonu i meni ne ostaje ništa drugo onda nego isto tako na početku kazati da ću i ja podržati ovaj zakon. Znači, ovim se zakonom određuju mjere, način organiziranja, provođenja i nadzora zaštite i poboljšanja kvalitete zraka, smanjenje emisija stakleničkih plinova radi ublažavanja posljedica klimatskih promjena, postupka ukidanja potrošnje tvari koje oštećuju ozonski sloj, informacijski sustav zaštite zraka te upravni inspekcijski nadzor. Zakon o zaštiti zraka iz 2004. godine i provedbeni propisi doneseni temeljem ovoga zakona između ostalog propisuju donošenje planskih dokumenata na državnoj, regionalnoj i lokalnoj razini, izvješćivanje o stanju kakvoće zraka u RH, lokacije postaja i program praćenja kakvoće zraka u državnoj mreži za trajno praćenje kakvoće zraka, način praćenja kvalitete zraka, način praćenja emisija iz stacionarnih izvora granične, tolerantne i kritične vrijednosti onečišćujućih tvari u zraku, zahtjeve za proizvode poput nafte, biogoriva, boje i lakova i slično, uspostavu i vođenje informacijskog sustava zaštite zraka, inspekcijski i upravni nadzor te kaznene odredbe za nepoštivanje odredbi zakona i provedbenih propisa. U cilju daljnjeg usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s pravnom stečevinom EU Hrvatski sabor je u svibnju 2008. godine donio Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti zraka. Znači, tim istim zakonom izmijenjen je i dopunjen u dijelu koji se odnosi na usklađivanje odredbi sa Zakonom o zaštiti okoliša te se daje pravni okvir za provedbu Kyotskog protokola uz okvirnu Konvenciju UN-a o promjeni klime. Vlada Republike Hrvatske donijela je niz dokumenata i provedbenih propisa čijim je donošenjem u potpunosti završen prijenos pravne stečevine EU koji je donesen do kraja 2007. godine u hrvatsko zakonodavstvo, zakonodavstvo u području upravljanja kvalitetom zraka, zaštitom klime i ozonskog sloja. U međuvremenu EU donijela je u 2008. godini Direktivu 2008/50 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2008. godine o kvaliteti okolnog zraka i čistijem zraku za Europu koju su državne članice EU bile dužne prenijeti u svoje zakonodavstvo do 11. lipnja 2010. godine. Tijekom 3 godine od stupanja na snagu izmjena i dopuna Zakona o zaštiti zraka u EU doneseni su značajni pravni dokumenti iz područja zaštite klime, zaštite ozonskog sloja i postupanja stakleničkim plinovima koje zahtijevaju izmjene zakona. Također RH je 27. travnja 2007. godine ratificirala Kyotski protokol uz okvirnu Konvenciju UN-a o promjeni klime koji je u odnosu na RH stupio na snagu znači u kolovozu 2007. Ovim se nacrtom prijedloga zakona prenose elementi direktiva EU, a potpuno usklađenje dovršit će se donošenjem niza provedbenih propisa. Temeljem nacrta prijedloga Zakona o zaštiti zraka, a u cilju potpune usklađenosti s novom pravnom stečevinom EU bit će potrebno uskladiti, odnosno izmijeniti i dopuniti niz provedbenih propisa. Stranke koje su potpisale Konvenciju UN-a o promjeni klime i Kyotskog protokola dužne su uspostaviti Nacionalni sustav za praćenje emisija stakleničkih plinova, unapređivati ga, godišnje izvještavati o emisijama te na dvogodišnjoj osnovi o projekcijama i provedbi politike je mjera za ublažavanje klimatskih promjena. U pregovaračkim stajalištima za RH je dozvoljeno povećanje emisija iz ovog sektora za 11%. Uredba o praćenju emisija stakleničkih plinova u RH nadopunit će se novim zahtjevima vezano za praćenje i ograničavanje emisije. Republika Hrvatska je stranka Montrealskog protokola o tvarima koje oštećuju ozonski sloj od '91. godine. Znači, stranke Montrealskog protokola dužne su ukinuti potrošnju određenih tvari koje oštećuju ozonski sloj najkasnije do 2030. godine. U EU taj je rok skraćen i sukladno zakonodavstvu EU Republika Hrvatska je dužna ukinuti potrošnju tvari koje oštećuju ozonski sloj osim za posebne namjene. Znači, do ulaska RH u punopravno članstvo EU. Zbog svega navedenoga još jedanputa podržat ću donošenje ovoga zakona. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. U ime predstavnika, kao predstavnik predlagatelja u ime Vlade uvaženi Nikola Ružinski, državni tajnik u Ministarstvu zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Ja bih pokušao samo odgovoriti na nekoliko postavljenih pitanja ili primjedbi. Najprije bih vam se zahvalio na podršci ovom zakonu i ono što bih htio reći uvaženom zastupniku Franiću da ćemo mi, zaista smo spremni za razgovaranje i dogovor oko ovih stvari koje su recimo vezane uz članak 27. koje možda nisu u potpunosti jasno napisane, ali u svakom slučaju se slažem s onim što je rekao. Tako da ćemo mi to riješiti. Ima tu još i nekoliko problema oko svega što je vezano uz javnu nabavu itd., mislim da su to tehničke stvari o kojima smo razgovarali danas na odboru. To nije potrebno možda ovdje odgovarati, to su stvari koje se rješavaju. Ono što je možda važno ja bih uvaženoj zastupnici Mireli Holy dao nekoliko informacija i odgovora. Prvo, činjenica je ono što ste rekli, da smo mi u Cancunu došli na, zahvaljujući nevladinim udrugama, na recimo jednu crnu listu zbog našeg zahtjeva koji smo tražili da nam se uvrsti ugovorena i dogovorena od Konferencije,od UNFCC-a prihvaćene fleksibilnosti od 3,5 milijuna tona CO2 dodatno na ono što nam je prema Kyotskom protokolu pripadalo. I ne slažemo se s tim, i nismo se složili da se u prvom obvezujućem razdoblju, first commiting period, dakle u prvom obvezujućem razdoblju da nam se ne priznaje ta fleksibilnost. Smatrali smo da smo dovedeni u nepravovrijedni položaj i napravili smo žalbu. Međutim, u međuvremenu i moram reći nažalost te količine nama neće trebati u prvom razdoblju zato što mjerenja pokazuju da je zahvaljujući smanjenoj industrijskoj aktivnosti su naše količine nisu tolike da bismo prešli i da će nam to trebati. Dakle, to je ono što se dogodilo i s čim nismo sretni. Međutim, još uvijek smo stali na stajalištu da mi moramo izboriti svoje pravo i u međuvremenu nam je Europska komisija ponudila, odnosno EU nam je ponudila mogućnost pokrića eventualnih potreba koje će nam trebati ako budemo došli u poziciju da ne moramo kupovati pod uvjetom da povučemo tu žalbu. I mi smo odlučili povući žalbu, sklopili, odnosno prihvatili protokol zajedno sa Europskom komisijom koja ulazi u međusobni ugovor između Hrvatske i EU. Tako da smo osigurali te količine ako budu trebale, ali kažem na žalost bit će da nam neće trebati. To je prvo. Ima još nekoliko pitanja. Dakle, što se tiče SDM-a. Isto tako postoji mogućnost i za SDM. Hrvatske tvrtke nisu bile zainteresirane izaći nekud izvan Hrvatske i ulagati u obnovljivi izvor energije. Imali smo jedan pokušaj koji je trebao krenuti prema dole južnoj Americi iz Hrvatskih šuma s obzirom da imamo izuzetno dobre, kvalitetne gospodarenje šumama. Međutim, taj dio nije ušao u ovaj, nije se realizirao. GA projekti koji su htjeli biti napravljeni u Hrvatskoj mi ih nismo prihvatili zbog toga što nismo mogli dozvoliti da se smanjenje emisije u Hrvatskoj da dođemo, jer mi imamo taki, tako manjak, pa da nam još izađu van iz Hrvatske. Što se tiče drugog recimo druge stvari koje ste postavili za pitanje to je što će biti sa besplatnim emisijama, da ne postoji strategija da se ne zna što će se dogoditi. Prvo, besplatne emisije će se dobiti, dobit će naše kompanije onog časa kad postanemo članica Europske unije i za to je određena dakle prema svim izvješćima koje smo tijekom pregovora predali u Europsku uniju su određene rezervirane, bit će rezervirane te emisije. A druga stvar je mi provodimo sada, imamo registrirano 72 tvrtke u Hrvatskoj i oni sad dobivaju dozvolu za emisije. Dakle, sad oni kroz hrvatski sustav registriraju sve te svoje emisije. Mi to imamo i to ćemo slat u Europsku komisiju, ali još ne možemo službeno aplicirati za taj dio. I treća stvar koju ste postavili to je da smatrate u članku 41. vezano uz investicije u područjima gdje je druga kategorija zraka. Praktički je to i danas ali se provodi kroz sustav studije utjecaja na okoliš, a ukoliko je zrak takve kvalitete da bi ga izgradnja novog objekta recimo energetskog ili industrijskog moglo opteretiti dodatno tako da mu se poboljša kvaliteta ne može se dobiti dozvola za izgradnju. Međutim, postoje mjere i u zakonu, u ovom prijedlogu zakona pišu da se u tom slučaju rade mjere koje moraju biti ispoštovane do onog časa kad postrojenje uđe u pogon. Prema tome, uz napor lokalne zajednice, a vjerujem i države rekao sam da ćemo imati određena sredstva na raspolaganju iz ... [[Govornik se ne razumije.]] da ćemo i to uspjeti ostvariti. Tako da jednostavno se ne može dozvoliti. Imamo mi čak i sada slučajeve gdje kroz studiju utjecaja okoliša nije bilo dozvoljeno izgradnja određenog objekta dok se ne izgradi sustav, dakle zbog opterećenja prometom kamionskim prometom pa se morao rješavati sustav željeznicom. Dakle, onda je dozvoljeno. I konačno, što se tiče strategije za industriju što će, što industriju čeka onog časa kad uđemo u Europsku uniju mogu vam reći primjer cementne industrije koja je izuzetno dobro organizirana. Ona se priprema za sve ove ristrikcijske mjere tako da rade i na korištenju obnovljivih izvora, dakle bio mase odnosno onoga što može biti, sve što može smanjiti emisije i priprema se i u tehnologiji ispunjenje benchmarka. Tako da industrija jedan dio naftna industrija, cementna industrija i još neke industrije pokušavaju prihvatiti i prilagoditi se onome što će se dogoditi ulaskom u Europsku uniju. Evo ja bih vam još jedanput zahvalio na podršci ovom zakonu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Ja se ispričavam, ja ću vjerojatno zloupotrijebiti ovaj instrument. Ali samo sam htjela reći da industrija cementa možda je spremna. Međutim, na žalost država nije baš tako spremna. Ja sam govorila o tome i znamo da 2011. još uvijek u Hrvatskoj nemamo niti jedan centar za gospodarenje otpadom što znači da naša cementna industrija vjerojatno 2013. još uvijek neće moći koristiti RDF gorivo koje bi moglo smanjiti emisije za cementare, a znamo da im nije dopušten uvoz RDF goriva u Hrvatsku. Tako da su u vrlo nezgodnoj situaciji.
Hvala. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na prijedlog Zakona o zaštiti zraka, prvo čitanje, P.Z.E. br. 852. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prvo, prihvaća se prijedlog Zakona o zaštiti zraka. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi dostavit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo o predloženom zaključku. Rezultat? Ovaj zaključak prihvaćen je jednoglasno sa 113 glasova.
Prelazimo na točku 16. a to je - Konačni prijedlog zakona o izmjeni i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 858. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu i Odbor za lokalnu i područnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu i zastupnik Zvonimir Mršić. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Želimir Janjić, državni tajnik u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Dopustite da vam kratko obrazložim izmjene i dopune Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Prije svega predlažemo izmjenu kojom ćemo pomaknuti jedan datum koji postoji u postojećemu zakonu, a to je 1.1.2012. godine kada je predviđeno da svi ravnatelji i osnovnih i srednjih škola idu na reizbor. Mi ovu promjenu datuma predlažemo da pomaknemo za tri godine, odnosno do 1.1.2015. godine iz razloga što nisu stvoreni uvjeti za licenciranje, pa time ne bi bilo korektno, jel' da uvodimo ravnatelje u poziciju koja bi bila zapravo teško rješiva. I drugo. To se sve odnosi na postojeći članak 126. u kojemu se kaže koji su uvjeti za ravnatelja, pa je između ostaloga tu i stručna sprema. Ovaj dio se odnosi prije svega na ravnatelje osnovnih škola. Tu smo imali negdje oko 340 ravnatelja. Taj broj je sada pao na ispod 300 radi toga što su neki u međuvremenu stekli potrebito obrazovanje, odnosno neki od njih su možda otišli u mirovinu ili više na toj poziciji nisu. Međutim, ono što smo također željeli ispraviti ovdje, a odnosi se jednako tako na ravnatelje oni su do sada imali pravo na dva mandata po pet godina i tada im se jamčio povratak na posao. Međutim, nakon trećega mandata to im se više jamčilo nije. Sada jednim člankom dopuna predlažemo da se i njima omogući jednako kao svim ostalim nastavnicima u osnovnim i srednjim školama, da po isteku mandata ukoliko nisu stekli uvjete za mirovinu i ukoliko ne budu izabrani da mogu doći na liste zajedničkih prosudbenih komisija za raspoređivanje tehnoloških viškova na razini osnivača. Nadalje, predlažemo ovdje izmijeniti strukturu članova Školskog odbora. Prema postojećem zakonu 9 je članova Školskog odbora i to tri iz reda osnivača koje direktno imenuje osnivač, 1 je predstavnik Radničkog vijeća, 1 je predstavnik roditelja na prijedlog Vijeća roditelja škole, a 2 su iz redova nastavnika i stručnih suradnika školske ustanove. To je 7 i 2 su bili članovi prema prijedlogu Ureda državne uprave odnosno u Gradu Zagrebu Središnjeg ureda državne uprave. Ovim izmjenama predlažemo da u strukturi Školskog odbora ne budu više ova 2 člana koje predlaže Ured državne uprave odnosno Središnji ured državne uprave i to je zapravo sugestija Ministarstva uprave i njihovi argumenti za izostavljanje ova 2 člana su vrlo uvjerljivi i mi smo to prihvatili. I stoga predlažemo da izmjena bude takva da stupanje na snagu ovih izmjena i dopuna zakona njima prestane mandat, a svim ostalim članovima dakle onih 7 da mandat traje do njihovog isteka, a onda će u novoj proceduri biti ponovno birani. Nadalje, mi smo tijekom 2010. i 2011. godine potpisali granske kolektivne ugovore sa sindikatima u osnovnoškolskim i srednjoškolskim i s njima smo u granskim kolektivnim ugovorima a tako i u temeljnom kolektivnom ugovoru dogovorili da nema više potrebe objavljivati natječaje za nova radna mjesta u školskim ustanovama u dnevnom tisku, nego da obveza postoji samo na mrežnim stranicama HZZO, oglasnoj ploči HZZO-a, web stranici školske ustanove i na njihovoj oglasnoj ploči. Time ćemo na bazi jedne godine zapravo smanjiti troškove državnog proračuna između 15 i 20 milijuna kuna. To su decentralizirana sredstva i osnivači će sa tim sredstvima i dalje moći raspolagati, dakle neće morati plaćati ove natječaje. Nadamo se da je ova izmjena svima dobro došla. Nadalje predlažemo ukidanje učeničkih knjižica dakle to su dokumenti koje su imali naši učenici od 1. do 4. razreda osnovne škole. Međutim, kako sada imamo i maticu iz koje se povlače svjedodžbe na koncu svake nastavne godine, mi predlažemo da se jednako tako postupi i sa učenicima od 1. do 4. razreda. Ta ušteda neće biti baš tako velika kao prethodna stavka koju sam spomenuo. To će biti nešto više od milijun kuna, što roditelji neće morati platiti na početku školovanja svog djeteta od 1. do 4. razreda. Obzirom da povlačenje svjedodžbi iz matice ide sada dobro uz one početne poteškoće kojima ste svi skupa svjedoci sa nama, smatramo da nema razloga da se to ne uvede i za učenike od 1. do 4. razreda. Nadalje, predlažemo ovdje da se dopuni odredba koja govori o Ministarstvu unutarnjih poslova koje provodi obrazovanje za zanimanje policajac, to je do sada bio tečaj u trajanju od 8 mjeseci nakon završene četverogodišnje srednje škole. Međutim, prijedlog iz MUP je došao da bi oni to željeli uvesti već od treće godine. I ove godine znači oni su prvi puta raspisali natječaj u kojem primaju 300 učenika. Interes je poprilično veliki, prijavilo se tisuću 570 i mi zapravo ovim zakonom samo usklađujemo sa njihovom odredbom iz njihovog Zakona o policiji gdje su oni to već uredili. Oni smatraju da će time dobiti kvalitetnije obrazovanje policajaca što je nama zapravo u RH svima u interesu pa jednako tako i u obrazovnom sustavu. Nadalje, ovdje je u jednom stavku kažemo da će obrazovanje za umjetničke programe da će se provoditi prema ovom zakonu i prema posebnom zakonu. Ja vas želim ovdje informirati obzirom da smo najavili donošenje odnosno slanje zakona u saborsku proceduru Zakona o umjetničkom obrazovanju, da će u idućem tjednu na koordinaciji društvene djelatnosti taj zakon biti i da će vas na jesen dočekati ovaj zakon u prvom čitanju, pa time zapravo otvaramo mogućnost u temeljnom zakonu. Jednako tako se odnosi jedna odredbe i na športske programe, dakle to je odluka koje donosi sam ministar pa je ovdje to na takav način i sankcionirano. Nadalje, predlažemo kada je riječ o upisu učenika posebice u osnovne škole na početku je postalo trajno oslobođenje, ukoliko se radi o višestrukim teškoćama, a o čemu brojne institucije vode računa. Ovdje predlažemo i privremenu odgodu upisa koja može trajati recimo godinu dana. To je nešto što je u zakonu manjkalo pa to želimo precizirati. Predlažemo da se u iznimnim okolnostima uz suglasnost ministarstva može skratiti školski sat da ne traje punih 45 minuta nego recimo 5 minuta manje, dakle, nismo izrijekom tako rekli ali na zahtjev određene škole odnosno njihovog osnivača da se takva mogućnost otvori. Predlažemo također da umjesto dosadašnjih svjedodžbi prevodnica kada dijete tijekom školske godine prelazi iz škole u školu recimo zbog promjene prebivališta njegovih roditelja, smatramo da nije potrebna svjedodžba nego samo prijepis ocjena i tako smo predložili u ovim izmjenama. Jednako tako predlažemo da ministar na početku školske godine ne donosi pravilnik o trajanju školske godine nego da to uredi odlukom. Time otvaramo mogućnost da lakše može intervenirati u nekakvim nepredviđenim situacijama, a ako se radi o pravilniku onda postoji procedura da se mora objaviti u Narodnim novinama da prođe određeni broj dana što nas zapravo limitira ako hitno treba reagirati. Propisujemo sebi obvezu donošenja pravilnika o evidenciji radnog vremena u školskim ustanovama. Naime, postoji pravilnik koje je donijelo Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva koji je zapravo prilagođen svima onima koji rade 8 sati dnevno i to je lako bilježiti. Međutim kada je riječ o školskim ustanovama gdje nastavnik radi 5 sati a ostalo vrijeme provodi doma pripremajući se za nastavu da mi taj pravilnik donesemo koji će biti zapravo precizniji i prilagođeniji ovoj našoj djelatnosti. Na koncu predlažemo i da se donese okvirni program pedagoških kompetencija za sve one nastavnike koji rade u našim srednjih strukovnim školama koji su završili inženjerski smjer. Dakle da taj okvirni program obvezuje ona visoka učilišta koja će realizirati te programe da ne bi bilo puno različitih rješenja. Dakle, to njih neće stezati taj okvir će biti poprilično fleksibilan, ali to bi bilo ovo što bi donijelo ovo ministarstvo. Evo poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, za uvod mislim da sam rekao dovoljno možda i više.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Onda otvaram raspravu. Prvo su klubovi na redu, prvi je na redu klub HDZ-a uvaženi zastupnik Nevio Šetić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi gospodine državni tajniče, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Odmah na početku u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice izražavam zadovoljstvo što su došle ove promjene zakona u proceduru i da je ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, s konačnim prijedlogom zakona, riješio neke dileme i osobito u posljednje vrijeme uveo mali nemir u naše škole jer je bila potrebna već 1.1.2012. godine reizbor svih ravnatelja osnovnih škola, a osobito je to bilo pogubno za one koji su imali samo višu stručnu spremnu i takvih je bilo gotovo 350 i to je izazvalo jednu situaciju u kojoj je bilo nezadovoljstvo u školama. Ovim zakonskim prijedlogom reizbor ravnatelja s 1.1.2012. pomiče se za tri godine tako da će se o tome riješiti i s jedne strane kao što smo vidjeli gospodina državnog tajnika licencija za ravnatelja koju propisuje članak 126. zakona postojećeg, a riješit će se i pitanje ovih časnih ljudi koji su na razne načine proveli svoj život u školama, a sada pri kraju svoga životnog vijeka došli su u situaciju da mogu godinu, dvije prije svoje mirovine ostati bez posla, na neki način na ulici da se ovo nije desilo. Prema tome, ova izmjena zakona rješava i te slučajeve, tim više dakle rješava sve one slučajeve dodatno kojima ističe ugovor o radu i ako ne može se produžiti, a ravnatelji su u osnovnim školama, oni mogu se prijaviti legalno uredima koji je naša školska praksa sa sindikatima iz gradila, državnim uredima ili uredu Grada Zagreba i biti tzv. tehnološki višak. Na taj način mislim da smo u sustavu napravili reda i napravili smo situaciju da je za sve jednaka što je za pozdraviti i mislim da je to jedan napredak u sustavu i da smo uravnotežili neke neuralgične točke koje smo do sada imali. I ono što mi se čini jako dobrim i što posebno podržavam, uštedili smo sustavu podosta novca sa novim načinom oglašavanja, mogućnosti oglašavanja radnih mjesta u školama, a to je na mrežnim stranicama i na oglasnoj ploči Hrvatskog zavoda za zapošljavanje. To mi se čini jako dobrim jer škole zbog raznoraznih razloga često otvaraju natječaje i za popune radnih mjesta ne samo redovito nego u školama ima i potrebno za ad hoc, doduše ima institut za 60 dana, ali svi su ti troškovi bili iznimno visoki ako se te natječaje objavljivalo u dnevnom tisku, a moralo se samo tako i tu je riječ o milijunima kuna. To je za osnivače, za škole ogromni novac i našlo se rješenje i to pozdravljam jer se dugo tražilo to rješenje i mislim da je to dobro rješenje da se na mrežnim stranicama i na oglasnoj ploči Hrvatskog zavoda za zapošljavanje od sada svi mogu biti informirani gdje se traži, od najkraćih rokova pa na stalna radna mjesta i to je dobro, to pozdravljamo u klubu Hrvatske demokratske zajednice. Doista, ovdje ima još nekih rješenja u ovom zakonskom prijedlogu koji je pred nama i koja čini mi se da su dobra. Tako ću istaknut sljedeće. Izmjenama i dopunama zakona predlaže se propisivanje obveze osnovnog školovanja za učenike s višestrukim teškoćama u razvoju do 21 godine života, kao i mogućnost da se djeca odnosno učenici sa navedenim teškoćama privremeno oslobode upisa u 1. razred osnovne škole ili da se ako tijekom školovanja nastupe opravdani razlozi, privremeno oslobode školovanja. Ovim se izmjenama pojednostavljuje i racionalizira vođenje evidencija o učenicima na način da se učenicima svih razreda osnovne škole izdaje svjedodžba što do sad nije bilo i to je jedna praksa koja je sada tehnološki i tehnički uređena, za razliku od dosadašnje prakse da se učenicima od 1. do 4. razreda osnovne škole izdaju učeničke knjižice. Dakle, zaboravimo učeničke knjižice, njih više neće biti. Uvažavajući posebnost poslova odgojno-obrazovnih djelatnika ovim se izmjenama i dopunama predlaže i donošenje posebnog provedbenog propisa kojim će se urediti način evidencije radnog vremena za radnike školskih ustanova. Mislim da je ovo jako važno i treba reći da smo mi u Hrvatskoj dosta brzo učinili obrazovanje, dali mu ono mjesto u infrastrukturnom, u normativnom dijelu kao u svakoj europskoj zemlji. Obrazovanje je u Hrvatskoj znanost, multidisciplinarna znanost … [[Ne razumije se.]] obrazovanje i ima potpunu vertikalu sveučilišnu, dakle učinili smo ga kompatibilnim. A i mislim da evidencija radnog vremena, a i sam rad u školi je vrlo specifičan, to nije rad u uredu, dakle škola je jedna dinamična, drugačije organizirana i mislim da ovaj pravilnik može dobro riješiti ove odnose, ali mi moramo svoju svijest sasvim drugačije odredit prema školi. Škola nikad ne staje, učenje nikad ne staje. Doduše, takve prakse je bilo, to sam vidio na puno mjesta kao državni tajnik ranije u Hrvatskoj. Recimo iz nekih malih mjesta, neću sad reći kojih, ide zadnji autobus u 13,15, nakon 13,15 u toj školi nema ničega više. To nije dobro, to treba mijenjat ali moramo uzet ipak u obzir da su to i specifične situacije. Ali je tragedija ako dođete u gradsku školu u kojoj u 14 sati više nikog nema, ako je jedna smjena. To ja mislim da je ta praksa nestala, da toga više nema, škole žive, rade, stvaraju i vrlo su dinamične, ne samo u odnosu svoje zajednice nego i u komunikaciji sa okruženjem, sa zajednicom u kojoj žive. Dakle to mi se čini, gospodine državni tajniče, da je dobro da ste se ulovili u koštac s time. S obzirom da je Zakonom o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi propisano da učitelji, nastavnici i stručni suradnici moraju uz odgovarajuću naobrazbu imati potrebne pedagoške kompetencije ovim se izmjenama i dopunama predlaže donošenje odredbe koja propisuje da ministar nadležan za obrazovanje donosi Okvirni program pedagoških kompetencija. Dobro je da je ova riječ okvirni zato jer pedagoške kompetencije doista daju naša visoka učilišta što je činjenica. I ovdje mi se čini da je ovo samo jedno dodatno upozorenje, jedna dodatna snaga, ja ovo ne doživljavam kao jedina već držim da naša visoka učilišta pripremaju učitelje za taj posao, kasnije Agencija za odgoj i obrazovanje, ali i druge konkurentske se mogu nametati sustavom osposobljavanja, davanju dodatnih kompetencija i snage. A uostalom, svjedoci smo da i Europska unija stalnim direktivama osmišljava dodatno taj sustav, a evo Hrvatska je na pragu ulaska u Europsku uniju i mi moramo inovirat svoj sustav kao što ga inoviramo jer koliko je poznato taj dio našeg sustava, sustavnog osposobljavanja učitelja, stručnih suradnika, ravnatelja je u tijeku i dešava se i danas je on sigurno neki program u Republici Hrvatskoj di takva se osposobljavanja čine. I evo prema samome kraju želim još nekoliko detalja ovdje istaknuti. Predlažu se izmjene i odredbe o sastavu i biranju članova školskog odbora. I to mi se čini dobro, jer smo izabrali onu varijantu preglomaznog tijela. Školski odbor ne bi trebao imati devet ljudi koliko je imao. Pa čak i sedam je možda malo puno. Ali možda bi bio pet neka mjera ali neću licitirati jer i 7 i 9 i 5 je legalno. Ali mi se čini da ovo rješenje koje sad nudite puno bolje tako da u školskom odboru vrši se, više ne budu zastupljeni članovi koje predlažu Uredi državne uprave odnosno Ministarstvo uprave za škole kojima je osnivač grad Zagreb kao izmjene odredbi o raspuštanju školskog odbora u skladu s kojim školske odredbe, odbore kojima je osnivač grad Zagreb raspušta gradski ured za razliku od dosadašnje odredbe u skladu s kojima je to činilo Ministarstvo uprave. Evo ukratko ovo su neke činjenice koje sam htio iznijeti u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ponavljajući još jednom da mi je osobito drago i da je nama u klubu drago da je došlo do ovih promjena koje unose vedrinu u sustav i vjerojatno će biti mogućnost za još bolju organizaciju cijeloga sustava u narednom razdoblju. I klub Hrvatske demokratske zajednice glasovat će za ovaj Zakon.