Sad slijede iznošenja stajališta u ime klubova zastupnika i nezavisnih. Prvi je poštovani zastupnik Nino Raspudić u ime Kluba zastupnika MOST-a.
Poštovani predsjedavajući, kolegice i kolege zastupnici. Na početku ovog izlaganja želim budući da ćemo danas govoriti puno o medijima i izraziti nelagodu radi jedne situacije do koje je dovela presuda jučerašnja Općinskog suda u Zagrebu gdje je jednom portalu zabranjeno daljnje objavljivanje tekstova dok se ne okonča postupak. Koliko znam to je prvi takav slučaj u Hrvatskoj i osobno osjećam nelagodu iako je očito sve legia artis, ne ulazeći sada u meritum tih tekstova koji su objavljivani cijelog slučaja, govorit ćemo kad dođe vrijeme i o tome. Takva situacija kao saborskom zastupniku mi stvara nelagodu i miriše mi na cenzuru i pokušaj cenzure. Druga stvar koja mi stvara nelagodu je činjenica da ćemo o Zakonu o elektroničkim medijima vjerojatno raspravljati ponovo u večernjima, možda i kasno noćnim satima umjesto da je ta točka stavljena na raspored recimo sutra ujutro, ne vidim da su sutrašnje, uz sav respekt prema sutrašnjim točkama, točke koje su stavljene ujutro da su važnije od Zakona o elektroničkim medijima kojeg ćemo raspravljati opet u noći daleko od očiju javnosti, od javnosti kojima se neki važni prilozi na javnom RTV servisu emitiraju u 4 sata u noći ili ujutro ovisi kako gledamo, jesmo noćni ili jutarnji tip i u javnosti u kojoj 4. kanal javnog RTV servisa ne prenosi izravno saborske sjednice nego to čini samo do 2 poslijepodne s tim da se i taj prijenos prekida do 2 ukoliko imaju neka priopćenja vlade i stožera, što se u kombinaciji sa ovim guranjem u kasni raspored vladajućima nezgodnih točaka na kraju završava time da golema većina naših građana ne mogu vidjeti saborske rasprave o stvarima koje ih se bitno tiču. O niskoj razini javne kulture i javnog dijaloga govori i situacija oko uvođenja ili ne uvođenja eura u RH, točnije ukidanja kune, možemo to nazvati i tako. Kada se raspravljalo o ulasku u EU već tada sam kao neko ko je djelovalo u javnosti izvan politike ukazivao na to da u Hrvatskoj nema prave javne, kvalitetne javne rasprave oko prednosti i nedostataka ulaska u EU. Osobno sam organizirao nekih 10-15 tribina u to vrijeme u Zagrebu gdje smo probali sučeliti kvalitetne stručnjake po različitim temama s argumentima za i protiv ulaska u EU. Takvo nešto smo trebali mjesecima, možda i godinama povremeno gledati na javnom RTV servisu, međutim to nije bio slučaj, kod nas se rasprava oko ulaska u EU svodila na par suprotstavljenih mitova, s jedne strane je bio mit da uđemo u EU će nam oduzet sir i vrhnje, s druge strane ako uđemo u EU da će vrlo brzo poteći med i mlijeko, kao Nijemac će raditi i puniti EU fondove, a mi ćemo se obilato njima koristiti. Nakon 8.g. vidimo da se ništa od toga nije realiziralo, nit su nam oduzeli sir i vrhnje, ali s druge strane nije ni poteklo med i mlijeko nego smo izgubili stotine tisuća radno sposobnog stanovništva koja su isisala druga tržišta rada, spali smo na predzadnje mjesto u EU, da nije bilo korone vjerojatno bi nas i Bugarska pretekla po razini BDP-a. Sada vidim ista stvar da se ponavlja oko eura, predsjednik vlade daje zabrinjavajuću izjavu kako referenduma o euru neće biti. Kako on to može izjaviti? To je protuustavna izjava. Ustav i Zakon o referendumu definira pravila referenduma, ako se prikupe potpisi pravovaljani, ići će to na Ustavni sud, ako ga prođe, referendum će se održati, nije on taj koji treba govoriti hoće li biti referenduma ili neće biti. Gospodin Sanader, predsjedavajući je dao izjavu da je izbor uvođenje ili neuvođenje eura izbor između Balkana i Europe, zapada, međutim Crna Gora i Kosovo imaju euro a Danska i Švedska ga nemaju, nota bene, Šveđani su na referendumu odbili uvesti euro. Mnoge zemlje koje nam u mnogočemu mogu biti uzor u ekonomskom razvoju i korištenju europskih fondova kao što su Poljska, Mađarska i Češka, nisu ga uvele. Ne mora značiti da neće ali su procijenile u ovim zadnjim godinama da im se ne isplati uvesti. Također je pogrešno da se to svodi na ideološku raspravu kao neki desničari, suverenisti su protiv uvođenja eura a drugi su za, to nije slučaj. Poslušajmo što kaže Maruška Vizek, naša ekonomska stručnjakinja koja je u načelu za uvođenje eura, ali ne sada, kaže, ne sada jer sada je prebrzo i više štete nego koristi. Posebna tema su naši uvjeti i potencijalno friziranje stanja inflacije u Hrvatskoj, tema koju ćemo uskoro otvoriti a to je ovo što mi vidimo u svakodnevnici, mi koji idemo kupovati u dućan hranu recimo ili energente i onoga što kaže Državni zavod za statistiku, ali kažem, o tim temama će vrlo brzo biti globalno. Hvala.
Hvala. u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka, poštovana zastupnica Urša Raukar Gamulin.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja ću govoriti o nepojmljivom skandalu dodjele koncesije radiju, Top radiju. Dakle, Vijeće za elektroničke medije izglasalo je na svojoj sjednici u srijedu 15.9. omjerom glasova 5 naprema 2 da se potpiše ugovor s Top radiom za koncesiju Radija 101. Inače riječ je o svojevrsnom presedanu jer nakon što vijeće odluči o dodjeli koncesije do sada se nikada nije glasalo i o potpisu ugovora s nakladnikom koji je već ranije odabran. Razlog za takav presedan leži u činjenici da je od trenutka donošenja odluke o dodjeli koncesije 28.7.v ove godine Top radiju pa do 15.9. vijeće dobilo dodatne podatke, a odnose se na potvrdu od strane državne kompanije, Državne nekretnine d.o.o., ali i od nakladnika Top radija da je ugovor o podnajmu prostora koji je naveden u natječajnoj dokumentaciji kao njezin formalni dio nevažeći te da najmoprimac za taj poslovni prostor društvo Enter IQ d.o.o. nije smjelo davati prostor u podnajam te je slovom zakona izgubio pravo na zakup tog prostora te ga mora u zakonskom roku vratiti Državnim nekretninama. Pošto tekst natječaja nedvojbeno ukazuje da samo ona dokumentacija koja je cjelovita zadovoljava uvjete natječaja, a ovim je dokazano da društvo Top radio d.o.o. nije na dan podnošenja prijave imalo pravno urednu i cjelovitu dokumentaciju te shodno tome nije zadovoljilo uvjete natječaja na što je ukazala i stručna pravna služba Agencije za elektroničke medije. Pošto se većina članova vijeća za elektroničke medije grubo oglušila na zakon, uvjete natječaja te tumačenja stručne pravne službe agencije predsjednik vijeća Josip Popovac te njegov zamjenik Robert Tomljenović glasali su protiv takvog zaključka i dali su izdvojena mišljenja gdje argumentiraju svoje stavove koje štite načelo zakonitosti natječaja i zagovaraju primjenu Članka 76. Zakona o elektroničkim medijima za trajnim oduzimanjem koncesije. Top radio nikada nije trebao biti niti pušten i pripušten u krug valjanih ponuđača iz razloga jer postoji čitav niz dokaza da vlasnik Top radija na tržištu radi zbog nakladništva zajednički djeluje s drugim radijskim nakladnicima kao što su Antena Zagreb, Enter Zagreb, Narodni radio, Extra FM. Što je razvidno iz zajedničkog uredskog prostora, zajedničkog vođenja računovodstva, zajedničke prodajne politike i zajedničke agencije za prodaju marketinškog prostora, zajedničke specijalizirane agencije za proizvodnju radio oglaska, zajedničke proizvodnje informativnog programa te da vlasnici radio nakladnika koji bi trebali biti konkurenti Top radiju za interese vlasnika Top radija zalažu vlastite vlasničke udjele u radio postajama te garantiraju za kredit vlasnika Top radija i dodatno vlastitom imovinom. To se naime zove nedopuštena koncentracija u području medija i zabranjena je Zakonom o elektroničkim medijima Člancima od 54. do 62. O tome se vijeće za elektroničke medije nije oglasilo, no nadamo se da će se oglasiti Upravni sud koji je za sada samo odbio traženu privremenu mjeru, ali o meritumu stvari nije raspravljao niti donio nikakvu odluku. No, vratimo se petorici članova i članica vijeća za elektroničke medije koji otvoreno podržavaju kršenje zakona i procedura. Ako je i u zakonu i o obavijesti o namjeri davanja koncesije propisano da je obavezno imati i priložiti dokaz o zadovoljavanju prostornih uvjeta onda je to obvezno. I ako se dokaže da je ugovor kojim se dokazuju prostorni uvjeti ništetan onda je dokumentacija nepotpuna i kao takva mora biti odbačena. I u sadašnjoj fazi nakon odluke o dodjeli koncesija na temelju lažnih dokaza, koncesija mora biti zakonski oduzeta. Nemaju članovi vijeća pravo oglušivati se ni o zakon, ni o propisanu natječajnu proceduru i slobodno i arbitrarno i tumačiti zakone i odredbe natječaja. Zato očekujem da Vlada RH dostavi saboru zahtjev za smjenom [[Upadica: Vrijeme.]] članova i članica vijeća koji se oglušili na zakone i proceduru. Hvala.
Slijedeće iznošenje stajališta je u ime Kluba zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Ljubomir Kolarek.
Hvala lijepa, poštovani predsjedavajući, poštovane kolegice i kolege. Dolazim iz kraja gdje prođete li cijelim Međimurjem, nećete naći slobodnu ajmo reći praznu poljoprivrednu parcelu, ali to je stvar jedne tradicije, kulture gdje je svako uz svoj posao imao i zemljicu sa strane koju je obrađivao za svoje potrebe. Vremena se mijenjaju, ljudi više nemaju vremena, nemaju mehanizaciju, mogućnost za obrađivanje tih površina ali površine ostaju rascjepkane, teško je imati dovoljno veliku površinu i to je problem ozbiljnih poljoprivrednih gospodarstva da bi zadovoljili određene uvjete koji su potrebni za javljanje na velike natječaje, dobivanje potpore itd. Brojne su problem u poljoprivredi, lako ih se može nabrojati. Mala i nekonkurentna gospodarstva, veliki broj staračkih gospodarstva, rascjepkano poljoprivredno zemljište, male proizvodne parcele i niska tehnološka razine proizvodnje. Nedovoljno korištenje agrotehničkih mjera, slaba produktivnost, loše zbrinjavanje travnjaka i poljoprivrednog otpada. Od toga nitko ne bježi a ova se Vlada trudi probleme rješavati polako ali sigurno. Ovaj uvod polako uvodi prema problemu u poljoprivredi o kojem želim govoriti. Problemu komasacije poljoprivrednog zemljišta. Definicija iz udžbenika je jasna. Suvremenom obradom i primjenom agrotehničkih mjera koje omogućuje grupiran i uređen posjed, racionalnije se iskorištava zemljište, smanjuju se troškovi proizvodnje, poveća se produktivnost rada i povećaju se prinosi poljoprivredni proizvoda. Činjenica je to da nakon komasacije ostaje manji broj posjeda koji su mnogo veći a isto tako, što je po meni najvažnije, da se nakon komasacije rješavaju i malo prije u točki dnevnog reda, prvoj točki reda Sabora, što je dosta već toga rečeno, vezano i imovinsko-pravni odnosi. Danas u RH prevladavaju mali i usitnjeni posjedi poljoprivrednih zemljišta koji ne pružaju zadovoljavajuće uvjete za uspješnu i rentabilnu poljoprivrednu proizvodnju, zbog čega je 2015. godine donesen Zakon o komasaciji poljoprivrednog zemljišta. U RH imamo različite površine gledano individualno, od 0,8 ha po parceli do čak 2,5 ha, u Krapinsko-zagorskoj županiji čak i manje, 0,3. Zbog toga je potrebno izvesti komasaciju. Posebna veća komasacija u RH zabilježena je prije 30-ak godina i logično je pitanje zašto se u međuvremenu nije ništa učinilo. U izradi zakona sudjelovale su sve relevantne institucije, ali važniji pomak radi se eto nažalost tek danas kada je Zakon o komasaciji u jednoj izmjeni i da se uskladi sa Zakonom o poljoprivrednom zemljištu. Naravno da tu će biti dosta prigovora vezano na troškove komasacije, ali benefiti komasacije su itekako veliki i interes je sigurno kao što je u danas već spomenutom prijedlogu višegodišnjeg programa katastarskih izmjena građevinskog područja rečeno tako ovdje što se tiče poljoprivrednog zemljišta itekako bitno. Stvaraju se uvjeti za provedbu komasacije jer se Zakon o komasaciji usklađuje sa Zakonom o poljoprivrednom zemljištu i vjerujem da će do 2026.g. kako je u planu biti obnovljena komasacija na 18.000 hektara preko Nacionalnog plana oporavka. I ja sam optimista u tome i to je potrebno kako bi i ovaj dio gospodarstva [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] , a to je poljoprivreda saživjela. Hvala lijepo.
Slijedeće iznošenje stajališta je u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta, poštovana zastupnica Ružica Vukovac.
Poštovani, hrvatske građane šokiralo je kad je Državni zavod za statistiku objavio kako su potrošačke cijene u Hrvatskoj u kolovozu porasle 3,1% na godišnjoj razini. Posebno šokira činjenica što je riječ o najvišoj stopi inflacije još od travnja 2013. godine kad je inflacija iznosila 3,3%. Građani svakodnevno vide kako im cijene svakog dana rastu pred očima. Građani osjete kako danas mogu kupiti puno manje za svoju plaću nego što je bio slučaj prije 5 ili 10 godina otkako svakodnevno svjedočimo rastu cijena goriva i osnovnih stvari poput mlijeka, ulja, kruha. Kako je Hrvatska turistička zemlja rast cijena se najviše osjeti za vrijeme sezone na moru jer trgovci žele u što kraćem roku zaraditi što više često na štetu domaćih kupaca. Naši trgovci tada idu logikom da su stranci dubljeg džepa da će bez problema kupiti po cijenama koje traže, a na domaće ljude na hrvatske građane tada malo tko misli. Problem nije toliko u maržama već u nabavnim cijenama koje su više, cijena proizvodnje raste zbog sve više cijene energenata, rastu cijene hrane, pridonijeli su i loši vremenski uvjeti ovog proljeća, osobito mraz koji je uništio velik broj hrvatskih poljoprivrednika. Dodajmo svemu i tuču, no Hrvatska ipak ne odustaje od ukidanja protugradne obrane. Cijene hrane su na godišnjoj razini porasle 2,4%, alkoholnih pića i duhana 5,5%, restorana i hotela 4,4%, stanovanja, vode, električne energije, plina i ostalih goriva za više od 2%, komunikacija za više od 2%, pokućstva, opreme za kuću, redovito održavanje kućanstva za više od 2%. Prema dostupnim informacijama cijena benzina Eurosuper 95 kreće se od 10,92 kune za litru do 11,30 kuna za litru. Prema informacijama iz Ministarstva gospodarstva čak 55% cijene Eurosupera odnosi se na davanja državi odnosno na trošarine i PDV, dok je u cijeni dizela 50% odnosno pola. Grubom računicom dolazimo do slijedećeg a to je da vozači litru plate 11,30 kuna, čak 6,2 kune daju državi. No predstavnici Vlade tvrde što smo mogli čuti ovih dana i u sabornici, kako Vlada može određivati cijene derivata samo iznimno u slučaju velikih poremećaja na tržištu ili ugroženosti državnih interesa. Na pitanje upućeno Vladi razmišljaju li o smanjenju nameta građanima koji se plaćaju u cijeni goriva i imaju li neku granicu od recimo 12, 13 kuna u litru u maloprodaji kod koje će ipak koristiti alate koje imaju na raspolaganju kako bi spustili cijenu goriva, odgovorili su: Od stupanja na snagu novog Zakona o tržištu nafte i naftnih derivata krajem veljače 2014. godine, cijene naftnih derivata u RH se formiraju slobodno na tržišnim principima, kao i u drugim državama članicama EU-a. Svaki trgovac može odrediti različite cijene za pojedina goriva na bilokojoj od svojih benzinskih stanica i mijenjati ih prema potrebi i svakodnevno. E pa dame i gospodo, ovo nije u potpunosti točno jer je upravo u Vladinim rukama dovoljno širok prostor, naravno ako se će to Vlada htjeti u kojem Vlada može smanjivati cijenu goriva i tako direktno utjecati na standard hrvatskih građana. Zahvaljujem.
Sljedeće iznošenje stajališta je u ime Kluba zastupnika IDS-a poštovani zastupnik Emil Daus.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Mjesec je rujan, mjesec povijesnih pazinskih odluka. U subotu je 25. rujna Dan Istarske županije, dan kada se i službeno u Pazinu potvrdila odluka tadašnjeg ZAVNOH-a o pripojenju Istre Hrvatskoj. Kada su naši preci u najboljoj namjeri s velikim zanosom odlučili reći ne najvećem zlu u prošlom stoljeću i pripojiti se matici domovini. I uspjeli su u tome, očigledno su hrabrost, želja, jedinstvo bili dovoljno jaki. To jedinstvo istarskih Hrvata narodnjaka i antifašista talijanskih i slovenskih antifašista i predstavnika crkve u Istri možda jedinstveni primjer kako nešto na prvu možda nespojivo može biti sinergijski učinak prema istom cilju. To jedinstvo, ali i mudrost i ljudskost naših predaka koji nisu opterećivali nove naraštaje svojim teškim traumama koje su prošli u tom periodu dali su osnovne temelje za suživot i toleranciju kakve danas poznamo u Istri i koje su primjer i u dobrom dijelu ostatka zemlje. I to vrijedi za pripadnike hrvatskih i slovenskih, ali i talijanskih obitelji jer ne smijemo zaboraviti da su i pripadnici autohtone talijanske zajednice u Istri prošli svoju kalvariju nakon 1943.g. nadalje. I taj međusobni oprost kako se mržnja ne bi prenosila na sljedeće generacije bio je osnovni temelj izgradnje modernog i tolerantnog društva u Istri. Nastavilo se te vrijednosti čuvati kroz nove izazove tijekom devedesetih godina prošlog stoljeća pa sve do današnjeg dana. I Istra je danas za dobar ostatak Hrvatske regija primjer po tom pitanju. No, bez obzira na sve navedeno danas nas čekaju neki novi izazovi, možda ne onakvi kakve su imali naše none i naši noneti, ali je njihovo rješavanje veoma važno za budućnost naše djece. Bespravna uzurpacija, devastacija prostora uz zapadnu i istočnu istarsku obalu, postavljanje žilet žice na granicu sa Slovenijom, centralizirani tromi sustav upravljanja državom koji onemogućuje brži razvoj i učinkovitu kontrolu događanja na terenu. Ako se ne razumije kada se priča o uređenoj državi i društvu onda će možda biti ova rečenica jasnija nekima, bespravnom gradnjom kolegice i kolege, izravno je ugrožen ne samo pravni poredak već i suverenitet RH jer velika većina tih bespravnih objekata je u vlasništvu stranih državljana, pa i državljana susjedne Slovenije s kojom dijelimo dosta dobru i zajedničkog u bližoj povijesti, ali države koja je postavila žilet žicu fizičku i psihološku barijeru za koju nismo baš mislili da ćemo imati prilike više vidjeti na ovim našim prostorima, pogotovo ne među slobodnim, demokratskim i suverenim državama unutar velike europske obitelji. Za rješavanje situacija koje se događaju na lokalnoj razni, a koju po važećim zakonima ne mogu rješavati županije, gradovi i općine uključujući problem bespravne gradnje postoji rješenje. IDS ga predlaže već 30 godina, zove se autonomija nekima poznata kao regionalizacija, decentralizacija u suštini je isto. dajte ovlasti veće regionalnoj i lokalnoj samoupravi, ali i odgovornost pa ćete vidjeti kako će se početi sve rješavat u svojoj korti za neriješeno odgovarati. Neka županije i gradovi koji to mogu, žele dobiju u svoju … poslove građevinske inspekcije, garantiram da ćemo u Istri u veoma kratkom roku riješiti problem bespravne gradnje. Osim toga ako želimo očuvati prostor kao još jedan od rijetkih resursa koje ova zemlja ima, potrebno nam je jedinstvo sviju bez obzira na svjetonazor i uvjerenja, poput pazinskih odluka iz rujna '43. Bespravnom izgradnjom na istarskom priobalju ugrožen je suverenitet RH na tom području, području koje je pripalo RH odlukama koje ovih dana slavimo, ali i području koje je dalo najvrijednije što ima, živote i zdravlje svojih ljudi da bi bilo sastavni dio RH. Zato i s ovog mjesta pozivamo Vladu RH da zajednički riješimo ovaj gorući problem i zaštitimo suverenitet RH, ali i očuvamo prostor za nove generacije koje dolaze. S tom porukom svim građankama i građanima Istre čestitam skorašnji Dan Istarske županije …/Govornik govori talijanski./… Istrijani, Istrijanke doma i po svitu srićan vam Dan županije Istrijanske. Hvala.
I posljednje iznošenje stajališta u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a, poštovana zastupnica Dalija Orešković.
Predsjedavatelju, kolegice zastupnice i zastupnici pozdravljam u dvorani ministricu kulture kojoj ograničavanje slobode medija ne ide na čast, a upravo je to tema o kojoj ću govoriti u ovom slobodnom govoru. Ne tako davno, 2018. godine našim sudovima je trebalo 2 godine, 2 godine za donošenje privremene mjere kojom se odlučuje o visini uzdržavanja djeteta do okončanja brakorazvodne parnice. Ističem da je riječ o odluci o kojoj ovisi hoće li to dijete imati što za jesti. Danas svega 3 godine kasnije našim sudovima je potrebno svega 3 tjedna da donesu privremenu mjeru kojom se štiti nenovčana tražbina tzv. zaštita povreda prava na ugled i čast i profesionalan rad. Međutim, privremena mjera kojom se jednom portalu zabranjuje daljnje pisanje o jednoj društveno važnoj temi nije privukla pažnju zbog brzine odlučivanja rješavanja suda u tom predmetu već zbog svog sadržaja. Dakle, riječ je o jednom presedanu kojim se zapravo zabranjuje preispitivanje spornih okolnosti koje upućuju i na moguća koruptivna kaznena djela. Ovakvom odlukom i privremenom mjerom koja je određena portalu Halter pomaknute su granice dopuštenog i nedopuštenog u javnom prostoru i javnom izvještavanju u vrlo, vrlo opasnu zonu. Tijekom dana brojni su političari već izražavali svoju sumnju da ovakva odluka, ovakav presedan do sada ne zabilježen u našem pravnom prostoru na neki način ukazuje na moguću povezanost i instrumentaliziranost tog suca od strane političke stranke koja je trenutno na vlasti, a s obzirom na povezanost te političke stranke sa bivšim gradonačelnikom i osobama koje je on postavio u sustavu. No, kada bi se primijenili kriteriji koje ova privremena mjera sa sobom donosi doveli bismo se kao društvo do toga da drugi mediji ne mogu preispitivati je li tome tako jer bi se izvještavanje o tome također moglo staviti u sferu povrede ugleda, časti, dostojanstva i profesionalnog rada suca koji je u tom predmetu odlučivao. To je izrazito opasno i sporno utoliko što je uloga medija ključna u sustavu borbe protiv korupcije tim više što se danas nalazimo u situaciji kad borbe protiv korupcije praktički nema i kada su potkapacitirane sve naše nadležne institucije. Mediji ujedno predstavljaju budnost, svijest i savjest društva bez koje naprosto nema naših prava i slobode u onom sadržaju kao što su nam poznata danas. Vratit ću se i na ovu temu brzine rješavanja u predmetu. Dakle, s jedne strane svima nam je u cilju brzo i učinkovito pravosuđe. Ja bi voljela da je rok od 3 tjedna najduži mogući standard i činjenica je da iz ovog vremena i ovog primjera kojeg sam na početku ukazala do danas ipak je došlo do određenih pomaka. Međutim, još uvijek imamo situaciju kada pitam kolege odvjetnike i kolege suce, pa koliko je zapravo potrebno za donošenje bilo kakve privremene mjere, odluka glasi ha ovisno o od slučaja kako kome i kako kada. Koliko god nam cilj učinkovitog i brzog pravosuđa svima bio u interesu ne smijemo dopustiti da takvo pravosuđe funkcionalno i učinkovito brzo postane oružje za suzbijanje demokracije. I što god se dalje događalo sa žalbom u ovom predmetu, činjenica je da razgovor o toj problematici neće stati. Oko ovog će se problema i nadalje voditi koplja, pa poručujem onome tko je idejni autor ideje o donošenju ovakve privremene mjere, da ćemo itekako preispitati sve putove koji manje-više uvijek vode do HDZ-a. Bilo da se radi o preispitivanja rada Poliklinike za zaštitu djece i mladih Grada Zagreba, bilo da se radi o preispitivanju nadležnog ministarstva koje bi trebalo provesti inspekcijske poslove, bilo da se radi o radu pravosuđa i sudova u cjelini. U konačnici, odgovore na pojedina pitanja vidjet ćemo i kroz glasanje o budućem kandidatu za predsjednika Vrhovnog suda, posebice s obzirom na to da je jedna od 5, jedan od 5 ciljeva njegovog programa upravo to da se pravosuđe pozabavi odbacivanjem tužbi koje se podižu protiv medija i protiv nakladnika. Hvala.
Slijedeće iznošenje stajališta u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista, poštovana zastupnica Vesna Vučemilović.
Hvala lijepa, poštovani predsjedavajući, kolegice i kolege. Govorit ću o temi koja je često prisutna ovdje u sabornici a to je zdravstvo. Svi vidimo kako dug u zdravstvu raste kao gljiva poslije kiše i nije to nikakva novost, svima je jasno da je naše zdravstvo već odavno zrelo za promjene. Ova epidemija kojoj svjedočimo je dodatno zakomplicirala ionako komplicirano stanje no upravo ta epidemija često se navodi kao uzrok za ovo stanje ali ona definitivno nije jedini uzrok problema u zdravstvu. Odlaganje provođenja reformi i grijeh nečinjenja, doveli su naše zdravstvo ovdje gdje smo sada. Ministri se mijenjaju, problemi ostaju. Doduše, kod ministra Beroša namnožilo se web stranica koje rade PR agencije za preko milijun kuna, pa onda platformi koje ne rade a koštale su preko 4 milijuna kuna a taj digitalni dio je samo vrh ledene sante. Višestruko veće cijene lijekova uzrokovane kašnjenje plaćanja su možda ustvari uvjerena sam, i veći problem. To najbolje ocrtavaju razni lijekovi koji su višestruko skuplji i otišli gore, poskupili zadnjih mjeseci a sve se pravda činjenicom da država kasni sa plaćanjima, Vlada ne plaća račune na vrijeme a veledrogerije to donekle prebacuju i na sve nas građane. Lista nelogičnih postupanja u zdravstvenom sustavu tu ne završava. Koriste se vanjske usluge i za druge poslove a ne samo za izradu web stranice digitalnih platformi. U bolničkim zdravstvenim ustanovama zaposlen je 51 pravnik sa položenim pravosudnim ispitom a u protekle 2 godine za usluge vanjskih suradnika koji su te zdravstvene ustanove zastupali pred sudovima, potrošeno je malo manje od 22 milijuna kuna. Javna nabava provodi se na način da svako malo stigne rješenje DKOM-a temeljem kojeg se mora platiti određeni iznos svima koji su ponudu i dali. Samo za izradu idejnog rješenja novog KBC-a u Osijeku, plaćeno je već na desetke tisuća kuna temeljem takvih rješenja. Liste čekanja u našim bolnicama su sve duže i duže a upravljanja listama čekanja za npr. postupke magnetske rezonance u ministarstvu, zavodu i 13 zdravstvenih ustanova, Državni ured za reviziju ocijenio je tek djelomično učinkovitim i to zato što su utvrđene značajnije nepravilnosti i propusti u vezi s vođenjem lista čekanja i evidentiranjem podataka o čekanju na postupke magnetske rezonance te osiguravanjem jednakog tretmana pacijenata u pristupu tim postupcima, u prijevodu ide se preko reda, čeka se predugo itd. U isto vrijeme najmanje se govori o problemu našeg zdravstvenog sustava a to je odlazak zdravstvenog osoblja u inozemstvo. Prema službenoj statistici, u inozemstvo je samo 2013. do 2018. izravno iz sustava otišlo 3180 medicinskih sestara i tehničara, najčešće u Njemačku i taj proces traje već neko vrijeme, tako da možemo reći kako je iz zdravstvenog sustava u proteklih 10-ak godina otišlo otprilike 7500 medicinskih sestara, što je zapravo svaka 4. medicinska sestra i tehničar. Danas kada zdravstveni djelatnici, medicinske sestre i tehničari prosvjeduju ovdje u Zagrebu, trebali se itekako zapitati i zamisliti nad ovim brojkama jer trenutno naš zdravstveni sustav opstaje isključivo zahvaljujući radu zdravstvenih djelatnika kojih je sve manje, to je ključni problem našeg zdravstvenog sustav i o tome trebamo govoriti i tražiti rješenja. Ono što je nužnost, to je racionalizacija poslovanja a priče o tome kako su izdvajanja premala, jednostavno ne stoje, akrobacije sa relativnim i apsolutnim brojevima tu ne pomažu, jedino veći broj zaposlenih i rast plaća to mogu riješiti. Stoga apeliram i sa ove govornice, nemojmo dodatno dizati tenzije, nemojmo dodatno opterećivati zdravstvene djelatnike u zdravstvenom sustavu jer u konačnici svi mi korisnici, pacijenti, plaćamo sve ove propuste i mi smo najveće žrtve zajedno sa zdravstvenim djelatnicima.
Slijedi iznošenje stajališta Kluba zastupnika HSS-a i RF-a poštovani zastupnik Željko Lenart.
Poštovani potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Danas želim govoriti ovdje o jednom trendu koji se je pojavio u Hrvatskoj, a to je izgradnja spalionica, zbrinjavanje otpada bez poznatog sastava na mjesta za koja su upitna da li je uopće dozvoljeno. Nažalost radi se o projektu spalionice u Kutini, mom rodnom gradu gdje žive i moja djeca, gdje su mi se rodili i roditelji, spalionica se, tj. projekat naziva Eko reci park. Zgodan naziv, ovako kao gledate, znači eko kao, asocira na ekološki, reci, na reciklažu, a park na nešto što je zeleno i lijepo, no međutim, radi se o ogromnom pogonu koji treba spaljivati 205 tisuća tona plastike, svih vrsta i saturacijskih muljeva iz pročistača razno raznih gradova koji u sebi sadrže najgore otpade i teške metale koji se mogu u pročistaču naći. Nažalost Kutina je poznata po Petrokemiji koja zagađuje od '68. g., '80. g. je proširena. Odnedavno je poznata po aferi gradonačelnika i predsjednika Gradskog vijeća i komunalnog poduzeća o zapošljavanju i kupovini gradskih vijećnika, a sada će očito biti poznata po najvećoj spalionici u RH koja će producirati više pepela 5 puta nego što Kutina proizvode komunalnog otpada godišnje. Projekat je velik 205 tisuća tona, može se usporediti sa Kopenhagenom koji je skoro duplo veći, koji je investicija znači u Kopenhagenu bila 630 milijuna eura, uz to je napravljen i sportski objekat, a polovina tog iznosa će se koristiti za zaštitu zraka i okoliša. Projekt u Kutini vrijedi 120 milijuna eura i taman da se koristi polovina za zaštitu, nije dovoljno jer filter za pročišćavanje u Kopenhagenu i u Hrvatskoj sigurno košta približno isto. Sumnjam i u korištenje tih filtera jer znamo kako to kod nas ide, dolazi ti inspekcija za 7 dana, daj popravi što treba. Bojim se da će to tako biti. U studiji se navodi da se kutinsko zagađenje povećava za 2 do 3%. 2 do 3% u Kutini povećanje, to vam je kao 1000% u Novskoj. To je strašna vrijednost kojom se pokušava prevariti s ovim malim postotkom Kutinjčane da je to nešto dobro. Kutina ima Petrokemiju, ima deponiju fosfogipsa, 30 godina se taloži nusprodukt proizvodnje fosforne kiseline na tom mjestu. Znate šta se sada tamo događa? Odvojena je tijekom privatizacije od Petrokemije jer milijarde košta sanacija, sada je prodana za 1 kunu i u nju se u kazete ugrađuje saturacijski mulj. Ovo su fotografije koje sam ja osobno napravio, pitam se tko je to dozvolio, da li je to sanacija deponije fosfogipsa sa saturacijskim muljem nepoznatog sastava. Kutina ima i deponiju komunalnog otpada, Kutina ima i autocestu pokraj sebe. Zar je Kutina postala smetište? Da li Kutinjčani ništa ne vrijede? Da li ćemo ih trovati do besvijesti? Sisak također, planira spalionicu, proveo je, znači u vrijeme godišnjih, javnu raspravu, isto kao i Kutina i to online, Popovača ima kompostanu u koju se kompostira sumnjivi materijal, što nije samo biomaterijal, vidi se da je i komunalni otpad. Tu je i Trgovska gora u kojoj će se spremati nuklearni otpad. Pa zar je Sisačko-moslavačka županija smetište? Jedna od najzelenijih županija, jedna od županija koja su najviše stradale ratom, koje su stradale od potresa ove godine, prošle godine, županija koja imala je župana koji je spalio proračun da nema danas jedne kune i njegov nasljednik ne zna kako će sutra isplatiti plaće. Uz sve ove potrese, u Sisačko-moslavačkoj županiji se provode i geofizička istraživanja tvrtke Vermilion koja radi do 10 kilometara dubine. Evo i danas smo imali potres. Pa ja pitam koje budale to dozvoljavaju? I pitam našega gradonačelnika, da li on ima djecu, da li njegovi suradnici imaju djecu i da li imaju rodbinu i da li je on sretan što će ih sve trovati ovom spalionicom? Hvala.
Sljedeće iznošenje stajališta je u ime Kluba zastupnika SDP-a poštovana zastupnica Andreja Marić.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče HS-a, uvažene kolegice i kolege. Davne 1860. g. izgrađena je prva pruga na hrvatskim prostorima. Od Kotoribe do Čakovca, odnosno Macinca. Pruga od Čakovca preko Varaždina, Konjščine, Zaboka i Zaprešića, do Zagreba, puštena je u promet 1886. g. Oba pravca znatno su doprinijela industrijalizaciji i razvoju ove regije i njegovu povezivanju s ostatkom Hrvatske. Nažalost zadnjih desetljeća sve je manje željezničkih linija iz sjevera Hrvatske prema Zagrebu, a zbog višegodišnjeg neulaganja, vlak na ovoj dionici vozi sporo i uz redovita kašnjenja. Broj putnika u željezničkom prometu najveći je upravo u sjeverozapadnom dijelu Hrvatske, što je jedan od argumenata da ulaganje u željezničku mrežu na ovom području itekako ima smisla. Stoga je pokrenuta inicijativa za obnovu, modernizaciju i elektrifikaciju pruge Kotoriba-Čakovec-Varaždin-Novi Marof-Zabok-Zagreb. Inicijalni dopis pripremio je i uputio prema Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture 7.6. ove godine te prema Skupštini Međimurske županije kolega Željko Pavlic, predsjednik Međimurskog demokratskog saveza i vijećnik u Skupštini Međimurske županije na našoj zajedničkoj listi. Skupština Međimurske županije je na svojoj drugoj sjednici održanoj 8. srpnja ove godine jednoglasno usvojila zaključak kojim se predlaže Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture da u programske i proračunske dokumente uvrsti projekt i osigura sredstva za obnovu, modernizaciju i elektrifikaciju cijele dionice postojeće pruge Kotoriba-Čakovec-Varaždin-Novi Marof-Zabok-Zagreb. Skupština Varaždinske županije također je na svojoj 2. sjednici od 22. rujna ove godine jednoglasno usvojila ovu inicijativu. Ovu inicijativu su do sada podržali i gradonačelnica Čakovca, gradonačelnik Varaždina i župan Krapinsko-zagorske županije, a u pripremi su razgovori i s drugim čelnicima regionalne i lokalne samouprave. Kao saborska zastupnica uključena u ovu inicijativu upućujem danas i pisano zastupničko pitanje ministru mora, prometa i infrastrukture gospodinu Olegu Butkoviću, tražit ćemo i sastanak s ministrom te podršku od svih saborskih zastupnika iz 3. izborne jedinice, s nekima sam već razgovarala i njihova je podrška neupitna. Glavni razlog pokretanja ove inicijative je prometna izoliranost posebice željeznička Međimurske, Varaždinske i Krapinsko-zagorske županije od Grada Zagreba, a time i od ostatka Hrvatske. Naime, putovanje vlakom od Kotoribe do Zagreba radi se o 145 km traje 3 sata i 39 minuta. Za putovanje od Varaždina do Zagreba u duljini od 90 km troši se 2 sata i 23 minute uz brzinu koja na pojedinim dijelovima pruge ne prelazi 30 km/h. U svijetu se takve udaljenosti prevaljuju mjereći u minutama, a mi ih i dalje mjerimo u satima kao u 19. stoljeću. Na ovaj način su stanovnici Međimurske županije, Varaždinske i Krapinsko-zagorske županije koje zajedno broje preko 412.000 stanovnika prometno izolirani od Zagreba odnosno u velikoj mjeri uskraćeni za brzu i kvalitetnu vezu sa Gradom Zagrebom i sa svim uslugama koje pružaju institucije u Zagrebu, dakle medicinske, obrazovne, gospodarske, kulturne, sportske. Modernizacijom ove pruge otvorile bi se mnoge razvojne prilike kako stanovništvu tako i gospodarstvu ovog dijela Hrvatske. S obzirom da su u narednim godinama najavljena velika ulaganja u Hrvatske željeznice, u novogradnje i obnove i rekonstrukcije, tražimo od resornog ministarstva da se planiraju ulaganja u obnovu, modernizaciju i elektrifikaciju pruge od Kotoribe do Čakovca, Varaždina, Novog Marofa, Zaboka i Zagreba najstarijeg dijela željezničke mreže u Hrvatskoj koji zaslužuje svoju revitalizaciju. Mi se ne protivimo drugim planiranim prometnim pravcima od brze ceste, izgradnje obilaznica novih dijelova pruge, no ti projekti će trajati godinama, a građani ove regije ne mogu tako dugo čekati. Hvala lijepo.
Dobro jutro. Poštovane zastupnice, poštovani zastupnici, nastavljamo s radom prema najavljenom dnevnom redu. - Prijedlog višegodišnjeg programa katastarskih izmjera građevinskih područja za razdoblje 2021.-2030. Predlagatelj je Vlada na temelju čl. 8. Zakona o državnoj izmjeri i katastru nekretnina, a raspravu je proveo Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Molio bih predstavnika predlagatelja da da dodatno obrazloženje prijedloga višegodišnjeg programa. S nama je poštovani državni tajnik Željko Uhlir. Izvolite. Povreda Poslovnika, tko se javio? Poštovana kolegica Vukovac povreda Poslovnika. Izvolite.
Srdačan pozdrav. Dakle, poštovani smatram da je povrijeđen čl. 174. Poslovnika Sabora RH koji kaže da uz prijedlog zakona predlagatelj dostavlja iskaz o procjeni učinaka propisa u skladu s posebnim propisom, a čl. 214. kaže da postupak donošenja ostalih akata neovisno o tome donose li se po postupku za prijedlog zakona ili konačni prijedlog zakona uvijek se pokreće prijedlogom akta. U ovom slučaju krši se čl. 174. jer nam nedostaje iskaz o procjeni fiskalnog učinka ovog prijedloga. Zahvaljujem.
Sada ću provjeriti, malo ste me iznenadili sa ovim. Nisam upozoren ni od koga da je došlo do kršenja Poslovnika niti smatram da ovo što ste rekli povezano sa prijedlogom ove točke dnevnog reda, tako da ja ću odbiti vaš zahtjev za povredom Poslovnika, a vas ako smatrate da sam u krivu uputiti da se obratite Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvolite.
Zahvaljujem. Zatražila bi onda stanku u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta u trajanju od najmanje deset minuta da se konzultiramo još onda kako ćemo raspravljati vezano uz ovaj prijedlog.
Ha dobro, evo odobrit ću onda stanku pa ćemo nastaviti u 9,45. Evo javlja se i kolega Bačić, izvolite.
Zahvaljujem g. predsjedniče. I Klub zastupnika HDZ-a traži stanku kako bi se i mi konzultirali na ovu opasku koju je rekla kolegica Vukovac. Naime, ovo je program, višegodišnji program koji proizlazi iz Zakona o geodetskoj izmjeri i kojega je HS dužan donijeti sukladno rokovi koji su zakonom propisani Na opasku kako ovaj zakon nema financijski učinak ili kako se ovim zakonom ne predviđa potrebna sredstva koja će se osigurati iz državnog proračuna eu fondova i ostalih izvora nije točna. Naime, ovdje je utvrđeno da bi ovaj desetogodišnji plan, program državne izmjere obnove katastra nekretnina i zemljišne knjige iznosio oko 3 milijarde i 25 milijuna kuna i predviđeno je po svakoj od stavaka samog potprograma da će se ta sredstva osigurati točno u određenom iznosu. Dakle, napravljena je analiza koliko bi koja stavka ovog programa iznosila i koliko bi trebalo osigurati sredstava u državnom proračunu, a koliko iz eu fondova i drugih izvora. O drugim izvorima će se raspravljati i temeljem godišnjeg programa kojega donosi Vlada RH nakon što HS usvoji ovaj višegodišnji program obnove katastra i zemljišne knjige. Prema tome, po meni je u smislu Poslovnika HS-a ovaj akt sadržava ono što treba sadržavati i … za raspravu u HS-u. Hvala.
Kolega Štromar, izvolite.
Poštovani g. predsjedniče. Tražim stanku u ime kluba HNS-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika, a naime radi se o jednom programu koji je težak više od 3 milijarde kuna i mislim da trebamo još dobro proanalizirati sve to, a posebno jer je program kvalitetan. U programu ima puno stvari koje mogu promijeniti naše gospodarstvo na bolje, u programu se govori o tome da će se raditi u sljedećih deset godina kompletna katastarska izmjera i to je želja i cilj i HNS-a i HSU-a i našeg kluba tako da dozvolite da odobrite stanku molim vas od deset minuta.
Je, stanka će biti odobrena. Kolegica Mrak Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče HS-a. Molim stanku od deset minuta u ime kluba Centra i GLAS-a. Riječ je o problematici koja izaziva zaista veliku pozornost i treba izazivati veliku pozornost. Ono što bilo kakvo ulaganje u RH i bilo tko želi ulagati bez obzira da li je to privatna investicija, da li je to gospodarska investicija bez obzira da li su to nekakva ulaganja izvana ili naša domaća uvijek su dva problema. Jedan problem je nesređen katastar i gruntovnica, a drugi problem je određene teme pravosuđa i načina koji je. Katastra i tema katastra i gruntovnica treba izazvati i izaziva našu pozornost. Ja bih bila licemjerna kada bih rekla da ovakav program ne treba i neću biti licemjerna iz jednostavno razloga što sam u nekoliko navrata s ove govornice rekla da ako želimo napraviti pomak trebamo prvo i osnovno napraviti analizu odnosno katastarsku izmjeru i srediti gruntovnicu za građevinska područja u RH. Dakle, u ovom trenutku mi to nemamo sređeno, imamo problem i to bez sređivanja građevinskih područja to je nekakav prvi pomak. I sada dolazi onaj zarez ali, ali, iskustvo nas je naučilo da smo već imali određene programe koji jesu, potrošili smo sredstva Svjetske banke odnosno velika su sredstva Svjetske banke i nismo polučili rezultat koji trebamo polučit. Meni se čini da iz ovog treba biti puno, puno veća odlučnost i da paralelno sa snimanjem koje će odraditi Državna geodetska uprava, odnosno katastri, treba se odmah sređivati i gruntovnica i to treba biti zajednički projekt i na tome trebamo ustrajati. Bez toga će neki drugi saziv Sabora u nekom drugom vremenu ponovo raspravljati o jednom te istom. Ajdemo dopustiti da stalno ne raspravljamo o jednom te istom nego nešto napravimo.
Hvala. I stanka će biti odobrena i vama, naravno. I kolegica Vučemilović isto tako traži stanku. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče HS-a, tražim stanku u ime Kluba Hrvatskih suverenista u trajanju od 10 minuta. Kao što su i rekle kolege prije mene, radi se o iznimno važnom pitanju koje je pred nama i mislim, slažem se da je financijski aspekt detaljno u ovom Prijedlogu koji je na stolu prikazan, sredstva su uglavnom iz EU fondova, nešto manje su iz državnog proračuna. Ono u čemu je važnost ovog dokumenta je naš investicijski potencijal. Znači brojne su investicije, što na razini lokalne zajednice, domaćih, stranih investitora koje zapinju upravo zbog ovog problema, a to su neriješene zemljišne knjige gdje je, uskladiti nešto čak i ako se radi o investiciji gdje su vlasnici, npr. grad i županija, vrlo teško, pogotovo ako nije ista stranka na vlasti u gradu i županiji. Stoga treba imati u vidu da dokument koji je pred nama treba gledati kao osnovu za sve daljnje građenje investicijskog potencijala RH i naravno, moram naglasiti da moramo povesti računa i o poljoprivrednom zemljištu koje je usitnjeno do te mjere da imamo najveći broj OPG-ova koji imaju relativno male posjede i to je jedan korak koji se također, očekuje kako bi podigli produktivnost naših poljoprivrednika. Hvala.
Stanka će biti odobrena. Javila se sada i kolegica Ahmetović, isto tako, povreda Poslovnika, izvolite. ... [[Upadica se ne čuje.]] Aha, onda sam krivo informiran, prije vas se javila kolegica Urša Raukar. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, ja također tražim pauzu u ime zeleno-lijevog bloka. Naravno svima nam je jasno potreba sređivanja i katastra i zemljišnih knjiga jer, prva pretpostavka bilo kojeg projekta ili investicije je upravo uređeno stanje katastra i zemljišnih knjiga, em, imovinsko-pravni odnosi koji su nesređeni temeljna su prepreka provedbi projekata i realizaciji investicija. Ono o čemu bismo voljeli još malo prodiskutirati je upravo financiranje koje je po Programu predviđeno iz sredstava EU fondova, iz državnog proračuna te iz kako se ovdje navodi, ostalih izvora koji nisu jasni pa mogu ugroziti i samo izvršenje ovog Programa. Zahvaljujem.
Stanka će biti odobrena i kolegica Ahmetović, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče HS-a, tražim stanku u trajanju od 10 minuta u ime Kluba zastupnika SDP-a kako bi se dodatno konzultirali oko sadržaja ovog Programa, a sve s obzirom na nepobitne činjenice, da je Program vrlo vrijedan i potreban za ostvarenje ciljeva koji se i sami navode u Programu, međutim, s aspekta korisnosti samog Programa i aktivnosti koje se provode za korisnike, krajnje korisnike odnosno građane RH koji u konačnici financiraju provedbu tog Programa, i iz državnog proračuna i iz drugih proračuna koji se namjeravaju opteretiti njime, smatram da je u Programu, odnosno smatramo da je u Programu relativno nevjerodostojno i neobjektivno navedeno iz kojih izvora će se pojedine aktivnosti iz Programa i financirati. Naime, osim toga, osim financijskog aspekta, nedovoljno je objektivno i nevjerodostojno navedeno ovaj dio koji se tiče podataka o dovršetku aktivnosti na provedbi Programa. Naime, u mnogim jedinicama lokalne samouprave ovaj se Program provodi već dugi niz godina, tako, primjerice, na području općine Omišalj ovaj Program provodi se već 13, 13 godina. Naravno, za privatne čestice i ono što je u direktnoj koristi građana, stanovnika općine Omišalj takvi se zapravo postupci provode 13 godina, dok je za projekte koji su od važnosti isključivo za RH se ti postupci i provode i po hitnom postupku. Mi smo ovdje radi građana RH i zbog toga je potrebno u ovom Programu prije svega paziti na objektivnost i na korisnost ovog Programa građanima RH, a sve ostalo onda u njihovoj službi.
Dobro. Stanka je odobrena i vama tako da ćemo sada zaista i napraviti stanku pa ćemo početi točno u 10 sati. [[STANKA U 9,45 SATI.]] [[NASTAVAK NAKON STANKE U 10,01 SATI]] Poštovane kolegice i kolege nastavljamo s radom, pa bih molio sada ponovo u ime predlagatelja poštovanog državnog tajnika Željka Uhlira da vam se obrati, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče, dame i gospodo. Državna geodetska uprava kao što je poznato provodi katastarske izmjere koje su temelj za obnovu odnosno osnivanje zemljišnih knjiga koje poslove obavlja Ministarstvo pravosuđa i uprave i nadležni općinski sudovi, a sve u svrhu unaprjeđenja sustava zemljišne administracije. RH je od svog osamostaljenja suočena sa velikim izazovom ažuriranja i usklađivanja podataka katastra i zemljišne knjige. Za veliki broj nekretnina postojeće informacije u katastru i zemljišnim knjigama međusobno se razlikuju i često ne odgovaraju stvarnome stanju. Osnovni razlog tome je povijesno naslijeđe iz prošlog društvenog uređenja iz vremena socijalizma kada su se promjene na nekretninama evidentirale pretežito samo u katastru zbog njegovog poreznog karaktera ili se uopće nisu evidentirale, ali i zbog nedovoljne brige vlasnika nekretnina u odnosu na njihovu obvezu prijave promjene na nekretninama i evidentiranje tih promjena u katastru i zemljišnoj knjizi. Problemi neusklađenosti katastra i zemljišnih knjiga odnosno podaci koji u velikoj mjeri ne odražavaju stvarno stanje na terenu uzrokuju teškoće u ostvarivanju vlasničkih prava na nekretninama, te takvo stanje registra sprječava i usporava pravni promet nekretninama i prepreka je u pravnoj sigurnosti u prometu nekretnine i gospodarskom razvoju u cjelini. Nedostatak ažurnih evidencija o nekretninama također predstavlja veliki problem za planiranje i prostorni razvoj, planiranje i izvedbu infrastrukturnih projekata, te za poljoprivredu i zaštitu okoliša, provedbu strateških investicija, projekata financijskih i fondova EU, dodjelu koncesija i drugih projekata i provedbu postupaka lokalnog, regionalnog i državnog značaja. Zakonom o državnoj izmjeri i katastru nekretnina propisano je kako je Državna geodetska uprava nadležna za poslove katastra nekretnina, te da se poslovi katastra nekretnina obavljaju na temelju višegodišnjih i godišnjih programa. Državna geodetska uprava je kroz godišnje programe državne izmjere i katastra nekretnina provodila aktivnosti na sustavnoj obnovi evidencija u okviru kojih je obuhvaćeno više od 450.000 hektara, te u posljednje 4.g. zaprimile iskaze interesa od 350 JLS za pokretanje novih katastarskih izmjera, a sve s obzirom da je sređeno katastarsko i zemljišno-knjižno stanje preduvjet za pokretanje bilo kakvih razvojnih projekata u tim sredinama. Iskazani interes prelazi zacrtane programske i proračunske planove i iziskuje pojačan angažman države kroz osiguravanje financijskih sredstava putem predloženog višegodišnjeg programa katastarskih izmjera građevinskih područja za razdoblje od 2021. do 2030. čije donošenje je u skladu sa programom Vlade RH. Predloženim višegodišnjim programom određuju se područja na kojima će se provesti katastarska izmjera, poslovi i zadaci katastra nekretnina, te obnove odnosno osnivanja zemljišnih knjiga, način i rokovi njihova izvršenja, nositelji i sudionici izvršenja, načini njihovog financiranja, te druga pitanja važna za provedbu programa. Osnovni cilj programa je osnivanje katastarskog operata, katastra nekretnina i obnova odnosno osnivanje zemljišnih knjiga temeljem provedenih katastarskih izmjera za 600.000 hektara zemljišta i nekretnina u građevinskim područjima u RH, a sve s obzirom da se na istima prema procijeni odvija više od 80% svih gospodarskih aktivnosti. Izvršenje programa ostvarit će se provedbom 4 potprograma koji predstavljaju zaokružene i organizacijske i financijske cjeline i to potprogram pod a) obnova katastra zemljišnih knjiga za građevinska područja u RH, potprogram b) dovršetak započetih postupaka obnove katastra i zemljišnih knjiga, potprogram c) usklađivanje područja i granica katastarskih općina i potprogram d) osiguravanje funkcioniranja integriranih informacijskih sustava u funkciji politike upravljanja prostorom RH. Program će se izvršavati kroz godišnje programe koji se odnose na poslove katastra nekretnina i koji na prijedlog Državne geodetske uprave uz prethodnu suglasnost ministarstva nadležnog za poslove pravosuđa donosi Vlada RH. Aktivnosti iz programa provodit će se 10.g. u razdoblju od 2021. do 2030. Nositelj ovog programa je Državna geodetska uprava, a sudionici provedbe su jedinice lokalne i područne samouprave na čijem se području poslovi programa provode. Za uspješno izvršenje poslova i zadataka iz programa u rokovima zadanim programom bit će potrebno ostvariti visoki stupanj suradnje i koordinacije svih aktivnosti i nositelja i sudionika provedbe, te uspostaviti efikasnu suradnju neposredno zainteresiranih državnih tijela, ministarstava i agencija. U tu svrhu za provedbu ovog programa glavni ravnatelj Državne geodetske uprave ministar nadležan za poslove pravosuđa sporazumno će osnovati zajedničko povjerenstvo koje će usmjeravati i nadzirati realizaciju programa, te korištenje financijskih sredstava. Provođenjem ovog programa ostvarit će se čitav niz pozitivnih učinaka i to na jačanje konkurentnost gospodarstva, unaprjeđenje poslovnog okruženja, rast privatnih i državnih investicija i investicija na lokalnoj i regionalnoj razini, na poduzetničku klimu, na poboljšanje upravljanja i raspolaganja državnom imovinom, na prostorno i urbanističko planiranje, na uređenje naselja i stanovanja, na komunalne djelatnosti, na zadovoljstvo korisnika državnih registara, na unaprjeđenje javne uprave i poboljšanje učinkovitosti pravosudnog sustava. Sredstva potrebna za provedbu ovog programa za razdoblje od 2021. do 2030.g. iznose 3 milijarde 25 milijuna kuna. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Uhliru, molim vas samo da se vratite državni tajniče jer ćemo ići sa replikama, a ima ih 12. Prvi je na redu kolega Kirin, izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani tajniče, poštovani glavni ravnatelju geodetske uprave, što je katastar, gruntovnica i baza zemljišnih podataka to znamo. Suvremen i učinkovit sustav zemljišne administracije doprinosi povećanju pravne sigurnosti u postupanju s nekretninama, potiče i ubrzava procese ulaganja te poboljšava funkcioniranje tržišta nekretnina. Da li imate podatke i informacije koliko je bez obzira na donesene prostorne planove pri pokretanju gospodarske aktivnosti i gradnje udruga civilnog društva i aktivista koji su protiv, naravno sa razlozima štete za okoliš, tradiciju i naruženje prostora recimo kao što je bio slučaj cvjetni, bez obzira što često takvi zahvati oplemenjuju prostor. Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Nema statistike, ne prati se takav podatak koliko se pojedinačno udruge građana protive na nekoj lokaciji nekim realizacijama projekata.
Kolegice Nemet, izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče. Poštovani državni tajniče, moje pitanje će se odnositi na provedbu programa i to u potprogramu B dovršetak započetih postupaka obnove katastra i zemljišne knjige. Zanima me da li imate podatak koliko traju u prosjeku obnove katastra i zemljišne knjige s obzirom da imamo saznanja s terena da su neke obnove započete evo recimo u Istri 2014., a do dana današnjeg nisu gotove. Da li vi imate alate kojima ćete ubrzati takvu vrstu obnove i da li je formiranje povjerenstva po vama jedan od načina ubrzavanja toga? Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepo. Dakle, postoje različiti podaci po različitim, u različitim krajevima različito se odvijaju pojedini postupci koji ovise o trenutnim zakonskim rješenjima. I ono što je napravljeno dakle analiza svih tih postupaka jest da je trajalo 80 mjeseci. Dakle, to je nekakav prosjek koji se mogao desiti, ima ih kraćih, ima ih bržih. Međutim treba naglasiti da uz ovaj program slijede i izmjene 2 zakona, pa će se znatno, znatno skratiti procedure odnosno ubrzati procedure.
Kolegice Mrak Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo. Ja imam pitanje vezano uz jedna program koji mi već imamo. 2003. godine je krenulo sa zajedničkim informacijskim sustavom zemljišnih knjiga i katastra, nakon nekoliko godina kad je bilo razvoja i testne faze 2016. godine je implementiran u svih 112 katastarskih i 108 zemljišno-knjižnih ureda. I zahvaljujući tom programu koji je bio financiran i koji je financiran i kreditom Svjetske banke jednako tako je to bio zajednički program Državne geodetske uprave i Ministarstva pravosuđa. Ideja je bila da katastar i zemljišne knjige budu međusobno, ti sustavi budu međusobno povezani i da se međusobno razmjenjuju podaci odnosno da taj dio djelomično bude riješen. Ono što mene zanima gdje smo s tim programom, koliko je novaca do sad potrošeno, a riječ je bio o velikim kreditima Svjetske banke i što je u odnosu na ovaj program s tim programom dalje? Hvala lijepo.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Dakle, program se realizira kao što je opće poznato, program ne samo da provodi Vlada RH nego je pod monitoringom Svjetske banke i on je polučio one rezultate za koji su bili planirani. Detalje oko financijskih izvještaja se može dostaviti naknadno.
Sada će replicirati kolega Borić, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče. Uvaženi državni tajniče evo u programu se navodi da će se izmjene slijedećih 10 godina vršiti na području 350 jedinica lokalne samouprave koje su iskazale interes. Poznato je da imamo i 555 lokalnih samouprava, znači da nekih 205 ili nije iskazalo interes ili nisu ništa napravili u tom smislu da obnove svoje katastarske knjige. Sad je pitanje što sa tih 205, da li će oni s obzirom na ovaj donošenje ovog višegodišnjeg programa ostati skroz izvan tih mogućnosti, hoće li se ovo odnositi isključivo samo na ovih 350 i postoji li načina da se i oni mogu uključiti u tom razdoblju 10 godina da i oni obnove svoje katastarske knjige tj. nove izmjere naprave s obzirom na to da postoje određena sredstva?
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Dakle, i u uvodnom govoru je bilo rečeno da je već određeni posao odrađen. Znači neke katastarske općine su odrađene. Što se tiče ovog podatka od 350 jedinica koje su iskazale interes to je naravno njihova dobra inicijativa do sada. Ne znači da će biti program zatvoren, ali ove su već iskazale interes one su proaktivne do sada.
Kolega Klarić, izvolite.
Uvaženi državni tajniče pozdravljam ovaj višegodišnji program, smatram da je bilo krajnje vrijeme da se krene aktivnije u ovo, osigurana sredstva i sve ostalo. Ja bi ovdje samo istaknuo jedan problem o kojem bi trebalo voditi računa, a to je 3D katastar. Naime, današnje tehnologije omogućavaju izgradnju objekata iznad nerazvrstanih cesta, prometnica, imamo takve situacije i u prošlosti recimo primjer Robne kuće RI u Rijeci koja je izgrađena iznad ceste praktički nije urisana i nema svoj katastarski broj na dijelu koji ide iznad ceste. Tehnologija danas to omogućava i evo jedna sugestija da se ubuduće vodi računa i da se propiše pravilnikom kako bi investitori mogli dobiti uporabnu dozvolu, građevinsku i sve ono što slijedi nakon toga, upisat svoj objekt, poslovnu halu ili već što već je. Takvih primjera imamo u praksi, a nemamo 3D katastra.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa na sugestiji, dakle Državna geodetska uprava kontinuirano radi na razvojima sustava i taj dio će isto tako biti u funkciji kad se spremi.
Kolega Štromar, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovani državni tajniče, poštovani ravnatelju DGU-a na Odboru za prostorno uređenje i graditeljstvo otvorila se jedna tema, a to je tema koja je svima poznata koji su bili do sada u implementaciji ovog programa i dosadašnjih programa, a to je nedostatak tehničkih i ljudskih kapaciteta. I zbog toga smo često i kao što su kolegice govorile dugo čekali na neka rješenja pa me zanima mislim optimisti smo svi skupa po ovom programu, ali dal će biti dovoljno ljudskih i tehničkih kapaciteta da se odradi ovaj posao?
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Dakle, ono što sam već rekao sada u ovom kratkom odgovaraju upravo ovaj program slijedi i izmjena dva temeljna zakona koji će uvesti drugačiju proceduru odlučivanja, nakon tih provedenih izmjera i u bitnome i čak četiri do pet puta skratiti cijeli postupak.
Kolega Barbarić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče HS-a. Poštovani državni tajniče. U obrazloženju ovoga programa spominje se u par navrata i vi ste u izlaganju spomenuli odgovornost države, spominje se negativni ostaci socijalističke prošlosti. Za ukupno razumijevanje potrebe i neophodnosti jednog ovakvog programa mislim da je potrebito dodatno pojasniti kakvo nam je stanje sada sa katastarskom i zemljišnom … kolka je to koliki je to ograničavajući faktor ukupnog razvoja? I drugo pitanje je, kada se u benefitima realizacija ovoga programa spominje učinkovito pravosuđe, učinkovitije pravosuđe, na što se točno misli? Mislili li se na broj predmeta koji uopće neće dolaziti na sudove uređenje ove dokumentacije ili nešto drugo? Zahvaljujem.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Dakle, nedvojbeno je i poznato problem koji se dešava već godinama da nesređena zemljišno-knjižno stanje je prepreka ne samo investitorima domaćima i stranima, već i u realizaciji kapitalnih državnih projekata. Dakle, takvo nesređeno stanje uvelike koči realizaciju projekata, brži razvoj pojedinih krajeva i neminovno je da se što prije mora urediti odnosno pristupiti malo na drugačiji način. To se upravo postiže sa izmjenama dva temeljna zakona koja će slijediti nakon donošenja ovoga programa. Ono što se još što je potrebno još naglasiti i što je iz vaše replike odnosno pitanja je slijedilo, dakle da problem su ljudski kapaciteti, problem je dosadašnji principi i postupci radova na obavljenim katastarskim izmjenama koji slijede iza tog posla i sada će se izmjenama ta temeljna dva zakona promijeniti i procedure koje će znatno ubrzati sam postupak i to četiri do pet puta.
Kolegice Ahmetović, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani državni tajniče. Po pitanju financiranja programa definirate da će sredstva potrebna za njegovu provedbu iz državnog proračuna iznositi tek 5% i to navodite ta sredstva kao ona koja će se koristiti samo od 2021.-2023.g. Sva preostala sredstva u iznosu od 3 milijarde i 25 milijuna kuna predviđate koristiti u svih devet godina koje program obuhvaća. Vidim u potprogramu B1 za dovršenje postupaka obnove katastara i zemljišnih knjiga ne namjeravate uložiti državna sredstva. S obzirom da su upravo ti postupci, redovni postupci i Državne geodetske uprave i Ministarstva pravosuđa zanima me iz kojih to eu i drugih izvora, posebno naglašavam drugih izvora, namjeravate plaćati naknade, putne troškove itd. zaposlenika Državne geodetske uprave i Ministarstva pravosuđa kojima je to redoviti posao?
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Dakle, za cijeli program je napravljena u Državnoj geodetskoj upravi detaljna analiza kako i kapaciteta tako i potrebnih sredstava i ono što je napisano u programu na tome će se i u nastavku raditi. dakle, neki izvori jesu nagoviješteni i od njih se očekuje daljnja realizacija, ali u ovom trenutku još nisu potvrđeni.
Kolegice Raukar Gamulin, izvolite.
Zahvaljujem g. predsjedniče. Poštovani državni tajniče. Dakle, ovaj program izmjera katastarskih izmjena odnosi se na građevinska zemljišta. Svi mi znamo … da je takav isti problem ogroman i sa poljoprivrednim zemljištima pa zbog hrvatske javnosti bih vas molila da odgovorite zašto nije to obuhvaćeno, dakle poljoprivredna zemljišta i kada će i kojim će programima biti obuhvaćena i s obzirom na naravno tu veliku gospodarsku važnost uređivanja i poljoprivrednih zemljišta? Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Dakle, u svakom programu, u svakom zakonu, u svakom investicijskom projektu je temeljno pitanje financiranje. Iz tog razloga je i ovdje ustanovljeno i analizirano i na temelju tih analiza, a koje govore da se više od 80% svih gospodarskih aktivnosti odvija na građevinskom području, na građevinskim zemljištima, dakle logično je da će se 3 milijarde kuna u 10 godina utrošiti tamo gdje se odvija pretežita gospodarska aktivnost, a to je građevinsko zemljište. Sve ostalo, dakle brojna zemljišta koja posjedujemo, koja se nalaze na području RH slijede u nastavku kada se zadovolje prioriteti.
Kolega Bačić, izvolite.
Zahvaljujem g. predsjedniče. Poštovani državni tajniče. HS je donio Zakon o otocima, jedan od važnih programa u tom Zakonu o otocima bio je državni program izmjere, državne izmjere, izrade katastra nekretnina i obnove zemljišne knjige na hrvatskim otocima koji se smatra državnim program jednim od prioriteta u okviru brige RH za hrvatske otoke. Pa u tom smislu s obzirom da će nakon usvajanja ovog višegodišnjeg financijskog plana ići i godišnji plan koji donosi Vlada na prijedlog Državne geodetske uprave i predlažem da se poštiva u tom smislu i vodi računa o Zakonu o otocima, pa da u tim prioritetima svakako budu otočke općine s obzirom da je stanje katastra i zemljišne knjige na hrvatskim otocima vjerojatno među najgori od svih prostora RH.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Naravno da nadležna geodetska uprava odnosno Državna geodetska uprava će voditi računa o prioritetima i poštivanju zakonskih odredba.
Kolegica Vukovac, izvolite.
Zahvaljujem poštovani. Kada govorimo o državnom poljoprivrednom zemljištu, njime općine i gradovi raspolažu na temelju zakona iz 2018. koji predviđa da općine i gradovi moraju prvenstveno izraditi program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem. Međutim, mnogi načelnici odnosno gradonačelnici nisu izradili takve programe tvrdeći da su im podaci nedostupni, da DGU jednostavno ima neažurirane podatke, manjkave podatke, loše baze podataka i sl. Koje su vaše informacije i saznanja o tom problemu? Zahvaljujem.
Izvolite odgovor.
Vrlo teško je govoriti o pojedinačnim slučajevima. Dakle teško bi se moglo reći da je to opće pravilo, ali u svakom slučaju Državna geodetska uprava je meritorno tijelo koje će dati sve ono što ima na raspolaganju i prema svojim prioritetima rada.
I zadnja replika, kolega Begonja, izvolite.
... [[Govornik naknadno uključen.]] sredstva za provedbu ovog Programa predviđena su u visini preko 3 milijarde kuna, od čega će uz sredstva iz EU, predviđaju se i sredstva državnog proračuna. Zanima me na koji način država može očekivati povrat uloženih sredstava iz državnog proračuna provedbom ovog Programa? Hvala.
Izvolite.
Povrat sredstava se radi na nekoliko načina. Dakle zavisno o tome kako su uvjeti postavljeni svakog povlačenja sredstva. Dakle, ukoliko će biti različiti izvori sredstava, oni će imati i regulirane i povrate. U ovom trenutku, dakle pitanje je šta se prvo postavlja. Prvo se postavlja Program, na temelju njega se onda povlače sredstva. Prvo moramo donijeti Program da bismo mogli povlačiti sredstva iz različitih izvora i prema tome prilagoditi povrat.
Zahvaljujem državnom tajniku. Možete se vratiti na mjesto. Mi ćemo nastaviti dalje s radom. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Kolega Štromar, predsjednik Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo, izvolite.
Hvala lijepa g. predsjedniče. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo HS-a na 8. sjednici održanoj 15. rujna '21. g. raspravljao predmetnom prijedlogu Višegodišnjeg programa kao matično radno tijelo sukladno čl. 93 Poslovnika HS-a. Članovi Odbora suglasni su da je Program vrlo ambiciozan i da ga treba podržati obzirom na sve pozitivne učinke koji će proizaći provedbom istog. Uz neke primjedbe i upozorenja, Odbor je nakon provedene rasprave jednoglasno, 9 glasova za odlučio predložiti HS-u donošenje Višegodišnjeg programa katastarskih izmjera građevinskih područje za razdoblje '21.-30. Hvala.
Hvala i vama. Otvaram raspravu. Prva na redu je poštovana kolegice Vesna Vučemilović u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče HS-a, poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege zastupnici. Prvo što pomislimo kada se spomene zemljišna administracija, gruntovnica i katastar, uglavnom se uhvatimo za glavu jer u Hrvatskoj su to, nažalost sinonimi za nered i probleme. Tako je već godinama. Možemo naći na desetke investitora koji su odustali od investicija jer naše zemljišne knjige nisu sređene. Bilo je do sada puno pokušaja da se to pitanje riješi, nažalost još uvijek pomaka ima, ali nedovoljno. Općenito je dojam vezano za zemljišnu administraciju loš, karakterizira ga iznimno velik broj katastarskih čestica, kažu neki čak 16 milijuna i problem točnosti odnosno podudaranja stanja na terenu i zemljišnih knjiga. Nema investicije koja u nekom trenutku nije usporena ili zaustavljeno zbog neriješenih imovinsko-pravnih pitanja vezanih upravo uz zemljište. Čak i kada se radi o zemljištu koje je u vlasništvu jedinica lokalne samouprave ili države. Ako u gradu ili županiji nije na vlasti ista stranka, problem se dodatno produbljuje. Pitanje obnove, kako nam govore nadležni, zapinje upravo zbog neriješenih imovinsko-pravnih odnosa. Imali smo i proces legalizacije prije nekoliko godina, no još uvijek ima cijeli niz nelegalnih objekata na terenu. Naravno, sljedeće pitanje je što po tom pitanju radi građevinska inspekcija. Zatim, zemljište u vlasništvu države koje nije ušlo u privatizaciju, a koriste ga pretežito turističke tvrtke za kampove i resorte. Neriješenih pitanja i problema je na pretek i to su svim segmentima koji povećavaju pravnu nesigurnost i stvaraju lošu investicijsku klimu zbog koje nas investitori zaobilaze. U uvjetima neusklađenog stanja podataka između katastra, zemljišnih knjiga i stvarnog stanja na terenu, pokretanje i dovršenje bilo kojeg projekta je ponekad nemoguće ili je realizacija bitno sporija i skuplja. Odgovornost za stanje registara i procesa za ažuriranje istih o nekretninama je na strani države, a građani i pravne osobe, investitori i vlasnici nekretnina, javnopravna tijela koja u svom radu koriste podatke o nekretninama od službene evidencije, očekuju jamstvo za upise i pravnu sigurnost upisa te brzu uslugu i potpunu pokrivenost ažurnim podacima. Nažalost to trenutno i nije baš slučaj. Da bi katastar ispunio svoju svrhu, on se mora održavati u skladu sa stanjem u naravi, odnosno na terenu, što se i postiže redovnim održavanjem provođenjem promjena. Ukoliko se to ne održava, dolazi do nesklada između upisanog stanja i stanja na terenu te su nužne obnove podataka koje se mogu obaviti revizijama, reambulacijama, komasacijama, a u krajnjim slučajevima i ponovnim katastarskim izmjerama. Stručnjaci kažu kako je prosječan vijek trajanja podataka upisanih u katastar oko 50 godina, što znači da se ista dokumentacija koristi relativno dugo razdoblje. Dokument koji je pred nama je Višegodišnji program katastarskih izmjera građevinskih područja, naglašavam građevinskih jer ni kod poljoprivrednih područja nije puno bolja situacija jer ono što mi imamo kod poljoprivrednog zemljišta je usitnjenost posjeda i sukladno tome niska produktivnost. Moram naglasiti da su u NPOO-u za komasaciju predviđena određena sredstva. Nadam da će i to biti provedeno jer naši poljoprivrednici to očekuju. Temeljni cilj ovog programa je obnova katastra i zemljišnih knjiga temeljem provedenih katastarskih izmjera za nekretnine u građevinskom području. I danas kada se svjedoči građenju na svakom koraku veoma važnu ulogu ima upravo prostorno planiranje s obzirom da je sve manje slobodnog mjesta u urbanim područja za gradnju. Pored raznih objekata kao što su stambene i gospodarske zgrade, stambene kuće, dvorane, stadioni i hale su naravno i razni komunalni vodovi, objekti od vodovodnih i odvodnih mreža, te raznih svjetlovodnih kabela različitih tvrtaka od presudne važnosti je naravno i sve te objekte prikazati dovoljno precizno kako bi se na najbolji način iskoristio slobodan prostor, a da se ne povrijedi i ne zadire u pravo vlasništva. To ističem upravo zbog toga što danas su nam na raspolaganju brojne tehnike i današnji katastar u RH zaostaje za istima, znači on zaostaje za tim modernim 3D katastrima gdje mi u stvari hvatamo korak s poboljšanjem kvalitete i ažurnosti dvodimenzionalnih podataka. S druge strane imamo znači različite mogućnosti modernih geodetskih tehnologija, programskih rješenja koje pružaju veliku mogućnost metoda koje će podići i podižu razinu kvalitete podataka. Naravno tu se možemo osloniti i na rastuću industriju bespilotnih zrakoplovnih sustava koja u primjeni svakim danom sve više može izraditi točne i obuhvatne ulazne produkte za rekonstrukciju 2D i izradu 3D građevina. Naravno da to nije, ne govorim ovo bez razloga jer upravljanje prostorom i sve što je vezano na to je iznimno važno i u kontekstu zelene tranzicije i zelenog plana koji snažno promiče EU i Europska komisija. Naime, trodimenzionalne građevine i planovi pružaju uvide i mogućnosti u analize sjena, solarnog zračenja i vidljivosti, što može pronaći veliku primjenu upravo u implementaciji solarnih panela o kojima se jako puno govori kada govorimo i o energetskom osnaživanju naših građana odnosno energetskoj neovisnosti koja nam je u budućnosti očigledno prijeko potrebna. Sve ovo nam govori koliko je važno imati uređene zemljišne knjige i katastar i treba istaknuti da sve ove aktivnosti koje su predviđene planom i programom koji je pred nama su od iznimne važnosti za gospodarski rast i razvoj u brojnim segmentima, osvrnula sam se samo na nekoliko u ovom izlaganju. Kao što je već navedeno i rečeno, predviđena su značajna sredstva u iznosu preko 3 milijarde kuna i to većinom iz sredstava EU. Stoga ću na kraju samo reći da Hrvatski suverenisti podržavaju ovaj dokument i to sa iskrenom nadom da pri spomenu zemljišnih knjiga se investitori neće hvatati za glavu i neće biti više prva asocijacija nered i sveopći kaos.
Idemo na 2. raspravu u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a poštovana kolegica Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče HS, državni tajniče, ravnatelju Državne geodetske uprave, kolegice i kolege. Pred nama je sukladno odredbama Zakona o državnoj izmjeri i katastru nekretnina višegodišnji program katastarskih izmjera građevinskih područja za razdoblje od 2021. do 2030.g., dakle nešto što je potrebno. Hrvatska ima određenu tradiciju, imamo sadašnje stanje i moramo znat što hoćemo u budućnosti. Sigurna sam da bez obzira s koje strane ove sabornice sjedili i kako politički progovarali želimo imati jednu uređenu sređenu državu, želimo imati jedan uređeni i sređeni katastar i gruntovnica gdje netko kad kupuje stan može dobiti odmah podatak, netko kad želi graditi svoju kuću ne mora lutati od nemila do nedraga, od katastra do gruntovnice, pa nazad, netko tko želi razvijati investiciju u RH ima jasne podatke i jasne činjenice i to je nešto što želimo i nešto što treba biti cilj i cilj kojem trebamo težit. E sad dolazimo do stvarnosti. Mi u stvarnosti postojeći sustav imamo katastar i gruntovnicu. Inače tradicija je nekakvih drugih zemalja EU na koje se možemo ovaj ugledati ili vidjeti nema katastra i gruntovnice, ali kod nas je to povijesno nasljeđe, nasljeđe iz jednostavnog razloga što je katastar u onom bivšem sustavu bio taj koji je na određeni način, vi ste gledali što je u katastru, gledali ste tamo dal ste upisani i gruntovnice su bile godinama zanemarene i to je činjenica. I sad kad hoćete napraviti treba vam određeno vrijeme i energija. Ja bih bila licemjerna kad bih na bilo koji način rekla da ovaj program ne treba i da ovo ne treba radit, jel treba. Nekoliko puta sam s ove govornice govorila i rekla ljudi moji ako imamo problem katastarskih izmjera, sređivanje gruntovnica za sve ovo ostalo dajmo to napraviti za građevinska područja, pa ćemo barem u građevinskim područjima imati stanje, a ovo nek ide svojim putem kako treba ići i kako treba imati. Jer kad dođete do stvarnog stanja onda dođete do brojaka koje vas zaprepaste. Ono što želim još naglasiti jest postojeći sustav, a to je katastar evidentira nekretnine, opisuje ih svojim tehničkim karakteristikama i pojedinačno određuju. I zakon definira da dakle katastar je evidencija o česticama, zemljišnoj površini, zgradama i katastar vode područni uredi Državne geodetske uprave, kao šta sam u pitanju rekla njih ima u ovom trenutku 112. E, ali pravno stanje nekretnina i mjerodavno za pravni promet vode se zemljišne knjige i one se vode u zemljišno knjižnim sudovima, u gruntovnicama i njih imamo 106, 108. Dakle, vi danas imate slijedeću situaciju, želite ući u neku investiciju, imate formiranu katastarsku česticu i provjerite da li je u katastru sve u redu. No, taj podatak iz katastra vam je samo podatak o izgledu čestice i kojoj je ona upotrebi, stvarno vlasništvo čestice je u gruntovnici i taman kad završite svoj postupak u katastru onda nastavljate svoj postupak u gruntovnici. Ni ovaj višegodišnji program katastarskih izmjera za građevinska područja neće uroditi onim što hoćemo ako konačno ne bude jedinstveni postupak i jedinstveno se napravi. Ovdje će ponovo katastar evidentirati stanje, ali vlasništvo nećemo riješiti. Pri tom do sada smo imali nekoliko slučajeva odnosno imali smo nekoliko ideja. Jedna od ideja je bio zajednički informatički sustav katastra i gruntovnice. Taj je počet 2003. godine, 2016. godine je implementiran i on funkcionira za tamo gdje je sve u redu. Tamo gdje je katastarsko stanje i veličina čestice odgovara gruntovnom stanju, gdje svi podaci odgovaraju svemu i sve je u redu. Nema nikog tko se nije susreo s problemom, bez obzira da li se susreo s problemom sa svojom nekretninom ili se je susreo s problemom za neku investiciju ili nekog investitora ili neku priču. Problem ima država, država nije evidentirala sve svoje nekretnine, država nema evidentirane svoje ceste. Dakle, išao je Zakon o cestama koji je to probao napraviti. I sad dolazimo do podataka koji su poražavajući. Podatak s kojim ja, ja baratam s podacima s kojima, koje sam zapravo uzela sa portala Državne geodetske uprave. Nisam koristila nikakve podatke koji se po medijima. I sad dolazim do slijedećeg i dolazim do onog, ajmo razgovarati o stvarnom stanju. Dakle, na podatku Državne geodetske uprave imate podatak jedan da imamo 3407 katastarskih općina, kad otvorite DGU, onda kad imate jedna publikacija iz 2020. koji govori da imamo 3397 katastarskih općina, dakle govorim o katastarskim općinama, a onda ima jedan podatak da je, dakle da su kroz katastarske izmjene i tehničke dopune koje traju u prosjeku 2 do 3 godine dovršen posao na 173 od ukupno 3351 katastarske općine. Recite vi meni, ja bih voljela i to ću tražiti kao saborska zastupnica, koliko mi zapravo katastarskih općina u RH imamo? Kako ćete baratat svim, ako Državna geodetska uprava koja tim upravlja ima 3 različita podatka na njenim stranicama, ja sam ih jučer kad sam se pripremala za ovu raspravu izvukla van jel me je zanimalo, ja cijelo vrijeme govorim o 3300 katastarskih općina. Nebrojeni broj puta, dakle s ove govornice smo izgovorili da idemo sukladno važećim propisima i sukladno svemu da bi nam za srediti Hrvatsku, srediti katastar i gruntovnicu trebalo 100 godina, pa trebalo ne znam 118 godina, pa kako je tko izračunao. Dakle, ako mi ne promijenimo zakone, ako mi ne damo alat za upravljanje svim tim zajedno i ovaj višegodišnji program će biti dobar, reći ćemo da je sve ok, ali neće uroditi plodom. Što mi želimo? Mi želimo da se za građevinsko područje koje je u RH ima 505 miliona 659 400 hektara ili 8,73% teritorija. Od tog građevinskog područja po procjenama koje jesu, ali to još nije evidentirano je otprilike 68% izgrađeno, a 32% je neizgrađenog građevinskog područja. Dakle, mi govorimo o sređivanju u ovom trenutku 8,73% građevinskog područja RH odnosno predlagatelj je ugrubo rekao 600 krivo sam rekla nije 5 miliona nego 569, 565.000 hektara govori o 600.000 hektara. Dakle, predlagatelj govori o 600.000 hektara, podatke koje imamo iz izvješća o stanju u prostoru govori o 565, 556.000 hektara dakle to su male razlike moraju uzeti nešto više. To je ukupno 8,73% teritorija RH. Dakle, mi o ovom višegodišnjem programu govorimo da će se za to područje vršiti sređivanje. Dakle, ono što ja govorim, govorim o sređivanju ovo je višegodišnji program katastarskih izmjera, ali ako mi i napravimo u 10 godina te katastarske izmjere, imat ćemo lijepe katastarske izmjere jer u ovom trenutku dok mi svi zajedno raspravljamo tehnologija je otišla tako daleko da svi oni sateliti koji jesu, svi oni mogući uređaji koji imaju točno rade izmjeru i znaju koliko je nas u ovoj, u ovoj sabornici. Dakle, tehnologija je otišla naprijed, a mi cijelo vrijeme govorimo, dakle mi cijelo vrijeme s ove govornice ukazujemo na problem katastra i gruntovnice. Katastar ide u određene izmjere i posao ne odradimo do kraja. Mi posao ne odradimo do kraja. Mi ako i napravimo izmjere, a to sve zajedno ne provedemo u gruntovnici, džaba smo krečili jer posao ponovo neće biti odrađen do kraja. Za posao odraditi do kraja treba napraviti izmjenu zakona, treba ne imati povjerenstvo nego točno ljudi da imaju alate da to provode i to će biti, onda rezultirati nekakvim uspjehom i tog moramo biti svjesni. Dakle mi smo već radili neke izmjere, vi koji ste načelnici pojedinih općina i gradova, točno znate koliko je izfinancirano, koliko je napravljeno. Ali, onda dođemo do problema da se to provede u gruntovnici. Inače, ostalo mi je vrlo malo ću još u pojedinačnoj raspravi, 20. rujna 2018. je Vlada donijela odluku da za zajednički informacijski sustav koji je bio jedan od projekata kojima se to htjelo riješiti, smo uzeli 19,7 milijuna eura kredita na sljedećih 10 godina [[Upadica: Hvala vam.]] Ja nisam skupila druge podatke, ali nadam se da će i drugi ... [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala lijepa. Idemo na drugu raspravu, poštovana kolegica Anja Šimpraga u ime Kluba zastupnika SDSS-a, izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče. Poštovani državni tajniče, glavi ravnatelju, poštovane kolege i kolegice. U vlasničkom i zemljoknjižnom pravu djeluje presumpcija da zemljišna knjiga istinito i potpuno odražava činjenično i pravno stanje nekretnine. Onaj tko je u dobroj vjeri postupanje s povjerenjem u zemljišne knjige ne znajući da ono što je u njih upisano nije potpuno ili da je različito od izvanknjižnog stanja, uživa glede toga stjecanja zaštitu prema odredbama zakona. Međutim, onaj koji nije kupovao ili prodavao nekretninu u određenim dijelovima RH, ne zna što su muke. U pojedinim dijelovima Hrvatske, zemljišne knjige ili narodski rečeno, gruntovnica i katastar nisu usklađeni, odnosno površine ne odgovaraju stvarnom stanju stvari. Vlasnici su različiti, pojedini su umrli, površine nisu ujednačene, opisi nekretnina su zastarjeli. Dobar dio problema proizlazi iz vremena bivše države kada je vlasništvo dominantno bilo društveno, kada su se promjene na nekretninama evidentirale samo u katastru. Zbog njegovog poraznog karaktera ili se uopće nisu evidentirale, ali i zbog nebrige vlasnika nekretnina u odnosu na njihovu obvezu prijave promjena na nekretninama i evidentiranje tih promjena u katastru i zemljišnim knjigama. Država u to vrijeme nije vodila računa o stanju registara i o točnosti i pouzdanosti upisa u državnim registrima iako je i tada, kao i sada nadležnost za uspostavu i vođenje službene evidencije u nekretninama, bila na strani države. Pohvalno je da za promjenu podataka o imenu, prezimenu, prebivalištu fizičke osobe, kao i nazivu u sjedištu pravne osobe, s upisanim OIB-om u zemljišnim knjigama, više nije potrebno dolaziti na sud, podnositi prijedlog za upis i plaćati sudsku pristojbu jer se navedena promjena od početka 2020. obavlja automatski. Međutim, radi se samo o promjenama nakon 1. mj. 2020., a sve do tada ostaje netaknuto. Drugi primjer jeste da se nisu pravovremeno provele ostavinske rasprave pa danas kao vlasnike imamo upisane osobe koje su davnih dana preminule i u slučaju da ne znate njihove nasljednike koji su u određenoj mjeri moraju imati dobru volju da pokrenu ostavinsku raspravu, nama su, znači svima koji se žele tim baviti i riješiti, ruke su poprilično vezane. Svima nam je jasno da usklađenost podataka u katastru i zemljišnoj knjizi nije preduvjet za upis u zemljišnu knjigu i da se u slučaju razlikovanja podataka u zemljišnoj knjizi i katastru primjenjuju podaci koji su u zemljišnoj knjizi, ali bilo kakva pravna nesigurnost ove vrste nije dobra i predstavlja potencijalnu opasnost. Zbog svega ovoga, dugo vremena, točnije sve do početka 2017. odgađali smo primjenu načela povjerenja u zemljišne knjige odnosno načela povjerenja u istinitost i načela povjerenja u potpunost. Međutim, to nipošto ne znači da je stanje danas sjajno, već samo da je sve to pismo ono što u zemljišnim knjigama i piše. Neuređeno stanje registara sprječava ili usporava pravni promet nekretninama, kao i druge transakcije i time uzrokuje dodatne troškove svim sudionicima u tržištu nekretnina. Prepreka je pravnoj sigurnosti u prometu nekretninama i gospodarskom razvoju u cjelini. Nedostatak ažurnih evidencija o nekretninama, također, predstavlja veliki problem za planiranje, za prostorni razvoj, planiranje i izvedbu velikih infrastrukturnih projekata, kao i za poljoprivredu, zaštitu okoliša, provedbu strateških investicija, ali i projekata financiranih iz fondova EU. U svrhu modernizacije zemljišne administracije i stvaranja preduvjeta za provođenje opsežnih aktivnosti iz ovog Programa, Državna geodetska uprava i Ministarstvo pravosuđa i uprave u posljednje su 4 godine obavili već niz, čitav niz poboljšanja nad procesima i podacima iz svoje nadležnosti, a osnovni cilj Programa odnosno svih ovih podprograma je osnivanje katastarskog operata katastra nekretnina i obnova odnosno osnivanje zemljišnih knjiga temeljem provedenih katastarskih izmjera za nekretnine u građevinskim područjima u RH. Pohvalno je što će se predmetni Program, što će biti dominantno u nadležnosti DGU-a koja će u suradnji s Ministarstvom i općinskim sudovima djelovati s jedne strane, te jedinicama lokalne i područne samouprave koje će djelovati s druge strane. Zbog svojevrsne kontrole ostvarenja, dobro je što su jasno i nedvosmisleno navedeni rokovi za početak, ali i završetak pojedinih aktivnosti predviđenih u podprogramima. Iznos koji je potreban da se pojedine aktivnosti izvedu nije mali i za desetogodišnji period radi se o iznosu više od 3 milijarde i 25 milijuna kuna, od čega bi većina, skoro 2 milijarde i 900 milijuna kuna trebalo biti iz drugih izvora financiranja, odnosno mimo sredstva DGU-a. Međutim, glavno pitanje koje su ovdje i kolege postavile jeste imamo li mi kao država te kao jedinice lokalne i područne samouprave dostatne ljudske, ali i tehničke kapacitete za provođenja ovolikog broja zahtjevnih aktivnosti, naročito ako uzmemo u obzir sve ranije spomenute probleme? U obzir se ipak trebaju uzeti svi rezultati i benefiti koji bi trebali proizaći iz provedbe aktivnosti iz ovog Programa, kao i mogućnost financiranja dijela istih iz EU. Trebali bi se osigurati ažurni podaci o nekretninama u građevinskim područjima u RH i područjima oko građevinskih područja koji su važni za razvoj gradova, općina, županija i države te u kojima se obavlja više od 80% gospodarskih aktivnosti, a koji su neophodni za nesmetan promet nekretninama, prostorno planiranje i gradnju, za poslove zaštite prirode i okoliša općenito za održiv razvoj. Distribucija podataka o nekretninama kroz mrežne servise omogućit će građanima, ali javnom i privatnom sektoru dostupnost podataka u realnom vremenu, ali će i doprinijeti razvoju poduzetništva i javne uprave koji će koristiti podatke o nekretninama i koje će biti dostupne digitalnim putem. Ažurni i pouzdani katastarski i zemljo knjižni podaci doprinose vladavini prava i osnovna su pretpostavka za kvalitetno i učinkovito funkcioniranje tržišta nekretnina te pokretanje investicija i provedbu kapitalnih, razvojnih i infrastrukturnih projekata čime se stvaraju preduvjeti za efikasan gospodarski rast i razvoj i zbog čega će Klub zastupnika SDSS-a podržati donošenje predmetnog Prijedloga višegodišnjeg programa katastarskih izmjera građevinskih područja, ali s naglaskom da kroz godišnje programe u što skorijem roku obuhvate se i oni najsiromašniji JLS-ovi jer je ovo preduvjet i za njihov razvoj. Sređivanje zemljišnih evidencija jest investicija, investicija koja ima svoju cijenu, ali i investicija koja će nam donijeti i višestruku dobit. Hvala.
Sada će govoriti poštovana kolegica Ružica Vukovac u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsjedniče HS-a, poštovani državni tajniče sa suradnikom, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Dakle, krenut ću samo u nekoliko rečenica o samoj povredi Poslovnika i pojasniti ukratko zašto smatram da je iskaz o procjeni fiskalnog učinka ovog prijedloga trebao biti sastavnim dijelom dokumentacije koja nam je dostavljena. Dakle, govorim o odluci o postupku davanja iskaza o procjeni fiskalnog učinka koje je donijela Vlada RH na sjednici održanoj 5. studenog 2015.g., a koja glasi ovako, dakle prvi članak kaže „Ovom odlukom propisuje se postupak davanja iskaza o procjeni fiskalnog učinka te oblik i sadržaj obrasca standardne metodologije za procjenu fiskalnog učinka na kojemu se daje iskaz o procjeni fiskalnog učinka.“ Čl. 2. jasno kaže „Iskaz o procjeni fiskalnog učinka dužan je izraditi predlagatelj prilikom izrade prijedloga uredbi, drugih propisa i akata planiranja dakle projekata, planova, programa, strategija, politika i dr. koje donosi Vlada RH te nacrte prijedloga zakona i akata planiranja koje Vlada predlaže na donošenje HS-u. Predlagatelji u smislu ove odluke su središnja tijela državne uprave, dakle ministarstva, državni uredi i državne upravne organizacije i stručne službe Vlade.“ No, po ovom pitanju naravno zatražit ću i tumačenje nadležnog odbora HS-a. Dakle, prema podacima Ministarstva prostornog uređenja, graditeljstva i državne imovine površina građevinskih područja u RH iznosi oko 550.000 hektara što je 9,7% od ukupne površine RH, a na kojem se prema procjeni odvija više od 80% svih gospodarskih aktivnosti. To samo za sebe govori o važnosti ovog prijedloga programa, građevinskim područjem se u smislu ovog programa smatraju područja određena prostornim planom prema posebnom zakonu koji uređuje upravno područje prostornog uređenja. RH je od svog osamostaljenja suočena s velikim izazovom ažuriranja i usklađivanja podataka katastra i zemljišne knjige za veliki broj nekretnina, postojeće informacije u katastru i zemljišnim knjigama međusobno se razlikuju i često ne odgovaraju stvarnom stanju. Osnovni razlog tome je povijesno nasljeđe iz vremena socijalizma kada su se promjene na nekretninama evidentirale samo u katastru zbog njegovog poreznog karaktera ili se uopće nisu evidentirale, ali što je manje prisutno zbog svojevrsne nebrige samih vlasnika nekretnina u odnosu na njihovu obvezu prijave promjene na nekretninama i evidentiranje tih promjena u katastru i zemljišnoj knjizi. Država u vrijeme bivšeg sustava nije vodila računa o stanju registara i o točnosti i pouzdanosti upisa u državnim registrima iako je i tada kao i danas nadležnost za uspostavu i vođenje službene evidencije o nekretninama bila na strani državi. Takvo stanje registara sprječava ili usporava pravni promet nekretninama kao i druge transakcije i time uzrokuje dodatne troškove svim sudionicima u tržištu nekretnina. Prepreka je pravne sigurnosti u prometu nekretninama i gospodarskom razvoju u cjelini, nedostatak ažurnih evidencija o nekretninama također predstavlja veliki problem za planiranje i prostorni razvoj, za planiranje i izvedbu infrastrukturnih projekata te za poljoprivredu i zaštitu okoliša, za provedbu strateških investicija, projekata financiranih iz fondova EU, za dodjelu koncesija i drugih projekta ili provedbu postupaka lokalnog, regionalnog i državnog značaja sve to stoji i svi smo toga svjesni kako predstavnici državnih tijela tako i sami građani na čijim leđima se najčešće reflektira trenutno stanje. Nadajmo se da će realizaciji zacrtanih ciljeva, a to su kako stoji u ovom prijedlogu ažuriranje podataka o nekretninama u katastru i zemljišnoj knjizi jačanje konkurentnosti gospodarstva, unapređenje poslovnog okruženja, unapređenje planiranja, upravljanja prostorom i njegove zaštite, rast investicija, poboljšanje upravljanja i raspolaganja državnom imovinom, unapređenje javne uprave i poboljšanje učinkovitosti pravosudnog sustava doista doprinijeti i izmjene samog Zakona o općem upravnom postupku koje su usmjerene digitalizaciji ovih procesa, ali i povezivanju podataka kojima raspolažu tijela javne uprave. Neovisno o tome što je tema današnje rasprave program katastarskih izmjera građevinskih područja smatram izuzetno važnim spomenuti i stanje s poljoprivrednim zemljištem, a ono trajno nestaje jer se upravo građevinsko područje širi na uštrb poljoprivrednog zemljišta. Naime, poljoprivredno zemljište je najvrjedniji resurs u RH, no o njemu se u ovom prijedlogu programa ne govori puno, dakle ono predstavlja jamac sigurnosti opstanka hrvatskog naroda kroz povijest, pa do danas. Od hrvatske samostalnosti, a poglavito od 2001.g. kada se na temelju zakona određuje gospodarenje poljoprivrednim zemljištem na razini JLS kroz program raspolaganja državnim poljoprivrednim zemljištem, dakle 20-tak godina se raspolaže na osnovi više zakona i izmjena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu premda i danas postoje općine i gradovi odnosno JLS-i koji nisu izradili program raspolaganja, a prema tome onda logično ni ne izvršavaju se sve zakonske obveze vezano uz samo državno poljoprivredno zemljište. U proceduri je trenutno drugi prijedlog izmjene i dopune Zakona o zemljištu iz veljače 2018.g., predlagatelj zakona nažalost ne uvažava prethodne kritike i sugestije kroz prethodna elektronska savjetovanja iako odgovara službenim odgovorima „primljeno na znanje“. Strategija poljoprivrede RH u kontekstu ovog prijedloga zakona je onda nažalost besmislena i neprovediva, a ciljevi i potrebi ovisit će o kvalifikacijama osoba koje su aktualna vlast u spomenutim općinama i gradovima, te u njihovoj stručnoj osposobljenosti. Oko 430 JSL raspolaže državnim poljoprivrednim zemljištem, stoga će isto toliko biti različitih pristupa veličini zakupa i prodaje državnog poljoprivrednog zemljišta po samom poljoprivrednom gospodarstvu. Kako sam spomenula u samoj replici državnom tajniku veliki broj načelnika, dakle velik je broj, veći negoli su oni koji su doista izradili svoje programe, tvrdi kako su im podaci iz DGU-a nedostupni, tvrde kako su podaci neažurirani, kako određene izmjere poljoprivrednog zemljišta nisu provedene do kraja i da upravo iz tih razloga nisu u stanju napraviti svoje programe raspolaganja, a zbog toga onda trpi sustav itekako. A sada bi kratko povukla paralelu i s donošenjem prijedloga koji je predmet današnje rasprave, dakle u odgovorima na komentare koje su predlagatelji ovog prijedloga programa katastarskih izmjera građevinskih područja dobili od strane zainteresirane javnosti, na najveći dio komentara odgovoreno je isto tako sa floskulom „primljeno na znanje“. Zašto kažem floskulom? Zato što to zapravo ne znači ništa. No je li to dovoljno, je li forma uspješno poslužila? Ta forma je uspješno poslužila zakonodavcu kako bi zapravo izbjegao konkretne odgovore na dostavljene komentare. Zašto se ministarstva sve češće služe takvim formama nadam se da ćemo danas dobiti konkretnije odgovore od onih koje su dobili sami komentatori na e-savjetovanju. No ono što definitivno danas treba iznijeti jeste činjenica kako uporno bježimo od problema, ne želimo prihvatiti trenutno stanje stvari u našim institucijama. Ovaj prijedlog bi bio prihvatljiv kada bismo imali sređeno stanje unutar katastra odnosno DGU-a, no stanje koje imamo u katastru je daleko od toga. Zašto to tvrdim? Iznijet ću samo nekoliko situacija za koje mislim da su nedopustive, a nisu ni tako rijetke. Dakle, geodetima je praktično dana ovlast da kroz geodetski elaborat koji potvrdi geodetska uprava mijenjaju stvari u gruntovnim knjigama. Geodetska uprava ovjerava elaborat u smislu tehničke izrade, a ne sadržaja. Kada se zainteresirane strane žale na izmjeru prikazanu u elaboratu odgovor Ministarstva graditeljstva redovito je da to nije njihova nadležnost niti ingerencija jer je geodetska uprava ovjerila elaborat, što nije istina jer Ministarstvo graditeljstva mora provjeriti sadržaj, govorimo o procesu ishodovanja građevinske dozvole i onda kreće sud koji se najčešće isto ne bi htio miješati jer je uputa sa svih razina da se ubrzaju procesi u vezi zemljišnih knjiga. Druga stvar koju danas moram spomenuti je česta pojava da se na sve ceste koje su evidentirane u katastru upisuje lokalna samouprava bez obzira što su u privatnom vlasništvu, tako ljudi ostaju bez svojih zemljišta, a da o tome ne dobiju nikakvo rješenje ili obeštećenje, a takve stvari se rade namjerno i geodeti su tu u glavnoj ulozi. Na sličan način uzurpiraju se i državna zemljišta. Zahvaljujem.
Idemo sada na slijedeću raspravu, Klub zastupnika zeleno-lijevog bloka, poštovana kolegica Raukar Gamulin, izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen]] poštovani državni tajniče, poštovani ravnatelju, poštovane kolegice i kolege. Prije svega naravno ponovno i opet treba pohvaliti nastojanja i ideju o višegodišnjem programu katastarskih izmjera i njegovoj mogućoj provedbi. Svi smo, da ponovim još jednom, itekako svjesni velike važnosti ovog programa za budućnost RH. Prva pretpostavka bilo kojeg projekta ili investicije je naravno uređeno stanje katastra i zemljišnih knjiga. I upravo su neriješeni imovinskopravni odnosi temeljna prepreka provedbi projekata i realizaciji investicija o kojima toliko govorimo i koje zapravo toliko željno iščekujemo. Uređeni katastar pruža pravnu sigurnost, vraća povjerenje građana u zemljišne knjige, smanjuje broj postupaka na sudovima i osigurava gospodarski uzlet, a to sve je naravno neophodno Hrvatskoj. Dakle, dakle, načelno mi podržavamo mi ovaj program katastarskih izmjera, no moram reći ukoliko zaista se nije poštivala procedura postoji mogućnost i prijave ustavnom sudu, što će dodatno odužiti tj. odgoditi vrijeme primjene i početka realizacije ovog programa i doista trebalo se točno provjeriti da li je procedura do kraja ispoštovana ili nije. No, osvrnut ću se još na nekoliko situacija koje se svakako mogu poboljšati sve ove primjedbe koje ću iznijeti artikulirane su u suradnji sa stručnjacima, geodetima pa se nadam da će u javnom interesu i biti prihvaćene. Dakle, prvo postoji bojazan da rokovi nisu realno postavljeni, naročito za postupak javnog izlaganja po Pravilniku o izlaganju na javni uvid elaborata katastarske izmjere. Ti postupci u praksi znaju trajati i po nekoliko godina do 5 pa čak i 6 godina nakon katastarske izmjene. Zato bi trebalo revidirati rokove u ovom programu u odnosu na to iskustvo u praksi. Čuli smo da će se za potrebe ovog programa raditi i neke izmjene postojećih zakona pa pretpostavljam i nadam se da će se i u tim izmjenama uzeti u obzir sada zapravo nerealno postavljeni vremenski rokovi. Zatim već smo o tome govorili, za provedbu ovog programa potrebna sredstva iznose 3 milijarde 25 miliona kuna. Navodi se da će se sredstva namaknuti iz fondova EU, iz državnog proračuna i iz drugih izvora, e pa ti drugi izvori nas brinu. Dakle, 3 miliona, 3 milijarde i 25 miliona kuna je predviđeno koštanje ovog programa, iz državnog proračuna je samo 156 miliona dakle ostaje 2 milijarde 869 miliona za koje se tvrdi da će se namaknuti iz europskih fondova, drugih izvora koje smatramo da je financijski plan trebao biti konkretniji i realnije postavljen kako bi se program doista mogao kontinuirano provoditi, a ne zastajkivati zbog nedostatka financijskih sredstava. Mi već 26 godina nakon Domovinskog rata čekamo sređivanje i rad pravi i ozbiljni na sređivanju katastra i zemljišnih knjiga i mislim da se moraju unaprijed osigurati svi potrebni uvjeti naravno tu su glavni i financijski. U ovom programu nisu spomenute urbane komasacije koje su također ponekad neophodne za okrupnjivanje zemljišta koje je onda spremno za realizaciju većih projekata naravno provedeno unutar ustavom zajamčenog prava vlasništva i općenito pravne sigurnosti. Smatramo da se, da su urbane komasacije koje su inače nekako u nekom procjepu između i izvan i unutar zakona trebale biti djelom ovog programa pa se nadamo da će i u izmjenama zakona koje se najavljuju dobiti svoje mjesto. Također, predlažemo da se u ovaj program unesu i dodatni mehanizmi koji će osigurati pravedno i transparentno dodjeljivanje poslova oko izmjena katastra i ovog velikog posla. Navoditi samo osnivanje povjerenstva koje će pratiti i organizirati te procese smatramo da nije dovoljno, treba pojačati kontrolu, treba spriječiti mogućnost dodjeljivanja tih enormnih poslova određenim ili da tako kažem omiljenim geodetskim firmama, namještanje poslova jer svi vrlo dobro znamo da je Hrvatska zemlja čuda u tom smislu. Moram replicirati gospodinu državnom tajniku oko mog pitanja zašto nisu uključena poljoprivredna zemljišta i kada i kojim programom će biti obuhvaćena. Njegov odgovor da je se glavna gospodarska aktivnost odvija na građevinskim područjima usuđujem se reći je potpuno neprihvatljiva. Time kao da je poljoprivreda ocjenjena kao jedna nevažna gospodarska aktivnost. Nadamo se da to nije stav cijelog ministarstva i hrvatske Vlade jer svima nam je poznato koliko je važno i koliko je urgentno usuđujem se reći ulagati u pokretanje poljoprivrede ne samo iz gospodarskih razloga, već iz demografskih razloga i naravno ono bolnog iseljavanja, dramatičnog iseljavanja stanovništva sa ruralnih područja i odlaska u druge zemlje gdje imaju bolje uvjete. Poljoprivreda je važna i ja se nama da ćete nam odgovoriti ipak nekako koje mjere, koji programi se pripremaju za isti posao sa poljoprivrednim zemljištem. I završno Klub zeleno-lijevog bloka će podržati ovaj program u nadi da će se ove primjedbe prihvatiti kako bi provedba i ciljevi bili realniji i učinkovitiji. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Slijedeći klub zastupnika bit će onaj HNS, LD-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika, a govorit će poštovani zastupnik Predrag Štromar. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege pred nama je Prijedlog višegodišnjeg programa katastarskih izmjera građevinskih područja za razdoblje 2021. do 2030., upravo je donošenje navedenog programa u skladu s programom aktualne Vlade kojim se planira donošenje programa obnove zemljišnih registara putem katastarskih izmjera za sva građevinska područja na kojima se odvija više od 80% svih gospodarskih aktivnosti. U više sam navrata u javnosti naglašavao, a posebno za vrijeme svog ministarskog mandata kako su sređene zemljišne evidencija osnova i temelj društva, gospodarstva i uređene pravne države. Da bi zemljišne evidencije imale smisla moraju preslikavati stvarno stanje zemljišnih čestica na terenu što nažalost kod nas nije svugdje slučaj, pa se stoga u praksi suočavamo s nizom problema u raspolaganju i upravljanju prostorom kao važnim gospodarskim resursom, od stopiranja investicija, pravne nesigurnosti u prometu nekretnina, otežavanja provedbe strateških projekata i u konačnici gospodarskog razvoja u cjelini. U posljednje 4.g. DGU zaprimila je iskaze interesa od 350 JLS za pokretanje novih katastarskih izmjera, što dovoljno govori o važnosti provedbe ovog programa. Naime, sređeno katastarsko i zemljišnoknjižno stanje preduvjet je za pokretanje bilo kakvih razvojnih projekata i investicija u našim lokalnim sredinama. Upravo zbog toga iznimno je važno provedbu programa i mjera provoditi interdisciplinarno uz visok stupanj suradnje i koordinacije svih državnih tijela i svih institucija uključenih u proces provedbe, ali posredno i samih građana. Ovim predloženim programom katastarskih izmjera planira se obnova katastra i zemljišnih knjiga za 600.000 hektara zemljišta i nekretnina u građevinskom području u RH, kao i onih područja, građevinskih područja koja su značajna za razvoj gradova i općina. Riječ je o 8,7% od ukupne površine RH, a na kojoj se prema procijeni odvija više od 80% svih gospodarskih aktivnosti. Planirano 10-godišnje razdoblje trebalo bi biti dovoljno dug period da se ovaj program i ostvari i vjerujem da je u interesu svih društveno političkih dionika da se kvalitetno provede jer jedino na taj način možemo očekivati čitav niz pozitivnih učinaka, jačanje gospodarstva, unaprjeđenje poslovnog okruženja, rast investicija i provedba kapitalnih projekata, učinkovitije funkcioniranje tržišta nekretnina, kvalitetnije upravljanje državnom imovinom, te u konačnici i unaprjeđenje javne uprave. Nama u HNS-u cilj je unaprijediti sustav kako bi bio što učinkovitiji i da u svakom svom segmentu bude istinski servis građanima, a jačanje konkurentnosti i privlačenje investicija moguće je samo ako krenemo mijenjati sustav ne odupirući se reformama i nužnim rezovima. Ovi višegodišnji program jest ambiciozan, no provediv i svakako nužan. Stoga će Klub HNS-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika podržati ovaj program. Hvala.
Slijedeći Klub zastupnika bit će onaj SDP-a, a govorit će poštovana zastupnica Mirela Ahmetović, izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče HS, kolegice i kolege. Višegodišnji program temelj je za obnovu katastra i osnivanje zemljišnih knjiga. Nositelji aktivnosti su DGU i Ministarstvo pravosuđa i nesumnjivo je da je ovaj višegodišnji program i pozitivan i ima pozitivne ciljeve od kojih su samo neki ažuriranje podataka o nekretninama u katastru i zemljišnoj knjizi, jačanje konkurentnosti gospodarstva, unaprjeđenje planiranja upravljanja prostorom i njegove zaštite, rast investicija, itd., itd., dakle svi ćemo se složiti da su ti ciljevi vrlo poželjni i vrlo pozitivni. Međutim Klub zastupnika SDP-a i ja osobno kao saborska zastupnica SDP-a uvijek i u svakom dokumentu pristupam na način da sagledavam što to hrvatski građani imaju od tog dokumenta, od tih aktivnosti koji se promiču i planiraju temeljem tog dokumenta i kako će oni sami napredovati temeljem i uz pomoć tog dokumenta. Zbog toga ovom programu pristupam naravno sa kritičke osnove, ne da bih kritizirala, nego da bih doprinijela unaprjeđenju samog programa, a time i rješavanja onih problema hrvatskih građana koji se zapravo događaju upravo njegovom provedbom i upravo na onoj mikro alokaciji i na terenu. Ključni problem u provedbi ovog višegodišnjeg programa je sporost djelovanja nositelja aktivnosti, a rekla sam maloprije nositelji su DGU i Ministarstvo pravosuđa. Upravo taj problem u sporosti djelovanja zapravo je uzrokovan nedostatkom kadrova, a nedostatak kadrova uzrokovan je i potplaćenošću postojećih kadrova i u Ministarstvu pravosuđa i u DGU, ali i neučinkovitošću radnih procesa. U tom smislu ja sam i prilikom repliciranja državnom tajniku i prilikom obrazlaganja svoje stanke dala naslutiti što je zapravo ono što vidimo kao osnovni nedostatak, a to je ponovno neplaniranje dostatnih sredstava iz državnog proračuna ako govorimo da se DGU i Ministarstvo pravosuđa i njihove osnovne aktivnosti financiraju iz državnog proračuna. Ne možemo dozvoliti da se aktivnosti u okviru ovog itekako važnog programa planiraju financirati iz EU sredstava i ostalih izvora, a da ne znamo unaprijed koji su to ostali izvori, žele li ti ostali izvori uopće financirati ovakve aktivnosti i imaju li za to kapaciteta. Da ne govorim o tome da mi danas ne znamo kako se i tvrdi u programu da li ćemo uspjeti povući EU sredstva za provedbu ovog programa. Dakle, ono što je važno jeste da se državna uprava, da se ministarstva ne oslanjaju na neke virtualne izvore financijskih sredstava kada obavljaju svoju osnovnu djelatnost za koju su osnovani i koju u ostalom plaćaju građani RH. I to je ono što je nedorečeno u samom programu. Nevjerojatno je da kada govorimo o nedostatku kadrova i kad govorimo o sporošću samog sustava odnosno nositelja provedbe ovog programa nema te sporosti ako govorimo o državnim strateškim investicijama, ali ima sporosti kada govorimo o rješavanju problema sa česticama hrvatskih građana, pojedinaca fizičkih osoba koje i plaćaju sve ove aktivnosti. A zbog koga smo ovdje? Zašto možemo kad hoćemo ubrzati neke postupke, a kad nam to baš i nije tako bitno jer nam hrvatski građani nisu bitni, ne možemo ubrzati te postupke. Građani su svoje odradili i dapače platili, govorimo tu o aktivnostima označavanja svojih čestica koje su u vrlo zadanom roku, a rok je bio zadan upravo sporazumom potpisanim između Državne geodetske uprave i jedinica lokalne samouprave. Dapače oni su to vrlo vješto i dobro odradili i ponavljam platili sve aktivnosti koje su tim sporazumom bile predviđene. U programu se kaže planirane aktivnosti na godišnjoj razini usklađene su s kapacitetima subjekata koji obavljaju stručne geodetske poslove odnosno usluge održavanja integriranih informacijskih sustava. Znači nema problema s kapacitetom Državne geodetske uprave, nema problema s kapacitetom Ministarstva pravosuđa. Kako je onda moguće da ako nema problema s kapacitetom ovakvi postupci traju 13 i više godina jer kao što sam rekla iz osobnog vlastitog primjera u jedinici lokalne samouprave koji vodim radi se o općini Omišalj ovaj postupak traje već 13 godina. A po predviđanjima iz ovog višegodišnjeg programa trajat će još barem 3. Međutim, još te 3 godine država planira financirati sa 156 milijuna kuna, ali ne garantira da će to i završiti u te 3 godine. Jednako tako ne garantira tko će to financirati ukoliko se ne završi u te 3 godine. I ne samo to, država u tom potprogramu B1 ne planira sredstva iz svog izvora. Dakle, ponovno će se iz Ministarstva pravosuđa i Državne geodetske uprave tražiti od jedinica lokalnih samouprava da financiraju djelatnike Ministarstva pravosuđa konkretno sudove i djelatnike Državne geodetske uprave. Tražit će se financiranje naknada za te djelatnike, naknade putnih troškova za te djelatnike baš kao što se traži i tražilo se od općine Omišalj. I nemam ništa protiv da jedinice lokalne samouprave pomažu u ostvarenju programa koje su na korist građanima te iste jedinice lokalne samouprave, dapače ali imam protiv da ti građani dva puta plaćaju jedno te isto. Plaćaju i financiraju djelatnike Državne geodetske uprave, plaćaju i financiraju djelatnike Ministarstva pravosuđa, a sad se još jednom traži da te iste djelatnike još jednom financiraju jer ne zaboravimo sredstva iz proračuna jedinica lokalne samouprave nisu s neba, nisu moja osobna, to su sredstva građana općine Omišalj. Govorim o općini Omišalj, a mislim naravno na sve jedinice lokalne samouprave. U tom smislu držim da je neprimjereno ne planirati sredstva iz državnog proračuna za dovršenje postupaka obnove katastra i zemljišnih knjiga kao i da je nedostatno ili se radi o grešci nisam odgovor na to pitanje, da se sredstva iz državnog proračuna planiraju samo za ove 3 godine u iznosu od 156 milijuna kuna, a da se sva ostala sredstva u iznosu od 95% planiranih sredstava planiraju tek za ono razdoblje od 9 godina. Dakle, što će državni proračun osigurati u preostalih 6 godina ako je osigurao samo u 3 godine djelovanja u okviru ovog postupka. Ponavljam to je stranica 9. možda se radi o grešci, apeliram na državnog tajnika da tu grešku ispravi ili da jasnije naznači kako će država sudjelovati u provedbi aktivnosti za koje je ionako zadužena. Konačno još jednom, ovakvi su programi i ovakve aktivnosti vrlo dobrodošli, dapače pozitivni, navedeni ciljevi su pozitivni. Međutim, ti će se ciljevi preokrenuti, cijela će ova aktivnost postati potpuno izlišna ukoliko se ovakvi postupci budu razvlačili na 13 i više godina. Valjda ste svjesni da ne samo da opterećuju i financijski i kadrovski sve elemente uključene u ovaj program nego da se i tijekom tih 13 i više godina događaju i brojne promjene koje je potrebno evidentirati kako bi zemljišne knjige po završetku i po njihovu zatvaranju zaista odražavale ono što je u stvarnosti. Hvala lijepa.
Slijedeći klub zastupnika bit će onaj HDZ-a, a govorit će poštovani zastupnik Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, poštovani ravnatelju Državne geodetske uprave, Klub zastupnika HDZ-a podržati će Prijedlog višegodišnjeg programa katastarskih izmjera građevinskih područja za područje RH u idućem desetogodišnjem razdoblju. Kao što je već i u uvodu naznačeno sam program temelji se na Članku 8. Zakona o državnom geodetskom, državnoj izmjeri katastra nekretnina kojim smo zakonom propisali obvezu donošenja ovakvog programa i s druge strane također nakon što Hrvatski sabor usvoji ovaj višegodišnji program, zakon je obvezao Vladu da Vlada izradi godišnje programe. Ovim programom se određuju područja RH koja će biti obuhvaćena ovim višegodišnjim programom i kao što se iz samog programa vidi radi se o građevinskom području u RH. Zašto je Vlada ovim programom odlučila premjeriti, napraviti novu državnu izmjeru upravo na građevinskom zemljištu. Pa to je potpuno jasno, dakle razlog tome je činjenica da je to najvrijednije u financijskom smislu zemljište u Hrvatskoj na kojemu se odvija gotovo 80% svih poslovnih aktivnosti. To su prostori na kojima su u pravilu veliki kapitalni infrastrukturni, gospodarski, društveni projekti. Pretpostavka realizacije tih projekata je izdavanje građevinske dozvole, pretpostavka izdavanja građevinske dozvole je riješeno imovinskopravno stanje na česticama na kojima se provodi određeni projekti određene aktivnosti koje sam maloprije spomenuo. Pretpostavka riješenim imovinskopravnim odnosima je sređen katastar i sređena zemljišna knjiga. Svjedoci smo da u proteklih 30-ak godina svi projekti kapitalne, prometne, gospodarske, društvene infrastrukture značajno su bili usporeni jer im ovaj segment neriješenih imovinskopravnih odnosa bio je prepreka u njihovoj brzoj realizaciji. Svi mi koji smo na bilo koji način sudjelovali u manjim, jednostavnim ili složenim zahtjevnim projektima znamo koliko nam je neriješeno imovinskopravno stanje bila prepreka u toj realizaciji, bilo da smo to radili privatno kao građani, bilo da smo kao dužnosnici sudjelovali u projektima na lokalnoj ili na nacionalnoj razini. Prema tome, kako bismo potaknuli ulaganja, kako bismo riješili imovinsko, kako bismo omogućili ubrzani razvoj Hrvatske jedna od temeljnih pretpostavki jest sređivanje katastara i zemljišne knjige. Teritorij RH je negdje oko 56.000 km2 ili 5 milijuna i 600 tisuća hektara, mi sa ovim programom pokrivamo negdje oko desetinu tog područja negdje oko 550.000 hektara građevinskog zemljišta koliko je prema prostornim planovima u RH građevinskog zemljišta. Jasno je o tome smo maloprije čuli iz kluba Možemo postavlja se pitanje, a što je s ostalim prostorom, prostorom šumskog zemljišta, poljoprivrednog zemljišta i svega drugog zemljišta. Jasno je da ovim programom se ne namjerava zastati u premjeru u izradi državne izmjere onih katastarskih općina koje ili jedinica lokalne samouprave koje namjeravaju osim ovog programa kojega će voditi RH iz svojih osobnih interesa odnosno interesa svojih građana i potreba jedinice lokalne samouprave nastaviti sa izmjerom čitavog prostora svoje jedinice lokalne samouprave, ne samo ovoga kojega će ovim programom premjeriti država na način da se on inkorporira u višegodišnji program državne izmjere građevinskog područja. Prema tome, to je jedno s drugim nije u konfliktu, država radi program ovakav višegodišnji program koji će obuhvatiti građevinsko zemljište, ali to ne znači da jedinica lokalne samouprave koja je zainteresirana, a čuli smo maloprije da je 350 jedinica lokalne samouprave zainteresiran da bi u taj projekt ušlo. Prema tome, to jedno s drugim nije inkompatibilno, dapače, nitko sretniji niti od mene koji sam već 30 godina odnosno skoro 40 godina na ovim aktivnostima u ovom poslu da u idućih 10 godina ne budemo svjedočili kako smo samo premjerili 550.000 hektara zemljišta građevinskog nego da smo krenuli u drugu i onaj dio koji se odnosi i na ostala zemljišta. Ali kada govorimo o području rekao sam maloprije da će ovaj višegodišnji program obuhvatiti tek 10% područja, ali u smislu … čestica, on obuhvaća 42% to je važno za spomenuti. Dakle, u Hrvatskoj u 3.360 katastarskih općina evidentirano je negdje oko 14,5 milijuna katastarskih čestica. Građevinsko područje gdje je parcelacija intenzivnija podrazumijeva manje čestice, čestice manje površine. Mi ćemo ovim programom prema procjeni koju smo radili obuhvatiti se negdje preko 6,5 milijuna čestica, dakle 42% gotovo svaka druga čestica u Hrvatskoj bit će obuhvaćena ovim državnim programom. Zašto? Zato što su poljoprivredne čestice, šumska zemljišta su po površini svoje čestice puno veće česte i parcele nego što su u građevinskom zemljištu. Kad se na takav način pristupa onda ćemo gotovo 40% imovine RH i građana RH fizičkih i pravnih osoba uključiti u i bit će kroz ovaj program riješeno i ta činjenica daje jednu drugu dimenziju. Reći ću nešto, a to kasnije i u pojedinačnoj raspravi, financijski aspekt ovog. Najprije što nama ovo donosi? Kada se napravi jedna analiza u jedinicama lokalne samouprave koje su u proteklih 30 godina od stvaranja RH uspjele i bile su aktivnije u izradi nove državne izmjere novog katastra i obnovile zemljišnu knjigu, jednom analizom se utvrdilo kako te jedinice lokalne samouprave povećavaju svoje izvorne prihode na razinu od 40% u dijelu koji se odnosi na naplatu komunalne naknade, komunalni doprinos i promet nekretninama. Zbog čega? zbog toga što se sređivanjem zemljišne knjige, katastra istog trenutka povećava vrijednost nekretnine kada je ta nekretnina upisan vlasnik jedan kroz jedan za razliku od nekretnine koje ja imam 70, 80 ili do 150 suvlasnika zbog toga što se od dana stvaranja zemljišne knjige i katastra od prije 200 godina za cara Franje vršio premjer ili državna izmjera na prostoru tadašnje države. Od tad pa do danas napravljene su brojne izmjene, nisu provedene ostavinske rasprave, nisu među nasljednicima vršene rađene diobe pa onda se jasno taj broj suvlasnika jednostavno samo novim upisom povećavao, a nije sređivana i nije ažuriran katastar ni zemljišna knjiga. Iz te činjenice jasno da onda se povećava, povećava vrijednost nekretnine, s druge strane utvrđuje se doista stvaran broj zgrada, površina tih zgrada čime dolaze do povećanja prihoda od komunalne naknade, a i ubrzava se, ubrzava se gradnja na tim prostorima jel nema te prepreke zbog nesređenih imovinskopravnih odnosa, JLS ubiru veće prihode s osnova komunalnih doprinosa. I još jedna stvar ako budem imao vremena reći ću. Dakle, često se puta problematizira kako ćemo isfinancirati državnu, novu državnu izmjeru. Državna izmjera kad se provede riješi građanima koji su privatni vlasnici njihovu najvrjedniju imovinu, nitko nema veće imovine u materijalnom smislu od svoje zgrade, svoje parcele, svoje oranice, svog vinograda, svog dvorišta, svoje kuće, itd., itd., za tu imovinu građani RH vrlo malo, vrlo malo na godišnjoj razini izdvajaju, dok s druge strane za pokretnu imovinu, a to su njihova vozila godišnje izdvajaju za registraciju i tehnički pregled negdje oko 4-5.000 kuna. Hrvati godišnje za registraciju svoje pokretne imovine kao što je vozilo izdvajaju oko 6 milijardi kuna godišnje, a mi ovdje sada problematiziramo hoćemo li u Hrvatskoj uložiti 3 milijarde kuna u idućih 10.g. da bimo Hrvatima i svim našim sugrađanima riješili njihovu najvrjedniju imovinu, a to su njihove čestice, njihove parcele i njihove kuće. Prema tome, kada budemo govorili o aspektu, financijskom aspektu ovog, ovog programa razmišljamo i o toj, i o toj činjenici. Hvala. Kasnije ću u pojedinačnoj raspravi nešto više o tome.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu i prva će govorit poštovana zastupnica Anka Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS, poštovani državni tajniče, ravnatelj DGU, kolegice i kolege. Dakle, ajmo vidjeti što mi zapravo hoćemo, što je cilj. Cilj je da imamo sređenu državu, cilj je da imamo sređen katastar, cilj je da katastar i gruntovnica budu međusobno usklađeni i kad bilo ko želi bilo što ulagati pri tom ja mislim od bilo kojeg pojedinca do velikih sustava dobiju na vrijeme točne i ispravne podatke. Kako doći do tog cilja je zapravo ključno pitanje i mi kako doći do tog cilja imamo problem. Imamo problem u tome što imamo nasljeđe bivšeg katastra koji je bio austro-ugarski u dijelu zemlje, bivšeg katastra koji je bio talijanski u drugom dijelu zemlje, gruntovnica gdje ljudi sve svoje promjene nisu evidentirali od nasljeđa pa i promjene koje su bile na nekretninama i sve to u jednom trenutku dolazi na naplatu. E sad, kako iz toga izaći van i kako probati riješiti problem je ključno pitanje. Ja se zaista zalažem i mislim i sigurna sam da je dobro da se odlučilo idemo, ajde idemo probati riješiti ono što je građevinsko područje u RH jel je tu glavnina gospodarskih djelatnosti, to je otprilike kao što je ovdje 600.000 hektara odnosno nešto manje i ono što sam već rekla otprilike 9% RH je pokriveno građevinskim područjima u kojem je djelomično izgrađeno, djelomično neizgrađeno i ajmo probati srediti to za tih 9% da smo za tih 9% sigurni, a onda naravno i paralelno s tim raditi i sve drugo. I sad dolazimo do onog što nam po tom putu može podmetati noge i šta nam po tom putu može bit problem. Dakle, geodeti imaju alate, imamo sigurna sam dovoljno geodeta jer ih je otprilike bilo 1700 geodeta koji su, imaju registraciju da to mogu napraviti, dakle danas imate svih mogućih dronova, više niko ne ide s onim svojim štapovima osim djeca kad se još uče na fakultetu, dakle tehnički je to moguće napraviti i tehnički mi u nekoliko navrata imamo snimljenu Hrvatsku na različite načine. Ali kako provesti priču do kraja? Dakle, to je ključna stvar. Priču do kraja nećemo provesti, to nam svima mora biti jasno, ako se ne izmjene zakoni koji će to omogućiti i neće ju provesti zajedničko povjerenstvo Ministarstva pravosuđa i DGU-a koje će se sastajati jedanput mjesečno ili dvaput u 6 mjeseci i nešto konstatirat. Dakle, moramo promijeniti zakone, moramo složiti zajednička operativna tijela koja čine ljudi iz gruntovnice i katastra i paralelno raditi stvar. To znači kad se nešto, ja to vrlo plastično i jednostavno, ja sam tehničke naobrazbe i tako funkcioniram i tako govorim, kad geodeti nešto naprave i nešto snime i evidentiraju da se paralelno s tim oni koji su zaduženi za gruntovnicu za imovinskopravne odrade. Ti procesi moraju biti brzi jer ako se to ne napravi i ako to bude stajalo kao što su stajale neke izmjere onda će to stajati i opet nećemo riješit, onda ćemo imat snimljena fino građevinska područja, ali ono što je smisao, smisao je da kad vi dobijete, da dobijete svoju, svoju izvadak iz gruntovnice i da je on takav kaka je, to je smisao. E sad, ja u tome svemu sudjelujem na određeni način dosta godina i znam otprilike na čemu je sve padalo, sve je padalo na ljudima. Dakle, ovaj višegodišnji program ja nemam nikakav problem dići ruku za njega jel mislim da on treba. Vlada će donijeti godišnje programe, neko će nešto raditi, sve pada na ljudima, pada na ljudima iz nekoliko stvari. Prvo ih imamo malo, imamo ih malo i slabo ih plaćamo. I drugo je dakle ja se dobro sjećam kad je bio ZIS i dakle kad je ZIS, Zajednički informatički sustav koji je jednako tako bio najavljen i isfinanciran i bit će zanimljivo znati koliko je novaca za toga utrošeno, onda je bio problem da se prekovremeno plate ljude iz gruntovnice koji će, koji su rekli mi u svom normalnom poslu nećemo moći to napraviti, moramo raditi prekovremeno i problem je da ih se prekovremeno plati, tog moramo biti svjesni. Nemamo mi u Hrvatskoj i ne možemo uvesti ljude iz ne znam iz nekih drugih zemalja da nam radi taj posao. Imamo ljude koje imamo. Ako želimo da ovaj program urodi zaista plodom, a sigurna sam da želimo jer nisam sigurna da nitko ne želi jer jednostavno želimo imati sređenu zemlju onda moramo svih tih stvari biti svjesni.
Imamo 2 replike. Prva je poštovanog zastupnika Bačića.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovana kolegice Mrak Taritaš, nisam siguran, ispričavam se ako sam vas krivo razumio, da li vi ovo povjerenstvo koje iz ovog, temeljem ovog programa će se biti formirano i koje će pratiti, predlagati prostore koje će Vlada godišnjim programima mjeriti odnosno donijeti program da se za njih provede državna izmjera godine sa povjerenstvom koje prati javno izlaganje i uvid dok traje državna izmjera. Ako ste mislili na povjerenstvo koje prati javno izlaganje zbog čega je doista bilo puno primjedaba jer se kasni, naime nakon državnog premjera, nakon državne izmjere dok se ne formira zemljišna knjiga zbog javnog izlaganja i uvida, to traje nekad i godinama pa često puta onda nema ni smisla, mi smo zakonom to izmijenili na način da onaj ovlaštenik izmjera, a to je geodetska tvrtka koja radi državnu izmjeru ona radi izlaganje, a samo povjerenstvo kasnije radi po žalbi. Prema tome, to je već ranijim zakonom riješeno [[Upadica: Hvala.]] pa ne znam da li ste o tome imali dvojbu.
Poštovana zastupnica Mrak Taritaš.
Malo ste, a ispričavam se, kolega Bačić ja sam zapravo cijelo vrijeme govorila i nisam mislila na to povjerenstvo, nego sam mislila da bi ovaj zakon mogao imati pravi efekt, pažljivo sam slušala i uvodno izlaganje državnog tajnika koji je u nekoliko navrata naglasio da imamo potrebe i izmjene 2 zakona. Dakle, mi to moramo napraviti jer jednostavno nećemo, nećemo funkcionirati. Ovo što smo sad napravili je samo još jedan korak. Dakle, sve zajedno znamo šta nam je problem i ako znamo šta nam je problem ajdemo probati iz problema izaći van. Ja govorim o nečem što je bilo tamo 2014.-te, 2015.-te, bio nam je problem tad jer smo, jer jednostavno nismo imali ljudi koji će to raditi i nismo imali alate. Sad kad ćemo imati sve alate, kad ćemo imati zakonske sve okvire ajde da nam to na kraju ne bude problem.
Poštovana zastupnica Perić.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovana kolegice da spominjali ste upravo ovu konačnu realizaciju jer je bilo zaista puno situacija u kojemu su jedinice lokalne samouprave tražile zajedničko sufinanciranje da bi se podstaklo da upravo ti sudski savjetnici u konačnici koji moraju provesti upis u zemljišne knjige da se s tim ne čeka odnosno da se provede do kraja. Zaista svima mora biti jasno da je ovo izuzetno kvalitetno, izuzetno puno sredstava i Državna geodetska uprava ima i tehničke, informatičke i ljudske potencijale da to može idemo još onda ovo napraviti do kraja kako treba da bi se zaista od ovog kvalitetnog projekta i ovih svih prethodnih zaista dovelo do kraja kako treba i da konačno imamo sređeno zemljišno knjižno stanje i katastar.
Poštovana zastupnica Mrak Taritaš.
Hvala lijepo. Kolegice Perić točno tako. Dakle, ako nakon svih ovih godina, dakle ja sam sigurna da svako od nas ima želju da ima, da Hrvatska ima sređen katastar i gruntovnicu. Ja sam bila jedna od onih koja se zalagala za to da možda bude jedinstveni katastar i gruntovnica, da bude možda jedinstveno to sve zajedno po modelu nekih drugih zemalja. Čak imam tu i nekakav materijal pa se vidi, imate različite metode kako su to neke druge zemlje radile čak na području bivše Jugoslavije neke druge zemlje imaju koje su nastale jedinstveni katastar i gruntovnicu jer se vidjelo da tu između ostalog imamo problem, da zapinjemo. I nekako mislim da je ovo projekt iza kojeg trebamo stati, projekt koji nam treba, projekt, svako sa svojom nekretninom zna koliko je imao problem, ja jednu česticu rješavam 10 godina i na kraju odustanem pa se onda opet vratim. Dakle, nemojmo da padne na ljudima [[Upadica: Hvala.]] nemojmo da padne na takvim stvarima.
Slijedeći će raspravljati poštovani zastupnik Nevenko Barbarić. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] ravnatelju, kolegice i kolege iako je ovaj Program višegodišnjih katastarskih izmjera građevinskih područja za razdoblje '21.-'30. napisan jasno, precizno na način da ga razumijevaju i manje upućeni ipak postoji nekoliko nedoumica, nekoliko upitnika ili dilema. Dakle, govorimo o obnovi katastarskih i zemljišnih knjiga temeljem provedenih katastarskih izmjera za nekretnine u građevinskim područjima odnosno oko 600 hektara građevinskog zemljišta i područja uz građevinska zemljišta. Radi se o nešto manje od 10% ukupne površine RH. Navodi se procjena da se na navedenom područja odvija oko 80% ukupno gospodarske aktivnosti. Argument koji je prihvatljiv, opravdava izbor prioriteta i ako smo primjerice u Ljubuškom, a spominjem Ljubuški dakle isto nam je nasljeđe, isti problemi, isti ciljevi iako je to druga država, radili usklađivanje za cijele katastarske općine i za svo zemljište dakle i poljoprivredno i šumsko i ostalo, pa imali uređenu cijelu katastarsku općinu. Prioritet smo dali gradskom području radi postupka etažiranja zgrada, utvrđivanja javnih površina pa i legalizacije bespravno izgrađenih objekata tamo gdje je to bio slučaj da je problem legalizacije bilo neuređeno zemljište i slično, a nakon toga radili smo katastarske općine s poljoprivrednim zemljištem gdje je intenzivna obrada jer nam je poljoprivreda najveća razvojna mogućnost. Hoću reći da će se ovaj postupak morati provesti za svo zemljište, a o prioritetima se da raspravljati. Za širu javnost svakako je nepoznanica zašto ovaj postupak ovoliko traje, kad će biti dovršen, zašto ovoliki troškovi, jel ovaj program prilagođen postojećoj raspoloživoj radnoj snazi osposobljenoj za katastarske izmjere koji su mogući problem, uska grla u provedbi. Primjerice, kod nas je dugo vremena bio problem nedovoljna katastarska osposobljenost zemljišno-knjižnog ureda pa se nadam da su i za ovaj program napravljene kvalitetne pripreme i sve nedoumice otklonjene. I konačno, za kvalitetnije razumijevanje i ovoga programa i ovih nekoliko zašto možda je trebalo jasnije objasnit trenutno stanje katastarskih i zemljišnih knjiga, pojasniti sve ograničavajuće faktore takvoga stanja. U nekoliko navrata se navodi odgovornost države negativna ostavština socijalističkog perioda. Spomenuo sam Ljubuški i dio iskustava u ovih pet minuta je prekratko za pojasniti, pobrojati propuste i primjere neusklađenosti katastra i zemljišno-knjižne dokumentacije. Zato ovaj program i ovaj postupak, njegov nastavak nema alternative kako je to navedeno u ovome programu uistinu se omogućava poboljšanje učinkovitosti i transparentnosti zemljišno-knjižne administracije, povećava se pravna sigurnost u postupanju sa nekretninama, a kako se to i navodi svakako se potiču investicije, unapređenje poslovnog okruženja, ali i poboljšanje učinkovitosti pravosuđa. Dovoljan razlog za potporu ovome programu uz zamolbu za nastojanje ubrzanja ovoga procesa i za nastavak i za ostala zemljišta. Zahvaljujem.