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Dozvolite mi samo na samome početku konstatirati jednu činjenicu za koju bih voljela da se više u Hrvatskom saboru ne događa. Naime, dok mi danas, sada ovdje raspravljamo o plenumu, o Zakonu o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi dole u Saboru je tematska sjednica Odbora za obrazovanje o jednim drugim zakonima. I nama kao zastupnicima koji se bavimo područjem obrazovanja i znanosti dosta teško je biti na dva mjesta, na tematskoj sjednici odbora i istovremeno ovdje u plenumu. Shvaćamo da je dnevni red Sabora takav da je gust. No međutim, da smo pomaknuli ovu raspravu za koji sat mislim da se ne bi dogodilo ništa povijesno, a mi bi zaista bili u mogućnosti kao zastupnici odraditi svoj posao i na tematskoj sjednici odbora, ali i ovdje u plenumu. No, vratimo se na ovaj zakon. Kolegice i kolege, ne znam jeste li svjesni da zakon o kojemu sada raspravljamo je donijet 15.7.2008. godine. Prije ove izmjene i dopune zakon je mijenjan dva puta. 15.7.2009. godine kada ste ukinuli besplatne udžbenike i besplatni prijevoz. I drugi puta je zakon mijenjan 15.7.2010. godine. Sada 15.7.2011. godine četvrtu godinu za redom na posljednji dan zasjedanja u hitnom postupku opet donosimo izmjene i dopune Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Ono što je od 2008. do sada pokazala praksa pokazala je da ovaj zakon treba mnogo više od nekakvog lickanja u zadnjim danima zasjedanja po hitnom postupku, da on treba doista veliku rekonstrukciju, jer njegova evo sad već gotovo tr4ogodišnja primjena je ukazala na značajne nedostatke. Prvo, kolegice i kolege ono što je za školu važno, a to je ono što se u školi uči i kako se u školi uči. To nismo niti taknuli. Mi nacionalni kurikulum nemamo. Učimo po starim programima, učimo po starim knjigama. I dok god to ne promijenimo nama se kvalitativne promjene na bolje u školi neće dogoditi. Neki dan čitamo nedavno po novinama kako su nam djeca ksenofobna, kako nema vrijednosti u društvu. Kolegice i kolege, kako će ih biti ako programe nismo takli. I to je odgovornost ovog ministarstva. Drugo. Zakon je donesen, dakle prije tri godine točno. Rok za donošenje provedbenih propisa za primjenu zakona je bio godinu dana. Danas nakon tri godine mi jedan dobar dio provedbenih propisa nemamo. Kada ste donosili zakon hvalili ste se novim pravilima o licenciranju i napredovanju nastavnika. Znate po kojim pravilima i dan danas napreduju nastavnici? Po pravilniku iz sredine devedesetih. Odredbe o ravnateljima o kojima ću reći nešto kasnije odgađamo njegovu primjenu rekao je državni tajnik zato što se nisu stekli uvjeti. Uvjeti ne padaju s neba zato što ih ministarstvo nije pripremilo što je bila obveza prema odredbama ovoga Zakona. Usput budi rečeno to su sami i predložili. Dakle, to je poseban problem u ovom Zakonu. Druga vrsta problema je kao što rekoh sve izmjene i dopune zakona, sam zakon pa onda i sve izmjene i dopune su donešene odnosno predlagane doista u posljednji tren neposredno pred ljetnu stanku Hrvatskog sabora. Posljedično zakon je u mnogim svojim dijelovima zbog pa zbrzanog donošenja u mnogim svojim dijelovima neprecizan, nedovoljno osmišljen pa čak i stručno dvojben. Mnogi, spomenut ću te stvari kasnije u raspravi, mnoge od ovih izmjena su odbijeni amandmani SDP-a od prije tri godine. No, prvo da kažem nešto kod hitnosti postupka. Hitnost postupka je u ovom Zakonu argumentirana sa tri s tvari. Prvo, da postoje osobito opravdani državni razlozi budući da je potrebno nova zakonska rješenja implementirati u sustav do početka nove školske godine. Kolegice i kolege, vi vjerojatno ne znate da je Odbor za obrazovanje u mjesecu prosincu jednoglasno donio zaključak i uputio zahtjev ministarstvu da ide sa izmjenama i dopunama ovih hitnih stvari koji nam trebaju za iduću školsku godinu što ranije. Obećali su to na proljeće. Čekali smo 15.7. Dakle, doista ne postoje osobito opravdani državni razlozi, nego eventualno da ne kažem traljavost koju riječ da upotrijebim nedovoljna osmišljenost posla unutar samog ministarstva. Drugo, drugi razlog je hitnosti koji kaže da u prijedlog su uvrštene odredbe usklađene sa kolektivnim ugovorima. Naime, potpisani je novi kolektivni ugovor za osnovno školstvo ove godine na proljeće, a nešto prije i za srednje školstvo. Kolegice i kolege, ja vas pitam treba li se zakon prilagođavati kolektivnim ugovorima ili treba biti obrnuto. Tko ovdje donosi zakone? Pregovarački timovi sindikata i ministarstva ili Hrvatski sabor koji je poslodavac tom istom ministru i toj istoj ekipi iz ministarstva. I treći razlog, kaže nije moguće osigurati uvjete za realizaciju stupanja na snagu odredbe članka 126. To je ova već poznata ravnateljska licenca i problem ravnatelja sa višom stručnom spremom u osnovnim školama. Dozvolite mi tu malo više riječ. Dakle, zakonom se predlaže da se ta odgoda, da se dakle dogodi odgoda do kraja 2014. godine, odnosno da 1. siječnja 2015. godine se u punom svom opsegu primijeni odredba članka 126. zakona što znači da ravnatelji moraju imati položene, obnovljenu licencu po novom programu, odnosno da u osnovnim školama ravnatelji više ne mogu biti više stručne spreme. Kolegice i kolege ja vas pitam što će se dogoditi, što ćemo učiniti do kraja 2014. godine ne bi li mi 15.07.2014. opet imali hitni postupak kojim to odgađamo za sljedeće tri godine? Ako ne mislimo činiti ništa ja predlažem da se dogovorimo, da tu stavimo amandmanski da ta odredba vrijedi dok zadnji ravnatelj ne ode u mirovinu, ovaj više stručne spreme. Ravnatelji više stručne spreme se moraju doškolovati sa 2 na 4 godine studija uz pretpostavku da postoje u Hrvatskoj programi doškolovanja, a ne postoje. Da upišu sada na jesen te programe, dakle u akademskoj godini 2011/2012. to je prva godina, u 2012/2013. drugu godini (Bolonjski je 5), 2013/2014. treću godinu teoretski ne mogu biti 1.01.2015. VSS, odnosno stručnjaci na razini diplomskog studija. Da programe imamo i da su oni svi sad upisani. Niti su oni upisani, niti programa u RH nemamo. Dakle, u čemu je nastao problem? Jedan dio naših ravnatelja je bio više stručne spreme jer su prije vrijedili propisi i u školama su radili ljudi više stručne spreme. U međuvremenu kako je cijeli sustav se razvijao donesen je propis, i to je u redu, da u školama mogu raditi samo VSS stručnjaci uz prijelaznu odredbu da oni koji su školovali se ranije mogu raditi i sa titulama koje su dotada stekli, što je posve u redu. Učiteljski fakultet u Zagrebu je imao program doškolovanja učitelja sa 2-godišnjim studijem na 4-godišnji studij. No međutim nastavnici matematike, fizike, kemije, geografije, povijesti, svega drugoga teoretski u RH se nisu mogli školovati sa 6 na 7 stupanj visoke stručne spreme stare, odnosno sada na diplomski studij jer naši fakulteti nisu raspisali programe, a ministarstvo nije ništa niti učinilo da bi ih potaklo da takve programe osnuju. Neki ravnatelji su se snašli. Dva sveučilišta, dvije visoke institucije u susjednoj državi su napravile cijeli biznis. Jedan ravnatelj kaže meni ja mogu otići u Banja Luku, završiti studij i dobiti tu diplomu VSS-a, ali ja neću iz poštovanja prema struci platiti nekoliko tisuća eura diplomu. I sad ti neće imati problema, takvi ravnatelji će imati problema, a oni koji su za, dozvolite mi reći grube riječi, nekoliko tisuća eura kupili diplome s njima je sve u redu.Nešto gospodine državni tajniče ne štima u sustavu. Mi bi iz SDP-a voljeli čuti odgovor što će se to učiniti do 1.01.2015. da ne bi opet imali istu stvar da prolongiramo rok. Ponavljam, sve i da sada najesen upišu programe, koji ponavljam ne postoje, teško mogu te studije završiti u roku koji je propisao ovaj zakon. I gotovo je izvjesno, to se možemo i okladiti ovdje, da ćemo taj rok još jednom morati prolongirati jer nije u redu da ljude bacimo na cestu. Kada su se oni zapošljavali em im su se čuvala radna mjesta, em su vrijedili drugi propisi. Koliko god bio i suprotan stav pravedan, a to je da ako nastavnici moraju biti VSS to trebaju biti i ravnatelji. No međutim, u prijelaznom smo razdoblju pa onda mislim da ovakve nekakve neusklađenosti možemo i ostaviti, ali naravno uz uvjet da ljudima omogućimo doškolovanje. Ok, onda oni koji izaberu se ne doškolovat neka snose posljedice te odluke, ali sada nisu imali niti izbora. Toliko oko ravnatelja VŠS. E sad oko licenci. Zakon je propisao da ravnatelji koji su u aktualnom izboru imaju prvu licencu ravnateljsku koja vrijedi također do tog 1.01.2012. Rekao je kolega Šetić maloprije govoreći u ime kluba HDZ-a da to treba prolongirati jer da se nisu stekli uvjeti. Kolega, zašto se nisu stekli uvjeti? Jel' ministarstvo donijelo Pravilnik o licenciranju ravnatelja? Nije. Jel' moralo donijeti? Je. Je li ministarstvo u suradnji s agencijama donijelo Program škole za ravnatelje s čime su se hvalili prije 3 godine kada se donosio zakon? Nije. Jesu li morali? Jesu. Dakle, mi prolongiramo taj rok ne zbog nekakvih apstraktnih nestečenih uvjeta nego zato što u ovoj državi kolegice i kolege netko ne radi svoj posao koji je bio obvezan učiniti. Naravno, mi sad kao zastupnici nemamo puno izbora, ovakve promjene trebamo podržati jer naprosto izbora nemamo. No međutim mislim da je vrijeme da se jednom kaže dosta i da ljudi doista u izvršnoj vlasti počnu provoditi zakone koji su usput budi rečeno sami predlagali uz protivljenje nas iz SDP-a da bi stvar bila malo čak i bizarna. U ovom zakonu ima nekoliko da tako kažem manje važnih iako nisu nevažne i neosporne, što se nas tiče iz SDP-a, izmjena. Ovaj upis, promjena oko upisa djece u prvi razred osnovne škole s višestrukim poteškoćama, ukidanje učeničke knjižice doista je racionalizacija uz jednu napomenu – ja se nadam gospodine državni tajniče da vam e-matica funkcionira. Donošenjem, dakle uvođenjem da i ova 4 prva razreda moraju printati svjedodžbe iz e-matice imamo još jednu navalu na sustav e-matice kojega smo preskupo platili i koji nažalost ne funkcionira pa se nadam da je uloženo još malo novaca u poboljšanje funkcionalnosti tako da taj dio neće biti udar na taj sustav. Za svjedodžbe prevodnici i prijepis ocjena vrijedi isto. Donošenje posebnog Pravilnika za evidenciju radnog vremena za radnike u školama posve je u redu. Doista nije moguće primijeniti opće propise Zakona o radu, nažalost naši nastavnici i učitelji u školama nemaju svoje kabinete, sve i da hoće ne mogu provesti 8 sati radnog vremena pa onda jedan dio rade od kuće, jedan dio rade u školi i doista je potreban novi pravilnik. Nažalost, u amandmanu koji je poslije utvrđen kroz odbor u suradnji s ministarstvom predviđeno je da se taj pravilnik donese u roku od 90 dana. Kolegice i kolege za 90 dana mi ćemo već biti na pola prvog polugodišta. Kažemo da mora ići po hitnom postupku da stigne na iduću školsku godinu. E sad, ako moramo ići hitno da stigne za početak iduće školske godine taj pravilnik mora se donijeti u roku od 30 dana, kakvih 90? Čemu onda hitni postupak? Ovaj dio oko natječaja za zapošljavanje koji ne mora ići u novine, kolegice i kolege mi iz kluba SDP-a smo podnijeli amandman 2008. da to tako bude, odbili ste. Ministarstvo je … [[Govornica se ne razumije.]] I kolega Šetiću rekli ste da ćemo ostvariti znatne uštede. Mogli smo ih već ostvarivati da ste prihvatili naš amandman. Al' dobro, bolje ikakva pamet, pa čak i naknadna, nego nikakva. Još nekoliko naših amandmana iz 2008. je anticipirano kroz ove promjene. Drago nam je ovaj dio oko školskih odbora, tada smo predlagali drugačiji sastav bez članova iz Ureda državne uprave, ali ponavljam bolje naknadna nego nikakva pamet. Mi iz kluba SDP-a podnijeli smo dva amandmana uz one amandmane Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu koji su amandmani koji su došli na prijedlog nas iz SDP-a, još smo podnijeli dva amandmana. Jedan od njih se odnosi na to da zajednička komisija koju čine predstavnici Ureda za upravu i većinskog, ali i manjinskog sindikata u obrazovanju zajednički odlučuju oko raspodjele, dakle oko zapošljavanja ovih ljudi koji su na raspolaganju. Voljeli bismo da ima dovoljno mudrosti u ministarstvu da se taj prijedlog prihvati. Naime, na terenu postoje brojni sporovi između jednog i drugog sindikata. Vrlo često uredi državne uprave ne znaju kojim sindikatom, da tako kažem da razgovaraju i nama se čini da naprosto je pitanje pameti i pitanje odgovornosti, a ne da moramo imati naknadnu pamet opet za nekoliko godina i sada prihvatiti taj amandman. Na kraju mi zastupnici iz SDP-a ovisno o tome kako će se predlagatelj izjasniti o ovom našem amandmanu, ako se izrazi pozitivno mi smo spremni podržati izmjene i dopune ovog Zakona uz još jedno upozorenje da na ovakav način da svake godine 15. 7. donosimo izmjene Zakona nabrzaka, da sustav ima mnoge probleme a da one najvažnije probleme nismo taknuli ne piše se dobro niti našem obrazovanju niti našem obrazovnom sustavu. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka netočnog navoda prvo uvaženi zastupnik Nevio Šetić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvažena zastupnica je iznijela dosta činjenica o kojima bi se moglo nešto reći i osporavati ali jedno je rekla da provedbeni propisi, dakle podzakonski akti da Ministarstvo nije ništa učinilo. Pa mislim da je kolegice gotovo 80%, 85% od onoga što zakon predviđa realizirano a nešto nije. Ja se slažem da u obrazovanju treba visoki stupanj konsenzusa između političkih snaga koje vode zemlju jer obrazovanje ulazi u svaku kuću ali čini mi se da i ovaj zakonski prijedlog uobličava naš obrazovni sustav i poboljšava ga u cjelini tako da neke vaše primjedbe koje su i ranije možda i u vašim raspravama bile može se prihvatiti ali mislim da nije toliko crno koliko ste probali postaviti.
Zahvaljujem. Ispravak netočnoga navoda uvaženi zastupnik Šimo Đurđević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Cijenjena kolegice Lugarić nije točno da su kolegice i kolege koji su u sustavu osnovnog obrazovanja a i ravnatelji škola biti i da jesu problem odgoja i obrazovanja u Hrvatskoj. Po meni problem odgoja i obrazovanja u Hrvatskoj su ti da ne dozvolimo da u sustav uđe ona osoba bez obzira o kojoj se razini radi osnovnog školstva, srednje školstvo, strukovno da uđu one osobe koje nemaju pedagoško psihološku naobrazbu, koje nemaju didaktiku, metodiku, psihologiju djetinjstva i mladosti, pedagošku psihologiju i da rade sa našom djecom. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I pojedinačna rasprava, jedna prijavljena uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo vidjeli smo da u ovom području odgoja i obrazovanja ima najviše amandmana, najviše se podnosi amandmana, također vidjeli smo da su vrlo često odbijeni oni koji dolaze s ove strane ali isto tako danas pozdravljam da su ipak stavljeni u postali su zapravo sastavni dio Zakona. Danas ću u vrlo kratkoj raspravi postaviti zapravo par pitanja iz prakse. U ovom zakonu se vidi zapravo da državni ured na prijedlog stručnog povjerenstva donosi razno razna rješenja između ostalog imamo i rješenje o prijevremenim upisima, zatim privremenim oslobađanjima od školovanja, odgode upisa u prvi razred, zatim je to primjerenom programu za učenike osnovnih i srednjeg obrazovanja, za učenike s teškoćama u razvoju. Gospodine državni tajniče ja se nadam da ćete me slušati jer ću pitati upravo pitanje iz prakse što me muči. Isto tako uključivanje učenika sa teškoćama u razvoju u redovne programe. Tu se zapravo nameće pitanja koje sam zadnji put imala na kolegiju ravnateljica koje sam imala u Dubrovniku, ako je povjerenstvo u sastavu psiholog, defektolog, učitelj, školski liječnik ako na primjer donese prijedlog rješenja za poseban oblik školovanja u osnovnim školama, da li je roditelj zapravo taj koji daje stručno mišljenje. Stručno mišljenje ne može dati roditelj naravno, jer ako roditelj po tumačenju državnog ureda ako roditelj ne da dopuštenje za postupak opservacije bez obzira na poteškoće ne može se sa ... niti početi. Tako je barem u našem Uredu državne uprave. Znači, postavlja se pitanje ovdje da li roditelj čini dobro svojem djetetu te tko je ovdje kompetentniji roditelj ili liječnik, odnosno cijeli tim, to je prvo pitanje koje se postavlja. Drugo pitanje, iskoristiti ću ovdje ga postaviti a to je radi se o popisu škola koje rade po otežanim uvjetima i primaju zaštitni dodatak. O tome Šipan i Lopud su na popisu, a Koločep nije pa jednostavno postavljam pitanje o čemu je razlika te da li je Koločep otok ili kopno. Znamo svi da je otok. I još jedno pitanje, grad Dubrovnik je donio mrežu škola međutim, to očito nije usvojeno jer smo dobili da se i dalje škola Šipan ne ide u sastav odnosno pod školu u Gružu. Evo ovo su tri pitanja koje bih molila gospodina državnog tajnika ili sada ili poslije da mi odgovori. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik predlagatelja završno dati osvrt? Da. Želimir Janjić, državni tajnik u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Ja ću nastojati vrlo brzo odgovoriti na ova pitanja koja su postavljena i na ovo što je problematizirano. Naime, žao mi je što nas nema ovdje više koji su imali učešća u raspravama kada su se mijenjali zakoni itd., ali obzirom da je zastupnica LUgarić poprilično, dosta stvari spomenula koje nisu dobre, ja ću na to odgovoriti prije svega da sustav bez obzira koliko u njega ulagali nikada neće biti tako dobar kakav bi mogao biti. Ali molim kada govorimo o onome što treba još doraditi onda korektnosti radi ne bi bilo loše spomenuti ono što je dobroga napravljeno. Pa da ja dopunim ovu priču, dakle spomenut ću i ono s čime se ne samo zastupnica LUgarić nego i Klub HDZ-a složio kada smo ove dokumente donosili ovdje u Hrvatskom saboru. Pa ću podsjetiti u ovih 7, 8 godina koliko je proteklo da smo donijeli Zakon o strukovnom obrazovanju koji je na jedan poseban način uredio ovaj sustav obrazovanja i omogućio s jedne strane donošenje novih kurikuluma, samo te stvari spominjem i s druge strane naše sudjelovanje u brojnim IPA projektima. Pa ću tako spomenuti da smo mi donijeli već kurikulum, medicinska sestra opće njege još prošle godine i prve godine je ušao u školske klupe sa vrlo velikim interesom i ove i prošle školske godine da smo ove godine donijeli novi kurikulum dentalni asistent i da do konca godine donosimo još 24 nova kurikuluma. Toliko o tome koliko se radi recimo na ovim kurikulima što je bila pretpostavka da se donese Zakon o strukovnom obrazovanju. Nadalje, zašto ne spomenuti i Zakon o obrazovanju odraslih koji ste jednako tako pozdravili kao i ovaj prethodni zakon. Osnovali smo i jednu i drugu agenciju i za obrazovanje odraslih i Agenciju za strukovno obrazovanje . Kad govorim o podršci zakonu ona pri tome prije svega mislim na Zakon o strukovnom obrazovanju koji ste podržali i mislim čak da je gotovo jednoglasno donesen. Nadalje, donijeli smo Zakon o udžbenicima koji je konačno i vi ste sudjelovali u tome i dali kvalitetne prijedloge koji je konačno uredio ovu materiju da udžbenici traju najmanje 4 godine kako bi se mogli nasljeđivati. Nadalje, donijeli smo mrežu škola koja nikada u RH nije bila donesena, donijeli smo državne pedagoške standarde koji nikada u Hrvatskoj nisu bili doneseni, uveli smo sustav vanjskog vrednovanja kojega nikada u RH nije bilo, proveli smo evo već drugu godinu za redom državnu maturu koje također u RH nikada nije bilo i po ocjenama svih ona je omogućila jedan drugačiji upis na visoka učilišta gdje nitko nikoga ne može nazvati i pitati za bilo kakvu intervenciju radi toga što je sustav tako postavljen i što se upisuje s ljetovanja ili gdje god hoćete. Nadalje, najavili smo i to ste imali prilike vidjeti idemo s pilot projektom e-imenika, pa i duže godine sa on line upisima u srednje škole. Tako da smo sustav u tom dijelu ne govorim sada o ovoj matici koja je imala početnih poteškoća i to sam naglasio, sada više ne i tomu ste svjedoci ovih dana kada se ispisuju svjedodžbe. Dakle, mi smo sustav kompletno u velikoj mjeri prilagodili novim tehnologijama. I to bi onda vrijedilo spomenuti. A kada govorimo o ovom detalju gdje ste tražili, a to možemo i prihvatiti da se skrati rok za donošenje pravilnika o evidencijama u školskim ustanovama moram podsjetiti, prije 4 mjeseca je imenovano povjerenstvo koje radi na izradi toga pravilnika. I zato ja i prihvaćam, neka bude do početka ove godine i bit će. Dakle, to je ono što smo napravili pa nemojte stavljati pod sumnju da to neće biti napravljeno. Ovo ovdje odgovorno izgovaram i to radimo i sa svojim partnerima odnosno sindikatima koji se nalaze u ovoj ekipi. Nemojte karikirati i govoriti kako se mi prilagođavamo onomu što je tamo u kolektivnim ugovorima. Dakle, ako znadete da postoje korektni odnosi među socijalnim partnerima i ako se nešto nalazi u jednom dokumentu onda je korektno da to pokriva i drugim dokumentom. Ako bismo mi zakonima eliminirali sve ono što je potpisano u kolektivnim ugovorima, onda bi to bilo izigravanje dogovora koji je postignut u slučaju recimo osnovnog školstva nakon pregovora od gotovo 8 mjeseci. Dakle, iz tih razloga gledamo da je to identično u jednom i drugom dokumentu i da tada započinjemo sa primjenom. Cilj je da nešto poboljšamo i jesmo to napravili. Dakle, sva ova pitanja koja ste spomenuli na sva pitanja zapravo postoje odgovor, a to što imamo čestih izmjena, izmjene su zato da poboljšamo sustav. I kada tomu idemo, ako ćemo tome zamjerati onda ne znam zašto postoji institucija izmjena. Kada je riječ o otežanim uvjetima rada poštovana zastupnice Bonačnić dakle škole sa otežanim uvjetima rada. To su materijalna prava naših nastavnika, ona se utvrđuju kolektivnim ugovorima i tamo su popisane škole sa otežanim uvjetima rada i prema tome se nastavnici koji rade u školi sa otežanim uvjetima rada i isplaćuju. Dakle, to nije materija koja se taksativno nabraja u samom zakonu od 1 do 34 nego stoji u kolektivnom ugovoru i u skladu s time se postupa. Dakle, to je rezultat pregovora socijalnih partnera. Tamo je zapisano i po tome se postupa. Zašto neka škola je neka škola nije, doista nije materija koja treba biti uređena zakonom. I dugo pitanje mreže škola. Vlada Republike Hrvatske je 2. lipnja donijela mrežu škola. To je dokument u izradi kojeg su sudjelovali zapravo svi koji su pozvani na to a posebice osnivači školskih ustanova. U ovome slučaju kada govorite o Dubrovačko-neretvanskoj županiji dakle onako kako je ona predložila tako je za tu županiju mreža škola i donesena. Ako bude drugačijih prijedloga otvorena je mogućnost izmjena, ukoliko osnivač na svom području bude smatramo da nešto treba izmijeniti neće Vlada imati razloga da tako nešto odbije. Kada bude dovoljno takvih prijedloga neka se izmjeni onako kako vi kažete jer vi najbolje znadete na svom području kako bi mreža škola trebala izgledati. Ali moram podsjetiti da moramo biti racionalni i ne možemo dopustiti da neka škola sa 76 učenika funkcionira kao matična škola koja će imati i ravnatelja i tajnika i računovođu dakle čitav jedan pogon ako u blizini ima matična škola kojoj ona može biti područna škola. Takvih situacija imamo i tu moramo biti dobri gospodari, a ne dopuštati da sa jednim razrednim odjelom u jednoj generaciji škola funkcionira kao matična. Ja vjerujem da to ne bi nitko dopustio. Kada je riječ o našoj suradnji sa uredima državne uprave, ja vam ovdje obećavam da po ovim pitanjima da ćemo sa uredima državne uprave ove stvari razriješiti koje su možda za neke nedorečene, ali u ovome slučaju i sa svim onim institucijama koje su upućene na to od pravobraniteljica preko drugih službi. Na koncu želim vam zahvaliti na raspravama, na razumijevanju, zapravo je naravno bez obzira što ćete na to reći najbolje u početak školske godine ući sa onim što je trebalo promijeniti. Najgore rješenje kada se tijekom polugodišta, usred godine donose nekakve izmjene i da škole po tom onda moraju reagirati. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, bio je hitni postupak, P.Z. br. 858. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, zastupnik Zvonimir Mršić i Klub zastupnika SDP-a. Molim predstavnika predlagatelja državnog tajnika gospodina Želimira Janjića da se očituje o predloženim amandmanima. Prvo, Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu koji se odnosi na, amandman 1. članak 13. stavak 1.