Sljedeća pojedinačna rasprava bit će poštovanog zastupnika Predraga Štromara. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Svi želimo da ovaj program ima na kraju cilj da imamo kvalitetan servis građanima. Naime, znamo koji su problemi, znamo da veliki dio katastra nije precizan, znamo da onda nije ni usklađen sa drugim knjigama, posebno onim imovinskim i sigurno da je za svaku pohvalu ovaj dugogodišnji program. A ja apeliram da čim prije idemo onda u izmjene zakona koje ste predvidjeli da ih idemo zamijeniti jer šta će nam i ovaj program ako na kraju ne izmijenimo zakone i procedure, opet će sve dugo trajati kao što je trajalo i do sada, a imamo primjere i po 7, 8, a i više godina da se jedna katastarska knjiga uređivala. Trebamo razmišljati paralelno i sa obukom ljudskim kapacitetima, za tehniku mislim da danas više nema problema, da se tehnički kapaciteti mogu vrlo brzo riješiti, da financijski oni ne iziskuju toliko potreba. I kad smo kod financija 3 milijarde i nešto sigurno da je želja da čim više da EU, da treba tražiti gdje god je moguće u bilo kojem programu, a naravno da za to sigurno postoje sredstva jer je ovo ustvari prilagođavanje našeg pravnog sustava zajedničkoj europskoj pravnoj stečevini. Nadam se da se može napraviti takav financijski koncept, zatvoriti financijska konstrukcija da ne treba ulagati jedinica lokalne samouprave, iako vidimo ako ih 350 sad ima želju da joj se urede katastarske knjige, pa znamo zašto. Zato jer netko želi investirati, netko želi izgraditi svoju osobnu kuću, a netko želi izgraditi tvornicu, a sigurno ima i potreba za komunalnom infrastrukturom i zato su one zatražile. Ali idemo složiti model da oni trebaju najmanje dati od svih sudionika, ako ne i ništa i nadam se da i građani neće imati velike troškove, nisu oni krivi što u katastru nešto nije u redu. Mi građani smo više krivi za onaj imovinski dio, ako nismo prenosili imena vlasnika i ne znamo ko je vlasnik kojeg katastarske čestice. Od 3 milijarde 25 milijuna, znači 2 milijarde 869 milijuna kuna planiramo iz eu fondova, ja vam želim puno energije, znanja i sreće da se to stvarno i izrealizira. Zatim bih još nešto rekao i oko poljoprivrednog zemljišta, ima u nekim dijelovima Hrvatske nekih problema i sa poljoprivrednim katastrom. Ja se nadam i čuli smo na odboru neki dan da Ministarstvo poljoprivrede isto priprema neku zakonsku regulativu kojom bi onda zajedno sa DGU-om lakše i paralelno sa ovim planom za rješavanje problema katastra u građevinskim zemljištima da bi to se moglo napraviti paralelno i na poljoprivrednim zemljištima. Ja se nadam da ćemo to sve napraviti kao što je u vašem planu i evo sigurno imate podršku od nas saborskih zastupnika iz kluba HNS-a, HSU-a i nezavisnih.
Sad će govoriti poštovana zastupnica Grozdana Perić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, poštovani ravnatelju. Dakle, pred nama je jako važan program, višegodišnji program koji obuhvaća preko 3 milijarde sredstava od čega preko 2,9 milijardi je iz europskih fondova i svega 156 milijuna iz državnog proračuna. I onda se postavlja pitanje od kud će se namaknuti tih 156 milijuna kuna, a znamo da je u prethodnim godinama u prethodnim razdobljima u prethodnim mandatima za ovo Hrvatska morala je iznalaziti sredstva i iz bankarskih sustava kako bi isfinancirala sve one projekte koji su do sada radili i koje je radila Državna geodetska uprava, to može posvjedočiti i ravnatelj. Dakle, na ovaj način možemo biti itekako zadovoljni da ćemo sa ovolikim sredstvima moći obuhvatiti ovoliko, preko znači 550 tisuća hektara koja će, koja vuče i omogućava da se Hrvatska razvija u pravom smjeru jer je to ono najkvalitetnije zemljište koje je itekako atraktivno za svih nas. Ono što je kolega prije spomenuo, da, postavljamo pitanje zbog čega imamo toliko nesređenih zemljišnih knjiga i katastra, upravo zato što smo svi i naši prethodnici u našim obiteljima nisu radili prijenose i kada su se dogovarali i kada su potpisivali određene ugovore, nisu radili prijenose i nisu uređivali odnose međusobne, obiteljske i sada imamo upravo, pogotovo u Dalmaciji, odakle ja dolazim, imamo strahovito puno problema. Smatram da je, ja ću spomenuti evo, slučaj iz moga Zadra gdje sam i onda, dok sam bila dole, radili smo puno toga zajedno sa DGU-om i tada isto tako, predlagali da se sufinanciraju upravo i sudski savjetnici kako bi sve ono što je napravljeno kroz izmjeru da bi se i provelo u zemljišnim knjigama. To je bilo vrlo, vrlo teško, međutim, evo, sada sve ono što je do sada napravljeno i Diklo i Bokanjac i KO Crno, je provedbi i radi se i nastavlja se dalje. Naravno, intencija je da se još preko 1184 hektara obuhvati u drugoj fazi, ali, isto tako, plan je da to, da se napravi izmjera i za naše otoke jer su u sastavu grada, a to je Ist, Molat, Olib (Rava), Silba i naravno, preostali dio k.o. Crno i k.o. Zadar. Ono što bi ja napomenula, a postoje problemi da najviše radimo možda neusklađenosti i nekoordinacije pojedinih ministarstava i nadam da će se i to u ovom periodu i ovim Programom obuhvatiti, a to je onaj momenat kada imamo zaista provedbu građevinskog zemljišta, knjiženje tog građevinskog zemljišta koje je u vlasništvu države na jedinice lokalne samouprave i imamo pojedinačnih slučajeva fizičkih osoba koje su u posjedu tog zemljišta više desetljeća, možda i stoljeća i sada se utvrdilo da je to u ili jedan dio njegove parcele u obuhvatu državnog zemljišta i tada se niti taj dio te njegove čestice ne uspijeva brzo riješiti. Evo, to su neki od problema koje imamo na terenu i nadam se da će ta upravo izmjenom određenih ostalih zakona onda se moći urediti da se ti onda postupci ubrzaju i da onda zaista što prije možemo riješiti imovinskopravne i katastarske odnose.
Imamo nekoliko replika, prva je poštovane zastupnice Raukar-Gamulin.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče, poštovana gđo. Perić, kolegice, na početku ste rekli da postoji zabrinutost oko ovog manjeg iznosa koji je predviđen iz državnog proračuna. Upravo suprotno, nekolicina nas je iz, konstatirala jednu zabrinutost oko upravo 2 milijarde 869 milijuna koji će se namaknuti iz EU fondova i najsuspektnije, ti, drugi izvori. To nam nije jasno koji su to drugi izvoru pa tako evo možda, ako vi nešto o tome znate. Zahvaljujem.
Poštovana zastupnica, izvolite.
Hvala lijepo. To je metodologija i način kako se kreiraju ti programi. Uvijek je drugi izvori, ostali izvori kada je većina sredstava, EU sredstava, onda je ovo iz državnog proračuna, a državni proračun znamo iz kojih sve izvora se financira, ima i namjenskih, a ima i nenamjenskih. Prema tome, kad je nešto zadano programom, onda budite sigurni, ono što je Programom zadano i kada se to napravi godišnji plan i program, onda ta sredstva i idu upravo u planu kako je to dogovoreno, odnosno onako kako smo to usvojili, onda se ne morate bojati da ti ostali izvori neće se namaknuti.
Poštovana zastupnica Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo. Kolegice Perić, dohvatili ste se pred kraj vašeg izlaganja, da tako kažem, jedne vrlo važne teme, a to je odnos jedinica lokalne samouprave i države u odnosu na zemljište. Dakle, mi znamo kad je, s kojim zakonom je nastalo i to 30 godina, mogu reći, nije riješeno. Mi imamo čak i jedan zakon u kojem stoji da ako je neriješeni odnos između jedinica lokalne samouprave i države, da može ići projekt dalje dok se ovo ne riješi, dakle ista država smo. Pa nema nas, ne znam koliko i da sad tu netko podmeće nogu nekom. S druge strane, vi znate tko zastupa interese države, onda kad, njihova je zadaća da se uvijek na bilo kakve odluke koje jesu, žale. Nema nama naprijed dok to ne priznamo i to ne krenemo rješavati jer na to na određeni način sprječava i razvitak nekih projekata koji se dešavaju na području jedinica lokalne samouprave. To je tema s kojom ozbiljno se treba suočiti, pozabaviti, riješiti.
Poštovana zastupnica Perić.
Hvala lijepo što ste to spomenuli jer nisam imala vremena. Da, to je problem koji zapravo treba prvenstveno riješiti jer to je pitanje pouzdanosti nas kao institucija, kao države gdje nijedan ozbiljan veliki investitor, pa ni mali da je najmanji neće ulagati ukoliko nema riješene te odnose, dakle to je osnova svega da ono što je zapisano da to zaista mora biti i pouzdano i do kraja imovinskopravno riješeno u državi između ovih ili onih razina, to jednostavno se mora sa izmjenama zakona omogućiti da to bude vrlo jasno i brzo. Ono što je svima nama problem i investitorima da to bude brzo riješeno.
Poštovani zastupnik Štromar.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Perić, na početku ste odmah počeli govoriti o tome, o sredstvima koja su do sad bila ulagana i trošena i rekli ste da je bilo puno pozajmica i koje treba poslije i vratiti. Potpuno ste dobro to vidjeli. Ja se sad samo nadam da u ovom 10-godišnjem programu neće bit pod onom stavkom i ostala sredstva i ostali izvori, puno ovakvih sredstava gdje se zadužujemo nego da će biti uglavnom bespovratna sredstva iz EU i mislim da ste to jako dobro vidjeli.
Poštovana zastupnica Perić.
Hvala lijepo. Ja sam htjela naglasiti ono što se događalo do sada da su bila zapravo sva sredstva iz državnog proračuna i proračuna JLS, da su zajedno iznalazili načina kako financirati određene izmjere, a onda sve to i državni proračun nije imao nekad dostatno, pa je morao pronalaziti partnere kreditne da bi mogao to sve skupa isfinancirati i jako puno toga se napravilo. Uostalom trebalo je osposobiti i DGU i informacijski i informatički itd., to su vrlo zahtjevni i vrlo skupi projekti koje je bilo bitno napraviti kao preduvjet, uz to su se educirali i kadrovi. Prema tome, sada kada imamo na raspolaganju europska sredstva, dakle možemo onda napraviti itekako veliki iskorak i zapravo je ovih 156 milijuna minorno naspram onoga što možemo iz toga izvući.
Sada će govoriti poštovani zastupnik Josip Borić, izvolite.
Hvala vam lijepo poštovani potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, ravnatelju geodetske uprave, kolegice i kolege. Ovaj višegodišnji program katastarskih izmjera građevinskih područja za razdoblje 2021.-2030. za mene osobno i kao zastupnika i kao čovjeka koji je nešto radio na lokalnoj razini i dugogodišnjeg političara koji je radio u izvršnoj vlasti jedan je po meni važnijih dokumenata koje ćemo donositi i vrlo vrijedan za sve nas. Mislim da je on svojevrsna i reforma ukupnog katastra na koju se čeka gotovo 10-ljećima jer ono što je uvijek bilo problematično bile su problematične financije, ne naša volja, ne želja da se to učini nego jednostavno to košta i konačno mislim da sada kroz ovaj program možemo uočiti ili vidjeti upravo i sve benefite ulaska RH u EU i sve ono što nam donosi ovaj mogući višegodišnji financijski okvir i sva ova sredstva koja nam stoje na raspolaganju slijedećih 10-tak godina, a govorimo o preko 25 milijardi eura koja bi nam dijelom trebala pomoći i u provedbi ovog programa. Zašto to smatram da je to tako? Jer mislim da kad smo čuli ove podatke danas evo od kolege Bačića znači da imamo ukupno 3360 katastarskih općina u RH koje imaju oko 14,5 milijuna čestica, a da ovaj program obuhvaća njih 6,5 milijuna znači da se prostorno odnosi na gotovo 40% i više ovaj prostora RH najatraktivnijeg, ali u smislu vlasništva ja mislim da obuhvaća gotovo i 90% svih stanovnika RH jer je upravo u građevinskim područjima najintenzivnija, ajmo reći, pitanje vlasništva pojedinih osoba. Sve ono što kroz prostorne planove ostaje izvan građevinskih područja naselja uglavnom je u vlasništvu RH i radi se o velikim česticama, šumama, poljoprivrednom zemljištu itd. i tu zasigurno vlasništvo možda i nije najvažniji moment jer mislim da je čak više-manje i poznat. Ono što ovaj program donosi zaista treba u 10.g. riješit ono što nas je svih mučilo, pogotovo čelnike lokalnih samouprava. Izgraditi danas jedan linijski objekt infrastrukture komunalne, recimo cestu, odvodnju, vodoopskrbu, sa 10-tke ili 100-tina čestica jednostavno iziskuje nekoliko godina pripreme i rješavanja imovinskopravnih odnosa, mnogo, mnogo razgovora, mnogo i sudskih postupaka da bi se došlo do onog akta o gradnji, a to onda naravno usporava sve nas iako je RH pokušavala doskočiti mnogim tim situacijama, pogotovo za ceste, Hrvatske ceste itd.. Kroz izmjene drugih zakona da bi se što lakše rješavalo pitanje infrastrukture mi danas ipak moramo utvrditi da ovo što se nama nudi kroz program je zaista važno ne bi li konačno saznali titulare vlasništva, utvrdili čestice i konačno to riješili kroz ono što nam je najvažnije, a to je znači kroz zemljišne knjige da znamo jasno tko su vlasnici i kome se obraćamo kada nam nešto treba. Država je već davno primijetila ovaj problem i 2000.g. je donijela državni program uređenja posjedovne i vlasničkopravne evidencije katastra i zemljišnih knjiga na otocima. I on je bio ambiciozan, trebao je od 2000., od 2008. riješiti velik dio problema katastarskih izmjera na otocima. Bila su predviđena i sredstva, međutim opet su financije na neki način onemogućile ja mislim, ne znam dal je taj program ikad završen do kraja, ali onemogućile su potpuno uređenje katastra na hrvatskim otocima, a taj katastar na otocima je možda i najlošiji u cijeloj RH jer ga karakterizira mnogobrojnost tj. velika usitnjenost čestica, posebno u građevinskim područjima i jednostavno mnogi će danas reći da su upravo ta usitnjenost i sačuvala otoke od prekomjerne izgradnje jer se nisu mogli riješiti vlasnički, imovinsko vlasnički odnosi, ali jednostavno ovaj mi i dalje trebamo da se to završi. Ono što znam u svojoj općini da su se napravile knjige, nove knjige katastarske izmjere na otocima Sv.Grgur i Goli otok koji su zbog svoje poznate povijesne uloge jednostavno nakon završetka one države ostali bez svojih zemljišnih knjiga i nije iz uopće bilo. Tu je država svoje načinila upravo po ovom programu, a ne znam koliko smo daleko došli po svim drugim programima. Važne su inicijative jedinica lokalne samouprave i one su te koje će zajedno sa svojim građanima imati najveći benefit u tom. Mislim da čisto vlasništvo i uređeno vlasništvo nekretninama jest jamac prosperiteta svakog građanina [[Upadica: Hvala.]] a onda i svake lokalne samouprave i RH u cjelini i zato podržavam ovaj višegodišnji program.
Poštovani zastupnik Ivanović.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Uvaženi zastupniče Borić, mislim da ste dobro detektirali da je ovo jedan od bitnijih prijedloga s kojima se suočava Hrvatski sabor. Svi govorimo da treba više, jače, bolje, brže i naravno da smo tu svi suglasni da Hrvatska u tom gospodarskom i inom napretku može više, no ovo su stvari koje moramo riješiti. Ovih 10 godina je sigurno izazovni period. Cijena od 3 milijarde kuna na prvi pogleda izgleda visoko, no evo i kao čovjek koji je bio čelnik lokalne samouprave zna koliko problema neuređena zemljišta mogu stvoriti, pretpostavki za brži razvoj, dovođenje investitora na područje svih jedinica lokalnih samouprava, a pogotovo evo na otocima odakle i vi dolazite.
Poštovani zastupnik Borić.
Hvala lijepa. Kolega Ivanović mislim da evo i kroz raspravu, ali i kroz vašu repliku jasno što nam ovo znači i kažem uređeno zemljišne knjige su jamac prosperiteta svakog građanina i čuli smo danas i neke usporedbe, mi koji znamo o čemu govorimo znači mnogo čelnika lokalne samouprave pokušavalo je i bez ovakvih programa rješavati pitanje izmjera, mislim da se tu radi o nekih 100-tinjak lokalnih samouprava koje su nešto učinile i završile potpuno možda neke izmjere i znaju koliko je to opterećivalo lokalno stanovništvo. Mnogi su taj iznos koštanja koji nije mali dijelili sa svojim stanovnicima. Nažalost neki su zbog toga i gubili izbore itd., jer nisu uvijek stanovnici spremni sudjelovati u tome iako se na njih najviše odnosi. Naravno da nam je svima važno i nadamo se da ćemo imati razumijevanje, a ova financijska sredstva zaista su izdašna. Iz razgovora s mnogim geodetima i zavodima jasno je i meni su govorili da cjelokupna izmjera RH bi koštala između 5 do 7 milijardi kuna što nije mali iznos, ali ovih 50% [[Upadica: Hvala.]] bi svakako trebali riješiti najatraktivniji dio, a to su građevinska područja. Hvala vam.
Poštovani zastupnik Tomislav Klarić. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] državni tajniče, ravnatelju, kolegice i kolege zastupnici, mene osobno veseli ovaj program i mislim da je ovo pravi potez u smislu onoga što svi želimo konačno riješiti katastar u RH. Budući da su svi moji prethodnici govorili o programu, spominjali nešto o ciframa ja ću pokušati reći ono što se operativno događa na terenu kako bi evo i šira javnost to znala. Ovdje je naveden podatak koliko gradova, općina odnosno jedinica lokalne samouprave već odavno pokrenulo sređivanje katastra na svom području i ovdje u dokumentu je naveden i pozitivni učinci tako nečega. U mom gradu od 126 km2, 9 katastarskih općina, 3 treću tek sad po malo završavamo, a protekao je period od 16 godina. I zato je dobar ovaj projekt jer on definira onaj veliki iznos sredstava bespovratnih EU od tih nešto preko 3 milijarde kuna. Definira i onaj dio koji se odnosi na projekciju državnog proračuna u naredne 4 godine i ono što se ovdje često propitkivalo taj nekakav nepoznati x iznos odnosno nepoznati izvor od 2 milijarde kuna, on je jednostavan. Dakle, politika u mome gradu, a i u nekim drugim gradovima i općinama je bila takva da su za sve naše građane bili ti, rješavanje tih odnosa i sređivanje katastra potpuno besplatno. U stvari nije bilo besplatno jer je tu obvezu preuzeo na sebe grad. Postavlja se pitanje budući u svojoj replici sam spomenuo i onaj 3D katastar kojeg treba riješiti, a vidimo što se dešava sa Zakonom o obnovi potresom pogođenih područja i neriješenih imovinsko-pravnih odnosa koliki su oni tu košnica. Dakle, to je nešto što hitno treba napraviti, žurno napraviti kako bi se u što kraćem vremenskom roku riješilo to pitanje i vlasništva, ali i sređenja tih katastarskih pitanja. Ovdje je navedeno nekoliko argumenata koji idu u prilog ovome što piše u ovome programu, dakle jačanje konkurentnosti gospodarstva ono je itekako evidentno u svim gradovima i općinama koji smo se upustili u ovu priču sređivanja katastra. Pa u mome gradu Bakru, u poslovnoj zoni Kukuljanovo vidimo u Poličniku, vidimo u brojnim drugim gradovima koji u ovom promptnom rješavanju tog problema su krenuli pravovremeno. Imamo unapređenje poslovnog okruženja, isto tako dokazano, jasno. Rast investicija isto tako. Ono što je po meni problem i čime ćemo se državni tajniče budući da je to sad u vašem resoru morat posebno pozabaviti je poboljšanje upravljanja i raspolaganja državnom imovinom. To je problem o kom vam svaki čelnik jedinice lokalne samouprave može pričati danima. O vremenu rješavanja, o propalim investicijama, o nedovoljnim kadrovima i svemu onome što ćemo morat riješit u vrlo kratkom periodu. Drugi dio priče koji se odnosi na vrijeme rješavanja svega ovoga. ono što Državna geodetska uprava će odrađivat, dakle pripremit sporazume s jedinicama lokalne samouprave to je već bilo i do sada, sve ovo koje se raspisivanje javne nabave za geodetske i katastarske usluge itd. i onaj dio koji obavlja Ministarstvo pravosuđa. Ono što je do sada bio problem, ja se toplo nadam da će ovaj program to riješiti budući da su osigurana sredstva, to je ono što se konstantno pojavljivalo i što su da bi riješile katastar i da bi sredile katastar jedinice lokalne samouprave preuzimale na sebe obvezu koju nisu trebale. Dakle, sud je odredio svog trebao mu je daktilograf u uredu, nije imao sredstva zapošljavao je grad i financirao plaću grad. Nije imao sredstava za opremu informatičku za fotokopirni, osiguravao je grad ili općina. Slična situacija je i sa djelatnicima geodetske struke ili su bili osiguravani putni troškovi ili dodatni troškovi koji su padali na teret jedinica lokalne samouprave. Ovo i ovim iznosima od tih 3 milijarde kuna ja vjerujem da će biti uključeni i ovi troškovi [[Upadica Reiner: Hvala vam lijepa.]] i da ćemo na neki način to uspjet regulirat. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Mrak Taritaš.
Hvala lijepo. Dotakli ste se nekoliko tema, ali ja ću se referirati na jednu temu, a to je taj iznos od 3 milijarde kuna koju smo u nekoliko navrata tu spominjali. Ja nisam ju spominjala jer vi ne možete nešto dobiti za ništa i ne možete očekivati da će se nešto napraviti, a da to ne košta ništa. Ali ajmo razmišljati malo drugačije, koliko je RH do sada milijardi i milijardi izgubila na razini što jedinice lokalne samouprave, što na razini države, od investicija koje su došle i otišle jer nije bio sređen katastar i gruntovnica, jel su dobili i od čelnika jedinica lokalne samouprave, a da ne kažem i od pojedinih ministara odgovor da ne zna se koliko će dugo trajat rješenje, a onda kada su pitali ono al dobro šta je tu od općine, grada, a šta je od države, a … njima je sve država, a neko je slegnuo s ramenima. Ajdemo probat tako razmišljat koliko smo milijardi do sad izgubili zato što to nismo riješili.
Hvala. Poštovani zastupnik Klarić.
Pa ja sam 16 godina u ovoj problematici aktivno operativno na terenu, stvari su se odmakle do neprepoznatljivosti u odnosu prije 15 godina, pa i samim ovim legalizacijom objekata koje smo imali. Podaci i koliko će nešto koštat se zna, više-manje su tu okvirni iznosi. Recimo procijenjena vrijednost i ugovoreno na mom području za devet katastarskih općina je bila 46 milijuna kuna, sad ako vidimo koliko je u ovom programu namijenjeno iz različitih izvora lako se može procijeniti s obzirom na površinu i broj čestica koliko bi otprilike nešto moglo koštati. A to da su investicije propale, činjenica je, međutim u odnosu na to prije desetak ili sedam, osam godina stvari su se stubokom promijenile. Mislim da ova Vlada i sve ono što je odrađeno u proteklih nekoliko godina je drastično promijenilo stvari i da se to itekako vidi na terenu, naročito u onom dijelu kapitalnih investicija u gradovima i općinama, da ne govorim o državnim projektima.
Hvala. Poštovana zastupnica Jelkovac.
Hvala lijepa poštovani predsjedavajući. Poštovani kolega, slažem se s vama da danas kada govorimo o ovoj temi zaista je učinjeni veliki napredak u odnosu na prije 15-ak godina kao i na primjeru vašega grada tako i na primjeru moga grada u Gradu Karlovcu oni prvi ugovori koji su bili sklapani njima je jedinica lokalne područne samouprave morala sudjelovati sa određenim udjelom, a uz to smo kao i vi financirali i ljude koji su radili na tim poslovima, a i snosili određene materijalne troškove i sigurno je to u ovom trenutku će biti puno da tako kaže s manje troškova za jedinice lokalne i područne samouprave. A benefiti od toga su ne samo za sada nego za budućnost, za buduće generacije sigurno nesagledivi. Za napredak gospodarskog potencijala pogotovo što vi možete svjedočiti na primjeru vašeg grada jer ako nisu sređene zemljišne knjige i katastar nema niti ozbiljnog gospodarskog napretka. Hvala.
Poštovani zastupnik Klarić.
Ja imam ponekad osjećaj da smo mi u Hrvatskoj valjda prekritični pa stalno kritiziramo sve i svakoga, a često zaboravljamo da smo praktički prije 30-ak godina krenuli u nekakav rat da je pola države bilo razoreno, Vukovar sravnjen sa zemljom, izgranatiran Dubrovnik, da su se u tom periodu izgradile stotine i stotine kilometara najmodernijih autocesta u Europi, da se sad gradi i taj Pelješki most, probija tunel Učka, da svih 320 jedinica lokalne samouprave koje su dale zahtjev za sređivanje katastra toliko omoćale da krenu u realizaciju uz suradnju sa državom sređivanje katastara. Pa i vaš Karlovac kada ga pogledamo koliko kapitalnih projekata je u njemu odrađeno u proteklih 10-ak, 15 godina nakon onih silnih bombardiranja tijekom rata. Dakle, mislim da mi previše u Hrvatskoj gledamo na nekakve negativnosti, a da premalo cijenimo ono što se napravilo proteklih godina, a napravilo se definitivno čudo.
Hvala. Sada će govoriti poštovani zastupnik Branko Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. U ime Kluba zastupnika govorio sam o svim benefitima koje donosi ovakva provođenje i provedba, realizacija ovog višegodišnjeg programa državne izmjere građevinskog područja u Hrvatskoj. Rekao sam i to ću ponoviti da korist benefit od realizacije izrade nove državne izmjere, nove i obnovljene zemljišne knjige imamo svi od države koja je vlasnik tog zemljišta jedinice lokalne samouprave, građanina ili fizičke ili pravne osobe. Svi imaju od toga ogromne benefite. Rekao sam primjerice jedinica lokalne samouprave na svojim izvornim prihodima povećava negdje do 40% prihod od komunalne naknade, od komunalnog doprinosa i od poreza na promet nekretninama. Da ne govorim da se na u toj jedinici lokalne samouprave koja riješi na način da je sudjelovala u izradi državne izmjere i obnovila zemljišnu knjigu dolazi do novih gospodarskih aktivnosti, ubrzava se realizacija svih projekata, bilo onih gospodarskih, bilo infrastrukturnih, prometnih, društvenih ili bilo kakva vrsta projekata se brže, bolje realizira. Jedinica lokalne samouprave je uspješnija, uspješnija je država koja je sebi riješila ovakvu pretpostavku njenog razvoja jer nesređeni katastar i zemljišna knjiga, to sam 100 puta rekao, kočnica u bilo kakvoj realizaciji ozbiljnih projekata. Ja sada izvadio evo na mojoj Korčuli ZK izvadak za dvije nekretnine, praktično su jedna do druge. Ova jedna nekretnina čiji je izvadak ovdje kod mene vlasnik je upisan 1/1. On ukoliko želi sutra sukladno prostorno planskoj dokumentaciji može započeti postupak ishođenja građevinske dozvole i nju vrlo brzo riješiti, vrlo brzo riješiti jer mu je riješena temeljna pretpostavka i krenuti u realizaciju. On sutra taj svoj, svoju nekretninu može prodati ukoliko ima zainteresiranog kupca. Evo, do nje je čestica druga, drugog vlasnika, koji ujedno ali nije zemljišno knjižni vlasnik, njemu je tu negdje oko 80-tak njegovih predaka, bliže, daljnje rodbine koja je većina poumirala negdje po Južnoj Americi, Australiji gdje su upisani od 1 …/nerazumljivo/… do dvije 2110 četvrtine idealnog dijela na ovoj čestici. Da bi ovaj drugi došao u poziciju onog prvog koji sutra može početi realizaciju svojeg projekta njemu treba negdje 3 do 4 godine, angažman odvjetnika koji mora pohvatiti sve ove adrese, ljude, povezanost sa stvarnim vlasnikom, ići na sud, kroz sud dokazivati čitavu ovu, čitavu ovu ovaj slijed odnosno nasljedstvo i ako to dokaže bit će oslobođen poreza na promet nekretnina kad je riješi, ali ako ne dokaže da je to doista u tom iako je njegova čestica ali da je njemu pripala temeljem nasljedstva porezna uprava će mu po stopi od 3% poreza na promet nekretnina još obračunati troškova što se, da se uknjiži na česticu koja je inače u njegovom vlasništvu, možda i njegove obitelji. E sada, ovakvim programom kojega smo mi predložila, kojega Vlada predlaže i ovom drugome će ukoliko bude moja Korčula primjerice ili neka druga jedinica lokalne samouprave u onim prvim jedinicama lokalne samouprave i katastarskim općinama koje će biti obuhvaćene ovim višegodišnjim financijskim, višegodišnjim planom državne izmjere ovaj će drugi kroz godinu, dvije, tri proceduri koja je propisana zakonom koja je nešto drugačija, a to smo neki od nas ovdje zaboravili biti u poziciji ovog prvog, bez kune troška. A ako to ne napravimo da bi on to sam sebi riješio potrošit će 30-40.000 kuna troškova da bi izjednačio se sa susjedom koji je svoju nekretninu riješio ili je rješavao godinama. Prema tome, ovdje nema dvojbe oko toga koliko je to sve zajedno važno. A sada, kad se postavlja onda pitanje financijskog troška ovakve izmjere po meni je to drugorazredno pitanje jer je benefit toliki da je državi i jedinici lokalne samouprave, a i meni kao građaninu koji nemam sređene imovinsko pravne odnose u interesu ovo doći platit taman me to nešto i koštalo jer će me koštati puno manje nego ako imam nesređenu imovinu da me to u mojim rješavanju odvjetnik putem sudova i tek me onda dovede u tu poziciju da imam rješenje imovinsko pravne odnose. Prema tome, to uopće nema dvojbe o ispravnosti i prihvaćanja ovakvog programa. Hvala.
Poštovani zastupnik Begonja ima repliku.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovani kolega Bačiću zanima da li će realizacija ovog programa doprinijeti usklađivanju podataka u zemljišnim knjigama s podacima u katastru. Naime, u Drnišu u zemljišniku se još radi po tzv. staroj izmjeri, u katastru po novoj, al ta je nova 40 i više godina stara. I drugo realizacija programa da li će olakšati rješavan je imovinsko-pravnih pitanja investitorima, bilo je riječ o pravnim osobama ili građanima što je važno za dobivanje građevinske dozvole. Hvala.
Poštovani zastupnik Bačić.
Zahvaljujem gospodine zastupniče, kolega Begonja da to sam već govorio …/nerazumljivo/… provedba ovog programa na prostoru neke jedinice lokalne samouprave omogućit će rješavanje imovinsko pravnih odnosa dakle državne, nakon provedbene izmjere, nakon izlaganja podataka iz izmjere, to treba ovdje reći. Mi smo zakonom prije 3 godine izmijenili način izlaganja jer se više ne radi putem sudova nego ovlaštenik izmjere geodetska firma radi izlaganje, a onda samo u slučajevima žalbe rješava povjerenstvo koje je prije to isto radilo, pa je bilo sporo, pa se tako događalo da bi se krenulo u državnu izmjeru, a onda bi godinama da ne kažem desetljeće trajao taj postupak dok bi obnovila zemljišna knjiga. U ovom slučaju, točno u pravu ste riješit će se imovinsko pravni odnosni brže, kvalitetnije i poduzetnici i vlasnici u Drnišu, ako Drniš bude a bit će sigurno u tom jednom programu jer će biti obuhvaćen [[Upadica: Hvala.]] dobiti će u potpunosti riješeno imovinsko pravno stanje.
Poštovani zastupnik Klarić.
Uvaženi kolega Bačić ja zapravo upravo volim ovakve primjere živote koje ste vi iznijeli vezano za tog 1/1 i ove ostale. Dakle s ovim sređivanjem katastra koji su benefiti za naše građane? Njegova obveza je urisati onaj bijeli križ na svojoj čestici da se snimi iz zraka i doći na 2, 3 rasprave i ima takav papir 1/1, praktički bez ikakvog troška ukoliko jedinica lokalne samouprave preuzme njegov trošak kao što je slučaj recimo kod mene. Drugo ako ide sam rješavati katastar, odvjetnik, geodetski elaborat čini mi se da je negdje oko 4.600 kuna koji mora naš građanin platiti da bi geodeta mu odradio taj dio papirnati. Zatim sudski sporovi i svi oni troškovi koji proizlaze na to. Dakle, ovaj program i ovo što radimo sad u ovom trenutku i vlada priprema je upravo ono što našim građanima se daje praktički na poklon.
Hvala. Poštovani zastupnik Bačić.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Kolega Klarić, puno puta i vi u svojoj raspravi dajete takve primjere koji najbolje prikazuju što se pojedinim zakonom ili programom može dobiti. Ja sam uvjeren da će brojne JLS kada se nađu u ovom programu godišnjem kojega će vlada nakon ovoga usvajati da će brojne JLS biti, a budu već sastavni dio tog programa, biti zainteresirane da i ostali ne samo građevinsko područje, nego da i ostali dio koji je šumsko zemljište i poljoprivredno zemljište nađu sredstva kako bi mogli onda ne samo primjeriti i napraviti državnu izmjeru za ovaj dio koji se odnosi na građevinsku nego i na ostali dio, na ostali dio katastarske općine. I slažem se i to će građanima onda bit besplatno, a opet se može postaviti pitanje da li je i to u skladu sa ustavom da bi građani koji nemaju nikakve imovine morali putem svojih poreznih davanja plaćati moju imovinu koju ja nisam sredio da mi država to sredi. Dakle, treba samo vidjet [[Upadica: Hvala]]
Poštovani zastupnik Borić.
Hvala lijepa. Kolega Bačić, evo iz vaših primjera, ali mislim i svih rasprava jasno je da ovaj višegodišnji program treba dobit potporu HS i zasigurno je ovo jedna mini reforma cijelog tog sustava kao što je bila i digitalizacija cjelokupnog sustava i zemljišnih knjiga i katastra, pa nam je to puno pomoglo u općem funkcioniranju, svima i građanima i onima koji potrebuju te podatke. Rekli ste da je ušteda velika tj. trošak je 3 milijarde, ušteda je zasigurno 3 milijarde i puno više kad gledamo skupoću svih tih postupaka da bi riješili pojedinu česticu i da one 1/1 kroz ove 3 milijarde samo da te riješimo trošak je i povrat praktički. A gdje su svi oni, a to su ti problematični neriješeni zasigurno da je taj povrat onda zasigurno je veći. To je taj moment pomoći građanima koji je uvijek do sada bio najveći moment zašto se nije radilo na obnovama, pogotovo od lokalne samouprave. Nismo imali novaca jednostavno dovoljno da možemo izmjeriti sve te čestice i platiti onoliko koliko to košta, a ona i provesti kako treba. Tako da ova pomoć jasno pokazuje benefit ulaska u EU.
Hvala. Poštovani zastupnik Bačić.
Kolega Boriću, nisam prije završio, prekinulo me vrijeme. Dakle, ovim programom država kroz proračun će dijelom sufinancirati ovu realizaciju. Proračun pune državni obveznici, međutim nisu svi porezni obveznici ujedno i vlasnici nekretnina ili ima onih koji imaju apsolutno sređenu svoju imovinu, oni će svojim plaćanjem poreza sada sufinancirati i riješiti i moju ako moja nije nesređena. To samo želim reći kako je taj pristup nekad kriv. Ja sam uvjeren da će JLS kada se već na njihovom području ide u izmjeru građevinskog zemljišta, a to je najmanje 10, a negdje i više posto ukupne površine te JLS da će čelnici tih JLS njihova predstavnička tijela iznaći načina da zajedno sa svojim građanima uđu u proces, u proces obnove čitavog prostora, dakle zemljišnih knjiga i katastra nekretnina, znači tamo u prostoru svoje JLS. I siguran sam da bi građani koji su zainteresirani da im se to riješi bilo im participirano. Hvala.
Hvala. Sad će govorit poštovani zastupnik Marin Piletić, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, glavni ravnatelju DGU-a, kolegice i kolege sve vas srdačno pozdravljam. I na samom početku rečenice koju slušajući sve ove prethodne rasprave mislim da je moram izgovoriti. Nema ubrzanog gospodarskog razvoja bez sređenog stanja u prostoru, ozbiljna vlada to zna, ozbiljna DGU, kao i resorno ministarstvo to znaju i zbog toga su i poslali u sabor na usvajanje višegodišnji program katastarskih izmjera građevinskih područja. Kao osoba koja od 2008. sudjeluje u katastarskoj izmjeri Novske, osnivanje nove katastarske općine Bročice, ja bi za ovom govornicom mogao bit itekako kritičar katastarskih izmjera, ali u situaciji kada kao gradonačelnik u poduzetničkoj zoni koja je u potpunosti izmjerena, katastarski i gruntovno uređena, potpišete ugovor sa 6 novih investitora. Kada u prošlom tjednu napokon provedete katastarski elaborat za okrupnjavanje državnog poljoprivrednog zemljišta na 100 hektara u svojoj sredini onda itekako mogu za ovom govornicom reći da je ovo jedan od najboljih programa koji se provodi u RH jer gospodarstvo i život i promet nekretnina događa se upravo u JLS, bez sređenog stanja, a tu oprostite napor trebaju dati i predstavnici JLS, ne samo dakle DGU, ne samo vlada u proračun, ne samo europski fondovi nego upravo ono što je i kolega Bačić maločas kaže. Pa čija je odgovornost za stanje u prostoru ukoliko je riječ o vlasnicima privatnih nekretnina? Pa naravno da netko tko nema ne može sufinancirati nekoga ko ima 100, 200, 700, 1000, 2000 hektara zemljišta da mu sređuje stanje u prostoru. Mi smo ovdje zapravo dobili materijale kako treba izgledati višegodišnji nacrt katastarskih izmjena do 2030.g., ali provedba katastarske izmjere i osnivanje nove zemljišne knjige je postupak koji traje i koji će trajati i ovdje vlada nudi rješenje da to ubrzamo kroz izmjenu dvaju zakona, Zakona o katastarskoj izmjeri i Zakona dakle o osnivanju zemljišnih knjiga. To treba ubrzati, nitko o tom ne spori, ali ne smijemo zbog nedonesenih izmjena zakona zaustaviti katastarsku izmjeru i vlada će onda na temelju ovog višegodišnjeg programa svake godine određivati koji dio građevinskih područja RH želi izmjeriti i srediti stanje u prostoru. Tim više što ovdje govorimo dakle o površini na kojoj se odvija 80% gospodarske aktivnosti u RH, tim više dakle što je 350 JLS iskazalo dakle interes da provede izmjeru. Al nemojte zaboraviti da postoje dakle evo i kolega Klarić i kolegica Ahmetović sredine koje su već provele katastarsku izmjeru. Samo na području grada Novske, dakle 23 naselja, mi smo proveli katastarsku izmjeru za k.o. Novska i osnivanje k.o. Bročice, dakle od 2008. do 2020. trajala je dakle nakon provedene izmjere provedba ovog elaborata i ove izmjere, ali mi danas imamo sređeno stanje u prostoru, mi zahvaljujući upravo dakle ovakvih ažuriranih, izmjerenih podataka možemo raspolagati i gradskom, privatnici naravno i svojom privatnom, dakle imovinom. Kolegica Raukar kaže, dakle ovo je sramotno ili strašno što dakle u ovom Programu koji je i nazvan Program dakle izmjere građevinskih područja, nema dakle izmjere poljoprivrednog zemljišta. Pa upravo jedinice lokalne samouprave provode dakle i snimanje dakle i državno poljoprivredno zemljište i ostale svoje nekretnine na svom području kako bi ih dakle ona komasirana, a ne okrupnjena zemljišta napokon stavila red na njih. Bilo je ovdje riječi i o lošoj provedbi izmjere, sporoj provedbi, pa manjku kadrova. Naravno da ove procedure traju, bilo je dakle i kolega Klarić spomen o plaćanju jedinice lokalne samouprave. Pa upravo po Zakonu o lokalnoj samoupravi jedinice lokalne samouprave dužni su brinuti o stanju naselja, uređenosti prostora i ako mi možemo doprinijeti, kao što smo u suradnji sa DGU-om učinili, da dobijemo izmjeru, da sredimo stanje u prostoru, naravno da jedinice lokalne samouprave trebaju participirati u izmjeri. To su uostalom i zakonski dužni i naravno da sređuju stanje u svom okolišu i potiču poduzetničku aktivnost na prostoru jedinice lokalne samouprave.
... [[Upadica se ne čuje.]] Imamo nekoliko, dapače, više replika. Prva je poštovanog zastupnika Kolareka.
Evo, poštovani kolega Piletić, jako mi je drago čuti što ste rekli prvu rečenicu, gospodarstvo. Nikada ni vi, a ni ja kao gradonačelnik grada Preloga ne bi imao 9 investitora stranih + domaćih koji se širi da nemamo uređen katastar i gruntovnicu. To je benefit i ovaj zakon, odnosno Prijedlog Višegodišnjeg programa, uređivanje katastra je ključno za život svih stanovnika. Gospodarstvo, gospodarstvo i gospodarstvo. Ako to nemamo razvijeno, nećemo imati ni novce za kulturu, sport. Osim ovih benefita direktno za građane koji donose, veliki je benefit za .../nerazumljivo/... razvoj gospodarstva, širenja zona, širenja naših poduzetnika i, a to je prosperitet, ne samo jedinica lokalne samouprave nego RH [[Upadica: Poštovani zastupnik Piletić.]] i stoga podržavamo [[Upadica: Hvala lijepo. Hvala lijepo.]] vašu, vašu ovakvu lijepu [[Upadica: Hvala vam lijepa.]] izlaganje.
Poštovani zastupnik Piletić.
Hvala lijepo.
Izvolite. To je to? Dobro. Poštovani zastupnik Bačić.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče, poštovani g. Piletiću, da se krivo ne shvatite. Nisam ja rekao da ja nisam za participaciju države kroz državni proračun u financiranju. Jesam, država je najveći vlasnik, država je dijelom i suodgovorna zbog toga što je ovakvo stanje na imovini njezinoj i građana RH. Prema tome, to je apsolutno nužno i potrebno, država mora najvećim dijelom i nositi ovaj teret, ali sam samo htio reći, kako 3 milijarde kuna koje ćemo mi napraviti da ćemo srediti zemljišne knjige, katastar na površini od 600 tisuća hektara građevinskog zemljišta, gotovo beznačajan iznos sredstava s obzirom na vrijednost i benefite, korist koji dobija i država i njeni građani. To sam htio reći, prema tome, ja sam u tom .../nerazumljivo/... da ste vi tako i shvatio sam, i razumjeli i podržali.
Poštovani zastupnik Piletić.
Hvala lijepo kolega Bačić. Pa mi smo se apsolutno razumjeli i ja sam rekao dakle da sređivanje stanja u prostoru podrazumijeva i da kada pokrenemo ovako organiziranu katastarsku izmjeru, naravno da je to u interesu većine privatnih vlasnika, najvećim dijelom, oni su vlasnici tog zemljišta čije stanje u dakle katastarskim i gruntovnim evidencijama sređujemo. Kada netko ide pojedinačno sređivati dakle stanje u katastru i gruntovnici, naručiti geodeta i naručiti parcelacijski ili već neki drugi dakle geodetski elaborat, onda ta cijena koštanja je dakle enormna u odnosu što dakle kada jedinice lokalne samouprave zajedno sa DGU-om sređuju. Evo primjera, dakle ne možete naručiti geodeta za manje od nekoliko tisuća kuna. Po izmjeri katastarskog u Novskoj vlasnik jedne katastarske dakle čestice je plaćao 250 kuna, čisto da zna da si sređuje svoje stanje, da si ostavlja svoju imovinu nasljednicima sređenu, da mu vlasništvo ne počiva na raspadnutim knjigama u gruntovnici nego da napokon ima digitalizirane podatke koji uz nekoliko ... [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]]
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Klarić ima repliku.
Uvaženi kolega ... [[Govornik naknadno uključen.]] i kolega Bačić, ali i ostali koji su vam replicirali su upravo ljudi koji smo kao i vi operativno to odrađivali to na terenu i dobro znamo važnost ovog Programa i koliko će on koristan biti i upravo ovo što je spomenuo i g. Bačić, što spominjete vi, što sam ja u jednom dijelu svoje rasprave rekao, vlasništvo košta, ali vlasništvo nosi nekakvu odgovornost. Kad netko nešto dobije badave, onda ne zna koliko to cijeni. S druge strane, u paketu svega ovoga što financira i država, ali i jedinice lokalne samouprave, višestruko se vraća. Evo samo jedan primjer, kod mene sređivanje GIS-a, dakle snimanjem svakog objekta na mom području koštalo je 3 milijuna i 600 tisuća kuna. Sve smo to platili. U roku od 2 godine kroz povećanje komunalne naknade samo za te kvadrate što su bili dograđivani, pregrađivani, širene kuće bez nekakve .../nerazumljivo/... mi smo taj novac vratili. Dakle, ovo što se ulaže ovim Programom i ono što će jedinice lokalne samouprave uložiti, višestruko se vrati [[Upadica: Hvala. Hvala lijepa.]] to je već dokazana činjenica.
Poštovani zastupnik Piletić.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Kolega Klarić, apsolutno se slažem, ali upravo zbog ovog i jest ovako dugotrajna rasprava, ja ću reći zapravo oko jednog programa koji naravno da je važan, da je bitan, ali više je energije usmjerio na zakonska rješenja koja tek trebaju slijediti, a ne na ono što zapravo ovaj program sadržava i obuhvaća. Naravno da je sređivanje stanja u prostoru i katastru i gruntovnici preduvjet razvoja bilo koje sredine u RH. To moramo ovdje ponavljati koliko god budemo mogli.
Poštovana zastupnica Perić.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Piletić, jako plastično ste zapravo opisali sve ono što ove mjere, ovi programi i ove buduće izmjene zakona mogu donijeti što su donijeli vašem gradu i mnogim drugima. Ono što mene ljuti u tome je što mnogi naši kolege razmišljaju o tome i gledaju na onaj minimalni dio koliko bi eventualno gradovi i općine trebale uložiti, a ne shvaćaju koliki je značaj ukupne primjene svega ovoga, što je do sada napravljeno, koliko energije i znanja je trebalo do sada i angažmana vas kao načelnika, gradonačelnika i službi koje su to radile i koliko se je postiglo dosada sa sredstvima koja su bila puno oskudnija u odnosu na ovo što sada imamo mogućnost zaista srediti maksimalno najvrijednije zemljište i onda pokrenuti cijelo gospodarstvo.
Hvala. Poštovani zastupnik Piletić.
Hvala, hvala lijepo kolegice. Dakle, apsolutno ste u pravu. Nažalost, ovdje nema kolegice Ahmetović koja je prigovarala da su JLS dobile obvezu da članovima povjerenstva za provedbu izmjere dakle honoriraju i prekovremeno i dodatan angažman da bi dakle zapravo nastupila nova zemljišna knjiga. Ja vam sad postavljam pitanje, vrijednost nekretnine u Novskoj i vrijednost nekretnine u Omišlju i koliko lokalni proračun u Omišlju od onih 3% za promet nekretnina dobije prihoda općina Omišalj, koliko dakle grad Novska. Naravno da ćemo mi doprinijeti lokalni proračun, to smo dužni i sukladno Zakonu o JLS da doprinesemo i zbog naših građana i zbog investicijske klime da stanje u prostoru bude sređeno. I onda naravno da nam neće biti žao svake kune koju možemo izdvojit u lokalnom proračunu da platimo te ljude za koje smo se svi ovdje složili da su možda i potplaćeni, da ih ima premalo, ali ako su već angažirani treba ih i platiti.
Hvala. Poštovana zastupnica Zmajić.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Kolega Piletić, ovim višegodišnjim programom katastarskih izmjera građevinskih područja za 10-godišnje razdoblje, glavna aktivnost i obnova katastra i zemljišne knjige za 600.000 hektara nekretnina i zemljišta, a jedan od osnovnih ciljeva je rast gospodarstva i rast investicija. Smatrate li da će naše općine i naši gradovi koji su obuhvaćeni ovim programom nakon izvršenja programa jačati još više na gospodarskom planu i na koji način? Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Piletić.
Hvala lijepo. Dakle, upravo primjerima koje sam naveo iz svoje JLS, dakle smatram da će upravo katastarskom izmjerom i osnivanje nove zemljišne knjige stanje u prostoru drastično se urediti upravo zbog onog što i jesu osnovni ciljevi ovog programa, jačanje investicijske klime, rast konkurentnosti gospodarstva i porast kako javnih tako i privatnih investicija. Ne možete graditi i potpisati ugovor sa Ministarstvom pravosuđa i uprave za izradu nove zgrade suda ukoliko niste riješili stanje u prostoru i vlasničke odnose zemljišta koje je predmet dakle same izgradnje. Ne možete raspisivati natječaj za prodaju zemljišta u svojoj poduzetničkoj zoni ako niste riješili dakle uredne papire kako u katastru, u gruntovnici. Neće niti jedan investitor bilo da je riječ o domaćem ili inozemnom čekati na nas da mi rješavamo svoje imovinskopravne poslove i stanje u prostoru.
Hvala lijepa. Slijedeći će govoriti poštovani zastupnik Jure Brkan, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, g. državni tajniče, g. glavni ravnatelju, kolegice i kolege, sve vas srdačno pozdravljam. Evo čuli ste od svih govornika prije mene i u samom obrazlaganju ovoga višegodišnjega programa koliko je on nesporno bitan i važan za sve građane naše zemlje, a isto tako i za sve one koji žele investirati i raditi nešto u našoj zemlji. Izuzetno je bitan za čelnike jedinica lokalnih i regionalnih samouprava i stoga slušajući kolege Piletića, Klarića, Barbarića i Borića kako govore da su uspjeli uskladiti svoje katastre sa zemljišnikom, ja im se iskreno divim i čestitam im. Govorim to kao bivši čelnik JLS u Makarskoj u kojoj nažalost to nije do dan danas uspjela napraviti, a za to je bilo puno, puno razloga. Jedan od prvih razloga je da na jednome vrlo malome i skučenome području od 38 km2 od toga 28 gradskoga područja mi imamo 3 katastarske općine, u te 3 katastarske općine unutar građevnog područja je tolika isparceliziranost da je to nešto nevjerojatno, znači to su vrlo, vrlo male katastarske parcele, a te male katastarske parcele ukoliko spadaju u građevinsko područje imaju ogromnu financijsku vrijednost. Znači na jednom malome području mi govorimo o minimalno 200 eura po kvadratu, pa cijena može ić ovisno o lokaciji do nebesa. U momentu kad sam postao dužnosnik i gradonačelnik grada Makarske imao sam situaciju da JLS, grad Makarska znači već godinama unatrag svoje glavne prometnice u gradu koje tu postoje otkada je grada nije imala uknjižena niti ispravno evidentirana niti izmjerene u katastru, a kamoli u zemljišniku. Pokušavali su gradonačelnici prije mene npr. glavnu ulicu Ante Starčevića u gradu Makarskoj netom prije mog dolaska ona je uknjižena na grad Makarsku i kao takva u naravi zabilježena u katastru izmjerena i u zemljišniku provedena. Ostale velike ulice u gradu su to je bio tek početak i onda dolazimo do momenta kojega smo imali kao što je gospodin Borić rekao da smo …/nerazumljivo/… sve košta, kad sam naručio izmjere i uknjižavanje svih većih prometnica u gradu Makarskoj koji, kojim grad Makarska raspolaže došli smo do jednih ozbiljnih cifri i to nismo više mogli ni u jednoj godini ni obavljat ni radit nego smo rasporedili kroz naredne godine i dan danas se to kontinuirano radi. Znači dolazimo do problema da to nešto košta, a dolazimo i do problema toga u biti ja što mogu reći jedina zahvala građanima grada Makarske koji su se usudili i sami su knjižili svoje i sami su radili izmjere sami su o svom trošku toga radili pa smo donekle imali približnu situaciju kada vučemo neku prometnicu ili radimo novu ili gradimo znamo, definirali su oni te granice te prometnice u katastru, a isto tako i zemljišnim pa smo se mogli s time poslužiti. I stoga mogu samo reći koliko je bitan ovaj višegodišnji program koji je jasno za cilj stavio osnivanje katastarskih operata, katastra nekretnina i obnove odnosno a isto i osnivanje zemljišnih knjiga, zemljišnika tamo gdje ne postoji. Trošak o kojemu govorimo ovdje od 3 milijarde kuna u narednih 10 godina je stvarno ogroman međutim višestruko će se vratiti. Višestruko će se vratiti jer cijena nekretnina bar u našem području i dalje i uz, unatoč krizi unatoč svemu nije pala. Dok je bio na snazi porez o promet nekretnina naši gradovi u Dalmaciji su imali dosta velike prihode od toga dok se direktno punio proračun iz njih. Međutim, ono što je najbitnije osigurat, dat će sigurnost i stabilnost upravo jedinicama lokalne samouprave kao što je gospodin Piletić maloprije rekao za bilo koje europske projekte, bilo što da hoćemo raditi kad moramo imati zemljište 1/1, kad moramo kao što ste rekli imati usklađeno, tek tada s ovom izmjenom ćemo moći i aplicirati i dobiti sve. Mi smo imali apsurdnih situacija, kupujemo zemljište od 28 vlasnika, od tih 28 vlasnika svugdje kupujemo komad, dok smo se mi uopće došli do akta za građenje dotle se već promijenio vlasnik na zemljištu i ušao je u naš dio vlasnika kojega smo netom unazad par mjeseci otkupili. I onda dokazuj ponovo da smo mi pravi vlasnici kako bi mogli doći do građevinske dozvole. Komplicirana stvar na terenu, ali neće biti lagana ni provedba ovoga višegodišnjega programa, ali vidli smo iz materijala Državna geodetska uprava i Ministarstvo pravosuđa se dobro pripremilo i ja vjerujem [[Upadica: Hvala.]] da ću za 10 godina imati puno puno bolju situaciju našoj domovini.
Hvala. Poštovani zastupnik Lenart.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega evo uglavnom se ovdje raspravlja znači o katastru, zemljišnim knjigama onoga što je najvrednije, a to su građevinske parcele, građevinsko zemljište, ne znam da li sam propustio ili nije nitko spomenuo problem u poljoprivredi, rješava se da okrupnite zemljište od 20 parcela u nekoliko hektara i dalje imate 20 čestica. Kad pokušate izbrisati granice tih čestica to toliko košta da nekada prelazi vrijednost tog samog poljoprivrednog zemljišta. Zbog čega ne možemo u cijelu tu priču uvesti to da pokušamo sa vlasnikom vidjeti da li je on suglasan da se od svih tih čestica napravi jedna čestica pa će i onda situacija u poljoprivredi daleko bolje izgledati uz Hrvatskoj da imamo krupnije čestice, da imamo okrupnjeno zemljište nego ovo što je danas. Evo, osobno se susrećem s tim problemom, imam po nekoliko vlasnika, čestice i dalje ostaju, a parcela se povećala 10 i 20 puta u odnosu na ono što je bila. Pokušajte i to ugraditi u zakon ako možete da se te čestice jednostavno brišu, a ne elaboratima i sa silnim sredstvima koje treba netko uložiti i onda normalno da ne želi uložiti jer mu stanje i za obradu je i danas takvo kakvo je, ali stoji u knjigama to što stoji umjesto da bude slika ljepša mi ju imamo takvu kakva je.
Poštovani zastupnik Brkan.
Upravo tako, kolega ja se slažem s tim što vi kažete i to je isto jedan veliki problem. Međutim, ovde u analizi stanja koje je bilo kao podloga ovome prijedlogu višegodišnjeg programa katastarske izmjere građevinskog područja u biti ističe se jedan bitan faktor da se na građevinskom području koje ima ukupno 550.000 hektara u RH što je 9,7% ukupne površine ostvaruje 80% svih gospodarskih aktivnosti. Ja vjerujem da je to primarno zbog toga se radi nova izmjera građevinskih područja u odnosu na izmjeru poljoprivrednih, šumskih ili ostalih. Vjerujem da će s vremenom, a i sa dostupnim sredstvima i to doći na red i da će se Državna geodetska uprava s time isto pozabaviti.
Poštovani zastupnik Piletić.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Kolega Brkan s obzirom da dolazite iz 10. izborne jedinice iz Dalmacije jedan od većih problema koji je upravo i ova izmjera koja se kroz ovaj program nudi može riješiti jest privatno vlasništvo odnosno vlasništvo kuća izgrađenih na državnom zemljištu. U Dalmatinskoj zagori rekli bi gradilo se na muši. Upravo čitava Dalmatinska zagora ali dakle i otoci imaju takav problem. Ovom dakle izmjerom ili općenito izmjerom dakle građevinskog područja itekako će se srediti stanje u toj oblasti, ali evo apeliram na vas i kao saborskog zastupnika iz tog kraja da zaista i kolegama iz jedinica lokalne samouprave sugerirate da katastarske izmjere i sređivanje stanja u prostoru itekako može podići cijenu zemljišta i na nekretninama u zaleđu obale.
Poštovani zastupnik Brkan.
Ja se slažem sa vama u svakom slučaju, evo npr. u Makarskoj je bila za nas možda više sreća nego nesreća što je nekad netko svu općenarodnu imovinu uknjižio na RH, koliko toliko znači nije ostalo na nedefinirano nego je bilo ipak uknjiženo na RH. Međutim nama kao čelniku, meni i ostalima gradonačelnicima Makarske to je značilo da svaki korak svaki komadić zemljišta koji je u Makarskoj pa tako između ostalog najatraktivniji dio makarsku gradsku plažu Peškeru smo morali tražiti od države da nam pokloni nazad i to se dogodilo prije 2 godine. Znači najznačajniji dio grada nije bio u vlasništvu grada nego je bio u vlasništvu RH. Mi smo ga dobili nazad i mi sada gospodarimo sa njim. Takvih nekretnina imate koliko god hoćete, grad Makarska je uredno uložio zahtjeve za povrat u biti za darovanja svih tih nekretnina, međutim ima dosta i privatnika koji imaju [[Upadica Reiner: Hvala.]] svoje imovine na državnom vlasništvu.
Hvala lijepa. Sljedeća rasprava bit će poštovanog zastupnika Siniše Jenkača. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Evo važan dan za RH možemo ga nazvati dan koji će sigurno ostati zapisan i možda to tako ne izgleda na prvu, ali kao što smo čuli od kolega koji su govorili do sada koliko to značaja ima za sve nas koji se susrećemo sa problematikom neriješenih katastarskih i gruntovnih knjiga. Znači prije svega čestitam svima onima koji su prepoznali problematiku i koji su smogli hrabrosti i odlučnosti prvenstveno od sadašnjeg ministra do predsjednika Vlade koji je prihvatio prijedlog da se krene sa konačno nakon evo 30 godina samostalnosti, samostalne države sa rješavanjem katastra, a onda na kraju krajeva i gruntovnice. Ja se neću ponavljati o svemu onome što su prije mene govorili kolege od kojeg je to značaja, ne samo za državu, za regionalnu i lokalnu samoupravu nego kao što je rekao kolega Kolarek za gospodarstvo, a onda i za svakog vlasnika pojedinog zemljišta. Ono što bi ja samo nadopunio i složio se sa kolegom Lenartom, ali moramo razumjeti da kao što smo i čuli ovdje glavna značajka je upravo građevinsko zemljište, a poljoprivredno zemljište i šumske površine to su nešto što će sigurno ministarstvo u nastavku u budućnosti krenuti sa rješavanjem i nadam se da će samo Ministarstvo graditeljstva poduprijeti intenciju i samog Ministarstva poljoprivrede na onome što slijedi sa poljoprivrednim zemljištem, a upravo je to komasacija koja će u svakom slučaju okrupniti i ta poljoprivredna zemljišta. Ali da smo kojim slučajem krenuli prije 20-ak, 30-ak godina danas bi prošlo tih otprilike 10 godina kada bi imali riješene gruntovnice i riješene katastre i bili bi u potpuno jednom drugom povoljnijem položaju. Ono na što bih još želio skrenuti pažnju u svakom slučaju, a čuli smo da jedinice lokalne samouprave provode sa svojim resursima zajedno sa ministarstvom jer ministarstvo to i u svojim programima sufinancira provode katastarske izmjere. Nažalost, tu često puta se susrećemo sa problemima kad se to sve jedanput izmjeri onda imate velikih problema u pravo u onim zemljišnim knjigama kako da se to proknjiži. Pa recimo primjer moja susjedna općina Ilija, sv. Ilija koji već osam godina se bore sa provođenjem izmjere. Znači to su problemi sa kojima ćemo se susresti i ja apeliram na ministarstvo da o tome pogotovo vodi računa i da svi zajedno budemo u potpori ministarstva jer tu bez novog zapošljavanja, bez novih kadrova, bez novih ljudi koji će operativno rješavati, operativno upisivati kako u Ministarstvu pravosuđa, a onda tako i u Državnoj geodetskoj upravi mislim da će biti samo sprovođenje svih tih izmjera problematično, teško i mukotrpno. Primjer jedan negativan mogu navesti je recimo u Varaždinskim toplicama gdje se izmjera obavila, gdje su se čak i parcelacije i vlasništvo koje se podijelilo u gruntovnim knjigama, ali nisu se definirali vlasnici, nisu se definirali novi vlasnici nego su se samo stari vlasnici sa novom izmjerom upisali kao postojeći vlasnik. Znači imamo različitih primjera što pozitivnih, što negativnih. Ono u svakom slučaju na što bi ja apelirao da vjerujem da jedna velika većina građana je spremna sufinancirati jer svi su svjesni problematike da nemaju riješene kako katastarske tako onda i upisno gruntovne svoja vlasništva na svojim parcelama i bilo je primjera gdje su vlasnici bili spremni u 99% njih je bilo spremno sufinancirat i ušli su u sufinanciranje, ali najveći problem je onda kad to ljudi krenu, kad se izmjere, a onda dođemo do problema da ne možemo upisati, ne možemo se uknjižiti i sam upis u gruntovnim knjigama traje osam do deset godina.
Imamo dvije replika, prva je poštovani zastupnik Željko Lenart.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Znači ja dolazim iz Kutine gdje je obrađeno poljoprivredno zemljište gdje je uglavnom napravljena komasacija odvodni kanali su iskopani, parcelizacija je napravljena i jedini problem koji ja u ovom trenutku vidim je ovaj što sam rekao, nažalost nisam ga uspio elaborirati u prošloj replici. Prekomplicirani postupak se bi mogao vrlo lako pojednostaviti, nadležna institucija pošalje meni kao vlasniku dopis da li se ja slažem da se brišu granice čestica i stvori jedna velika čestica. Ja ukoliko sam suglasan to potvrdim i stvar je relativno jednostavna, možda nije baš tako kako sam ja rekao, ali može se skoro tako ili napraviti. I bila bi daleko ljepša slika stanja poljoprivrednog zemljišta nego što je danas i bila bi prihvatljivija možda i investitorima za neke druge stvari koje se u poljoprivredi događaju kada bi te čestice bile veće nego što su one danas. Hvala.
Odgovor.
Pa evo kolega Lenart slažem se s vama da je procedura komplicirana, da je procedura jednostavna mislim da mi ne bi danas imali čitavu ovu problematiku, tako da u svakom slučaju ne bi bilo zgodno da se i tu priđe jednom možda izmjeni zakona, da se pojednostavni sva ova ta procedura. Mi znamo u povijesti nukleus problema zašto imamo dvije praktički istovjetne ustanove da tako kažem znači i katastar i gruntovnicu, znamo problematiku da su ljudi se upisivali kroz katastar da je država poticala ono s jedne strane, upiši se, plati svoj osnovni porez, a tko je stvarni vlasnik to nije bilo toliko ni važno, znači nukleus ovog problema vuče se tamo još u 1947.g.. No, evo čestitam ministarstvu jer moja poruka i sadašnjem ministru i bivšem ministru bila je krenite sa upravo ovim rješavanjem katastra i gruntovnice.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Željko Pavić.
Poštovani zastupniče, kao što znate dolazim iz Zagorje i nažalost prije godinu dvije imao sam ostavinsku raspravu i naslijedio sam ogroman broj parcela za koje nemam pojma gdje su, nikad ih vidio nisam. Moj otac ih nikada nije vidio, moj djed možda je i htio sam se tih parcela odreći u korist države ili u korist grada. Znate koji je bio odgovor? Najprije ih očisti, pa ćemo ih onda uzeti. E sad, ja bih vas molio da mi odgovorite ako možete i ako znate otprilike kakva je kod vas situacija u postocima usklađenosti knjiga, zemljišnih knjiga i katastarskih knjiga i kakva je situacija u okruženju sa općinama i gradovima oko vas? Hvala.
Odgovor.
Pa situacija je vrlo loša, da nije loša ne bi danas donosili, ne bi danas išli u ovom smjeru. Recimo u Novom Marofu koji je, na čijoj površini imamo čini mi se 11 katastarskih općina, samo centralna katastarska općina Novi Marof je znači i izmjerena i ona je nanovo bila je zadnja koja je formirana, znači od 11 samo jedna je riješena. Kao što sam rekao susjedna općina Ilija već se 8.g. tim bavi, nisu uspjeli riješiti, znači još uvijek su u proceduri. Varaždinske Toplice, formirana nova katastarska općina koja na kraju krajeva nije sprovedena na način na koji bi trebala biti sprovedena. Normalno, to su sve problemi koje svi znamo, sa kojima se svi susrećemo, rješavanje tih problema, ja mislim da je ovo početak, neće biti lako, neće biti jednostavno, čak najlakše je izmjeriti. Mi danas ja mislim imamo relativno dovoljan broj znači naših kolega geodeta koji to mogu izmjeriti, najveći problem je kako to sprovesti. I evo čestitam na hrabrosti ministarstvu što su krenuli tim smjerom.
Ovime smo iscrpili raspravu po ovoj točci. Zaključujem raspravu, glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Sljedeća točka dnevnog reda, to je: - Konačni prijedlog Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 61; Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85. Ustava RH i čl. 172. u vezi s čl. 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Poštovana ministrica kulture i medije Nina Obuljen Koržinek. Izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici. Evo, pred vama je danas Konačni prijedlog Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima o kojem smo proveli široku raspravu i u prvom čitanju i u razdoblju između dvaju čitanja, uključujući i dvije tematske sjednice matičnih odbora, pa dozvolite mi da uvodno podsjetim na najvažnija pitanja koja se ovim Zakonom uređuju. Na početku željela bih istaknuti da se donošenjem ovog Zakona će se stvoriti preduvjeti da se zamjeni važeći Zakon iz 2003. g. koji je u tom razdoblju 6 puta mijenjan i dopunjavan i da ćemo zapravo ovim Zakonom u nacionalni sustav zaštite autorskih prava i srodnih prava unijeti sve one suvremene odredbe koje su potrebne da bi se zaštitila autorska prava u digitalnom okruženju. Neposredni razlog usklađivanja, odnosno ključni razlog usklađivanja je usklađivanje s Direktivom o autorskom pravu i srodnim pravima na jedinstvenom digitalnom tržištu, kao i Direktivom o utvrđivanju pravila u ostvarivanju autorskog i srodnih prava koja se primjenjuju na određene internetske prijenose, organizacija za radio-difuziju i reemitiranja televizijskih i radijskih programa, ali ovaj Zakon usklađuje se i sa cijelim nizom drugih direktiva i međunarodnopravnih propisa. Podsjetila bih, ono što sam istaknula i u prvom čitanju, da je za pripremu nacrta ovog Zakona bila osnovana široka stručna radna skupina sa više od 60 dionika, da je provedena javna rasprava koja je potaknula veliki interes i da zapravo možemo reći da je pred vama jedan tekst u koji smo ugradili i cijeli niz komentara koji su izneseni u ovom Visokom domu u prvom čitanju i za koji smatramo da predstavlja jedan dobar okvir koji je uvažio različita razmišljanja i različite partikularne interese. Naravno, istaknut ću i sad, a vjerujem da će o tome biti i riječi tijekom rasprave, ovo je propis koji uključuje ponekad suprotstavljene interese različitih dionika i nije moguće da uvijek svi u svemu budu zadovoljni, ali smatram da smo našli jedan zadovoljavajući okvir koji će rezultirati puno čvršćim, sigurnijim okružjem za rad hrvatskih kulturnih i kreativnih industrija. Ono što bih uvodno istaknula su najvažnija područja koja uređuje ovaj Zakon. U prvom redu, to je otklanjanje dosadašnje pravne nesigurnosti vezano uz određena korištenja iznimaka i ograničenja od autorskog i srodnih prava u kontekstu novih načina korištenja autorskih djela i drugih zaštićenih sadržaja. Tu npr. mislimo na automatizirane računalne analize velikih količina informacija u digitalnom obliku, koje omogućavaju primjenu suvremenih digitalnih tehnologija, zatim provedba nastave u digitalnom okruženju, korištenje autorskih prava, autorskih djela i drugih predmeta zaštite u sustavima nastave i obrazovanja. Mislim da smo se svim tim možda i nažalost za vrijeme ove pandemije i više familijarizirali. Drugo područje odnosi se na poboljšanje prakse licenciranja i osiguravanja šireg pristupa zaštićenom sadržaju. Treće područje je pitanje stvaranja tržišta autorskih prava koje dobro funkcionira i tu smo zaista, mislim, unaprijedili sve segmente ovog Zakona i 4. područje koje bih uvodno istaknula je ono koje se odnosi na osiguravanje pretpostavki za pravičnu naknadu autorima i izvođačima u ugovorima koji isti ustupaju svoja prava radi korištenja njihovih djela ili drugih predmeta zaštite. Temeljem direktive kojoj je cilj osigurati povoljnije uvjete za širenje u državama članicama EU, televizijskih i radijskih programa koji potječu iz drugih država članica, na način da se olakša licenciranje autorskog prava i srodnih prava u ovom predloženom Zakonu uređuju se sva odgovarajuća pitanja. Pored onih izmjena koje se odnose na usklađivanje s direktivama, dakle koji proizlaze iz obveze članstva u EU u ovom zakonu izvršili smo niz izmjena i dopuna uređenja pojedinih pitanja koji izviru iz našeg nacionalnog pravnog sustava, a gdje smo uočili da postoji u praksi ili provedbi neki problemi, nedostaci, nedosljednosti ili nejasnoće, pa će i to biti sigurno nešto što će osigurati veću pravnu sigurnost. To se posebno odnosi na tretman autorskih djela stvorenih u radnom odnosu gdje se sada zakonom definira da se ugovor o stvaranju autorskog djela po narudžbi, ugovor o stvaranju i korištenju autorskih djela i drugih predmeta zaštite u pojedinim specifičnim područjima, zatim opsežnija uređenja prava nakladnika informativnih publikacija, detaljnije uređenje uvjeta za obavljanje djelatnosti kolektivnog ostvarivanja prava, pitanje kolektivne zaštite, zatim preciznije definiranje prekršajnih odredbi i naravno određena manja jezična i nomotehnička poboljšanja. Ono što je važno istaknuti, a to proizlazi iz izričaja, ali i duha direktive je da se povećava pravna sigurnost u području djelatnosti istraživačkih organizacija institucija kulturne baštine i obrazovnih institucija, s obzirom na to da se ovim zakonom propisuju obvezna sadržajna ograničenja autorskog i srodnih prava za potrebe rudarenja teksta i podataka, to je onaj date meaning, zatim za potrebe korištenja djela i drugih predmeta zaštite u digitalnoj i prekograničnoj nastavi kao i za potrebe očuvanja kulturne baštine. Za područje djelatnosti institucija kulturne baštine ovim zakonom osigurat će jasniji okvir za reguliranje autorskog prava i srodnih prava kako bi se olakšala digitalizacija i širenje djela ili drugih predmeta zaštite koji se smatraju nedostupnima na tržištu. Isto tako zakon uvodi mjere kojima će se olakšati licenciranja radi prava dostupnosti audiovizualnih djela na platformama za video na zahtjev što će u konačnici doprinijeti većoj dostupnosti i hrvatskih i europskih djela na takvim platformama. Ovim zakonom i o tome je isto bilo dosta riječi u raspravi propisuje se novo pravo, srodno pravo o autorskom pravu za izdavače informativnih publikacija, npr. izdavače dnevnih novina, tjednih ili mjesečnih časopisa i sl. i time se očekuje da će se prvenstveno riješiti problem ovih izdavača u slučajevima kad tzv. agregatori sadržaja poput Google newsa i sličnih koriste u svojim objavama informativne publikacije u izdavanje kojih ulažu izdavači i od toga zarađuju, a da pri tom s izdavačima ne dijele ništa od tako stečene financijske dobiti. To je zaista važno jer se stvara jedan okvir u kojem će se omogućiti evidentno lošijoj ili manje zastupljenoj strani u tim pregovorima da osigura određenu naknadu. Prema sadašnjem pravnom uređenju nije bilo detaljno propisano niti jasno propisana odgovornost davatelja usluga dijeljenjem sadržaja putem interneta, za sadržaje koji se putem njihovih platformi prenose, pohranjuju i dijele tako da ovim zakonom uvodimo promjene u tom području na način da se jasno propisuje odgovornost davatelja usluga dijeljenja sadržaja putem interneta za zaštićene sadržaje koji se putem njihovih platformi prenose, pohranjuju i dijele. A posljedica te odgovornosti je obveza da za korištenje zaštićenih sadržaja ishode od nositelja prava potrebna odobrenja npr. da sklapaju ugovore o licenciranju u svrhu priopćavanja javnosti ili činjenja dostupnim javnosti, a kako bi nositelji prava primili odgovarajuću naknadu za korištenje djela ili drugih predmeta zaštite putem interneta odnosno da se spriječi neovlašteno korištenje tih sadržaja. Ovaj zakon uvodi i odredbe kojima se osiguravaju pretpostavke za pravičnu naknadu autorima izvođačima ugovorima kojima … stupaju svoja prava radi korištenja njihovih djela ili drugih predmeta zaštite kao i odredbe kojima se detaljnije propisuju pitanja vezana uz ugovore koji se sklapaju radi stvaranja i korištenja autorskih djela te drugih predmeta zaštite u pojedinim specifičnim područjima. Također s obzirom na to da se predloženim zakonom olakšava licenciranje autorskog prava i srodnih prava za djela i druge predmeta zaštite koji su sadržani u emitiranjima određenih vrsta televizijskih i radijskih programa npr. propisivanjem primjene načela podrijetla na prateće internetske usluge kao i proširenjem obveznog kolektivnog ostvarivanja prava na sve vrste remitiranja programa, a propisuju se i jasna pravila u slučaju kada se prijenos programskih signala obavlja pomoću tehničkog postupka izravnog protoka. Očekujemo da će se kao posljedica uvođenja ovih novih rješenja olakšati širenje u državama članicama EU, nacionalnih televizijskih i radijskih programa kao i veća dostupnost u Hrvatskoj, televizijskih i radijskih programa koji potječu iz drugih država članica što sve doprinosi kulturnoj i medijskoj raznolikosti. Nadalje, detaljnijim reguliranjem prava u pogledu autorskih djela stvorenih u radnom odnosu postit će se veća pravna sigurnost kako za poslodavce tako i za autora koji je stvorio autorsko djelo izvršavajući svoje obveze iz ugovora o radu ili po uputama poslodavca. Veća pravna sigurnost posljedica je koje će nastupiti i u pogledu jasnijeg i detaljnijeg reguliranja autorskih djela stvorenih u državnoj ili javnoj službi, autorskih djela stvorenih na javnim visokim učilištima u znanstvenom, umjetničkom i nastavnom radu. Zatim autorskih prava studenata na autorskim djelima koja su oni stvorili na visokim učilištima itd. Smatramo da će preciznije uređenje uvjeta za obavljanje djelatnosti neovisnih upravljačkih subjekata koji kao i organizacije za kolektivno ostvarivanje prava obavljaju djelatnost kolektivnog ostvarivanja autorskog i srodnih prava pridonijeti većoj transparentnosti u njihovom poslovanju i ukupnoj djelotvornosti sustava kolektivnog ostvarivanja autorskog i srodnih prava u RH. Detaljnije uređenje opsega autorskih prava i srodnih prava koja se kolektivno ostvaruju doprinijet će sigurno i većoj sigurnosti za korisnike predmeta zaštite i nositelje prava. Možda bih još u ovom uvodnom dijelu spomenula jer je o tome bilo riječi na odborima o prijedlogu kojim se uređuje postojeća otvorena autorsko pravna pitanja u vezi s audiovizualnim djelima koja se nalaze u arhivi HRT-a, a koja su nastala prije 1990. godine. Istaknula bih još u ovom uvodnom obrazloženju da smo zahvaljujući i vrlo zanimljivoj raspravi u prvom čitanju kao i dvijema tematskim sjednicama nadležnog odbora koje su se dogodile između dva čitanja još dodatno doradili određene dijelove zakona pa se tu zahvaljujem na svim prijedlozima. Kao što sam rekla uvodno ovaj zakon na neki način uvezuje jedan cijeli niz malih kolektivnih ugovora u kojima nikada nije moguće zadovoljiti sve strane pa je tako zadnjih dana i tjedana jedan cijeli niz dionika zagovarao i javno i kroz medije i različitim priopćenjima svoje partikularne stavove. Mi smo sve te stavove i pozicije uzeli u obzir, posebno se tu referiram na prijepor između diskografa i izvođača odnosno proizvođača fonograma i izvođača i određenih zahtjeva novinara u odnosu na nakladnike informativnih publikacija. Međutim, ja sam zaista uvjerena da smo ovdje u drugom čitanju predložili jedan dobar, cjelovit zakon koji je uvažio te različite interese koji nudi vrlo dobra kompromisna rješenja s kojim će oni koji su bili u slabijoj poziciji tu poziciju ojačati. Oni koji su možda bili u jačoj poziciji neće izgubiti toliko da bi to dovelo u pitanje njihovo poslovanje, ali s kojim postižemo onaj ključni cilj ovog zakona, a to je da u cjelini hrvatske kulturne i kreativne industrije odnosno svi oni koji stvaraju djela koja su zaštićena autorskim pravom odnosno srodnim pravima budu u jednoj sigurnijoj poziciji da mogu na digitalnom tržištu ostvariti svoja prava, zaštititi svoja autorska djela, a onda kad se ona monetiziraju za takvu monetizaciju dobiti pravičnu naknadu. To nažalost u ovom trenutku s važećim zakonom nije slučaj i zato sam uvjerena da će donošenjem ovog zakona u cjelini svi oni koji stvaraju sadržaje zaštićeni autorskim pravima zaista imati puno bolju poziciju i biti u poziciji da ostvare pravičnu naknadu jer mnogi autori i drugi stvaratelji takvih sadržaja zapravo isključivo od tih prihoda žive. Evo, hvala vam.
Evo prva replika, poštovana zastupnica Vesna Bedeković.
Hvala vam lijepa. Poštovana ministrice kao što ste i sami rekli u izradi ovog zakona je sudjelovala radna skupina sačinjena od više od 60 dionika iz različitih sektora, a nakon prvog čitanja je održan čitav niz dodatnih konzultacija koje su vezane za određena sporna pitanja, ali i dvije tematske sjednice Odbora za medije. Međutim, unatoč višekratnim konzultacijama nekako nije nađeno rješenje koje bi zadovoljilo sve zainteresirane strane i dionike i oni su naprosto po mom mišljenju ostali nekako ukopani na svojim tvrdim pozicijama i stoga smatram da je ovaj zakon zapravo jedno kompromisno rješenje koje predstavlja jedan zadovoljavajući okvir za reguliranje prava i obveza između različitih dionika u različitim sektorima i to bez pristranosti i bez dakle ulaženja u njihove međusobne odnose, dakle u odnose između različitih dionika u različitim sektorima. I stoga bih vas molila vaš komentar.
Odgovor.
Hvala vam na ovoj replici, kao što sam i rekla uvodno kada imate u pregovorima strane, bez obzira o kakvim pregovorima se radi, koje inzistiraju na svojim pozicijama i nisu spremne postići dogovor ili kompromis onda je u ovakvom slučaju zakonodavac taj koji ga mora predložiti, a vi ćete naravno kao zastupnici i zastupnice procijeniti je li to kompromisno rješenje dobro. Kao što sam rekla vodili smo se interesom cjeline sektora kulturnih i kreativnih industrija i mislim da smo osluškujući sve stavove i sva razmišljanja zaista ponudili jedan kompromis koji će u konačnici biti dobar za sve dionike.
Slijedeća replika poštovani potpredsjednik sabora Miroslav Škoro.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvažena ministrice Obuljen Koržinek, dakle prijepor između diskografa i izvođača to je obilježilo i sami ste rekli. S jedne strane izvođači tvrde da nisu potpisali ugovore i da nemaju i ne dobivaju naknadu, s druge strane diskografi tvrde da je sve u redu, da oni imaju ugovore i da je sve sukladno onome što bi trebalo biti pravično. Međutim, iz čl. 306. iščitavamo jednu kontradikciju gdje vi dajete 3.g. za usklađivanje. Nema potrebe za te 3.g., ako je sve u redu, ako postoje ugovori, što usklađujemo, s druge pak strane ako ne postoje ugovori, ako ne dobivaju ništa izvođači zašto dajemo još 3.g. gratis perioda nekome ko je već na kičmi, na grbači, na talentu kreativnih ljudi zaradio enormne novce i troši ih na način na koji ih troši, ja bih čak rekao da ih krčmi, a nije u interesu glazbe, dakle čemu te 3.g., mislim da, to ću i amandmanom tražiti, to treba definitivno skratit.
Hvala vam na ovom komentaru. Istina je da postoji prijepor odnosno različiti stavovi o tome postoje li ili ne postoje ugovori. Mi kao ministarstvo, a ni Državni zavod za intelektualno vlasništvo budući da se radi o privatno pravnim odnosima ne možemo o tome donositi sudove. Mi smo postavili jedan princip za koji smo upravo zbog te nerazjašnjenje situacije ne samo predvidjeli regulaciju pro futuro koja kreće od trenutka donošenja zakona i to nije dvojbeno, nego i za eventualno prijeporne situacije za koje ste dobro rekli, jedni tvrde da postoje, drugi kažu da ne postoje, dali po našem mišljenju jedan primjereni rok s obzirom da zapravo nitko ne može procijeniti o kolikom se broju ugovora radi, koliko je nasljednika prava i zato je predložen rok od 3.g..
Slijedeća replika poštovani zastupnik Davor Dretar.
Hvala lijepa poštovani g. predsjedavajući, poštovana gđo. ministrice. Ustav kaže da zakoni i drugi propisi državnih tijela i tijela koje imaju javne ovlasti ne mogu imati povratno djelovanje odnosno samo iz posebno opravdanih razloga pojedine odredbe zakona mogu imati ovo tzv. povratno djelovanje. U ovom slučaju vidimo naravno opet ću govoriti o glazbi na internetu, jedna strana traži skraćivanje roka sa 3.g. na 6 mjeseci, jedna traži potpuno ukidanje st. 6., no ja ću vas ipak pitati kako ćete braniti ovaj članak zakona u slučaju da nakon njegovog donošenja dođe do procjene ustavnosti odnosno da on potencionalno proizvede i određene tužbe, bojite li se jednostavno da će to pasti, povratno djelovanje zakona?
S obzirom na angažman velikog broja stručnjaka, pravnih stručnjaka koji su sudjelovali u izradi ovog zakonskog teksta i koji su u potpunosti otklonili navode o mogućoj retroaktivnosti ja sam sigurna da ako i dođe do takve tužbe da ćemo mi vrlo lako ovaj koncept obraniti, al naravno legitimno pravo je svakoga da postavlja pitanja. Ovdje je ključ, dakle da govorimo o jednom pravnom instrumentu koji nije nepoznat u našem zakonodavstvu da u trenutku kada uspostavite određeni režim, a posebno ovdje govorimo o pravima, o privatnim pravima, onda dajete jedan rok da se eventualno neusuglašenosti s takvom normom usklade. Ja vjerujem da će to ići lako i glatko.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Anka Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS. Poštovana ministrice rijetko koji zakon je izazivao toliko lobiranja koliko je ovaj zakon, što ja mislim inače da je dobro jel dobro je da se, da se ljudi i angažiraju i da čujemo sve opcije i sve varijante i probamo donijeti najbolje moguće rješenje. Ono što je izazvalo i što su prethodnici već i u replikama rekli je taj odnos između dviju strana. Jedna strana tvrdi da postoje ugovori, druga strana tvrdi da ne postoje ugovori. Mene zanima da li ministarstvo ima saznanja da li zaista u tim ugovorima je do sad bilo određenih tužbi, određenih uopće oko ugovora da su se dvije strane sukobljavale, da imamo nekakva iskustva jer ono kad sam ja pitala i rekla dobro, ali do sad šta je bio problem u tim ugovorima nisam uspjela dobiti odgovor, možda vi imate nekakva saznanja kad ste već radili zakon možda ste se i na tome temeljili? Hvala lijepo.
Hvala vam gđo. zastupnice. Kao što sam rekla, dakle mi nemamo mogućnost utvrđivati dakle utvrditi postoje li ili ne postoje ugovori. Ja bih se zadržala ovdje na principu, dakle današnja ekonomija plasiranja ili distribuiranja glazbenih sadržaja na internetu je takva da diskograf pregovara s trećim na način da ako tako mogu reći sa sobom nosi i svoja prava i prava autora i izvođača i nastupa prema trećem kao da ta prava ima regulirana, niti bih željela tvrdit da ima, niti da nema. Mi ovdje postavljamo standard kako moraju biti uređena ta prava, ako su uređena tim bolje, ako nisu uređena postoji rok u kojem se treba uskladiti sa tom normom koja uređuje da moraju biti pisani ugovori.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Ante Prkačin.
Poštovani g. predsjedavajući i poštovana ministrice. Zašto niste u izmjenama i dopunama zakona uzeli u zaštitu korisnike autorskih djela? Nas Hrvate, posebno poduzetnike harači jedna osebujna ZAMP agencija nad kojom ne postoji gotovo nikakva društvena kontrola. Držite li da je u redu da oni jednom ugostiteljskom objektu danas naplate mjesečni najam 32.000 kuna, a sutra 8.000 kn, to je stvar stara skoro 20-tak godina i može li zapravo takav novac, jer koliko sam čuo 35 do 40 milijuna kuna se uzme godišnje, može li se takav novac uzimati od građana Hrvatske sa slabom ili nikakvom društvenom kontrolom? Hvala lijepo.
Hvala vam g. zastupniče. Kao prvo ovo nisu izmjene, ovo je novi zakon. Drugo, da poduzetnici plaćaju naknadu, ali ne plaćaju nikakav harač nego plaćaju onim poduzetnicima koji od stvaranja tog sadržaja žive, to je njihov jedini prihod, jedini prihod. Dakle, umjetnici, glazbenici i ostali žive od svog autorskog rada odnosno od svojih izvođačkih prava, drugih prava oni nemaju. I ako netko koristi taj sadržaj on za njega mora platiti. O tome kolike su te naknade s obzirom da se radi o pitanju koje se uređuje kolektivnim pregovorima i o privatnim pravima, o visinama naknada, o načinima plaćanja, o eventualnim popustima u međusobnim dogovorima i pregovorima odlučuju nositelji prava i korisnici prava.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Goran Ivanović.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Uvažena ministrice jedna od tema koja je dominirala u javnom prostoru između ova dva čitanja je i kako se zakonom uređuju djela koja su nastala u radnom odnosu bilo da je riječ o privatnom sektoru ili javnom i državnom i često se probalo usporediti to sa odnosom diskografi izvođači što mislim da u biti i jedno s drugim i nema, nema veze.
Hvala vam gospodine zastupniče, dakle zaista pokazalo se cijeli niz sporova gdje zbog upravo nedefiranosti prava koja su nastala u radnom odnosu, dakle drugim riječima kada netko za plaću i za račun poslodavca stvara autorsko djelo. Zakon je uspostavio jedan režim zaštite u slučaju kad se zaposlenik i poslodavac drugačije nisu dogovorili međutim explicite navodi da se zaposlenik i poslodavac u svakom slučaju mogu drugačije dogovoriti. S obzirom da su na to dosta reagirali i novinari treba reći da u Zakonu o medijima explicite piše da u ugovoru o radu za novinare treba urediti i autorska prava. Dakle, ovaj članak je mislim stvorit će jednu pravnu sigurnost, a svatko tko želi može drugačije urediti posebnim ugovorom.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Dalija Orešković.
Predsjedavatelju, ministrice nadam se da imate točan i potpun popis pravnika i pravnih stručnjaka imenom i prezimenom koji su vam jamčili da je sve u redu sa ovim zakonom kako bismo u slučaju da se pokaže da nisu bili u pravu znali čije to pravne savjete više ne bi trebali uvažavati. Dakle, ovaj zakon ne uspostavlja pravednu ravnotežu između nakladnika odnosno diskografa i izvođača, međutim najveći je problem to što uvodi tu prividnu retroaktivnost i ne prenosi direktivu onako kako je to bilo potrebno. Dakle, direktiva kaže da se ona ne primjenjuje i ne dovodi u pitanje akte i prava koja su stečena prije 7. lipnja 2021., a naš sporni članak glasi ovako, dakle ako se u roku od 3 godine od dana stupanja na snagu zakona ne sklope novi ugovori između diskografa i izvođača smatrat će se da se prava izvođača ostvaruju kolektivno. Dakle, vi negirate ugovore koji su sklopljeni, negirate stečena prava [[Upadica: Vrijeme.]] na temelju isplaćenih naknada i to je protuustavno.
Odgovor.
Hvala vam na vašem komentaru, replici, naravno vi pogotovo kao pravnica možete o tome imati svoje mišljenje, međutim čudi me da ovaj članak dovodite u vezu s direktivom, on se ne tiče direktive. Dakle, pročitajte malo bolje Članak 306., dakle to zaista nema veze ni sa rokovima iz direktive, ni sa direktivom. On je u duhu direktive na način da se zagovara pravična naknada za izvođače i da se izvođače prepoznaje kao slabiju stranu u tom odnosu. Međutim, ovaj članak ne odnosi se na transponiranje direktive.
Slijedeća replika, poštovana zastupnica Katarina Peović.
Dobar dan. Ovako rekli ste u svojem izlaganju da ste uvažili niz primjedbi, no Društvo za zaštitu novinarskih autorskih prava, Sindikat novinara, Hrvatsko novinarsko društvo su od samog početka predlagali neke izmjene i većina tih izmjena nije prihvaćena. Najveći problem je da se poslodavce, vlasnike medije, producente stavlja u neprihvatljivo privilegiranu poziciju u odnosu na radnika. U pravnom smislu nema nikakve logike da autorsko pravo automatski bude na sekundarnom nositelju znači poslodavcu, a ne na primarnom autoru, a to omogućuje recimo Članak 93. stavak 1., Članak 100. stavak 2. Prije 400 godina evo Shakespeare je imao pravo na svoje sonete pa ih je prodavao pa je dobivao barem neku naknadu za to, a ovdje evo u ovim člancima automatski ako nije ugovorom drukčije određeno smatra se da audiovizualni producent stječe sva imovinska prava, smatra se da poslodavac stječe isključivo autorsko imovinska prava na iskorištavanje autorskog djela itd., i to bez prostornog vremenskog ograničenja.
Hvala vam. Mislim da sam već ranije odgovorila, dakle prvo nije točno da velika izmjena, veliki broj primjedbi nije prihvaćen, to jednostavno ne stoji. Jednako kao što nije točno da se producente stavlja u bolji položaj. Upravo sam, upravo sam i citirala u odnosu na novinare da Zakon o medijima vrlo jasno izrijekom navodi da se u ugovorima o radu treba urediti autorska prava novinara. Upravo suprotno, dakle ovim zakonom u odnosu na novinarska djela prvi put su definirana kao autorska djela, izrijekom je navedena obveza navođenja referenci i za izdavača i za novinara i stvoreni su preduvjeti za razliku od sad kad novinari od tako korištenih, digitalno korištenih sadržaja ne ostvaruju nikakve prihode, da ovakvim rješenjem zapravo po prvi put od digitalnog korištenja svog, svojih djela dobiju neku naknadu.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Damir Bakić.
Poštovana ministrice imam sasvim načelno pitanje pa ću odmah reći da sam svjestan da vjerojatno i nije sasvim lako odgovoriti ovako na brzinu na njega, ali volio bih čuti vaš komentar. Znači u čl. 18. u prvoj rečenici se izrijekom kaže „predmetom autorskog prava su izražaji, a ne ideje, postupci metode rada ili matematički koncepti kao takvi“, sad jasno je da metode i postupci ne mogu biti predmetom autorskog rada. Ja razumijem da je jasno da to ne mogu biti niti računalno ili matematičko programirani sadržaji, ali nije li previše ovako angro isključivati čitavu jednu disciplinu i to samo jedno. A u stvarnosti matematičari kada pišu znanstvene radove vrlo često i vrlo mnogo uvode nove koncepte i to su autorska djela par excellence. Ja ću vam reći iz osobnog iskustva, ja sam bio u nemalom broju situacija kada sam objavljujući članke, osobito u Americi i u anglosaksonskom svijetu prenosio dio svojih autorskih prava na nakladnika. Hvala vam.
Odgovor.
Hvala vam g. zastupniče. Ulaženje zaista u detalje oko toga kako ćemo koncepcijski zaokružit pojedino znanstveno područje za koje nisam stručna nadilazi moje kompetencije. Ono što ću načelno reći je da u tom izvorišnom dijelu, središnjem početnom dijelu zakona većina koncepata proizlazi iz ne samo brojnih europskih direktiva nego i brojnih međunarodnih konvencija, to je nešto što nisam početno spomenula i sva ta načelna ili stvarna izuzeća ili posebni tretmani bilo pojedinih režima korištenja autorskog prava ili pojedinih disciplina ili područja zapravo većinski proizlaze iz tako međunarodno prihvaćenih dokumenata i konvencija, ali ne osjećam se kompetentnom ulazit u obrazloženje zašto je to sa matematikom tako.
Sljedeća replika poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić.
Moje pitanje odnosit će se na novinarski rad i njihovo autorsko djelo i djelomično će biti aktualno. Danas smo svjedočili jednom nevjerojatnom slučaju, presedanu koliko nam je svima poznato gdje se jednom portalu ograničio a priori u budućnosti rad odnosno pisanje o nekim institucijama. Vidjeli smo vaše medijsko zgražanje, no zanima me s obzirom da ste vi službeno zaštitnica medija jer su oni u vašoj domeni dio izvršne vlasti, hoćete li poduzeti neke konkretne poteze da biste ih zaštitili? I drugo pitanje, odnosi se upravo na ovaj dio autorstva i novinara kao autora. Kažete da im je sada osnažena pozicija jače nego ikada, u ovom zakonu samo na temelju čl. 100. vidi se da to nije istina. Ako je neko snažan onda netko tko je izdavač ne može njegovo djelo tretirati kao da nema autora odnosno koristiti bez ikakvih ograničenja.
Hvala vam na ovoj replici. Moram vas razuvjeriti, dakle ove teze koje ste vi spomenuli ne proizlaze niti iz Zakona o autorskom pravu koji je ovdje pred nama niti se može povući analogija sa ovim slučajem o kojem sam jutros dala već izjavu i vrlo jasno se od toga ogradila, nema veze ni sa Zakonom o medijima, dakle ovdje se pokušava nekako staviti pod jedan nazivnik stvari koje su potpuno različite. Meritum onoga o čemu se ovdje postavljalo pitanje bi bilo u odnosu na autorsko djelo nastalo u radnom odnosu, sva ostala pitanja vezano uz to do koje mjere urednik ili bilo tko drugi uređujući tekst ili publikaciju ili neku tiskovinu uređuje se Zakonom o medijima, tako da mislim da ne bi bilo dobro miješati stvari koje ne treba i ne mogu se miješati.
Povreda Poslovnika, izvolite.
Čl. 238. omalovažavanje saborske zastupnice, dakle ministrica je rekla da ovo nema veze sa meritumom odnosno onime što je danas na dnevnome redu, ima itekakve veze. Jedno je aktualno, a odnosi se na uopće kreiranje autorskog djela i način na koji to djelo preživljava, a to je ovaj današnji slučaj. A drugo, citirala sam vam i konkretnu odredbu ovog zakona koja onemogućava autore da prakticiraju materijalna prava koja proizlaze iz njihovog djela jer ih prenosi na izdavače bez vremenskog i ostalih ograničenja.
Ovo je bila replika, a ne povreda Poslovnika. Dobivate opomenu. Sljedeća replika poštovana zastupnica Urša RAukar Gamulin.
Hvala vam g. potpredsjedniče. Poštovana ministrice. Čitajući ovaj vrlo kompleksan i kompliciran zakon može se lako uočiti da ste zastupili gotovo sva zanimanja da tako kažem iz umjetničke kulturne proizvodnje, ali nekako zaboravili ste glumce. Glumci su isto audiovizualni izvođači, oni gotovo da nemaju nikakva prava po ovom zakonu, a ona koja eventualno i imaju su toliko neznatna da ga se ne isplati niti ostvariti. Oprostite mi molim vas, ali postavit ću vam jedno vrlo emotivno pitanje. Zašto Ministarstvo kulture ne voli glumce? Hvala vam lijepa.
Hvala vam gospođo zastupnice. Mi jako volimo glumce, tako shvaćam i ovu vašu intervenciju. Nije točno da ovaj zakon ne uvažava status glumaca, ono o čemu sam više govorila i u prvom čitanju i na odboru, možda sam danas propustila to u uvodnim svojim riječima naglasiti da režim autorsko pravne zaštite i način iskorištavanja i sustavi zaštite koji se uspostavljaju u velikoj mjeri ovise o specifičnim tržištima unutar pojedinih segmenata kulturnih i kreativnih industrija ili kulture općenito, pa u tom smislu neki primarno ostvaruju prava na jedan način dok se u nekom drugom sustavu primarno ostvaruju prava na neki drugi način. To u velikoj mjeri ima veze i s tim je li se za izvedbe pojedinih djela monetizira primarno prodajom ulaznica ili isključivo pravima iskorištavanja. Dakle, ukratko ne možemo uspoređivati one stvari koje su neusporedive, ali glumce jako cijenimo i njihova prava i njihove … [[Govornici istovremeno govore, ne razumije se.]]
Slijedeća replika poštovani zastupnik Nino Raspudić.
Uvažena ministrice, postavit ću jedno meta pitanje koje se odnosi na samu mogućnost hrvatskih građana da gledaju ovu raspravu. Konkretno 4 program javnog rtv servisa za kojeg bi bilo normalno da prenosi saborsku sjednicu dokle god ona traje završava taj prijenos u 2 sata. Ukoliko me sjećanje dobro služi sada je na rasporedu Deutsche welle, chek-in nekakav njemački program koji nema izravne veze s hrvatskim građanima tako da se ove važne rasprave, a to je ova, a još važnija i vruća će biti ona slijedeća koju ćemo raspravljati očito u sitnim noćnim satima ona će se odvijati daleko od očiju hrvatskih građana. Također vidimo da i neki prilozi koje proizvodi i sama HRT se emitiraju u 4 ujutro, u sitne sate. Smatrate li da je to u redu i da bi 4 program HRT-a trebao u kontinuitetu prenositi saborske sjednice?
Hvala vam gospodine zastupniče, ne vidim poveznicu između ovog vašeg pitanja i zakona koji sad predstavljam. O tome što bi ili ne bi trebala prikazivati u kojem terminu HRT o tome neovisno odlučuje programsko vodstvo koje god bilo, a vi ovdje kao zastupnici kad dođu u sabor njihova izvješća možete postaviti sva pitanja, pa i ovo pitanje. Ja zaista nemam nikakvih ambicija niti, mislim da u demokratskoj zemlji uopće na ministru ili ministrici bilo kojem, a pogotovo onom koji je zadužen za područje medija da se bavi s time što će se kad prikazivati na programu. Što se tiče ovog zadnjeg komentara pretpostavljam da se odnosi na emisiju koja nije prikazana u trenutku kad je predsjednik države u New Yorku imao govor pred glavnom skupštinom. Kao što znate ta je emisija o tome, HRT je sve rekao i jučer su je emitirali u prikladnom terminu pa mislim da je i ta tema zaključena.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepo. Uvažena ministrica evo ja ću jedno ajmo reći životno pitanje, svi živimo u ovom svijetu digitalnom, imamo različite situacije. I mene sada evo interesira da mi kažete što je s ovim našim statusima ajmo reći na društvenim mrežama koje se uredno prenose u recimo na portalu postoje autorska djela novinara itd., znači koriste sve ono što mi sami radimo, a nismo autori jer po vašemu nismo u nikakvom poslovnom odnosu ne znam s kime i onda to uredno dijelimo i nikoga ništa ne pitamo tj. svi smo voljni ovaj ili komentirati, dopisivati, raditi što god želimo. Da li to uopće spada u ovaj zakon, je li to slobodno znači da bilo koji status na društvenoj mreži bilo koje vrste postaje udarna vijest nekog portala i na taj način se širi dalje bez da se pita autora smijemo li to činiti, ne smijemo li to činiti. Ili recimo evo Internet televizija Hrvatskog sabora uredno prenosi ovu raspravu i svaku raspravu, tu se sjeckaju stvaraju se pojedini klipići da li su političari onda zlouporabili autorsko pravo ili kad su oni napravili jedan klipić i napravili što žele od njega da li onaj slijedeći kojeg uzima ugrožava njegovo autorsko pravo [[Upadica: Vrijeme.]] i nešto je krivo. Evo, čisto da znamo.
Hvala vam, ovaj drugi dio pitanja može se podvesti pod onu raspravu o mimovima koja je bila dosta aktualna u vrijeme donošenja direktive o tome može li se ili ne može pa i na šaljiv način, ponekad i manipulativan neistinit, ali manipulirat tuđim sadržajima, dakle dok je to u nekoj javnoj sferi možemo to zaista smatrati mimom. Što se tiče objave sadržaja na društvenim mrežama, svatko tko otvori portal na društvenoj mreži možda i nesvjestan na što sve pristaje u smislu tih sadržaja koje proizvodi, dijeli pa i u smislu dakle na neki način dijeljenja brojnih osobnih podataka. Ljudi na to pristaju svojom voljom i ne postoji zakon koji to može ograničiti. Ako netko nije zadovoljan što tako stvoren sadržaj se tako besplatno dijeli onda mora naći drugi medij gdje će ga objaviti, a to sigurno nije društvena mreža koja se dobro osigurala da sve što je podijeljeno se može dijeliti bez ikakvih ograničenja.
Hvala ministrice, s tim smo završili replike. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne, onda otvaram raspravu. Imamo raspravu po klubovima, prvi je Klub zastupnika Hrvatskih suverenista, uvaženi potpredsjednik sabora Miroslav Škoro.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo ministrice sa suradnicima jučer sam ovdje govorio nešto o digitalnim sadržajima pa su mi rekli doma da je bilo prekomplicirano, pa ću probati danas govoriti vrlo jednostavno ako će me netko slušati i razumjeti, ali sam siguran da vi hoćete. Dakle, kada se sagleda ovaj zakon u sredini ja mislim da možemo zaključiti da su se tresla brda, a rodio se ipak miš. Govorim to zbog toga što naravno nisam ja sada očekivao da ćemo mi sada kao Britanci osnovati povjerenstvo, pa ćemo imati 150 stranica nekakvoga teksta o utjecaju streaminga, digitalije, informatizacije na hrvatsku glazbu, na hrvatske glazbenike i da ćemo doći do zaključaka do kojeg su došli oni. A oni su došli do zaključka da su se vremena promijenila i da treba drugačije dijeliti novce koji se priskrbljuju u glazbenoj industriji barem 50 50 između diskografa i izvođača. I neću zastupati samo jednu stranu iz jednostavnog razloga što vi meni često znate spočitnuti govori mi kao autor, kao izvođač, kao diskograf, kao dr.sc. i političar, već ne znam šta li, međutim, govorit ću kao čovjek koji je možda za razliku od mnogih u ovoj sabornici bezbroj puta potpisao ugovor. Bezbroj nakladnički ugovor, izvođački ugovor, licenčni ugovor, i to sam potpisao i kao autor i kao izvođač, ali i kao diskograf. Ovo što želim reći je da bi možda ljudima to bilo jednostavnije da shvate o čemu mi tu govorimo kad je u pitanju glazba. Ja sam 1989. g. napisao pjesmu koja se zove Ne dirajte mi ravnicu. Napisao sam tekst i glazbu sukladno zakonu, kao glazbenik koji je napisao to, kao skladatelj, imam pravo na 65% nekakve naknade, 35% kao autor teksta. Potom smo Jerry i ja u našem malom studio snimili tu skladbu. Tamo nije bilo nikoga osim nas dvojice, njegovi pokojni roditelji su hodali gore pa smo mi čekali i vrebali trenutak kad oni ne hodaju jako da ne škripi na snimci. I onda sam to donio u bivši Jugoton i rekli su mi da to nema nekakvih pametnih stvari niti pjesama, ali evo, sudbina je tako htjela, da je ta pjesma postala vrlo popularna i ja sam 1992. g. pred sebe na stol dobio ugovor gdje se nisu spominjala nikakva internetska prava, uopće se nije spominjala promjena formata. To u ugovoru nema, ja vam to odgovorno tvrdim jer sam ga ja potpisao, mogu vam ga donijeti, pogledao sam ga još jednom. Imam ga. Štreber sam pa čuvam. Ali, isto tako, meni je velikodušno ponuđeno da nakon što sam napisao glazbu, tekst, snimio, izveo to da dobijem 6%. Ni manje ni više. Zamislite, bilo koji posao kojim se vi sada idete baviti i da vam netko ponudi 6%. Dakle, da za sebe zadrži 94%, pa iz toga da plati autorima nekakvih 11%, a nikad ne znamo jednu fundamentalnu stvar kod tih ugovora, koja je osnovica za izračun toga. Je li to, kako oni kažu izvođačka osnovica, je li to veleprodajna osnovica, je li to maloprodajna, dakle je li to izvođačka osnovica umanjena za trošak opreme, plus, ne znam, pričuva? To su sve stvari koje stoje u tim nebuloznim ugovorima. I potrošio sam cijeli svoj život na to da pokušam svojim kolegama glazbenicima i sebi jer ne laje pas za selo nego za sebe, dakle osigurati normalan život od toga čime se bavim. Imam puno prijatelja glumaca, imam puno prijatelja novinara. Ni oni nisu zadovoljni s ovim što smo napravili. Što ste napravili i ponudili nam. Dojam je da ste ipak štitili one koji spavaju na gornjem krevetu, a cilj je zaštita pozicija slabije ugovorne strane. To je cilj. I samo ću prije nego što se možda konkretnije referiram na to sve skupa ipak pročitati nešto iz te svoje disertacije gdje sam napisao prije 4 godine, a prije 4 godine, i to sam izvadio ovdje, dakle ovo je, dakle nekakav, nekakva shema, znate, IFTI to izdaje svake godine, ja imam otkako su se pojavili. Dakle ovo je u zadnjih desetak godina struktura prihoda od digitalije, od glazbe. 1999. g. pojavom Napstera je palo to sve skupa sa 23,8 milijardi, palo je nevjerojatno, na nevjerojatnih, prošle godine, 4,2 milijarde dolara u svijetu. To je istina, a tek 2004. g. se stidljivo, dakle, 14, 15 godina nakon Napstera pojavljuju nekakva digitalna prava. Znači 2004. g. da bi onda sada iznosila nevjerojatnih 13,4 milijarde dolara, međutim, i dan-danas glazbena industrija nije došla na vrijednost iz 1999. g., imamo ... [[Govornik se ne razumije.]] Znači to je to. Međutim, ti novci stoje, zarađuju se i evo što sam ja napisao svojevremeno. Kažem ovako, ja samog sebe citiram sada, pazi sad ovo, ono što dionici glazbene industrije nisu razumjeli u jednom tradicionalnom i relativno jednostavnom sistemu, postalo je još kompliciranija pojavom danas sveprisutne digitalizacije. Dakle teško ćeš čovjeku objasniti nematerijalno vlasništvo. Ovo je cigla, ovo je razglas, ovo je ne znam, kuća, ali nematerijalno vlasništvo. To vam je kao ideja. Kao ptica, međutim, je vlasništvo. I lako je dokazivo da ima sva prava kao i svako drugo materijalno vlasništvo. Dakle, tračak nade i svjetlo na kraju tunela mnogi su vidjeli u internetu, u jednakopravnosti koji je isti obećavao u početku. Činilo se da će biti moguće ostvariti veću kontrolu nad svojim radom, svojim pjesmama, svojim snimkama i vlastitoj promociji. Činilo se da će između umjetnika i korisnika nestati toliko posrednika, dakle činilo se da će se dogoditi revolucija, a dogodila se evolucija. Prije između mene i mog korisnika je postojao samo diskograf, nije bilo telekomunikacijske kompanije, ja sam je koristio samo kada bih išao javiti svojoj pokojnoj mami da sam izdao ploču. Danas bez telekomunikacijske kompanije, bez IT providera, a da ne spominje DTK mrežu koju smo mi gradili, ti ne možeš uopće biti u prostoru. Sad su se pojavili agregatori, digitalni servisi, dakle bezbroj je situacija u kojima se umjesto revolucije dogodila evolucija i činjenica da je sada jako puno dionika, a da glazbeni kreativci, u principu dobivaju najmanje novaca u cijeloj toj priči. Da ne govorim o potpunoj netransparentnosti ugovora i načina na koji se obračunavaju određeni honorari koji pripadaju hrvatskih glazbenicima. Da bi demistificirao još jednu stvar, kad netko kaže, a prijete nam se, ovo je propast glazbene industrije. Ljudi, glazbena industrija je nešto što je različito od diskografske industrije. Glazbena industrija je postojala i prije diskografske industrije. Glazbena industrija je postala, kad bi četvero ljudi uzelo neke instrumente i prije stotina godina otišlo, odsviralo nekome nešto, isporučilo mu je glazbu. To je industrija doživljaja, isporučilo mi je uslugu. I to je bila glazbena industrija koja se promijenila pojavom notacije. Koja se promijenila u samom trenutku kad je Gutenberg izumio presu. Jer Mozart više nije morao ići iz Salzburga negdje da bi izveo svoje djelo je nego bilo dovoljno da otiska, pošalje partituru pa se to izvede i u Beču. Tek kad je Edison shvatio da možeš vibraciju glasa pretvoriti u nekakav zapis elektronski, tu glazbena industrija ulazi u proizvodnu halu, dobiva nekakvu ploču pa onda mi to tretiramo kao proizvod koji ovaj, je rezultat ljudskoga rada pa je samim tim diskografska industrija postala dio glazbene industrije, pa je naša glazba postala proizvod. Ali smo sada ponovo u vremenu u kojem se to mijenja, mi smo ponovo usluga. Mi smo ponovo usluga i diskografi su ti koji nam de facto više ne trebaju. Trebaju nam samo kad je u pitanju B katalog. Ono što su snimke iz nekih starih vremena. I onda se još govori da će ta glazbena industrija propasti, ne, ona neće propasti. Dapače, ona ima šansu rasti, ona ima šansu razvijati se, ali joj vi tu šansu morate dati, ne može se to ovakvim zakonom u kojemu se ljudima i dalje onemogućava da dođu do svojih novaca temeljem činjenice, da ćemo preispitivati nekakve ugovore. S kim ćemo mi potpisivati ugovore? Pa vi sami znate da do 1993. g. katalog kojim raspolaže Croatia Records ne pripada njima, nego pripada državi. Tko će revidirati te ugovore i tko će potpisati te ugovore? Hoće li RH koja je formalnopravno vlasnica toga ili Croatia Records koja to de facto temeljem sudske presude još uvijek koristi, a nema na to pravo. Vrijeme je kratko, želim samo reći da je ono što je po meni jako bitno, činjenica da još evo, malo brojki potkrijepi ovo što sam govorio. Ako diskografi tvrde da velike novce ulažu u autore i izvođače, ja ću vam reći da je Croatia Records, to je dostupni podatak, uprihodovala od prava i digitalne distribucije 16 milijuna kuna 2019., 26 milijuna kuna ukupno, od toga je samo 2,1 milijuna kuna dala za izvođačke honorare i 2,3 milijuna kuna uložila u fonograme. Više se isplati biti u diskografskoj industriji čistačica u diskografskoj kući nego hrvatski izvođač. Hvala vam lijepa.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka poštovani zastupnik Damir Bakić.
Hvala vam g. potpredsjedniče, poštovana ministrice, poštovani kolegice i kolege. Pozdravljamo uvrštavanje novinarskih djela u popis autorskih djela u čl. 14 st. 2. Pozdravljamo i uvrštavanje nove alineje u isti taj stavak kojom se sada u autorska djela ubrajaju i druge vrste intelektualnih tvorevina koje imaju individualni karakter, što otvara prostor umjetničkim performansima i sličnim djelima, pretpostavljam. Podržavamo i izuzimanje baštinskih institucija od plaćanja naknada za priopćavanje javnosti narodnih književnih i umjetničkih tvorevina. Pozdravljamo i dozvolu javne posudbe informativnih publikacija. A evo sad naših primjedbi i prijedloga. Prvo, predlažemo ponovno da se u čl. 17 st. 4 izuzme iz prava autora da ospori status nedostupnosti na tržištu, onog djela koje je objavljeno u široj publikaciji u akademske svrhe. U obrazloženju Končanog prijedloga zakona kaže se na strani 250 da bi to izuzimanje bilo u suprotnosti sa čl. 8 st. 4 Direktive, međutim, upravo st. 5 istog članka iste te Direktive omogućuje da se načini izuzetak koji je predložen. U čl. 95 određuje se da glavni koautor, ostali koautori i autori doprinosa imaju pravo na raskid ugovora uz zadržavanje prava na naknadu, ako producent audio-vizualnog djela nije završio to djelo u roku od 5 godina od potpisivanja ugovora ili ako ga nije priopćio javnosti u roku od 2 godine nakon završavanja tog djela. To podržavamo. Ali, jednako tako predlažemo da se ovo pravo proširi i na umjetnike i izvođače, dakle glumce jer su i oni utrošili svoje vrijeme i uložili svoje umijeće i trud u nastanak tog djela. Ne slažemo se sa odredbom st. 2 čl. 100 koji poslodavcu i bez autorovog odobrenja daje isključiva imovinska prava iskorištavanja autorskog djela stvorenog u radnom odnosu, bez prostornog i vremenskog ograničenja, čak i u slučaju prestanka radnog odnosa za čijeg trajanja je djelo nastalo. Pogotovo se protivimo odredbi st. 3 čl. 100 koja poslodavca ovlašćuje da prerađuje djelo stvoreno u radnom odnosu jer, kaže se u tom članku, se smatra da je poslodavac to pravo prerađivanja stekao samim postojanjem radnog odnosa. To očito otvara prostor, s jedne strane cenzuri, s druge strane manipulaciji autorovim stavovima. Čl. 26 govori o moralnim pravima autora, što su osobne i duhovne veze autora s njegovim djelom. Ako netko to autorovo djelo prerađuje bez njegovog izričitog pristanka, te veze nekim dijelom ili u cijelosti mogu prestati ili biti narušene ili nametnute ili ... [[Govornik se ne čuje.]] Ne slažemo se također, niti sa st. 4 istog čl. 100 u kojem se poslodavcu daje pravo, tj. smatra se da je dobio autorovo odobrenje da dovrši nedovršeno djelo čije je stvaranje započelo u radnom odnosu, u slučaju da radni odnos prestane prije dovršetka djela. Ovakvo pravo poslodavca bi se trebalo ishoditi posebnim sporazumom. Predlažemo da se u st. 2 čl. 183 sintagma „tehnički uređaji“ zamijeni izrazom „uređaji za tonsko i vizualno snimanje“. Time se usklađujemo u izričaju sa čl. 184, a ionako u ovom kontekstu, tehnički uređaji je preapstraktna i nema sadržaja. Time se zapravo usklađujemo i sa obrazloženjem gdje je na str. 248 rečeno da se izrazom, citiram, uređaj za tonsko i vizualno snimanje, da su dakle tim izrazom obuhvaćeni i pametni telefoni. Pa tako dakle, u čl. 183 trebamo uvrstiti uređaje za tonsko i vizualno snimanje e da bismo time pokrili i pametne telefone. Nadalje, u čitavom članku 187. izraz „znanstvene organizacije“ bolje je zamijeniti izrazom „istraživačke organizacije“, jer ovo drugo je šire i obuhvaća osim znanstvenog istraživanja i umjetničko istraživanje. To je svakako bolje i više u duhu ovoga Zakona, osobito kada se govori npr. o sveučilištima jer oni imaju i umjetničke akademije koje se bave umjetničkim istraživanjem. A čini mi se da je to usklađeno i sa hrvatskim prijevodom Direktive o kojoj pričamo 790/2019. U članku 149. potrebno je eksplicirati pravo umjetnika izvođača na stvarni izbor između opcije da svoja prava osigura individualno i kolektivno. Eksplicirati to pravo. Nadalje, u istom članku 149. nužno je jednako tako eksplicitno navesti što su nužni sastojci ugovora između umjetnika izvođača i proizvođača fonograma. Konačno, u istom članku 149. potrebno je i izrijekom navesti da naknada koju proizvođač fonograma ostvari od pružatelja usluga informacijskog društva u jednakim dijelovima pripada svim umjetnicima izvođačima s jedne strane i proizvođaču fonograma s druge strane. Jednako tako u članku 240. stavak 15. treba eksplicitno navesti da se naknada koju umjetnik izvođač ostvaruje kolektivno dijeli na dva jednaka dijela pri čemu organizacija za kolektivno ostvarivanje prava svojim pravilima treba odrediti proporcije naknade za glavnog i za prateće izvođače. I konačno članci 301. do 304. Člankom 303. određuje se da sva prava na audiovizualni materijal stvoren prije 1990. godine koji se nalazi u arhivi Hrvatske radiotelevizije, a na koji audiovizualni producent nije podnio dokaz na vrijeme i na način opisan člankom 302. dakle da sav taj audiovizualni materijal pripada Hrvatskoj radioteleviziji. Ovo ne samo da je sporno, nego vjerujemo i mislimo, uvjereni smo da je vrlo loše iz više razloga. Prvo samo da spomenem način na koji producent podnosi dokaz o pravima zapravo nije korektno određeno. Ali drugo je mnogo važnije. Ne postoji razlog zašto bi baš Hrvatska radiotelevizija, zašto bi baš Hrvatska radiotelevizija baštinila kinematografsku baštinu. Televizijsku da. Ali zašto kinematografsku? Hrvatska radiotelevizija nema resursa za revitalizaciju i restauraciju kinematografskih djela, a to je važan dio posla. Hrvatska radiotelevizija nema niti praksu, niti iskustvo za brigu oko promocije i distribucije kinematografskog materijala osobito baštine. Sve zajedno uvjereni smo da brigu o kinematografskoj baštini treba povjeriti drugoj instituciji. Konačno, članak 304. govori o naknadama za reemitiranje na potpuno neadekvatan način, jer tu se spominje samo naknada glavnom koautoru, dok su ostali koautori i umjetnici izvođači izostavljeni. Što je s piscima na primjer, ili s glumcima umjetnicima izvođačima? Dodatno zanemaruje se činjenica da su do 2010. godine sva djela bila ugovorno pokrivena s naknadama za reemitiranje. Sada članak 304. uvodi koliziju s ugovorima za djela nastala u razdoblju do 2010. i ako se to ne ispravi ili ćemo zapeti u teškim i mučnim sporovima, ili ćemo da se ti sporovi izbjegnu a to je još vjerojatno vjerojatnije i sigurno štetnije. Ili ćemo dakle u nastojanju da se ti sporovi izbjegnu odustati od reemitiranja djela stvorenih prije 2010. godine. Evo poštovane kolegice i kolege, poštovana ministrice, kolegice i kolege iz Ministarstva to su ukratko naši stavovi našega Kluba. O svemu rečenom mi ćemo podnijeti odgovarajuće amandmane sa obrazloženjima i molimo vas da te amandmane i obrazloženja proučite. Hvala vam lijepa.
Hvala. Slijedi Klub zastupnika Mosta. Uvaženi zastupnik Raspudić.
Poštovani predsjedavajući, kolegice i kolege zastupnici. Pokojni profesor i akademik Zoran Kravar, profesor na Filozofskom fakultetu u godinama kada je počela ozbiljnija informatizacija Filozofskog kada su se ispiti počeli upisivati on-line, dakle kada počinje cijela ova priča virtualizacije i studiranja i ocjenjivanja je rekao kako kompjuteri i informatizacija u ovom slučaju hajmo reći digitalizacija u uređenim društvima povećava red, a u neuređenim povećava nered. Ono što je bio najveći spor u javnosti oko ovoga Zakona i čime smo i mi članovi saborskog Odbora za informiranje bili obilato informirani, i dokumentirani i argumentirano kako sa strane diskografa tako i s izvođača čini se da temeljni problem leži upravo u neredu, neredu koji je prethodio ovom epohalnom procesu digitalizacije i činjenice da uskoro više neće biti nikakvih nosača zvuka, nego će se sva glazba slušati on-line. Golema većina mladih to već čini preko platformi kao što su Spotify, Deezer i drugi. Ta promjena se može usporediti sa onim o čemu je Walter Benjamin pisao u znamenitom eseju umjetničko djelo u razdoblju tehničke reprodukcije. To se događalo između dva svjetska rata sa proizvodnjom recimo gramofonskih ploča ili sa filmom, gdje je nešto što je do tada bilo jedinstveno u vremenu i prostoru, umjetničko djelo bilo da je to izvedba. Zastupnik Škoro je spomenuo 4 tamburaša odsviraju „Otvor ženo kapiju“ ili Maria Callas u Scali otpjeva ariju Caro Nome iz Verdijevog Rigoleta to je jedan jedinstven trenutak u prostoru i vremenu. Međutim, sad odjednom se stvorila tehnološka mogućnost da se to snimi i na ploču i da se ta Maria Callas sluša neograničen broj puta u milijun ili 10 milijuna primjeraka. Potpuno nova stvarnost. A sada se dogodio tehnološki, zadnjih godina de facto jedan sljedeći korak naprijed, a to je da više nema ni nosača zvuka, nikakvog nosača nego da ovo što se snimi u studiju može ići u budućnosti izravno tim platformama na Internetu gdje se jasno vidi tko je kliknuo, što je tko koliko puta poslušano i čini se da je to način da se puno transparentnije i puno pravednije onda dijele i naknade i novac. Međutim, javlja se problem što sa onim snimkama koje su načinjene ranije. A na žalost stanje, vraćam sad na ovu tezu kako u uređenim društvima informatizacija povećava reda u neuređeni nered. Kod nas je očito bio potpuni nered. Ono štos u nam rekli diskografi i izvođači je da većinom nije bilo ugovora. Dogovori se u nekom studiju, dođu glazbenici svirači, hajde odsvirat ćeš mi bas, plati mu jednokratno i to je to. Međutim, dio tih pjesama, konkretno u ovom slučaju nastavlja živjeti, distribuirati i diskograf ih naplaćivati i dan danas na nekim drugim platformama. I bilo bi pravično da se i tim izvođačima stvar nadoknadi. Međutim, kako to učiniti? Tu je priznajem ministarstvo bilo na mukama. Trebalo je taj zakon odvagati tako da potiče hrvatsku diskografiju, da stvara jedan fer i transparentan okvir i da na neki način koliko toliko zadovolji obje strane ili da obje strane budu jednako nezadovoljne. Nisam siguran koliko se to uspjelo postići. Vidim da su obje strane nezadovoljne, međutim i u razgovoru izravnom s njima kad su nas informirali na odboru i oko odbora ne vidim da su jednako zadovoljni. Diskografi se spominju čak mogućnost da svoje poslovanje izmjeste iz Hrvatske, jer na te internetske platforme mogu stavljati i s firmama registriranim recimo u Sloveniji. S druge strane izvođači se žalili na ovaj rok od tri godine da je on predugačak, jer bi to značilo da još tri godine mogu neovlašteno ubirati ono što dijelom pripada i njima samo diskografi, a onda diskografi kažu a gledajte, radi se možda o 180 000 ugovora. To je nemoguće sada sve pregledati u roku od pola godine ili godinu dana. Dakle, jedan kaos koji je od prije jer se radilo na riječ, na crno ili u sivoj zoni dobrim dijelom a sada u novoj digitalnoj stvarnosti problemi ti izlaze na vidjelo. Detektiram dakle jednako nezadovoljstvo na obje strane. Što i kako riješiti? Nisam siguran ako govorimo, razumijem potpuno izvođače i njihovo pravo da pravičnu naknadu dobiju za autorsko djelo koje se koristi, a gdje su i oni pridonijeli dijelom kao izvođači ako se to ponovo vrti danas. Međutim, nisam siguran koliko to će zadovoljiti individualno izvođače, a koliko će na kraju veći dio tih sredstava se budući da se predviđa kolektivna zaštita ići u udruge izvođača koji će onda raspolagati tim novcem. A u svoj ovoj priči postoji još jedan momenat kojeg treba naglasiti, a to je kako su te internetske platforme poput evo spomenutog Spotifya i Deezera uopće mogli sklopiti sa diskografima ugovore i to staviti na svoje platforme kao da je sve u redu, a očito da nije bilo u redu jer ugovori nisu bili čisti i jasni, a to govori o staroj praksi poslovanja multinacionalnih kompanija, pa i ovih on-line divova u malim neuređenim sredinama gdje oni itekako dobro plivaju u tom sivilu i nesređenim odnosima.
Hvala lijepa. Gospođa Selak Raspudić će nastaviti. Izvolite.
Mi sasvim sigurno ne razmjenjujemo viruse, tako je. Dakle, Sabor mora biti mjesto i vjerujem da ćemo se s time svi složiti žive i aktualne rasprave. U tom duhu dozvolite mi da prije nego što krenem u meritum se osvrnem ovo što je ranije rečeno, odnosno na dvije stvari. Prvo moje pitanje koje je bilo upućeno ministrici naravno da nismo mogli prešutjeti ono što se danas dogodilo i činjenicu da smo svi svjedoci jedne izrazito neobične sudske odluke koja onemogućava jedan medij a priori u tome da u budućnosti za sada izvještava o jednoj instituciji, a sve bi institucije kao što nam je dobro poznato morale biti predmet propitivanja, a sigurno su predmet javnog interesa. Iz vaših smo medijskih istupa mogli iščitati zgražanje, međutim koja je razlika između pozicije i opozicije ako se svi zgražamo. Mi se možemo zgražati jer uz sebe nemamo poluge moći, nismo izvršna vlast. Vi ste izvršna vlast. Ako primjećujete da su na neki način ugrožena prava onih koji su u vašoj nadležnosti, od vas očekujemo konkretan skeč onoga na način na koji ćete vi djelovati. A druga aktualna stvar na koju se želim osvrnuti je ova zgodna primjedba, pitanje kolege Borića. Vjerujem kolega Borić da je vama iz HDZ-a dosta nezgodno što nakon što ste uspjeli iskontrolirati javnu televiziju su vam izmakle, barem za sada, društvene mreže. Pa vas zbunjuje to što neki od nas smo u stanju producirati sadržaj koji ste pokušali zamagliti, a to su ove saborske rasprave unutar barem tih virtualnih profila i na taj način ih približiti hrvatskoj javnosti. No, podsjetit ću vas kada govorite o manipuliranju sadržajem da bi bilo mnogo korisnije da se podsjetite na ono što ste sami činili, odnosno HDZ-ove internetske trolske brigade 2014. i 2015. godine, a što nam je otkrilo USKOK-ovo istraživanje kada ste direktno utjecali na predsjedničke odnosno parlamentarne kampanje različitim negativnim izmišljenim komentarima na društvenim mrežama, odnosno popularno nazvanim „trolanjem“. Kada govorimo o meritumu, biti ću kratka i jasna. Ovdje ću se direktno založiti za novinarska autorska prava. Ne možemo reći da je netko novinar i da je ovdje konačno prepoznat kao autor, ako se isto ne vidi u zakonskoj praksi. Što znači biti autor? Autor nije neka slatka etiketa koju nam je netko dodijelio pa da se mami pohvalimo, evo mama, do jučer sam bio besposleni novinar, a danas sam gospodin autor. Autor znači da ću ja ta prava moći realizirati u praksi, a u praksi to znači da neće izdavač ni nikoji drugi entitet biti nada mnom u smislu toga da ono što proizvede za vrijeme dok sam pod njime i nakon toga postaje direktno njegovo vlasništvo, da ima sva materijalna prava iskorištavanja tog istog djela, a to izrijekom navodi ovaj Zakon. I ne samo za novinare, založit ću se i za arhitekte i za tvorce računalnih igara, sve one koji su u podređenom položaju u odnosu na one moćnije čiji su zaposlenici. Autor, ponovit ću, nije slatka etiketa za pohvaliti se roditeljima. Autore zanima biti autor tako da se njihov status materijalizira konkretno, u njihovim pravima. A onda ćemo moći govoriti i o ozbiljno uređenoj državi i o kvalitetnom novinarstvu, a posljedično i o pozitivnim demokratskim procesima u ovoj državi.
Hvala lijepa. Možete otići. Izvolite g. Borić, povreda Poslovnika.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče, čl. 238., kolegica Selak omalovažava mene kao osobu jer sam svoju repliku ministrici koristio u sasvim drugom obliku i smjeru koji sam htio postići, a kad govori o tome što bi trebali raditi sudovi pa imputirati da izvršna vlast treba narediti sudovima što da treba činiti, to su pozicije Mosta, a kad govori o cenzuri na HRT-u, samo ću reći, nije mene stvorio HRT nego obitelj Raspudić i oni su tu došli u Sabor na taj način.
Dobro. Omalovažavanje nisam primijetio, a ovo druga je bila replika. Je, opomena, da. Gđa. Selak Raspudić, inzistirate? Izvolite.
Čl. 238, omalovažavanje saborskih zastupnika s vrlo neumjesnim insinuacijama. Izvršna vlast, kolega Borić, možda ne znate što radi jer još uvijek niste uspjeli unatoč svom vašem ulizničkom zalaganju doći u takve konkretne pozicije, mora se zauzeti za prava onih koji su u njezinoj domeni. To ne znači intervenirati u sudovi, to znači brinuti se da se uopće takve intervencije ne događaju.