Amandman Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga. Potom, amandman 2. na članak 15. stavak 1. istog predlagača.
Drugi amandman Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu također prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Treći amandman istog predlagača na članak 21.
I treći amandman Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu prihvaćamo.
Hvala postaje sastavni dio prijedloga zakona. Potom imamo Kluba zastupnika SDP-a, prvi amandman koji se odnosi na članak 11.
Amandman kluba zastupnika SDP-a koji se odnosi na članak 11. ne možemo prihvatiti. Naime, uređivanje okvirnog programa za stjecanje nastavničkih kompetencija temelji se na više razloga, utvrdili smo da je uvođenje Bolonjskog procesa na visoko školskim ustanovama došlo do inoviranja matičnih programa ali je zadržan stari sustav obrazovanja nastavnika i to kroz četiri područja pedagogija, didaktika, psihologija odgoja i obrazovanja i metodika određenoga nastavnoga predmeta. Nositelji visoko školskih programa nisu svi osuvremenili obrazovanje nastavnika nego su ga nastavili realizirati kao zajedničke programske osnove. Ja ovdje moram napomenuti da su se visoka učilišta obratila ministarstvu sa zamolbama za odobravanje njihovih programa a nakon što smo utvrdili za razlike u programima odlučili smo se za donošenje okvira. Visoka učilišta naravno to očekuju od ministarstva jer će im okvirni program olakšati kreiranje izvedbenih programa. Napominjemo jednako tako da smo u programu gospodarskog oporavka imali zadaće donošenja nastavničkih kompetencija, nastavničkih profesija koja je od nacionalnog značaja i smatramo da se upravo Ministarstvo treba brinuti o postizanju tih kompetencija skupa sa visokim učilištima. I u drugim državama Europe, nadležno Ministarstvo donosi okvirni kurikulum za stjecanje profesije nastavnika a realiziraju ga visoko školske ustanove. iZ tih razloga ne možemo prihvatiti ovaj amandman.
Hvala. U ime Kluba gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine državni tajniče, iako jedan dio argumentacije oko neusklađenosti programa na visokim učilištima ne stoji autonomija sveučilišta je ustavna kategorija i garantirana je posebno u ovom programskom dijelu. Sve da Ministarstvo propiše okvirni program za stjecanje kompetencije visokim učilištima to ni na koji način neće i ne može a po ustavu i ne smije obvezivati visoka učilišta. Stoga utvrđivati zakonom obvezu da Ministarstvo utvrđuje program koji imaju provoditi sveučilišta je, usudit ću se reći, gotovo i protuustavno. Stoga tražimo glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala, nije dobio potrebitu većinu. Drugi amandman na članak 12. istog predlagača.
Drugi amandman Kluba zastupnika SDP-a također ne možemo prihvatiti naime, radi se o materiji koja se uređuje granskim kolektivnim ugovorima i ona je na taj način i utvrđena. Ukoliko u čitavom tom postupku netko uoči određenu pogrešku onda postoje službe kojima to treba prijaviti, a one su dužne sankcionirati svaki takav postupak.
Gospođa Marija Lugarić izvolite.
Borba protiv korupcija se ne događa donošenjem nacionalnog programa borbe protiv korupcije, borba protiv korupcije se ne vodi deklaracijama, nego se vodi tako da se u Zakonu propišu jasna pravila igre koja onemogućuju korupciju. Drugo, pravila da tako kažem, društveni dogovor prvenstveno se utvrđuje u Zakonu i kolektivni ugovor nije i ne može biti iznad zakona. Rekli ste da ukoliko se pokaže na terenu da ima problema. Državni tajniče znate bolje od mene o tome smo razgovarali da problema ima i to jako puno. U nekim županijama je situacija dramatična do te mjere da se čak zna i cijena pojedinog radnog mjesta. Meni je doista nije jasno zašto takvu korupciju ne želite potpunosti onemogućiti prihvaćanjem ovog amandmana i zašto i dalje podupirete ovakva ponašanja. Uvođenjem u Zakon ove odredbe onemogućili bi one pokušaje nedozvoljivih ponašanja, ovako na žalost Ministarstvo i dalje podupire koruptivna ponašanja stoga molim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala nije dobio potrebitu većinu. Prelazimo na predložene amandmane gospodina zastupnika Zvonimira Mršića i to na amandman 1. na članak 5.
Amandman Zvonimira Mršića na članak 5. ne možemo prihvatiti radi toga što je višegodišnja praksa da sukladno zakonu Ured državne uprave odnosno gradski ured za obrazovanje i šport Grada Zagreba koji ima potreban kadar za obavljanje propisanih poslova na prijedlog stručnih povjerenstava donosi rješenja o prijevremenom ili odgodi upisa u 1. razred osnovne škole ili privremenom oslobađanju od školovanja ili primjerenom programu osnovnog ili srednjeg obrazovanja za učenike s teškoćama u razvoju ili ukidanju rješenja o primjerenom programu osnovnog ili srednjeg obrazovanja za učenike s teškoćama.
Hvala. Budući da zastupnika nema, tko je za ovaj amandman molim da digne ruku? Hvala nije dobio potrebitu većinu. Drugi amandman istog zastupnika na članak 17.
Drugi amandman gospodina zastupnika Zvonimira Mršića također ne možemo prihvatiti, radi se o produljenju prve licence i obzirom da ovaj prvi rok pomičemo do 31. prosinca 2014. godine na ovakav način treba biti formuliran, odnosno nemamo uvjete za realizaciju članka 126.
Tko je za ovaj amandman zastupnika Mršića? Hvala, nije dobio potrebitu većinu. Treći amandman istog zastupnika na članak 18.
Niti treći amandman istoga zastupnika ne možemo prihvatiti. Obrazloženje je naime isto kao za prethodni amandman a odnosi se na obveze školskih odbora da raspisuju natječaj pa obzirom da pomičemo taj rok za 3 godine tako će biti i u ovom slučaju.
Hvala. Tko je za ovaj amandman gospodina zastupnika Mršića? Hvala, nije dobio potrebitu većinu. I amandman 4. na članak 19. istog zastupnika.
Također ne možemo prihvatiti niti ovaj amandman zbog toga što se također odnosi na produljenje ovoga roka do 1. 1. 2015.
Hvala. Tko je za ovaj amandman molim da digne ruku. Hvala, nije dobio potrebitu većinu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu Konačnog prijedloga zakona. Rezultat. Zakon je prihvaćen većinom glasova 109 glasova za, 4 suzdržana i ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Sada prelazimo na točku 15. to je - Konačni prijedlog Zakona o udomiteljstvu, hitni postupak, prvi i drugo čitanje, P.Z. br. 859 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. POslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Ante Zvonimir Golem, državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici i zastupnice. Prvi pisani tragovi udomiteljstva na području RH datira još iz 1902. godine i otada do danas u udomiteljstvu se u različitim dijelovima Republike Hrvatske razvijalo na različiti način tako da u određenim područjima imamo skoro visoko razvijeno udomiteljstvo kao što isto tako imamo i velika područja Republike Hrvatske gdje uopće nemamo razvijeno udomiteljstvo. U ovom trenutku kada pred vas dolazimo sa novim Prijedlogom zakona o udomiteljstvu u Republici Hrvatskoj ima 1332 udomiteljskih obitelji sa 1955 korisnika djece od kojih su 1675 djece bez roditeljske skrbi, 250 djece sa teškoćama u razvoju i 30-ero djece sa problemima u ponašanju. Isto tako imamo 1303 udomiteljske obitelji za odrasle sa 1394 korisnika, većinom starih i nemoćnih osoba, osoba sa invaliditetom ili psihički bolesnih osoba. Tijekom reforme sustava socijalne skrbi najavili smo dakle prema strategiji razvoja sustava socijalne skrbi koju je donijela Vlada Republike Hrvatske te novom Zakonu o socijalnoj skrbi koji je donio ovaj Visoki dom kako će se ubrzo pred vama naći jedan novi zakon, Zakon o udomiteljstvu, na način da se udomiteljstvo u Republici Hrvatskoj popularizira, poboljša i da se na neki način postane temeljem za razvoj deinstitucionalizacije sustava socijalne skrbi, a što je jedno od glavnih ciljeva i zajedničkog memoranduma o uključivanju i načina da se naši građani kojima je potrebna određena pomoć u životu da se na jedan kvalitetan način, način primjeren više jednoj obiteljskoj sredini, omogući da u Hrvatskoj ostvaruju bar osnovna ljudska prava koja im na kraju krajeva naš Ustav dozvoljava. U ovom prijedlogu zakona novost je da je podjela načina dakle udomiteljstva u četiri kategorije. Prvo kategorija ili prvi način udomiteljstva je tradicionalni način udomiteljstva kakav imamo i danas i kakav je praktički većina udomitelja razvilo to udomiteljstvo do donošenja ovog zakona i za koje se predviđa, jasno i glasno treba reći, da će biti i većina u budućnosti što znači da nitko tko se do sada bavio udomiteljstvom ne gubi to pravo udomiteljstva već da će on nastaviti na isti način provoditi udomiteljstvo, ali ovaj puta kroz oblik tradicionalnog udomiteljstva. Osim njega uvodimo novitet, to je specijalizirano udomiteljstvo, udomiteljstvo koje je predviđeno za djecu sa teškoćama u razvoju, za djecu sa poremećajima u ponašanju ili sa osobama sa invaliditetom koje udomiteljstvo bi trebalo biti visoko stručno udomiteljstvo koje bi mogle pružiti sve izazove i zadovoljiti sve potrebe korisnika koje će se udomljavati na takav jedan način. Treći sustav je sustav povremenog udomiteljstva koji je predviđen upravo za određene situacije koje imamo, ljudske situacije u današnjici kada nije potrebno odrediti trajno udomiteljstvo, a kada se mora izaći u susret i pomoći obiteljima i na neki način privremeno zbrinuti korisnika sustava iz bilo koje kategorije građana kako bi se nešto moglo u samoj obitelji ili kao problem riješiti ili razviti. I četvrti, možda najinteresantniji dio za nas koji rukovodimo sustav je tzv. hitno udomiteljstvo koje u ovom prijedlogu podrazumijeva između ostalih i mogućnost i novi instrument da ukoliko imamo recimo dijete žrtvu obiteljskog nasilja, da se dijete na jedan kvalitetan način zbrine izvaninstitucionalno kako bi se na jedan pravodoban i brz način moglo reagirat, a s druge strane ostavit institucijama države da u realnom vremenu kvalitetno odrade svoj posao. Takva udomiteljstva pružat će se kroz tri vrste, pružat će se dakle kroz srodničko, nesrodničko udomiteljstvo ili kroz profesionalno udomiteljstvo. Jesmo za profesionalno udomiteljstvo predvidjeli visoku stručnu spremu, struku koja će taj oblik poslova moći raditi ne samo na profesionalan način nego na visoko stručan način i pružiti već navedenu potrebnu skrb. Potrebno je još u uvodnoj riječi naznačiti kako je u sustavu udomiteljstva u Republici Hrvatskoj, to je jedan od osnovnih uvjeta za deinstitucionalizaciju, kako će se tom deinstitucionalizacijom dobiti da djeca, što je bilo predmetom Zakona o socijalnoj skrbi, djeca do 7 godina starosti se više ne spremaju u institucije, a isto tako osigurati i veći kapaciteti za smještaj starijih i nemoćnih jer smo svjesni da danas u Hrvatskoj postoji problem kapaciteta i ugovaranja u ustanovama za smještaj starih i nemoćnih. U izradi ovog zakonskog prijedloga sudjelovale su udruge koje su se i do sada bavile i predstavnici udruga koji su se bavili udomiteljstvom te su samim time sva svoja iskustva i sva svoja razmišljanja pretočili u jedan ovakav dokument. Nadamo se da će današnjom raspravom ukoliko bude potrebe moći se određene stvari i dopuniti i evo u uvodnoj riječi već možemo navesti da tijekom rasprave na Odboru za zakonodavstvo primili smo tri amandmana radi poboljšanja teksta i prihvaćamo navedene amandmane. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo kao što je već i državni tajnik kazao da je potreba donošenja novoga Zakona o udomiteljstvu proizlazi iz novoga Zakona o socijalnoj skrbi koji je stupio na snagu 2.lipnja ove godine, a jedna od glavnih odrednica reforme socijalne skrbi je deinstitucionalizacija, unapređenje i popularizacija udomiteljstva u Hrvatskoj. Dakle, smisao je smanjiti broj korisnika u institucijama socijalne skrbi i popularizirati udomljenje, iznjedriti veći broj udomiteljskih obitelji uopće u Hrvatskoj, a poglavito u područjima gdje takav oblik izvaninstitucionalne skrbi nije zaživio i još uvijek biva stigmatiziran. Vrijednost instituta udomiteljstva leži u činjenici da korisnik udomljenja u udomiteljskoj obitelji živi kao da je u vlastitoj obitelji, dakle na najsličniji način, zadovoljava potrebu stanovanja, prehrane, čuvanja, odgoja i obrazovanja da ima kompletnu skrb o zdravlju, biva poštovan i voljena, a te potrebe ne može ostvariti u vlastitoj obitelji. Planom deinstitucionalizacije i transformiranja domova socijalne skrbi od 2011. do 2016. godine kojega je donio ministar zdravstva i socijalne skrbi određeni su rokovi za zbrinjavanje korisnika smještaja izvan institucija i to djece i mladeži bez odgovarajuće roditeljske skrbi, djece i mladeži s poremećajima u ponašanju, djece s teškoćama u razvoju, starije i nemoćne osobe i odraslih osoba s invaliditetom, kao i psihički bolesnih osoba i to na prvom mjestu kroz smještaj u udomiteljsku obitelj. O tipovima udomiteljstva govorio je već gospodin državni tajnik, pa nema potrebe to ponavljati. Koliko god se Hrvatska može podići tradicijom udomiteljstva koja je duža od jednoga stoljeća za neke korisničke skupine je još to vrlo rijedak oblik socijalne skrbi. U tradicionalnom udomiteljstvu su smještena djeca bez odgovarajuće roditeljske skrbi i njihov psihofizički razvitak ne odstupa od značajnije od odrastanja druge djece iste životne dobi i odrasle osobe za zadovoljavanje svakodnevnih životnih potreba vezanih uz njegovu životnu dob ili zdravstveno stanje. Udomiteljstvo je na primjer u Dalmaciji vrlo slabo razvijeno za razliku od nekih drugih dijelova Hrvatske i ono što sada postoji to su uglavnom srodničke udomiteljske obitelji. Ovaj zakon će svakako izmijeniti tu sliku, popularizirati ovaj oblik izvan institucijske skrbi i regionalno ujednačiti broj udomiteljskih obitelji. Sada u Hrvatskoj imamo ukupno 114 državnih i nedržavnih domova i drugih pravni osoba i u svim oblicima skrbi je ukupno zbrinuto 12813 korisnika, odnosno 8545 osoba na stalnom ili tjednom smještaju. Od toga je 71 državni dom, 24 nedržavna i 19 drugih pravnih osoba. Imamo isto tako 1332 udomiteljske obitelji za djecu i mladež i 1955 korisnika od kojih je najviše djece bez odgovarajuće roditeljske skrbi 1675, 250 je djece s teškoćama u razvoju i 30 djece s poremećajima u ponašanju. Za odrasle osobe imamo ukupno 1303 udomiteljske obitelji i smješteno je 1394 korisnika i to za starije i nemoćne osobe, osobe sa invaliditetom i psihički bolesne odrasle osobe. Novi Zakon o socijalnoj skrbi je kao što je opet ću reći državni tajnik već to i naglasio udario temelje deinstitucionalizaciji djece u dobi do 7 godine života smještenih u domove za njihov smještaj u udomiteljske obitelji i gdje je to moguće za zasnivanje posvojenja. Nadalje, 40% djece s poremećajima u ponašanju smještenih u domove i 40% djece s teškoćama u razvoju deinstitucionalizirati u primarnu obitelj ili izvan institucijske oblike smještaja do 2016. godine. Tako je zacrtano ovim planom. Stoga specijalizirano udomiteljstvo je potpuno novo. Dakle, za djecu s poremećajima u ponašanju djecu s teškoćama u razvoju, odrasle osobe, žrtve obiteljskog nasilja i osobe sa invaliditetom. Specijalizirani udomitelj mora imati posebna znanja i vještine jer on i članovi njegove obitelji pružaju korisniku specijalizirane usluge skrbi. Mi u klubu HDZ-a pozdravljamo i hitno odnosno ili privremeno udomiteljstvo radi promptnog djelovanja na primjer prema djetetu koje je pretrpjelo nasilje u obitelji kako ne bi dalje trpjelo u svojoj obitelji do okončanja postupka prema počinitelju. Hitni udomitelji će biti važan potencijal i prema roditeljima njegovateljima kako bi mogli obnoviti svoju energiju i za vrijeme trajanja godišnjeg odmora biti mirni, odnosno miran da je njegovo dijete u sigurnim i stručnim rukama. Potpuno nova kategorija je i profesionalno udomiteljstvo za djecu i mlađe punoljetne osobe kao i za osobe sa invaliditetom. Profesionalni udomitelj može obavljati djelatnost kao samostalnu profesionalnu djelatnost ako je stručnjak sa područja, odnosno iz područja socijalnog rada, socijalne pedagogije, logopedije, psihologije, edukacijske rehabilitacije, radne terapije, odgoja i medicine bilo da će to raditi kao samac ili sa članovima svoje u ovom slučaju udomiteljske obitelji. Profesionalni udomitelj mora imati najmanje 5 godina iskustva kao udomitelj, najmanje tri godine kao specijalizirani udomitelj ili pet godina rada u struci u dječjem domu ili drugoj ustanovi socijalne skrbi. Dakle, priznaje se ranije stečeno radno iskustvo. Mora imati najmanje srednje školsko obrazovanje medicinskog usmjerenja ili visoko školsko obrazovanje. Nadalje, ovim zakonom su jasno propisani uvjeti za obavljanje udomiteljstva u mreži javne socijalne službe i uvjeti koje mora ispunjavati udomitelj i članovi udomiteljske obitelji. U nadležnosti je ministra donošenje pravilnika o provedbi natječaja za popunjavanje mreže udomitelja. Socijalni plan županije to držimo jako važnim i osigurana sredstva će pokazati koji je poseban, koji je potreban broj po vrstama udomitelja u mreži javne socijalne službe. Odluku donosi ministar, obavještava zavode i oni provode javni natječaj. Dakle, usmjerenost ide se u smjeru mreže udomitelja. Zakon precizno propisuje postupak davanja, obnove, privremenog ukidanja i prestanka dozvole za obavljanje udomiteljstva. Kada tim za udomiteljstvo zavoda udomitelja donese rješenje o ispunjavanja uvjeta za obavljanjem udomiteljstva udomitelja se upućuje na obvezno osposobljavanje prije izdavanja licence. Nakon osposobljavanja dobiva licencu na pet godina za određenu vrstu udomiteljstva i upisuje ga se u registar udomitelja. Zakon propisuje osobnu naknadu udomitelju za pruženu skrb i uloženi trud uz mjesečnu naknadu za smještaj i druge potrebe korisnika. U srodničkom udomiteljstvu se ne priznaje udomiteljska naknada. Velika je odgovornost na timu za udomiteljstvo Zavoda udomitelja, tj. dosadašnjeg ili dosadašnjih centara za socijalnu skrb sa sjedištem u središtu županija na kojem je dijete ili korisnik smješten. Ta odgovornost leži u obvezi razvoja mreže udomitelja, javne socijalne službe u izboru i pripremi udomitelja, praćenju pružanja usluge smještaja i osposobljavanja udomitelja uz stručnu pomoć, potporu i superviziju udomitelja u županiji. Vrlo važna obveza Zavoda udomitelja je provedba obveznog osposobljavanja i edukacija udomitelja. Zakon jasno definira i veće novčane kazne za povrede ovoga Zakona. U pripremi zakona kao što je državni tajnik i naglasio su sudjelovali predstavnici udruga koje se bave ovom djelatnošću i udomiteljstvom kao što su i prihvaćeni amandmani. Klub HDZ-a naročito podržava dodjelu priznanja udomiteljima za izuzetne uspjehe u obavljanju udomiteljstva na Međunarodni dan obitelji. Krajnji cilj je sretniji život korisnika udomiteljstva kao što je i pored naknade za trud i potrebe korisnika nagrada, tj. zahvala udomitelju i članovima njegove obitelji za plemenito djelo, jer su to ljudi koji zasigurno pored empatije za ovaj posao duboko u svojoj nutrini njeguju čovjekoljublje. Na kraju klub HDZ-a podržava donošenje Zakona o udomiteljstvu u hitnoj proceduri. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Sada je na redu klub HNS-a, HSU-a uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Udomiteljstvo kao volonterstvo u Hrvatskoj ima tradiciju i funkcionira dugi niz godina. Po prijedlogu ovog novog zakona udomiteljstvo bi moglo postati profesija, odnosno potpuno plaćeno zanimanje. Riječ je o udomiteljima djece bez odgovarajuće roditeljske skrbi s problemima u ponašanju ili invaliditetom, a uvjeti za profesionalnog udomitelja su: završeni fakultet s područja socijalnoga rada, socijalne pedagogije, psihologije, logopedije, edukacijske rehabilitacije, radne terapije i odgoja ili završena srednja medicinska škola te najmanje 5 godina iskustva kao udomitelj ili 5 godina rada u dječjem domu ili obrazovnoj ustanovi. Za profesionalne udomitelje predviđa se i mjesečna plaća od 5,5 tisuća kuna. Savez udomitelja se ne slaže s uvjetima za udomitelje. Oni smatraju da stručna sprema ne bi trebala biti presudan faktor već iskustvo i uzoran status osobe kao udomitelja. Navode praksu primjerice u Sloveniji, a s obzirom da se radi o djeci s poteškoćama u razvoju i ponašanju iskustvo je puno važnije od obrazovanja. Eto, tako navodi Savez udomitelja. A ja pitam predlagatelja imamo li mi sliku o broju potencijalnih udomitelja? Ako je imamo onda je to dobra situacija, a ako nemamo bojim se da će onda taj dio ostati mrtvo slovo na papiru. Zakon o udomiteljstvu regulira izuzetno osjetljivu tematiku koja zahtijeva široko uključivanje stručnjaka i praktičara koji mogu i trebaju ponuditi kvalitetna i provediva rješenja s ciljem unapređenja života i rada kako korisnika tako i svih onih koji će rad na ovim teškim društvenim problemima obavljati s puno ljubavi i radosti, ali i koristi kako osobne, a još više opće društvene. Evo iz ovih razloga klub HNS-HSU-a izražava žaljenje što zakon ide samo u jednom čitanju. Ja vjerujem da je zakon doživio drugo čitanje da se onda i ova nedoumica, odnosno protivljenje Saveza udomitelja se moglo razriješiti do drugog čitanja. Za slučaj da ne dođe do drugog čitanja, a klub HNS-HSU-a predlaže da ovaj zakon ide u drugo čitanje, a ako do njega ne dođe klub HNS-HSU-a je podnio 2 amandmana na ovaj prijedlog zakona. Prvi, koji se odnosi na članak 6., odnosno na načelo mi u klubu HNS-HSU-a predlažemo izmijeniti naziv načela – načelo integriranosti u načelo uključenosti. Evo, obrazložit ću zašto tako mislimo. Predloženi naziv u većoj mjeri održava namjeru primjene načela, odnosno u većoj mjeri naglašava suradnju i proaktivnu ulogu korisnika u planiranju načina zadovoljavanja svojih potreba u odnosu na pojam integriranosti koja sugerira integriranost korisnika u socijalnu sredinu što se odražava kroz načelo održivosti socijalnih veza. Dalje predlažemo, dakle iza članka 6. predlažemo novo načelo i članak 7. – naziv načela bi bio načelo najboljeg interesa za korisnika. Pri tom stavak 1. drži sljedeće: "Pri utvrđivanju potrebe i okolnosti za smještaj korisnika u udomiteljsku obitelj voditi se potrebama korisnika, odnosno ciljevima individualnog plana." Predloženim načelom se zapravo i vodio predlagatelj zakona, nadam se. I na kraju evo htjela bih osobno poželjeti svu sreću u iznalaženju kvalitetnih udomiteljskih obitelji Centru za socijalnu skrb u našem lijepom gradu Zaprešiću koji je izdao jedan letak i ja ću tu poruku sa letka pročitati jer držim da je izuzetno znakovita i izuzetno važna. Poruka kaže: "Ne mijenjajte svijet, promijenite život jednog djeteta." Ja se s tom porukom apsolutno slažem i zaista pozivam sve one koji misle da mogu i žele promijeniti svijet jednog djeteta neka se uključe i odazovu pozivu ovog socijalnog centra. Klub HNS-HSU-a će podržati ovaj prijedlog zakona jer držimo da prijedlog zakona donosi pozitivne pomake, ali ako je ikako moguće bilo bi dobro da predlagatelj prihvati drugo čitanje i u tom vremenu bi se usuglasile ovo protivljenje Saveza udomitelja za kojega mi držimo da je opravdano i da se mora dati vremena da se usuglase stavovi. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa gospođo zastupnice. I ostaje još Klub zastupnika SDP-a i poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Obiteljsko okruženje, zapravo pozitivno obiteljsko okruženje jedan je naravno od najvažnijih faktora zaštite mladih ljudi da bi se na taj način najvjerojatnije zaštitili od raznih rizičnih utjecaja tijekom svog rasta i razvoja. Međutim, sve obitelji naravno nisu u stanju ispuniti svoje zadatke, odnosno adekvatno brinuti o pravilnom rastu i razvoju i upravo zbog toga ako je djetetov razvoj u obitelji ugrožen i ako se roditelji iz nekakvih razloga ne mogu brinuti za djecu tada je sustav socijalne skrbi dužan, odnosno ima zadaću zbrinuti djecu na najbolji mogući način. Jedan od mogućih oblika izvaninstitucionalnog, odnosno izvanobiteljskog pardon zbrinjavanja djece je smještaj u udomiteljsku obitelj. Udomiteljstvo je u pravilu privremeno dok se zapravo ne srede prilike u biološkoj obitelji ili se zapravo ne odnose odluka o trajnom zbrinjavanju djeteta. Zapravo, dok se ne donese ta odluka. Udomiteljstvo kao volonterstvo datira još od 18. stoljeća. Krajem 80-tih i 90-tih godina i znanstvena zajednica je prepoznala prednost udomiteljskog smještaja korisnika te je u Dubrovniku organizirala prvi tečaj za isti. Moram reći da je udomiteljstvo velika odgovornost ali naravno je i veliki izazov. U svojim domovima udomitelji toj djeci i odraslima daju topli dom i sigurno da su takva djeca uvijek povrijeđena i iznevjerena, imali su loša iskustva prema tome, to je jedna velika odgovornost a s druge strane je izazov da na ovaj način se pokuša promijeniti vrlo teška sudbina takve djece a naravno i pomoć odraslim osobama. Što se tiče udomiteljstva u Hrvatskoj ja moram reći sada par podataka slike sada. Ukupni smještaj udomiteljska obitelji kada gledamo odrasle i djecu 2007. godine bio je 5 tisuća 519 korisnika, 8. 5153, 9. 5105, danas 3349 korisnika od kojih je 1955 djece i mladih. Iz postojećeg je vidljivo, govorim o sadašnjem stanju vidljivo da je broj korisnika udomiteljstvu iz godine u godinu opada a to naravno nikako nije smjer prema deinstitucionalizaciji prema kojoj se želi ići. Prema tome, kada gledamo trenutnu sliku stanja u Hrvatskoj imamo neravnomjeran broj udomiteljskih obitelji po regijama pa se stoga djeca često smještavaju daleko od svojih prebivališta odnosno nadležnosti, matičnog centra za socijalnu skrb ili srodnika. I smeta me jedna konstatacija negdje na početku u uvodnom dijelu kada se piše da dobivaju kulturološko i klimatske promjene da su to dobiti koji korisnici dobivaju, kome to klimatske promjene oni imaju sasvim drugih briga od toga. Zatim, imamo kontinuirani pad broja djeca u udomiteljskim obiteljima. Mislim da je nedovoljna naknada udomitelja 400, 500 kuna ovisno o broju djece, nedovoljan je iznos opskrbnine za djecu koji iznosi oko 2000 kuna vrlo lako se rastopi, zatim je to uračunavanje opskrbnine za dijete u dohodak udomitelja, tu imamo primjer Nove Gradiške. Opskrbnina nije prihod nego je trošak na dijete. Možda je to slučajno u Novoj Gradiški jer je to primjer samo u Novoj Gradišci. Zatim je problem što centri za socijalnu skrb teško izriču mjere za nužno izdvajanje djece iz obitelji ili nužno lišavanje roditeljske skrbi. Pa vrlo često imamo da dovoljno je nekada pozvati da se roditelj interesira jedan, dva puta mjesečno, prema tome to individualno tumači ima još postoji problem između centra i odluke suda gdje su crne rupe djeca nemaju vremena čekati, djeca su ugrožena prema tome to vrijeme je nekada vrlo dugo. Sadašnje stanje da ne postoji registar udomitelja što će ovim zakonom se poboljšati, zatim, loša suradnja udomitelja s vrtićima i školama. Zatim je to problematika sadašnja, ja govorim provođenje supervizije za udomitelje, ne postoji dovoljan broj stručnjaka koji bi kroz terapijski rad pripremali udomitelje i djece za napuštanje udomiteljske obitelji to je već kada odlaze. Zatim je mali broj obrazovanih udomitelja, mali broj udomitelja u urbanim sredinama i nepripremljenost sustava za specijalizirano udomiteljstvo. Za djecu sa specifičnim potrebama, za vrlo malu djecu i dojenčad. Isto tako najveći broj udomitelja su žene u dobi od 50, 60 godina, a čak 52,21% udomitelja je bez škole, s nepotpunom osnovnom školom ili sa završenom osnovnom školom. Većina udomljava jedno dijete, čak u 43% slučajeva. U oko 27% slučajeva radi se o srodničkom udomiteljstvu. Najveći broj svih korisnika u udomiteljskim obiteljima nalazi se u gradu Zagrebu i Zagrebačkoj županiji, slijede ih Osječko-baranjska, Koprivničko-križevačka županija. Na začelju je na žalost Dubrovačko-Neretvanska i Šibensko-Kninska županija u Šibensko-kninskoj imamo svega 41 korisnika. Točnije ako govorimo o području Republike Hrvatske u priobaljnom području naše zemlje od Cavtata do Umaga uključujući tu i cijelu Ličko-senjsku županiju u udomiteljstvu se ukupno nalazi 604 korisnika ukupno i odrasle i djece. Ne govorim ovo slučajno, novim zakonom o socijalnoj skrbi propisano je da djeca do 7. godine života moraju biti smještena u udomiteljsku odnosno srodničku obitelj. Slažem se da je to najprimjereniji oblik skrbi za djecu te dobi, pa naravno i stariju. Međutim, postavlja se logično pitanje, kako djecu za koju je zbog neprimjerene roditeljske skrbi nužno smjestiti u udomiteljsku obitelj ako takvih obitelji u cijelom jednom takvom širokom području naše zemlje nema. Kako izvaditi dijete po zakonu što naravno pozdravljam, kako izvaditi dijete mlađe od 7 godina iz institucije ako nema kome. Da bi se takve mjere poduzimale prije svega potrebno je udomiteljstvo popularizirati, ostvariti povoljne uvjete potencijalnim udomiteljima, omogućiti kvalitetnu skrb ali naravno i brži razvoj te institucije udomiteljstva. Tu sada dolazimo na temu predloženog zakona o kojem danas raspravljamo. Pitam se omogućava li ovaj Zakon ovo o čemu govorimo. Ja sam ga par puta pročitala, u par navrata, vrlo sam empatična osoba ja ne vidim, nisam našla to da me je poticalo za udomiteljstvo. Zakon je pisan prema iskustvima drugih zemalja, pohvala je konzultirati se sa drugima, možda su tražili i portugalski model jer je radna skupina za vrijeme izrade ovoga Zakona išla na studijsko putovanje, možda ćemo imati Portugalski model. Međutim, ovaj Zakon možda treba našim postojećim i potencijalnim udomiteljima, ovaj Zakon mora funkcionirati dobro u Hrvatskoj i prihvaćati stanje kakvo jest zatečeno u Hrvatskoj kod primjene ovoga Zakona. Zakon nije kao uostalom onaj prije koji je donešen nije prošao kvalitetnu javnu raspravu, tako kažu barem ovi koji se bave tim jer predlagatelj za to nije ostavio dovoljno vremena, ponovno je hitni postupak i sada. Predlagatelj u nenormativnom dijelu Zakona tvrdi da će ovaj zakon omogućiti brži i kvalitetniji razvoj udmoiteljstva. To smo čuli i od prijašnjih rasprava. Nisam sigurna. Mislimo da neće. Evo zašto. Prema postojećim podacima broj udomiteljnih korisnika je u padu. Daleko je teže pokrenuti nešto za što se dozvolilo da se počne urušavati? Da li se čekao novi Zakon o socijalnoj skrbi da se počne popularizirati udomiteljstvo. To je jedan prostor koji je izgubljeno vrijeme. Zatim propisani uvjeti koje moraju ispunjavati profesionalni udomitelj su takvi da se slobodno može tvrditi da će se broj zainteresiranih koji ispunjava moći nabrojiti na prste. Osim toga spomenuta je plaća od 5,5 tisuća kuna. Tko će ostaviti nekakav drugi posao ili ići za to raditi. Pa da vidimo kako prema ovom prijedlogu treba izgledati profesionalni udomitelj. Citiram zakon: "Stručnjak iz područja socijalnog rada, socijalne pedagogije, logopedije, psihologije, edukacijske, rehabilitacije, radne terapije, odgojne medicine te stručni radnik u djelatnosti socijalne skrbi koji je osposobljen za pružanje specijaliziranih dodatnih usluga korisniku. Imati najmanje završenu srednjoškolsko obrazovanje, imati propisane stambene i materijalne uvjete za obavljanje udomiteljstva. Mora ostvarivati vlastita sredstva za uzdržavanje". Ovo je sve divno i krasno, ali ja ne znam tko će se javiti, da li ćemo imati izgleda uopće da imamo kandidate za profesionalne udomitelje. Slažemo se da osoba koja će skrbiti o osobama s teškim oblicima invaliditeta, djeca s teškim poremećajima u ponašanju ili djeca teško istraumatizirana obiteljskim nasiljem moraju imati primjerenu skrb. No tko od postojećih udomitelja može trenutno udovoljiti ovim zahtjevima? Ali ako u obzir uzmete da je u regiji o kojoj sam primjerice prije govorila većina ljudi usmjerena i oni koji imaju višak stambenog prostora i prostornih kapaciteta da se stavljaju zapravo na turističko tržište za vrijeme sezone jer mu je to naprosto nažalost isplativije što je objektivno. Kako očekivati da će se ti ljudi okrenuti udomiteljstvu uz postojeće rigidne uvjete koji su propisani ovim zakonom? Rješenje koje se u tom slučaju nudi je smjestiti dijete u drugu najvjerojatnije daleku županiju gdje je udomiteljstvo popularizirano a vidjeli smo da je da ima, gdje postoji tradicija udomljavanja djece. Ali tada djeca gube kontakt sa biološkom obitelji, gube kontinuirani kontakt sa centrom za socijalnu skrb koji im je nadležan u mjestu iz kojeg potječu i koji je s njima i njihovim biološkim obiteljima treba raditi na otklanjanju nedostataka odnosno raditi na meditaciju da se što prije to dijete vrati u svoju biološku obitelj. Također u našem društvu upravo ovi profili stručnjaka u najvećem broju predstavljaju deficitarne struke. Mislite li da će se netko tko na tržištu rada kao deficitarna struka može ostvariti vrlo dobre prihode odlučiti ipak na 24. satnu skrb o teško bolesnom djetetu. Ovaj zakon profesionalnim udomiteljima pruža i mogućnost da u skraćenom četverosatnom radnom vremenu rade i negdje drugdje. Mislite li da je to moguće? Za takve primjere iz života bilo je dovoljno pitati majke koje o svojoj djeci najtežim invalidima skrbe 24 sata dnevno i teško nađu slobodan trenutak da i same odu do liječnika a kamoli da se zaposle sa skraćenim radnim vremenom. Dakle ovaj zakon ne odgovara na pitanje kako povećati broj udomitelja kako zainteresirati mlade osobe za ovakav oblik skrbi o djecu, kako popularizirati udomiteljstvo u regijama jer taj institut još nije prepoznat? Ukratko već po svojoj koncepciji i propisanim uredbama dvojbeno je ide li on u smjeru najboljeg interesa korisnika ili za predlagatelja samo predstavlja još jednu obvezu koju mora izvršiti? Nakon Zakona o socijalnoj skrbi još jedan zakon koji mora prema kojem ima obvezu postupati. Donosi ovaj zakon još mnoge nelogičnosti i nedorečenosti, ja se nadam da ćemo to vidjeti u pojedinačnim raspravama. Sada bih još htjela da mi se objasni pojedini članci. Imamo članak 15. stavak 4. mislim da je nezgodna formulacija, ispravite me ako nisam u pravu, gdje piše da profesionalni udmoitelj može raditi u nepotpunom radnom vremenu u drugoj djelatnosti u preostalom dijelu radnog vremena. Prije sam spomenula spekuliranje s radnim vremenom kada se govori o udomiteljskom poslu, mislim da je to krajnje neprimjereno jer taj posao po svojoj vrsti ne može, ne smije biti, ne smije se predviđati ograničenje, klasična podjela radnog vremena slobodnog kod djece odnosno kod skrbi djece nema. Hoćete mi još dozvoliti da prijedloge? Evo vrlo kratko. Hvala lijepo. Evo zatim kada imamo kod prava udomitelja mislim da je to članak 41. da li je moguće dodati pravo na bolovanje recimo, zatim pravo na dopust u doba prilagodbe djeteta, pravo na prednost upisa u vrtić, pravo na porodiljni ako se uzme dijete koje je jako malo, pravo na porodiljni. Zatim je to članak 47. to ovo gdje piše obveze zavoda. Mislim da bi trebalo još zavod se brinuti i dati sredstva i za maturalna putovanja zatim i za male škole koje su obvezne zatim da su to obvezni izleti u školi itd. Evo vidim da mi je vrijeme očito. Prema tome meni je jako žao što ne ide u drugo čitanje zakon kako bi se zapravo svi ovi nedostaci raspravili sa strukom. Mi ne dvojimo u klubu SDP-a da je zakon potreban i nužan, naravno da je. Međutim, pitam se na kraju koliko naših sugrađana uopće zna što su udomitelji. Prema tome, treba raditi na senzibilizaciji javnosti kroz široke kampanje, ali prije donošenja zakona a ne čekati da će zakon raditi na popularizaciji udmoiteljstva.
Dobro. Vrijeme je isteklo već. Hvala vam lijepo gospođo zastupnice. Ispravak netočnog navoda ima poštovana zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo ja bih bila puno sretnija da mi poslovnik o radu Hrvatskog sabora dozvoljava repliku, ali moram ispraviti jedan navod gospođe zastupnice kada kaže da nemamo dovoljno stručnjaka za osposobljavanje. To je zaista kolegice netočno jer reći ću vam jednu stvar nije predlagatelj na pamet rekao i dao u nadležnost i veliku odgovornost zapravo povjerio timu stručnjaka pri centru za socijalnu skrb odnosno po novom Zakonu o socijalnoj skrbi zavodu u središtu županije koji je dužan pripremati udomitelja, pratiti pružanje usluge koju on pruža prema svom udomljeniku. Isto tako osposobljavati ga, davati mu stručnu potporu i raditi superviziju. Vrlo je važna ta uloga zapravo zavoda i njegovih stručnjaka, a osobno držim poznavajući zapravo taj rad i radeći dugi niz godina držim da imamo kvalificirane stručnjake za ovakvo zapravo udomiteljstvo. Možda bude prilike u replici. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Ovim je završena rasprava po klubovima. Slijedi pojedinačna rasprava. Prva od petero prijavljenih je poštovana zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo ja bih se pridružila onima koji podržavaju donošenje ovoga zakona koji zaista proizlazi iz reforme socijalne skrbi, odnosno iz Zakona o socijalnoj skrbi kojim je upravo i obveza donošenja ovako jednoga zakona. Reforma socijalne skrbi je i utemeljena na deinstitucionalizaciji domova socijalne skrbi i zaustavljanju izgradnje glomaznih institucija za smještaj djece. U našoj zemlji zaista je veliki broj djece smješteno u institucijama što se vidi iz samog obrazloženja ovoga zakona imamo 71 državni dom, 14 za djecu i mladež bez odgovarajuće roditeljske skrbi sa 782 korisnika, 11 za djecu i mladež sa problemima u ponašanju sa 1477 korisnika, 28 za djecu, za odrasle osobe, 24 nedržavna doma, 2 za djecu i mladež bez odgovarajuće roditeljske skrbi sa 188 korisnika itd., itd. Sama definicija je tada kada unatoč naporima institucije nije moguće osigurati uvjete da djeca ostanu u svojim biološkim obiteljima ili da se nakon određenog vremena provedenog izvan obitelji vrate svojim roditeljima, država je dužna osigurati obiteljski oblik skrbi. Tu je naravno najprikladnije posvojenje i udomiteljska obitelj. Udomiteljska obitelj, jako mi je drago da se ovim zakonom predviđa registar udomiteljskih obitelji, a naravno dijelom se ni ne tiče ovog zakona tema posvojenje, međutim naglasila bih da veliki broj roditelja je zainteresiran za posvojenje i da bračni parovi bez djece šalju silne upite na centre za socijalnu skrb, dakle na preko 180 centara da rijetko koji od njih dobije odgovor. Možda bi bilo dobro napraviti jedan registar obitelji koje žele posvojiti djecu i da to bude transparentno, da se točno zna iz kojeg doma se mogu posvojiti, koje su to obitelji, koje su po redu itd., itd., da se ne mora tražiti veza da bi se dijete posvojilo. Mnogi zakonodavni okviri i nacionalni planovi rade na pravima djece i na interesu djece. Posebno me veseli plan da će do kraja 2012. godine u suradnji sa pružateljima alternativne skrbi u potpunosti se deinstitucionalizirati djeca u dobi od tri godine. Ako to uspijemo to će zaista biti veliki uspjeh. Izuzetak će biti samo povremeni smještaj u najduljem trajanju od šest mjeseci sa ciljem žurne identifikacije odgovarajuće trajne skrbi obiteljskoga tipa. Prosječno trajanje smještaja djece u domovima je četiri godine. To je zaista dugi period iako je nekada bilo još i više. Međutim, nepoznavanje života u obitelji rezultira time recimo jedno istraživanje je pokazalo da mlade majke odrastaju u domovima, a kasnije ne znaju skrbiti o svojoj djeci pa i njihova djeca završavaju isto u institucijama. Dakle, iz toga proizlazi važnost smještaja djeteta u obitelji. Nije samo ovim zakonom reklamirana obitelj i propaganda jedna vođena za udomiteljstvo i za obitelj. Vi se sjećate da je već 2005. godine pod pokroviteljstvom gospođe Kosor UNICEF predstavio jednu kampanju "svatko dijete treba obitelj". Dakle to nije od danas, od donošenja ovoga zakona. Ono što bih htjela naglasiti je zapravo razvijanje svijesti o potrebi udomiteljstva i regionalno ujednačavanje. Ovo što je i sama kolegica rekla, imate područja u Hrvatskoj u kojima je zaista razvijeno udomiteljstvo, Varaždin, sjeverozapadna Hrvatska, područje oko Vrbovca. Prije 10, 15 godina imali ste udomiteljske obitelji po pet, šest djece. Dobro je da je danas to ograničeno na brojku tri, odnosno odraslih četiri. Ali je problem u tome što recimo u Dalmaciji nemate razvijenu svijest o udomiteljskoj obitelji. I sama pravobraniteljica za djecu mislim da je iznesla jedan primjer gdje je jedno dijete u domu izrazilo želju da bi se smjestilo u jednu obitelj, međutim u njegovoj regiji nisu mogli naći udomiteljsku obitelj, a dakle on je odbio biti negdje drugdje, u drugoj županiji da se ne bi odvojio od svojih srodnika, od svoje familije. Vrlo je važno i specijalizirano udomiteljstvo za djecu sa teškoćama u razvoju, sa poremećajima u ponašanju obzirom na specifičnost zdravstvene i odgojno-obrazovnih potreba jer jednostavno bez jedne edukacije ne možete ni baviti se sa takvim djetetom. U tom smislu pozdravila bih i profesionalizaciju udomiteljstva koja će dovesti zaista ja mislim do veće zainteresiranosti jer nekome se čini 5000 kuna malo, ali ako se u tom smislu profesionalizirate i imate ljubav prema djeci onda vam to je puno, a ne malo. Tradicionalno udomiteljstvo kod nas zaista postoji, međutim i sami udomitelji koji to tradicionalno već tako rade već su dosta u poznim godinama, istina je da nisu educirani, da su to uglavnom osobe sa osnovnom školom, prema tome i oni ukazuju na potrebu stručne pomoći i u tom centru za socijalnu skrb zaista moraju odigrati veliku ulogu u osposobljavanju takvih obitelji. Istraživanja su zaista pokazala da djeca smještena u udomiteljsku obitelj postižu visoku razinu psihosocijalnog funkcioniranja, imaju izgrađenu pozitivnu sliku o sebi, visoko samopouzdanje i visoko samopoštivanje. Prema tome, to nam sve govori koliko je potrebno dijete smjestiti u obitelj, koliko je važno o djetetu se brinuti, koliko je važan jedan interdisciplinarni pristup koordinacije i na regionalnom i na nacionalnoj razini i samo mislim na taj način možemo uspjeti. A ovaj zakon uza sve one druge mjere koje imamo nacionalne politike i za invalide i za druge može samo pridonijeti povećanju svijesti o potrebi udomljavanja djece, a ne smještanja u institucije kao što su domovi. Hvala.
Zahvaljujem. Repliku ima poštovana zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice Caparin, lijepo ste govorili da je jedna od intencija, naime i obveza ovoga zakona da se do srpnja 2012. godine djeca do tri godine, dakle bebe ni jedno više ne smije biti u institucijama. Dakle, u domovima socijalne skrbi nego trebaju biti smješteni u obitelji. I ja se nadam da će evo i ovim donošenjem ovakvoga Zakona o udomiteljstvu da ćemo stvoriti sve pretpostavke da taj cilj koji smo si postavili donošenjem Zakona o socijalnoj skrbi da će biti riješen. A čuli smo na Odboru za zdravstvo i socijalnu skrb da u ovom trenutku u Hrvatskoj su 73 djeteta do 3 godine smještena u domove socijalne skrbi što na ovaj način sada po postojećoj mreži centara za, postojećih centara za socijalnu skrb bilo bi jedno dijete po centru, odnosno po tome području. I sad kolegice Caparin povezujem to sa onim problemom o kojem svi mi ovdje govorimo jer ste vi ga se dotakli u svojoj raspravi, a toj neravnomjernoj raspoređenosti ovoga udomiteljstva u svim dijelovima Hrvatske. Ja ću iznijeti svoj primjer Brodsko-posavske županije samo dva grada, 160000 stanovnika Nova Gradiška pokriva nekih 50-tak tisuća stanovnika. Dakle, grad sa okolnim područjem ima udomiteljstvo staro, tradiciju udomiteljstva već od 40 godina i stotinjak obitelji koji se bave i do sada udomiteljstvom. A za razliku od područja koje pokriva Centar za socijalnu skrb Slavonski Brod koji ima svega 8 obitelji koje su udomiteljstva za djecu od kojih je 5 srodničkih, a svega 3 nesrodničke i smješteno je svega 12 djece. Zbog toga mislim da i današnja rasprava i donošenje ovoga Zakona o udomiteljstvu je još uz sve ono što radi ministarstvo zajedno sa UNICEF-om, što rade udruge udomitelja daje poticaj i stvaranje pretpostavki da udomiteljstvo u Hrvatskoj zaživi na onaj način u interesu djece odnosno korisnika kojima je udomiteljstvo potrebno. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku ima poštovana zastupnica Caparin.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Naime, izuzetno se klanjam tim obiteljima koji su već godinama u udomiteljstvu. To su zaista krasne obitelji koje to ne rade zbog novca, jer taj novac koji dobiju to je isključivo samo za djecu a ne za njihovu zaradu. Međutim, i sama sam naglasila da su to obitelji koje su u prosjeku 60 godina starosti. Vi morate znati da a i znate vjerujem da ta djeca koja su tada išla u udomiteljstvo su uglavnom bila siromašna djeca bez mogućnosti egzistencije, a ono što je danas se to da su djeca koja su doživjela nasilje, zlostavljanje, traumu i sasvim treba jedan drugi pristup upravo ovaj koji donosi ovaj Zakon a to je specijalizacija i profesionalizacija udomitelja jer to je zaista se shvaća jedan multidisciplinarni pristup takvoj djeci i suradnja na svim nivoima.