Hvala. Hvala. Bila je replika, moram vam dati opomenu, a upozorio sam vas, pitao sam vas da inzistirate, to je druga povreda Poslovnika. Molim? Opomena, pardon, a povreda Poslovnika, odnosno opomena. I za to postoji ovaj, pa bi vas molio da ne govorite ako ne dajem riječ, ne zato što sebi dajem na važnosti nego zato što piše u Poslovniku. Gđa. Dragana Jeckov govorit će ispred Kluba zastupnika SDSS-a. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče HS-a, uvažena gđo. ministrice sa suradnicima. Već smo čuli da je pred nama Konačni prijedlog Zakona o autorskim i srodnim pravima i usuđujem se reći da dugo vremena jedan zakon koji možemo reći da na prvi pogled i nema nekog političkog prizvuka, ipak je izazvao određenu medijsku pažnju i to govorim samo sjetivši se kako je bilo kada smo imali raspravu u prvom čitanju o ovom Zakonu i nerijetko smo mogli iščitati i čuti oprečne stavove o samom prijedlogu. Jedni tvrde da je zakon potpuno u suprotnosti sa Ustavom i sa direktivom, sa regulativom EU, a drugi će pak reći da će se konačno na pravi način regulirati ovo područje i iznaći balans. Svemu tome svjedoči više od 9 stotina stranica materijala za ovu raspravu i nije naodmet spomenuti da je trenutno važeći zakon iz 2003. i okolnosti su se od tad, naravno, drastično promijenile pa je zakon, bez obzira na nekoliko izmjena i dopuna zaista i potrebe usklađivanja s EU regulativom zastario i nije obuhvatio puno stvari. Banalizirajmo recimo Youtube i Facebooku u tom trenutku praktično ni ne postoje, a danas djelovanje istih i putem istih, konstantno i neposredno utječe na autorska i srodna prava. Kod čuvene izjave o svijetu kao globalnom selu bez strogo utvrđenih granica, ipak u današnje digitalno doba u kontekstu autorskih prava treba imati određene rezerve i treba jasno definirati i učiniti što jasnijim pravila i utvrditi ih nedvosmisleno. Pravila koja će uvesti istovremeno, dakle uvesti nekakav red s jedne strane, a s druge strane neće negativno utjecati na prava i slobode, kao i njihov razvoj. Autorska prava i njemu srodna prava već duže vrijeme zaslužuju novu zakonsku regulaciju i s tim dakle ne treba da špekuliramo, tu nema dileme. Međutim, pitanje je kako pronaći balans kojeg sam već spomenula? Dakle osnovni cilj ovoga Zakona je modernizacija nacionalnog sustava zaštite autorskih i srodnih prava u skladu sa Regulativom i dakle potrebama suvremenog digitalnog društva odnosno razvojem odgovarajućeg pravnog okvira Europske unije. Posebnu pažnju posvećuje se uređenju odnosa diskografa i proizvođača fonograma te umjetnika izvođača. Predlaže se kompromisno rješenje u kojem se prepoznaje slabiji položaj izvođača u odnosu na diskografe uz istodobno poštivanje ugovornih sloboda. Ako između proizvođača fonograma i umjetnika izvođača nije potpisan ugovor o iskorištavanju izvedbe na internetu smatra se da se prava umjetnika izvođača ostvaruju kolektivno. Također uvodi se obveza prilagodbe već sklopljenih ugovora između izvođača i proizvođača fonograma kroz razdoblje od 3 godine o kojima je nešto više i preciznije pak govorio potpredsjednik Hrvatskoga sabora. Čuli smo da se konačno primjerenije i detaljnije uređuje pitanje autorskih djela stvorenih u radnom odnosu u državnoj ili javnoj službi. Ugovori o stvaranju autorskih djela po narudžbi, ugovori o stvaranju i korištenju autorskih djela te drugih predmeta zaštite u pojedinim specifičnim područjima i tu se sada dakle unapređuju i prekršajne odredbe, uređuju se posebno pitanja o hrvatskim audiovizualnim djelima u arhivu itd. Međutim, sigurno da postoje osobe koje mogu o ovoj temi pozvanije govoriti, ali imam osjećaj da mi kao država moramo pronaći jasan i dobar balans a sve kako se ne bi dogodilo recimo da domaći glazbeni izdavači napuste Hrvatsku ili digitalni glazbeni servisi nastave svoje poslovanje u nekim drugim državama Europske unije. Ovaj problem naime moguće je postaviti i iz druge perspektive, ali iz državne perspektive postoji opasnost smanjenja prihoda od poreza u slučaju da ovakve situacije postanu praksa naročito kada znamo da je doprinos ekonomiji prije Covid krize iznosio 4,6% ukupno i zaposlenosti i 6,3% u BDP-u kada govorimo o kulturnoj i kreativnoj industriji. Međutim i dalje u medijima čitamo potpuno oprečne stavove izrazito zadovoljnih i izrazito nezadovoljnih ovakvim tekstom zakona primjerice novinarske struke koji smatra da je Zakon manjkav u dijelu koji se odnosi na status novinara i novinarskog autorskog djela. Sve ovo govori da možda ipak kasnimo sa implementacijom europskih regulativa. I dalje nismo postigli kompromis odnosno čini se kao da nismo napravili dobar balans, pa je naravno pitanje kakav će konačno biti, kakva će biti primjena ovoga Zakona. Nadalje, 315 članaka definitivno ovoga Zakona definitivno nije malo i radi se dakle o opsežnom i kompliciranom zakonu koji neće biti jednostavan niti za provođenje i zadatak predlagatelja će biti intenzivno praćenje provedbe toga zakona, a posljedično i ispravljanje eventualnih problema i nedostataka iz prakse. Taj zadatak u ovako dinamičnom vremenu i rapidnom razvoju tehnologije neće biti nimalo lak. Zahtijevat će puno rada i balansiranja između različitih interesa, jer se tehnologije kao što znamo razvijaju sve brže i brže. Čak možemo govoriti i o tehnološkim skokovima, a na predlagatelju je pak da to sve prati. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Gospođa Anka Mrak Taritaš predstavit će stavove Kluba zastupnika Centra i Glasa o ovome Zakonu. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovana ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Moram priznati da bez obzira koliko sam se probala sjetiti, nije mi uspjelo da se sjetim bilo kojeg zakona koji je izazvao toliko lobiranja kao ovaj Zakon. Jako puno pojedinaca, grupa, organizacija, tvrtki imalo je potrebu nama zastupnicima nešto reći o ovom prijedlogu. Dobivali smo e-mailove, dopise, telefonske pozive, molbe za sastanke i mislim da je to iskustvo koji svi zastupnici mogu posvjedočiti i to je dobro. I dobro je da donošenje zakona izazove buru i dobro je i ja mislim da inače i drugi zakoni da bi kod drugih zakona to tako trebalo izgledati bez obzira što ovo govorimo kao iznimku jer iskače od uobičajenog, ali čini mi se da bi i za druge zakone to tako trebalo biti. Ali takva jedna zainteresiranost nam govori o tome da moramo biti oprezni jer su ovdje ovim Prijedlogom zakona očito dodirnuti različiti ozbiljni interesi koji su često i međusobno suprotstavljeni. U takvim slučajevima treba biti posebno oprezan i kao zakonodavac zaštititi interese što većeg broja građana bez obzira da se tad kog zakida, ali naravno treba prvenstveno zaštititi interese države. I sama javna rasprava koja je otisnuta i zauzima stotine i stotine stranica potvrdila je da je ogromni interes za ovaj Zakon i ono što se njime uređuje. Kada se malo bolje pogleda ti razni prijedlozi, oni se uglavnom svode na ono temeljno pitanje u svakom poslovnom odnosu jesu li ljudi pravedno i na vrijeme plaćeni za svoj rad. Ovdje s obzirom da se radi o autorskom pravu važno je i to pitanje iskorištavanje određenog djela. Naravno, ono što privlači pažnju javnosti su sve ove nove platforme kojih 2003. od kad je još uvijek važeći zakon, one tada nisu ni postojale, nije ih ni bilo. Razne varijante interneta i društvenih mreža, s naglaskom na kompanije koje su u međuvremenu postali divovi i u relativno neuređenom prostoru kašnjenja zakonodavstva za stvarnim životom zgrnuli nevjerojatne količine novaca na iskorištavanju i distribuciji najrazličitijih autorskih djela. Tu samo jedan podatak koji ilustrira ono o čemu govorimo i zašto je važno da se ove stvari reguliraju. Prema podacima Financial Timesa, Youtube kontrolira 60% svjetskog emitiranja audio materijala, a isplaćuje samo 11% od ukupnih prihoda koje autori dobivaju. A cijela ideja zaštite autorskih prava kako ju ja shvaćam je u tome da se sačuva, potiče, a onda kao prvi korak adekvatno plati izrada autorskih djela, bez obzira o kojim djelima govorimo. I nema tu čarobnog štapića, niti jednog jedinstvenog rješenja s kojim će svi biti zadovoljni. Zato zakon treba pažljivo pratiti, procjenjivati njegove učinke i na temelju onoga što se bude događalo u stvarnom životu, mijenjati ga i poboljšavati. Ni jedan jedini zakon nije uklesan u kamen za vječnost, isto tako niti jedna jedina direktiva ili uredba EU. Jedna od stvari koje se u odnosu na prvo čitanje popravila je onaj dio, istina, koji se odnosi na arhitekturu. Dakle o temi arhitekture, o temi prostornog planiranja ja sam raspravljala i u prvom čitanju. Iza toga, moram priznati, imala sam i sastanke sa zaduženim ljudima iz resornog ministarstva. Imali smo odlično razumijevanje stvari i u zakonu imamo poboljšane stvari koje se odnosi na arhitekturu. Dakle, do sad u zakonu, to je bio veliki problem i uvijek je veliki problem između arhitekta, između tvrtke u kojoj taj arhitekt radi, između naručitelja i između krajnjeg korisnika. Sve to pomiriti nije bilo jednostavno. Ovaj Zakon, kao autorska djela definira arhitektonska djela te navodi i skice i studije i plastične i druge prikaze, nacrte, idejna rješenja, idejne projekte, glavne projekte, izvedbene projekte, planove te izvedene građevine i zahvate u prostoru iz područja arhitekture, urbanizma i krajobrazne arhitekture i na taj način meni se čini da se je pokrila ta oblast i u odnosu na prvo čitanje, u ovom Konačnom prijedlogu su odredbe koje uređuju izmjene arhitektonskog dijela izdvojene u poseban članak 115 i dopunjene se. To znači da se uređuje procedura kod nužnih izmjena arhitektonskih djela koje nastaju zbog narušavanja temeljnih zahtjeva za građevinu iz Zakona o gradnji. U tom slučaju autor ima pravo zahtijevati da se uz njegovo ime stavi napomena o napravljenim izmjenama i u vremenu kad su nastale ili se čak izbriše ime autora vezano uz tu građevinu. Dakle, ja vjerujem da ste se vi svi susretali sa činjenicom da ste možda na svojoj nekretnini morali nešto činiti ili raditi i onda ste došli u situaciju da temeljem Zakona o autorskom pravu vam je netko rekao da trebate pitati autora toga i tu ste se našli u nekakvim nedoumicama. S druge strane, ja sam sigurna da nema niti jednog arhitekta koji bi bio zadovoljan kad se recimo, vozi pa usput vidi neku zgradu koju je isprojektirao, a tamo je naručitelj odlučio i pofarbao u neki, onako, najprozaičniju neke druge stvari i na neki drugi način i zbog toga zaista cijenim da je predlagatelj između 2 čitanja imao truda saslušati primjedbe i savjete i to ugraditi u Konačni prijedlog. Inače, u cijelom nizu slučajeva, ono što moramo naglasiti, došlo se s novim rješenjima u odnosu na prvo čitanje. Ja to načelno smatram dobrom i pohvalnom praksom i neke stvari su poboljšane, ali bojim se da kad kažem mi i kad kažem da, ne mislim samo na ljude u Hrvatskoj nego općenito, imamo problem s punim poštivanjem činjenica autorskog djela i njihovog korištenja. Skloni smo svi zajedno zaboraviti da je za njihovu izradu trebalo puno talenata, znanja, iskustva, mašte, kreativnosti i truda i da ih ne možemo samo tako besplatno koristiti. U tom smislu, dobro je da s ovim Zakonom definiraju, ali da se ostavlja prostor i za zaštitu i onih koji nisu izrekom i na način koji nije izrijekom propisano u zakonu. E sad, naravno da je posebna dio lobiranja se odnosilo na čitav niz i mailova i dopisa je bilo vezano o obvezi usklađivanja ugovora o iskorištavanju glazbenih izvedbi koji su sklopljeni prije stupanja na snagu ovog Zakona i njihovo usklađenje u roku od 3 godine. Tu se je pojavio problem retroaktivnog djelovanja, što je uvijek problematična situacija i koju zakonodavac, osim u ekstremnim slučajevima, treba izbjegavati i valja izbjegavati. Ajdemo biti realni. Ajmo, slušali smo, imali smo prilike čuti tzv. dvije suprotstavljene strane, i jednu i drugu. I moram vam priznati da svi zajedno znamo kako je to kod nas do sad išlo, a ide, i sigurna sam da ne griješim dušu kad kažem da je bilo slučajeva kad ugovori nisu potpisivani, kad svakako ne sa svim izvođačima, koji su na nekoj snimci sudjelovali, sigurna sam da im je plaćeno na različite načine bez traga, u kešu, bez ugovora, a vjerovatno se desilo i neki puta da im uopće nije plaćeno. Očito je da će ova odredba uzrokovati probleme u praksi i tek nam ostaje vidjeti kako će se stvari razvijati i može li uopće biti načina kako treba biti napisana da pokrije situacije koje će donijeti stvarni život. Dakle ono što će se raditi u budućnosti, jasno je definirano zakonom. Stvar je ovog vraćanja u prošlost. Ja bih voljela i bila bih sretna da i ovaj Zakon imao, kao neki zakoni obvezu da se, da postoji neki rok u kojem se treba napraviti procjena učinaka ovog Zakona. Hajmo biti pošteni i reći, radi se stvarno o složenoj materiji. Nije ju lako urediti. Nije ju lako urediti tim više što se od osnovnog zakona kojeg ponavljam je iz 2003. godine desilo što se tiče tehnologije stvari koje su bile nezamislive. Ali zašto mi uvijek kaskamo za tehnologijom? Zašto kaskamo za svim onim tokovima novca? I zato ovaj Zakon treba zaista gledati u kontekstu kao da je živa tvar jer on to zaista i je, koja će se redoviti morati procjenjivati, dopunjavati i mijenjati. Hvala.
Hvala i vama. Gospođa Vesna Bedeković će govoriti ispred Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvažena ministrice, gospođa ravnateljice, državni tajniče. Evo kao što vidimo pred nama je Konačni prijedlog zakona o autorskom pravu i srodnim prava i samo ću podsjetiti da ćemo evo ovim Zakonom zapravo modernizirati prije svega nacionalni sustav zaštite autorskog i srodnih prava u skladu s potrebama suvremenog digitalnog društva i razvojem naravno odgovarajućeg europskog pravnog okvira, dakle pravnog okvira Europske unije. No jednako tako donošenjem Zakona provest će se usklađivanje sa dvije direktive europske. Jedna je Direktiva o autorskom pravu i srodnim pravima na jedinstvenom digitalnom tržištu, a druga je Direktiva o utvrđivanju pravila o ostvarivanju autorskog i srodnih prava koja se primjenjuju na određene internetske prijenose organizacija za radiodifuziju i reemitiranja televizijskih i radijskih programa. Kao što je već naglašeno u uvodnom izlaganju u izradi ovoga Zakona sudjelovalo je više od 60 dionika iz različitih sektora. Održana je javna rasprava. Na javnoj raspravi je sudjelovao čitav niz odnosno iznimno veliki broj zainteresiranih dionika. I nakon što smo ovaj prijedlog prihvatili ovog Zakona u prvom čitanju u Hrvatskom saboru dakle održan je još čitav niz konzultacija vezano za određena sporna pitanja, je li naravno sa zainteresiranim dionicima. I podsjetit ću da su u međuvremenu održane dvije tematske sjednice Odbora za informiranje i informatizaciju i medije. Jedna sa diskografima i izvođačima i druga sa novinarima i nakladnicima. I ja ću se samo osvrnuti dakle na najznačajnije razlike između prvog i drugog čitanja u odnosu upravo na pitanja koja su se u raspravama i među dionicima dakle u dodatnim konzultacijama pokazala najspornija. Njih možemo rasporediti na nekoliko područja. Prvo područje ono što je izazvalo po mojoj procjeni najviše, evo najjače je odjeknulo u javnosti to je područje ugovora između proizvođača fonograma odnosno diskografa i glazbenih umjetnika izvođača. Naime, znademo da i Direktiva o autorskom i srodnim pravima na jedinstvenom digitalnom tržištu prepoznaje doista slabiji položaj autora i izvođača u odnosu na nakladnike i producente i naravno uvodi neke nove mehanizme za jačanje pozicija autora i izvođača u odnosu na nakladnike odnosno producente koji su svi uključeni u ovaj Konačni prijedlog zakona. Neki od mehanizama Direktive dakle za jačanje pozicija autora i izvođača koji su ugrađeni u ovaj Prijedlog zakona konačni je prije svega načelo odgovarajuće razmjerne naknade, zatim obveza transparentnosti odnosno obveza da nakladnici producenti moraju redovito izvještavati autore i izvođače o iskorištavanju njihovih djela i izvedbi za koja su prenijeli prava iskorištavanja i naravno o ostvarenim prihodima i naknadama koje trebaju primiti. Zatim mehanizam za prilagodbu ugovora i svakako naravno pravo na opoziv. Podsjetit ću, već sam to rekla i u replici ali ću ponovno podsjetiti da na žalost usprkos svim višekratnim dodatnim konzultacijama sa svim zainteresiranim dionikom nije bilo moguće i nije nađeno jedno rješenje koje bi zadovoljavalo sve zainteresirane strane. I stoga dakle nekako su te obje zainteresirane strane ostale na svojim tvrdim pozicijama i stoga ovaj Konačni prijedlog zapravo predstavlja kao što sam i rekla i ja sama u replici, to je moje mišljenje jedno kompromisno rješenje odnosno okvir za reguliranje prava i obveza gdje se tim novim rješenjem uređuju ugovori o stjecanju prava iskorištavanja glazbenih umjetničkih djela, izvedaba na internetu kao oblik iskorištavanja glazbenih umjetničkih izvedaba koje predstavlja glavni predmet sporenja između izvođača i proizvođača fonograma. Dakle, one su ovdje riješene na odgovarajući i predloženo je rješenje na odgovarajući način. Naravno mi ćemo o tome dati svoje mišljenje i kroz pojedinačne rasprave i kroz na kraju krajeva glasovanje o Konačnom prijedlogu ovoga Zakona. Ono o čemu je bilo riječi dakle prijelazne odredbe članak 306. uređuje da se ugovori o iskorištavanju glazbenih izvedaba umjetnika izvođača koji su između, umjetnika izvođača i proizvođača fonograma sklopljeni prije stupanja na snagu ovoga Zakona moraju uskladiti s ovim odredbama u roku od 3 godine. Koliko smo vidjeli to je odredba koja je izazvala dosta bure i dosta prijepora. Jednako tako bitne razlike u jednom drugom području između prvog i drugog čitanja je u području novinarskih djela i nakladnika informativnih publikacija. Iako su novinarska djela kao pisana govorna ili audiovizualna djela i do sada uživala autorsko-pravnu zaštitu je li, naravno ukoliko su zadovoljavala opći uvjet da predstavljaju originalnu intelektualnu tvorevinu a nisu predstavljala dnevne novosti i druge vijesti koje imaju karakter običnih medijskih informacija je li, sada su novinarska djela izričito navedena kao autorska djela naravno razlike bitne i po mom sudu poboljšane između prvog i drugog čitanja postoji i u području ugovora o audio vizualnoj produkciji i emitiranju audio vizualnih dijela. I svakako bitno područje u kome je došlo do poboljšanja je područje arhitektonskih dijela gdje su naravno unaprijeđene odredbe, čini mi se da je kolegica Mrak Taritaš prije mene djelomično u svojoj raspravi u ime kluba njenog govorila o ovoj problematici. Tu su doista unaprijeđene odredbe koje se odnose na arhitektonska djela, a ono što mislim da je dosta značajno uvedene su posebne odredbe koje se odnose na obnovu arhitektonskih objekata koji su zaštićena kulturna baština, odnosno zaštićena kulturna dobra kako bi se jasno uredila ova pitanja, pa onda i u kontekstu aktualne obnove potresom oštećenih arhitektonskih dijela. Naravno da će donošenje predloženog zakona osigurati jasnija svakako pravila zaštite autorskog prava i srodnih prava prikladna za primjenu u digitalnom okruženju. Naravno da će se tim pravilima postići veća pravna sigurnost i svakako će se doprinijeti održivosti kreativnih, kulturnih i medijskih industrija i svakako očuvanju kulturne baštine, a ne narušavajući pritom slobodu izražavanja i druge interese korisnika digitalnih sadržaja i usluga. I stoga će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati Konačni prijedlog zakona o autorskom pravu i srodnim pravima i ponovno ću ponoviti da doista smatramo da ovaj zakon, dakle predstavlja jedan dobar okvir za reguliranje prava i obveza između raznih dionika u različitim sektorima kreativnih industrija. Ovo je vrlo, vrlo kompleksan zakon. Obuhvaća čitav niz različitih zainteresiranih dionika, različitih sektora. Ali opet, klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da ovaj zakon predstavlja jedan dobar kompromis između svih dionika, jedan dobar okvir za reguliranje međusobnih prava i obveza svog tog velikog broja zainteresiranih dionika iz različitih sektora i to bez, dakle pristranosti i bez ulaženja u međusobne odnose između zainteresiranih dionika iz različitih sekcija. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. Gospođa Katarina Peović će govoriti u ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke i Radničke fronte. Izvolite.
Hvala. Dobar dan svima. Prije svega rekla bih da su autori kako smo ih sad tu različito definirali prije svega radnici i radnice. I moraju se štititi njihova radnička prava, socijalna i ekonomska prava. Pa ću ja ispred kluba HSS-a i Radničke fronte dati primjedbe na ovaj zakon prema komentarima tih radnica i radnika, znači iz Društva za zaštitu novinarskih autorskih prava i Sindikata novinara i Hrvatskog novinarskog društva koji su od samog početka predlagali izmjene i te izmjene ponovit ću još jednom u najvećoj mjeri nisu prihvaćene bez obzira što ministrica rekla. I moram se složiti, tu ću se sa vama apsolutno složiti da jeste uvrstili u zakon novinare, prvi puta je stvarno ono što ste rekli stoji novinarska djela su uvrštena među autorska djela. Ali svugdje drugdje po zakonu novinari izostaju, pa već i u članku 1. nemamo autore novinare. Najveći problem osim ovog znači imenovanja je taj da zakon poslodavce stavlja u neprihvatljivo privilegiranu poziciju u odnosu na radnike. U pravnom smislu, ali možemo čak reći u bilo kojem drugom nema logike da autorsko pravo automatski bude pravo na sekundarnom nositelju, znači na poslodavcu, na producentu, na vlasniku medija itd. a ne na autoru. Zakon negativno time utječe i to je najopasnije na socijalna i ekonomska prava autora, posebno novinara i fotografa. Ovim zakonom omogućeno je dakle nakladniku, poslodavcu, producentu, vlasniku medija da neometano iskorištava autorska prava, prava autora. Zakon o autorskom pravu valjda bi trebao biti Zakon o autorskom pravu, a autorska prava bi trebala biti prava autora, a kao posljedica ovog zakona doći će u pitanje zaštita i status radnog odnosa jer će brojni vlasnici medija odlučiti da nemaju potrebe za autorima jer i onako zadržavaju portfolio njihovih djela, mogu ih otpustiti. Da to stoji u zakonu citirat ću vam dakle članak po članak, znači imamo recimo članak 93. stavak 1. koji glasi: „Ako ugovorom o audiovizualnoj produkciji između audio vizualnog producenta i autora doprinosa nije sve drukčije određeno smatra se da audio vizualni producent stječe pazite sad ovo sva imovinska prava iskorištavanja autora doprinosa u opsegu potrebnom za ispunjenje svrhe ugovora moram napraviti mali ekskurs pa reći posebnu pažnju treba usmjeriti na doslovnost kojom se zakonodavac rješava temeljnog prava radnika otvoreno priznajući da producent doslovno iskorištava autora. Znači, čak ne ni njegovo djelo, nego iskorištava autora doprinosa. No, hajmo biti do kraja, dakle denotativni. Onda je zakonodavac uveo ipak jednu iznimku u stavku 2. pa kaže: „Iznimno od odredbe stavka 1. ovoga članka autori doprinosa zadržavaju pravo da se svojim doprinosima audio vizualnom dijelu samostalno koriste. Znači mogu se koristiti samostalno, ali samo ako se time ne nanosi povreda pravima audiovizualnog producenta tog dijela. Znači drugim riječima autor nekog dijela priloga trebao bi nekako osluškivati producentovo mišljenje da li taj audio vizualni producent toga dijela će biti ili neće biti oštećen, znači koje je tu mišljenje toga smije li samostalno koristiti autor vlastito audio vizualno djelo koje je stvorio onaj tko plaća je taj posjednik, a onaj koji radi je u potpunosti izvlašten od svojega rada. Dakle, možemo samo zaključiti da prije 400 godina Shakespeare ipak prodaje pravo na korištenje svojih soneta. Znate da je prodavao svoje sonete bogatim plemićima koji su te sonete onda poklanjali pod svojim imenom svojim djevama. No, ovo je još gora situacija, znači jer se ovdje niti ne traži nadoknada, autorstvo se dakle uopće ne shvaća u onom smislu kakvom se autorstvo shvaća još od romantizma, a to znači originalnost djela koje se pripisuje svojem autoru. U ovom zakonu autor nema nikakva prava ni imovinska, ni autorska već je potpuno razvlašten od tih svojih prava. Možemo zaključiti da u 21. stoljeću donosimo zakon u kojem autorska djela stvorena u radnom odnosu bez prostornog i vremenskog ograničenja kako kaže zakon zauvijek postaju imovina naručitelja i nakon što ugovorni odnos prestane. Treba naglasiti ono na što upozoravaju novinari i medijski radnici, da to nije uobičajena praksa nigdje u europskoj ali ni globalnoj legislativi vezanoj uz autorska prava. Najduže trajanje korištenja autorskog prava je ono pravo autora za života, a to pravo 70 godina nakon smrti uživaju njegovi nasljednici. Do sada je Zakonom o autorskim pravima bilo uređeno da se ugovorom o radu određuje između ostalog stječe li poslodavac pravo na iskorištavanje autorskog djela, te posebice ako ga stječe opseg i trajanje prava iskorištavanja autorskog djela. Tako je ukoliko nije drugačije bilo određeno autorsko pravo na autorskom djelu zadržava autor bez ograničenja. Znači članak 76. Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima. Prema novom zakonu ukoliko nije drukčije određeno poslodavac stječe sva imovinska prava na autorskom djelu koje je stvorio autor. Time se autor stavlja u podređeni položaj prema svojem dijelu, a poslodavcu se olakšava odluka o otkazu s obzirom da zadržava sva imovinska prava nad autorskim djelom. S obzirom da najveći dio ugovora o radu ili ugovora o djelu sadrži tipizirane odredbe kojima se ne uređuju prava nakon prekida radnog odnosa jasno je da će poslodavac u najvećem dijelu slučajeva dobiti sva imovinska prava nad autorskim djelima. I kada mi ministrica kaže to je uređeno Zakonom o autorskim pravima, onda se moramo pitati pa šta znači onda članci 93. ili članci 100. ili članak 101. u ovom zakonu koji u potpunosti razvlašćuju onog koji je napravio vlastito djelo. Nadalje, ne samo da ga razvlašćuje i dakle da poslodavac postaje vlasnik tog dijela, nego nadalje u ovom prijedlogu zakona o autorskom pravu imamo članak 100. stavak 2. koji glasi: „Ako ugovorom o radu ili drugim aktom kojim se uređuje radni odnos ili drugim ugovorom sklopljenim između autora i poslodavca nije drukčije određeno smatra se da je poslodavac stekao isključiva autorska imovinska prava iskorištavanja autorskog djela stvorenog u radnom odnosu. I pazite sad u sadržaju i po opsegu koji je potreban za ostvarenje djelatnosti koju obavlja i to bez prostornog i vremenskog ograničenja neovisno o prestanku radnog odnosa za vrijeme čijeg trajanja je djelo nastalo. Znači, niti prostor, niti vrijeme, niti prestanak radnog odnosa nisu dovoljni da bi se vratilo djelo onome tko je to djelo napravio. Znači, bilo bi logično da po prestanku radnog odnosa autorskog prava na autorskom djelu stvorenom u radnom odnosu pripadaju autoru znači ta autorska prava, s tim da dosadašnji poslodavac i to novinari, znači medijski radnici upozoravaju može imati naravno pravo prvenstva u pogledu sklapanja autorsko pravnog ugovora, ali prvi vlasnik mora biti naravno autor. Ovaj zakon u stavku 3. omogućuje ne samo da poslodavac ima pravo da djelo stvoreno u radnom odnosu javno objavi, već da ga i prerađuje i da ga prevodi, te tako koristi sastav i s drugim dijelom radi zajedničkog korištenja, te uključi u zbirku ili bazu podataka kao i da djelo predstavlja javnost pod imenom poslodavca zajedno sa autorovim imenom uz dodatak ako je to moguće s obzirom na način korištenja iako nije drukčije ugovoreno sa autorom djela. Znači, nakon što se autoru oduzelo vlasništvo nad vlastitim uratkom čak se i imenovanje autora može ugroziti i preskočiti ako je to moguće ili ako nije moguće prema tome kako to već interpretirate. Znači, stavkom 4. i tu ću završiti dodatno je potvrđeno da poslodavac može dovršiti autorovo nedovršeno djelo bez da mora ishoditi odobrenje autora da dovrši njegovo nedovršeno djelo. Znači ne samo da naručitelj može posjedovati to djelo, može ga prerađivati, može ga nepotpisati, sve može, autor ne može ništa.
Hvala vam lijepa. Sada je ministrica kulture i medija gospođa Nina Obuljen Koržinek tražila riječ u ime predlagateljice. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Ja sam zamolila da uzmem riječ, jer mislim da ne bi bilo dobro da ovakve teze ostanu neodgovorene, jer ovo sve što ste iznijeli sad i što je izneseno je zaista nevjerojatno. Nakon prvog čitanja, nakon rasprave na odborima pokretati ovakve teze i tvrditi da ovakav zakon potpuno razvlašćuje autore na temelju jednog jedinog članka, jednog od više od 300 koji uređuje što? Prava kada je netko u radnom odnosu. Dakle, to nema veze s producentom, nema veze s filmom. Nema producenta koji zaposli, pitajte kolegicu Raukar je li ikad dobila ugovor o radu i zaposlila se kod nekog producenta da snimi film. To su potpuno neusporedive kategorije, potpuno. Ja sam na Odboru vrlo taksativno rekla da se slažem sa stavom predstavnice Udruge novinara u smislu da treba pojačati, poboljšati položaj novinara. Ali ono što ona predlaže bi pogoršalo status novinara u radnom odnosu, pogoršalo. Dakle, ovdje se radi o tome da kada stvarate autorsko djelo samo onda kada ste u radnom odnosu netko vaš je angažirao da to radite ne jednokratno, nego zato da bi s tim autorskim djelom kasnije u funkciji toga raspolagao i ovdje se to ex lege uređuje samo ako nije ugovorom drugačije određeno. Ja ću vam dati jedan primjer s nadom da će možda onda biti jasnije. Zamislite fotografa zaposlenog u Ministarstvu kulture i medija koji radi na nekom arheološkom iskapanju. Dakle, on je tu jedini jer mu je to radno mjesto. Fotografira i dokumentira proces arheoloških iskapanja. Kasnije postavljamo izložbu. Mi nemamo druge fotografije. Imamo samo njegove ili njene. Ta djela uđu u fundus muzeja, javnog muzeja. Ne postoje druge fotografije. Nitko drugi nije bio zaposlen da bude na tom mjestu. To nije novinar koji je kao samostalni djelatnik sa autorskim ugovorom proizveo neko djelo da bi ga kasnije monetizirao. Dakle, osoba je samo tu bila s tom funkcijom da to napravi da bi se to kasnije moglo koristiti za neku javnu funkciju. Pa što ćemo mi kada taj novinar odnosno fotograf da otkaz skinuti fotografije sa zida? Hoćemo li to napraviti? Tko će onda ako se zalažete za prava radnika i radnica ikoga zaposliti? Nego će svi raditi u prekarnom odnosu, u nesigurnim uvjetima. Dakle, to je ono za što vi sada mene tako gledate, ali ovo što vi zagovarate ne bi dovelo do sigurnosti radnika i radnica, nego upravo suprotno. Tko bi zaposlio novinara ako novinar trenutkom kada da otkaz povuče sve članke koje je do tada napisao? Pa koji bi nakladnik onda novinara uzeo u stalni radni odnos ili da mu isplati ne znam neki iznos da bi mogao ili će skidati sa svih svojih portala i svih svojih izdanja? Dakle, ovo što vi zagovarate kao prvo nije utemeljeno u tekstu zakona. Kao drugo, izrijekom ide protiv intencije da se što više ljudi zapošljava da rade u sigurnim okolnostima, da imaju ugovore o radu, da budu zaštićeni, a vi zastupate situaciju u kojoj bi valjda svi morali raditi prekarno, na ugovore, povremene, privremene itd. Dakle, još zadnja stvar vezano uz novinare, a to sam rekla i na Odboru. Zakon o medijima uređuje ovlasti urednika. Dakle urednik dobije tekst. On ga prilagodi. Sada sam davala neki intervju, rekli su 18 tisuća znakova. Ja sam odgovorila sa 19 tisuća. Urednik će ga skratiti. Pa je li to nešto? Pa to je nešto što je regulirano Zakonom o medijima. To nema veze s ovim Zakonom. Tako da ja sam uvjerena da će ovaj Zakon u onom ključnom cilju da novinari budu zaštićeniji u odnosu na korištenje njihovih sadržaja od strane agregatora biti u neusporedivo boljem položaju nego što su sada, jer sada su potpuno, ali potpuno nezaštićeni. Hvala.
Hvala. Ostanite, ostanite, ostanite gospođo ministrice imate replike. Katarina Peović prva replika.
Dobro ako je tako onda ćete prihvatiti sve naše amandmane, jer ono što mi tražimo je da se to pojasni. Ali ću vam odgovoriti na ove druge stvari koje ste iznijeli. Ja sigurno nisam za prekarni status radnika u medijima, niti za prekarni status novinara. Ali ono što vi postavljate kao horizont, a to je horizont ne može se bolje. Što vi mislite tko će njih zaposliti ako postavimo njihova prava tako visoko je onaj horizont koji postoji kod HDZ-a i koji postoji u našoj Vladi i koji slušamo ovdje svaki dan ne samo vezano uz ovaj vaš zakon, nego apsolutno sve zakone i sva radnička prava na apsolutno svakom pitanju, što vi mislite tko će te radnike zaposliti ukoliko njihova prava postavimo tako visoko. Ali ono što vam je odgovorilo i Novinarsko društvo i Sindikat novinara, dakle i svi znači radnici u tom sektoru je nešto sasvim drugo, a to je da to nigdje ne postoji u Europi, niti globalno.
Hvala. Gospodin Fabijanić. Čekajte, čekajte. Odgovor.
O tome kako naša Vlada brine o radnicima mislim da se vidi o statusu i o povećanju plaća i o svemu dalje da ne ulazim. Ali na žalost vi niste svjesni da ovo što predlažete nije ovo što vi zagovarate i zato bi trebalo pročitati tekst. Ne želim docirati, ali zaista bilo bi važno da se pročita tekst, da se uzme u obzir situacija u kojoj su danas novinari potpuno, potpuno, potpuno nezaštićeni. Postoji agregatori koji žive od toga da koriste tuđi autorski rad. To ovaj zakon rješava. Protiv toga su se platforme zalagale i zalažu se, a vi ne razumijete na žalost da zalaganjem ovim kako vi to prezentirate biste zapravo išli na korist njima a ne autorima.
Sada stvarno gospodin Fabijanić. Ispričavam se ministrice … [[ne razumije se]]
Ovo je vrlo obiman zakon uvažena ministrice i pitanje poznavanja ovako široke materije u detaljnom dijelu je izrazito, to je nemoguća misija. Ali, kada govorimo o nekom konkretnom primjeru, kad ste vi spomenuli ovaj, u ministarstvu osobu koja radi fotografije, samo ću spomenuti jednu činjenicu, da moramo raditi distinkciju između fotografa i fotoreportera, to su dva zanata koji koriste istu spravu. To je jedno, drugo fotograf ako radi pri ministarstvu de facto, i ako participira u bilo kojem izdanju, riječ je o javnim aktima RH koji god oni bili, koji de facto ne podliježu autorskim pravima. Prema tome, druga je stvar ako hoćemo donositi nekakav konkretan primjer, onda je bolje da se pozivamo na fotoreportera u jednoj privatnoj [[Upadica: Hvala.]] nakladničkoj kući. Evo, zahvaljujem.
.../nerazumljivo/... izvolite odgovor.
Moram vas ispraviti, dakle svaki autorski rad podliježe režimu autorskog prava i to je upravo razlog zbog kojih je i unesen zakon, članak 100 upravo ovo što ste vi sad rekli, dakle bez obzira je li netko fotoreporter ili fotograf u smislu ovog Zakona, to je potpuno irelevantno, ta osoba sutra može imati svoju izložbu, imati svoja autorska umjetnička djela, dapače, umjetnička djela. A onda se kasnije može dogoditi, ako to nije uređeno s poslodavcem, da je bilo ta osoba ili neki nasljednik, za ono što je stvoreno u radnom odnosu, onemogući da se to dalje koristi i to vam je jedino što piše u čl. 100. Ništa drugo. Kolegici iz novinarskog društva više puta smo i na radnim skupinama, svi, ne mi, svi koji su sjedili objašnjavali da ovo nije članak o novinarima. Ovo je članak o radnom odnosu sa vrlo jasnim [[Upadica: Hvala.]] mogućnostima, dapače, izuzećima koja se preporučavaju.
Hvala lijepo. Gđa. Urša Raukar-Gamulin.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Poštovana ministrice, vi ste sada rekli da razumijete situaciju slabije strane novinara u odnosu na izvođače. Koliko se sjećam, to ste rekli i na odboru koji je bio neki dan. Da, rekli ste isto tako da je prijedlog koji je došao od strane kolegice iz medija nije dobar. I to mogu prihvatiti. Ja vas samo želim pitati zašto ministarstvo nije pokušalo iznaći bolji prijedlog i zaštititi slabiju stranu u pregovorima sa izdavačima? Evo, to je moje pitanje. Hvala.
Izvolite odgovor.
Ponovit ću ono što sam rekla na, u Odboru, dakle uvođenje, uveden je prvi put pojam novinarskog djela kao autorskog djela, detaljno su riješena pitanja atribucije i za novinare i za izdavače. Isto tako, detaljno je u čl. 100 obrazloženo kad se može iz toga izuzeti, kako, a u Zakonu o medijima definirano da je obveza poslodavca u slučaju novinara sklopiti ugovor u kojem se reguliraju autorska prava. Dakle od svih profesija na koje se eventualno može odnositi čl. 100, u stvarnosti u odnosu na Zakon o medijima on se najmanje odnosi na novinare, a gle čuda, samo su novinari na tome nastavili inzistirati i to bez obzira što je kolegici na radnoj skupini više puta
Gđa. Anka Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovana ministrice. Dakle tu u našim raspravama nebrojeni broj puta smo rekli da je, i vi ste to naglasili, da je riječ o složenoj problematici, da je riječ o sukobu različitih interesa, da su tu nekakve suprotstavljene strane koje su, nisu kao u nekim drugim stvarima podjednako nezadovoljne nego, dosta su nezadovoljne. Mi imamo neke druge propise gdje pri kraju propisa se kaže da će u roku od 2 godine biti procjena učinka tog propisa koji je. Čini mi se da bi to trebalo napraviti i za ovaj Zakon, u ovom Zakonu to nema. Mi ćemo kao takav dati amandman, pa možda da razmislite da se zapravo, da imamo tu kroz 2 godine da vi pratite dakle, izvršna vlast prati propis i imamo ono što radimo procjenu učinka propisa, što se u prostoru desilo jer, i da vidimo što i kako dalje. Nijedan zakon nije uklesan u kamen, nije ni ovaj i interes je svih da dobijemo što bolje rješenje koje je što prihvatljivije.
Hvala. Izvolite odgovor.
Ja se slažem s vama da je važno pratiti provedbu propisa, mi to stalno radimo, zato je ovaj Zakon i donio cijeli niz poboljšanja u odnosu na važeći zakon i u onom dijelu u kojem ga ne usklađujemo sa direktivama. Međutim, napomenut ću da je u središtu onoga što se uređuje ovim zakonom, ostvarivanje privatnog prava i, a režimi, posebno režimi kolektivne zaštite, ali i svi drugi iskorištavanja su predmetom stalnog nadzora cijelog niza tijela koja su uspostavljena ovim Zakonom pri Državnom zavodu za intelektualno vlasništvo, tu je ravnateljica Kuterovac, koji kontinuirano prate primjenu. Dakle i postoje i institucije, vijeća stručnjaka i arbitraže i dakle svi mehanizmi plus obveze stalnog javnog izvještavanja. Tako, ja bih rekla, čak u odnosu na neke druge propise, ovaj zaista ima vrlo, vrlo visoku razinu [[Upadica: Hvala.]] kontinuiranog praćenja i to je važno i dobro.
Hvala lijepo gđo. ministrice. Nemate više replika za sada. Sada je na redu Klub zastupnika HSLS-a i reformista, kojeg će predstaviti, čijih stavova će predstaviti g. kolega Darko Klasić, izvolite.
Hvala lijepo cijenjeni potpredsjedniče Sabora. Cijenjena ministrice i suradnici, uvažene kolegice zastupnice i zastupnici. Ovo je zbilja obimni zakon koji treba dobro proučiti i sagledati sa svih strana. Ekspanzija interneta i internetskog servisa od 2003. g. kada je donesen Zakon o autorskim pravima potpuno su izmijenili se odnosi unutar kreativne industrije, ali i otvorila pitanja granice slobode te je bila nužna regulacija na Internetu kao i bolja zaštita autora i izvođača nakladnika. Novim Zakonom o autorskim pravima implementira se direktno i direktiva EU o autorskim i srodnim pravima na jedinstvenom digitalnom tržištu koje je stupilo na snagu 7. lipnja 2019. godine. Cilj direktive je stvaranje jedinstvenog digitalnog tržišta EU, te da kreatori sadržaja, odnosno autori izvođači, izdavači mogu u budućnosti steći pripadajuće prihode od svog rada, odnosno svi dobiju pravičnu i primjerenu naknadu. Ovim zakonom se nastoji napraviti da te velike platforme počinju sklapati ugovore i plaćati za sadržaj u području medijskih proizvoda i područja audio vizualnih proizvoda. Za pojedince i građane ovdje se ništa neće zapravo primijeniti pogotovo i u Hrvatskoj, i dalje će se moći šerati linkovi na društvenim mrežama. Građani koji nekonvencionalno koriste sadržaj na način na koji su do sada koristili to će činiti i dalje. Stvar se zapravo mijenja samo za velike distributore djela. Zakon o autorskim pravima i srodnim pravima detaljno će urediti pripadanje autorskih djela stvorena u državnoj i javnoj službi, te na sveučilištu. Ali uređuju se i prava za naknadu za stvaranje autorskih djela u radnom odnosu i njegovo iskorištavanje. Ono što mene zabrinjava u ovom zakonu zbog slobode medija i govora, a odnosi se na novinare i opasnu odredbu koja se primjenjuje na autorsko djelo stvoreno u radnom odnosu prema kojem se naručitelj bez privole autora i njegovog koautorskog djela može mijenjati i dopunjavati i dovršavati. To je neprihvatljivo. Intervencija je novinarski posao, a to je prenošenje točne i pravovremene informacije. Jer intervencija naručitelja takve informacije mijenja i ne dolazi u javnost u svom izvornom obliku bez konzultacije sa autorom. Time se prelaze granice uređivanja i ulazi se u prostor cenzure od vlasnika medija ili izvođača. Ono oko čega se zapravo najviše razvila polemika u javnom prostoru je pitanje pronalaska najboljeg kompromisa između diskografa izvođača u pravičnoj raspodjeli naknada i oko toga je bilo najviše zapravo polemike. Tu je neosporno dobra namjera zakonodavca ovim zakonom da se osigura što više sredstava za hrvatsku kulturu i kreativnu industriju. U ovom digitalnom vremenu kad su svi u riziku da ne ostvaruju prihode zbog interesa velikih digitalnih platformi. Ovdje je bio veliki izazov očigledno osigurati i pravičnu podjelu naknade kako bi svi bili zadovoljni. Evo rekla je i kolegica Mrak-Taritaš da smo bili svi zapravo izloženi velikom pritisku velikih a nazvat ćemo ih i lobija koji zastupaju svoje interese i tu je trebalo zbilja biti hladne glave i napraviti zakon koji će biti dobar kompromis da će svi biti zadovoljni. Naglasak je na potrebi osiguranja pravične naknade, jer zakon će biti uspješan ako se osigura pravo na pravičnu naknadu svim nositeljima prava. Vidljivo je da postoje veliki prijepori između diskografa i izvođača koji su upućeni jedni na druge i jedni bez drugih ne postoje. Ali njihove nesuglasice nisu se uspješno riješile u proteklih 17 godina iako je zakonodavac i nakon prvog predstavljanja zakona pozvao na dogovor dionike ovog zakona on nije postignut, te se očigledno pristupilo izradi kompromisnog zakona što je uzrokom brojnih kritika pojedinaca i udruga kao i najavama tužbi. Zakon nastoji ovdje urediti odnose između umjetnika, izvođača i diskografa nakon gotovo desetljeća nelegalnog iskorištavanja snimki na Internetu i nakon što sudski procesi koji su međusobno pokrenuti vezani uz to nelegalno korištenje traju već cijeli niz godina i pitanje kada će se okončati. Nama kao Liberalima osnovna intencija zakona mora biti da svi koji sudjeluju u izvedbi djela mogu u budućnosti steći pripadajući prihod od tog svog rada, odnosno pravičnu i primjerenu naknadu kao što navodi direktiva EU, te da time nije narušeno autorsko pravo i sloboda tržišta. Mislim da bi bilo pravično ukoliko to individualno ugovorima nije drugačije regulirano. Podjela prihoda od streaming platformi u odnosu između diskografa izvođača po jednakom principu kako se sada dijele naknade ostvarene od emitiranja na radiju i televiziji. Sloboda, volja svakog izvođača mora biti jasno i neosporno izražena kao što i uvjeti pod kojima se određena prava prenose na diskografe moraju biti jasno navedeni u ugovoru između izvođača i diskografa. Vezano za odnos proizvođača fonografa i izvođača Ministarstvo kulture je u zakonu predložilo i rješenje koje prepoznaje izvođače kao slabiju stranu i definira kako ti ugovori moraju izgledati, te u ovom zakonu to smatramo korektnim. Smatramo jedino da bi rok od godinu dana bio primjereniji kako bi se uskladili ugovori te smatramo da je predloženi rok od tri godine bespredmetno dug. Ne najboljim rješenjem također u zakonu smatramo dodjelu i svih mjerodavnih ovlasti Hrvatskoj udruzi za zaštitu izvođačkih prava HUZIP-u, jer bi prema prijedlogu ta udruga trebala ocjenjivati valjanost ugovora između izvođača i diskografa, a istovremeno bi i preko nje išle sve isplate izvođačima u slučaju da ti ugovori proglase se nevažećim kada su u pitanju autorska prava ostvarena na digitalnim platformama. HUZIP je inače udruga koja prikuplja naknade od emitiranja naših izvođača u kafićima, hotelima. Za izvođače jednom godišnje raspodjeljuje naknadu izvođačima jednako kao što zajamčeni za autore. Pritom HUZIP zadržava troškove ostvarivanja prava od 30% što također smatram neprimjerenim. To je preveliki postotak da se direktno uzima od izvođača. Zakon o autorskim pravima i srodnim pravima treba štititi kreativnost u digitalnom dobu, istovremeno omogućiti slobodu i zaštitu autorskog djelovanja što znači da se pred velike internetske platforme stavlja obaveza plaćanja pravičnih naknada autorima čija se djela tamo dijele. Ovaj zakon bi trebao donijeti konkretne koristi građanima, kreativnom sektoru, medijima istraživačima, nastavnicima, institucijama kulturne baštine. U predloženom zakonu neke stavke nisu dovoljno jasno definirane unatoč najboljoj namjeri zakonodavca, te smatram da se iste trebaju nadopuniti kako bi zakon bio pravičniji i jasniji. Evo hvala lijepa.
I vama. Sada je gospođa potpredsjednica Sabina Glasovac na redu koja će predstavljati stavove Kluba zastupnika SDP-a. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Evo nas ponovno s istom temom u drugom čitanju novi Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima. Činjenica je da ovaj Zakon datira od 2003. godine, da je doživio brojne izmjene, da je morao biti usklađivan ovih 18 godina sa brojnim međunarodnim ugovorima kojih je Republika Hrvatska potpisnica jednako tako i direktivama što Vijeća Europe, što Europskog parlamenta. Isto tako potpuno je jasno da intencija izrade novoga zakona koja nije bila niti malo laka i poprilično je kompleksna bila uzrokovana zapravo donošenjem Direktive 2019/790 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. travnja 2019. godine gdje je jedna od bitnih stavki između ostalog bila kada govorimo zapravo o funkcioniranju u novom društvu gdje se način stvaranja, proizvodnje i distribucije iskorištavanja autorskih djela i predmeta zaštite srodnih prava bitno se izmijenio u kontekstu razvoja digitalnog informacijskog društva. I Europska komisija, Europski parlament zapravo u tom dijelu su regulirale, odlučile regulirati određene međuodnose i prema državama članicama uputile su obvezu da svoje zakonodavstvo usklade sa navedenom direktivom. Taj rok za usklađenje našeg zakona je prošao krajem 6. mjeseca. Mi kasnimo 3 mjeseca, ali dobro s obzirom da je ova cijela situacija Covida možda nam to može biti olakotna okolnosti. Jedna od bitnih pretpostavki same Direktive i duh Direktive a o tome je bilo dosta govora i u prvom čitanju u ovom Saboru i te dvije točke su se nametnule kao bitne točke prijepora bile su to je znači pravična i ravnomjerno naknada za iskorištavanje glazbenih djela na digitalnim platformama. I mi smo ovdje u prvom čitanju dosta o tome raspravljali. Ključne točke prijepora bile su upravo u odnosu novinara prema poslodavcima u ovom slučaju izdavačima odnosno nakladnicima i s druge strane izvođača i proizvođača fonograma ono što popularno u jeziku zovemo diskografima. I meni je drago da je ovo jedan od rijetkih zakona koji je doživio promjenu između prvog i drugog čitanja gdje su između prvog i drugog čitanja uvažene brojne primjedbe zastupnika iznesene ili u ovom Saboru na plenarnoj sjednici, ili na sjednicama odbora. To nije često a da se događa u parlamentarnoj praksi i to je ono što je pozitivno. Ne samo to. Između prvog i drugog čitanja cijela ova plenarna rasprava zapravo rezultirala je sa dvjema posebnim, dvama posebnim sjednicama, tematskim sjednicama Odbora na kojima se raspravljala o ova dva goruća pitanja koja su se nametnula kao ključne točke spora u prvom čitanju i to je nešto što je dobro, i to je nešto što je pohvalno i tim putem treba ići. E sada, možemo li biti zadovoljni Konačnim prijedlogom zakona sudeći prema atmosferi, prema pritiscima što je legitimno u svakom slučaju raznoraznih aktera kojih se ovaj Zakon tiče posebno kada govorimo o ovim dvama točkama spora i sa primjenom samog zakona kako će on živjeti u stvarnosti kada ga mi donesemo i ovdje izglasamo to je pitanje? Međutim, ja bih ovdje htjela upozoriti na par stvari za koje smatram koje su nama u Klubu SDP-a i dalje prepreka da podržimo ovaj zakon. Mi ćemo na njega pokušati intervenirati sa brojnim amandmanima i vaš stav o našim amandmanima uvjetovat će i našu podršku zakonu. Mi smo, naravno da su ti amandmani proizašli od ljudi kojih se zakon tiče, ljudi koji su stručni u samom području. Ja ću sada ukazati na par stvari koje su nama sporne. Znači potpuno je jasno da Klub zastupnika SDP-a naprosto po svom habitusu, po programskom usmjerenju staje u zaštitu slabijih i tu nemamo nikakvog straha da će nas netko sutra optužiti da radimo za nekakav lobi. Svatko ima svoje interese. Mi smatramo da slabiji, a oni su ovim zakonom definirani. To su novinari i izvođači su zapravo slabija pregovaračka pozicija i strana. To nije ništa sporno, to u ovom zakonu piše. E sada jesmo li mi uspjeli postići i zaštitu radnika odnosno ljudi bez obzira radi li se o glavnim izvođačima ili drugim izvođačima i hoće li oni nakon donošenja ovog Zakona uspjeti ostvarivati svoja prava na pravičnu i ravnomjernu naknadu u odnosu na druga prava to su autorska i prava proizvođača fonograma, to ne možemo jamčiti. Zašto? Zato što se ovim Zakonom donosi jedan grejs period odnosno prilagodba od 3 godine u kojima se svi ugovori postojeći moraju uskladiti sa zakonom. Znači 3 godine i dalje pravne neizvjesnosti za one koji te ugovore nemaju usklađene sa zakonom, a ovaj zakon definira jasno što taj ugovor mora sadržavati. On mora biti pisan u pisanom obliku. Nema više usmenih. I mora sadržavati pravičnu naknadu za kreaciju, jer bez kreacije zapravo nema niti djela. Mi sada govorimo ovdje o dva sukoba diskografa i izvođača. Da, ali mi moramo shvatiti bez autora izvođača nema tržišta, i nema posla i nema prava iskorištavanja, nema zapravo ničega, nema djela. Od njih sve počinje i ne može se dogoditi kao do sada da mnogi od njih od toga imaju nulu ili mrvice kada govorimo o glavnim izvođačima. A o drugim izvođačima koji sudjeluju u nastanku nekog autorskog djela kada govorimo o glazbenom djelu da ne govorim. Ovdje isto tako dakle ovdje … odnosno logično se postavlja pitanje gdje je pravna zaštita izvođača koju ćemo im jamčiti ovim zakonom do onoga trenutka dok se ne potpiše individualni ugovor između njega kao izvođača i proizvođača fonograma ako to bude period do 3 godine? Kako smo ih zaštitili? To je pitanje na koje ovaj zakon ne nudi odgovor. Znači pravna neizvjesnost i toleriranja ovakvog sustava, čak i činjenice da možda neki odnosi nisu ugovoreni ugovorima ili su definirani nekim drugim oblicima ugovora kojima se oni odriču onoga što im pripada, zapravo to je nešto na što nema odgovora. Drugo, kada govorimo o sastavnicama ugovora, članak 149. jasno kaže da je ugovor valjan u trenutku kada je pisan i kada proizvođač fonograma znači ovaj se izvođač se obvezuje ustupiti svoje djelo za daljnju reprodukciju odnosno iskorištavanje dati privolu na to, a proizvođač fonograma obvezuje se za to mu isplatiti određenu naknadu. Međutim, kada pogledamo obrazloženje vezano uz čl. 149 koji prati ovaj Zakon, to sam vas upozorila i na Odboru, tamo piše da će ugovor biti valjan ako zadovolji sve zakonom definirane sastavnice, međutim, tih sastavnica nema. Ja ne znam šta možemo učiniti u međuvremenu, rekli ste mi da je u prvoj verziji bilo definirano više elemenata koje ugovor mora sadržavati, one su u međuvremenu otpale, ali je obrazloženje ostalo takvo da ne odgovara tekstu samog članka zakona. Obrazloženje zakona ne odgovara. Možda bi bilo bolje da su ugovori malo jasnije definirani, ali sam smo tu gdje naprosto jesmo. Isto tako ono što je, znači definitivno je potpuno jasno da RH zapravo polazi od pravne pretpostavke da ne postoje regulirana prava na snimkama između glavnih izvođača i izdavača i da je opseg neriješenih odnosa poprilično širok jer da nije tako, taj rok ne bi bio 3 godine, što je potpuno nejasno jer se cijelo vrijeme nas uvjerava da je većina tržišta regulirana ugovorima. Stoga naš je nekakav zahtjev i tendencija da se taj rok prilagodbe maksimalno skrati kako bi se što prije osigurala primjena ovog Zakona, ako to nije moguće, da se osigura nekakva pravna zaštita izvođača do trenutka dok se ne potpišu individualni ugovori. Ako se individualni ugovori ne potpišu, onda se ide na kolektivnu zaštitu. Jednako tako, nama je neprihvatljiv ovaj odnos definiranja da su novinari u poziciji da netko njihovo autorsko djelo može dorađivati, mijenjati, na neki način i zloupotrebljavati to, to možemo to reći čak i cenzurirati, jednako kao što nam nije ni prihvatljivo da novinari koji su u radnom odnosu, da se zapravo ih se do, pruža mogućnost kroz ovaj Zakon da se dođe do otuđenja njihovih autorskih prava i autorskih djela novinara i da se osporava vlasništvo na način da primarni nositelj koji je neosporno novinar, postaje sekundarni vlasnik. I ono što je završno, znači ja se nadam da ćete prihvatiti naše primjedbe, ja ću još neke stvari reći kroz pojedinačnu raspravu. Drago mi je da smo napravili određene pomake. Nadam se da možemo još kako bismo zaštitili zapravo cijelo to tržište da ga uredimo na jedan način da sve funkcionira prema Zakonu i da u skladu s duhom direktive, znači kada je već internet i sve to naš svijet, kada se ogromni novci vrte u tom svijetu, da ta preraspodjela sredstava bude pravedna, pravična i ravnomjerno zastupljena. Evo, hvala lijepo.
Hvala i vama. Sada g. Davor Dretar će predstaviti stavove o ovom Zakonu, stavove Kluba zastupnika Domovinskog pokreta. Izvolite. Nemojte, nemojte se sukobiti. Izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani g. predsjedavajući, poštovani gđo. ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Bilo bi stvarno divno kad bi ostali zakoni imali ovako intenzivan angažman zainteresiranih dionika kakav smo eto mi saborski zastupnice i zastupnici vidjeli u proteklih nekoliko tjedana. No u ovom izuzetno opsežnom i zahtjevnom zakonu, ja ću se ipak posvetiti samo jednom njegovom dijelu, budući da se u njega donekle eto, i razumijem. Dvije su, nazovimo ih tako, strane u ovome, nećemo reći sporu, nego u neslaganju oko nekih dijelova ovoga Zakona. Dozvolite da vam iščitam odnosno citiram neke stvari koje su nam poslali. Neke od njih izgledaju normalno, neke od njih izrečene su i dosta oštro. Diskografi već 8 godina u Hrvatskoj naplaćuju korištenje pjesama od internetskih servisa i to ne samo za teritorij Hrvatske nego i bilo gdje na svijetu, govori se i piše u dopisu Hrvatske glazbene unije te još nekoliko srodnih udruga. Hrvatsku glazbu preko interneta slušaju, ne samo u Hrvatskoj nego i u brojnoj dijaspori. To je svakako među svim tim pjesmama, najznačajnije zastupljen i katalog bivše tvrtke Jugoton kao najveće i najuspješnije tvrtke s ovih prostora. Taj katalog nikad nije privatiziran te je nedavno pravomoćnom presudom potvrđeno kako je sve vrijeme bio vlasništvo RH, nelegalno iskorištavan od strane privatne tvrtke. Ogromna je dakle odgovornost države što će i kako poduzeti kako bi se ta velika kulturna, ali nesumnjivo i materijalna vrijednost, stavila u funkciju. Prvenstveno u interesu kreativne zajednice koja je tu vrijednost stvarala, dakle autora i izvođača, te naravno, i u interesu same države i najšire društvene zajednice. Očita nervoza diskografa oko ovog Zakona je razumljiva. Ako izvođači kroz zakon ostvare pravo na pravičnu naknadu, kako propisuje direktiva EU, dođe li do preraspodjele novca u korist kreativaca, kao što također, previđa direktiva, dobit i profit vlasnika diskografskih tvrtki će neminovno padati. Ogroman broj glazbenika do sada nije potpisao nikakav ugovor kojim bi ovlastili diskografe da na internetu monetiziraju sve snimke. To ustvari znači, sve postojeće platforme u Hrvatskoj distribuiraju nelegalan sadržaj, odnosno djeluju protuzakonito. Radi se dakle o čistom pravnom nasilju. Diskografi su nagrađeni u ovom Prijedlogu zakona sa dodatne 3 godine za usuglašavanje ugovora, dakle od 2003. g. proteklo je 18 godina pa evo sada još i 3. Da se razumijemo, ovo nije dopis neke skupine slučajno prikupljenih ljudi, samo ću vam spomenuti neke od njih, vrlo poznate hrvatskoj javnosti, tu su Nikša Bratoš, profesor Neven Frangeš, Zoran Katić, član simfonijskog orkestra HRT-a, Goran Karan, profesor Goran Končar, profesor na Muzičkoj akademiji, Sanja Doležal, Husein Hasanefendić, Massimo Savić. Nastavljam dalje, zadatak zakonodavca je osigurati svim glazbenicima pravičnu i primjerenu naknadu za apsolutno svako korištenje njihovih snimaka na internetu, bez obzira što piše u individualnom ugovoru izvođača i diskografa. Ovdje to nije riješeno. U iduće 3 godine izvođači ne mogu tužiti diskografa sudu jer, eto, za to vrijeme prema Zakonu u tijeku je proces usuglašavanja ugovora. Za one koji nemaju nikakav ugovor sa diskografima zakonodavac nije predvidio apsolutno nikakav mehanizam koji bi u iduće tri godine osigurao tim ljudima pravičnu naknadu. Kolektivno ostvarivanje prava jest model koji od 2003. Uspješno funkcionira u Španjolskoj. Nešto slično upravo se uvodi i u Njemačkoj za tzv. user generetid contend. Kolektivno ostvarivanje prava nije nikakva lokalna izmišljotina, nego moguć i legitiman izlaz rješavanja velikog problema sa kojim se suočava kreativna i produktivna glazbena zajednica. Direktiva EU dala je nacionalnim zakonodavstvima jasne i nedvosmislene smjernice. Citiram: „Sve su države članice u svoja zakonodavstva dužne ugraditi mehanizme koji će svim izvođačima osigurati pravičnu i primjerenu naknadu za svako korištenje njihovih snimaka na Internetu.“ No, sagledajmo stvari i iz druge perspektive. Međunarodna konferencija glazbenih izvođača, pardon izvođača naravno članice te udruge ujedno su i hrvatske diskografske kuće i udruge, kažu sljedeće: „Bude li prijedlog ovog zakona usvojen u ovome obliku značajno će potkopati učinkovito funkcioniranje hrvatskog glazbenog tržišta, spriječiti buduća ulaganja u glazbu i umjetnike kao i inovacije u našoj industriji. Uvođenje obveznog kolektivnog ostvarivanja isključivog prava izvođača na stavljanje na raspolaganje javnosti predstavljalo bi ograničenje prava i kao takvo ne bi zadovoljilo test od tri koraka prema EU i međunarodnom pravu o autorskim pravima. To bi bilo u suprotnosti sa normalnim iskorištavanjem prava izvođača, ugrozilo bi njihovu slobodu odlučivanja, o načinu korištenja i licenciranja svojih prava.“ Ako se usvoje ova bi pravila također ugrozila ulogu izdavačkih kuća i glazbenih publishera kao glavnih ulagača u glazbu. Samo postojanje manjih glazbenih tvrtki bilo bi ugroženo. Eto, to je ono o čemu ovdje možemo razmišljati i to je ono što ovaj zakon pokušava pomiriti. Očigledno morat ćemo u sljedećim godinama i nakon što isteknu ove tri godine počeka dobro provjeriti učinkovitost ovih zakonskih odredbi. No, još ću jednom podsjetiti analizirajući tekst i obrazloženje konačnog prijedloga zakona o autorskom pravu i srodnim pravima vrlo je teško pronaći posebno opravdane razloge za povratno djelovanje odredbe članka 306. stavka 5. Bojimo se iako je poštovana gospođa ministrica ovdje vrlo pozitivna i optimistična bojim se da neće sve ići tako lagano. U slučaju naravno da i nakon potpisivanja ili za vrijem potpisivanja tih ugovora u tom roku od tri godine krenu čak i eventualno ustavne tužbe, odnosno propitkivanje ustavnosti samih odredbi ovoga zakona. Što se tiče Kluba zastupnika Domovinskog pokreta mi smo podnijeli 6 amandmana za koje iskreno molim da ih razmotrite i da ih stavite u raspravu. Vjerujem da ćete u njima pronaći i poprilične načine na koje želimo da se ovaj zakon popravi. Prvenstveno ne vidimo razlog uopće da rok od tri godine postoji. Ako treba dali smo amandman, smanjite ga na 6 mjeseci jer tako i tako on načelno nema niti pretjeranog razloga uopće da postoji. Dakle, kada pogledamo ovaj prijedlog zakona barem iz ove perspektive, perspektive glazbene industrije, perspektive korištenja kreative i kreativnosti nečijeg talenta, umješnosti i vještine na Internetu možemo reći da je zakon nedorečen, da je zakon kompromis iako se ponekada za dobar kompromis kaže da je upravo onaj kojem niti jedna od zainteresiranih strana nije zadovoljna. Je li ovo dobar zakon ili nije naročito u kontekstu ovih odredbi pokazat će očigledno vrijeme, no nama se ipak čini da smo spremni spustiti sa navoza u more brod za kojeg već otprilike možemo naslutiti da će propuštati vodu. Obrazloženje zašto nećemo podržati ovaj zakon i naravno o još nekim aspektima njegove neodrživosti govorit ću i ja naknadno u pojedinačnom i završnom izlaganju, a i tijekom ove današnje rasprave dodatno će ga obrazložiti poštovani kolega Prkačin. Za sada hvala lijepa.
Hvala i vama. Gospođa Katarina Peović sad započinje sa pojedinačnim raspravama. Znači to je prva pojedinačna rasprava. Izvolite.
Evo iskoristit ću, dakle sad pojedinačnu raspravu da odgovorim ministrici na ono što je bila njezina replika meni. Znači prigovoreno mi je da je članak 100. specifičan, te da se ne može na njemu primijeniti sve ono što se primjenjuje na novinare. Članak 100. Za koji ste tvrdili da se ne odnosi na novinare ne donosi izrijekom da se ne odnosi na novinare. Dakle, odnosi se na sve autore pa tako i na novinare i novinarske fotografe. Prava se u ovom zakonu prenose trajno i to je problem, a direktiva prema kojoj je ovaj zakon oblikovan uređuje da se prava prenose na dvije godine. Dakle, nema nikakve izlike za trajni prijenos. Internetske platforme maksimalno dakle imaju dvije godine i imaju nakon toga objavu, nakon objave imaju dužnost platiti naknadu autora za privolu prenošenja plaćanja naknade. Znači nakon dvije godine bi se trebalo, znači trebalo bi se postaviti okvir od dvije godine. Onda nadalje rekli ste pa nisu to autori u radnom odnosu. Pa u kakvom odnosu će biti novinari i fotografi nego u radnom odnosu. Ja ne vidim koji drugi bi odnos trebao biti. Mislim valjda nisu svi ono osuđeni na prekarne uvjete rada. Ugovorni odnos, znači radni odnos o tome govorimo jasno je, potpuno se slažem sa vama da je nezgodno ako netko, znači postavi svoje fotografije, onaj primjer koji ste dali znači u nekom arhivu u Ministarstvu kulture fotograf fotografira nekakve važne arheološke nalaze i onda da otkaz ili ode iz Ministarstva kulture i šta sad. Hoćemo mi sad imati problem dal' će se ta izložba moći postaviti ili ne, slažem se da to je nezgodna situacija. Ali autora treba pravično obeštetiti. Mislim autor je autor tih fotografija i to je njegovo pravo da ima pravo na pravičnu naknadu. Što se tiče agregatora, znači Googlea, Facebooka i drugih znači nakladnici jasno da nakladnici žele imati sva prava pa da im onda prodaju sadržaje, a ne samo 2 godine kako je to po direktivi. Ali to ne bismo trebali uzimati kao dominantnog aktera. Trebali bi štititi slabijeg aktera u ovom ugovornom odnosu. Da nastavim dakle još što je problem sa ovim zakonom. Znači, problem je prisutan u ovoj odredbi također jer naručitelj bez privole autora njegovo autorsko djelo može mijenjati. Zašto je to problematično novinarima i novinarskoj struci ne treba previše niti obrazlagati. Važno je objektivno informiranje. Vi ste dali primjer da ste napisali članak od tisuću 900 znakova a urednik vas je tražio tisuću 700 znakova. To nije pravi primjer. Znači u ugovornom odnosu novinar piše nekakav autorski tekst i nema pravo urednik mijenjati taj autorski tekst prema svom nahođenju, jel'? Ovdje naravno govorimo o cenzuri, mijenjanju sadržaja teksta, a to je omogućeno ovim zakonom. Jel'? Nadalje problem je da se sporadično pojavljuju onda nestaju novinari iz zakona, znači iako stvarno jeste uvršteni su autori među autorska djela, u stavku 2. članka 14., ali i to isto tako moramo reći nakon intervencije Udruge novinara, a ne da ste vi to uvrstili u zakon tek tako. To je nakon prvog čitanja i nakon izuzetno glasnih intervencija novinara uvršteno u ovoj zakon. Ali onda se opet novinari nabrajaju autorska djela i vrste autora i ispustili ste novinare. Mislim novinarstvo i publicistika su sastavni dio originalnog autorskog izričaja, sada da ne nabrajam Miroslava Krležu, Veselka Tenžeru, živuće ne znam Ivančića, Posnikova, Senjanovića, Dežulovića mislim to su izrazito autorski tekstovi. Znači trebaju biti nabrojeni taksativno. Članak 1. stavak 1. treba dopuniti jer tamo je opet novinarstvo izostalo. Tako da će HSS i Radnička fronta predložiti ispred kluba niz amandmana između ostalog i to da se uvrsti u ove članke novinare. Ono što još postoji problematično je problem da se uvode nepotrebne ograde oko korištenja autorstva koje unose mogućnost zloupotrebe. Imate više puta u zakonu ako je to u skladu sa uobičajenom praksom u medijskom izvješćivanju onda se autoru priznaje autorstvo. Mislim zašto ta ograda jel'? Ili postoji ili autoru pripada naknada ili ne.
Vrijeme. Hvala lijepa [[Upadica Peović: Eto … vremena za …]] Imate repliku od gospođe Selak Raspudić.
Uvažena kolegice Peović evo muči nas slična stvar. Dakle, vi i ja i krovna udruga novinara kojoj je to i najviše u interesu u ovom zakonskom dijelu vidi jedan problem, dok smo istodobno od predlagatelja zakona svi zajedno uvjeravani da se to nama samo čini da su novinari savršeno zaštićeni ovim zakonom, štoviše konačno su postali autori s velikim a. Kako vi objašnjavate taj nesrazmjer između onoga što tvrdi novinarska krovna udruga koja se bavi autorskim pravima što ovdje vidimo vi i ja i onoga u što nas uvjerava ministarstvo?
Izvolite odgovor.
Pa hvala kolegice Raspudić na ovom pitanju. Stvarno da, mislim to je taj dojam koji imamo ovdje da se ne smije postaviti apsolutno niti jedno pitanje. Na svako pitanje dobivamo odgovore da nismo dobro pročitali, nismo dobro razumjeli. Ali dobro, možda vi i ja možemo i pogrešno razumjeti neko specifično pitanje vezano uz novinare. Ali ako novinarske udruge to pitanje razumijevaju sasvim drugačije od ministrice, onda je to stvarno veliki problem i ovdje se često nalazimo u situaciji da zapravo nam HDZ-e tumači da je sve u redu i da će se to dogovoriti nekakvim drugim propisima, pa nas upućuju na druge zakone kao ovdje ministrica Zakon o autorskom pravom, a u ovom zakonu nemojte se ograničavati na ovaj zakon. Ali svi zakoni moraju biti jednoznačni. Zato ih i donosimo da ne bi kasnije bilo nekakvih drugih interpretacija koje stvarno mogu ići kontra autora. U ovom slučaju stvarno treba slušati Udrugu novinara koja se bavi specifično autorskim pravima koja je od prvog dana upozoravala na problematičnosti vezane uz ovaj Zakon i nije se baš puno toga njihovog prihvatilo.
Vrijeme. Hvala lijepa. Nemate više replika. Sada je na redu opet predlagateljica, gospođa ministrica kulture i medija gospođa Nina Obuljen Koržinek. Izvolite.
Hvala vam. Ja sam samo uzela riječ još jednom da upozorim da je naše Ministarstvo zaduženo i za kulturu i za medije i ova pitanja koja se ovdje navode regulirana su Zakonom o medijima. Dakle, više je zastupnika ovdje istaknulo da se radi o kompleksnoj materiji o Zakonu o autorskom pravu. I sama sam puno o tome u ovom procesu učila jer je ovo prvi put da ovaj zakon u Sabor donosi Ministarstvo kulture i medija. Ali zaista ova pitanja dakle moj nije cilj niti docirati, niti tvrditi da netko dobro ili loše nešto razumije ili shvaća, samo ukazati da sva pitanja vezano uz kraćenje tekstova, uredničke ovlasti i sva druga pitanja, zaštitu izvora, sva ta pitanja uređuje Zakon o medijima. Zakon o autorskom pravu to ne uređuje. Mi govorimo o jednom članku zakona, zato sam i dala primjer jednog fotografa, mogli smo dati puno više primjera, upravo zato da pokušamo objasniti da se radi o zaštiti i poslodavca, i radnika i onoga što je stvoreno u radnom odnosu. puno je više, većinski se autorska djela stvaraju izvan radnog odnosa i to svi znamo. Ovo je već jedna iznimka, pa unutar te iznimke imate iznimku za znanost opet zbog te specifičnosti. Dakle, nije dobro generalizirati i nije dobro imputirati nešto što se zaista u nacrtu ovog zakona ne nalazi. Ja sam i u izravnoj raspravi sa predstavnicom Udruge za zaštitu novinarskih autorskih prava na odboru za one koji su bili i još jednom pokušala objasniti, da na žalost teza koja se izvodi o tome da ovo ide na bilo koji način na uštrb novinara zaista ne stoji. Ja vas molim pročitajte Zakon o medijima kao temeljni zakon koji uređuje te odnose i shvatit ćete da članak 100. ovog Zakona zaista nema nikakve veze sa tim hoće li netko kratiti ili prerađivati nečiji novinarski tekst. To je uređeno drugim zakonima. Ovaj članak 100. se na to ne odnosi. Uz to imate u početnim dijelovima ovog zakona zapravo cijeli niz odredbi koji definira prioritet autorskog prava i prava autora u odnosu na sva druga prava. Dakle, ovdje se zaista radi samo o jednoj situaciji u kojoj ugovorom to nije uređeno, a Zakon o medijima eksplicite za novinare kaže da ugovorom o radu to mora biti uređeno. Ja vas molim utoliko da ne bi ova rasprava otišla u krivom smjeru mi smo tu na raspolaganju zaista za sva pitanja, za razjasnit sve ono što se nalazi u zakonu. Ali ovo što ste postavili kao tezu zaista ne izvire iz članka 100. I ne znam kako se to može tako pročitati.
Ostanite, ostanite imate niz replika gospođo ministrice. Prva je gospođa Selak Raspudić.
Uvažena ministrice, kao netko tko je doista čitao zakone tokom protekle godine mogu odgovorno tvrditi da je ovo jedan od najkompleksnijih sa kojim smo se uopće i susreli i u pogledu materije i u pogledu količine. I složit ću se da je pred vama bio zahtjevan zadatak. Međutim, ukoliko postoje prijepori, a kada govorim o nekoj krovnoj novinarskoj udruzi ne govorim o jednoj osobi. Govorimo također i o različitim pravničkim timovima koji stoje iza tih istih udruga, jednako kao što i svi mi imamo neke pravne timove sa kojima se konzultiramo oko stvari koje su nam nejasne. Vi ste u poziciji da možete, ja bih htjela da presiječete taj isti gordijski čvor. Izmijenite ove zakonske odredbe koje smatramo spornima na način da bude nedvosmisleno jasno ono što ovdje tvrdite tako da ne ostane na onima koji će to ispitivati odnosi li se ovo na potencijalno štetu prava autorskih novinara ili se isto uređuje isključivo Zakonom o medijima.
Hvala lijepa. Izvolite odgovor.
Hvala vam. Samo molim da se ponovo, da ne uzimam vaše dragocjeno vrijeme pozvati na Zakon o medijima.
Gospodin Željko Pavić sljedeća replika.
Poštovana ministrice, ja bih se vratio malo na članak 306. Stavak 5. Mi smo o tom članku raspravljali na odboru i dobili smo objašnjenje zapravo da ovo što piše u članku 306. stavak 5. nije usklađeno sa direktivom. To je rekla vaša suradnica. No međutim u obrazloženju zakona piše da je to usklađenje sa direktivom. Što je od toga točno i da li taj stavak, znači piše, vidim da kolegica tamo odmahuje glavom, ali to stvarno piše u objašnjenju zakona. Htjeli bi da znamo što je točno i da dajemo amandmane ili da ne dajemo amandmane na taj stavak. Hvala lijepa.
Izvolite odgovor.
Ono što smo shvatili da nije usklađivanje sa direktivom je pitanje roka od tri godine, jer je cijeli taj režim uređenja nešto što uvodimo u nacionalnom planu, nacionalnom režimu. Ono što je važno je prenijeti duh direktive u kojem je ona pozvala države članice da razriješe tu situaciju i prepoznala potrebu za pravičnom naknadom, ostvarivanjem pravične naknade izvođača prepoznala i kao slabiju stranu. Međutim nije uspostavila režim koje bi države onda jednostavno prenijele u svoje zakonodavstvo, nego je svaka država zapravo slobodna to raditi na način koji smatra najprimjerenijim stanju na svom teritoriju.
Hvala. Gospođa Katarina Peović.
Ministrice ja sam sad malo zbunjena, ja moram priznati. Evo mene stvarno, puno me toga muči. Jel' mi ovdje govorimo o Zakonu o autorskim pravima? Jesu li novinari autori? Zašto me upućujete na Zakon o medijima kad govorimo o autorima. Pa ovo je Zakon o autorskom pravu. No dobro. Znači, ovaj zakon uređuje imovinska prava, imovinska i moralna prava, a ne Zakon o medijima. Znači novinari moraju imati uređena imovinska prava putem ovog zakona. Također, znači imamo evidentno i na to nas novinari upozoravaju nekakva proturječja jednog i dugog zakona. Ako želite da zakon bude jednoznačan onda morate u zakonu odrediti što točno mijenjate i zašto to mijenjate. Znači zašto mijenjati u odnosu na postojeći zakon gdje nije bilo, dakle prijenosa na nakladnike. To je potrebno definirati i onda neće biti ovih prijepora.
Hvala lijepa. Odgovor izvolite.
Ja se zahvaljujem. Ja ne znam više što bi, kako mogu nego ponovit. Dakle, Zakon o medijima je lex specialis. Ovaj Visoki dom zaista zna što je lex specialis kad postoji za neko područje i ne može se nešto što je predmet lex specialis urediti generalnim propisom.
Gospodin Raspudić replika.
Uvažena ministrice, ajde ako ostanemo samo pri ovim primjedbama Društva za zaštitu novinarskih autorskih prava smatram da ne stoji teza da je to sve na što se oni bune regulirano Zakonom o medijima, jer jednostavno nije, a čak i tamo gdje možda jest ne vidim problem da se to isto stavi i u ovaj zakon da bi se izbjegla neka dvosmislena tumačenja. Ali nije riječ samo o tome što je izostavljeno u ovom zakonu, a što oni smatraju da bi trebalo biti, nego i stvari koje su u ovome zakonu, a koje su višak i nepotrebno poput ove mogućnosti prerade i dovršavanja autorskih djela od strane izdavača. Dakle, smatram da ne stoji teza da je to regulirano dovoljno dobro Zakonom o medijima.
Izvolite odgovor.
Ne radi se o pravu izdavača nego o pravu poslodavca, u tome i je nesporazum što kolege stalno nameću tezu da čl. 100. uređuje pitanje novinara. Ne, on uređuje stvaranje autorskog djela u radnom odnosu i ništa više i ništa manje. Ja osobno smatram da je jako važno kad dođe ovakav propis zaista referirati se na ono što u zakonu piše, a ne ono što netko piše da u zakonu piše. Mi smo pokušali kolegicu razuvjeriti ovdje, nažalost moram govoriti sa takvom osobnom zamjenicom jer se zaista radi o jednoj osobi koja je bila članica radne skupine i koju smo svi više puta to objasnili, ali evo mi ćemo ponoviti koliko god puta treba. Ovaj se članak ne odnosi na novinare, novinari upravo suprotno su najzaštićeniji jer imaju lex specialis kojeg eksplicite uređuje da se mora potpisat Ugovor o autorskom pravu.
Hvala. Gđa. Urša Raukar Gamulin replika.
Hvala g. predsjedavajući. Poštovana ministrice, ja bih iskoristila ovu repliku da vas pitam za one izvođače i autore koji nisu u radnom odnosu. Znači u prošlom zakonu je postojao institut usmenog dogovora koji je vrijedio kao pismeni ugovor uz dokaz o djelu. Mi nažalost smo svi svjedoci da se ne jednom događa da nešto odradite bez, bez, bez, bez ugovora, pa možda ja nisam točno pročitala, to apsolutno postoji mogućnost jer je zaista kompliciran tekst, al evo zanima me zbog čega je taj usmeni dogovor, možete mi odgoroviti?
Da, da, da, evo oprostite.
Recite, da, mislim, ja bi htjela reć da sam osobno dva tri puta…
Čekajte, nema dijaloga, vi završite, onda morate sjedit, a gospođa ministrica će odgovorit.
Da, ne, gledala me poštovana gđa. ministrica, pa sam mislila da želi, možda smo mogli razgovarat. Ne, zanima me zato što sam osobno nekoliko puta upravo preko te, preko te odredbe uspjela doć do lijepog honorara koji su mi htjeli ne isplatiti.
Hvala. Izvolite gđo. ministrice odgovor.
Pisani ugovor je nešto što je nužno, pisani ugovor je uveden, nemam sad ovdje bilješke, dosta davno u naše zakone i nigdje eksplicite ne piše da, upravo suprotno, vi morate sklopiti ugovor. Onaj ko vas angažira dužan je s vama sklopiti ugovor. Mi nažalost znamo da postojale su različite prakse, ali to sigurno ne proizlazi ni iz ovog ni iz bivših zakona.
I g. Habijan.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, poštovana ministrice. Ja bi se vratio malo na ovaj čl. 100. ovog prijedloga zakona, dakle koji se odnosi na autorska djela koja su stvorena u radnom odnosu i želim još jedanput naglasiti da se apsolutno slažem sa vašim zaključkom koji ste iznijeli oko zapravo mogućnosti pogoršanja položaja radnika u slučaju primjene tumačenja koje je ovdje iznijela kolegica Peović i doista mi nije jasno kako ne razumije taj dio i slažem se s onim što ste rekli, dakle postavlja se pitanje koji bi zapravo poslodavac uopće želio da radnici koji su zaposleni kod njega zapravo da ono što stvore za vrijeme trajanja radnog odnosa postane dakle vlasništvo radnika, a ne samoga poslodavca i doista mi nije jasno na koji način kolegica zapravo misli da bi takvo rješenje koje ona predlaže zapravo poboljšalo položaj radnika. Isto tako podsjetio bi da u samom Zakonu o radu isto tako je jasno propisano primjerice izumi koji su zapravo od strane radnika napravljeni za vrijeme trajanja radnog odnosa isto tako su vlasništvo poslodavaca. Prema tome, već u postojećim dakle pozitivnim propisima imate istovjetno rješenje.
Hvala lijepa. Izvolite odgovor.
Hvala g. zastupniče. Mi smo isto mišljenja i zato smo i predložili takav članak da on donosi pravnu sigurnost, istovremeno sa postavljanjem takvog režima isključivo onda kad nema drugačijeg dogovora upućuje se zapravo na uređivanje prava. Dakle, svaki poslodavac sa svojim radnikom može urediti prava na bilo kakav drugi način. Ovo je samo situacija kad nikakvog ugovora nema. A mi smo isto tako mišljenja budući da se zalažemo za što stabilnije oblike i sigurnije oblike rada i protiv prekarnog odnosa, posebno to vidimo kao problem u medijima, svaki doprinos tome da se i u medijima što više radnika i radnica zapošljava uz Ugovore o radu, smatramo da je dobro i da to treba poticati.
Hvala lijepo. Nemate više replika. I sada je na redu gđa. Marija Selak Raspudić, izvolite.
Uvažena ministrica na odlasku sada je rekla ključnu riječ, rekla je svaki poslodavac može, ne mora, nego može ukoliko želi te odnose urediti drugačije. A sad jedan sudar sa stvarnošću, ministrica očito nikada nije, nažalost evo trenutno je sada ni nema, pa ne prati više ovu raspravu, ja jesam evo radila kao novinarka i dobro mi je poznat status novinara. Nema tog poslodavca, nemojmo se lagati, koji će uređivati samovoljno taj status drugačije na način da će on ići na korist novinara novinari su možda i najprepoznatljiviji prekarni radnici, riječ je o vrlo nestalnom zanimanju s izrazito malim ili nikakvim radničkim pravima. Posljedicu toga ne osjećaju samo novinari za čija se prava mi ovdje nominalno borimo nego cijelo hrvatsko društvo. Zašto? Zato što su oni tako nezaštićeni ne pišu i nemaju priliku pisati dovoljno istražene i kvalitetne tekstove, pod velikim su pritiskom autocenzure da bi uopće zadržali ikakav radni odnos. U konačnici sadržaj koji oni proizvedu u takvim uvjetima svi mi konzumiramo, a na kraju se zgražamo nad nedostatkom demokratskih procesa u zemlji. Zato je ovo prvorazredno zakonsko i političko pitanje koje se tiče svih nas. Ako kvalitetno ne uredimo njihov status pojednostavljeno sutra nećemo imati građane koji će nas moći suvislo birati jer neće biti nikog pametnog da prati ove rasprave na način na koji bi to trebalo činiti. Da, ponovit ću ministrica je rekla ključnu riječ, poslodavac može, ali mi nismo ovdje tražili da poslodavac čini ono što može nego da ga se kada se već radi Zakon o autorskom pravu uvjetuje na način da to autorsko doista nekoga i izdigne u neki prepoznatljiv po pitanju imovinskih prava položaj drugačiji od onog što je ranije. Dakle, da se nedvosmisleno zna što poslodavac mora, ne što on može jer ono što ostavite neuređeno na volju vjerojatno se nikada neće materijalno realizirati u nečijim pravima. I da bude nedvosmisleno jasno, ovdje se potezalo pitanje novinara. Ako i prihvatimo onu tezu da se ovo ne odnosi isključivo na novinare nego s obzirom na Zakon o medijima oni i mogu biti zaštićeniji, ovdje se izrijekom spominju i različiti drugi autori, kao što su arhitekti, kao što su autori računalnih igara čije se pravo na jednaki način narušava i omogućava se poslodavcu da pojednostavljeno s onime što oni stvore čini što god ih je volja. Ako kažemo da je to u duhu sa ostalim zakonima i da je to jedna pozitivna praksa, ako kažemo da tako postupamo s izumima onda se doista i postavlja pitanje čemu uopće etiketa autora i čemu uopće Zakon o autorskim pravima. Mi se moramo ovdje dogovoriti što od ovog zakona želimo i što njime hoćemo postići. Ako želimo prepoznati autore moramo štititi njihova materijalna prava. Ako ćemo štititi njihova materijalna prava onda to mora biti nedvosmisleno jasno. I zaključno bih se osvrnula [[Upadica: Ne, ne publici sam to nije bilo usmjereno s vama.]] ovoga, molim da mi date nekoliko sekundi budući da je uvaženi potpredsjednik sabora zvonio iza mojih leđa [[Upadica: Dat ćemo vam nekoliko sekundi više, dat ćemo vam nekoliko sekundi.]] i ja sam morala vidjeti ovoga da, kao da smo neću reći gdje, koga se poziva zvonjavom. Dobro, znači ono što sam htjela zaključno reći tiče se ovog prijepora između izvođača odnosno između krovnih udruga koja se bave pravima izvođača i diskografskih udruga. U proteklo vrijeme svi smo bili izloženi jednom intenzivnom lobiranju krovnih udruga obje strane da bismo sudjelovali u iznošenju njihovih argumenata u pogledu ovog konačnog zakonskog prijedloga. Osobno mi je to stvorilo, premda sam originalno govorila i o njihovim pravima jednu razinu odbojnosti jer nisam u konačnici vidjela kolikog će to dobra donijeti samim izvođačima kao prepoznatim autorima već mi se činilo da se bitka ovdje više vodi o nekakvim materijalnim pravima od kojih će najveće koristi imati jedna ili druga krovna udruga. Voljela bih da nas ozbiljnije shvaćaju i više nam pristupaju i svi drugi društveni akteri na koje se odnose zakoni koji se u ovom uvaženom domu donose, a i kada nemaju tako velike materijalne posljedice koje će proisteći iz tih zakona [[Upadica: Hvala.]] za one na koje se ti zakoni odnose.
Hvala lijepa, ostanite, imate repliku. Samo da budemo jasni, bilo je žamora ne u klupama pa sam upozorio zastupnike, ne nalazimo se u školi kao što ste htjeli reći, ali međutim žamor, to je bilo u vašu korist [[Upadica: Hvala, hvala.]] Izvolite gospodine Raspudić.
Ovaj prijedlog zakona pokazuje neke pa valjda šlampavosti ako je novinarima ukazana ta čas da ih navodi kao autore, ali opet u nekim važnijim člancima oni nisu navedeni kao u Članku 1. koji definira predmet ovog zakona pa izostavlja novinarsko područje ili Članak 14. gdje se definira autorsko djelo gdje opet nema novinarskog što je smatram važno kao uz jasno preciziranje vremenskog roka i područja na kojem će se stvar objavljivati što naravno ugovorom može pripasti nakladniku jer vrlo je fluidna ta granica između novinarstva i književnosti, spomenulo ime Veselka Tenžere, osobno smatram da Tenžerin feljton o zagrebačkim šankovima spada u vrhunce novije hrvatske književnosti. To je možda bila vijest, par tjedana je spadalo u novinarstvo ili možda par mjeseci jer je tada bilo sporije, ali nakon 40 godina to je književnost ako je ostalo. Tako da smatram da ih treba uvrstiti u preostale članke novinarsko područje i da im treba dati taj dignitet [[Upadica: Hvala.]] jer ponavljam nikad ne znamo kako će te iznijeti [[Upadica: Hvala lijepa.]] teret vremena i gdje će završiti.
Hvala lijepa. Izvolite odgovor.
Paradoks je slijedeći, ako kreiramo Zakon o autorskom pravu i želimo prepoznatljiviji status novinara kao autora i ne samo novinara ponovit ću u ovom slučaju arhitekata i svih onih drugih o kojima smo i prethodno govorili kroz ove saborske rasprave, onda jedino što ima smisla je da se njihov status nedvosmisleno provuče kroz sve zakonske odredbe na način da to ne bude kao što sada jest točka prijepora. U drugom slučaju postavlja se opravdano pitanje zašto uopće donosimo ove zakonske izmjene. Sada smo u jednoj nezavidnoj situaciji, 5 sati je popodne, rasprava o medijima još nije ni blizu počela i mi svi ovdje ponovo kao korisne budale sudjelujemo u pokušaju uvođenja cenzure u HS jer će kasno navečer uslijediti ključna rasprava o stanju i položaju medija i zakonu koji treba regulirati [[Upadica Radin: Hvala.]] a što je nešto što bi trebalo u demokratskom društvu biti nedopustivo [[Upadica Radin: Hvala lijepa.]] Ovo treba biti u prime time dostupno svim hrvatskim građanima.
Nemate više replika gospođo Selak Raspudić. Molim vas, molim vas. Izvolite povreda Poslovnika.
Uvažena zastupnice SElak RAspudić. Morat ćete povesti računa o svome rječniku jer niti smo mi ovdje korisne budale niti mi provodimo cenzuru. Mislim da se ovakvim vokabularom ne bi trebali u sabornici raspravljat.
Gospodin Krstulović Opara moram vam dati opomenu jer nit ste spomenuli članak, a bila je replika. A sada gospođi SElak ja ju po treći put upozoravam onda više. Vi inzistirate? A kako ne bi. Izvolite.
Čl. 238. moram izraziti svoj revolt, kada sadržaj bude odgovarao formi onda i forma može biti primjerena. U situaciji kada se potiho uvodi cenzura u HS i ključni zakoni po ne znam koji put stavljaju kasno navečer da ih hrvatska javnost ne bi pratila, svi trebamo glasno i jasno ustati protiv takve prakse jer biti korisna budala znači omogućavati da ta praksa nastavi perzistirati time što sudjelujemo i dalje u tim raspravama. …/Govornici govore u isto vrijeme./… ako se vi tako ne osjećate, ja se tako osjećam.
Ja ću sad izraziti svoj revolt oduzet vam riječ do kraja rasprave o ovoj točci jel je po svim mogućim, uopće neću navesti, to je bila replika, to je bila replika i vaš revolt. Ja izražavam svoj revolt. A sad g. Raspudić vi ćete vaš revolt izraziti. Uključite se. A na koga je povreda budući da ste na gospođu RAspudić digli.
Ne, ne na g. Krstulovića.
Ali niste prije. Dobro ja ću vam dozvoliti, ali da znate da trenutak kada ne ide kronometar, trenutak kada se digne, [[Upadica RAspudić: Dobro, ispričala se budući da je vezano uz istu temu.]] taj trenutak označava na koga, a vi sada replicirate gospođi Raspudić.
Mogu čak replicirati i njoj jer je i ona u krivu jednako kao i gospodin.
Ne replicirate, ne replicirate nego je povreda Poslovnika.
Pardon, povreda Poslovnika čl. 238. zašto se kao zastupnik osjetim omalovaženo. Naime, nije g. Opara korisna budala, on je samo koristan u ovoj akciji. Mi smo korisne budale jer držali smo govor u ime kluba i pojedinačne i replike itd. čime se produžava vrijeme i duboko u noć se sve više i više gura rasprava koju želite sakriti, a vidjet ćemo zašto, a to je Zakon o elektroničkim medijima i sve ono što gurate upakirano u njega [[Upadica Radin: Dobro, hvala lijepa.]] Dakle, mi smo korisne budale, a vi ste samo koristi u tom …/Govornici govore u isto vrijeme./…
Pogledajte, a ja bi bio budala, a ne znam niti da li korisna ako vam ne bi dao opomenu sada. Imate opomenu. Gospođa Karolina Vidović Krišto je sada, nema povredu Poslovnika nego ima raspravu, samo ju ne vidim. Ništa, gubi pravo. Gospođa potpredsjednica Sabina Glasovac, nema je gubi pravo. Gospodin Davor Dretar, ima ga i ne gubi pravo. Izvolite.
Dobro, uspjeli smo barem malo podići temperaturu, ajde neka se i to dogodili malo da, čini mi se da smo se svi oko ovog prijedloga zakona dosta usuglasili pa neka se i sve zatrese. Još jednom malo u ovoj pojedinačnoj raspravi da naglasim prava glazbenika, prava izvođača. Svi i sami znamo da smo nekoliko puta još od ožujka prošle godine kada je krenula pandemija, kada je krenuo virus covid-19 pa sukladno tome naravno i lockdown ili nepopularno zaključavanje svi bili u svojim domovima i glazba nam je bila prijeko nasušna potreba, a i vjerujem da je mnogim ljudima ponekad i skratila te duge dane samoće i donijela malo ili čak i puno veselja. Naravno nemojmo zaboraviti da je svima nama potpuno normalno kada pođemo u trgovinu kupiti kruh, mlijeko ili bilo kakvu živežnu namirnicu to platiti. To je apsolutno normalno i oko toga se nigdje na svijetu ne vodi debata. No činjenica ovdje jest da već godinama od 2013. od kada su u Hrvatskoj razne interne tvrtke koje nude glazbu koju možete skinuti svakoga trenutka na svakome mjestu, na rođendanu, na krstitkama, na bilo kakvoj zabavi. Ljudi koji su tu glazbu stvorili, ljudi koji su je osmislili, ljudi koju su ju donijeli na svijet dakle koji su je i odsvirali za to ili potpuno neplaćeni ili slabo plaćeni u najčešćem broju slučajeva nimalo plaćeni. Danas sam odvojio nekoliko minuta da pokušam kontaktirati neke ljude iz tog svijeta. Davor Gobac ne treba ga predstavljati, njega i njegovu grupu Psihomodo pop u njegovom stilu odgovorio je, čuj kaj ja znam dobivam nekakvu siću, ali to sve skupa nije ništa. Darko Ergotić vođa čuvenog sastava Slavonske Lole kaže, mi uopće nemamo ugovor, ne zna niti može pratiti koliko je puta sa bilo kojeg od tih Internet servisa skinuta bilo koja pjesma Slavonskih Lola. Dakle, to apsolutno nije u redu. Hoćemo li i kako raspravljati o činjenici da ćemo dati period od tri godine, period od šest mjeseci ili ćemo u potpunosti ukinuti odredbu u kojoj će se to morati i retrogradno i naknadno regulirati ugovorima, možemo raspravljati i vjerujem da ćemo o tome još raspravljati. No ja bih želio da malo pogledamo i na jedan drugi dio umjetničkoga svijeta, imao sam čast biti dijelom i toga. Što je sa glumcima drage prijateljice i prijatelji, poštovane dame i gospodo? Evo ovdje ima sasvim dovoljno vremena pa sam pogledao na kanal Youtube, na Youtube možete bez ijednoga problema potpuno besplatno pogledati bezbrojne epizode hrvatskih igranih humorističnih ili dramskih serija, kao što su recimo Bitange i princeze, Zauvijek susjedi, Odmori se zaslužio si, tamo možemo vidjeti mnoge poznate hrvatske glumice i glumce. Naravno ovo su samo tri primjera, ima ih deseci i deseci. I ti su ljudi isto tako dali svoj autorski doprinos i ti su ljudi neplaćeni, ti su ljudi znate i sami u televizijskim bezbrojnim reprizama, naročito na kanalima privatnih kuća sa nacionalnim TV koncesijama izraubani kako bi rekli po domaći odnosno izrabljeni do krajnjih granica. I sam sam jednom potpisivao ugovor kao voditelj jedne televizijske emisije, svima je nama naravno u interesu da dobijemo nekakav novac pa pomalo potpisujemo i ugovor s vragom jer se reprize bjesomučno vrte, vrte i vrte, njima se popunjavaju programske minuta, ali autorima ili barem kreativcima od toga niti jedne jedine lipe. Dakle, još jedna vrsta talenta koji u ovoj našoj zemlji nije do sada reguliran. Nadam se da će dobrom i kvalitetnom implementacijom nekih stavaka iz ovoga zakona i članaka iz ovog zakona konačno i ti ljudi na potpuno zaslužen način dobiti, recimo to otvoreno, novac koji zaslužuju. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Da, imate repliku gospodina Pavića.
Poštovani kolega Dretar. Ova informacija koju ste dobili od svojih kolega muzičara nije točna. Naime, postoji ZAPRAF udruga koja prati izvođenje svih mogućih djela na bilo kojem mediju. To je dole ozbiljna … [[Govornik se ne razumije.]] oni to prikupljaju na jedno mjesto i takvi podaci postoje kod njih. Ukoliko ne znaju odakle dobivaju sredstva, dobivaju odande jer su tamo prikupljeni podaci o tome koliko je puta koja pjesma odnosno koji uradak izveden i nakon toga su dobili određenu količinu novaca. Činjenica je da je sto sića zato što se ne može pratiti sve, ovdje što ste rekli onaj dio oko Youtubea je problematičan, ima još takvih portala na kojima se može slušati ta glazba besplatno, ali znači udruga postoji koja to prati i čiji je to zadatak i sa njom je uvijek potpisan ugovor. Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala vam najljepša. Poštovani zastupniče Pavić. Da, suglasan sam da postoji sasvim sigurno negdje neka platforma koja potpuno bezgrješno jer su današnji informatički sustavi takvi registrira svako izvođenje bilo kojeg glazbenog ili bilo kojeg drugog djela u onom što možemo zvati virtualnom prostoru. Evo i ja sam navodno nekad davno bio nekakav izvođač i eto moj diskograf je potpredsjednik Sabora RH, niti ja nisam nikada dobio niti jednu informaciju, a morat ću očigledno sa njim popričati, sada ću morati otići u neki drugi klub da ga to upitam. Ali eto niti ja nisam dobio niti jednu informaciju niti ja nemam apsolutno pojma gdje bi točno pitao i koga bi točno pitao i naravno na koncu konca koliko mi tu uopće tih sitnih lipa i pripada. Hvala vam.
Sada je na redu g. Goran Ivanović. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi potpredsjedniče HS-a, uvaženi državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Prije nego što bilo što kažem o temi, a zasigurno je jedna od top tema i ovaj zakon i Zakon o elektroničkim medijima koji nas čeka nakon ove rasprave. Rekao bih da nema, mi smo HS u HS ništa nije ni rano ni kasno, mi smo saborski zastupnici radimo svoj posao. Sad da li je nešto u dva sata popodne ili u 21 sat na večer mislim da nije toliko bitno, mene više brine što nas je premalo ovdje u sabornici HS-a, što će reć da neki od saborskih zastupnika nisu zainteresirani ne samo za ovu temu nego za sve teme o kojima ovdje razgovaramo. Ja ću na početku pohvaliti naravno i ministricu i ministarstvu i prije svega Odbor za medije. Mislim da je Odbor za medije tu sjede naravno i ljudi koji nisu iz pozicije, to su naši kolege s ove strane sabornice koji su također uložili puno truda i dali puno sebe da bi neke stvari o kojima danas i večeras raspravljamo bile što bolje, bile korisnije za one o kojima raspravljamo. Cijeli habitus ove rasprave je praktički isti kao i u prvom čitanju, imamo odnos diskografa i izvođača i ok, malo smo ovaj put malo proširili, tu su i novinari koji su zaposleni kod svojih poslodavaca. Mislim da je ovo kompleksan zakon, mislim da je ovo zakon koji dobro uređuje i određuje neke stvari koje će se dogoditi. Možda najveći nedostatak je taj što ovaj zakon nije mijenjan od 2003.g., sad uzmite 2003.g. kao referentnu i ovu 2021., to su dva oprečna svijeta koja su se dogodila u medijskom odnosno u digitalnom prostoru. Više ništa apsolutno nije isto kao te 2003.g. i dobro je da o ovom zakonu raspravljamo upravo sada i što će on naći svoju primjenu. Malo ću nešto reći oko ovog prijepora između diskografa izvođača, puno sam tu vremena potrošio i sa jednima i sa drugima. Ne smijemo ubijati kreativnost, kreativnost je pokretač društva u svim segmentima i ja sam zato da izvođači moraju biti adekvatno obeštećeni i bez toga nema poticanja kreativnosti. Da se još malo razmisliti o ovom roku od tri godine, slažem se apsolutno, no to ne smije biti zaglavni kamen cijele priče, to je jedna od tema o kojoj možemo, možemo razgovarati. Mislim da ono što je najbitnije, bilo je ovdje govora da diskografi nisu potrebni, potrebni su, diskografi su ti koji također potiču taj dio kreativnosti, no malo su postali rekao bih lihvarski nastrojeni možda u nekom vremenu kad su vidjeli da se od tog digitalnog kolača može uzeti praktički sve, to nije dobro, tu država mora reagirati, tu ministarstvo mora reagirati i cijelo smo vrijeme kažem posvetili upravo, upravo tome. Tako da ovim zakonom ćemo uspjeti dotaknuti barem one točke koje želimo riješiti nećemo ih vjerojatno riješiti sve ni u ovom konačnom prijedlogu zakona, ali kako se vrijeme mijenja, a mijenja se budimo iskreni vrlo brzo tako će se vjerojatno i zakon prilagođavati vremenu koje je ispred nas i ja se nada da će, da će svi akteri koji su uključeni i zainteresirani za donošenje ovog zakona barem biti jednako ili zadovoljni ili nezadovoljni, ali će reć okej to je maksimum što se u ovom trenutku može. I samo možda još jedna digresija za kraj da se ne stvori u javnosti fama da će čovjek koji je svirao violinu u nekoj pjesmi od nekog glavnog izvođača od te digitalije i kad mu diskografi budu to isplaćivali postati multimilioner, neće. Te su naknade još uvijek vrlo, vrlo male, one su male i u autorskom dijelu. To još uvijek nije ono čemu streme izvođači koji se žele baviti bilo da su glavni izvođači, bilo da su instrumentalisti koji sviraju na nekom dijelu, naravno ne odnosi se to samo na glazbenike, to se odnosi i na druge ljude koji se bave arhitekturom, bilo čim što spada pod zaštitu autorskog prava. Stoga, evo zahvala svima, mislim da smo u rijetko na kojem zakonu potrošili ovoliko puno, puno vremena i dali si truda da saslušamo sve.
Hvala g. Ivanović. Imate niz autora replika, prvi je g. Nikola Mažar.
Zahvaljujem predsjedavajući. Uvaženi kolega Ivanović, evo i sami ste rekli dakle dugi niz godina ste i osobno na neki način i sudjelujete u svim dijelovima ove industrije dakle bez obzira što ste i saborski zastupnik i član Odbora za medije mogli ste i upoznati iz svih aspekata gledanja svu problematiku. Ono što svakako ova rasprava pokazuje dakle da zakon koji je mijenjan i dopunjavan iz 2003. napokon je došao u konačnom obliku zakona i cijela njegova kompleksnost se vidi ne samo u ovoj raspravi nego i u njegovoj pripremi. Naravno da danas u prvi plan dolaze ono što određenim interesnim skupinama je najključnije i najbitnije. Mi smo vidjeli dakle pitanje diskografa i izvođača, međutim s ovim zakonom puno toga se mijenja i u sigurnosnom obliku i zaštiti autorskih prava i zaštiti izvođača, a u konačnici i interneta kojega do sada nije u ovim oblicima bilo.
Hvala. Izvolite odgovor.
Slažem se. Kada je 2000.g., mislim počela naplata autorskih prava mi izvođači smo bili skeptični prema odnosno mi autori smo bili skeptični prema tome, bojali smo se tog kolektivnog udruživanja da nas neko sve predstavlja i u ime nas skuplja neku naknadu, a onda nam ju pravično dijeli. No ja ću reći u ovih evo 20.g. mog iskustva kao autora ja sam vrlo zadovoljan, ne prezadovoljan, ali sam zadovoljan i smatram da su kolektivna udruživanja dobra, tu mislim da možemo postići puno više. Ovaj zakon kaže vi se možete organizirati i kolektivno, ali možete i pojedinačno imati svoj ugovor, zastupati sam sebe i mislim da je to, da je to dobro. Ali kažem, iz svog vlastitog iskustva mislim da, da smo napravili pomak u ovom autorskom smislu. Također mislim da će se napraviti pomak u vremenu ispred nas i kada su u pitanju ovi sporovi.
Hvala lijepa. Gospodin Borić.
Hvala lijepo. Kolega Ivanović, čuli smo u vašem dijelu na početku rasprave neke vaše opaske na ono što smo čuli od obitelji Raspudić. Znači najveći problem ovog zakona je što ovaj koji slijedi je u kasnom vremenu, to znači da je ovo poprilično dobar zakon jer nisu našli neke velike po meni ovaj probleme koji bi mogli mučiti sve nas. A taj odnos između autora i diskografa ostat će vječno pitanje, tko je tu važniji, da li bi svaki autor djela kao što je to jedan naš kolega ovdje bio uspješan da nije imao i dobrog diskografa i da li bi se to čulo toliko daleko da nema takvih stvari ili je ipak on najvažniji, a diskografi su manje važni. Pogledali smo brojne filmove i brojne priče o mnogim uspješnim glazbenicima, jasno je kad se vratimo malo unazad u povijest da su ipak diskografi doprinosili tome da ti autori i njihova djela dolaze do publike. Koliko će tko dobiti to je opet kažem nešto što ni ovaj zakon zasigurno neće riješiti do kraja, ali sigurno je bolje od onoga što smo imali do sada.
Hvala. Izvolite odgovor.
Hvala lijepo. Diskografi su ko i bankari, oni vam žele uzet novce i tu nema govora, oni kažu mi te prvo potičemo, pa mi to sve nešto moramo naplatit. No to je takav odnos i za te odnose apsolutno zna, nije ni bit ovog zakona da mi kažemo da će diskografi dobivati 54%, a izvođači će dobivati ostatak, ne to ovaj zakon sigurno ne može ni propisat. Ja da sam diskograf ja bi poticao tu kreativnost jel bi mlade izvođače poticao, novac je uvijek poticaj i tu nema, nema govora da nije i poticao bi mlade izvođače da budu i pjevači i dobri glazbenici i da općenito tu kreativnu industriju hrvatske dignemo na razinu EU, tu još uvijek zaostajemo, a siguran sam da imamo, da imamo kapaciteta upravo u ovim našim domaćim snagama. Stoga se slažem da nema tih loših vremena za raspravu o bilo kom zakonu.
… [[Govornik se ne razumije]] ne uvijek zaboravljamo. Gđa. Vesna Bedeković, replika.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega, svi se ovdje slažemo da je ovaj zakon vrlo složen i u pogledu materije i u okviru, i u pogledu sadržaja i on zapravo ako ćemo pojednostavljeno reći, njegov cilj je prilagodba novom digitalnom dobu i mi se njemu moramo prilagoditi htjeli mi to ili ne. Svjesni smo da doista je ovaj zakon prošao kroz opsežnu javnu raspravu, tisuće i tisuće stranica, dodatne konzultacije, dvije tematske sjednice gdje smo zaista razgovarali sa zainteresiranim dionicima i shvatili smo da se recimo diskografi, izvođači, novinari, nakladnici na kraju krajeva nisu mogli složiti i pronaći zajedničko rješenje. Ostali su čvrsto ukopani na svojim stajalištima. I ja stoga ovo što ste vi rekli zaista mislim da ovaj zakon predstavlja jedan okvir za reguliranje međusobnih prava i odnosa među različitim dionicima u različitim sektorima. Ono što mislim da je bitno i važno za istaknuti da zaista ovaj zakon nije pristran prema nikome [[Upadica: Hvala.]] i zaista dozvoljava [[Upadica: Hvala lijepa gospođo Bedeković.]] ne ulazi u međusobne odnose i dozvoljava regulaciju bez zauzimanja pristranosti.
Odgovor izvolite. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvijek će netko za bilo koji zakon da se donosi ovdje u Hrvatskom saboru reći da je rađen po nečijoj, nečijoj mjeri. Ja nemam taj utisak kod Zakona o autorskim i srodnim pravima jer smo stvarno kao odbor željeli saslušati, saslušati sve. Ove opaske koje su pojedinci, pojedine zastupnice i zastupnici rekli ja se u načelu isto s njima slažem. Ja isto mislim da možda rok od 3 godine je dug, ali su rekli da je to otprilike nekakva praksa koja se koristi kad, kad se donose zakoni, ne znam nisam pravnik po struci pa ne mogu to reći, i s tim se mogu složiti. Apsolutno mislim da nismo išli na ruku nikome barem ja nisam stekao takav dojam niti je od mene netko to tražio, željeli smo biti pravedni i pravični i mislim da ćemo još možda uz izmjenu jednog ili dva amandmana napraviti nešto [[Upadica: Hvala.]] s čim će bit ljudi jednako zadovoljni ili jednako nezadovoljni sasvim svejedno.
Gospođa Orešković.
Hvala. Pa evo očito je jedno od spornih pitanja, ne jedino, ne najvažnije, ali jedno od spornih pitanja ta retroaktivnost koja se uvodi u odnos između diskografa i izvođača. Nesporno je da su izvođači slabija strana i da im treba pružiti zaštitu, međutim način na koji se RH odnosno Vlada i resorna ministrica odlučila tu zaštitu pružiti potkopava same pravne temelje ove države. Dakle, mi interveniramo u odnose i u stečena prava koja su nastala i realizirana u potpunosti u nekom razdoblju od prije ne znam 3, 5, 7, 10 godina, nebitno. U tom trenutku su recimo sklopljeni određeni ugovori gdje su diskografi pojedinom izvođaču isplatili naknadu za njegov rad kako bi na sebe prenijeli one ovlasti da dalje to djelo komercijaliziraju. Sad zamislite što se događa u slučaju da se u roku od 3 godine, dakle ovdje nije pitanje roka nego sadržaja, ako se u roku od 3 godine [[Upadica: Vrijeme.]] ne sklope novi ugovori smatra se da se prava ostvaruju kolektivno i to na koji način kao da ugovor ne postoji.
Gospođo Orešković, hvala. Izvolite, odgovor.
Da, naravno da je tu još jedan segment o kojem danas nitko nije progovorio. Znači, autor djela ima pravo na naknadu dok je živ, a nakon smrti još 77 godina imaju to oni na koje će on prenijeti svoje autorsko djelo. Stoga mogu djelom razumjeti ovo, neće to biti jednostavno, to se ne radi o izvođačima koji su ugovore potpisali prije 5, 10 ili 15 godina koji su živi, biti će problema sa onima čiji nasljednici još uvijek imaju pravo na ta djela i to neće biti nimalo lako ni naći, ni iznaći rješenja, ali prihvaćam ovu sugestiju i mislim da bi tu taj rok mogao biti i puno kraći ako uzmemo u obzir da diskografi kažu da većinu tih ugovora imaju i da su ti ugovori potpisani samo ih onda treba revidirati i staviti ih u digitalni kontekst i to je sve.
Hvala. Gospodin Dretar.
Hvala vam poštovani predsjedavajući. Poštovani zastupniče Ivanović, evo još jednom znamo se eto i kao autor ko nije barem jednom u životu zapjevao „moj je dado puno radio“ taj nije bio ni na jednoj zabavi, no zamolio bih vas samo za jedan kratki komentar iz vaše pozicije. Činjenica jest da su diskografi ovdje dosta intenzivni, znate i sami svi klubovi su bili vrlo, vrlo zatrpani svim njihovim dopisima u proteklih nekoliko tjedana. Što vi mislite, da li bi stvarno donošenje ovog zakona po njihovim tvrdnjama dovelo do masovnog smanjenja u glazbu i eventualnog povlačenja servisa digitalne glazbe sa hrvatskog tržišta? Ja osobno mislim da ne, ali volio bih čuti vaš komentar. Unaprijed hvala.
Hvala. Odgovor.
Ja mislim da je sve moguće, ali budimo iskreni, nikada neće prestati taj interes diskografa. Da li će se oni, mi ćemo možda u 5 ili 10 godina doći do vremena da će diskografi imati sasvim drugačiju ulogu nego što su imali do sada. Možda će se smisliti, izmisliti nekakav algoritam koji će sasvim drugačije postavljati stvari u toj kreativnoj industriji i naravno da se nekad izgovori koja teška rečenica ne bi li se nekoga poplašilo ili uplašilo. Ja osobno mislim da će oni ostati u Hrvatskoj, Hrvatska je potentno glazbeno tržište samo ja mislim da bi oni u njega trebali uložiti puno, puno više nego što možda ulažu sada.
I na kraju gospođa Grba Bujević. Ne radi [[Upadica: Netko nije isključio možda.]] evo probajte sa ovim.
Malo tehničkih problema. Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega širok je to zakon, to smo već svi konstatirali. Puno je tu unapređenja i modernizacije sukladno ovom vremenu u kojem živimo. I s time smo se svi složili. Ali ono što je važno spomenuti da ovaj zakon ne govori samo o diskografima i izvođačima već zapravo obuhvaća i druge dijelove tog istog sustava kao što su npr. nakladnici, novinari i niz drugih prava. Ta prava nisu bila uređena i dobro je da se ovim zakonom dodatno poboljšavaju i uređuju. Ono što je isto tako mislim da je važno još jedanputa ponoviti tu širinu koja je donijela, koja će donijeti taj zakon. 60 ljudi u radnoj skupini je sudjelovalo i niz još drugih stručnjaka sudjelovale su, javna rasprava je bila, saborski odbor u kojem nas dva radimo i drugi kolega koji ovdje sjede zaista uložio puno, puno, puno truda i razgovarao sa svima [[Upadica Radin: Hvala.]] i to je ono što je dobro i zato je ovaj zakon tako širok, a i primjenjiv na sve ove skupine.
Hvala. Izvolite odgovor.
Da, uvijek jedna tema dominira naravno cijelim zakonom, iako je ovo jedan od najkompleksnijih zakona po količini stranici, ja ne znam mislim da ih ima preko 800 stranica što javne rasprave, što samog teksta i naravno da nije dobro da razgovaramo samo o jednoj grupaciji, bilo da su to diskografi ili izvođači, puno je širi taj kontekst autorstva. Ali mislim da smo otvorili dobru temu, ništa nije nešto što se u nekom vremenu ne može promijeniti naravno na bolje. Mi se tak učimo živit u digitalnom dobu i zasigurno će nas to doba prisiliti da neke stvari radimo i puno, puno brže. Ne vidim tu nikakvih problema HS permanentno zasjeda cijele godine pa da ga i mijenjamo svake godine ako je korist onih zbog kojih to radimo, mislim da činimo dobru stvar.
Hvala lijepa. Nemate više replika, hvala vam. I sada je na redu g. Ante Prkačin. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo da pred kraj rasprave i ja ovaj kompleksni ovaj složeni zakonski prijedlog, znači ne izmjene i dopune nego zakonski prijedlog, iako se meni pričinilo da su izmjene i dopune, da ga pokušam pojednostavit, međutim to je nemoguće nego ću ja obraditi jedan mali segment. I pade mi na um jedna Ezopova basna, Drele ispravi me ako nije Ezopova jer sam je negdje čitao u osnovnoj školi, a znam ja ovdje ponekad i poeziju govoriti. Kaže, upitali jednu staru kozu da li voli pjesmu ili prozu, a koza se crnim papkom krsti, ja ti volim ono što se brsti. Dakle, ova Ezopova koza ona nije simbol kozje pameti i gluposti nego mudrosti i jednostavnosti. Dakle, ja bih zbog toga što sam kao i svi ostali razgovarao sa mnogima koji su pokušali lobirati, ja bih se dakle osvrnuo prvenstveno na korisnike ovih usluga, prvenstveno glazbenih usluga. Ja sam u tom pravcu i replicirao ministrici, ali ministrica po svom dobrom običaju ona izgleda ne čuje što joj se kaže nego ona priča ono što pričat hoće. Da sam ja njoj postavio pitanje na koje mi je odgovorila ja bi onda sam za sebe rekao da mi je mjesto u jednoj drugoj instituciji, a ne u instituciji Sabora jer da ja osporim pravo autoru, da se zaštiti to njegovo autorsko pravo i da on dobije naknadu onda stvarno ne bi bio suvisla osoba. Ali molim vas lijepo, kad imamo ta autorska prava, te autorske vrijednosti, ko je hrvatski represivni sustav? prvo policija, pa onda pravosuđe itd., pretpostavi svakom drugom problemu, ubojstva, teška djela sve čeka, ali ZAMP isti čas se to sve skupa rješava i to ne može slučajno biti netko tu ima ozbiljan interes. Kada je to toliko vrijedno, kada je to toliko ozbiljno kako može naknada u klubu Tvornica, moje pravilo je ljudi imaju ime i prezime, a događaj mjesto i vrijeme, dakle u klubu Tvornica mjesečna naknada 32.000 kuna kad sutradan 8.000 kuna. Možete vi otić majstoru, automehaničaru ili balanseru guma da ih izbalansira i da ih promijeni i danas to platite 300 kuna, a sutra 3.000 kuna. Pa ne ide nešto u toj državi Danskoj ne štima, znači treba zaštiti odnosno, evo ja ne volim čitati ali moram, o ZAMP-u „Akcija naplate autorskih prava pojačala bi se svaki put kad Emporium zapadne u financije teškoće“. Znači ZAMP je jedna agencija nad kojom gotovo nema nikakve kontrole, ta agencija sastavljena od zanimljivih ljudi jer sam se sreo jednom zgodom sa gospodinom mislim da je Sec ili tako se nekako zvaše prije 20-ak godina, kad sam predložio da se sasvim drukčije naplaćuje i da se sasvim drukčije uzima novac od privatnih poduzetnika, prvenstveno ugostitelja. Čovjek je skočio ko pomahnitao iz čega sam vidio da se nečiji ozbiljan interes u tom svemu skupa krije. Pa sam onda išao malo dalje pa našao da je u ovom Saboru, mislim da je to pravaš Tonči Tadić imao prijedlog da se korisnici usluga dakle kako rekoh malo prije pa se ministrica ljutnula kad sam rekao da se radi o haraču. Ima poduzetnika, ima ugostitelja koji to zovu i ružnije koji kažu da je to reket. Dakle, vlasnici ugostiteljskih objekata i kolege iz ZAMP-a da se sjednu pa da se dogovore. Dogovoriti se nisu mogli nikako, država obećala da će do 2003.g. sama predložiti način rješavanja međusobnih odnosa i sporova, to država nikada napravila nije. Ja ne znam što kolega Dretar misli o našem glasanju o ovome zakonu, predložio si 5, 6 amandmana, logično je ako ti neki od amandmana prihvate da ćeš zakon podržati. Ja zakon podržati neću nego mi idemo sa inicijativom da se nakon 15 dana ide na izmjene i dopune ovoga zakona, specijalno onaj dio koji govori o tarifnom pravilniku i koji govori o načinu naplaćivanja takse ili poreza od korisnika autorskih usluga po pitanju glazbe. Hvala lijepa.
Molim vas gospodine. Izvolite g. Dretar.
Hvala poštovani predsjedavajući. Poštovani zastupniče Prkačin. Čini mi se da ste jako dobro ukazali na ZAMP kao možda i potencijalnog autora ovog zakona jer od svih 20-ak udruga koje su nas kontaktirali tijekom ovog lobističkog procesa ZAMP se jedini nije oglasio, dakle čini mi se da oni jedini nemaju apsolutno ništa protiv toga. Ali bi vas molio da nam još jednom obrazložite ovdje vašu vrlo zanimljivu tezu da je ono što plaćamo ZAMP-u ustvari jedna vrsta poreza na imovinu to mi je malo promaklo to objašnjenje, pa bi vas zamolio još jednom … [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se]]
Moram vam dati riječ, izvolite.
U zanosu.
Izvolite.
Dakle, gledajući…
Imam autorstvo na to.
…gledajući tarifni pravilnik uočio sam da je najveći iznos koji određeni ugostiteljski objekat plaća isključivo vezan uz vrijednost objekta, to je porez na imovinu. Imate, imate dnevni lokal, imate kafić koji ima i noćno radno vrijeme, unutra je 20-tak, 30, 50 ljudi tokom 24 sata i tu se ostvari ozbiljna zarada, a imate ogromnu diskoteku koja radi petak i subotu, petak nema nikoga, u subotu ima nešto malo i ta diskoteka plaća jedno 50 puta veći ZAMP odnosno veću, veću, veće to autorsko pravo negoli ovaj mali lokal iz čega se zaključuje slijedeće. To su očito prsti g. Josipovića i gđe. Josipović. Oni su pošto su zainteresirani za to bili oni su sudjelovali u stvaranju tog zakona, oni znaju gdje se može oteti novac, tamo gdje ga ima. Onaj tko je vlasnik kafića…
Gospodin Prkačin, g. Škoro čeka na svoju repliku, potpredsjednik Škoro.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče.
A gdje si potpredsjedniče.
Pozdravljam g. Prkačin iz zadnje klupe. Dakle ZAMP ili zaštita autorskih muzičkih prava. I institucija koja štiti kolektivno autore i oni u tom određivanju tarife koja se plaća koriste se nekom metodologijom, je li u pitanju kvadrat, stolica, prihod. Diskoteke koje vi spominjete nažalost su institucije odnosno mjesta gdje se vrti isključivo glazba i tu je vjerojatno to sve skupa vezano za prihod. Ne bih ih branio, međutim samo govorim dakle da se može braniti nešto i štititi individualno i kolektivno. I ne bih se složio s vama da je to u interesu bilo čega drugoga osim hrvatskih autora, ja sam jedan od njih koji to može posvjedočiti. A Basta koju ste govorili isto je djelo velikog autora, nije Ezop nego je Gustav Krklec u okviru … [[Govornik se ne razumije]] baste. Eto, hvala. … [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se]]
Možda se ne vrti isključivo glazba po diskotekama, ali nema veze [[Upadica: Krklec se slabo vrti]] Gospodin Prkačin, izvolite.
To mora da si na internetu provjerio na brzinu, al dobro, nije važno …/Smijeh/…. Hvala. Gospodine potpredsjedniče, mogu odgovoriti?
Izvolite.
Slažem se ja s vama. Ja sam i u početku rekao da svaki autor treba biti nagrađen za ono što je stvorio, ali ne može baza za naplatu biti broj kvadrata nego broj gostiju u tom lokalnu i na koncu šank i ulaz ako ga ima. Ima li još koja replika?
Nema. Gotovi s replikama? Dobro, bili ste kratki sada na kraju, neobično kratki. Izvolite, g. Vilim Matula je sad na redu sa svojom pojedinačnom raspravom, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege suradnici ministrice, kolegice i kolege. Evo došli smo do te završne rasprave o konačnom Zakonu o autorskim i srodnim pravima i stvarno za ovo kratko vrijeme koje sam ovdje u saboru stvarno ne znam kao što su već i kolege rekle za složeniji zakon i za zakon koji je podigao među kolegama i kolegicama umjetnicima toliko interesa, rasprave, rekao bih i entuzijazma, neke želje, nekog zanosa da se stvarno nagomilani problemi riješe. Pitanje je u kojoj mjeri će ovaj zakon stvarno razriješiti te brojne dvojbe proturječja koja su proizišla iz prilika koje je pružila nova tehnologija. Znači zakon koji imamo je iz 2003.g., onaj suvremeni Iphone je izašao 2007.g., 4.g. nakon toga, kolege snimatelji i direktori fotografije reći će da je sama činjenica što je ta stvar bila moguća i svjedoci ste kojom se brzinom se razvija ta kvaliteta slike. Brojni kolege su ostali bez posla jer djeca idu i snimaju i rade stvarno vrlo kvalitetne slike sami i ne treba im više niti švenker niti rasvjetljivač niti direktor fotografije. Ali ja bi sada došao do mojih kolega filmskih glumaca. Osobno nisam filmski glumac, tu i tamo se pojavljujem i na filmu. Međutim postoje kolegice i kolege koji stvarno žive i cijeli život u to ulože i imaju veliko povjerenje kako autor … [[Govornika se ne razumije]] scenarista, režisera i producenata da mogu iznijeti takav nemoguć život, dan noć u beskrajnim snimanjima po nemogućim vremenskim uvjetima, od najvećih minusa do nemogućih vrućina, vrlo često zimi u ljetnim kostimima, a ljeti u teškim zimskim ono dok rade velike ne znam kakve vojne pohode jel tako je ispalo. To mogu podnijeti rijetki, rijetki ljudi, a čim su završili odmah moraju ići na premijere, odmah moraju ići na reprize, moraju svuda pokazivati i ono što je sigurno teško i vama političarima podnositi, a to je sve ono što mediji, žuta štampa i sve ono što mogu učiniti onako usput još što vam mogu prikačit. I zamisli, sasvim slučajno su naši kolege glumci unutra vrlo malo, ali na kraju kada se ide na reprize, tu ostaje zapravo samo režiser na kraju na reprize, na reprizna prava. Svi najveći glumci velikih nacija koje znate je svjetskiji i od američkih, britanskih, francuskih, njemačkih, ne znam, pazite to su ogromni narodi. Međutim i tamo postoji samo jedna mala jezgra na kojoj se usude osloniti i producenti i režiseri na te glumce. To da mi ne možemo ovdje staviti čak niti glavne glumice ili glumca, a kamoli sporedne bez kojih uopće ne može ista ta stvar funkcionirati jer kako će funkcionirati ako nije dobro upućena replika nabačena da bi onda majstor mogao stvarno odrajfati vrhunski. To nije ovo prepoznao. I to je ja mislim velika, velika šteta. Znači glumaca u ovome uopće nema. Govorim o filmskih glumcima. Vjerujte njihovi honorari za to što snime nikako nisu adekvatni onome što ti ljudi žrtvuju, a čini se, a oni to rade za slavu. Pitanje. Najkraće sada ću jer neću stići sve ali samo želim reći jedan primjer, razgovarali smo evo i kolege su razgovarali i sa diskografima kao što smo razgovarali naravno sa kolegama i na čijoj strani sam potpuno svesrdno i razumijem izvođače, ovdje sam i u prvoj onoj raspravi o tome govorio, ali svakako samo ću reći ovaj podatak. I diskografi o njima govorim o ovim novim malim diskografima leblima, jedni i drugi su za to da je 3 godine predug period, mislim da se moglo bolje izmoderirati razgovor među njima. Hvala.
Hvala, hvala lijepa. Nemate replike. Gospođa Marija Jeklovac ima sad svoju raspravu. Uključite mi se. Izvolite.
Hvala lijepa predsjedavajući. Poštovane kolegice i kolege, poštovani državni tajniče i ravnateljice evo rasprava već dugo traje, puno toga je već rečeno, ja ću pokušati malo sublimirati. Prije svega reći ću onaj početak što je autorsko pravo. Autorsko pravo je pravo autora u pogledu njegovog autorskog djela. Ono što ste svi zaključili da je autorsko pravo sigurno jedno kompleksno pravo i vrlo osjetljivo za uredit sve odnose koji se tu javljaju. Ono što moramo konstatirati da je ovim prijedlogom zakona u pogledu autorskih prava sigurno napravljen jedna korak naprijed i da su neka autorska prava bolje uređena nego što je to bilo do sada, da ima i nekih noviteta u odnosu na postojeće stanje i da to će sigurno pridonijeti stvaranju pravne sigurnosti. Ono što je stvorilo najviše prijepora, a to je ovaj odnos između autora i izvođača i diskografa što smo već svi zaključili, najviše je bilo lobiranja u pogledu toga, ne znači da ovaj zakon govori jedino o tom području autorskog prava nego puno šire štiti sva autorska prava. Međutim, ono što je tu najspornije, a to je taj Članak 306. stavak 5., ja bih samo rekla svoj stav u pogledu toga. Dakle, ne mislim da se tu radi o bilo kakvoj retroaktivnosti. Taj stavak 5. Članka 306. govori isključivo o usklađivanju ugovora nakon stupanja na snagu zakona. Dakle, nije ovo prvi put da nakon što donesemo neki zakon kojim uređujemo određeno područje drugačije nego što je to bilo do tada zbog određenih opravdanih razloga. U ovom slučaju je to digitalni svijet u kojem danas živimo pa je normalno mora se to urediti drugačije nego što je to bilo dosada. Znači iz tog razloga se moraju i ti ugovorni odnosi uskladiti. Naravno da i danas smo čuli tijekom rasprave očito problem što do sada nisu ta prava bila riješena u svim slučajevima čak pisanim ugovorom, pa će i tu postojati određeni problemi. Međutim, moj je stav da zakon stvara određeni okvir, a vrijeme primjene, pogotovo ono prvo vrijeme primjene zakona će pokazati da li je zakonodavac sve predvidio sve moguće situacije ili će ostati određeni problemi tijekom primjene koji će se uočiti i naravno da smo i do sada imali situacija kada se u prvom vremenu primjene zakona ustanovilo da neke stvari treba još doraditi. Ako to bude i slučaj sa ovim zakonom sigurno je da će se onda nakon toga pribjeći nekakvim izmjenama i dopunama zakona. Dakle, smatram da Članak 305. stavak 3. koji kaže da sva prava i autora i izvođača i nakladnika, svih onih na koje se eventualno prava autora prenose da ostaju netaknuta nakon stupanja na snagu ovog zakona. Dakle, to je u skladu sa direktivom i smatram da stoga ovaj prijedlog zakona ne dovodi u pitanje retroaktivnost. Evo, ono što bih samo još rekla, da je vrlo značajno da su ovim prijedlogom zakona neka autorska prava također bolje riješena nego što je to bilo do sada. Danas smo nešto čuli i oko toga, to je i autorska prava koja nastaju oko autorskih djela koja nastaju unutar radnog odnosa. Isto tako to su autorska prava studenata znači za djela koja nastaju za vrijeme njihovog studijskog rada. Mislim da je dobro da je zakon pokušao sveobuhvatno regulirati ovo područje koje je vrlo široko i vrlo osjetljivo i nadamo se da je način na koji je to pokušao postići i izbalansirati pa čak i ove suprotstavljene strane dobar. Što se tiče ovog roka prilagodbe od 3 godine ja bih tu samo napomenula da je to maksimalan rok, da to ne znači da se ne može u prvoj godini već pribjeći sklapanju ugovora koji će, kojim će se uskladiti sa postojećim novim zakonom. Tako da mislim da tu ne bi trebalo biti problema. Naravno da ne znamo [[Upadica Radin: Vrijeme gospođo Jelkovac.]] još koji je to broj ugovora koji će se trebati uskladiti pa je zato standardno predviđen tako duži rok. Hvala.
Hvala. Imate replike, gospođa Orešković ima prvu repliku.
Uvažena kolegice. Kako vi tako i svi iz reda vladajućih koji brane ovaj čl. 306. st. 5. zapravo nemate pojma o čemu govorite, pričate kompletne besmislice, dakle ovdje se govori o temeljnom načelu koje bi se trebalo u svim pravnim sustavima poštivati pacta sunt servanda. Dakle, imamo ugovore koji su sklopljeni, to znači da su obje strane međusobno jedna drugoj nešto dale, da li pravo izvođenja, da li novčanu svotu, vi o mehanizmu koji se kroz ovu odredbu uvodi kažete da od određenog trenutka ti ugovori više ne vrijede i namećete obavezu da se pristupi preispitivanju tih ugovora i sklapati nekom novom ugovoru. Ja postavljam pitanje, pa zašto bi bilo koji izvođač bio toliko lud da prihvati neko novo pregovaranje, neko novo ugovaranje, naprosto se može pravit blesav, čekat da istekne rok od tri godine i nakon toga svoja prava ostvarivati putem kolektivne udruge [[Upadica Reiner: Hvala lijepa.]] to pravni sustav ne smije dozvoliti. Dakle [[Upadica Reiner: Gospođo Orešković.]] se ne radi o roku od tri godine nego o tome da se ovakva odredba ne smije dopustiti uopće.
Gospođo Orešković uz to da se mogu birati riječi jer stvari se mogu reći na više načina jel da, morali biste se držati vremena, ali ono prvo je bitnije. Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Pa poštovana kolegice vi imate pravo na svoj stav, dakle ja stojim iza onog što sam rekla, smatram da ovaj st. 5. čl. 306. isključivo propisuje usklađivanje sa postojećim prijedlogom zakona. Dakle, nije ovo prvi put da nakon što se donese Zakon koji drugačije uređuje određena pitanja u odnosu na prethodni da se mora nešto uskladiti. Znači to je jednostavno usklađivanje sa novim zakonom. Sva prava koja su imali svi dionici do trenutka stupanja na snagu zakona istim ovim zakonom postoji i propisano izrijekom da ostaju netaknuta. Hvala.
Gospođa Vesna Bedeković.
Hvala vam lijepo. Uvažena kolegice, ja nisam htjela dizati povredu Poslovnika na repliku kolegice Orešković, smatram da svatko od nas može imati pravo i treba imati pravo na svoj vlastiti stav, ali ne može imati i nema pravo na vrijeđanje i nema pravo govoriti nekome da nema pojma i da ne zna o čemu govori. A vi ste vrlo na jedan korektan način kao pravnica izložili svoj stav vezan za čl. 306. st. 5. i vezano za rok od tri godine za usklađivanje ugovora. I ja bih rekao da ovdje doista se radi zapravo o postavljanju svojevrsnog pravnog standarda jer svaki izvođač zapravo pro futuro mora imati ugovor i slažem se sa rokom koliki god on bio da se ti ugovori usklade, prema tome ja bih se složila s vama [[Upadica Radin: Hvala.]] da se ne radi o retroaktivnosti nego naprosto o ne uređenim pravima koje treba urediti.
Hvala. Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Pa mislim da je ministarstvo kao predlagatelj nastojalo zaista ovo vrlo kompleksno pitanje riješiti na način da obje strane budu donekle zadovoljne. Naravno da tu svaka prava ima svoj interes, prije svega financijski kao što je i kolega Dretar rekao i da svaka strana tu štiti i pokušava postići najviše za sebe. Činjenica je da ovaj rok od tri godine može možda biti i kraći ili ne, ali to je sad teško u ovom trenutku reć e možda bi bio najbolji rok od dvije godine ili dvije i pol, dakle to je nešto što trebamo razumjet da je možda bolje ostaviti duži rok, to ne znači da se u prvoj godini ne može 80% ugovora već uskladit. Ja mislim da bi trebao postojati interes jedne i druge strane da se to napravi.
Hvala vam lijepa nemate više replika. Hvala. Sada je na redu gospođa Urša Raukar Gamulin. Izvolite.