Hvala lijepa. Na redu je poštovana zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Pa nema dvojbe da nam je potreban novi Zakon o udomiteljstvu. Sustav udomiteljstva u Hrvatskoj doista treba promijeniti i treba ga razviti i treba ga transformirati što god, ali nešto u svakom slučaju treba s njime učiniti. U Hrvatskoj još uvijek neopravdano je velik broj djece u institucijama. I dalje nije dosegnut onaj omjer kojim smo težili i kojeg smo zacrtali u Nacionalnom planu aktivnosti za prava i interes djece od 2006. do 2012. a to je 80 naspram 20. Dakle, 80% djece u udomiteljstvu, a svega 20% u institucijama. Premali je broj ljudi koji se odlučuju na udomiteljstvo. Postoje regije u kojem udomiteljstva praktički uopće nema. Treba dakle napraviti mrežu udomitelja. Treba im pružiti kvalitetnu, stručnu podršku. Dakle, edukacije i supervizije. Nužno je razraditi različite kategorije. Treba spriječiti zlouporabe, treba spriječiti iskorištavanje djece itd. itd. Dakle, moramo donijeti jedan kvalitetan zakon koji će dobro odgovoriti na potrebe koje imamo. Dakle, nije sporno da nama treba novi zakon. Samo je pitanje da li je ovo dovoljno dobar zakon i da li pruža odgovore na sva pitanja koja imamo i da li pruža odnosno da li odgovara na sve potrebe koje imamo. Ja vjerujem da su namjere predlagatelja bile dobre. Dakle, teži se djeci pružiti jedan humaniji, jedan prirodniji životni milje za odrastanje i za odgoj. I brojni su i doista nepobitni dokazi koji ukazuju na to da se djeca ne razvijaju na odgovarajući način ukoliko nemaju obiteljsko okruženje i da samo dakle u obiteljskom okruženju mogu naučiti što je uobičajena obiteljska svakodnevica imati podršku i pripadnost. Rekla bih da je ovo čak mogao biti i dobar zakon. Doduše, dajete ga po hitnom postupku što ne razumijem. Mislim da za to nema opravdanja. Međutim, tu se ništa ne može. Moja ključna primjedba ovom Zakonu i suštinski nedostatak zakona jest nemogućnost implementacije u brojnim njegovim segmentima. Dakle, to smatram da je suštinski problem u ovome Zakonu. I zašto on u konačnici ipak ne može biti dobar. A implementacija je u stvari i svrha. Trebalo bi barem tako biti. Što će nam zakon koji ne možemo implementirati, koji ne možemo primijeniti. Za koga je onda pisan ako ne može biti primijenjen? I svaka javna politika zapravo treba odgovoriti na potrebe i na probleme. A stvarna potreba i stvarni problemi u ovom trenutku kada govorimo o ovoj problematici u Hrvatskoj jest da nemamo dovoljan broj udomitelja. I sad pitanje je hoće li ovaj Zakon pomoći da se poveća broj udomitelja u Hrvatskoj. Ovi koje danas imamo vidimo to iz raznih analiza su prestari i neobrazovani. Preko 50% udomitelja je bez škole i to je u stvari naša realnost. Dakle, postavljam pitanje što je aktualna politika u posljednjih 7 godina učinila da udomitelja u Hrvatskoj bude više? Što je dakle aktualna politika učinila da se stvori mreža udomitelja. Bez toga nema implementacije ovoga Zakona. I tko misli drugačije ja mislim da je krivu. Dakle, teško je podržati tu jednu rekla bih obrnutu logiku koja je poremetila redoslijed donošenja, odnosno implementacije zakona. Zar nije bilo logično najprije stvoriti preduvjete za primjenu zakona? Dakle, ključni preduvjet za implementaciju zakona jest da ste stvorili mrežu udomitelja, a mrežu udomitelja nemate, odnosno bez toga ovaj Zakon je jednostavno mrtvo slovo na papiru. Ako nema dovoljno udomitelja, a nema ih zakon je u praksi nula. Dakle, imati situaciju kakvu danas imamo na terenu, a forsirati udomiteljstvo, a to ovaj zakon sada čini. Dakle, nema nekog prijelaznog perioda, stupanjem zakona na snagu forsira se udomiteljstvo. Dakle, to ne samo da je krivo već po mom dubokom uvjerenju može biti i pogubno za dijete. Dakle, ne igramo se kockicama, radi se o dječjim sudbinama. U ovakvoj situaciji na terenu udomitelji trebaju biti preporuka, tome se treba težiti, ali nikako forsirati. A zakon to čini i pitam se doista u čijem interesu to čini. Ja vam mogu dati primjer jedne mlade majke koja je npr. upravo rodila dijete i to u Rijeci, dakle u Primorsko-goranskoj županiji nema udomitelja, čak i da ga povećalom tražite ne biste ga našli, majka je nezaposlena, iznimno lošeg socijalnog statusa, želi se brinuti o djetetu, dakle želi biti s njim. Ali, trenutno nema uvjete za to, nema posao, nema krov nad glavom i nema novca. Što će napraviti socijalni radnik držeći se ovoga zakona? Poslat će dijete 300, 400 km od majke koja želi to dijete. Dakle, kako će majka održavati i razvijati emotivnu vezu sa djetetom? Kako će uopće doći do njega? Dakle, jeste li svjesni što to znači za odnos djeteta i majke u budućnosti? Dakle navela sam jedan primjer, odnosno vrlo snažan razlog zbog kojeg ovo ipak neće biti dobar zakon bez obzira na njegov potencijal i plemenite namjere. Evo drugog razloga zašto mislim da je to tako, strana br. 11. članak 15. – profesionalno udomiteljstvo. Odlično smo to zakonom regulirali, pa to nam je trebalo. Ali, jeste li to dobro učinili? Ja mislim da niste. Ja mislim da to nije dobro učinjeno jer vi definirate da profesionalni udomitelj može biti stručnjak iz područja i nabrajate, dakle teško se ne složiti s vama da je potrebna educirana i stručna osoba koja će zbrinjavati djecu s invaliditetom kojemu je potrebna 24-satna skrb, ali moje pitanje je s čime se dokazuje da je stručnjak? Što znači stručnjak iz područja? Je li to visoka stručna sprema, jel' to viša stručna sprema, jel' treba doktorat znanosti? Ako ste vi ovdje podrazumijevali da mora imati fakultet prvo to je apsurdno, a drugo bili ste to onda dužni ovdje i reći. Ili da budem još konkretnija, da vam bude jednostavnije, molim vas da mi odgovorite na pitanje da li medicinska sestra može biti profesionalni udomitelj? Ja bih iz ovog članka zaključila da ona to ne može. A ako sam u pravu onda vas pitam zašto ne može? I na temelju kojih parametara ste zaključili da se majka koja je rodila dijete s težim invaliditetom i o kojemu se brine 24 sata dnevno, a nije medicinske struke zna više od medicinske sestre ili tehničara. Dakle, to me jako zanima pa vas molim da mi odgovorite na to pitanje. Ako vam ovaj stručnjak iz područja itd. jel' podrazumijeva završeni fakultet pa onda to znači da se mi odmah možemo oprostiti od profesionalnih udomitelja. To znači tako rigorozne uvjete da ih nitko neće moći zadovoljiti. To znači da su uvjeti za profesionalne udomitelje takvi da ih praktički neće niti biti. Al je sad pitanje jeste vi to željeli? Jeste vi željeli da zapravo profesionalnih udomitelja niti ne bude? Ne znam, ne znam da li vi stvarno mislite da će vam socijalni radnici koji su ionako deficitarna struka u Hrvatskoj oduševljeno nahrliti raditi za ovaj posao 5,5 tisuća kuna. Ja mislim da niste to mislili. I u nastavku istog članka u stavku 2. također ste neprecizni, kažete djeca s većim teškoćama. Pa nije moguće da ne znate definirati koje su to veće teškoće. Kažete djeca s težim invaliditetom. Pa je li moguće da niste u stanju definirati što je to teži invaliditet uz činjenicu da postoji službena klasifikacija vrste invaliditeta. Dakle, ja mislim da na ovaj način ostavljate prostor i za manipulacije i za zlouporabe. Dakle, po meni suština ovog zakona jesu udomiteljske obitelji i stručni kadar koji se time bavi. Mi nemamo niti udomiteljske obitelji, a nemamo niti ekipirane centre, odnosno zavode, dakle nemamo dovoljno stručnog kadra koji bi mogao provoditi ovo što u zakonu piše. Zaključak, stvorit ćete na terenu problem jer će biti i onih koji zakon neće poštovati,a i danas se u mnogim odredbama krši jer nema logike i jer se protivi interesima djece. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Dvije su replike. Prvo Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Romana slažemo se sigurno kad kažete da potrebe su velike, udomitelja je malo, smanjuje se broj udomitelja, odnosno čak i stručnog kadra, upitno je sve skupa. Rekla bi isto tako se možemo svi složiti ovdje da naravno da smo svi za izvaninstitucionalnu skrb jer je dijete u instituciji je i s jedne strane skupo, a i takav smještaj vrlo često može doći, je štetan za dijete. Prema tome nama je svima naravno u interesu da omogućimo djetetu da bude smješten u obitelj. Međutim, na ovakav način sa ovolikim uvjetima koji su postavljeni mislim da nećemo moći postići cilj koji svi skupa želimo, ali ja ću ovdje navesti primjer Slovenije kada imaju posebnu komisiju koja ocjenjuje vrlo pozitivno dugogodišnje iskustvo. Oni gledaju izvrsnost u tome, gledaju uzornog, biraju uzornog udomitelja. Znači, oni dodjeljuju čak i posebnu, posebna komisija dodjeljuje nagradu uzornog udomitelja. E to je ono što mi govorimo od početka da je trebalo raditi na senzibilizaciji na pripremi za ovaj zakon. Zakon naravno treba, ali treba napraviti zapravo mogućnost da se može zakon primijeniti, odnosno da postignemo ovaj cilj koji naravno da se svi skupa slažemo da ga treba postići. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku ima poštovana zastupnica Jerković.
Hvala lijepo. Kolegice vi ste na tragu onoga što sam rekla, a to je problem implementacije. Dakle, nije problem donijeti zakon, ali se mora stvoriti uvjet za implementaciju toga zakona. Nije loše što preuzimamo rješenja iz drugih država, samo je šteta da ne preuzimamo njihovu dobru praksu. Šteta je što smo se u nekim segmentima ugledali na slovensku praksu i zakonsku regulativu, međutim uzeli smo i neke iznimno loše dijelove. I stvarno se pitam da li smo odredbe vezano za profesionalne udomitelje donijeli baš takve zato što ni ne želimo imati profesionalne udomitelje jer ne možemo osigurati financijska sredstva. Šteta da iz susjednih zemalja, evo primjer još jedan jako dobar a vezan je za implementaciju i problem kadrova koji vjerojatno neće moći pratiti sve ovo što Zakon predlaže. U Srbiji su uspjeli staviti u funkciju Centar za porodični smještaj koji jako rasteretio posao centara za socijalnu skrb. Čudi me da nismo nešto slično predvidjeli našim zakonodavstvom.
Hvala lijepa. I druga je replika koju ima poštovana zastupnica Neda Klarić izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa evo kolegice ja zaista ne želim ni na koji način biti gruba prema vama ali zaista moram u ovoj replici kazati da će ovaj Zakon zaista polučiti puno bolje rezultate nego zakon koji smo imali do sada koji je prvi puta donesen 2007. godine. Istina je isto tako da smo mogli uglavnom govoriti o tradicionalnom srodničkom udomiteljstvu. Zakon o kojem govorimo je potpuno drugačije koncipiran i to se slažem, međutim, istina je da meni zapravo čini začudnim vaše pitanje, vi ste znanstvenica pa vam stvara eventualno dvojbu što su to kadrovi iz područja socijalnog rada, logopedije, psihologije, edukacijske rehabilitacije ili pak radne terapije. Ja mislim da je to vama puno jasnije nego što ste u svojoj pojedinačnoj raspravi naveli ali je isto tako interesantno i to trebamo naglasiti da mogućnost profesionalnog udomiteljstva mogu ljudi raditi profesionalno s tim da imaju pravo na svoju plaću osigurava im Zakon pravo na plaću jednako kao naknadu za udomljenika za njegove potrebe i za svoju životnu dob. I na trećoj strani imamo mogućnost da taj profesionalni udomitelj radi to kao sporednu djelatnost. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku ima zastupnica Romana Jerković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Klarić, hvala što ste me podučili što su stručnjaci iz domene socijalne skrbi. Ja bih na vašu repliku rekla sljedeće. Nesretne djece u Hrvatskoj je jako puno. Loših roditelja koji tu djecu nisu baš zaslužili još je više, onih koji žele posvojiti djecu u Hrvatskoj je također jako jako puno. Pa ako vam je interes dobrobit djeteta odnosno ukoliko možete ja vas molim da upotrijebite svoj autoritet i da učinite sve što je u vašoj moći da se ukine odredba Zakona koja kaže da se roditeljima ne uzima skrbništvo nad djetetom sve dok se barem jedan put u tri mjeseca javlja na telefon i pita da li je dijete živo. Evo, puno biste učinili za udomiteljstvo u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Nastavljamo pojedinačnu raspravu, poštovana zastupnica Ljubica LUkačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo institut udomiteljstva kao što su mnogi kolege već danas ovdje spomenule uređen je zakonom o socijalnoj skrbi koji je nedavno donešen u ovom Visokom domu. Članak 260 stavak 3. propisuje kako će se posebnim zakonom urediti uvjeti koje mora ispunjavati udomiteljska obitelj, način obavljanja i pristanak obavljanja udomiteljstva te druga pitanja povezana sa udomiteljstvom. Evo, pred nama je Zakon o udomiteljstvu za koji ja osobno mislim da je dobar zakon i mislim da će sasvim sigurno biti od velike koristi kada govorimo o deinstitucionalizaciji. Udomiteljstvo je definirano kao oblik skrbi izvan vlastite obitelji kojim se djetetu ili odrasloj osobi osigurava smještaj udomiteljskoj obitelji, a ovim Zakonom propisani su uvjeti, ovim Zakonom kategoriziraju se udomiteljske obitelj s obzirom na srodstvo i neka druga mjerila, postupak dobivanja dozvole, osposobljavanje, nadzor, prava i obveze udomitelja, korisnika zavoda itd. Čuli smo u uvodnom izlaganju državnog tajnika kada je spomenuo da se nešto više od 250 korisnika osoba s invaliditetom, djece s teškoćama u razvoju u ovom trenutku nalazi u udomiteljskim obiteljima. Moje mišljenje je da je to ja ću reći jedan relativno velik broj ali obzirom da se svi zalažemo za što bolju i kvalitetniju deinstitucionalizaciju vjerujem da će se ovim zakonom postići svrha da što manje djece s teškoćama u razvoju i osoba s invaliditetom bude smješten u nekoj od ustanova socijalne skrbi, naravno kada je to moguće. Moramo znati da nije uvijek moguće ovu kategoriju, dakle ja se sada baziram samo na djecu s teškoćama u razvoju, osobe s invaliditetom da ih nije uvijek moguće smjestiti u udomiteljske obitelji ili možda u neke redovne sustave odgoja i obrazovanja već da je za njih posebno potrebna institucija iz mnogobrojnih razloga najčešće je to težina invaliditeta koja se sasvim sigurno na neki način blaže da tako kažem, blaže osjeća kada je dijete smješteno u nekoj od ustanova. Mislim pri tome na stručnjake koji su u ustanovama i dodatno educirani za odnos sa djecom sa teškoćama u razvoju i s osobama s invaliditetom. Obzirom na potrebe korisnika udomiteljstvo u ovom zakonu može biti tradicionalno, specijalizirano, hitno i povremeno. Nadalje, kada govorimo o statusu udomitelja, po ovom Zakonu, ovaj Zakon razlikuje srodničko, nesrodničko i profesionalno udomiteljstvo. Mislim da će se ovo profesionalno udomiteljstvo odnositi odnosno ono se po zakonu odnosi na osobe sa invaliditetom ne samo na njih nego i na mnoge druge. Ali vrlo je važno da ovi stručnjaci koji su nabrojani kod u tom profesionalnom udomiteljstvu koji se mogu baviti takvim tipom udomiteljstva da dobro poznaju svoj posao, jer kada su u pitanju osobe sa invaliditetom nemojte zaboraviti da imamo i danas puno, puno slučajeva kada se netko odluči uzeti osobu sa invaliditetom u svoju obitelj. Bilo je takvih primjera ali su se takve osobe vraćale ponovno u institucije upravo iz razloga što obitelji nisu bile educirane, nisu znale što s takvim kako postupati s takvim korisnicima i u ne malom broju slučajeva događale su se i maltretiranja takve djece. Stoga mislim da doista takve udomiteljske obitelji dakle kada govorimo o profesionalnom udmiteljstvu trebaju biti educirane i stručne. Kada su u pitanju težine oštećenja ili težine invaliditeta onda ja vjerujem da to nije potrebno odnosno sigurna sam da to i ne možemo regulirati ovim zakonom obzirom da će se sasvim sigurno jedinstveno tijelo vještačenja najdetaljnije moguće pozabaviti time. Dakle kada bude utvrđivalo što je to invaliditet i tko je to osobe sa invaliditetom takvo jedinstveno tijelo vještačenja moći će reći i što je to teži invaliditet i kada je potrebno da se zbog težine invaliditeta i zbog vlastitih obiteljskih prilika takvu osobu smjesti u udomiteljsku obitelj. U svakom slučaju ja sam uvjerena da ćemo ovim zakonom sasvim sigurno doprinijeti deinstitucionalizaciji svih osoba u bilo kojoj potrebi, a posebno djece s teškoćama u razvoju i osoba s invaliditetom, na što nas obvezuje i KOnvencija UN-a o pravima osoba s invaliditetom. Dakle, i ovo je jedan od propisa koji doprinositi deinstitucionalizaciji što mislim da je svakako korisno i evo ja podržavam donošenje ovoga zakona. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem gospođi zastupnici. Repliku ima poštovana zastupnica Tatja Šimac Bonačić.
Hvala lijepo. Kolegice pa spomenuli ste razno razne primjere kako obitelji skrbi odnosno udomitelji su osoba s invaliditetom i djece sa poteškoćama u razvoju. Naravno da ih ima i pozdravljam i ovaj put i znam ih osobno. Međutim, ja bih rekla da nisam sigurna, stručne osobe da li ćemo uopće naći stručnih osoba koje će se baviti na ovakav način udomljavanjem. Zašto? Pa nisu se ni do sada bavili udomljavanjem. A s druge strane možda će s pravom ocijeniti da drugi način zapošljavanja mogu biti ne samo sebi pružati više. Neka to stavimo sa strane, ali s druge strane oni su društveno korisniji jer kao profesionalci mogu više pružiti nego jednoj osobi ili tako. Prema tome, sumnjam uopće da li ćemo moći naći takve osobe koji će biti udomitelji takvi. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I pojedinačnu raspravu završit će, a možda i neće poštovani zastupnik Kozlevac Dino. Nema ga. Onda ćemo još zamoliti poštovanog državnog tajnika Antu Zvonimira Golema na završni osvrt u ime predlagatelja. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo. Pa moram reći da izražavam malo žalost dijelom današnje rasprave jer ću navesti da mnoge stvari koje su danas ovdje izrečene sigurno neće pridonijeti razvoju udomiteljstva. Podaci s kojima se tijekom današnje rasprave raspravljalo jesu točni u onom dijelu koji su izneseni ali isto tako nije izneseno sve što bi dalo pravo svjetlo na te podatke. Pa ću samo podsjetiti da 2004. godine kod promjene Zakona o udomiteljstvu do kada je važila odredba da jedan udomitelj može imati 10 korisnika, kada se smanjilo da može imati do najviše 3 djece udomljene ili do 4 odrasle osobe, tada se jedan dobar dio udomitelja koji su imali udomiteljske obitelji preregistrirao u obiteljske domove. Prema tome, nije nastupio pad udomitelja nego promjena načina pružanja određene skrbi. Isto tako moram reći da se cijeli dan u raspravi spominje to profesionalno udomiteljstvo kao nešto što će ugroziti postojanje udomiteljstva u HRvatskoj ne uzimajući uopće obzir da imamo tri vrste udomiteljstva. Dakle, imamo srodničke i nesrodničko udomiteljstvo koje kao i danas a da je profesionalno udomiteljstvo upravo ono specijalno koje zahtjeva itekako visoku stručnost i koje će zahtijevati itekako visoki rad. I jasno je da postoje kriteriji za tako nešto i na kraju krajeva kada se želi spominjati takva su rješenja i u svijetu, a s druge strane treba reći o ono jasno i glasno čime se evo bilo u jednom trenutku i medijski uzbunjivalo obitelji koje se danas bave udomiteljstvom. Opskrbnina koja se navodi ona se dobiva i u nesrodničkom i u srodničkom udomiteljstvu u određenom dijelu, ne u svojoj srodničkom udomiteljstvu. Jer mi profesionalizaciju udomiteljstva donosimo u odnosu na posebne kategorije korisnika, a ne na to da li će korisnik imati pravo na opskrbninu. Prema tome svi oni koji su danas primali jasno kažem sa ove govornice opskrbninu za korisnike koja je stvar znači korisnike koji su imali u udomiteljstvu primat će i dalje. Nije profesionalizacija oni koji primaju opskrbninu, a oni koji ne primaju profesionalizaciju u odnosu na pružatelja usluge, a korisnik ima pravo na svoju opskrbninu. Tako da sigurno ovo su samo neke od parametra koji govori u prilog ovoga da rasprave neće doprinijeti malo popularizaciji. Moram reći da isto tako što me malo užasavalo je i činjenica da se za primjer daje da bi s ovim zakonom osiguralo da se pošalje dijete 300 km od majke što bi bilo jako, jako loše za dijete, ja se slažem apsolutno. Međutim upravo što imamo danas, imamo danas da se ne šalje u drugu udomiteljsku obitelj 300 km nego u Nazorovu, nego u drugu instituciju što vjerojatno je sigurno još lošije rješenje nego što je bilo rješenje da ako dođe baš takva situacija da se ne može u udomiteljskoj obitelji, u lokalnoj sredini na što će se apsolutno stavljat prvi prioritet u područnoj sredini da možda ode u drugu županiju kao jednu od mogućnosti da, ali svakako bolje nego u instituciju. Isto tako moram reći da me naprosto, neke stvari se rješavalo na Odboru za zdravstvo i ponovit ću to još jedanput ovdje. Imamo problem, nemojmo stalno miješati pojmove posvajanja i udomljenja. Za posvajanje imamo Obiteljski zakon. Problem kontakta s roditeljima, oduzimanje roditeljske skrbi je stvar Obiteljskog zakona, je stvar ustvari posvajanja. Nije potrebno uzeti nikome roditeljsku skrb da bi dijete bilo udomljeno što su potpuno druge kategorije. I pričati da bi nastao problem oko udomljavanja samim time što recimo majka nazove dijete jedanputa u tri mjeseca, to su problemi posvajanja i te probleme rješavamo i riješit ćemo, ali nije predmetom ovoga, znači ne treba stavljati u kontekst Zakona o udomiteljstvu. Iz tog jednostavnog razloga ono što bih na kraju rekao, Zakon o udomiteljstvu sigurno će dati podstrek i sigurno nije jedina stvar koju treba učiniti da bi se populariziralo udomiteljstvo i sigurno da se pojavljuju još mnoge stvari koje možda nisu ljudima vidljive na prvi pogled. Ali ako smo rekli da ćemo napraviti deinstitucionalizaciju, mi imamo veliki broj zainteresiranih profesionalnih radnika u našim institucijama koji su kad im se omogući na ovakav način mogućnost profesionalnog udomiteljstva koje će se odlučit za tako nešto, tim više što će naše institucije u svojoj transformaciji prestati pružati uslugu stacionara i pružanja skrbi za takvu djecu već uslugu stručne pomoći, a otvara se mogućnost da i ljudi koji rade u tim institucijama mogu osnivati dakle udomiteljske obitelji, mogu se baviti profesionalno udomiteljstvom. S obzirom da se radi stvarno o zakonu koji je dosta sveobuhvatan, unosi dosta novina, rekao sam u početku u uvodnoj riječi da ćemo prihvatiti amandmane Odbora za zakonodavstvo, isto tako smatramo da se suština zakona ne mijenja ali da se mogu stvari pojačati. Tako da u ime predlagača bi prihvatili i amandmane Kluba zastupnika HNS-a, HSU-a i zastupnice Danice Hurse. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ovim zaključujem raspravu o ovom konačnom prijedlogu zakona. O njemu ćemo glasovati kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o udomiteljstvu. Bio je hitni postupak, P.Z. br. 859. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena, amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i zastupnica Danica Hursa. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane te se o njima ne glasuje jer oni postaju sastavni dio Konačnog prijedloga zakona, sukladno članku 169. Poslovnika. Dakle, dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o udomiteljstvu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Konačni prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova, 81 glas za, 1 suzdržan, 34 protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Sad ćemo još danas jednu točku dnevnoga reda odraditi, a to je - Konačni prijedlog zakona o javnoj nabavi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 865 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili poštom. Na ovaj konačni prijedlog primjenjuje se hitni postupak u skladu sa člankom 161. Poslovnika. Također znate da hitan postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona i da se amandmani mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za gospodarstvo. Izvješća odbora ste primili na sjednici. Amandmane je podnio do sada Odbor za zakonodavstvo i Odbor za gospodarstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani državni tajnik gospodin Jozo Sarać, izvolite.