… [[Govornica naknadno uključena.]] poštovani državni tajniče, gospođo ravnateljice, gospođo odsutna naša ministrice. Dakle, u ovom Zakonu o autorskim pravima u kojima se reguliraju neka izvođačka prava vidimo da glazbeni autori imaju prava na razne naknade, glazbeni izvođači također imaju prava na razne naknade, glazbeni producenti, diskografi također imaju prava na neke naknade, nisu zadovoljni imaju za to svoje razloge, novinari isto tako mada ne dovoljno imaju neka svoja prava. A glumci? Što glumci imaju zapravo od ovog zakona? Ništa ili gotovo ništa, toliko neznatno da se za to zapravo ne treba niti boriti da se ostvari. Sjećate se inače, glumci igraju po filmovima i televizijskim serijima jel da? Ponekad te uratke gledamo baš zbog nekog glumca ili zbog neke glumice jer ih volimo, oni su naše zvijezde jel tako? Da. Ali po ovom prijedlogu zakona oni nemaju naknadu ni za što, niti za kablovsku retransmisiju niti za ponovno emitiranje, za tzv. reprize na televiziji. Imaju jedino ponekad pokoji stari ugovor i zato zakon spominje glumce poimence jedino zato da im uzme ako slučajno nešto imaju. I zato stara prava više ne važe, draga moje kolegice i kolege ako imate neki stari ugovor slobodno ga poderite jer to više ne važi, pogledajte čl. 303. To je nezapamćeno i to sigurno nije europska praksa i pitam se postoji li neka europska zemlja u kojoj su glumci do te mjere obespravljeni. Ja za nju ne znam. Evo recimo Slovenija, pogledajte slovenski zakon o autorskim pravima pa ćete vidjeti, sasvim druga priča, civilizirana priča koja vodi jednako računa o svima, poštuje sve umjetničke profesije i ne ovisi o snazi zagovaračkih grupacija nego o pravdi i realnim odnosima. Evo npr. od čega danas žive Monty Pythoni John Cleese, Michel Palin ili recimo Rowan Atkinson? Žive od prodaje dionica, od kamata. Imaju li oni možda kafić ili kuglanu? Ne, oni žive od svojih prava, od tantijema, oni žive od onoga što su radili prije. I tisuće europskih manje poznatih glumica i glumaca preživljava uz pomoć takvih prihoda od tantijema, od kablovske retransmisije i sl. I Monty Phyton i svi drugi manje slavni po ovom zakonu u RH ostali bi kratkih rukava. Čime su se to hrvatski glumci zamjerili Ministarstvu kulture da ostanu tako obespravljeni? Dok kolege pjevači, svirači imaju cijeli katalog prava ovaj zakon ih kako tako ipak regulira, glumcima nažalost odriče sva prava. Pa zar su svirači, pjevači zaista svi vrjedniji od glumaca? Ja to nikako ne mogu vjerovati. Činjenica jest da su muzičari bolje organizirani, to je apsolutna istina, no moraju li i glumci zbog svoje loše organizacije i nedovoljne informiranosti biti kažnjeni ignorancijom u ovom zakonu? Pa ja mislim da ne trebaju. Nije li Ministarstvo kulture dužno brinuti se o svima na jednak način i sa jednakom brižnošću? Dobro nisu ni naše kolege pisci, scenaristi, snimatelji, montažeri puno bolje prošli, ali njih bar ponegdje ima, a glumaca nigdje. Pa zar Fabijan Šovagović, Ivo Gregurević ili recimo Goran Bogdan, Nina Violić, Alma Prica, Jelena Miholjević, Sreten Mokrović, Krešimir Mikić mogla bi ih nabrajati u nedogled pa zar nisu zaslužili da se Ministarstvo kulture u izradi ovog zakona pobrine i za njihova izvođačka prava? Da ne otvaramo sada raspravu o glumačkom autorstvu koje je nekada presudno za uspjeh audiovizualnih djela, to se ne smije ni spomenuti i jasno da ne možemo se ni približiti specijalnom terminu u ovom zakonu koautor. Glumci vas imaju pravo zabavljati, nasmijati, zamisliti, rasplakati, raznježiti, ali ne daj Bože da njihovo umijeće i umjetnost imaju i neka izvođačka i što je još gore autorska prava. Kaže Hamlet Poloniju „Nastojte da se s njima lijepo postupa jer oni su izvadak i kratka kronika vremena, bolje bi vam bilo da vam poslije smrti naprave loš grobni natpis nego da glumci o vama za života loše govore.“ Polonije odgovara „Postupat ću s njima kako zaslužuju“, Hamlet kaže „O trista mu ne, mnogo bolje, mnogo bolje. Ako sa svakim čovjekom postupite kako zaslužuje, tko će izbjeći batine. Postupajte s njima po svojoj časti i dostojanstvu“ [[Upadica Radin: Vrijeme.]] po svojoj časti i dostojanstvu. Ministrice odsutna, ima vremena, amandmani postoje, nemojte dozvolite …/Govornici govore u isto vrijeme./… prema hrvatskim glumcima. Hvala.
Gospođa Raukar i nemojte otić jel imate repliku, e tako. Prestanite s raspravom, ali nemojte otić. Izvolite g. potpredsjednik Škoro.
Hvala vam lijepa. Poštovan gospođo RAukar Gamulin. Dakle, ja volim glumce, imam puno prijatelja glumaca i moram vam reći bio sam svojevremeno sudionik stvaranja Hrvatske udruge za zaštitu izvođačkih prava i Hrvatske glazbene unije s Paulom Sfeciem, to je bila sredina '90.-tih, poslije toga sam sudjelovao u stvaranju Hrvatske diskografske udruge i bio sam prvi izvršni direktor ZAPRAF-a dakle ne hvalim se, sjedio sam u Odboru za ZAMP i puno puta sam razgovarao s nekim od ljudi koje ste vi ovdje spomenuli, koji su također i moji prijatelji. Pokojni Ivo Gregurević, Fabijan Šovagović pa da ne nabrajam … mnoge mlade glumce od Mlikote pa nadalje pozivajući ih da se samoorganiziraju. To ne može za vas napraviti Ministarstvo kulture, to morate napraviti sami, to je nažalost tako i morate imati cehovsku organizaciju, poslije toga morate imati Udrugu za zaštitu kolektivnih prava i mislim da će to biti vrlo jednostavno napraviti, ali evo možda vi možete pokrenuti to kao inicijativu i onda imati situaciju puno jasniju i čistiju.
Vrijeme, hvala. Izvolite odgovor.
Duboko se ne slažem sa vama. Zbog toga postoji Ministarstvo kulture, zbog toga postoji da se pobrine za sve ljude u polju na isti način. Mi ne možemo ovisiti o zagovaračkim snagama određenih organizacija, ne možemo i ne smijemo. Moji kolege glumci nisu, istina ja se slažem, mnogo puta u ovih skoro četiri desetljeća što sam se borila za glumačka prava sam bila ljuta na njih, ali oni nisu krivi ako nemaju te sposobnosti. Zato postoji Ministarstvo kulture da se na jednaki način zalaže za sve iz kulture i umjetnosti, zato postoji i to mu je dužnost i to mu je obaveza.
Hvala lijepa, [[Upadica Raukar GAmulin: Molim.]] nemate više replika. Sada je na redu gospođa Marijana Puljak. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedavajući. Drage kolegice i kolege. Nakon duge rasprave u kojoj je puno stvari rečeno i neću ih sada ponavljati je li o retroaktivnosti o tome kako ovaj prijedlog zakona zapravo uvodi obavezno kolektivno ostvarivanje prava i jača na neki način ulogu ZAMP-a itd. što se i protivi i nekim direktivama EU jer dovodi u pitanje slobodu izbora umjetnika izvođača da samostalno odluče o tome o načinu, opsegu, iskorištavanju svojih prava. Ja ću ovdje spomenuti jednu stvar koju mi se čini da nije nitko spomenuo do sada na neki način prolazi ispod radara, a to je uvođenje novog parafiskalnog nameta. Po čl. 218. predmetnog zakona u tom članku uvodi se nova naknada vezana uz informativne publikacije ili časopise, novine koji se daju pripadnicima javnosti na korištenje u ograničenom razdoblju na mjestima pristupačnim javnosti kao što su ugostiteljski objekti, pa onda kozmetički saloni, frizeraji, stomatološke ordinacije i sl. Znači ukoliko bi vlasnik ugostiteljskog objekta u svom lokalu želio imati novine, npr. Večernji list, Jutarnji, Gloriu ili bilo koji drugi časopis tada bi se morao obratiti registriranoj organizaciji za kolektivno ostvarivanje prava čiji član je nakladnik čiju publikaciju lokal želi nuditi svojim gostima, te od te iste organizacije tražit odobrenje i navedenoj organizaciji platiti naknadu za takvo korištenje časopisa ili novina. Dakle, potpuno je nedopustivo u vrijeme evo gospodarske krize da se uvode nova dodatna zaduženja, dodatne naknade i parafiskalni nameti koji će vrlo vjerojatno na kraju rezultirati otkazivanjem usluga. Umjesto da se radi na smanjenju i rasterećenju postojećih nepotrebnih nameta uvođenjem ovog članka u Zakon o autorskim i srodnim pravima zapravo se radi više štete nego koristi. Usvajanjem ovakvog članka, dakle ugostiteljski objekt, frizerski salon ako želi davati časopise, novine, znači treba se obratiti nekoj novoj udruzi sličnoj ZAMP-u, vjerojatno Udruga novinskih izdavača, od nje zatražiti odobrenje i platiti određenu naknadu. Dakle, ovdje ne govorimo o tome da se želi umanjit vrijednost ili potreba valoriziranja truda, rada i djela novinara, kolumnista i inih u vidu kolektivnih ostvarivanja naknade autorskog prava već zapravo evo skrećemo pažnju na to da se izglasavanjem ovog članka u ovakvom obliku zapravo ćemo izglasati dodatna zaduženja i namete za poslovne subjekte. Osim toga, vrlo je vjerojatno da će i pojedini nakladnici izgubiti nužno i jednu nišu je li nužno potrebnu za plasman vlastitih i znanja u tiskanom obliku čime na kraju neće biti poduzetnici samo na gubitku nego već i nakladnici, pogotovo bi se na ovaj način i onako se je li kupuje sve manje i manje časopisa, sve više se prelazi online, ali na ovaj način jel i manje izdavača bi ubili do kraja. Ne razumijemo isto tako kako bi se ovo provodilo u praksi, tko će pratiti, tko ima koje časopise, koliko časopisa, što je sa stručnim besplatnim časopisima, sa onim novinama, ali i listovima je li koje donesu gosti tih objekata i ostave iza sebe, što je s mobitelima i tabletima na kojima su tiskovine dostupne, dakle kako bi se taj ubrani novac i raspodijelio na izdavače, novinare, tekstopisce i kako bi se taj namet i koristio, tko bi upravljao njime i na koji način. Dakle, evo u skladu s ovim predložit ćemo i amandman da se taj novi je li parafiskalni namet ukloni iz ovog zakona. Hvala.
Hvala i vama. Sad je na redu g. Erik Fabijanić. izvolite.
Ministrice, kolegice i kolege. Ova tema oko autorskih prava je izuzetno ozbiljna tema i kao što sam rekao velik je to trud i rad, kroz dva čitanja involvirano je niz udruga, imamo tu različite ovaj interesne skupine ono što danas volimo reći dionika jer je velik novac u igri, a u medijima je u biti čak možda i najmanji novac u odnosu na diskografe. Al ću počet sa jednim vicem, a nadahnuo me je, nadahnuo me je čl. 100. zakona, barem kako je predložen, kaže da ugovorom o radu de facto poslodavac, de facto može prekrajati i prevoditi ovaj novinarski tekst, pa ću početi s jednim prijevodom iz jedne dnevne tiskovine koja je izlazila u Hrvatskoj ranih '90.-tih godina. U članku je pisalo da u Italiji postoje mudžahedini koji imaju čak i svoje javno glasilo, glasilo se zove Fatina ruka. Kad mi tu Fatinu ruku prevedemo onda ćemo znati da Fatina ruka je Mano di Fata, a Mano di Fata, danas imamo Google, ranih '90.-tih ga nismo imali, kupuju i mnoge hrvatske žene, a i neki muškarci zato što je to časopis koji se bavi rukotvorinama, od šipke, pletenja, itd.. Dakle, ja ne mogu dopustiti kao autor nekog novinarskog članka da se bez moje privole, pogotovo danas kad imamo google translate da li će se smisao mog prijevoda, mog članka kao autora zbilja dobro i prevesti. Iako da se razumijemo, talijanistika na zagrebačkom fakultetu de facto ima najkvalitetnije prijevode u svijetu, ali … [[Govornik se ne razumije]] Neka me potpredsjednik sabora demantira, ali je tome tako.
Ne čitam Mani di Fata.
Okej. Dobro. U svakom slučaju imamo još jednu situaciju, a to je dakle bez suglasnosti autora da se jedan tekst može kratit. Dakle, mi razumijemo da imamo medijski prostor ograničen u papirnatim medijima, ali papirnati mediji su nam u fazi, u fazi nestajanja, tko radi u novinarskoj redakciji zna da koji puta neki tekst mora kratit, ali to onda šef deska ili urednik radi sa novinarem. I u svakom slučaju nema uobičajenog prava da li se netko potpisuje ili se ne potpisuje, novinar se uvijek potpisuje, eventualno ako je riječ o nekom kraćem ili manjem tekstu idu inicijali. Nepotpisani tekst potpisuje urednik. Prema tome, tekst je uvijek potpisan, pitanje je samo tko za njega odgovara. Ako je moj tekst novinarski izmijenjen na način da on mijenja stvar koju sam ja opisao ili napisao tog trenutka ja imam pravo uredniku uskratiti svoj potpis ili ako je riječ o emisiji, uredništvo te emisije. E vidite, prema tome, u ovome što sam sada rekao, a koje je sadržano u čl. 100. umanjuju se važeća novinarska prava, ta važeća novinarska prava koja sam ja rekao i ne prvi puta jer sam ih naglasio i u raspravi, nisu sadržani u Zakonu o autorskim pravima. Pozdravljam trud ministarstva i ministrice da autorska prava budu regulirana, novinarska autorska prava budu regulirana u ovome što bi trebalo biti glavni zakonik autorskih prava, ali to ne znači da ona do sada nisu bila regulirana. Ta autorska prava su definirana u Zakonu o medijima. Ako su definirana u Zakonu o medijima, ove odredbe zakona onog trenutka kad stupe na snagu, bit će u koliziji sa onime što je opisano u Zakonu o medijima pa će se onda pitati koje će se pravo primjenjivati. I to je ključno pitanje. Ali ono što je … [[Govornik se ne razumije.]] je slijedeće. Dakle, pod izlikom primjene copyright direktive Europskog parlamenta, idemo ugrožavati nešto što su normalna europska autorska prava europskih novinara. Zahvaljujem.
Hvala lijepa, nemate replike. Sada je na redu gospođa Vesna Bedeković. Izvolite.
Hvala vam lijepo, poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena ministrice, gospođo ravnateljice, poštovane kolegice i kolege. Dakle, nema sad više nakon evo prilično duge rasprave dvojbe da se radi o vrlo kompleksnom zakonu koji dakle regulira međusobna prava i obveze velikog broja dionika u različitim sektorima i doista smo puno govorili o različitim pitanjima rješavanja prava i obveza između različitih dionika u različitim sektorima, dakle autorima, izvođačima, diskografima, novinarima, nakladnicima, arhitektima, glumcima i svim ostalim dionicima u području kreativne kulturne i medijske industrije, međutim danas nismo progovorili o jednom području koje je dobro riješeno što se tiče zaštite autorskih i srodnih prava a to je područje obrazovanja i znanosti. I stoga bih evo iskoristila prigodu kratak pregled napraviti i napomenuti da smo imali doista svjesni ovih dana i mjeseci, doista smo bili zatrpani različitim dopisima, mailovima i lobiranjem i odradili individualne grupne razgovore na odborima itd., međutim nismo dobili niti jedan dopis niti jednu dakle obraćanje nikoga iz područja obrazovanja i znanosti, znači da evo ga, neke odredbe koje neki članci zakona koji su reći ću, po prvi put pojavljuju i novina su u odnosu na postojeći zakon, da su dobri i da na dobar i kvalitetan način rješavaju područje autorskih i srodnih prava u području obrazovanja i znanosti, tako ću samo dozvolite mi spomenuti, vrlo ću kratko ću, koliko mi vrijeme dozvoljava, dakle pitanje rješavanja autorskih djela i autorskih prava koja stvore znanstvenici, nastavnici i suradnici na visokim učilištima, to je regulirano čl. 110., dakle gdje je riječ da dakle autorska prava nad autorskim djelima koja stvore znanstvenici, suradnici i nastavnici izabrani u znanstveno-nastavna, umjetničko-nastavna, znanstvena, nastavna, suradnička i stručna zvanja, da oni pripadaju njihovim autorima bez ograničenja osim ako ugovorom je li o radu ili drugim aktom kojim se uređuje radni odnos ili pak kolektivnim ugovorom nije drugačije određeno, pri čemu, dakle i visoka učilišta i znanstvene organizacije mogu donositi neka pravila svoja interna o upravljanju autorskim djelima i pripadajućim autorskim pravima na visokom učilištu odnosno znanstvenoj odnosno istraživačkoj organizaciji. Ono što je novina i prvi put u povijesti ja bih rekla ovog zakona koji znamo da je donesen 2003. g., imamo unesene novine u smislu čl. 187., 188., a tiče se rudarenja teksta i podataka u svrhu dakle znanstvenih istraživanja koje je sukladno odredbama ovog zakona dopušteno, jel, bez odobrenja nositelja prava i bez plaćanja naknade uz naravno za potrebe znanstvenog istraživanja. Zatim ono što smatram izuzetno bitnim, važnim, čl. 199., korištenja autorskog djela u digitalnoj i prekograničnoj nastavi, dakle to je dokaz prilagođavanja vremena ovog zakona, digitalnom dobu u kome živimo. Ono što je slijedeća novina, vrlo po meni važna i bitna, to su autorska prava studenata, čl. 111 kroz niz stavaka gdje se dakle autorska prava na autorskim djelima koja stvore studenti na visokim učilištima, ona pripadaju autorima bez ograničenja osim naravno ako zakonom ili ugovorom o studiranju ili nekim drugim ugovorom nije drugačije određeno. Definiraju se jasno, što su autorska djela studenata, dakle seminarski radovi, završni radovi, diplomski radovi, radovi nastali kao rezultat sudjelovanja na nekim istraživanjima itd. i gdje je jasno regulirano da visoka učilišta donose svoja interna pravila o postupanju sa studentskim radovima, što smatram izuzetno važnim i bitnim i regulirana je javna objava studentskih završnih radova, diplomskih radova na mrežnim stranicama visokih učilišta, dakle u repozitorijima, što mislim, smatram da je izuzetno bitno i u tom smislu, [[Upadica Radin: Hvala.]] poštovana ministrice, poštujem i pohvaljujem unošenje ovih odredbi u zakonu.
Vrijeme, ostanite, jer imate jednu repliku gospodina Mažara.
Hvala lijepo, predsjedavajući. Kolegice, upravo ovo što ste istaknuli dakle ovim zakonom puno toga šire se uređuje nego što smo možda uspjeli čuti u današnjoj raspravi. Vezano za ovaj dio koji ste sada rekli za dio obrazovnih institucija, na to se nadovezuju i institucije djelatnosti očuvanja kulturne baštine. Smatram da je to izuzetno bitno kako i naši znanstvenici koji su svjetski poznati, isto tako je poznata i kulturna baština RH koja seže daleko u povijest. I evo htio bi čuti što kažete vezano za taj dio noviteta u zakonu.
Hvala. Izvolite odgovoriti.
Hvala vam lijepa. Uvaženi kolega, doista vam zahvaljujem na tom pitanju jer evo danas doista nismo razgovarali ni o području, sektorskom području idemo to tako nazvati obrazovanja i znanosti jer jednostavno smo ovih dana bili doista zatrpani različitim lobiranjima vezanim za ovaj drugi dio što ne mislim da je manje važno, tako da naprosto percepcija javnosti se oblikovala na način da ovaj zakon pokriva samo ovo područje autora, izvođača, diskografa, novinara, nakladnika, glumaca itd. ovo je ostalo po strani, a izuzetno je važno. Pa gledajte, ne samo znanost i obrazovanje, kulturna baština to je naš identitet, ako nećemo voditi računa o zaštiti kulturne baštine onda smo u smislu prilagođavanja novom dobu u kome živimo onda ćemo u budućnosti imati itekako velikih, velikih problema.
Hvala lijepa, nemate više replika. Hvala. I sada je na redu gospođa Dalija Orešković. Izvolite.
Predsjedavatelju, kolegice zastupnice i zastupnici. Prije svega ispričat ću se kolegici Jelkovac, možda sam bila prežustra, zaključila sam da vi doista ne razumijete o čemu se ovdje radi pa ću ja doista u najboljoj mogućoj namjeri pokušati vam neke stvari slikovito prikazati kako barem oni zastupnici koji su pravne struke ili mogu razumjeti neke pravne postulate ne bi doveli do toga da se sramoti čitav HS kada već neke osnovne stvari nije bila u stanju razumjeti resorna ministrica. Dakle, razumijemo li pojam retroaktivne primjene [[Upadica Radin: To je trebala biti isprika?]] vi kažete da je ne vidite u ovom zakonu [[Upadica Radin: To je trebala biti isprika?]] Da. Dakle, kaže sam naziv članka ostvarivanje autorskih prava za audiovizualna djela koja se nalaze, krivo čekajte. Dakle, čl. 306. st. 5. ma puno papira imam sa sobom pa ga nisam ponijela, dakle govorimo o retroaktivnoj primjeni o čemu se ona zapravo sastoji u tome što nalaže da se izmijeni sadržaj ugovora u određenom roku. Što to u praksi znači? Dakle, kao što izvođači sklapaju sa diskografima određeni ugovor kojim su prenijeli prava eksploatiranja tog svog djela na diskografe. To možemo usporediti sa situacijom kada recimo vi kupujete auto od prodavatelja i sa zamislite da ste određeni auto kupili prije 3, 5 ili 10 godina i time ste stekli pravo da taj auto do u nedogled vozite i sada stupi na snagu zakon koji kaže da u određenom roku vi sa prodavateljem odnosno vi kao kupac imate pravo sa prodavateljem sklopiti novi ugovor kojim ćete redefinirati cijenu tog auta. Ukoliko to ne učinite tada će neka kolektivna organizacija pregovarati o visini cijene auta kojeg ste vi već jednom platili. E to je ono što se zapravo uvodi sa odredbom čl. 306. st. 5. ovog zakona i to je ono što je s pravne strane u ovom zakonu duboko problematično i duboko sporno i ne možemo braniti niti jednim postulatom, niti jednim razlogom na koji se ministrica pozvala. Načelno ako smo već htjeli reći da se promjenom digitalnog doba promijenila priroda i svrha ugovora i da su nastale neke nove okolnosti povodom kojih bi trebali štititi izvođače, ponovno nema razloga da se primijeni ovakav jedan institut zato što mi već imamo Zakon o obveznim odnosima koji je lijepo definirao tzv. klauzulu rebus sic stantibus, to je klauzula koja govori o tome da u slučaju da su nakon sklapanja ugovora. A ponovno ističem pacta sunt servanda, dakle ako su nakon sklapanja ugovora nastale neke nove okolnosti koje bitno mijenjaju uvjete pod kojima je ugovor sklopljen i bitno stvaraju nekakvu neravnotežu između ugovornih strana tada po već ustaljenim uzusima i odredbama zakona koji desetljećima i desetljećima u praksi, strana koja se smatra povrijeđenom, u ovom slučaju to bi bili izvođači, mogu tražiti raskid ili izmjenu tog ugovora. I tada je u zakonu već predviđeno koje to okolnosti sud uzima u obzir kako bi ili raskidom ugovora ili izmjenom tog ugovora ponovno uspostavio ravnotežu. Pa između ostalog gleda financijske ugovore, između ostalog gleda načelo savjesnosti i poštenja, gleda razdoblje trajanja tog ugovora, gleda koja je njegova svrha, dakle tu su se već razvili u praksi neki kriteriji koji bi onda sud primjenjivao i napravio ono što je potrebno da odnos snaga bude primjer. Umjesto da poštujemo naš pravni sustav, pravnu tradiciju i već neke kriterije koji su se objektivizirali i dokazali u praksi, mi smo to presjekli i rekli više niti sud ništa ne vrijedi, sad ćemo uspostaviti jednu organizaciju koja će kolektivnim putem pregovarati u ime izvođača. Pri tome nije da ti izvođači nešto osobito stječu, zapravo će pravni sustav samo uvesti jednog posrednika, jednu udrugu koja će umjesto da izvođači dobiju više ubirati jedan dio vrhnja za sebe od njih samih. I kada govorimo o tome zašto bi ovo bila sramota za RH, pa između ostalog dakle nije točno ministrica rekla kada je rekla da mi ovom odredbom ne prenosimo direktivu, naime to je izravno suprotno s onim što piše u obrazloženju ovog zakona u onom dijelu koji se odnosi na ovu odredbu dakle izričito se pozivamo da se cijelim tim člankom na neki način prenosi direktiva u hrvatski pravni poredak, a sama direktiva kaže da ona ne dovodi u pitanje akte sklopljene prije 7. lipnja 2021.
Hvala. Gospodin Habijan, gdje je povrijeđen Poslovnik molim vas?
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Kolegica je povrijedila čl. 238. st. 1. alineja 5 na način da je omalovažila ovdje zastupnicu prisutnu na način da je imputirala da netko ovdje nešto ne razumije pod krinkom isprike ponovila je zapravo sve ono što je rekla već i prije i mislim da je na taj način da je povrijedila Poslovnik, a isto tako onda mogli bi mi reći da kolegica Orešković ne razumije odredbe Zakona o sprječavanju sukoba interesa obzirom da očito nije razumjela čl. 5. i da zato imamo sada mnogih pravnih problema oko primjene samih zakona, što uostalom ukazuje i visoki upravni sud, ako ćemo na taj način raspravljat.
Gospodin Habijan to što vi kažete je, drži vodu, ali međutim to je, ako nismo dali prije povredu Poslovnika, ako se nije nitko javio da dajemo opomenu, ovo je sada rečeno na jedan ironičan način koji je bio borderline da tako kažem i ja ne bi bio sklon da dajem ovaj opomenu s time da apsolutno ne odobravam taj način, pa sam i pitao da li bi to trebala biti isprika, gospođa Orešković je rekla da da, pa ću uzet u obzir da je to bila isprika taj drugi dio, ionako ovaj bi mi se smijala kolegica Orešković da joj dajem opomenu sada. Gospodin, neću dat ni vama opomenu naravno jer vi niste u krivu. Gospodin Pavić, izvolite [[Upadica: Ne, Jelkovac]] Gđa. Jelkovac, isto povreda Poslovnika? [[Upadica: Ne, replika]] Replika? A je, vidim sada, hvala, oprostite, ja kriv.
Hvala lijepa poštovani predsjedavajući. Poštovana kolegice ispriku prihvaćam iako nije bila iskrena, ali to ćemo nas dvije uz kavu ako Bog da riješit. Što se tiče vašeg razumijevanja čl. 306. st. 5. ja bih rekla da ga niste dobro pročitali. Nigdje ne piše da postoji obveza sklapanja novih ugovora nego obveza usklađivanja ugovora, da li će to bit usklađivanjem izmjenom i dopunom postojećeg ugovora ili sklapanjem novog to ovdje nije definirano. S druge strane, vaš primjer kojim ste usporedili ovu situaciju gdje propisujemo zbog stvaranja novih okolnosti reguliranje korištenja autorskog djela na ovaj način sa time da se sklapa ponovno ugovor zbog kupnje auta to nema veze jedno s drugim, kupnja auta nema veze sa autorskim djelom i autorskim pravom. Ono što mi ovdje reguliramo je zato što do sada su postojali drugačiji uvjeti, komadno se nešto brojalo kad se izvodilo, danas to nije tako, postoje digitalne tehnologije i zbog tih stvari se mijenja, da bi se uskladilo mijenja se način reguliranja i praćenja autorskog djela.
Vrijeme, hvala. Izvolite odgovor.
Hvala. Pa prije svega svaka vam čast što ste vrlo korektno digli povredu Poslovnika [[Upadica: Ma nisam digla povredu Poslovnika nego repliku]] ne, pardon, repliku, pardon, pardon, umorna sam i gladna, digli ste repliku, pa mi time dali priliku da odgovorim za razliku od svog kolege, muškog kolege koji je poslužio se povredom Poslovnika znajući da ja na to ne mogu odgovoriti. Dakle, što se toga tiče svaka vam čast i na tome vam čestitam. Što se tiče same suštine, možemo pitati bilo kojeg suca u RH što se radi u slučaju kada su se promijenile okolnosti i možemo pitati doista sve pravne autoritete što misle o tome postoje li ovdje retroaktivnost da ili ne. U konačnici ako fulaju i naši sudovi, ukoliko fula i ustavni sud, a ne bi mu to bio prvi put kao što je fulao u povredi načela vezano za slučaj Tomislava Karamarka, ovdje barem, ovdje barem tim više što se radi o jednoj direktivi i o tome je li Hrvatska na ispravan način transponirala tu direktivu u hrvatski pravni poredak u konačnici će nešto reći i mjerodavni europski sudovi, pa ja ne bi voljela da se baš mi svi skupa tamo sramotimo praveći se da nismo razumjeli na koji način će se ova odredba odraziti na ugovore koji su davnih dana već sklopljeni i konzumirani.
Vrijeme. Željko Pavić, poštovani zastupnik slijedeća replika.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnice, u posljednjih nekoliko mjeseci smo odradili jako puno sastanaka, otprilike 11-ak sastanaka sam odradio ja i još moje kolege iz kluba i potpredsjednici sabora zajedno sa nama i sama sa razno raznim i autorima i izvođačima i diskografima, oni su bili najglasniji i bili su najnezadovoljniji s ovim zakonom. Nažalost, ja sam morao konzultirati svoje kolege i prijatelje koji su pravnici jer ne mogu protumačiti sve ono što sam dobio u primjedbama. Pa tako sam dobio tumačenje da se tom odredbom zapravo propisuje retroaktivna primjena zakona koja je u suprotnosti sa direktivom i sa Ustavom RH. Drugo, dobio sam tumačenje da se polazi od pretpostavke da ne postoje regulirana prava, prava snimka između glazbenih izdavača i izvođača. Nadalje, da se tim prijedlogom zakona oduzima pravo vlasništva nad snimkama. Nadalje, RH izdano intervenira u privatno pravne odnose između izvođača i glazbenih, glazbenih izdavača. Znači to je na tragu onog što ste vi govorili i sad budući da nisam znao o čemu se radi pitao sam na odboru i dobio sam odgovor koji sam dobio.
Vrijeme. Odgovor.
Nažalost, puno toga što ste rekli zapravo manje-više sve je točno i to je vidljivo iz aviona, za to nije potrebno biti nikakav ekspert, na kraju krajeva vrlo brzo će se ako u ovakvom obliku zakon bude usvojen vidjet će se to i u praksi, a ja ne bih voljela da se to u praksi dogodi zato što osim što doista potkopava neke pravne temelje ne samo RH to su osnovni postulati koji su u cjelokupnom kontinentalnom pravnom sustavu koji je puno toga preuzeo još iz vremena rimskog prava mi sad naprosto negiramo, a pri tom ne štitimo prava i interes svih zainteresiranih strana. A samo ću prokomentirati ove vaše sastanke, činjenica da se povodom ovog zakona odvio čitav niz sastanaka sa zastupnicima i klubovima zastupnika, to je lobiranje, ali ovo je primjer jednog dobrog određenog lobiranja gdje je svima bilo u interesu da zastupnike dobro informira o pozadini problema koji iz jednog zakona proizlaze, žao mi je što sluha nije imala i resorna ministrica.
Slijedeća pojedinačna rasprava poštovani potpredsjednik Miroslav Škoro.
Hvala lijepa poštovani g. potpredsjedniče. Slušajući sad ovo zadnje što smo slušali, generalno sam pratio tu raspravu, ispada da bi u stvari trebalo prezervirati situaciju i osporiti ljudima njihovu imovinu i sve ono skupa što su oni radili jer tako je, tu ne možemo ništa. I to me sve skupa podsjeća možda na neku raspravu, ja ju u glavi imam, koja je vođena tamo negdje 1557.g., kad je kraljica Meri s kraljem Filipom bila nezadovoljna što se piše o njoj, pa je odlučila staviti pod kontrolu sve tiskarske strojeve. Je li Gutenberg napravio stroj, pa kad je on napravio stroj onda su rekli aha, tko tu sad ima pravo, onaj tko ima stroj ili onaj tko hrani stroj sa nekakvim materijalima? Dakle, 1710.g. dakle u 18. stoljeću imate kraljicu Anu koja svojim statutima konačno fokus prebacuje na autore i kaže nije faca onaj tko ima stroj nego je faca onaj tko je taj stroj nahranio s nekakvim sadržajem. Immanuel Kant je pisao također o tim stvarima i on je rekao metafizički čudoređa lamentirajući na tu temu da postoji autor, postoji nakladnih, njegov izdavač i postoji nekakav pretiskivač, to je razgovor o kojem mi sada tu na neki način i razina razgovora o čemu mi razgovaramo danas ovdje. Pitanje svih pitanja je tko pokreće kreativni proces, tko pokreće kreativni proces, vlasnik diskografske kuće, netko tko ima stroj za pravljenje CD-a, netko tko ima stroj za brizganje plastike, pa napravi gramofonsku ploču, jel taj pokreće kreativni proces ili ga pokreće netko tko u svojoj glavi stvori nešto što do tada nije postojalo i ima li taj u stvari nekakvu svoju pravo na naknadu? Je li glazba koja se napisala, a nije izvedena, je li se ona uopće dogodila, je li glazba koja je izvedena kad je napisana, a nitko je nije čuo, jel se ona dogodila? To su sve filozofska pitanja i to su sve situacije u kojima na neki način prepoznajemo dionike glazbene industrije, o njoj sam već govorio i mi danas cijelo vrijeme govorimo jednu te istu stvar. Ključni problem ovoga zakona je individualno i kolektivno pravo, to je ključni problem, nema drugog problema. Individualno pravo je ono pravo kojim se do sada koristio svaki izvođač, ja bih čak rekao da je to i u pitanju kad su kolege novinari u pitanju, dakle on to dogovara sa nekakvim svojim izdavačem i to je taj njegov dogovor. Međutim, kolektivno pravo je pravo koje se ustanovilo zbog toga što je previše korisnika i ne stigneš ih sve pratiti, to je cijela priča. Pojavom interneta taj broj korisnika se povećao na entu potenciju. Ako se slažemo da svi trebaju biti obeštećeni za svoj rad i za svoje vlasništvo onda nemamo nikakvih problema, samo moramo vidjeti koji je način obeštećenja ljudi koji su vlasnici ili su stvorili djelo ili su ga izveli. Diskografi imaju svoje pravo, novci se sada prikupljaju i idu isključivo i jedino diskografima. Ja sam diskograf, ja vam to govorim. Kada dođe neki novac, tu je netko spominjao jednog člana tamburaškog sastava, pa kao on nekakvih 100, ne znam, nije dobio ništa. Nije dobio ništa jel je u 4.g. skupio streaminga 140 kuna, to je činjenica. Meni kao diskografu odgovara da se nađe model po kojemu će svaki izvođač, svaki član mješovitog zbora, svaki član simfonijskog orkestra za svoju snimljenu izvedbu koja se reproducira dobiti naknadu, al ne može ju dobiti u ovom sustavu ovako, jednostavno ne može jel govorimo o iznosima na petu decimalu 0,00004, to je iznos o kojem mi govorimo i tu samo igraju veliki multiplikatori, ništa drugo, nemojmo se zavaravati. Ja sam 2017.g. znanstveno dokazao da se ne može ovaj problem riješiti drugačije nego sustavom kolektivne zaštite i to će tako biti, da li će to riješiti blockchain ili nešto drugo manje važno, ali to će tako biti … [[Govornik se ne razumije]] rekao i taj čl. 306. je sulud jer ako postoje ugovori po kojima se nešto događa zašto ćemo ih revidirati, ali ako ne postoje isplate temeljem tih ugovora onda nema ugovora i sad ćemo mi nekome dati još 3.g. da uzima te novce, a ne zaslužuje ih. Dakle, ili imate ugovore, pokažite ih odmah i počnite ih poštivati, to je cijela priča. Moramo znati svakog zadnjeg svirača koji je nešto odsvirao ili svakog da ne govorimo novinara, novinara koji također ima svoja prava. Dakle to je cijela priča, ili ima ugovora, ili nema ugovora, nema nikakvih 3.g., evo toliko, hvala vam.
Završne rasprave, prva je poštovana zastupnica Dalija Orešković u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a.
Htjela sam o jednoj drugoj temi, ali moram se nadovezati na ovo što je rekao potpredsjednik sabora Škoro jer je na suštinu bacio jednu veliku maglu. Dakle, ne radi se samo ovdje o sustavu pojedinačnog i kolektivnog pregovaranja nego da stvarno … [[Govornik se ne razumije]] o tome da primjerice jednom prodana pjesma je jednom prodana pjesma, za to je izvođač prenio svoja izvođačka autorska prava na nekog drugog trajno unedogled, to je jednokratna usluga. Ono što mi sada, recimo u ovom segmentu u kojem smo sad u posljednje vrijeme govorili, što mi sada uvodimo kažemo digitalnim dobom promijenile su se okolnosti, ta se pjesma sada eksploatira na nekim novim medijima i mi sada uvodimo obavezu, obavezu dakle kako god vi to sročili, u suštini se svo9di na to da vi tražite da se taj ugovor revidira. Šta znači revidiranje ugovora? Dakle, ili smo sklopili novi kojim se uvodi obaveza ponovnog plaćanja jednom već kupljene i prodane pjesme, ako se to ne napravi u roku od 3 godine, onda će kolektivna udruga pregovarati u ime tog izvođača i pri tom sebi uzeti jednu lijepu svoticu. I gdje je onda problem ovog zakona? Pa isti je kao i u suštini svih ostalih zakona iz resora ove ministrice, bilo da se radi o Zakonu o HRT-u, bilo da se radi o Zakonu o elektroničkim medijima o kojem ćemo govoriti nakon ove rasprave, problem je u tome što principi a cijelo pravo i svi zakoni trebaju prolaziti iz principa i ti principi trebaju biti konzistentni a nisu. Prošli tjedan smo pričali o Zakonu o minimalnoj plaći i koji je princip u tom zakonu, šta je Vlada rekla? Rekla je podržavamo model kolektivnog pregovaranja pa ćemo zatražiti od radnika i poslodavaca da se lijepo kolektivno dogovore, a ako se ne dogovore, onda ćemo mi kao zakonodavac vidjeti što ćemo i kako ćemo. To je simplificirana verzija ali to je suština. A šta smo napravili u ovom zakonu? Nismo primijenili taj isti princip nego smo rekli ajte vi lijepo kolektivno pregovarajte ali ako se ne uspijete dogovoriti, neće zakonodavac a neće bome niti sud kao što bi sud presudio da uopće nismo intervenirali u ovaj zakon, nego bi se lijepo poslužio Zakonom o obveznim odnosima i na temelju već izgrađene prakse, donio nekakvu novu pravičnu naknadu za onu stranu koja se smatra oštećenom, to bi ovdje bili izvođači. Dakle, nismo išli tim putem nego smo rekli e onda će cijenu utvrditi kolektivni pregovarač odnosno u ovom slučaju, udruga izvođača. E, to je ono što je sporno. Mi smo dali moć, autonomnu moć u rukama jedne ugovorne strane koja može praktički što god hoće, bit će onako kako oni kažu. I sad da karikiram, da izmislim situaciju u kojoj je Škoro primjerice prodao neku pjesmu prije 10 godina za 100 000 eura, dakle on je relativno dobro možda obeštećen, po ovom zakonu nakon proteka 3 godine ako se nije sklopio novi ugovor, onda će kolektivna udruga za zaštitu izvođača reć pa sad s obzirom na novo digitalno doba, mi odokativno određujemo da ta pjesma vrijedi 500 000 eura. O tome de ovdje radi i to je povreda principa i to je retroaktivno zadiranje u odnose koji proizlaze iz ugovora, iz ugovora koji su davnih dana sklopljeni. I zašto je to zapravo sporno? Sporno je utoliko što je ministrica ove okolnosti znala kao što je znala i većina zastupnika kojima se jedna strana obraćala i uporno tome, dakle tu treba gledati onaj hodogram aktivnosti, treba gledati što je bilo prvo čitanje zakona, što je zapravo bio prvi prijedlog radne skupine, što je bilo u javnom savjetovanju, dakle drugačije definirani odnosi. Nakon toga nova pravila koja su dogovorena i osmišljena, gdje? Negdje po hodnicima. U suštini, zašto toliko inzistiram na odredbi ovog zakona? Ne zato što baš mislim da je ona glavna žarišna točka, ne, nego iz nje proizlazi da je moć odlučivanja praktički negdje drugdje. Ne u Hrvatskom saboru, ne u tome da se u javnoj raspravi traži pravičan i ravnoteža između različitih dionika nego negdje po sobičcima, negdje po kružocima, dakle onaj tko se ministrici najviše svidi i najviše prišapne u njezino uho, e njegova prava će na jači način i nepravedan način biti zaštićena u odredbama zakona. E pa ne hvala takvom zakonodavnom procesu a pogotovo ako ćemo danas-sutra svi skupa kao država zbog takvog jednog zakona dobiti packu. Hvala.
Slijedeća završna rasprava u ime Kluba zastupnika HSS-a i RF-a, zastupnica Katarina Peović.
Evo probat ću kratko za kraj. Nisam se uistinu mislila osvrtati na sam stil ove rasprave i debatu koja je išla u jednom smjeru ali stvarno ne mogu ne osvrnuti se na način na koji je ministrica Nina Obuljen Koržinek raspravljala u Saboru, mislim da je neprihvatljivo da se predsjednicu jedne novinarske udruge prikazuje kao osobu koja nije jednostavno shvatila i koju su svi tumačili kako stvari stoje ali ona je i dalje ustrajavala u svojoj interpretaciji, što je pojednostavljeno i sažeto ono što je ministrica nekoliko puta rekla, niti je nema pa ne možemo s njom niti raspravljati, ali dakle ako smo ovdje došli raspravljati o zakonu da je svako tumačenje validno. U svakom slučaju, više zastupnika je ovdje uključujući i mene, uputilo na iste primjedbe koje dolaze od novinara i novinarskih udruga, pa tako i kolega Fabijanić je čitao čl. 100 koji nas upućuje u jedno tumačenje odricanje autorskih prava ali navest ću još nekoliko članaka koje nisam stigla u raspravi, da se vidi da je to tendencija kroz cijeli zakon, da se zapravo ide na ono što je više-manje na američko zakonodavstvo koje odriče autoru a vlasništvo dok je kontinentalno europsko zakonodavstvo automatski to autorstvo autoru priznaje. Znači, nije baš moguće reći da ono što je rekla ministrica, da smo se držali tog članka koji je rezerviran samo za autorsko djelo stvoreno u radnom odnosu, kao da je to autorsko djelo stvoreno u radnom odnosu potpuno diskreditirajuće za autora odnosno autor u radnom odnosu nema nikakva prava jer je njemu ajmo reć to već plaćeno putem plaće. U svakom slučaju dakle imamo i čl. 93 stavak 1. koji glasi: Ako ugovorom o audio-vizualnoj produkciji između audio i vizualnog producenta i autora doprinosa nije drukčije određeno, smatra se da audio i vizualni producent stječe sva imovinska prava iskorištavanja autora doprinosa u opsegu potrebnom za ispunjavanje svrhe ugovora. Ovdje je ministrica rekla da ok, znači audio i vizualna produkcija je jedno, novinari su drugo, ali imamo tendenciju dakle kroz zakon, pa čitam članke redom, njih nekoliko. Znači onda imamo taj članak 100, stavak 2. koji glasi: Ako ugovorom o radu ili drugim aktom kojim se uređuje radni odnos ili drugim ugovorom sklopljen između autora i poslodavca nije drukčije određeno, smatra se da je poslodavac, ovdje je sad poslodavac jel, tamo je bio producent poslodavac stekao isključivo autorska imovinska prava iskorištavanja autorskog djela stvorenog u radnom odnosu, sadržaju u opsegu koji je potreban za ostvarenje djelatnosti koju obavlja i to bez prostornog i vremenskog ograničenja neovisno o prestanku radnog odnosa za vrijeme čijeg trajanja djelo je nastalo. Nadalje, dakle imamo sličnu odrednicu u čl. 167. kod korištenja autorskih djela u digitalnoj i prekograničnoj nastavi. Dakle, iako je u direktivi u čl. 5. direktive koja se ovdje preslikava izrijekom navedeno da države članice mogu predvidjeti pravičnu naknadu za nositelje prava, autore i nakladnike naš zakonodavac nije predvidio naknadu za korištenje autorskih djela u digitalnoj i prekograničnoj nastavi. Na takvo je zakonsko rješenje nedavno pismo zakonodavcu reagiralo …/Govornica govori engleski./… Međunarodno udruženje organizacije za kolektivnu zaštitu prava autora i nakladnika sa 158 članica iz 85 zemalja. Napomenut ću da bi zakonsko rješenje trebalo uključiti naknade i kolektivno licenciranje. Znači ono pitanje čije je autorsko djelo? Autorsko djelo bi trebalo biti djelo autora bez obzira na uvjete ugovora, na vrstu umjetnika i autora na koje se odnosi i tome slično. Navest ću još samo nešto što nisam stigla u raspravi navesti, a to je ono što je isticao Sindikat novinara Hrvatske koji se protivi tome da se u zakonu uporno među aktima koji se uređuju odnosi u pogledu autorskog djela izostavlja kolektivni ugovor te su zahtijevali da se kolektivni ugovor uvrsti među dokumente kojima se uređuje primjerena naknada autoru i također Hrvatsko novinarsko društvo je primijetilo da je nejasan dio zakona u kojem se definira često to u zakonu se kaže, primjerena i razmjerna naknada. Taj izraz nije za njih dovoljno precizan te je potrebno i to definirati. Smatraju da je nejasan u kontekstu izraza što je to bitan doprinos, to je nešto što su sami napomenuli da bi trebalo razjasniti. Hvala.
Sljedeća završna rasprava u ime Kluba zastupnika HDZ-a poštovana zastupnica Vesna Bedeković.
Hvala vam lijepa. Poštovani potpredsjedniče HS-a, uvažena ministrice, gospođo ravnateljice, poštovane kolegice i kolege. Evo s obzirom da već punimo šesti sat današnje rasprave o Zakonu o autorskom pravu i srodnim pravima ja ću doista u ime Kluba zastupnika HDZ-a ukratko pokušati sažeti u nekoliko rečenica sve ono što mislim i smatram da je bitno reći u završnoj riječi vezano za Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima i reći da se doista radi o složenom zakonu, kako u pogledu materije tako i u pogledu sadržaja. Ono što je suština i što je važno reći da ovim zakonom zapravo radimo prilagodbu novom digitalnom dobu u kome živimo, a prilagoditi se moramo. I naravno ovim zakonom moramo modernizirati nacionalni sustav zaštite autorskih i srodnih prava u skladu s potrebama suvremenog digitalnog društva, ali i razvojem odgovarajućeg pravnog okvira EU i u tom smislu sa ovim zakonom usklađujemo se sa dvije direktive, Direktive o autorskom pravu i srodnim pravima na jedinstvenom digitalnom tržištu i ovom drugom direktivom o utvrđivanju pravila u ostvarivanju autorskog i srodnih prava. Dakle, opsežna javna rasprava sa tisućama stranica komentara trajala je 30 dana, dakle dodatne konzultacije nakon usvajanja ovog zakona, ovog prijedloga u prvom čitanju i dvije tematske sjednice Odbora za informiranje, informatizaciju i medije, jedna sa diskografima izvođačima i druga sa novinarima i nakladnicima. I doista smatram da je silno puno truda uloženo u kreiranje ovog zakona i naravno tu moramo biti svjesni činjenice i to reći uz sav trud i uz sve napore i uz komunikaciju i slušanje svih zainteresiranih dionika moramo reći da se niti svi zainteresirani dionici doista sami između sebe nisu mogli složiti i iznaći kvalitetno rješenje i doista su ostali čvrsto ukopani u svojim stavovima i iz stog razloga doista imam potrebu ponovno naglasiti da ovaj prijedlog zakona predstavlja da je jedan dobar kompromis između svih dionika u različitim sektorima i jedan dobar okvir za reguliranje međusobnih prava i obveza između različitih dionika. I moram naglasiti, ne slažem se s kolegicom koja je rekla da će ovdje biti pristranosti, dakle moram naglasiti i smatram da je ovaj kompromis napravljen upravo bez pristranosti prema bilo kojoj grupaciji odnosno kategoriji zainteresiranih dionika i bez ulaženja u međusobne odnose između različitih zainteresiranih dionika. Naravno ovaj zakon kao i svaki drugi će se pokazati u praksi, ali svakako sam uvjerena da će njegovo donošenje osigurati jasnija pravila zaštite autorskih prava i srodnih prava prikladna za primjenu digitalnom okruženju, da će se postići veća pravna sigurnost i svakako da će ovaj zakon doprinijeti gospodarskoj održivosti kreativnih, kulturnih i medijskih industrija i svakako očuvanju kulturne baštine, a pri tom ne narušavajući slobodu izražavanja i druge interese korisnika digitalnih sadržaja i usluga. I u tom smislu pozivam vas sve vas da ovaj zakon podupremo i da ga podržimo prilikom glasovanja o konačnom prijedlogu ovog Zakona. Zahvaljujem.
Slijedi završna rasprava u ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Erik Fabijanić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana ministrice, kolegice i kolege zastupnici. U prvom dijelu svoje pojedinačne rasprave osvrnuo sam se na novinarski dio koji je vezan za novinarska prava, novinarska autorska prava, ali ću to sada staviti u onaj širi kontekst koji je vezan za europski direktivu o Copyrightu koja je izglasana na EU parlamentu, da bi znali koji je smisao zakona koji ovdje donosimo. Naime, o njemu je bilo riječi i za vrijeme prvog vala pandemije, između ostaloga jer je to bio, reguliranje tih autorskih prava i reguliranja i odgovornosti i distribucije, ono što je kvalitetna, pravodobna i istinita informacija i dan-danas EU parlament se bavi fake newsom, odnosno i djelom autorskih prava koji nisu obuhvaćeni ovim Zakonom, ali rade i na onom dijelu koji je vezan za društvene mreže. Da li je to Facebook ili neka druga, potpuno nebitno. Ali, kad bi sumirali što je htio EU parlament? EU parlament je htio kontrolirati način na koji se unutar EU plasiraju servisne informacije vrlo konkretno rečeno, Google newsa. Jer to znači da imamo članke koji korisnici u RH mogu čitati neovisno o nakladniku, neovisno o autoru, a da na tome zaradu ima samo taj agregat. A da o tome zaradu nema ni autor u EU niti nakladnik u EU, dakle držat ću se onoga što možda znam jer sam u nekoliko mandata bio i član Izvršnog odbora Hrvatskog novinarskog društva i isto tako, Sindikata novinara Hrvatske. Onda nije, doduše bilo, bilo je interneta, nije bilo društvenim mreža, međutim, situacija se u biti, kad govorimo o informaciji, nije promijenila. Dakle informacija je vijest, ona kao takva ostaje, ona ima svoje autorsko pravo, ono jedino trivijalno, ali zbilja trivijalno, što se mijenja, mijenja se način prenošenja. Nekad smo imali davno, pred 2 stoljeća samo papirnato, onda smo dobili radio, pa smo dobili televiziju, a sada imamo internet, portale i čitav niz drugih publikacija. I to je tome tako i tome što se danas radi treba stati na kraj. Gube jako puno, koliko god mi mala zemlja, a i zbog hrvatskog jezika nismo baš toliko disperzivni u čitanju naših vijesti, ali činjenica je da zbog toga nakladnici gube. Gube i autori tih nakladnika neovisno o tome da li su u radnom odnosu ili nisu u radnom odnosu. Ono što je ostala dilema u EU parlamentu je pitanje raspodijele između autora, možemo ih nazvati radnicima, ništa protiv i nakladnika. I to je ono što je demandirano lokalnim zakonodavstvima, poštujući, ajmo reći tako, suverenitet zemlje članice, ali isto tako, da bi prebacili vruć krumpir, ali kao da svaka zemlja ima svoju zakonodavnu arhitekturu kojom će riješiti te odnose i zato mi, ja, danas jako puno raspravljamo o tome i to je tome tako. Španjolska je to prva prilagodila, još 21. .../nerazumljivo/... pardon, 4.11.2014. je njihov zakon stupio na snagu, dakle prošlo je od onda 6 godina, ali vi ako idete u Španjolsku, iz tog razloga ne možete, dakle Španjolci nemaju Google news. Dakle Google jednostavno, ukinut taj servis. Ja ne kažem da ga mora ukinuti u Hrvatskoj, ali u svakom slučaju, nešto mora platiti. Ali, mora platiti i autoru, neovisno o tome da li je on u radnom odnosu ili ne i mora ga platiti, hvala Bogu i nakladniku. I to je ono što je prijepor. Iz tog razloga, iz tog razloga naglašavam da ne bi bilo dezinformacija, u EU parlamentu bilo dio pučana, bio dio socijaldemokrata, nije izglasao taj zakon koji je ipak prošao većinom glasova [[Upadica: Vrijeme.]] Zašto? Jer oni koji su glasali protiv, smatrali su da autori [[Upadica: Vrijeme.]] nisu dovoljno zaštićeni. Zahvaljujem.
Sljedeća završna rasprava je u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista, poštovani potpredsjednik Sabora, Miroslav Škoro.
Hvala lijepo poštovani g. potpredsjedniče. Gđo. ministrice, brzi ste kao vjetar, drago mi je da ste se vratili za završnu riječ. Dakle, teza jedna je bila da će posrednik zaraditi, a autor i izvođač neće jer će posrednik uzeti one novce pa zašto to autor, izvođač ne bi dobio direktno? Netočno. To može govoriti samo netko tko ne razumije sustav kolektivne zaštite. Visina troškova kolektivne zaštite u Hrvatskoj, barem se kreće od nekih 11, 12% kod diskografa, preko 23 zarez nešto posto linearno kod autora i tako negdje isto kod izvođača. Ne može se dogoditi da oni izgube jer trenutno ne dobijaju ništa. Dakle, ako im netko stvori dodanu vrijednosti i uzme za to određenu količinu naknade kao trošak to je uobičajena stvar u sustavu kolektivne zaštite. Ono što također želim reći je da nismo spominjali taj jedan moment, a to se može očitovati i iščitati iz mnogih biografija, mnogih poznatih sastava svjetskih, od Rolling Stonesa, Pink Floyda pa nadalje, pa je do nekih razgovora koje sam osobno vodio sa velikanima hrvatske glazbe, a i sam sam bio u toj situaciji, kad je čovjek mlad, ne razmišlja on previše o ugovorima i ne radi neke stvari koje pro futuro njemu trebaju osigurati prihode. To je činjenica. On je sretan da se dogodio čin u kojemu je njegovo autorsko djelo zaživjelo u javnosti. Nemojmo ih zato kažnjavati. Ti izvođački honorari koji su individualno dogovoreni, oni sežu od nekakvih 3, 4, 5, maksimalno 6% do nevjerojatnih 40%. Sam to znam, bio sam svjedok da su vrhunski hrvatski izvođači dobili upravo toliko da izdaju nekakve svoje radove za određene diskografe i činjenica je, kada bi se uveo sustav kolektivne zaštite, da bi ti koji dobivaju sada 40-ak, pa možda i više posto, od onih uobičajenih 5, 6, bili uskraćeni, ali njima treba ostaviti i ostavljena je mogućnost da to dogovore individualno, ali mi govorimo o onim drugim glazbenicima, mi govorimo o pratećim glazbenicima. Nema Škore, nema pokojnog Ive Robića, nema Tereze Kesovije bez pratećih glazbenika. Ne postoje. Ja sam se koncentrirao više na glazbu jer dolazim iz tog svijeta pa mi nemojte zamjeriti, međutim, ti prateći glazbenici na jednog popularnog izvođača, ide ih barem 5, 6, 7. U studiju i više. Dakle, oni su ti koji bi trebali biti obeštećeni jer trenutno nisu u stanju niti diskografi niti bilo tko drugi njima uplatiti išta. Zašto? Jer se uglavnom ne zna, diskografi nemaju čak ni tu bazu podataka. Ne zna se da su oni svirali. Smatra se da su obeštećeni paušalno, dobili su, ne znam, 50, 100 nečega, jedinica novaca pa su jednokratno riješeni. Ali jednokratno rješavanje te situacije je ustvari izuzetak i ne bi trebalo biti pravilo. U tom smislu dakle ugovori su osnova za isplatu bilo kojeg honorara. Čuli smo tu različitih teza oko tih ugovora, međutim, ugovori definitivno u ono vrijeme nisu predvidjeli formate koje imamo danas. A svaka promjena formata bi trebala biti regulirana nekim novim ugovorom. Znači, ajmo se vratiti možda na meritum stvari, a to je da Zakon o autorskom i srodnim pravima ne štiti samo glavne izvođače. On štiti sve one izvođače koji su se našli bilo koji, u bilo kojoj ulozi, na bilo kojoj izvedbi i svi imaju pravo na naknadu, međutim, oni tu naknadu ne mogu dobiti jer ako je ugovor temelj za isplatu, tog ugovora ili nema ili njih nema na tom ugovoru ili, u konačnici, nemate s kim sklopiti ugovor jer i o tome smo govorili da ustvari postoji jedan prijepor oko najvećeg kataloga u RH, a to je onaj katalog koji je sudskom odlukom osporen najvećeg hrvatskom diskografu. Dakle, to su situacije o kojima moramo gđo. ministrice ipak razmisliti da vidimo, niste bili tu pa ću ponoviti, taj čuveni čl. 306, ako ima ugovora, okej, ako nema, nemojmo produživati tu agoniju da čekamo još 3 godine jer tamo i stoji lijepo u tom zakonu, da ako ga nema, da ćemo ići prema kolektivnom sustavu. Pa evo, ja još jedanput apeliram kao netko tko je osobno zainteresiran u sva tri agregatna stanja, da razmislimo svi skupa i da vidimo postoji li mogućnost da se tim ljudima koji trenutno nisu ni na kakvim ugovorima, omogući da dobiju neku naknadu, a da ne čekaju pri tome još daljnjih 3 godine. Hvala vam lijepa.
Sljedeća završna rasprava je u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka, uvaženi zastupnik Damir Bakić.
Hvala vam potpredsjedniče, poštovana ministrice, poštovani kolegice i kolege. Evo puno toga danas, mnogo toga danas rečeno, mnogo toga je danas i ponavljano i ponovljeno tako da ja neću sada ponavljati sve ono što sam bio rekao u svom izlaganju u ime kluba. Ustvari zapravo bih se zadržao na samo jednoj jedinoj temi koja mi se čini osobito važnom, a mislim, koliko god sam uspio pratiti današnju raspravu, premda nisam bio sve vrijeme ovdje, mislim da danas o njoj i nije bilo mnogo riječi. U čl. 301 st. 1. govori se o audiovizualnim djelima nastalima prije 1990. g. koja se nalaze u arhivu HRT-a i ta djela, kaže se dalje u tom stavku toga članka, predstavljaju, naravno da predstavljaju kulturno dobro. Dalje se kaže da producenti tih djela mogu podnijeti eventualne dokaze o stjecanju prava na ta djela i to mogu učiniti u roku od 2 godine, a ako to ne učine, neovisno iz kojeg razloga, čl. 303 kaže da sva imovinska prava na ta djela, na ta audiovizualna djela pripadaju HRT-u. Naglašavam, radi se ne samo o televizijskim nego i o kinematografskih djelima. Nadalje, prema čl. 302 opet neovisno o tome jesu li se oni producenti javili ili se nisu javili pa su onda u tom slučaju prava pripala HRT-u, HRT sva ta audiovizualna djela nastala prije '90. koja ima u arhivi, ovlaštena je umnažati, distribuirati, emitirati, reemitirati, itd. Još jednom, ne radi se samo o televizijskim djelima nego i o kinematografskim. To smatramo neprikladnim. Ne vidi se razlog zbog kojeg bi upravo HRT baštinila svu kinematografsku građu nastalu prije 1990. g. To pogotovo zato što HRT nema ni resurse ni ... [[Govornik se ne razumije.]] za restauraciju i revitalizaciju kinematografskih djela a niti praksu da se bavi njihovom distribucijom. I zato smatramo da brigu o kinematografskoj baštini treba povjeriti Hrvatskom audiovizualnom centru i u pogledu restauracije koja treba biti načinjena u skladu s najvišim standardima i u pogledu distribucije i u pogledu brige o ostvarivanju prava i producenata i svih koautora i glumaca tj. umjetnika izvođača. Smatramo zato da kinematografska audiovizualna djela treba izuzeti iz Članka 301. do 303. tj. domet tih članaka ograničiti samo na televizijska djela. I u tom smislu predložit ćemo kao što sam rekao, predložit ćemo odgovarajući amandman. Hvala vam lijepo.
Završna rasprava u ime predlagatelja, uvažena ministrica Nina Obuljen Koržinek.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem se svim zastupnicama i zastupnicima koji su sudjelovali i u ovoj današnjoj raspravi i u raspravi u prvom čitanju i u svim kvalitetnim raspravama koje smo imali na odboru, na odborima. Pa dozvolite mi da zaključno pokušam na neki način rezimirati ovaj zaista dugi put nastanka ovog zakona koji je kao što ste i sami više-manje svi izjavili u vašim nastupima za ovom govornicom zaista jedan jako kompleksan dokument. RH je od samog početka vrlo aktivno sudjelovala u pregovorima oko direktive. Bili smo jedna od država koja se najjače i najsnažnije zalagala upravo za podizanje standarda autorskopravne zaštite. I bili smo među onim državama koji su u nekoliko slučajeva čak i blokirale daljnje pregovore oko ove direktive želeći osigurati da države članice dobiju prostor unutar kojeg će u svojim nacionalnim zakonodavstvima moći izabrati najbolje režime zaštite, a kako bi zaštitili stvaratelje sadržaja odnosno nositelje autorskih i srodnih prava. I to smo upravo mi ovim zakonom napravili. Ono što mislim da je propušteno biti registriranim, a što je jako važno za shvaćanje ovog zakona i odredbi za koje smo se odlučili da iako on cjelovito uređuje pitanje autorskih i srodnih prava, unutar svakog segmenta kulturnih i kreativnih industrija, tržište tih prava iznimno je specifično i zato se i odnosi između dionika na tom tržištu kako unutar Hrvatske, tako i u odnosu Hrvatske i inozemstva moraju regulirati na drugačiji način. I zato je neusporedivo npr. tretirati glumce i izvođače, uspoređivati novinare i autor itd., itd., zato što svaki od tih ako ih možemo nazvati mikrosvjetova mikrotržišta ima neka svoja specifična pravila. U tom smislu ovaj zakon je u nekim dijelovima liberalniji, a u nekim dijelovima restriktivniji od onoga što smo imali ranije. On je liberalniji u prvom redu u smislu prava na korištenje različitih autorskim pravima zaštićenih sadržaja u pitanjima obrazovanja i znanosti istraživanja. Zato me je čudilo da su neki među zastupnicima koji su i sami sveučilišni profesori zagovarali da se takvi sadržaji koji se služe, koji služe u procesu obrazovanja i znanosti valjda trebaju početi naplaćivati. U tom smislu bilo je istaknuto neka specifična područja i teme, dobro smo slušali i rasprave u prvom čitanju, doradili smo odredbe koje se tiču arhitekata, nastavili smo komunikaciju sa producentima, redateljima, sa onima koji sudjeluju u stvaranju audiovizualnih djela. Nije nam nikako jasno kako se ne razumije da je namjera odredbi vezano uz bogati arhiv HRT-a ne da bi netko ostvarivao tu neka materijalna prava na račun nekoga drugoga nego upravo zato da se taj iznimno bogati arhiv koji je nastajao u vremenu kad nisu bila uređena sva prava može staviti javnosti na raspolaganje i na korištenje na način da služi onome zašto je i stvoren, a to je da služi hrvatskoj javnosti. A u doba digitalnih platformi da može služiti i u sustavima obrazovanja, da ga mogu koristiti i Hrvati izvan Hrvatske itd. Bilo je ovdje puno razgovora oko novinara i izdavača, mi imamo jedno, ponudili smo jedno rješenje u ovom zakonu koje će hrvatske novinare i izdavače zajedno kao našu medijsku industriju staviti u neusporedivo bolji položaj u odnosu na agregatore, u odnosu na platforme nego što je to slučaj danas. To je nedvojbeno potvrđeno i samom činjenicom da su jedni od onih koji su zagovarali neka drugačija rješenja bili upravo predstavnici tih platformi koji danas sve te sadržaje koriste bez da ikome u RH bilo kojem hrvatskom nakladniku ili novinaru osiguravaju jednu jedinu lipu. Jedna od tema koja je cijelo ovo vrijeme možda zauzimala i najveći dio prostora, tema je odnosa između proizvođača fonograma i izvođača. Ja bih željela otkloniti bilo kakvu sumnju da smo ponudili rješenje koje je na bilokoji način protuustavno ili da retroaktivno nekome umanjuje prava ili nekome daje na račun nekoga drugoga prava koje nije imao. Ovim uređenjem mi jednostavno ispunjavamo prostor koji je bio prazan, prostor u kojem se nastupalo prema trećem kao da su prava uređena a u stvarnosti ta prava nisu bila uređena i izvođači koje direktiva i prepoznaje kao slabiju ugovo9rnu stranu, zapravo većinski nisu ostvarivali prava. Na kraju, mi smo vodeći računa o razvoju i brzini promjena na digitalnom tržištu, ovim zakonom željeli postići jednu jasnu crtu razdvajanja između onih autorskim pravom zaštićenih sadržaja koji se koriste za javne potrebe, dakle ne komercijalno, koji su nastali vrlo često javnim ulaganjima i koji kao takvi moraju biti što dostupniji i s druge strane, te linije postavili one nositelje autorskih i srodnih prava koji nemaju drugih izvora prihoda ili većinski s obzirom na promjenu načina distribucije kulturnih i kreativnih industrija, počinju ovisiti upravo o digitalnom korištenju nauštrb starijih modela, komandnih prodaja, živih nastupa, koncerata itd., i njima osigurati da u takvim pregovorima sa onima koji distribuiraju njihove sadržaje digitalno, budu u što boljoj pregovaračkoj poziciji i da zapravo budu zaštićeni i da dugoročno mogu ostvarivati neke prihode koji će im omogućiti da dalje stvaraju i zapravo na takav način obogaćuju našu kulturu i naš naravno sve ostale kreativne sadržaje. Mi ćemo naravno razmotriti sve amandmane koji su podneseni, ali željela bih s ovog mjesta još jednom poručiti da je donošenje ovog zakona tražilo puno osluškivanja različitih dionika, tražilo je pokušaj postizanja kompromisa tamo gdje se dionici nisu mogli dogovoriti, ali vjerujte u ovih gotovo 2 godine tog procesa, jako puno dionika koji su počeli i na još udaljenijim pozicijama od onih koje smo spominjali danas, kroz taj su proces našli zajednički jezik i našli jedan kvalitetan kompromis. Ja se nadam da će ovaj Visoki dom upravo iz svih ovih razloga koje sam navela ovom zakonu dati široku podršku. Hvala.
S ovim smo iscrpili raspravu, zaključujem raspravu, glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Slijedeća posljednja točka dnevnog reda je: - Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim medijima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 62 Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85. Ustava RH i čl. 172. a u svezi s čl. 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Uvažena ministrica Nina Obuljen Koržinek, izvolite.