Hvala, poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici. Evo pred vama je Prijedlog novog zakona o javnoj nabavi čije donošenje predstavlja važan korak naprijed u unapređenju cjelokupnog sustava javnih nabava u Hrvatskoj. Ukupna vrijednost javne nabave u 2009. godini iznosila je 40,6 milijuna, a u 2010. godini ona je iznosila 24,8 milijardi kuna čime ona dakle predstavlja značajan čimbenik u ukupnoj gospodarskoj aktivnosti Republike Hrvatske. Područje javne nabave u proteklih je nekoliko godina značajno unaprijeđeno kroz provedbu važećeg Zakona o javnoj nabavi, međutim ovo vrlo dinamično područje zahtijeva stalna daljnja poboljšanja, a sve sa temeljnim ciljem provedbe što učinkovitijih postupaka javne nabave uz poštovanje temeljnih načela, a to je tržišno natjecanje, jednak tretman, zabrana diskriminacije i transparentnost. Prvi cilj je dodatno usklađivanje s pravnom stečevinom Europske unije, a što je Hrvatska preuzela kao svoju obavezu u sklopu aktivnosti na zatvaranju pregovora u poglavlju 5.-Javne nabave i dakle molio bih da s obzirom na ovaj prvi cilj vodimo posebno računa s obzirom da smo ugradili samo ono što je bitno i uskladivo sa tekovinama Europske unije. Drugi ključan cilj pri izradi ovog prijedloga zakona je uvođenje novih zakonodavnih rješenja koja će što kvalitetnije predočiti iskustvo brojnih dionika na provedbi trenutno važećeg zakona. To je prvenstveno nekoliko tisuća hrvatskih naručitelja i gospodarskih subjekata. Dakle ova višegodišnja praksa koja je na provedbi važećeg zakona ukazala na potrebu izmjena, koja će prvenstveno omogućiti učinkovitije postupke javne nabave, koja će olakšati njihovu primjenu i provedbu od strane naručitelja, ali i sudjelovanje od strane gospodarskih subjekata. Najvažniji mehanizmi čije se uvođenje planira kroz ovaj prijedlog zakona, a koji smo uočili tijekom rasprave pri donošenju ovog prijedloga zakona o javnoj nabavi je uklanjanje svih nepotrebnih administrativnih barijera koje su u dosadašnjoj provedbi postupaka otežavale njihovu provedbu, ali su ujedno i povezivale troškove za naručitelje, a posebno za gospodarske subjekte. Stoga se uvodi odredba da se svi dokumenti koje naručitelj zahtijeva od gospodarskih subjekata mogu dostaviti u neovjerenoj preslici, dok će originalni dokumenti se tražiti isključivo od odabranog ponuditelja i ovom izmjenom smatramo da smo značajno smanjili ukupne troškove sudjelovanja u postupcima za gospodarske subjekte, ali smo ujedno i smanjili vrijeme koje je potrebno za prikupljanje svih potrebnih dokumenata, a što je vrlo važno za gospodarstvenike. Važna novina koja se uvodi vezana je i za pristup dokumentaciji za nadmetanje. Naime, u otvorenom postupku javne nabave naručitelji će biti obvezni dokumentaciju za nadmetanje neograničeno i u cijelosti elektronički staviti na raspolaganje u elektroničkom oglasniku javne nabave. Dakle, navedena odredba omogućit će potpunu transparentnost svih dokumentacija za nadmetanje u otvorenom postupku javne nabave koji se koristi u preko 80% slučajeva u Republici Hrvatskoj i smanjit će troškove koji su sada povezani sa kopiranjem, slanjem i preuzimanjem potrebne dokumentacije na strani naručitelja i zainteresiranih gospodarskih subjekata. Do sada su u Hrvatskoj naručitelji gotovo isključivo koristili kriterij najniže cijene iako su imali mogućnost i primjenu ekonomski najpovoljnije ponude, međutim ona je bila iznimno rijetka. S ciljem izjednačavanja ta dva kriterija ovim prijedlogom zakona za naručitelje se ukida obveza izrade izvješća o razlozima primjene kriterija za odabir na temelju ekonomski najpovoljnije ponude a što se do sada u praksi evidentiralo kao administrativna prepreka koja je dovodila do nemoguće situacije u primjeni ovog kriterija. Na taj način će se promijeniti sadašnji trend, dakle primjera radi. Svega jedan i pol posto svih javnih nabava otpada na ekonomski najpovoljniju ponudu. Europska unija čak nema sličnih slučajeva gdje se tražilo, dakle prethodno izvješće o razlozima primjene ovog kriterija, a usporedbe radi primjer iz Austrije, Nizozemske i Švedske pokazuju da 80% javne nabave otpada upravo na kriterije ekonomski najpovoljnije ponude. Prijedlogom zakona se uvode i mehanizmi koji će imati važan učinak i na aktualne probleme gospodarskog sektora u Hrvatskoj. Sudjelovanje u postupcima omogućit će se i gospodarskim subjektima kojima je odobrena odgoda plaćanja dospjelih poreznih obveza i obveza za mirovinsko osiguranje što će biti od velikog značaja za brojne gospodarske subjekte a koji se zbog gospodarske krize trenutačno nalaze u poteškoćama. Predviđa se također značajnije pozitivne posljedice za gospodarstvo da bi se ostvarile kroz odredbe koje su vezane za podizvoditelje. Naime, sukladno predloženim odredbama naručitelj će neposredno plaćati podizvoditelju robu, radove i usluge koje je odradio podizvoditelj. Na ovaj način će se dakle riješiti učestali problem neplaćanja podizvoditelja koji je posebice prisutan u graditeljskom sektoru, a posebice pogađa male i srednje gospodarstvenike i to je bio čest uzrok gašenja gospodarskih subjekata, ukidanje mnogih radnih mjesta, ali i povlačenje u jednom od lancu neplaćanja što smo detektirali i u Povjerenstvu za uočavanje problema nelikvidnosti. Da bi se ostvarilo kvalitetno izvršavanje ugovora javne nabave za naručitelja važna je mogućnost isključivanja iz postupka javne nabave gospodarskih subjekata ili gospodarskog subjekta koji je počinio određene profesionalne propuste. Stoga je u ovom prijedlogu i taj pojam definiran. Primjerice kao profesionalni propust utvrđuje se i propust koji je gospodarski subjekt učinio u obavljanju svoje djelatnosti postupajući protivno odgovarajućim propisima, pravilima struke ili kolektivnim ugovorom. Na primjer da ima rad radnika bez ugovora o radu, neprijavljenih radnika, neplaćanja mirovinskog osiguranja, neisplate minimalne plaće. Dakle, tu smo definirali određene profesionalne propuste. Dio u kojim je praksa ukazala na potrebu za određenim izmjenama je sustav pravne zaštite u postupcima javne nabave. Veliki dio novela odnosi se i na usklađivanje sa odredbama pravne stečevine Europske unije, ali i uz istovremeni cilj stvarne, brze i učinkovite zaštite prava gospodarskih subjekata u fazi postupaka kada se nezakonitosti još uvijek mogu na vrijeme ispraviti, te na taj način eliminirati žalbene postupke u nekim kasnijim fazama. Sukladno tome povećane su i naknade za žalbeni postupak, a posebice i za postupak javne nabave vrlo visoko procijenjenih vrijednosti jer je dosadašnja praksa ukazala na veliki broj žalbi kojima je bio isključivi cilj zaustavljanje, odnosno namjerna blokada postupaka javne nabave, a ne stvarna zaštita, dakle prava određenog gospodarskog subjekta što je povećavalo i rizik od određenih koruptivnih radnji. Pri povećanju naknade se posebno vodilo računa da ta žalba se omogući, dakle malim i srednjim gospodarskim subjektima gdje je ta naknada izuzetno malo korigirana prema gore dok su naknade za postupke, dakle omogućene i za plaćanje naknade po grupama predmeta naknade, predmeta nabave, a ne samo za cjelokupnu nabavu. Važan utjecaj na učinkovitost žalbenih postupaka imat će izmjena odredbi vezana uz bitne povrede zakona kod kojih su u sadašnjem zakonskom rješenju uočene određene poteškoće, te će prema prijedlogu zakona Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave u žalbenom postupku postupati u granicama žalbenih navoda, a po službenoj dužnosti će paziti, dakle na bitne povrede koje su počinjene u fazi postupaka u kojima je izjavljena žalba. Dakle što će u značajnomu ubrzati vrijeme koje su do sad provodile žalbe na Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave. Na primjer, uvodi se žalba na dokumentaciju za nadmetanje i ona može biti isključivo izražena do trenutka otvaranja ponude što smo do sada imali upravo obrnute slučajeve jer bi se na kraju otvaranja ponude i po odabiru najboljeg ponuđača, dakle ulagala žalbe na sam tender natječaja. Velika pažnja pri izradi prijedloga zakona dana je i poboljšanju odredbi vezanih uz sprječavanje sukoba interesa, te su one propisane kako za čelnike tijela i članove i upravnih i nadzornih odbora tako i za ovlaštene predstavnike naručitelja kao i druge osobe koje su imale utjecaj na određeni postupak. Znamo da je u dosadašnjem zakonskom rješenju taj prag bio 20% vlasništva poslovnih udjela dionica, odnosno drugih prava, a sada je taj prag smanjen na 0,5% s čime smatramo da smo značajno smanjili mogućnost sukoba interesa, a na kraju krajeva to je bila i jedna od europskih direktiva i odredbe našeg Zakona o sprječavanju sukoba interesa. Povećanju transparentnosti doprinijet će i obveza objave planova nabave i registra ugovora na internetskim stranicama naručitelja. Objavom plana nabave omogućit će se svim zainteresiranim gospodarskim subjektima uvid u konkretne potrebe naručitelja za naredno razdoblje na jednom mjestu, a objavu registra ugovora zainteresiranoj javnosti omogućuje se, dakle lako dostupan uvid u podatke o izvršavanju navedenih ugovora. Inače smo mi prihvatili amandmane Odbora za zakonodavstvo i Odbora za gospodarstvo, te vjerujemo da će provedba prikazanih mehanizama novog Zakona o javnoj nabavi omogućiti daljnji napredak sustava javne nabave kroz ostvarenje osnovnih ciljeva a to je provedba učinkovitijih postupaka za naručitelje, te jednostavnije sudjelovanje u postupcima za gospodarske subjekte. Inače ovaj Zakon predviđa donošenje 4 uredbe i 4 pravilnika koji će preciznije definirati određene članke ovog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala lijepa gospodine državni tajniče. Pitam predstavnike, izvjestitelje odbora žele li netko od njih uzeti riječ? Ne vidim nikoga. Prema tome, možemo krenuti sa raspravom. Otvaram raspravu. Krećemo po klubovima. U ime kluba HNS-a, HSU-a poštovani zastupnik Zlatko Koračević.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicima. Ovaj potpuno gotovo novi opsežan i zakonski, opsežan i detaljni zakonski prijedlog ima 188. članaka, 17 dodatak, 21 ovlaštenje za donošenje pojedinih potpisa i pokriva jednu vrlo važnu materiju, jedno vrlo izuzetno važno područje. Radi se o zakonu koji se usklađuje sa zakonodavstvom EU i ima jedan biser, odmah ću reći na početku, a to je da vrijedi od 1. siječnja 2012., da neke odredbe i neki članci su na snazi kad uđemo u EU, ali neke odredbe i neki članci su na snazi u roku 8 dana po objavi u Narodnim novinama. To drugim riječima znači da će neke odredbe biti na snazi zakonskog prijedloga koji je u uvodu na snazi od 1. siječnja 2012., ako sam to dobro shvatio. Pa ak je to amandmanima riješeno onda pitam a kaj ste vi to pisali ak je to amandmanima trebalo riješiti? Naime, zašto to govorim? Ovaj zakonski prijedlog je prvo prenormiran, birokratiziran, usporava proces javne nabave, informacije ljudi koji se bave sa javnom nabavom u javnim poduzećima svakodnevno se bore i vjerojatno su imali komunikaciju s vama, ako nisu onda to nije dobro, ako niste imali komunikaciju. I zakonski prijedlog s kojim nešto gdje se pokušava sa zakonom koji nije lex specialis riješiti sve crne rupe u ukupnom sustavu javne nabave. Konkretno, članak 18. stav 1. i 2. – novi pragovi za postupke, u redu je da se to usklađuje sa europskim pragovima, međutim nigdje nije precizirano kad jer budući da se oni usklađuju svake 2 godine kad, na koji način, koja informacija, gdje, zašto, zbog čega, na koji način osim načelne odredbe. Članak 18. stavak 9. potpuno nepotreban jer ovim člankom se ponuditeljima omogućava da manipuliraju sa cijenom ponude jer naručitelj nema u slučaju ovakve regulacije uopće mogućnost stavljanja u tržišni položaj svoju javnu nabavu. Jer svi odmah znaju na početku njegov glavni adut, a to su predviđena sredstva, a također daje mogućnost i priliku ponuditeljima za udruživanje na nešto što mi obično zovemo kartelima jer ova informacija koju vi, na kojoj vi inzistirate da ulazi u obavijest o javnoj nabavi također već postoji i u planu nabave. Prema tome, ne vidimo razloga da je to nužno s tom informacijom ulaziti u objavu. Članak 20. stav 4., 5. i 6. potpuno nepotreban jer ti podaci također postoje u nadležnim tijelima i također postoji mogućnost i zlonamjerne uporabe tih podataka, a uostalom poslovni podaci za koje i nije potrebno da se javno objavljuju. Članak 21. stavak 3. točka 8. potpuno suvišno. Nadalje, naime ima toliko toga pa pokušavam strpat svoju raspravu u 15 minuta i nemam prilike i mogućnost objašnjavati, ali budući da vi znate što ste pisali otprilike i razumijete naš stav. Članak 31. stav 2., 4. i 5. zašto uvjetovati da kompletno sva moguća dokumentacija, a baš tako izrijekom piše mora biti stavljen elektronički na raspolaganje. Što je s naručiteljima koji ne može svu dokumentaciju staviti u elektroničkom obliku? Slučaj starih nacrta, crteža, tlocrta ili neke druge dokumentacije, a i neke podatke i nema. Nadalje, predviđeni rokovi za dostavu ponude od dana izmjene dokumentacije za nadmetanje su predugački s obzirom da su moguće sitne izmjene dokumentacije za nadmetanje koje bitno ne utječu na izradu ponude. Pa znači čitava priča se produljuje. Članak 38. stav 6. razdoblje sklapanja okvirnog sporazuma, zašto do 4 godine ako je više gospodarskih subjekata, a samo 2 godine ako je jedan gospodarski subjekt? S tim više što Ugovor o javnoj nabavi sklapa samo s jednim gospodarskim subjektom i u jednoj i u drugoj varijanti. Također, kategorija valjana ponuda. Koja je to valjana ponuda? Nigdje u zakonu to ne piše što definitivno izaziva jednu pravnu nesigurnost. Članak 44. stav 1. i 8. nejasna je veza ova dva stavka, zahtjev za prikupljanje ponuda mora biti dostupan 60 dana od dana objave, a rok za dostavu ponuda ne smije biti kraći od 15 dana od objavljivanja zahtjeva. I mi ovim zakonskim prijedlogom skraćujemo rokove javne nabave? Nadalje, članak 62. stav 1. smatramo da je rok od 40 dana predugi rok jer i u važećem Zakonu o javnoj nabavi su rokovi kraći negoli u ovom nacrtu, a opet je postupak javne nabave prilično dugačak i u praksi često stvara probleme. Članak 86. stavak 1. spominju se predloženi podizvoditelji, a čiji podaci sukladno članku 4. ovog članka moraju biti navedeni u Ugovoru o javnoj nabavi. Nadalje, u stavku 7. se pak navodi da odabrani ponuditelj može tijekom izvršenja Ugovora o javnoj nabavi mijenjati podizvoditelje. I sad je pitanje kako se onda to prefektira na Ugovor o javnoj nabavi? Da li to znači da će se prilikom svake promjene podizvoditelja mijenjati i ugovor? Nadalje, što je sa dokazima sposobnosti dane za podizvoditelje u ponudi na temelju koje je sklopljen ugovor i da li će se morati dokazivati sposobnost naknadno u tijeku realizacije ugovore i za nove podizvoditelje? Članak 86. stavak 3. i 5. ako naručitelj mora moći platiti podizvoditelju direktno na temelju potvrđenog računa ili situacije, a što je sa izvoditeljem? Jer i dalje sukladno stavku 1. istog članka sudjelovanje podizvoditelja ne utječe na odgovornost ponuditelja za izvršenje Ugovora o javnoj nabavi. Pa je sad moje pitanje tko onda sudjeluje u ovjeri situacije, računa? Jer ukoliko se uvede ovakva obveza direktnog plaćanja podizvoditeljima doći će do velikih nesporazuma u praksi. Tko, kada, na temelju čega, s kojim pravima i odgovornostima odgovara za kvalitetu i kvantitetu isporučene robe, izvedenih radova ili obavljanja usluge? Što ako se odbije dati suglasnost? Prema tome, pokušava se riješiti nešto direktno između naručitelja i podizvoditelja u smislu plaćanja, definitivno otvara jedan prostor i mogućoj korupciji a pokušava se reći nešto što se ne rješava ovim Zakonom nego se rješava jednom osmislenom gospodarskom politikom, obvezom plaćanja nečega što je naručeno. Mi u HNS-u smo vam već u par navrata uputili jedan prijedlog zakona gdje smo tražili da javni partner prilikom sklapanja ugovora svom partneru davatelju usluga da jedan instrument u smislu garancije plaćanja. Ovaj mora vama dati 6, 7, 8 garancija, mislim da je minimum pristojnosti da javni partner da samo jednu. A to je ono što precizira ugovorom da plaćanje tad i tad i u tom vremenu da to osigura s instrumentom plaćanja. To da nositelj posla neće platiti podizvođaču mislim da nije dovoljno razuman argument i mislim da se s ovim člankom taj problem u praksi ne rješava. Članak 144. stavak 2. umjesto da se pojednostavi postupak pred državnom komisijom pogotovo glede postupanja po službenoj dužnosti opet se pokušalo ali neuspjelo definirati pojam bitne povrede zakona o javnoj nabavi na način da se poziva na neprimjerenu ili nepravilnu primjenu odredbi izvora prava. Što je to sve izvor prava? Naime, činjenica da Republika Hrvatska ima jedan izuzetno veliki broj žalbenih postupaka a shodno tome i poništenje postupaka javne nabave. Prema tome, cilj ovog novog Zakona bi trebao biti smanjenje žalbenih postupaka poništenja postupaka nabave, pojednostavljenje provođenja postupaka javne nabave i žalbenih postupaka, ubrzanje i ekonomičnost a ne opet vraćanje na spori i birokratski sustav. Članak 146., 147., 148 stavak 3. i članak 149. stavak 3. su rokovi za izjavljivanje žalbi za koje mi smatramo u Klubu HNS HSU da su predugački. Na primjer, žalba u roku od 30 dana do dana objave obavijesti o sklopljenom ugovoru je predugi rok za pravnu zaštitu. Jer tko je zainteresiran u postupku nabave iskoristiti će navedeno pravo i prije. Prema tome, ako se stvarno žele ubrzati postupci nabave onda smatramo da i te rokove trebalo skratiti ili bi ih trebalo skratiti. S tim više što u važećem zakonu o javnoj nabavi rokovi su relativno dobro regulirani međutim, bila je potrebna samo preciznije definicija samo određenih trenutaka od kojih počinje teći rok na žalbu a ne nepotrebno zakomplicirati i do najsitnijih detalja definirati rokove. Nadalje, članka 152. rok za žalbu od primitka odluke o sklapanju ugovora na temelju okvirnog sporazuma mi u Klubu HNS HSU smatramo da je nepotrebna birokratizacija postupka. Jer se time naručitelj obeshrabruje u sklapanju okvirnih sporazuma i u svakom slučaju proizlazi da je bolje ići direktno na ugovor s obzirom na multipliciranje pravne zaštite po svakoj fazi postupka pa i po potpisivanju okvirnog sporazuma koji bi trebao donekle proceduru činiti fleksibilnom i tu je opet rok 30 dana. U svakom slučaju, i ne samo u ovom članku nego u mnogima do sada mi smatramo da je ovaj Zakon trebalo približiti principima i načelima tržišta i tržišnog natjecanja u mjeri u kojoj je to moguće a ne svoditi ga na puk i zakon iz oblasti upravnog prava. Članak 167. državna komisija ima pravo poništiti ugovor ili okvirni sporazum. Sada je pitanje što kada treba nakon što je ugovor već na snazi, isti na primjer pobijati tužbom, da li opet ide tužba državnoj komisiji. I završno, bez obzira što je ovaj zakonski prijedlog u jednoj ili velikoj mjeri usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije bez obzira što zakonski ovaj zakonski prijedlog nama daje obvezu primjene određenih zakonskih rješenja kada uđemo u Europsku uniju. S obzirom da ulazimo u Europsku uniju 1. srpnja 2013. mi u Klubu HNS HSU ne vidimo nikakvog razloga da s ovim Zakonom žurimo, da s ovim zakonom idemo samo u jedno čitanje, i ukoliko mi ćemo sa zaključkom predložiti da ovaj zakonski prijedlog ide u dva čitanja, da sve primjedbe koje su izrečene, koje su uočene u ovom zakonskom prijedlogu da se isprave do drugog čitanja i ukoliko se prihvati naš zajednički prijedlog Kluba HNS HSU-a i Kluba SDP-a da se ide u drugo čitanje mi u Klubu HNS HSU-a ćemo u tom slučaju podržati ovaj Prijedlog zakona kao prvo čitanje u očekivanju da će u drugom čitanju dobiti Zakon o javnoj nabavi koji će cijeli sustav i proces javne nabave svesti u primjerenije okvire, a pogotovo vremensku dimenziju. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sljedeći je Klub SDP-a u ime Kluba poštovani zastupnik Luka DEnona.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima. Pred nama je naravno Prijedlog zakona o javnoj nabavi s konačnim prijedlogom zakona s oznakom P.Z.E. br. 865 pretpostavlja se da je to usuglašavanje sa stečevinom Europske unije i ja prihvaćam takav način razmišljanja. Moram priznati da je ne vama nego svima nama ovaj tjedan, jedan čudan tjedan kada imamo na dnevnom redu prije ljetnog raspusta vrlo važne zakone koji eto prolaze i po hitnom postupku i po nekim drugim postupcima, poprilično nezapaženo u raspravi, a čini mi se da su dosta ključni pa bi eto o nekim zakonima pa i o zakonu trebalo malo duže raspravljati i malo više vremena posvetiti kako bismo zaista donijeli kvalitetan zakon koji će udovoljiti svemu onome što u uvodnom dijelu ovog Zakona i piše a to je prije svega da će svi biti ravnopravni u toj javnoj nabavi roba i usluga. Vi ste gospodine državni tajniče na brzinu dosta sve lijepo iščitali u vašem uvodnom izlaganju rekli negdje ako sam ja uspio pohvatati da je vođena javna rasprava o ovom zakonu. Pa ja se ispričavam ja nisam baš nešto čuo od ljudi koji se bave javnom nabavom u jedinicama lokalne samouprave, ali i u tvrtkama koje su sudionici u javnoj nabavi da su nešto bili jako informirani i da se sprema jedan ovakav potpuno novi zakon. Prihvaćam naravno da je u početku naravno da je sve one posljedice koje će proisteći iz novog zakona dobre su neke i mislim da je vrijeme da smo prihvatili i ugradili u ovaj zakon ove odrednice koje prije svega vezano za kriterije odabira koji ovim zakonom se onaj nesretni kriterij najjeftinije ponude na neki način suspendira da on nije jedini mogući kriterij za odabir nego se i na temelju ekonomski najpovoljnije ponude komparirajući ta dva može na neki način ipak olakšati da javni naručitelj može izabrati kvalitetnijeg izvođača radova ili usluga koje su mu potrebne. Mislim da je to dobro. Čak bi se složio da je u onom prastarom zakonu ono izbacite najskuplju i najjeftiniju ponudu čak bilo jedno dobro rješenje pa možda i u tom pravcu razmišljati da se ne događaju na tim natječajima farse koje su se događale prije. Također pozdravljam i odrednice ovog zakona koje ste primijenili na one koji dobiju posao a onda taj posao dadu podizvođačima, pa su ti podizvođači prije svega na kraju priče zbog neplaćanja zbog jednog nekorektnog odnosa onoga koji je dobio posao i zbog ucjenjivačkog položaja u kojem seu se našli ti podizvođači, dobro je da onda za taj dio posla za koji ih glavni izvođač uzima u posao da onda naručitelj i njima plaća po tim cijenama. To je jako dobro i mislim da je to prednost ovoga zakona. Jedino nisam shvatio, shvatio sam naravno ali bi možda trebalo dodati nekakav rok. Dakle jedna od posljedica koje će proisteći donošenjem ovog zakona je da sudjelovanje u postupcima javne nabave mogu sudjelovati i gospodarski subjekti kojima je posebnim propisima odobrena odgoda plaćanja dospjelih poreznih obveza i obveza za mirovinsko i zdravstveno osiguranje. Ja znam koji su to gospodarski subjekti. To su znači oni koji su u teškoćama i naravno da im treba pružiti priliku da žive i rade. Ali bilo bi dobro čak i ovdje u članku 67. nisam mislim da u članku 67. piše, bilo bi dobro da se stavi negdje nekakav rok. Dakle, ako smo na početku negdje rekli i u vašem uvodnom izlaganju da je to pokušaj da se nekako ravnopravno na tržištu svi ponašamo, onda bi bilo dobro da i ti koji su posebnim propisima koje je donijela Vlada Republike Hrvatske oslobođeni plaćanja ovog doprinosa, rok, nekakav rok im treba dati. Jer netko tko nije zdrav, mislim trebalo bi ih rokom odrediti do kada oni to mogu biti povlašteni za neke druge. Dakle, nisam pročitao možda negdje piše i bilo bi dobro da se to ostavi. Sada bih ovo je pohvalno. Sada bih htio reći nešto kritički pa probajte razumjeti i ovo što je predstavnik kluba HNS-a rekao, dakle dobili smo jedan sveobuhvatan zakon koji ima dosta promjena. Ja ću moju opasku koja je osobne naravi, nije ništa uvredljivo, ne želim biti uvredljiv, imam osjećaj kao da je kombinacija našeg znanja u javnoj nabavi i kombinacija prepisanog nečega što je negdje europski pa čak i tog stranog jezika na hrvatski nije dobro prevedeno. Ali ja bih htio da ovaj zakon zaista možda kroz dodatno čitanje raščistimo sve nedoumice koje u njemu postoje, da možda dobijemo i sažetak dijela onoga što je u javnoj raspravi ako je ona provedena kako vi kažete, što su oni na koje se ovaj zakon primjenjuje da možda nije dobro, jer ja ću samo reći nije primjereno, nije fer, nije pošteno da ovaj zakon stupa na snagu 1.1.2012. godine sa nekim izuzecima. E, zbog tih izuzetaka kojih po mom sudu ima previše, bilo bi dobro da taj zakon ode u drugo čitanje, da te izuzetke možda razriješimo jer zbog tih izuzetaka koje će ovdje donijeti Vlada Republike Hrvatske dovest ćemo neke gospodarske subjekte u neravnopravan položaj, a to nije cilj i to nije namjera predlagača ovog zakona. Dakle, ja ću poslije reći zbog kojeg stvari, mislim da će netko biti neravnopravan. Ali samo da probam objasniti koliko je teško pročitati zakon za nas ovdje saborske zastupnike koji nismo stručnjaci i koji kako naravno sudjelujemo u ovoj raspravi dobivamo dnevni red kako dobivamo i ne znamo kada će koji zakon biti, pa ćete mi oprostiti na jednoj digresiji koja ja ću to pročitati. "Treći dio zakona sadrži posebne odredbe koje primjenjuju sektorski naručitelj koji ako nije drugačije propisano u trećem dijelu zakona, primjenjuje odgovarajuće odredbe drugog dijela zakona. U ovom dijelu detaljno se utvrđuje sektorske djelatnosti trava". Za to skužiti bi trebalo biti zaista stručnjak za javnu nabavu kada se šta tu nešto primjenjuje. Pa bi zato i zbog toga što je tako pisano bilo potrebno još jedno čitanje ovoga zakona, zato što mislim da ako zakon ide vrijedi od 1.12. i do 1.12.2012. imamo dovoljno vremena u jesenskom zasjedanju još jedanput to iščitati. Ako dio ovog zakona vrijedi tek ulaskom u EU 2013. godine također i zbog toga imamo dovoljno vremena u još jednom čitanju razjasniti sve ove nejasnoće i nedoumice oko sektorskih javnih naručitelja, oko javnih naručitelja oko izuzetaka i oko svega onoga što bi eventualno moglo narušiti tu ravnopravnost na tržišnom natjecanju koja se kada ovako to stoji sa onim izuzetkom koji će Vlada napraviti prije nego što zakon stupi na snagu čini mi se da će biti potrebno, nužno potrebno da još jedanput o tome raspravimo da bi onda svima bilo jasno da nam nisu nikakve loše ili zle namjere. Još nešto bih htio reći, pohvaliti naravno i činjenicu da su u prijašnjim postupcima javne nabave kada biste izabrali najpovoljnijega, odnosno najjeftinijega ili kako god hoćete, onda bi se oni drugi po defaultu žalili obavezno, s razlogom ili bez nekakvog vidljivog razloga. Pa ako sam dobro negdje shvatio čak ako ponuda nije bila sa nekakvim papirićem vezana, žutim, plavim, zelenim, sve je padalo u vodu i ta javna nabava se na nek način dezavuirala i nije se moglo ništa napraviti. Mislim da to treba maknuti da se kad je netko dobio posao onda samo neke žalbe mogu biti uvažene, a na ove sitnarije ne i čini mi se da ste i tu nešto promijenili. Ali htio bih također reći zbog čega tražimo i to drugo čitanje bilo bi dobro kada bi se pojasnile neke stvari npr. oko izuzeća od primjene zakona. Dakle, ovaj zakon ne primjenjuje se, znači članak 10., na sljedeće, ima jako puno tih izuzetaka, na ugovore koje sklapa javni naručitelj. Rekli smo javni naručitelj je za razliku od onog drugog, sektorskoga, znači to su Vlada Republike Hrvatske, to su jedinice lokalne samouprave, državna tijela, onda su ovo Hrvatske vode, hrvatske ne znam što, ovi drugi. Ali recite mi, javni naručitelj je izuzet od primjene ovog zakona na nizu ovih stavaka i članaka, a ja bih htio da mi možda pojasnite zašto je on izuzet o članak 10. stavak 4., ugovor o stjecanju, zakupu ili najmu postojećih zgrada, druge nepokretne imovine, zemljišta ili prava koja se njih tiču, bez obzira na način financiranja itd. Nije mi jasno zašto, to su isto tako javni novci, zašto bi sada javni naručitelj bio, na njega se ne primjenjuje Zakon o javnoj nabavi, ako iznajmljuje svoje prostore ili kupuje, mislim to mi nije jasno i to su javni novci, zašto je izuzet. Ovo ugovori o uslugama koje javni naručitelj sklapa s javnim naručiteljem e to mi je možda jasnije nego nešto drugo ili članak 13., ugovori koje javni naručitelj sklapa s pravnom osobom pod uvjetom da: a)pravna osoba osnovana za obavljanje djelatnosti iz djelokruga tog javnog naručitelja, b)pravna osoba obavlja djelatnost za tog javnog naručitelja, predmet ugovora uz obavljanje djelatnosti … [[Ne razumije se.]] , da javni naručitelj isključivi vlasnik poslovnog udjela, dionica, odnosno drugih prava u toj pravnoj osobi. Evo to mi se čini da to izuzeće u nekim segmentima, u nekim slučajevima zahtijeva također da u drugom čitanju raspravimo što to znači. Npr. Vlada Republike Hrvatske, ja ću reći javni naručitelj je vlasnik mojih i vaših novaca i s tim javnim novcima treba nešto napraviti pa treba npr. graditi brodove, treba graditi nešto i onda će onome koji je vlasnik poslovnog udjela, dionica oslobođen javne nabave može direktno naručiti te brodove negdje drugdje. Tako ovdje piše, ja tako iščitavam pa vas molim da probamo u tom drugom čitanju to razjasniti. Ili u članku 11. za potrebe obrane i sigurnosti, vidim da se bližimo kraju, probajte nas uslišati pa idemo u drugo čitanje,nikom neće pasti kruna s glave. Zašto je nešto što je, previše toga vojnoga ima pa ste tako izuzetak napravili i za sigurnosno osjetljive radove i sigurnosno osjetljivih usluga. Ne specificira se što je to sigurnosno osjetljiva usluga, što je to usluga osjetljiva pa da to ne može ići u javnu nabavu. Vojna oprema, radove i usluge za izričito vojne namjene, ne specificira se što je to. Gledajte, ako jesmo u sustavu NATO-a gdje je sve standardizirano, ako se zna koju opremu i koje naoružavanje, koje sigurnosne sustave imamo pa i ona protivnička strana sigurno zna koji su to tenkovi i koja su to vozila i oklopna vozila u standardima NATO-a i mislim da tu nema neke velike tajne. I htio bih da se izbjegne moguća patria drugi put i neka to, budući da to jest javni novac, neka to bude onda i dio javne nabave, da to bude javno rečeno, a ne da nam se patria dogodi po drugi puta. I zbog toga što je u članku 168. puno tih izuzetaka koje stupanjem na snagu 1. siječnja 2011. pa onda dio onoga koji stupa na snagu kad uđemo u Europsku uniju i onaj veliki dio koji je ostavljen da to radi Vlada Republike Hrvatske. Čini mi se da to nije dobro, da sad osam dana otkada ga mi izglasamo u Saboru neke odredbe vrijede, a neke od 1.-oga, mislim da to zahtijeva da još jedanput pročitamo taj zakon da bude svima jasno što smo donijeli i što će to Vlada u ovih pet, šest mjeseci do kraja godine moći raditi sa direktnom pogodbom bez javnog utjecaja i javne nabave, a u cilju da tržišno natjecanje u Republici Hrvatskoj ovim novim zakonom bude zaista tržišno i da ne bude neravnopravni položaj između privatnih korisnika javnih novaca kroz javni natječaj i državnih korisnika kroz javni natječaj.
Vrijeme.
A čini mi se da u ovom slučaju to je moguće. Evo tražimo još jedanput drugo čitanje. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Raspravu po klubovima završit će klub HDZ-a i poštovani zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Jasno da je pred nama jedan jako bitan zakon, Prijedlog zakona o javnoj nabavi, s konačnim prijedlogom zakona, upravo zbog problema s kojima se na različitim nivoima u Hrvatskoj susrećemo sa problematikom javne nabave, upravo zbog toga što ove tri i pol godine učestalo raspravljamo o izmjenama zakona i na saborskim odborima i ovdje na samom zasjedanju, a i zbog toga što se radi primjerice samo u 2010. godini o vrijednosti javne nabave u Republici Hrvatskoj od gotovo 25 milijardi kuna. To govori o jednom značajnom zakonu, o jednom značajnom području koje ovaj zakon regulira. Na samom početku reći ću da će klub Hrvatske demokratske zajednice prihvatiti donošenje Prijedloga zakona o javnoj nabavi, s konačnim prijedlogom zakona, a ukratko evo i obrazloženje zbog čega je takav stav Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice. Jasno je da je područje javne nabave u proteklim godinama znatno unaprijeđeno kroz provedbu važećih zakona i sve izmjene koje su uslijedile. Međutim, ovo područje i dalje zahtijeva stalna poboljšanja, a sve s temeljnim ciljem provedbe što učinkovitijih postupaka javne nabave uz poštivanje temeljnih načela kao što su tržišno natjecanje, zabrana diskriminacije i naravno transparentnost. Prijedlog ovog Zakona, a čuli smo to i od predlagača gospodina državnog tajnika prethodila je široka javna rasprava i Hrvatske udruge poslodavaca i Hrvatske obrtničke komore i mnogih zainteresiranih sudionika javne nabave, različitih institucija razine lokalne, državne uprave i prihvaćeni u ovom Prijedlogu zakona o javnoj nabavi cijeli niz prijedloga koji su kroz javnu raspravu došli do predlagača. Koji su osnovni ciljevi ovog Zakona? I o tome smo čuli. Naravno, prvi je dodatno usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije, a što je Republika Hrvatska preuzela kao obvezu u sklopu aktivnosti na zatvaranju pregovora u poglavlju 5. Javne nabave. A drugi cilj ovog prijedloga zakona je uvođenje novih zakonodavnih rješenja u koja će se pretočiti iskustvo brojnih sudionika javne nabave, sudionika znači i ove javne rasprave na provedbi trenutno važećeg zakona prvenstveno nekoliko tisuća hrvatskih naručitelja i gospodarskih subjekata koji u proteklim godinama sudjeluju u procesima javne nabave. Jedan od bitnih ciljeva ovog prijedloga zakona je i uklanjanje svih nepotrebnih administrativnih barijera koje su otežavale provedbu postupaka i povisivale troškove za naručitelje, a posebno za gospodarske subjekte. Uvodi se odredba da se svi dokumenti koje naručitelj zahtijeva od gospodarskih subjekata mogu dostaviti u neovjerenoj preslici, kopiji dok će se originalni dokumenti tražiti samo od odabranog ponuditelja čime će se značajno smanjiti i vrijeme potrebno za prikupljanje svih potrebnih dokumenata. Naravno i troškovi, a što je vrlo važno za gospodarstvenike i to je bitna razlika u odnosu na postojeće zakonske odredbe. Također, u otvorenom postupku javne nabave naručitelji su obvezni prema novom zakonu dokumentaciju za nadmetanje neograničeno i u cijelosti elektronički staviti na raspolaganje u elektroničkom oglasniku javne nabave što će omogućiti transparentnost svih dokumenata za nadmetanje. Jedna od najvažnijih izmjena je i izjednačavanje kriterija ekonomski najpovoljnije ponude s kriterijima najniže cijene, a što će se postići i kroz ukidanje obveze izrade izvješća o razlozima primjene kriterija za odabir na temelju ekonomski najpovoljnije ponude, a što je bila recimo jedna od glavnih administrativnih prepreka za primjenu ovog kriterija. Na taj način će se povećati trenutno zanemariv udio postupaka koji se temelje na kriteriju ekonomski najpovoljnije ponude, a koji omogućavaju evaluaciju i dodatnih kriterija. Čuli smo da oko 1,5% javne nabave ide u Hrvatskoj samo po ekonomski najpovoljnijoj ponudi. Znači, po tom kriteriju, a 98 i pol posto prema kriteriju najpovoljnije cijene, dok je u Europskoj uniji prosjek do gotovo 85% provedbe javne nabave kroz kriterij i uz pomoć kriterija ekonomski najpovoljnije ponude, a samo petnaestak posto najpovoljnije cijene. Koji su to dodatni kriteriji koji se mogu pojaviti i staviti u natječaj? Primjerice kvaliteta, tehničke prednosti, operativni troškovi, ekološke osobine proizvoda ili projekta, garantni rok, rokovi i uvjeti plaćanja, socijalni aspekti. Znači, cijeli niz kriterija koje naručitelji mogu koristiti u okviru ovog kriterija ekonomski najpovoljnije ponude naravno uvažavajući uvijek i kriterij cijene, ali ne isključivo najniže cijene a znamo do kakvih problema su u provedbi ovog zakona dovodile upravo najniže cijene koje smo morali prihvaćati kod provedbe javne nabave. I još jedna pozitivna izmjena zakona za same gospodarstvenike je ta da sudjelovanje u postupcima se omogućava i gospodarskim subjektima kojima je odobrena odgoda plaćanja dospjelih poreznih obveza i obveza za mirovinsko i zdravstveno osiguranje što je od velikog značaja za brojne gospodarske subjekte koji su zbog gospodarske krize imali problema i još uvijek imaju problema, a na ovaj način bit će im omogućeno da i oni budu sudionici javne nabave. Pozitivne posljedice za gospodarstvo planiraju se i kroz odredbe vezane za podizvoditelje prema kojima će naručitelji moći neposredno plaćati podizvoditeljima, a što će doprinijeti rješavanju učestalog problema neplaćanja osobe, tvrtke koja je dobila posao, podizvoditeljima, dampinške cijene i sve ostalo što se vezivalo na ovaj problem. I mislim da je ovo stvarno jedno dobro rješenje za podizvoditelje koje gotovo ima sva tvrtka koja dobije određeni posao. Praksa je ukazala i na potrebu za značajnim izmjenama i sustava pravne zaštite. Veliki dio izmjena odnosi se na usklađivanje s odredbama pravne stečevine Europske unije, ali uz istovremeni cilj stvarne, brze i učinkovite zaštite prava gospodarskih subjekata u fazi postupaka kada se nezakonitosti još mogu na vrijeme ispraviti, te omogućiti nastavak i zakonit završetak postupaka javne nabave. Nadalje, povećane su naknade na žalbeni postupak koji se podnosi kod Komisije za javnu nabavu, za kontrolu javne nabave posebice za postupke javne nabave vrlo visokih procijenjenih vrijednosti. I sad su te naknade približene ipak europskim naknadama i zasigurno da je dosadašnja praksa ukazala na veliki broj žalbi kojima je isključivi cilj bio zaustavljanje odnosno namjerno blokiranje postupka javne nabave, a ne stvarna zaštita određenog gospodarskog subjekta što je povećalo i rizik određenih koruptivnih radnji. Pažnja pri izradi prijedloga zakona dana je i poboljšanju odredbi vezanih uz sprječavanje sukoba interesa, te su one propisane kako za čelnike tijela i članove upravnih i nadzornih odbora, tako i za ovlaštene predstavnike naručitelja kao i druge osobe koje imaju utjecaj na određeni postupak. Na kraju, povećanju transparentnosti doprinijet će obveza objave planova nabave i registra ugovora na internetskim stranicama naručitelja. Ovaj Zakon je jedan od najznačajnijih pomaka na području ove zakonske izmjene na području javne nabave. I vjerujemo da će provedba novog Zakona o javnoj nabavi omogućiti dalji napredak sustava javne nabave kroz ostvarenje osnovnih ciljeva, a to je provedba učinkovitijih postupaka za naručitelje, te jednostavnije sudjelovanje u postupcima za gospodarske subjekte. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Sada prelazimo na pojedinačnu raspravu. Najprije najbrže prijavljeni je bio poštovani zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovani predstavnici resornog tijela. Dozvolite mi evo ga da se pridružim ovome što je danas rečeno i govoreno vezano za točku dnevnog reda, a točka dnevnog reda koja sadrži jedan bitan zakon, odnosno jedan bitan zakon, svi su zakoni bitni, ali ovo je jedan što bi rekli sveobuhvatan propis, zakon koji uređuje odnose u tržištu, određuje tržišno natjecanje,odnosno uređuje uopće odnose. Jedan od bitnih propisa koji uređuje odnose na tržištu. Ono što hoću reći da je taj zakon potreban, on je opširan, sveobuhvatan i je, ja bih rekao ono što je rečeno i dosada i pridružio bih se, jedan korak, jedan iskorak naprijed, bitan iskorak naprijed da uredimo odnose unutar onoga što se zove javna nabava, odnosno trošenju novca, pogotovo javnog novca u RH. Zakon, njegova svrha i njegova ustvari intencija je upravo rješavanje natjecanja ka tome da osigura transparentnost, da spriječi diskriminaciju, odnosno da uredi odnose na najbolji mogući način. Svjestan sam da te odnose, odnose u tržišnom natjecanju i javnu nabavu nećemo moći nikad idealno urediti. Prema tome, idealno nije uredila nijedna država zato što je u konačnici i tržište i tržišni mehanizmi su jedno živo područje. Prema tome nijedna europska zemlja nije riješila na idealan način, problema je uvijek bilo i biti će i to je jedan zakon koji ustvari uvijek se prilagođava cjelokupnoj situaciji, odnosima i onome što se događa na tržištu, odnosno i što se događa pa ja bih rekao i u gospodarstvu pojedine zemlje. Taj zakon je jedan od bitnih mehanizama antikorupcije i svega onoga što to podrazumijeva. Prema tome, jedan iskorak koji mora doprinijeti i dati upravo i u borbi protiv korupcije i jedan jači zamah u tom antikorupcijskom djelu kojemu smo mi trenutno u jednoj vrlo delikatnoj fazi, kao što znamo. Tako da svaki zakon, pa i taj zakon, upravo mu je cilj da i u tome da svoj puni doprinos. Ono što bih rekao i slažem se s onim što je rečeno, smatram da taj zakon je došao evo ga na jedan način u hitan postupak danas tri dana prije raspuštanja znači u ovo predljetno, ljetni raspust Sabora, i mislim da taj jedan zakon i po onome što sam čuo, da nije dovoljno raspravljen, bar koliko ja znam, u stručnoj javnosti bih rekao. U stručnoj javnosti koja je pozvana. Kao što znamo i na temelju prethodnog zakona koji je bio iskorak stvoreni su, obrazovali su se, osposobili su se, ja bih ih nazvao stručnjaci već, odnosno stručne osobe, stručni radnici koji rade na polju javne nabave i koji sva ona saznanja i znanja koja pa ja bih rekao i vještine čak za provedbu takvog jednog propisa moraju imati. To je bio dobar iskorak. Mi danas imamo ljude koji su i licencirani itd., koji se permanentno osposobljavaju i što je dobro, da bi provodili taj popis. Mislim da taj zakon trebalo je kvalitetnije raspraviti sa stručnom javnošću, kako sa stručnim osobama, znači sa strukom, kako bi još pojedina pitanja koja su u tom zakonu, po mom mišljenju, mogla biti bolja. Svjestan sam i ono što je rečeno, a i kad smo pročitali da je taj zakon u dobrom dijelu preuzet. Preuzet znači iz propisa zemlje EU i ono što je dobro, a ja ću reći upravo ono što je dobro i ponovit ću da što je dobro da kriteriji odabira koji je dosada bio problematičan jer imao sam iskustva s time da smo upravo onu famoznu najjeftiniju ponudu da sada dolazimo u fazu najpovoljnije ponude. Ja moram istaknuti da je to isto tako jedan značajan iskorak koji će olakšati, omogućiti donošenje kvalitetne odluke onoga koji treba nešto nabaviti i osigurati nabavu kvalitetne robe ili usluge. Da upravo najpovoljnija ponuda koja će sadržavati i sve elemente one druge koji omogućavaju, a ne samo da je najjeftinija u financijskim sredstvima. Prema tome, to je za istaknuti. Isto tako podizvođači, moram reći da podizvođači u tom dijelu je novina. Više puta bilo je tu problema s podizvođačem koji jednostavno nije mogao naplatiti svoju kvalitetno učinjenu profesionalnu uslugu od izvođača posla, odnosno pravne osobe koja je dobila posao i tu je bilo problema što sada se sa ovim zakonom omogućava. Isto tako pridružujem se, to je rekao kolega Denona ispred kluba, da upravo ona olakšica koja omogućava da se netko javi na natječaj, a kome je omogućeno odgođeno plaćanje određenih obveza koje se odnose na davanja koja su svi obavezni plaćati. Prema tome, slažem se da su to u pravilu pravne osobe koje su imale problema u svom poslovanju iz iks razloga. Pogotovo danas kada je nelikvidnost u visokom postotku prisutna. Prema tome, ljudi imaju određenog problema iz raznih razloga. Slažem se da je ta mjera jedna od mogućnosti da mu se omogući da nastavi poslovati, pogotovo ako je odgođeno plaćanje obaveza, ako je netko ocijenio ajmo reći da su "opravdane", pod navodnicima, odnosno da će plaćanje obaveza biti izvršeno iz inog razloga kojega nije mogao napraviti i koje su opravdane. Slažem se da može učestvovati, međutim isto tako treba odrediti rok do kada će netko moći sudjelovati u postupcima javne nabave, a gdje duguje, gdje država ima potraživanja za obaveze prema njemu godinu,dvije,tri, pet. Prema tome, to je treba definirati. Isto tako moram istaknuti problematiku sa žalbama koja je bila prisutna. Vi znate da su se neću reći broj, ali velika većina poništavanja znači ne dešavala ne samo radi poništavanja. Poništavanje ne bi bilo problematično, ali da ne kažem koliko puta su financijska sredstva onemogućeno da se mogu upotrijebiti upravo za onu planiranu namjenu koja je bila za javnu nabavu jer se netko javio, pogotovo radi točke, zareza što je rečeno ili određenih formalnih razloga koji suštinski ni blizu nisu utjecali na razloge pojedine odluke. Međutim, zakon je tako definirao postupak žalbe, normalno, tijelo je da bude sigurno, da ne bude krajnjih onda drugih postupaka, drugostupanjskih i tužbi itd. poništio bi se postupak, postupak bi se ponovio ili bi ga postupak već poništilo i tijelo koje je vršilo odabir i tu se u nedogled provodila javna nabava. Više puta su sredstva, neću reći propala, ali je bilo onemogućeno da ih se koristi za tu namjenu i to je dobro da se sada to na takav način. Rok 2013., slažem se. 2013. je rok ako smo mnoge stvari definirali. Znači, mnoge stvari da vidimo da li je to taj rok odgode, na ono drugo da li možemo nešto staviti rokove i prije što sam govorio za pojedine subjekte, ali isto tako bih rekao da i sve one ne olakotne, sva ona izuzeća koja su predviđena mislim da bi ih trebalo preispitati i da u konačnici ja se pridružujem onome što je rečeno da između privatnog i javnog sektora ne bi trebalo biti razlike u provođenju tih postupaka odnosno u uvjetima za provedbu ovoga Zakona. Jer upravo određena izuzeća iz x razloga su pogodno tlo za donošenje, neću reći, ajde reći ću jednu riječ proizvoljnih odluka, više puta loših odluka na temelju kojih onda imamo posljedice koje možemo danas vidjeti. Prema tome, ja bih s ovime završio. Zakon je iskorak, ponavljam, smatram da bi trebao ići u drugo čitanje, ništa se neće desiti pogotovo na rokove koje implementiramo u tome da vidimo da li ga još negdje možemo popraviti, jer nemojte zaboraviti da taj Zakon kada nije dobar, kada je problematičan kada neke stvari možemo tumačiti dvojako ili trojako, proizvodi velike ekonomske štete. Taj zakon proizvodi ekonomske štete, da ponavljam više puta, radi provedbe javnog natječaja su i financijska sredstva nemoguće ih je bilo utrošiti da ne kažem da su propala. Hvala lijepa.
Hvala lijepa gospodine zastupniče. Na redu je poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite. Ispričavam se i kolegi Leki i kolegici Ingrid Antičević-Marinović koja je prijavila repliku.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. S pravom govorite da je pred nama i to dva dana prije Ustavne pauze sveobuhvatni zakon o javnoj nabavi koji je glavni antikorupcijski zakon i to nije ozbiljno od predlagača da ovako ozbiljne stvari. Da je prvo čitanje mi zaista radimo od 15. i trebalo je biti prvo čitanje s tim više što je vacatio legis do 1. 1. sljedeće godine. Međutim, što je tu je to nije ništa novo od predlagača. Međutim, istraživanje od ekonomskog instituta upravo govori kako je područje javnih nabava najveći naš korupcijski problem koji proždire ogromnu svotu novca. To je poznato i predlagaču i to je sigurno ovaj Prijedlog zakona kako bi se suzbio upravo prostor da se u ovom području suzi mogućnost koruptivnog djelovanja. Kolega vi spominjete da veliki broj žalbi, niti taj veliki broj žalbi u postupku javnih nabava, to sami članovi koji odlučuju o žalbama tvrde kako oni ne ugrožavaju veliki broj nepravilnosti u postupku javne nabave koje su takvog stupnja da sigurno predstavljaju ozbiljan kriminološki problem u Republici Hrvatskoj. Mene ovdje posebno zanimaju podizvoditelji koji su najveći problem, koje se niti ne može u formalnom smislu evidentirati, a ovaj Prijedlog zakona ne daje odgovor pa vas molim da razmislite o tome. Naime, nama se javljaju često bilo na državnom nivou ili jedinicama lokalne samouprave ponuditelji koji daju puno veću cijenu a poslije pristaju raditi kao podizvoditelji. Ovdje je sada lijepo u članku 86. stipulirana uvjeti podizvoditelja da oni moraju biti navedeni, ne može biti u isto vrijeme, molim vas da vodite o tome računa i mi smo 90% problema riješili, da ne može u isto vrijeme konkurirati kao ponuditelj i kao podizvoditelj, tu je onda sumnja u korupcijsko djelovanje i njihovo međusobno dogovaranje kako bi oštetili javni proračun namještanjem cijena, a tobože i ona najpovoljnija je u biti itekako suspektna, ona je još uvijek veća ali je ona tobože najpovoljnija u odnosu na ove. Dakle, upravo ja molim da i ta odredba ukoliko do izglasavanja vodite o tome računa ukoliko doista mislite da ovaj najveći problem u javnim nabavama suzbijemo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku ima poštovani zastupnik KOzlevac.
Poštovane kolegice da, vi imate pravo ja sam u ovom segmentu govorio o jednoj novini koja se odnosi upravo ajmo reći onaj dio podizvođača koji je pošteno ušao u posao, odradio i nije ga moglo naplatiti jer je bilo takvih slučajeva ali apsolutno se slažem sa vama upravo u ovom dijelu kod javljanja na postupke javne nabave kada bi se javile 3, 4, 5, 6 firmi koje su se javile u postupak javne nabave, dobila je 3 firma, 4. A nakon toga su svi bili zajedno u poslu, ja ne bih rekao podizvođač nego bih ja upotrijebio termin da mi imamo podizvođača, podizvođača, podizvođača. Prema tome, u jednom tom cijelom lancu apsolutno treba regulirati i omogućiti na određeni način upravo da se na takav način kroz prijave odnosno kroz konkuriranje na postupke javne nabave u javnom sektoru mogu dogovarati podizvođači i da onda nakon toga podizvođač postaje sastavni dio tog odrađenog posla. Teško se oteti dojmu, ustvari nemoguće da je jedna cijela takva priča bila dogovorena i da se ide svjesno u postupak takve javne nabave da bi se ostvarila što već materijalna korist, ja neću upotrijebiti drugu riječ. Apsolutno se slažem ono što ste rekla da je to antikorupcijski zakon par excellence bi trebao biti i mora biti, a upravo kvalitetna rješenja kojima ćemo to onemogućiti takva događanja su jedan puni doprinos antikorupciji, odnosno da se korupcija koja je najveća u sektoru javnih nabava odnosno javnog trošenja novca, da se suzbije na nikada eliminirati ... na najmanju moguću mjeru. Prema tome korektno bi bilo drugo čitanje, korektno bi bilo uvažiti da je to danas došlo na stol, evo dva dana prije zasjedanja, vidimo i sami atmosferu koja je nakon cijelog ovog perioda rada Sabor ai da se lijepo na miru donese nakon drugog čitanja, da se učine neka poboljšanja a upravo u cilju da imamo što kvalitetniji Zakon.
Hvala lijepa. I sada riječ po drugi put dobiva poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani predlagatelji, predstavnici Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege zastupnici. Slažem se s onima koji su ustvrdili da je zakon o javnoj nabavi vrlo važan Zakon za gospodarstvo Republike Hrvatske i da je vrlo važan za borbu protiv korupcije, pljačke, to se slažem s onima koji to tako kvalificiraju ali ja moram reći da ni dosadašnji Zakon o javnoj nabavi nije bio uzrok korupcije u Republici Hrvatskoj, niti pljačke u Republici Hrvatskoj mada se ona događala. Dakle, dosadašnji zakon o javnoj nabavi, nije proizveo ni HEP, nije proizveo ni korupciju ni u autocestama, nije stvorio ni FIMI Mediu. Dakle da ne glorificiramo, ne slavimo da će ovaj zakon riješiti problem korupcije. On može sprečavati kao zakon ali svaki zakon podrazumijeva tijela koja će ga provoditi. Dakle, ja ponovno se vraćam, dakle nije važno stalno se pozivati na normativni optimizam, nego je važna politička volja hoće li provoditi zakon kako smo mi to zamislili. Jeli to logično i moguće očekivati od Vlade koja je na dosadašnjem zakonu, Zakonu o javnoj nabavi, tolerirala a korupciju i pljačku? Jeli to moguće tolerirati? Jeli to moguće očekivati? Po meni teško. Ovdje je deklarirano nekoliko razloga zašto se donosi novi Zakon o javnoj nabavi. Jedni su formalne prirode kao što je usklađivanje sa direktivama Europskog parlamenta i uredbama Europske komisije. Dvije direktive i dvije uredbe su uzrok za dopunu i izmjenu zakona, a ne za novi zakon. A novi zakon u cjelini vjerojatno se želi da tako kažem sveobuhvatno, cjelovito na principima koje deklarira ovaj zakon, a to su načela, principi, sloboda kretanje roba, slobode poslovnog nastanka ili poslovnog nastana, slobode pružanja usluga itd. nisu dopunjeni i nisu izmijenjeni od prošlog zakona. Dakle, ostaju principi koji su važili i u dosadašnjem zakonu ali se oni ovdje ponovno ističu kao posebna vrijednost. Posebno što treba primijetiti stanje je i potreba mijenjanja zakona kako bi se pojačala interakcija države i gospodarskih pravnih subjekata, gospodarstva. Kao da se povećao iznos financijskih sredstava s kojima će država raspolagati kroz javnu nabavu, tako bi to izgledalo kada se ovako kaže. Međutim nije. 2009. godine opet ovaj obrazloženje ovog zakona kaže da se potrošilo 40 milijardi kuna, 2009., a 2010. 25 cca milijardi kuna u javnoj nabavi. Dakle smanjio se značajno uticaj države na gospodarstvo kroz javnu nabavu. No pređimo na kako bih rekao na normativni dio prijedloga zakona. Zakonom je s obzirom na izuzetke za sektorske naručitelje zakon značajno liberaliziran, povoljniji je posebno zbog postupka javne nabave u pregovaračkom postupku bez prethodne objave iz članka 116. i 117. ovoga zakona. Zakon je po mom sudu povoljniji i za naručitelja ili dobavitelja ili isporučitelja robe i usluga jer se ocjena sada kombinira osim najniže cijene i ekonomska ocjena u odabiru izvoditelja ili isporučitelja. Međutim, ovdje se postavlja pitanje, tko će i koje je tijelo predviđeno da ocjenjuje koja je to ekonomski najbolja ponuda? Za tu ocjenu vrlo važno je imati neke objektivne kriterije. Ovaj zakon ih uopće ne spominje. Za ocjenu ekonomske korisnosti nekog posla najvažnija je ocjena samog subjekta naručitelja, jer može imati kratkoročne i dugoročne ciljeve, može ima strateške planove u okviru toga naručivati ili naručivati poslove i usluge. Ovdje se o tome ništa ne govori. To je područje koje će biti sljedeće područje gdje će se korupcija moći iskazati. Zatim zakon propisuje izuzeće kada je riječ o nabavi roba i usluga po ovom zakonu za obranu i sigurnost. To je ogromno područje koje će biti izvan ovih postupaka. Jeli to ciljano jeli to možda državni interes? Ako jeste onda ga treba negdje deklarirati i nemam ništa protiv toga, ali se mora kontrolirati a ne ostaviti kako je to bilo do sada pa nakon određenog perioda saznamo što se sve događalo. Nešto bih htio napomenuti a nema nikakve logike čak u obrazloženju smo čuli. Dakle sukob interesa je posebno obrađen u ovom zakonu i kaže da zakon ponovno liberalizira sudionike u natječaju javne ponude, jer kaže nemaju sukob interesa oni koji u vlasništvu ponuditelja imaju do 5% vlasničkoj strukturi. Pa nije sukob interesa definiran vlasničkom strukturom, nego da li netko radi posao na štetu općeg interesa. Dakle, zar mislite da bi vrijednost dionica pretpostavljenoj firmi od nekoliko milijardi kuna ili milijardu kuna 5% bi bila dozvoljena poslovati sa državom, a u firmi koja je 20 tisuća kuna i polovica posto ne bi bila dozvoljena. Zamislite koji je tu utjecaj i kakav je tu sukob interesa moguć. Prema tome, nema nikakve logike da se kaže da nema sukoba interesa, da ga ne treba istraživati ako je sudionik u natječaju za javnu nabavu vlasnik do 5% udjela u firmi koja se natječe. To nema logike. Logike nema sa stajališta sukoba interesa. Zatim bih htio da u članku mislim da je 177. središnje tijelo državne uprave se osniva ovim zakonom? Jel to novo tijelo ili je to tijelo koje postoji pa će se naći u nekom već osnovanom tijelu, recimo u Ministarstvu gospodarstva? Ako je to novo tijelo onda bi to trebalo osnovati posebnim zakonom jer imamo već zakon koji uređuje organizaciju, nadležnost, djelokrug itd. državnih tijela i organizacija. I na kraju da pokušam završiti, prijelazne i završne odredbe. Već su moje kolege spomenule da je vrlo čudno da zakon ima tri stupnja kada stupa na snagu. Generalno on stupa 1.1.2012. ako dobro pamtim, a onda jedan dio kad uđemo, što je opet sumnjivo sa stajališta sigurnosti, kad uđemo, postanemo punopravni članovi Europske unije, a nitko ne zna kako će to izgledati i kada će to biti ili barem misle da znaju. I treće, dio zakona stupa na pravu snagu za osam dana, a tiče se mnogo subjekata. Tu postoji novi problem da je u člancima u Prijelaznim i završnim odredbama i Vlada i ministarstva imaju rok šest mjeseci da donesu uredbe i pravilnike koji se tiču ovog zakona, a zakon će stupiti u nekim normama za osam dana nakon objave na pravnu snagu. Nije logično ni pravno niti ekonomski niti opravdano. I što sam još htio napomenuti, zaista ima vrlo nezgrapnih definicija, sad ću vam kao ilustraciju nabrojit jednu. U članku 116. stavku 5. kaže za sklapanje ugovora o javnim uslugama iz Dodatka 2B ovog zakona sektorski naručitelj provodi jedan od postupaka javne nabave određen ovim dijelom. Molim vas kolegice i kolege, poštovani predlagatelji, vi mi odredite šta znači ovaj dio zakona. Ovaj dio zakona može biti prednji, zadnji, u sredini, a odmah do toga vrlo precizno pišete da se primjenjuju odredbe članka 45. do 48. ovog zakona na sektorskog naručitelja. Dakle ili ćete se držati principa pisanja norme određenosti ili nećete. I kod, još jednu rečenicu samo kod zastare. Stavak 1. članka 183. kaže da prekršajni postupak za prekršaje propisane ovim zakonom ne može se pokrenuti nakon proteka tri godine od dana počinjenja, dakle objektivni kriterij za zastaru pokretanja postupka, ali sljedeći 2. stavak kaže apsolutna zastara. Napišite šta podrazumijeva to apsolutna zastara, da se ne može voditi postupak, ne može se pokrenuti postupak i ne može se izreći sankcija kad protekne rok od šest mjeseci, dakle objektivni rok od počinjenja prekršaja.
Hvala lijepa. Isteklo je i vrijeme i predsjedavajućeva nadoknada vremena. Imamo repliku, poštovani zastupnik Luka Denona.
Hvala lijepo. Dakle kolega Leko, vi ste u svom uvodu vrlo jasno i vrlo precizno rekli da normiranje ili normativni akt kao što je ovaj pred nama nužno neće doprinijeti da se koruptivno razmišljanje i ponašanje u Republici Hrvatskoj će se smanjiti ili povećati. Naravno da jedan ovakav akt ide ka tome da se ta koruptivna razmišljanja i ponašanja u Republici Hrvatskoj svedu na najmanju moguću mjeru u onom tehničkom dijelu koliko akt to može proizvesti. Ali da za to je potrebna i politička volja, naravno da je potrebna i politička volja. Iz tog razloga što ja ne razmišljam o koruptivnosti ovog zakona, ali o mogućnosti koji stavlja u neravnopravan položaj sudionike u javnoj nabavi bilo bi nužno potrebno drugo čitanje, bilo bi nužno potrebno da se članak 168. svede samo na ovo izuzeće dok ne uđemo u Europsku uniju, a da svi ovi drugi članci od članka 2. stavak 8. pa tako dalje, da ih ne čitam, pogotovo članak 11. stavak 4. gdje će stupiti na snagu prije nego što stupi ovaj zakon na snagu, a odnosi se na radove i usluge za izričito vojne namjene. Izričito vojna namjena nije, to su naši novci, javni novci, za javnu upotrebu i mislim da tu nema nikakve tajne ako ćemo graditi brod za vojnu namjenu da onda to ide na javni natječaj, a ne da to ide diskrecionom ponudom ili ponudom nekoga, MORH-a ili nekoga za ovo brodogradilište, za ono brodogradilište. Tako se stvara sumnja da tu ipak nešto nije u redu. Mislim da bi bilo potrebno evo taj članak korigirati pa će onda biti vjerojatno i uz ove nomotehničke promjene koje su se dogodile bit će puno jasnije.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku ima poštovani zastupnik Josip Leko.
Kolega Denona, ovako ću reći, pojmovi odnosno subjekti koji su označeni u članku 2. ovoga zakona ne mogu sa dobrom pažnjom, pažnjom dobrog čitača niti izdvojiti norme odnosno odredbe koje će stupiti na snagu za osam dana nakon objave u "Narodnim novinama", a kamoli dobro pripremiti se za javni natječaj. Prema tome, nema nikakvog razona da mi donosimo zakon koji bitno utječe na poslovnu poziciju subjekata u Republici Hrvatskoj, da stupi na snagu u roku od osam dana, a želimo im olakšati položaj. Dakle nema nikakve logike, tim više što ne gori vatra valjda u javnoj nabavi u Republici Hrvatskoj. Prema tome, otvorimo drugo čitanje i dajmo ljudima da se izjasne o rješenjima. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I posljednji prijavljeni za pojedinačnu raspravu je poštovani zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Predlagatelji, kolegice i kolege. Osobno smatram da je sigurno kvalitetniji Prijedlog zakona o javnoj nabavi pred nama nego što je bio dosadašnji i dapače, ne samo usklađivanje s europskim direktivama nego želju da nedostatke koje smo uočili u primjeni postojećeg zakona ugradimo u ovaj zakon možemo ocijeniti da su i dobro predstavljeni. Ali kao zastupnik uvijek imam primjedbu na to da se zastupnicima odnosno Parlamentu oduzima pravo provedbe javne rasprave jer prvo čitanje je u biti javna rasprava. Tada odbori saborski imaju mogućnost sa onima kojima su zainteresirani čut i njihove primjedbe, pokušati ih ocijeniti i pomoći predlagatelju da kvalitetno izradi drugi prijedlog. Evidentno da datum 1.1.2012. kad će zakon biti na snazi je dalo dovoljno vremena da se otvori i taj proces u kojemu zaista Parlament i ima tada tu mogućnost da se reče nečemu služi, jer ovakav jedan dokument koji zaista je važan za hrvatske gospodarstvenike ipak je trebalo proučit kroz dva čitanja u Hrvatskom saboru, neovisno što nama je želja uskladit se sa europskim direktivama, ali usklađenje ionako će biti tek 1.1.2012. Zakon koji kreće u proceduru, da li on završio danas ili mjesec dana kasnije nije toliko bitan. Prema tome, ocjenjujem da kvalitetan zakon koji očito kod nas u oporbi neće dobit tako lako pozitivno mišljenje iz jednostavnog razloga što je zaobiđena rasprava. Prva rečenica u vašem tekstu obrazloženja je nešto što svakoga treba zabrinuti. 2009. 40 milijardi kuna javnih radova ili javne nabave. 2010. 25 milijardi. Što to znači? Hrvatsko gospodarstvo koje je u krizi iz godine u godinu ima sve manji kolač koji njima može služiti da bi javili se na javne potrebe, na javne natječaje da bi jednostavno mogli sudjelovati i da bi u biti našli zaposlenje u Republici Hrvatskoj. Prema tome, kriza plus manje poslova koji jesu podložni više javnoj nabavi znači žestoku konkurenciju, bitku, nezadovoljstvo, primjedbe i sve ono što imamo. I zato uskraćivanje te javne rasprave i je rezultiralo određenim nezadovoljstvom pa ste danas imali i javnu konferenciju ili tiskovnu konferenciju čini mi se udruge brodograditelja koje su jednostavno revoltirani sa odredbama ovog članka pogotovo kad govorimo o izuzećima. Sve nam to nije potrebno da se zaista poštuje ta procedura, da barem ta javna rasprava se djelomično obavi i kroz Parlament jer se tada može nešto više učiniti, da ima što manje nezadovoljnika. I nije nam potrebno da na ovakvom dokumentu već odmah imamo temeljne primjedbe, a primjedbe su vrlo jasne. Državnom sektoru dajemo potpore, dajemo ovakve ja bih rekao subvencije, dajemo onakve horizontalne, vertikalne, kakve god hoćete i još sada zakonom ćemo im omogućavati i direktno sklapanje ugovora, a privatni sektor u Hrvatskoj koji je u krizi, koji nema posla jednostavno osjeća se da je ugrožen i da se na njega u ovom trenutku zaboravlja. I zato smatram da bi i predlagaču bilo daleko lakše da se o takvim problemima javno raspravi na sjednicama odbora i da se u biti pokuša naći nekakve kompromise na jednim takvim potpuno normalnim, normalnim ja bih rekao procedurama koje smo i ustavno definirali našim Poslovnikom definirali, a ovako jednostavno mi smo gdje? U 24 sata pripremit se za zakon, čut što netko misli. Netko od nas je hajde imao priliku pa je već duže vremena u tome, ali u jednodnevnoj raspravi zatvaramo poglavlje koje je toliko, toliko bitno u jednoj kriznoj situaciji. Zato ja smatram teško ćete od nas dobiti priznanje, a zaista je vrijedno priznanja ovakav prijedlog koji je pred nama. Teško ćemo i mi se opredijeliti što je sada važnije konsolidacija državnih tvrtki gdje je većinski kapital države gdje ćemo kroz dodatne subvencije ako ćemo direktno zaključivati nekakve poslove opet nove poticaje, rekao bih nove subvencije za razliku od privatnog sektora koji će se urušavati, koji ne može izvršavati svoje obaveze. Zato bih vas molio da eto prihvatite prijedlog u kojemu mi predlažemo da se ovo smatra prvo čitanje i da u biti kroz to drugo čitanje imamo više mogućnosti da i Parlament odradi tu mogućnost komunikacije sa zainteresiranim sektorom. Naravno, najveći problem je članak 10. i članak 11. Što su to izuzeća, da li su ona pogođena i da li su oni baš primijetili što se sve događa u javnoj nabavi po tom dijelu. Nitko to nije spomenuo, a ja ne mogu nego spomenuti ministra policije Karamarka, njegovu tvrtku Soboli. To je sigurnost. To je zaštita pa počnimo sva ministarstva, sva javna poduzeća, sve luke, svi su ja bih rekao ogromni potencijali Hrvatske koji su oslonjeni samo na jednu tvrtku na tvrtku Soboli jer je policija izdala samo njoj dokument da se može baviti sigurnosnom i tehničkom zaštitom. Samo njoj. Nije ni to bilo dovoljno pa je Ministarstvo poljoprivrede predložilo Zakon o posebnim državama, državama od posebnog, tvrtkama od posebnog državnog interesa. Poljoprivredni sektor, sektor koji je važan za ishranu stanovništva u ratu, pa se njima naložilo morate uzeti fizičku i tehničku zaštitu samo od jedne tvrtke. Fizička i tehnička zaštita obuhvaća kompletnu opremu, softwarske programe, kompjutere, ljude, žice, što god hoćete. Sve samo jedna tvrtka. Ovaj zakon, ovi izuzetci su morali znati da se to događa u Hrvatskoj, da imamo tvrtke koje imaju monopolni položaj zahvaljujući posebnim uvjetima koje nitko drugi ne može steći. I dobro znamo da je aktualan slučaj ministra Karamarka i tvrtke Soboli. Ali mi smo opet dozvolili da ovdje stavimo izuzeće. I opet će te tvrtke bez natječaja direktnom pogodbom sa dokumentima od strane nadležnih ministarstava imati takve položaje. Zato smatram da itekako bi morali preispitati što se događa u Hrvatskoj i kako člankom 10. ne dozvolit takve pojave. I naravno kao što smo i čuli iz ranijih rasprava članak 188. Mi imamo Zakon o javnoj nabavi koji je star, koji na jedan način definira područje javne nabave. On vrijedi do kraja godine. Člankom 188. mi pokušavamo uvesti nove članke koji će vrijediti prije 1.1. i u biti koji će biti paralelne sa postojećim rješenjima u postojećem zakonu. I smatramo da je trebalo itekako obrazložiti zašto člankom 188. pokušavamo naći izuzetke za ove članke. A evidentno je da će ti članci imati katastrofalne pojave, ekonomske posljedice za dobar dio trgovačkih društava koji ovise o javnoj nabavi i koji će sa člancima koji će stupiti na snagu prije 1.1.2012. imati ja bih rekao onemogućen pristup natječajima. Neće ih ni biti. Vlada će to direktno dogovarati uz svu dobru volju Vlade da riješi određene probleme u ja bih rekao pojedinim sektorima gospodarstva, uz svo razumijevanje. Ali se pitamo da li ovim Zakonom u teži položaj možemo metnuti neke gospodarstvenike koji po dosadašnjem zakonu koji i dalje vrijedi nisu u takvom položaju. I zato su to teme koje bi trebalo raspraviti do drugog čitanja. Pa predlažem da razmislite i o amandmanu ako već ne razmislite o drugom čitanju. Hvala.
Hvala lijepa. Repliku ima poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kolega kad citirate iz ocjene stanja jedan alarmantan podatak koji zorno prikazuje kako je ukupna vrijednost javne nabave u 2007. godini iznosila 40,6 milijardi kuna, a u 2010. 24,8 milijarde kuna. Dakle, to je jedan točan podatak o kojem izgleda Vlada i sama premijerka uopće ne brine pa se onda postavlja pitanje zaista i s pravom se vi ustvari pitate pa i svi mi se moramo pitati čemu ovakva žurba. Ovo je zaista bio jedan, ovo je jedan ozbiljan prijedlog koji mora doživjeti dva čitanja. Čemu takva žurba? Pa nije valjda zbog toga da je tolika jagma za kamenjima temeljcima i da nam potrebno je hitno napraviti tvornicu kamena temeljaca koja izgleda jedina ima šansu dakle i javna nabava da se ovdje iskaže kako bi koliko toliko opravdala dakle ovu žurnost. Također kad govorite i spominjete i posebne usluge pa i kriterij za odabir ponuda moram citirati odredbu članka 82. koji sada govori kako će arhitektonske, inženjerske i odvjetničke usluge biti predmet javne nabave. Tome čak i nije za čuditi se u jednom dijelu, pogotovo kad su samo određeni mogli zastupati državu za ogromne iznose dok su se drugi morali bakćati sa fizičkim osobama i manjim pravnim osobama sa neupitnim ishodom naplate. Dok su ovi imali elegantnu poziciju, a ne zna se ni kakvu. Međutim, upozoravam na što i vi sami skrećete pozornost i ovdje to i citirate pa onda ja vas pitam koji su to, koji će to biti kriteriji koji god ste ovdje napomenuli ne odnosi se niti za arhitektonske, niti za inženjerske niti za odvjetničke usluge čije su usluge regulirane posebnim tarifama i ne mogu ih snižavati kako bi bile eventualno primamljivije za naručitelja. Jer kad bi to oni činili, činili bi povredu njihovih dužnosti. Prema tome, svi ovi gornji kriteriji koje navodite ne odnose se upravo na ove usluge iz stavka 4. Dakle, ponovno je ostalo nešto što je apsolutno neregulirano. To je još jedan razlog za drugo čitanje.
Hvala. Vrijeme je isteklo, nema produžetaka. I odgovor na repliku ima poštovani zastupnik Slavko Linić.
Slažem se da imamo prigovore, imamo prigovore koji su i predlagaču upućeni od strane pojedinih komora, neovisno da li su odvjetničke ili neke druge, koji se ne slažu sa novim prijedlogom zakona i zato i smatram da je trebalo uključiti u rad i saborske odbore koji su morali pokušati na neki način u tim sučeljavanjima zainteresiranih i predlagača reći neku svoju riječ prije drugog čitanja. U onom dijelu gdje komore definiraju fiksno svoje cijene i gdje cijena evidentno neće biti kriterij tada je vrlo teško provesti natječaje i definirati a što je to drugo o čemu će se netko odabrati ili neće. Ali u isto vrijeme morate shvatiti, ja vas vraćam na članak 10. i 11. gdje se to za državu neće odnositi jer će država uvijek to proglasiti nekakvo pitanje nacionalne sigurnosti, pitanje vojne sigurnosti i nečega pa jednostavno će se i u tom dijelu država ponašati drukčije. I zato smatram da je trebalo ozbiljnije pristupiti određenim sugestijama zainteresiranih komora.
Hvala lijepa. I sada će u ime predlagatelja završni osvrt imati državni tajnik Jozo Sarač. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Veliki dio vaše rasprave i po klubovima i u pojedinačnim raspravama smo mi u javnoj raspravi prethodnoj javnoj raspravi izdefinirali. Dakle, javna rasprava traje gotovo godinu dana. Prijedlozi Zakona o javnoj nabavi su analizirali i udruga gradova i udruge općina i zainteresirana dakle javnost i HOK i HGK. Udruga općina i gradova čak se nije ni očitovala na konačni prijedlog Zakona o javnoj nabavi smatrajući da smo ugradili sve njihove primjedbe, a vi koji ste se u lokalnoj samoupravi ili upravi, a ima vas saborskih zastupnika i zastupnica, bavili javnom nabavom onda to je proizašlo iz rasprave ste svjesni velikih pomaka koji je ovaj prijedlog zakona definira. Veliki broj primjedbi je bio od gospodina Koračevića, uvaženog zastupnika, a vezano na one rokove. Dakle, sve je to definirano i usklađeno sa EU direktivama. Dakle, 99% tih stvari smo morali staviti. Međutim, da bi vam bilo jasno više ne postoji prag 300 tisuća kuna za uslugu i 500 tisuća kuna za radove. Dakle, taj prag za malu nabavu on se penje do 5 milijuna eura. I za to je rok 20 dana. Dakle, tu će se doživiti značajni pomaci budući da je to definirano po EU pragovima. Dakle, ovi pojmovi sada male i velike nabave koju smo mi u staromu zakonu imali, dakle ona se sada mijenja po granicama. Još su bile značajne primjedbe iz vaših rasprava, a vezano su bile i za podizvođače u jednom dijelu se to pohvalno prenijelo, u drugomu dijelu je bilo malo negativnosti. Međutim, ponuditelj će morati specificirati one radove i usluge koje će mu izvoditi podizvođač. Po tim cijenama nakon ovjere nadzornih inženjera će javni naručitelj plaćati direktno podizvoditeljima. Dakle, po tim cijenama gdje ćemo dakle izbjeći lihvarenje onih dakle izvođača koji izvode radove i ne samo lihvarenje u smislu uzimanja posebnih kasa skonti nego i neplaćanje. Dakle, to moramo dakle to jasno i glasno reći da će se svaka promjena podizvođača morati ugovoriti sa javnim naručiteljem i javni naručitelj će morati prihvatiti dakle toga podizvođača da eliminiramo dakle svaki oblik kao što je netko u raspravi spomenuo korupcije na toj osnovi. Inače sam Zakon kao antikoruptivni elemenat nije bilo točna primjedba gospodina Leke da je to 5%, to je 0,5%, i to je u skladu sa EU direktivama vezano za poglavlje 23. a vezano i za Zakon o sprečavanju sukoba interesa koji je u ovom Visokom domu izglasan. Dakle, 0,5% ne 5% da bi se eliminirao sukob interesa. Slažem se da se nikada neće moći eliminirati oni ljudi koji unaprijed traže mogućnost kriminala. Mislim da Vlada Republike Hrvatske pokazala kako se nose i bore sa takvim pokušajima i oni koji su to radili, i dosadašnje aktivnosti u pogledu suzbijanja korupcije mislim da su jasni pokazatelj da nitko ne treba više pokušavati se igrati s time. Kada govorimo o izuzećima sva ova izuzeća vezana za članak 10. i 11. su po EU direktivi. Mislim da je gospodin Denona ili mislim da je on spomenuo članak 10. vezano za zemljišta i taj članak i točka su definirani u EU direktivama. Na primjer, vi kao lokalna samouprava želite graditi dječji vrtić, da li je logično da raspišete natječaj za 2000 kvadrata zemljišta i da vam netko na periferiji grada gdje nema ničega ponudi po 1 eur zemljište ili ćete ga vi direktno bez obveze javne nabave kupiti na onoj mikrolokaciji po procjeni porezne uprave ili po procjeni ovlaštenog sudskog procjenitelja. Dakle, to je u točci 4. definirano i željelo se izbjeći i dati slobodu da kasnije eventualno organi gonjenja ne procesuiraju jer ste nešto kupili za 10 eura ili ste mogli negdje kupiti drugo po 1 eur, po 1 kunu ili već što je. Dakle, o tome se radi a sve ono što smo nabrojili u članku 10. i 11. je proisteklo iz EU direktiva. Nitko nema nikakvu namjeru pogodovati nikome u budućim vremenima inače da odgodimo svaku sumnju, prihvaćeni amandman koji definira 188 tu odgađamo eventualnu koliziju da stari Zakon vrijedi do 1.1. neki članci stupaju 8 dana od dana objave. Inače što se tiče izuzeća i vojne opreme u tom definiranom pojmovniku, pojmovno je definirano što je to UN oprema i taksativno je navedeno, prema tome tu ne dvojimo uopće da može biti bilo kakvih problema. Evo, u glavnim crtama mogu konstatirati da sa najvećim brojem primjedbi smo otklonili u ovoj fazi rasprave. Nismo imali mogućnosti zbog usklađivanja sa EU zakonodavstvo neke primjedbe primijeniti i pretočiti u Prijedlog zakona. Veliki dio vaših primjedbi i prijedloga je izdefiniran kroz tri odbora, gdje smo jasno pojasnili svaku točku na koju je bilo primjene. Nadam se da ćemo u petak izglasati ovaj Zakon.
Hvala gospodine državni tajniče. Zaključujem raspravu i o ovom Konačnom prijedlogu zakona glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti. Ovim i današnji rad Hrvatskog sabora završava. Sutra počinjemo u 9 sati sa Prijedlogom zakona o odnosima Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Još jednom bih vas podsjetio da će u 12 sati i 35 minuta Hrvatskom saboru obratiti se predsjednik Talijanske Republike Giorgio Napolitano pa molim klubove da osiguraju odgovarajuću, što veću ako ne i potpunu nazočnost zastupnica i zastupnika, a zastupnike i zastupnice molim da do tog vremena malo urede ovaj opći izgled Sabornice. Hvala svima na današnjem radu, sutra u 9 ponovno se vidimo. Doviđenja.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o javnoj nabavi, bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 865, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Najprije ćemo glasovati o prijedlogu zaključka klubova zastupnika SDP-a, HNS-a, HSU-a koji glasi: "O Prijedlogu zakona o javnoj nabavi, s konačnim prijedlogom zakona, provedena je rasprava u prvom čitanju. Sve primjedbe i prijedlozi iz rasprave uputit će se predlagatelju da ih uzme u obzir pri izradi konačnog prijedloga zakona." Očitovanje Vlade, gospodin državni tajnik Jozo Sarać u pogledu prijedloga za drugo čitanje.
Hvala, gospodine predsjedniče. Predlagatelj ne prihvaća ovaj zaključak.
Vlada nije prihvatila prijedlog da ide u drugo čitanje pa prema tome dajem na glasovanje prijedlog zaključka klubova zastupnika SDP-a, HNS-a i HSU-a. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu da ide u drugo čitanje, o prijedlogu klubova. Vlada ne prihvaća naravno. Ovaj prijedlog nije prihvaćen, 39 za, 2 suzdržana i 73 protiv. Zatim amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, Odbor za gospodarstvo, zastupnik Zvonimir Mršić, klubovi zastupnika SDP-a, HNS-a, HSU-a. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane Odbora za zakonodavstvo i Odbora za gospodarstvo te se o njima ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. Poslovnika. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima koje je podnio zastupnik Zvonimir Mršić i zajednički klubovi SDP-a, HNS-a i HSU-a. Izvolite državni tajniče.
Hvala, gospodine predsjedniče. Predlagatelj ne prihvaća amandman zastupnika Zvonimira Mršića na članak 38. Naime, u Prijedlogu zakona o javnoj nabavi predložene su strože odredbe vezano za trajanje Okvirnog sporazuma s jednim gospodarskim subjektom od važećeg Zakona o javnoj nabavi te se ograničava trajanje tog Okvirnog sporazuma s jednim gospodarskim subjektom na dvije godine. To se odnosi dakle na uobičajene predmete nabave. Međutim, prijedlog novog zakona daje mogućnost dužeg trajanja okvirnog sporazuma i u slučaju kad je on sklopljen sa jednim gospodarskim subjektom ako postoje opravdani razlozi dakle vezani za taj predmet nabave, a uz postojanje opravdanih razloga okvirni sporazum može biti i na tri godine i na četiri godine i na više godina. Prema tome, postojeći zakon daje tu mogućnost i zbog navedenog amandman se ne prihvaća.
Hvala. Budući da zastupnika nema tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. I amandman Kluba zastupnika SDP-a i Kluba zastupnika HNS-a, HSU-a na članak 188.
Hvala, gospodine predsjedniče. Dakle na članak 188. ovaj sadržaj amandmana je već prihvaćen kroz amandman na isti članak Odbora za zakonodavstvo.
Je li se povlači onda u tom slučaju jer je prihvaćen ranije? Hvala. Ovaj amandman je povučen pa dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o javnoj nabavi. Molim uključimo se i glasujmo o konačnom prijedlogu zakona. Rezultat. Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova, 110 glasova za, 4 suzdržana i 2 protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Poštovani gospodine predsjedniče Republike Hrvatske, poštovana gospođo predsjednice Vlade Republike Hrvatske, gospođe i gospodo. Izuzetna mi je čast i zadovoljstvo da u vaše i svoje ime mogu pozdraviti ovdje u Hrvatskome saboru visokog gosta i poštovanog prijatelja predsjednika Talijanske Republike gospodina Giorgia Napolitana, ministra vanjskih poslova Talijanske Republike gospodina Franca Frattinija, kao i sve članove izaslanstva Talijanske Republike. Želim se ovom prigodom zahvaliti prijateljskoj Italiji na podršci koju je pružala i još više pruža i još uvijek pruža Hrvatskoj na njenom putu u punopravno članstvo u Europske unije. Uzevši tu činjenicu u obzir kao i činjenicu da Hrvatsku i Italiju povezuje širok spektar bilateralnih odnosa, jasno je da je posjet predsjednika Talijanske Republike od iznimne važnosti za Republiku Hrvatsku. Ovaj će posjet uvjeren sam dodatno ojačati bilateralne odnose kao i osnažiti veze koje postoje između naših država ali i između dva naroda. Stoga se još jednom želim zahvaliti predsjedniku Talijanske Republike, Njegovoj ekscelenciji gospodinu Giorgiju Napolitanu na iskazanoj želji da se obrati zastupnicima ovog Visokog doma u ovom značajnom trenutku za našu zemlju. Izvolite, Vaša ekscelencijo.