Hvala vam, gospodine potpredsjedniče. Poštovane zastupnice i zastupnici. Na početku bih željela izraziti zadovoljstvo što ponovno raspravljamo i o Zakonu o elektroničkim medijima i o Zakonu o autorskim i srodnim pravima isti dan jer zaista ova dva propisa u velikoj mjeri su povezana i mislim da je dobro da smo uspjeli zapravo u isto vrijeme uputit u Hrvatski sabor. Zakon o elektroničkim medijima uređuje prava, obveze i odgovornosti pravnih i fizičkih osoba koje obavljaju djelatnost pružanja audio i audio-vizualnih medijskih usluga, usluga elektroničkih publikacija i platformi za razmjenu video zapisa. Ovaj zakon dolazi u ovom trenutku pred Hrvatski sabor, u prvom redu zato jer njime transponiramo odredbe direktive o audio-vizualnim medijskim uslugama ali i direktive o pravnoj zaštiti usluga koje se temelje na uvjetovanom pristupu i usluga koje pružaju uvjetovani pristup te djelom odredbe direktive o zavaravajućem i usporednom oglašavanju a koja svaka sa svojeg stajališta uređuje područje audio-vizualnih medijskih usluga. Isto tako, ističemo da je ovaj prijedlog usklađen sa nadležnim tijelima te je u tekst ugrađena većina primjedbi i prijedloga koje ste iznijeli u prvom čitanju uključujući i prijedloge Odbora za zakonodavstvo. Ako bismo mogli nekako opisati jednostavno što je ona osnovna promjena u odnosu na postojeći zakon, ja bih rekla da ovaj zakon u jednoj mjeri deregulira linearne medijske sadržaje a istovremeno regulirane nelinearne medijske sadržaje koje zapravo sve više se konzumiraju i za koje očekujemo da će brzim tehnološkim promjenama u slijedećih 10-tak godina zapravo gotovo u cijelosti, ako ne u cijelosti zamijeniti ono što smo klasično razumijevali i pratili kao radio i televiziju. Ono što su ključna područja uređenja ovog zakona, to je pitanje definicija medijske usluge, definicije mehanizama utvrđivanja nadležnosti nad pružateljima medijskih usluga. Ovaj zakon potiče pružatelje medijskih usluga na izradu planova kako bi njihove usluge bile pristupačnije osobama s invaliditetom. Uvodi se veća transparentnost u objavi podataka pružatelja medijskih usluga, a vezano uz objavu vlasničke strukture. To će sada biti obveza objave na internetskim stranicama samog pružatelja kao i na objavu podataka vezano uz iznose i izvore financiranja pri čemu će se vlasničke strukture dokazivati izvatkom iz registra stvarnih vlasnika. Preciznije se definira postojeća obveza potrošnje 15% godišnjeg iznosa namijenjenog promidžbi ili oglašavanju od strane tijela državne uprave, javnih ustanova i zavoda te pravnih osoba u pretežitom vlasništvu RH i ona proširuje i na elektroničke publikacije. Mijenja se način izračuna programske osnove na način da će pružatelji medijskih usluga morati precizirati 70% programske osnove dok im je dozvoljeno da 30% mogu mijenjati i prilagođavati stvarnim svakodnevnim događanjima koja su od osobitog interesa za javnost. Usklađuje se udio ukupnog tjednog programa koji mora biti posvećen priopćavanju vijesti i obavijesti na području koncesije sukladno veličini koncesijskog područja. Uređuje se izračun vlastite proizvodnje koji će biti baziran na tjednom vremenu emitiranja, a uvodi se i sezonalitet kod obračuna te će sada udio biti veći u tzv. jesenskoj, a manji u tzv. ljetnoj shemi. Pojačavaju se odredbe vezano za obveze pružatelja elektroničkih publikacija, uvode se odredbe vezano za usluge za razmjenu video zapisa sukladno direktivi, uređuju se pitanja koncentracije. U ovom uvodnom dijelu možda bih posebno spomenula one promjene koje su napravljene između prvog i drugog čitanja, a koje su kao što sam rekla u velikoj mjeri proizišle i iz rasprava u ovom domu. Dakle, ponovo je uvršten pojam neprofitnog proizvođača audiovizualnog ili radijskog programa te im je omogućena prijava na natječaj za raspodjelu sredstava Fonda za poticanje pluralizma. Zatim, temeljem rasprave u saboru brišemo članak, predlažemo brisanje Članka 16. koji je propisivao kriterije kojima moraju udovoljiti pružatelji medijskih usluga i elektroničkih publikacija, ali treba istaknuti da brisanje ovog članka ne znači brisanje kriterija budući da su osnovni postulati propisani Člankom 15. Kao novinu, a u svrhu zaštite djece i mladih dodaje se obveza o tome da će biti potrebno označiti porukom postojanja rizika od razvijanja ovisnosti o igrama na sreću i morat će biti označavani vizualnim simbolom, a iz istog su razloga propisani i kriteriji za oglašavanje energetskih pića. U Članku 39. stavku 2. dodana je obveza tijelima državne uprave i javnim ustanovama kojima je osnivač RH kao i pravnim osobama u vlasništvu ili pretežitom vlasništvu RH, a koja utroše sredstva za promidžbu ili oglašavanje svojih usluga ili aktivnosti u audiovizualnim ili radijskim programima regionalnih i lokalnih radija i televizija odnosno pružatelja elektroničkih publikacija da ta izvješća objave i na svojim internetskim stranicama. Isto tako, propisuje se ako su sredstva za proizvodnju i objavljivanje programa regionalnih i lokalnih nakladnika osigurana u proračunima tijela državne uprave i javnim ustanovama kojima je osnivač RH kao i pravnih osoba u vlasništvu ili pretežitom vlasništvu RH proračunima jedinica lokalne i područne samouprave da se ta sredstva moraju dodjeljivati temeljem javnog poziva i na temelju javno objavljenih kriterija. Što se tiče nedopuštene promjene vlasništva treba istaknuti da su propisana ograničenja čije kršenje dovodi do nedopuštene promjene vlasništva, a vezano uz zaštitu pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija, a propisano se ograničenje primjenjuje i na usluge na zahtjev te na pružatelje medijskih usluga koji emitiraju programe putem satelita, kabela, interneta i drugim dopuštenim oblicima prijenosa kao i na povezane osobe. U tom smislu smatrat će se da je neki pružatelj medijske usluge postigao dominantnu ulogu na tržištu ako je njegov udio 40% u udjelu godišnjih prihoda svih pružatelja medijskih usluga elektroničkih publikacija na području RH. Za izračun se neće uzimati u obzir prihodi HRT i u tom slučaju taj nakladnik više neće moći stjecati udjele. Još jedna tema koja je u vrijeme prvog čitanja zaokupila dosta pažnje je tema vertikalne integracije. Kao što smo i najavljivali ta je izričita zabrana brisana, međutim kao korektiv uvedena je obveza nakladnicima televizije s koncesijom na državnoj razini da javno objave ponudu za prijenos svojih nenaplatnih televizijskih kanala za sve operatore elektroničkih komunikacija koji pružaju uslugu naplatne televizije krajnjim korisnicima, al ukupnu naknadu izračunavat će vijeće u suradnji s Hrvatskom agencijom za mrežne djelatnosti. Isto tako, ovdje treba naglasiti da se ovim prijedlogom najvažniji nacionalni nenaplatni kanali, dakle nakladnici koncesije na nacionalnoj razini izdvajaju iz paketa vezanog sa ostalim kanalima istog nakladnika čime se osigurava njihova dostupnost svim građanima uz obvezu reemitiranja operatorima elektroničkih komunikacija putem kojih kao što znamo u ovom trenutku više od 50% hrvatskih građana gleda odnosno prati televizijske kanale. Ova odredba ne odnosi se na HRT jer oni imaju drugačiji režim, njihove su obveze uređene na drugi način. Vezano uz čl. 94. koji je u prvom čitanju privukao dosta pažnje koji propisuje odgovornost pružatelja elektroničkih publikacija za sadržaj koji je generirao korisnik, dakle one kolokvijalno nazvane komentare, ističemo da smo u suradnji s Hrvatskim novinarskim društvom i Udrugom novinskih izdavača preformulirali odredbu, ona je sada široko prihvaćena i propisuje se jasna obveza da je pružatelj elektroničke publikacije odgovoran za cjelokupni objavljeni sadržaj, uključujući i sadržaj koji je generirao korisnik ako propustiti registrirati korisnika i ako nije na jasan i lako uočljiv način upozorio korisnika na pravila komentiranja i na kršenje propisanih odredaba. Istaknula bih nakraju da zakon donosi cijeli niz odredbi koje se odnose na zaštitu i poticanje hrvatskih kulturnih i kreativnih industrija, tu dakle nadograđujemo postojeću zakonsku regulativu, pa bih istaknula da bi se nakladnicima televizije uvodi obveza da moraju osigurati najmanje 5% od ukupnog godišnjeg bruto prihoda koji su u prethodnoj godini ostvarili obavljanjem djelatnosti za djela hrvatskih neovisnih proizvođača s tim da počinju sa 2,5% i onda moraju dosegnuti 5%. Isto tako što se tiče hrvatske glazbe, povećavamo minimalni udio sa 20 na 25% s tim da od toga najmanje 20% mora biti emitirano u razdoblju između 6 i 22 sata. Isto tako u odnosu na prvo čitanje modificirana je obveza pružatelja medijskih usluga na zahtjev koji su usmjereni prema RH, a čiji je poslovni nastan u EU da uplaćuju ne samo financijski doprinos za provedbu nacionalnog programa sukladno Zakonu o audiovizualnim djelatnostima nego i da ulože 2% ukupnog godišnjeg bruto prihoda u proizvodnju hrvatskih audiovizualnih djela neovisnih proizvođača ili da otkupe proizvedena hrvatska audiovizualna djela. Na kraju, u ovom konačnom prijedlogu uvedena je i nova obveza u slučaju da operator postane pružatelj medijske usluge emitiranja putem satelita, kabela, interneta i drugim dopuštenim oblicima prijenosa u tom slučaju i takav operator mora osigurati da udio hrvatskih neovisnih proizvođača u godišnjem audiovizualnom programu iznosi najmanje 10% ukupnog godišnje bruto prihoda koji je ostvario u prethodnoj godini obavljanjem djelatnosti. Željela bih samo istaknuti da smo između ostalog i za provedbu tih novih pravila koja se tiču kataloga odnosno javne objave vlasništva, ali i za jedan drugi institut koji će sigurno doprinijeti razvoju profesionalnog novinarstva i poticati medijsku pismenost, a to je institut provjere medijskih činjenica tzv. facke checkeri osigurali i sredstva u Nacionalnom planu oporavka i otpornosti tako da očekujemo da će sve ove odredbe koje se tiču transparentnosti vlasništva biti provedene i na način da ćemo zaista kroz vrlo lako pretražive i javno dostupne registre u svakom trenutku imati podatke o vlasništvu temeljem registra stvarnih vlasnika svih medija, a to će sigurno doprinijeti i jačanju povjerenja u medije. Nadam se i vjerujem da ste proučili ovaj Nacrt konačnog prijedloga zakona i da ćete mu dati podršku.
Evo imamo dosta replika, prva je poštovana zastupnica Karolina Vidović Krišto.
Hvala lijepa. Gospođo Koržinek stanje nepotizma na HRT-u gdje je vaš kum Renato Kunić ravnatelj programa, a sada privremeni glavni ravnatelj za svaku je osudu i naravno je u potpunosti neprihvatljivo. Rezultat tog nepotističkog i protueuropskog stanja jest i činjenica da je HRT angažirao kompromitiranu osobu izvjesnoga Hrvoja Klasića autora pamfleta o komunističkom nasilniku Miki Špiljku kojeg je sud u Münchenu okarakterizirao kao naručitelja politički motiviranog ubojstva. Recite mi, tko vama daje pravo da 2021.g. u Hrvatskoj promičete retrogradne totalitarne ideologije te vrijeđate akademsku zajednicu angažirajući kompromitiranog Klasića čime vrijeđate i sve žrtve komunističkog terora?
Odgovor.
Zahvaljujem se na ovoj replici koja je naravno u potpunosti i neutemeljena i neistinita i zlonamjerna. Dakle, niti ima kuma koji bi bio kako vi kažete privremeni ravnatelj HRT-a, radi se o osobi kojoj je prije 30 godina kum bio moj suprug što je velika razlika. Drugo, vi jako dobro znate da je HRT neovisna, dok ste vi tamo radili sasvim ste slobodno i neovisno od bilo kakvih pritisaka radili i ne znam zašto mislite da danas je situacija drugačija, a ovaj zakon ne tiče se HRT-a nego se tiče ostalih elektroničkih medija. Pretpostavljam da ste upoznati s činjenicom da za HRT postoji lex specialis.
Povreda Poslovnika, izvolite.
Hvala g. predsjedavajući. Čl. 238. ovo je vrijeđanje ne samo hrvatskih saborskih zastupnika nego i hrvatske javnosti. Ne samo što vi ovdje opet manipulativno i neistinito izvrćete činjenice i istinu koja je bjelodana, nego dapače, ne odgovarate na zastupnička pitanja, što je nažalost postala praksa cjelokupne Plenkovićeve Vlade, a što je apsolutno protucivilizacijski i protueuropski.
Vi ste to upotrijebili kao repliku pa onda vama ide opomena. Sljedeća replika, poštovani zastupnik Nikola Mažar.
Zahvaljujem predsjedavajući, uvažena ministrice Koržinek Obuljen. Evo, kao što smo danas tijekom cijeloga dana u raspravi vidjeli izuzetne napretke i u prijašnjem Zakonu o autorskim i srodnim pravima koja će konačnim zakonom donijeti niz pogodnosti za široku lepezu korisnika, isto tako, vezano i za Konačni prijedlog zakona o elektroničkim medijima, mogu reći da sam sudjelovao na jednoj javnoj tribini koju je organiziralo Hrvatsko novinarsko društvo vezano za slobodu, transparentnost i financiranje lokalnih medija, nakon prvoga čitanja i gdje, kada sam rekao da ćemo dakle konačnim prijedlogom zakona stvoriti i napraviti da, kada se financira iz sredstava jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, da će biti objavljeni javni poziv sa javnim kriterijima, kasnije izvješće na internetskim stranicama, da su apsolutno svi sudionici toga pozdravili taj dio [[Upadica: Vrijeme.]] [[Govornik se ne razumije.]] dakle lokalni mediji.
Hvala vam g. zastupniče. Zaista, odredbe koje se tiču transparentnosti i financiranja javne objave podataka o vlasništvu, ali i o izvorima financiranja, kao i objave javnih poziva s javno utvrđenim kriterijima, sigurno će biti jedan od velikih doprinosa ovog zakona i pomoći će stabilnosti i povjerenju u medije, a naravno, samim tim našoj demokraciji u cjelini.
Sljedeća replika, poštovani zastupnik Damir Habijan.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, poštovana ministrice. Ja mislim da se svi možemo složiti kako sloboda izražavanja, sloboda mišljenja prestaje zapravo djelovati tamo gdje poruka povrjeđuje druga prava, druge slobode, druga načela koja su propisana drugim pozitivnim propisima. Ovdje mislim naravno na govor mržnje, na klevetu, na vrijeđanje, pa dijelom i na ovo što smo mogli čuti u replici uvažene kolegice. Stoga mi je drago da ste zapravo u suradnji sa HND-om upravo ovaj čl. 94 formulirali na način kako jeste, dakle da, što se tiče dakle odgovornosti pružatelja dakle elektroničke publikacije i odgovornosti na sadržaj koji generira dakle korisnik, da moraju biti ispunjena upravo ova dva uvjeta koja ste i sama zapravo u svom uvodnom govoru upozorili, dakle prethodna registracija i jasan i lak način zapravo upozorenja na sankciju u slučaju da se vrši vrijeđanje. Stoga mi je drago jer jedno je sloboda govora, ali tanka je granica zapravo kada počnemo i to prođe u govor mržnje.
Hvala vam g. zastupniče i raspravu u prvom čitanju, ovdje u Saboru, ali i uopće raspravu u jasnosti od kad smo pustili Zakon u jasnost, pokazala je da je većinski u našem društvu postoji interes i sklonost da svatko sa svoje strane doprinese smanjivanju mogućnosti dijeljenja neprimjerenih sadržaja. Mislim da je ovo jedna, dobro rješenje koje nije previše restriktivno, ali zaista je odvraćajuće i za one koji bi dijelili takve sadržaje i za one koji bi nažalost iz pozicije medija monetizirali takve sadržaje i ugrađivali ih, ako tako možemo reći i u svoje poslovne strategije.
Sljedeća replika poštovana zastupnica Dalija Orešković.
Hvala predsjedavatelju, uvažena ministrice. Drago mi je da je u ovoj konačnoj verziji zakona uklonjena, kako bi to kažete, odredba o vertikalnoj integraciji. Naime, razlog zbog koje se, između ostalog problematiziralo postojanje te odredbe o našem zakonodavstvu je bila situacija vezana za N1 televiziju kojoj je de facto bilo omogućeno emitiranje. Ne bih voljela da odredbe Zakona, ovako kako su sada skrojene, dovedu do toga da N1 televizija ne bude u mogućnosti ishoditi svoju nacionalnu koncesiju s obzirom da smo imali prilike vidjeti kako dodjela koncesija funkcionira u praksi. No, pored ovog problema, znate dobro o čemu govorim, vaš resor je opterećen i čitavim nizom drugih. Naime, zašto je uopće i bio interes javnosti da N1 dobije nacionalnu koncesiju, pa zato što između ostalog, HRT kao javna ustanova ne obavlja svoju ulogu. Ja time želim, ne želim reći da tako neka kvalitetnih novinara koji se uistinu trude, ali sustav je takav da [[Upadica: Vrijeme.]] nažalost da HRT kao javni servis ne obavlja svoju temeljnu zadaću, to je prvenstveno [[Upadica: Vrijeme.]] vaša odgovornost.
Ja se zahvaljujem na ovoj replici. Nažalost ponovo navodite nešto što nije sadržano u ovom Zakonu niti je vertikalna, odredba o vertikalnoj integraciji ni na koji nisu način onemogućavale N1 da dobije bilo kakvu koncesiju iz niza razloga. Prvo zato što nisu registrirani u Hrvatskoj, drugo što takav natječaj za koncesiju nije raspisan, dakle nikakve veze nema, ove odredbe, one su vlasnika televizije i N1 i Nove TV i možda i nekih drugih, sprječavale u stjecanju vlasništva u nekim drugih kompanijama. Ovo zaista nema nikakve veze sa N1, što je jedan naplatni kanal sa poslovnim nastanom u Luksemburgu i nije obuhvaćen odredbama ovih članaka nego je obuhvaćen samo onim odredbama gdje se proširuje jurisdikcija na one medije koji imaju poslovni nastan u drugoj državi, a obraćaju se većinski publici u RH.
Sljedeća replika poštovani zastupnik Vilim Matula.
Zahvaljujem predsjedavajući, uvažena gđo. ministrice. Vi u ovom Konačnom prijedlogu Zakona o elektroničkim medijima, dakako da vidimo brojna poboljšanja. Opseg zadataka i ovlasti Vijeća za elektroničke medije znatno je povećan, međutim, i to mislimo isto tako da je dobro i da stvarno treba imati te ovlasti koje ovdje dobiva međutim nije predviđeno povećanje sredstava iz kojih se financira Agencija za elektroničke medije, kako bi se osigurali dodatni kapaciteti za povećani opseg usluga i obaveza te povećala sredstva Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija.
Hvala na ovoj replici. Dakle, što se tiče sredstava koje ostvaruje Agencija za elektroničke medije, oni su u izravnoj korelaciji sa brojem medija koje oni reguliraju. Naime, oni se financiraju iz postotka koji je utvrđen ovim zakonom, dakle više medije, više posla, više sredstava, manje medija, manje aktivnosti, manje sredstava, a sredstva za Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija a Fond za pluralizam medija definirani su u odnosu na pristojbu koji prikuplja HRT, što je naravno još jedan od razloga zbog kojeg nam je svima u interesu da ta pristojba koja se prikuplja za potrebe HRT-a, bude što stabilnija.
Slijedeća replika, poštovana zastupnica Katarina Peović.
Evo ministrice, pitala bih vas za čl. 14. stavak 2. ovog zakon koji glasi, skratit ću ga, u audio-vizualnim medijskim uslugama zabranjeno je poticati, pogodovati i širenju ideja fašističkih, nacističkih, komunističkih i drugih totalitarnih režima. Evo upravo vas je prije par minuta zastupnica Karolina Vidović Krišto prozvala da promovirate jedan od tih totalitarnih režima, komunizma zbog dokumentarca čiji je autor vrlo važan povjesničar Hrvoje Klasić, to je danas nažalost vrlo provizorno što znači totalitarizma, što je upravo posljedica izjednačavanja fašizma i nacizma s jedne strane s komunizmom, što dolazi kao politika upravo od europarlamentaraca iz zemalja u kojima se sve više pojavljuje deficit demokracija, Poljska, Mađarska. Zanima me što mislite o ovoj odredbi, kako je mislite provoditi, što ona za vas zapravo uopće znači?
Odgovor.
Ja se zahvaljujem na ovom komentaru. Dakle, ta odredba kao što znate, naslonjena je i na Zakon o sprječavanju diskriminacije, nju neće provoditi Vlada, ja sam ovdje u ime predlagatelja, u ime Vlade, nju će provoditi u jednom djelu Vijeće za elektroničke medije a u jednom djelu sudovi a mislim da nam je svima u interesu da se što manje u hrvatskom društvu pokreće postupaka temeljem ovakvih sadržaja u bilokojem mediju.
Slijedeća replika, poštovani zastupnik Goran Ivanović.
Hvala lijepo, uvaženi potpredsjedniče. Uvažena ministrice, kreativne industrije su nešto što je zasigurno težnja svakog ozbiljnog naroda da sudjeluje i u stvaranju BDP-a. Europski prosjek je negdje oko 4,2% u BDP-u kada su u pitanju kreativne industrije, mi smo negdje na možda 2, 2,5%, ovaj zakon upravo ide na ruku na našim kreativcima i u biti obvezuje televizije da moraju svojim prihodom i to bruto prihodom od 5%, angažirati upravo naše kreativce, što smatram da je vrlo, vrlo bitno, ne samo ovaj dio nego i potiču i domaću odnosno hrvatsku glazbi, što zasigurno će isto pridonijeti ovome o čemu govorimo. Hvala.
Hvala vam što ste istaknuli taj važni aspekt ovog zakona. Zaista, kroz cijeli zakon na nekoliko mjesta i u odnosu na radije i u odnosu na televizije, dakle komercijalne televizije ali i u odnosu na platforme koje nude sadržaje na zahtjev, utvrđene su obveze vezano uz ulaganje u hrvatsku audio-vizualnu produkciju, to je dobro i za razvoj medijskog kulturnog pluralizma, to je dobro za razvoj tog sektora u Hrvatskoj, to je općenito dobro za angažman i zapošljavanje što više kreativaca i mi se samo nadamo s obzirom da su se većinski svi dionici na koje se ovo odnosi složili s ovim odredbama, da će se one zaista provoditi u dobroj vjeri a ja sam uvjerena da ćemo u mnogim područjima i daleko prijeći te kvote jer znamo da angažman nadkvalitetnih hrvatskih sadržaja je ono što privlači publiku.
Slijedeća replika, poštovana zastupnica Majda Burić.
Hvala vam, poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovana ministrice Obuljen Koržinek, dakle iščitavajući ovaj zakon, vrlo je jasno da se njime poručuje da slobodi govori i slobodi izražavanja, da slobodi medija ali vrlo jasno ne govoru mržnje i vrlo jasno ne poticanju na netrpeljivost. To je naime poruka čl. 94. koji ste u dogovoru sa HND-om i isto tako i udrugom novinskih izdavača pri HUP-u preformulirali gdje pružatelji elektroničkih publikacija su dužni i poduzeti sve mjere kako bi se zaštitili maloljetnici ali isto tako onemogućiti sadržaje koji potiču nasilje, koji potiču mržnju, terorizam, ksenofobiju, rasizam itd., dakle ono što je ovdje bitno podcrtati jest da iako je sloboda izražavanja i sloboda govora jedno od najvažnijih demokratskih prava, da ta sloboda svakako nije apsolutno pravo i da pravo na slobodu govora [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] usudit ću se reći, prestaje tamo gdje počinje govor mržnje, gdje počinju meci i gdje riječ postaje oružje. Hvala.
Hvala vam. Naravno, svima je u interesu da se bilokoje odredbe ovog zakona koje se odnose na sprječavanje dijeljena ili stvaranje, emitiranja takvih sadržaja što rjeđe, ako ikad, moraju primijeniti u tom smislu. Naglašavam, i ove odredbe su u prvom redu odvraćajuće, pohvaljujemo u svakom slučaju i veliki angažman Vijeća za elektroničke medije kroz projekt medijske pismenosti gdje mislim da jednim sustavnim pristupom se osvještavaju svi dijelovi našeg društva koliko je pogubno dijeliti takve neprimjerene sadržaje.
Sljedeća replika, poštovana zastupnica Marijana Puljak.
Zahvaljujem predsjedavajući, poštovana ministrice. U ovogodišnjem Izvještaju Centra za pluralizam i slobodu medija pri Europskom sveučilišnom institutu po pitanju transparentnosti vlasništva, Hrvatska je među članicama EU svrstana u zemlje visokog rizika te da u Hrvatskoj regulacija medijskog prostora stagnira, što je dovelo do pogoršanja medijskog pluralizma. Tako stoji u njihovom Izvještaju. Kako komentirate to, evo, u svjetlu i nedavne dodjele koncesije Top radiju Ivana Kačunića koji su organizacije civilnog društva prijavile EU komisiji. Smatrate li da je to u duhu jačanja pluralizma i smatrate li se odgovornom za tako lošu ocjenu? Hvala.
... [[Govornik naknadno uključen.]] što se tiče prvog dijela vašeg pitanja, uvodno sam već istaknula, a sigurno će kroz to bit razgovora, o tome biti razgovora i u raspravi o tome koliko ovaj Zakon donosi unaprjeđenja u odnosu na transparentnost vlasništva, na obvezu, novu obvezu transparentnog izvješćivanja o svim prihodima, kao i obvezu transparentnog financiranja medija putem javnih poziva, a upravo zbog toga sam i spomenula i Nacionalni plan oporavka i otpornosti iz kojih ćemo provedbu ovog Zakona zapravo vrlo kvalitetno moći financirati, a što se tiče odgovornosti Vlade, a o tome će sigurno biti riječi na tematskoj sjednici Odbora, jako dobro znate, i u sadašnjem Zakonu i ovom koji predlažemo, regulator je u svojim odlukama neovisan, pa da odgovorim izravno na vaše pitanje, ni na koji način se ne osjećam niti zaslužnom niti odgovornom.
Sljedeća replika poštovana zastupnica Urša Raukar-Gamulin.
Zahvaljujem g. predsjedavajući, poštovana ministrice, u čl. 38 predviđa se obaveza tijela državne uprave i javnih ustanova da moraju najmanje 15% sredstava za promidžbu utrošiti u audiovizualnim i radijskim programima lokalnih nakladnika. Budući da nije precizirano koliko od tih 15% je maksimalno se može dati za promidžbu jednom određenom nakladniku, otvara se tu jedno pitanje problema međuovisnosti medija i Vlade i zapravo pitanje utjecaja na istraživačko novinarstvo. Pa eto, da budemo malo slikovitiji, konkretniji, molila bih vas zbog hrvatske javnosti, da li znate možda koliko je prošle godine Vlada RH platila u apsolutnim iznosima Styriji i Hanza Mediji za promidžbu? Evo, zahvaljujem.
Moram priznati da mi nije u potpunosti jasno ovo pitanje, dakle odredba o 15% obveze oglašavanja na lokalnim odnosno regionalnim nakladnicima, mišljena je upravo da bi se postigao neki balans jer je s pravom, kad je ta odredba uvođena, a uvođena je još u ranijim zakonima, postojala bojazan da će sva ta oglašavanja, a tu se u prvom redu odnosi i na javne tvrtke i na druge ustanove i tvrtke koje su u vlasništvu RH, većinski ići prema onima koji imaju nacionalnu distribuciju i nacionalni doseg. Dakle ova odredba sa tih 15% godišnjeg iznosa namijenjenog promidžbi i oglašavanju usluga na lokalnoj i regionalnoj razini, mišljena je upravo zato, a onda, jako bi teško bilo i ne znam kako bi bilo moguće propisati kako će se tih 15% udjela dalje redistribuirati, to moram priznati, ne znam kako bi to bilo moguće.
Sljedeća replika poštovani zastupnik Davor Ivo Stier.
Ministrice, kao što ste rekli u jednom dijelu ovog Prijedloga se liberalizira sustav, u drugima se unose neke nove restrikcije, kao što je npr. ova mjera da jedna medijska kuća ne smije preći preko 40% udjela godišnjih prihoda na tržištu. Ono što mislim da bi trebalo se u tom narativu dodati jest da upravo takve restrikcije imaju za cilj, pogotovo u primjeni ovog Zakona osigurati pluralizam, osigurati slobodu. Da nije namjera i nikad ne smije biti namjera da se sužavaju poduzetničke slobode ili da se ide protiv neke medijske kuće, nego naprotiv, time da se spriječi da neka kuća ima dominantnu ulogu, želi se zapravo zaštititi pluralizam medijske scene time, sloboda medije, time naravno i slobodno društvo.
Istina, dakle te odredbe morali smo prilagoditi ovom digitalnom vremenu, dakle uzeti u obzir ne samo one klasične linearne medije, dakle radio i televiziju koji su ranije bili obuhvaćeni i stavljeni u odnos sa tiskom, nego zaista uzeti u obzir kompletan portfelj nakladnika, kao i sve usluge koje pruža, zato smo i odredili taj iznos dosega od 40% nakon kojeg se više ne može stjecati nove, nova vlasništva ili udjele u vlasništvima. Sve što predlažemo u ovom Zakonu, što se tiče i tog pitanja pluralizma, ali i uopće javne objave vlasništva i izvora financiranja, zaista ide prema tome da jačamo povjerenje u medije kao jedan važan segment uopće našeg političkog i javnog odnosno društvenog života.
Sljedeća replika poštovana zastupnica Maja Grba- Bujević.
Poštovana ministrice, jedna od ključnih točaka ovog Zakona nazvali ste i dio koji se odnosi pružatelji medijskih usluga potiču se na izradu planova kako bi njihove usluge bile pristupačnije osobama s invaliditetom i djeci s teškoćama u razvoju. U čl. 18 definirali ste sve to poboljšanje, kao i cijeli proces kojim se ta obaveza nadzire pa sve do obaveze izvještavanja EU o provedbi tih planova kako bi medijske usluge bile zaista dostupne osobama s invaliditetom i djecama sa teškoćama u razvoju. To je mislim da ključna poruka iz ovog zakona. Vi znate sve probleme s kojima se osobe s invaliditetom susreću. Hvala vam na senzibilizaciji i senzitivnosti za takve osobe jednako kao i vašem, vašem timu koji je i danas ovdje. Hvala vam.
Hvala vam. Istina ovaj dio se odnosi znači na sve nakladnike televizije odnosno pružatelje medijskih usluga i one koji imaju, koji su dostupni na zahtjev. Znamo da prilagodba usluga osobama s invaliditetom je zahtjevna, ona je i troškovno zahtjevna za nakladnike zato je direktivom predviđena ova postupnost međutim evo i danas je dan kad obilježavamo Dan znakovnog jezika i mislim da je jako važno i kroz ovakve zakonske propise sve nas senzibilizirati, one koji nismo sa takvim tipom ograničenja da naši sugrađani koji su osobe s invaliditetom imaju pravo imati dostupnost svim uslugama. I ja vjerujem da ćemo naći i neke dodatne izvore financiranja kako bi se prilagodba takvih sadržaja sufinancirala.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Nino Raspudić.
Uvažena ministrice, nadahnut ovim pohvalama koje su došle iz redova vladajućih evo i ja ću vam iznijeti jednu malu pohvalu. Primijetio sam da ste uvažili jednu primjedbu koju sam iznosio u raspravi oko prve verzije ovog zakona, a radilo se o jednoj, da li se radilo o tipfeleru i o Frojdovskoj omaški, naime još u zakonu iz 2009. pisalo je da nije dopušteno širiti defašističkih, nacionalističkih, komunističkih i drugih totalitarnih režija. Dakle, iz nekog razloga nacizam je bio amnestiran u odnosu na fašizam i komunizam, ali tu je bio nacionalizam i ista omaška se je prenijela i u verziju iz 2013. i u prvi prijedlog zakona kojeg smo imali ovdje. To svjedoči o tome koliko se to uopće nije čitalo nego su papagajski neke direktive prenošeni ili materijali tko zna od kud pa se događala takva stvar. Pa evo zasad za početak bih izrazio zadovoljstvo što je barem to promijenjeno i što je nacizam dobio to zasluženo mjesto uz komunizam i fašizam, a nacionalizam pošto je ipak slojevitiji fenomen amnestiran od takvoga društva. O ostalom ćemo kasnije u raspravi.
Ja vam se zahvaljuje. Osvježenje je primit pohvalu, ja bih samo ponovila da mi zaista kao što smo između prvog i drugog čitanja uključili sve one primjedbe koje su se odnosile na poboljšanje teksta, uvijek smo otvoreni za takva poboljšanja. Poteškoću nam stvara kada se referira na tekst na način da se ističu pojedini pojmovi kojih u tekstu nema. Onda smo malo zdvojni jer ne znamo kako reagirati, ali u ovom slučaju evo zadovoljstvo je obostrano da smo doradili Članak 14.
Posljednja replika Barbara Antolić VUpora.
Hvala lijepo. Poštovana gospođa ministrice, predsjedavajući ja bih vas pitala zapravo više nego replicirala s obzirom da se Vlada zaklinje u neovisnost odnosno ne želeći ulaziti u utjecaj na medije sporan je prije svega način izbora vijeća za elektroničke medije i u tom dijelu je Vlada nekoliko puta objasnila da ne želi utjecati na to. Međutim, činjenica je da ni sam zakon nije bolje definirao to područje. I pitala bih vas da li vi mislite da u zakonu stvarno ima elemenata koji opovrgavaju te tvrdnje. Hvala.
Hvala vam. Nije mi jasno na temelju čega izvodite zaključak da je to nešto sporno. Naime, osobno sam kao državna tajnica vodila javnu raspravu 2008. godine, to je bilo jedno od mjerila za pristupanje EU gdje smo trebali provesti javnu raspravu o načinu izbora članova vijeća za elektroničke medije. Rezultati te javne rasprave javno su dostupni i oni su većinski potvrdili da je to jedan model sukladan i sličan modelima u brojnim drugim državama. I ja smatra da je on zadovoljavajući. Jednako tako kao što sam u raspravi o ovom zakonu više puta rekla ako je bilo tko voljan pokrenuti javnu raspravu i dati neke konkretne prijedloge ali koji će biti provedivi, a ne kao onaj koji se recimo plasira da jedna udruga nominira 2 člana vijeća koje ćete vi valjda ovdje samim time što su ih oni nominirali izglasati. Dakle, ako se predloži bilo kakav model koji bi bio bolji, sigurno da ćemo ga razmotriti i usvojiti. To je javni interes.
Hvala ministrice. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne, onda otvaram raspravu, prvi je Klub zastupnika Domovinskog pokreta, poštovani zastupnik Zlatko Hasanbegović.
Poštovani potpredsjedniče, ministrice, svoje mišljenje o ovom zakonom prijedlogu iskazali smo još u prvom čitanju u veljači ove godine označivši ga među ostalim tipičnim primjerom hrvatske zakonodavne prakse kao mješavine nomotehničke papazijanije, pravne i jezične nepismenosti te Bruxelleskim nadahnute mimo stvarnih društvenih potreba, prenormiranosti tj. pokušaja zakonske regulacije i onih odnosa koje uopće nije potrebno regulirati. Stoga i danas mogu tek parafrazirati ili opetovati izrečeno u raspravi s prvog čitanja. Postoje li supstancijalne razlike između rješenja koja se predlažu konačnim zakonskim prijedlogom u odnosu na rješenja u prvom čitanju. U suštini nema riječi o istoj teškoj već sam rekao papazijaniji, teško prohodnoj papazijaniji koja već nakon čitanja prvih članaka izaziva glavobolju, mentalnu konfuziju, depresiju i intelektualni očaj. Za razliku od duha u slovu konačnog prijedloga postoji pokoja razlika koje se mogu svesti na dvije ključne. Prva se odnosi na činjenicu brisanja zabrane tzv. vertikalne integracije što prevedeno s telekomunikacijskog meta jezika znači da distributer nekog programa, točnije telekom, može i proizvoditi program. Ova izmjena naravno nije rezultat načelne koncepcije već isključivo lobističke moći stanovitog telekom kapitala koji je uvjerio ministricu i njezina šefa da između dva čitanja promijene prvotno mišljenje. Načelno ovo rješenje samo po sebi nije neprihvatljivo i poznaju ga i druge članice EU, ali u hrvatskom kontekstu predstavljat će i početak sezone vlasničkog lova, moćnog i naravno stranog telekom kapitala na domaću hrvatsku medijsku nejač. Druga razlika odnosi se na čl. 93. iz prijedloga tj. 94. iz konačnog prijedloga, čl. 93. je bio tek jedan od članaka senzorskom pozadinom i određivao je da je pružatelj elektroničke publikacije odgovoran za cjelokupni sadržaj uključujući i onaj koji generiraju i korisnici što se naravno odnosi na komentare za kršenje ove odredbe, kao i više od stotinu drugih predviđa se kazna od 100.000 do milijun kuna, što Agenciji za elektroničke medije u osnovi parapolitičkom tijelu daje položaj vrhovnog državnog cenzora, nakladnicima nameće autocenzuru i mogući bankrot, te zapošljavanje internetskih cenzora koji će se bavit samo čišćenjem internetske septičke jame, te suzbijanjem tzv. govora mržnje i lažnih vijesti po modelu komesara iz obilato dotjeranog internetskog komiteta za općenarodnu obranu i društvenu samozaštitu pretenciozno nazvanog faktograf.hr. U konačnom prijedlogu izvršena je solomonska tzv. pravna i nomotehnička dorada, sada u čl. 94., naravno kao posljedica lobističkih napora nakladničkog lobija, ne vladine načelne vizije na način da je propisana ista odgovornost za nakladnike za cjelokupni sadržaj, ali samo ako je propustio registrirat korisnika i upozoriti ga na pravila i posljedice bez objašnjenja na koji će se to način pružatelj ustanoviti vjerodostojnost registracije. U stvarnosti budimo do kraja jasni, ova kozmetička promjena ne može poništiti činjenicu da duh ovoga zakona u nizu članaka predstavlja ideološko cenzorski zahvat u slobodu medija iskazivanja mišljenja i slobode govora s ciljem dodatnog ograničavanja svake kritike Plenkovićeve stabilokracije, biselskih birokrata i epidemioloških fanatika pod smokvinim listom suzbijanja ideologema tzv. govora mržnje, širenja tzv. lažnih vijesti, a u međuvremenu i zaštite javnoga zdravlja, sve u protivbi s čl. 4. u kojem se jamči sloboda izražavanja i puna programska sloboda elektroničkih medija. Suština cenzorske ideološke pozadine zakona iz prvog čitanja bila je sublimirana, posebice u čl. 14. st. 2. u kojem se mimo postojećih odredbi ustava i Kaznenog zakona subinteligentno i na rubu pismenosti komesarski navodilo da je zabranjeno poticati i pogodovati poticanju mržnje i diskriminacije na osnovi tzv. rodnog identiteta. Što je to uopće rodni identitet? Rodne ideologijske penetracije u zakon već smo govorili, te citiram, ideja fašističkih, nacionalističkih, komunističkih i drugih totalitarnih režima, što nema uporište niti u ustavu niti u Kaznenom zakonu. Postavlja se pitanje tko će prosuđivati i temeljem kojih mjerila i kompetencija što su to u politološkom i historiografskom smislu fašistički, zašto nacistički, a ne nacionalsocijalistički bez obzira na generičku srodnost postoje suštinske razlike, a što komunistički režimi, u kojem vremenu i u kojem povijesnom kontekstu. Tu se posebice po svom birokratskom idiotizmu, komunističko mentalnom obrascu i intelektualnoj tupavosti isticala kriminalizacija legitimnog pojma nacionalizma u kojem postoji mnoštvo teorijskih konceptoalizacija i bez kojeg nema ni nacionalne države, a koji nacionalizam u hrvatskom povijesnom kontekstu ima konstitutivni značaj u nastavku moderne hrvatske države. Ministrica je ili njoj netko blizak prihvatila među ostalim i moju argumentaciju nedopustivosti kriminalizacije pojma nacionalizma, pa je u konačnom prijedlogu izmijenjen ovaj subinteligentni komesarski stavak, ali tek na način da je riječ nacionalizam isparila iz rečenice. Ja ministrici bez obzira na nepopravljivu tupavost cijeloga stavka na tome zahvaljujem. Ipak s tim u vezi stoji među ostalim da nije prihvaćena moja primjedba na sadržaj i izmjenu čl. 14. budući da se, citiram, radi o definiciji koja je u osnovu preuzeta iz jednog drugog zakona. To tek može značiti da vi ili ministrice ili vaše čate i pisari iz ministarstva uopće nisu ni pročitali svoj konačni zakonski prijedlog. Nadalje, cenzorski, ali još više intelektualno mediokritetski sadržaj ovoga zakona nadahnuti pubertetskim učeničkim spomenarima sadrži čl. 15. koji u … načelo slobode misli propisuje da si programi te sadržaji moraju, točnije trebali bi. Zašto bi trebali pridonositi npr. zaštiti okoliša, poštovanju tuđih mišljenja, uvjerenja, izobrazbi gledatelja, zabavi te među ostalim besmislicama i floskulama preuzetih s izbora sa miss, poticati javnost na tzv. međunarodno razumijevanje ili tzv. osjećaj pravde? Moje pitanje glasi, tko će određivati što je to oblikovanje tzv. slobodnog mišljenja ili što je to tzv. osjećaj pravde u normativnom smislu? Ili primjerice zašto bi portal koji raščlanjuje političku teoriju promiče lezbijski sindikalizam, filateliju, biciklizam, diferencijalni feminizam, feminizam pretilosti ili gastronomiju morao pridonositi zabavi tzv. međunarodnom razumijevanju ili zaštiti okoliša? Zašto u konačnici zakonodavac uopće treba propisivati sadržaj neke elektroničke publikacije? Zaključno, dopustite mi kao i prošli put završiti jednim navodom, citiram „Izvor informacija je u svim klasnim društvima, vladajuća klasa ona putem sredstava masovnog komuniciranja upravo želi da masama priopćava samo one informacije koje su s njene točke gledišta poželjna radi lakšeg pokoravanja, eksploatiranja itd. jer će mase pod tim utjecajem pružiti najmanji otpor.“. Autor je javnosti poznat, nije riječ o ranom Marksu ili Kardelju već o jednom drugom ambicioznom mladiću koje svoje maturalno nadahnuće istima u godini pada Berlinskog zida 30 i nešto godina kasnije uspio pretočiti u ovaj zakonski prijedlog. Gospodo iz HDZ-a i pridruženih partnera, čestitam.
Sljedeća rasprava je u ime Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista poštovani potpredsjednik Miroslav Škoro.
Hvala lijepa. Poštovani g. potpredsjedniče, poštovana ministrice sa suradnicima. Ja ću ipak nastaviti u revijalnom tonu s obzirom da smo dobar dio dana potrošili na Zakon o autorskom pravu i srodnim pravima pa ću se za razliku od tog vremena ipak malo posvetiti ponešen možda pohvalom g. kolege Ivanovića glazbi, čl. 45. koji u stavku ovog zakona kaže „hrvatska glazba mora činiti najmanje 25% dnevnog objavljivanja glazbenog programa predviđenog programskom shemom radijskog programa od čega najmanje 20%“, ponavljam, „od čega najmanje 20% mora biti objavljeno između 6 i 22 sata“, to je nešto na šta sam stekao sam dojam na šta ste ponosni. I dobro je to da se štiti hrvatska glazba u eteru iako smo svjedoci da su u postupku ucjenjivanja recimo diskografije ukinuli hrvatski noćni glazbeni program na HRT-u jer cijeli onaj Zakon o autorskom pravu nema nikakvog smisla ukoliko se ta djela, djela naših autora izvođača ne koriste u eteru. Nema podloge za financijsku isplatu, ali zaštiti nekoga je dobro posebice što i inače zakonodavac štiti ugrožene vrste od izumiranja, a najčešći razlog izumiranja je čovjek i njegovo djelovanje, tako da se kod već štite naravno i sredozemna medvjedica, hrčak, žabe i neke vrste domaćih životinja poput goveda, konja i magaraca, a ovim zakonom dakle štitimo hrvatsku glazbu na način da smo propisali 25% dnevno hrvatske glazbe od čega 20% između 6 i 22 sata. Mi smo inače rijetka zelja u kojoj domaća glazba još nekako preživljava, čak smo uspjeli zadržati jednu svoju diskografsku kuću kao … kompaniju što inače u Europi nije slučaj posebice u zemljama tranzicije i izvrsno smo organizirali sustav kolektivne zaštite. A domaća glazba je predominantni dio svih hrvatskih zabava, svih hrvatskih veselja, mislim da o tome ne treba previše govoriti. Ja mislim da je omjer domaće i strane glazbe na hrvatskim veseljima, okupljanjima najmanje 90:10 u korist domaće glazbe. Svugdje je tako osim u hrvatskom eteru, da ne govorimo o hrvatskoj narodnoj glazbi, ona je posebice prognana rekao bih. I ja sam našao nekakva dva dostupna i relevantna rada o radijskom programa i postajama u RH u Gradu Zagrebu i Zagrebačkoj županiji i možemo podijeliti glazbu na preferiranu glazbu i emitiranu glazbu. Preferiranu ono što bi slušatelji htjeli čuti, a emitirano je ono što se vrti u eteru. Dakle, u grubo, najmanje 50% želi čuti domaću zabavnu, pop ili narodnu glazbu, stranu glazbu želi čuti 25% slušatelja, turbo folk 11% i to ste omogućili na čemu vam čestitam i ovom prigodom, klasiku 8% itd. Radijski program u Hrvatskoj se sastoji od 80% glazbe, 12% tematskih govornih sadržaja i oko 8% reklama. Inače, domaće glazbe u hrvatskom eteru ima od 6%, što je vrlo često, do samo na jednom radiju 100%, to je faktografija kada je u pitanju hrvatska domaća glazba. E sada, ono što je po meni sporno je ustvari nomotehnički problem koji bi trebalo ispraviti u ovom zakonu odnosno u čl. 45. Ako ga primijenimo doslovce onda 25% dnevno, što je malo, reći ću vam i zašto je malo, malo poslije, dakle od čega je najmanje 20% između 6 i 22 sata. Ako je 20% do 25% onda je to samo 5, to je znači od 100 pjesama 25% mora biti hrvatskih u danu, au terminu od 6 do 22 treba biti samo 5 pjesama. Ja smatram da je to nomotehnički problem i ja mislim da se to može riješiti korištenjem razlomaka da se kaže da od 25% 4/5 mora biti ustvari domaća glazba. To je jedan moj skromni prijedlog da bi se možda ovo kvalitetnije označavalo, da ne bude od čega je znači od ovih 25%. Zašto to govorim? Uzimam si za pravo, ispričavam se, uzimam zbog toga što u jednoj velikoj Francuskoj državi u kojoj se stvarno brinu o zaštiti jezika i kulture i vi ste sigurno upoznati sa tim primjerom, privatne radijske postaje moraju emitirati minimalno 35 do 40% glazbe na francuskom jeziku. Francuski izvođači, rođeni u Francuskoj s francuskim državljanstvom koji pjevaju na nekom drugom jeziku ne ulaze u ovu kvotu. Dakle, na privatnim radijskim postajama, a u javnom servisu od 6 do 22 sata državne trebaju čak 50 i više posto. Pri tome moraju voditi računa o novim talentima i o novim mladim umjetnicima. To je faktografija i usklađujemo li se ili ne, radimo li što bi rekla moja baba from the scratch ili ne, sasvim svejedno, mislim da se moramo ugledati na one koji su to riješili čini mi se dobro. Mislim kada se usporedimo sa jednom velikom i moćnom Francuskom da naših 25% je uistinu premalo i mislim da bi pomogli hrvatskim autorima, diskografima i svim onima o kojima smo raspravljali u dosadašnjem tijeku sjednice, zasigurno pomoglo da se taj broj podigne. I ne bi nikome ništa naudilo dapače, jer financijski rezultat u Francuskoj je fenomenalan. Reći ću vam samo još ovo dakle od 20 najprodavanijih albuma francuskih umjetnika u Francuskoj 19 je od francuskih umjetnika. Dakle, to je rezultat njihovog djelovanja. Od 200 najprodavanijih albuma 80% su albumi francuskih umjetnika od toga je 48 albuma mladih, novih, neafirmiranih izvođača. Dakle, to je na neki način ulaganje i u vlastitu budućnost umjetničku, umjetnički gledano jel. Te ću vam još samo reći na kraju da je francuski ministar kulture već razmišljao i izjavi 2019. godine da će tražiti i od digitalnih servisa veću zastupljenost glazbe na francuskom jeziku odnosno da se formiraju tzv. play liste na način da se daleko više nudi ta francuska glazba. Evo, možda sam malo udavio sa Francuskom i sa francuskom glazbom, govorim iz perspektive onih ljudi koje na neki način u jednom dijelu i predstavljam u ovom saboru, pa eto predlažem da se zasigurno taj Članak 45. nadopuni odnosno da se promijeni, da se izbaci taj izraz „od čega“, o tome ću vam priložiti i amandman jel. I da razmislite o tome da se poveća taj, ta kvota sa 25% na nešto malo više. Mi smo jedna mala zemlja i definitivno, ja se, mislim da i vaš doktorski rad na tu temu ovaj tu negdje koliko u stvari je teško opstati kao mala zemlja sa kulturnim identitetom u jednom tako globaliziranom i velikom svijetu i moramo učiniti sve da zadržimo svoj identitet što nam daju za pravo i neke povelje međunarodnih organizacija. Nadam se da vas nisam puno udavio, hvala vam lijepa, laku noć.
Slijedeća rasprava u ime Kluba zastupnika MOST-a, poštovani zastupnik Nino Raspudić.
Poštovani predsjedavajući, kolegice i kolege zastupnici, ovo izlaganje mogao bih nasloviti kako će nas ministarstvo ljubavi štititi od govora mržnje OrWelovski ili kako se Andrej Plenković s Edvarda Kardelja prebacio Judith Butler ili nekada u ime naroda, sada u ime roda, ne bih pogriješio ni s jednim naslovom vezano za ovaj prijedlog zakona. U korisne stvari koje ovaj prijedlog zakona donosi u svrhu reguliranja nove medijske stvarnosti do koje je došlo razvojem tehnologije, on ima 2 izrazito problematična elementa zbog kojih je za nas apsolutno neprihvatljiv ako se oni ne uklone što ćemo tražiti amandmanima i obrazložiti. Jedan se tiče uvođenja cenzure, preciznije promicanja autocenzure pod krinkom borbe protiv govora mržnje, a drugi dodatno uvlačenja jedne fluidne subjektivne kategorije kao što je rodni identitet u hrvatsko zakonodavstvo čime se nastavlja antropološki eksperiment dosada neviđen u povijesti čovječanstva. U prvoj verziji ovog zakona u Članku 93. stajalo je u stavku 2., pružatelji elektroničkih publikacija dužni su sukladno Članku 14. ovog zakona poduzeti sve mjere kako bi onemogućili objavljivanje sadržaja koji potiče na nasilje i mržnju i potom u stavku 3., pružatelj elektroničke publikacije odgovoran je za cjelokupni sadržaj objavljen u elektroničkoj publikaciju uključujući i sadržaj koji generiraju korisnici. U novoj verziji koju sada imamo pred sobom ovaj stavak 3. je donekle ublažen i glasi, sada u Članku 94., pružatelji elektroničke publikacije odgovoran je za cjelokupni sadržaj objavljen na elektroničkoj publikaciji uključujući i sadržaj koji generiraju korisnici ako propusti registrirati korisnika i ako nije na jasan i lako uočljiv način upozorio korisnika na pravila komentiranja i na kršenje odredaba iz stavka 2. ovog članka. Smatramo da je potpuno nepotreban ovaj stavak i da ga treba izbrisati. Zašto? Zato što nije dobro da se ministarstvo bilo koje pa ni Ministarstvo kulture i medija bavi pitanjima mržnje i ljubavi. I da se mržnja i ljubav koriste kao batine u političkoj borbi. Jer što je slijedeće? Hoće li se Orwelovski preimenovat ministarstvo, u ministarstvo ljubavi jer se bavi mržnjom, a time posredno i ljubavlju. Ovakav prijedlog je na liniji zabrinjavajuće tendencije hipernormiranja koju prepoznajemo i u EU hipernormiranja ljudskih odnosa od krastavaca do, do, do odnosa među ljudima u komunikaciji. Zašto ovo nije dobro? Zakon je minimum moral. Tamo gdje je odnos između ljudi gdje stvari funkcioniraju bez zakona on nije potreban. Dakle, zakonsko reguliranje međuljudskih odnosa je nužno samo tamo gdje se bez njega ne može. A ako je zakon minimum morale, a želimo sve do sitnica i sve više i više hipernormirati i odrediti zakonom mi građane postepeno ćemo pretvarati u amoralne idiote koji više neće razvijati moralni osjećaj prema drugom nego će biti dovoljno poslušno poštovati slovo zakona. Naime, u civiliziranoj ljudskoj zajednici postoji samo reguliranje. U komunikaciji zrelih slobodnih ljudi nastaje spontano nešto što nazivamo bonton, dobar ukus, čast, odgoj, empatija, solidarnost, ljudskost, kako god hoćete. To su sve pozitivne osobine koje ljudi razvijaju u slobodnoj interakciji i koje predstavljaju vezivno tkivo društvo. Dakle, ljudima treba pristupati kao slobodnim zrelim odgovornim jedinkama, a ne kao nekakvim mrziteljskim manijacijama koje država treba sputavati svugdje i na svakom mjestu. Važno je istaknuti da je problem govora mržnje umjetno proizveden problem u Hrvatskoj. On ne postoji, samo se radi o tome da ono što se nekada žvrljalo po vratima zahoda sada se lakše stavi na komentarima. Ali ne samo to, svaka inflacija dovodi do devalvacije, pa kad gledate komentare nekih koji samo vrijeđaju i šire mržnju prestajete ih percipirati u jednom trenutku. Komunikacijska zajednica sama to regulira izolirajući na taj način takve pod navodnicima autore. Da je riječ o umjetno proizvedenom problemu u Hrvatskoj svjedoči statistika. Evo ove iz 2019. koju pouzdano znamo pred koronu, u 2019. statistika o zločinima iz mržnje, mi smo među najboljima u EU. 2019. DORH-u je prijavljeno 60 osoba za zločin iz mržnje, optuženo 40, 13 osuđujućih. Što se tiče govora mržnje u 2019. je 59 prijava, od toga 39 odmah odbačeno, zaprimljene presude za 13 osoba, od toga 11 osuđenih, to je stanje u Hrvatskoj. A stvara se dojam kao da smo u nekom stanju koje je slično Italiji i olovnim godinama '70.-tih godina gdje imamo i lijevi i desni ekstremizam, terorizam, ubojstva, mržnju koja kulja ulicama. To uopće nije slučaj, dakle to je umjetno proizveden problem. Mi imamo već zakonodavni okvir koji sve to sankcionira, ono što treba sankcionirati i prijetnju, od prijetnje poziva na nasilje do klevete. I to ne treba pod tom izlikom gušiti slobodu medija i slobodu govora općenito. Uostalom, mržnja se ne rješava tako da joj se spriječe neki kanali jer postoje drugi za izražavanje, mržnja se može smanjivati rješavanjem uzroka mržnje, a psihologija i neko životno iskustvo i zdrav razum nas uči da ljudima morate i ostaviti nekakve diskurzivne i ispušne ventile jer pod jakom poklopcem eksplodirat će se onda na gore način. Anonimnost u komentarima je bitna. Ljudi neki koji imaju neke informacije znaju ih ostaviti u anonimnim komentarima, pa dati trag i novinarima i nama iz politike koji nemaju ostaviti gdje drugo. U općim načelima ovog zakona cinično se navodi slijedeće, čl. 4. jamči se sloboda izražavanja i puna programska sloboda elektroničkih medija, pa st. 2. odredbe ovoga zakona ne mogu se tumačiti na način da daju pravo na cenzuru ili ograničenje prava slobode i govora izražavanja misli. Dakle, imaš apsolutnu slobodu govora samo ćeš to platiti milijun kuna po ovom zakonu. To je kao ona šala s Radio Erevana jel istina da je sloboda govora u Sovjetskom Savezu jednaka kao u SAD? Kaže u principu da, sloboda govora jest, ali nije sloboda nakon govora. E ovdje se dobiva po džepu kolegice Burić. Idemo malo na nevolje s rodom, kako kaže naslov knjige Judith Butler koju će valjda uskoro u HDZ-u dijeliti kao nekada bespuća povijesne zbiljnosti. Rodni identitet se prvi put uvodi u hrvatsko zakonodavstvo Zakonom o suzbijanju i diskriminaciji 2008.g., jedina protiv je tad bila Marijana Petir. Baš me zanima kako će glasovati po pitanju ovog zakona. Potom 2009.g. se uvodi u čl. 12. prvi put da nije dopušteno poticati, pogodovati i širiti mržnju i diskriminaciju na osnovi sad ide rasa, etnička pripadnost, boja kože, spol, jezik, vjera, sve ovo što je opravdano i evo ga rodni identitet izražavanja. Pa onda 2013. nakon ovog prvog teksta evo mrkve, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim medijima, sa sredstvima fonda će se poticati proizvodnja i objavljivanje audiovizualnih radijskih programa i sadržaja koji su osobito važni za poticanje svijesti o ravnopravnosti rodnih identiteta. A uslijedila je onda Istambulska konvencija protiv koje su iz ovog saziva sabora vladajuće većine glasovali Ćelić, Jelkovac, Stier i Dodig. Zanima me što će biti s izglasavanjem ovog zakona, ovog zakona za koji moram reći da pojam rodnog identiteta, dakle fluidnu kategoriju subjektivnog osjećaja uvodi u zakonodavstvo, ja sutra mogu reć da se subjektivno osjećam kao žena i tražit da me se oslovljava kao zastupnicu Raspudić i portal koji to išprda riskira kaznu od milijun kuna. Dakle, u čl. 14. ovoga zakona imamo rodni identitet, u čl. 21., u čl. 71. i u prekršajnim odredbama čl. 98., ovaj koji predviđa kazne od 100.000 do milijun kuna. Što ovo znači? Pa znači primjerice da će se apostolska pobudnica Amoris Laetitia liberalnog Pape Franje u kojem govori protiv rodne ideologije koja negira različitost i naravno komplementarnost muškarca i žene moći kazniti s milijun kuna. Evo što vi gurate i zanima me što mi o ovome može reći crkveni vrh u Hrvatskoj i fra Ante Čovo u Sinju koji vas silno podržava. Molim vas ovo izmijenite, maknimo taj fluidni [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] pojam iz ovog … iz ovog zakona onda ćemo moći razmisliti o tom da ga podržimo. Hvala.
Sljedeća rasprava je u ime Kluba zastupnika SDSS-a poštovani zastupnik Milorad Pupovac.
Poštovani g. potpredsjedniče, poštovana gospođo ministrice sa suradnicima, kolegice i kolege. U prvom čitanju smo skrenuli pažnju na nekoliko članaka od kojih su neke primjedbe koje smo iznijeli prihvaćene, a neke nisu. Pa one koje nisu ja ću ponoviti, smatram ih relevantnim. Pozivanje na kulturu dijaloga je dobro i nužno u našem društvu u svakoj mogućoj prilici i svakom mogućem regulatornom aktu pa i u ovome, ali bih također ohrabrio predlagača, u ovom slučaju ministricu, da u kulturu dijaloga doda i kulturu rasprave. Kultura rasprave predstavlja još veći stupanj osposobljenosti i odgovornosti za sudjelovanje u dijaloškoj ili monološkoj formi zastupanja stava. Ona pretpostavlja argumentaciju, dijalog pretpostavlja izmjenu uloga, uvažavanje međusobno, ali rasprava u kojoj može doći do ozbiljnog sučeljavanja pa i sukobljavanja traži dodatnu i osobitu kulturu. Nje nažalost nema, da je ima onda moj prethodnih ne bi govorio kako govori, onda zakonodavac ne bi imao potrebu da regulira područje koje je područje polujavnoga, poluprivatnoga, polujavne poluprivatne sfere, a to su generirani sadržaji od onih koji čitaju i komentiraju. U tom području ima svega i govora mržnje i poziva na nasilje. Kada bismo imali etičnost i kulturu rasprave onda zakonodavac ne bi trebao posebno regulirati osim u činima akata nasilja i izrazitih akata mržnje poput antisemitskih ili poput antifeminih ili bilo kojih drugih. Ali mi toga nemamo, toga nemaju ni razvijene zemlje, da je tako ne bi velike korporacije internetske stvarala pravila koja se trebaju slijediti i poštivati. Što se tiče točke 15. st. 5. hvala vam na tome što ste umjesto razumijevanja za nacionalne manjine prihvatili ravnopravnost. Ja bih samo dodao da bi prije ravnopravnosti bi bilo staviti priznavanje. Nacionale manjine ili sve druge manjine u skladu sa onim što znamo očekuju najnovijim teorijama koje su razvijene u drugoj polovici 20. stoljeća očekuju svoje priznaje. Priznanje u onome što su posebnosti rentitetske, kulturne i sve druge. Mi u našem društvu još uvijek imamo ljude koji to ne priznaju, imamo u nama susjednim društvima gdje žive pripadnici većinskog naroda hrvatskoga gdje se ne priznaju i to je važno. I zato molim i predlažem da se uz ovo ravnopravnost doda prije i priznanje u čl. 15. st. 5. Što se tiče posebno osjetljivog područja, a to je nadmoć, komercijalizacija u medijima i zato moj prethodnim kolega RAspudić kada je govorio o samoregulaciji, kako ćete osigurati samoregulaciju gdje postoji moć novca, gdje postoji nadmoć interesa i gdje postoji nadmoć ukupne društvene moći, kavu samoregulaciju? To je možda moguće u malim krugovima znanstvenih zajednica, to je možda moguće u malim krugovima ljudi koji žive u organskim zajednicama, ali tamo gdje novac, moć i sila reguliraju, tamo to završava ili time da nekoga nema ili time da se nekoga pokorava ili da se nekoga hegemonizira i tlači. I zato je neophodno u ovom slučaju komercijalizacija, zaštiti posebno osjetljive grupe, a to su djeca. Ne razumijem zašto je potrebno komercijalizirati medijske sadržaje i u onome što se tiče djece? Ne razumijem. Ja sam sretao ljude u različitim dijelovima svije u kojima sam boravio koji svoju djecu štite od medija, daje im ograničeno vrijeme da mogu gledati medije. A ako ćemo mi komercijalizirati to onda ih mi kao država kao zakonodavac nećemo zaštititi. Govorim o čl. 36. i govorim o čl. 21. Što se tiče čl. 14., znam da je oko toga bila velika bitka i znam da izdavači vlasnici imaju ozbiljan problem s tim što im kontrola govora mržnje i pozive na nasilje poskupljuju s jedne strane njihov postao i s druge strane smanjuje potencijalan broj onih koji bi sudjelovali u kreiranju, generiranju, komentiranju, posjećivanju čega što već, ali mislim da moramo procijenit. Mi smo društvo koje imamo problem s mržnjom, Dalmatinci mrze Zagrepčane, narod mrzi političare, ne zato što oni nešto puno znaju o tome jer da nešto mnogo više znaju onda bi mržnju usmjerili na još ponekoga. Nisam mislio da političari nisu zaslužili tu vrstu etikete, ali mržnja je prisutna na različitim segmentima, međuetničkim odnosima. Ovdje se mnogo govori o rodu i u tom području postoji, u rasnom smislu postoji, … društvo koje tek trebamo stvarati toleranciju i u tom smislu ja mislim da je racionalnije da uspostavimo neku vrstu nadzora nad tim strožu nego što smo je propisali i ovim. Što se tiče toga kako i na koji način to činiti, dakle unutrašnjom regulacijom i time kako i na koji način ovdje iz meni posve nejasnih razloga jedno regulatorno tijelo kao što je Vijeće za elektroničke medije biva nazivano i uspoređivano sa orwelovskim tijelima, a takvih tijela naprosto mora biti u svakom društvu koje želi regulirati odnose koji nisu regulirani. I ono što mi se čini da je važno, a to je samoinicijativa tijela i pravilnik po kojima će reagirati kada prepoznaje da neki mediji dopuštaju ili ne kontroliraju, ne nadziru govor mržnje i govor koji poziva i omogućava nasilje. Još bih nešto na kraju rekao, dobro je da postoji fond za pluralizam medijski, ali mislim da bi trebao postojati fond za neovisnost medijsku. Nemaju svi dovoljno novaca da to urade, a komunalni interes pojedinih naših sredina bi bio [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] [[Govornik se ne razumije.]] postoji takav medij.
Sljedeći klub zastupnika je HSLS-a i Reformista i poštovani zastupnici Martinčević i Klasić. Njih nema. Slijedi Klub zastupnika HDZ-a uvaženi zastupnik Goran Ivanović.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Uvažena ministrice sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo možda par tehničkih podataka kada je u pitanju eter u Hrvatskoj i što to sve u Hrvatskoj postoji. Na području RH uz HRT danas djeluje 26 televizijskih kanala koji emitiraju 29 programa, 138 radijskih nakladnika koji emitiraju 149 programa dok se broj pružatelja elektroničkih publikacija, imamo ih 276 sa 336 publikacija. Također djeluje i 59 pružatelja medijskih usluga koje emitiraju putem satelita, kabela i interneta sa 96 programa te 12 pružatelja usluga na zahtjev s 14 usluga. Ovo je možda tek toliko da shvatimo o čemu se radi i zato ovaj Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim medijima je nešto što je potrebno Hrvatskoj. Zakon se nije bitno mijenjao od 2009.g. i mislim da se dotakao svih onih stvari koje ne samo da zanimaju nas saborske zastupnike nego će dobro doći svim građanima RH, a svi smo mi budimo iskreni dio tog medijskog prostora na ovaj ili na onaj način. Uvodi se veća transparentnost u objavi podataka pružatelja medijskih usluga vezano za objavu vlasničke strukture na internetskim stranicama samog pružatelja kao i na objavu podataka vezano za iznose i izvore financiranja pri čemu se vlasničke strukture dokazuju izvatkom iz registra stvarnih vlasnika, mislim da je nešto što je do sada bila jedna velika nepoznanica u Hrvatskoj. Niti ste znali ko su vlasnici, niti ste znali koliki su njihovi prihodi niti ih je zato na to obvezivao, to mislim da bitno mijenja i promijenit će percepciju javnosti kada su u pitanju mediji. Mijena se način izračuna programske osnove i to na način da pružatelji medijskih usluga moraju precizirati 70% programske osnove dok im je dozvoljeno da 30% mogu mijenjati i prilagođavati stvarnim svakodnevnim događajima koji su od osobitog interesa za javnost, također bitna stvar. Vi kao mediji ne možete utjecati na nešto što će se eventualno dogoditi kao što je recimo bio potres u Zagrebu, jer sada ako vas zakonska regulativa tjera na to da imate 90% ili 95% programa kojeg morate staviti u programsku osnovu, a samo 5% mijenjati onda imate problem da kršite zakon. Ovo je dobra, dobra odredba i to će pomoći sigurno i komercijalnim televizijama, naravno ovdje ne govorimo o HRT-u koja ima, ima naravno svoj Zakon o HRT-u koji se ne odnosi na sve ove stvari o kojim govorimo. Tako da mislim da je ovo dobra stvar, pogotovo je to dobra stvar za male televizije koje imaju te neke dnevne događaje koje ne mogu ukalkulirati u tu programsku osnovu. Kao novinu u svrhu zaštite prvenstveno djece i mladih dodana je nova obveza da oglase vezane uz igre na sreću moraju sadržavati poruku o postojanju rizika razvijanja ovisnosti o igrama na sreću i morat će biti označene vizualnim simbolom, a iz toga su razloga propisani kriteriji za oglašavanje energetskih pića. Mislim da dvije velike pošasti igra na sreću sigurno polako ulaze u jednu od najvećih ovisnosti na prostoru RH, možda i najskuplju ovisnost koja uništava cijele obitelji, a i energetski, energetska pića također prave veliki problem. Oglašivači do sada nisu imali ovu zabranu odnosni nije ih zakon obvezivao na ovo o čemu govorimo. U Članku 39. stavka 2. dodana je obaveza tijelima državne uprave i javnim ustanovama kojima je osnivač RH kao i privatnim osobama u vlasništvu pretežito u vlasništvu RH, a koje utroše sredstva za promidžbu i oglašavanje svojih usluga ili aktivnosti u audio vizualnim ili radijskim programima regionalnih i lokalnih nakladnika televizije ili radija ili kod pružatelja elektroničkih publikacija upisanih u upisnik da izvješće objave i na svojim internetskim stranicama. Vrlo, vrlo važno. I ono što je druga bitna stvar da jedan ovim zakonom, 1%-tak tog novca će upravo biti obveza da mora biti pružen ovim malima i mislim da zakon bitno ide, ide ne ruku tim malima o kojima skroz govorimo da ih treba zaštiti. Nadalje, propisuje se da ako su sredstva za proizvodnju ili objavljivanje programa regionalnih i lokalnih nakladnika televizije ili radija te elektroničkih publikacija osigurana u proračunu tijela državne uprave i javnim ustanovama kojima je osnivač RH kao i privatnim pravnim osobama u vlasništvu ili pretežitom vlasništvu RH proračunima jedinica lokalne samouprave čija se sredstva dodjeljuju pute javnog poziva, a na temelju javno objavljenih kriterija. Vrlo bitno, no ono još što je bitnije, a to je da ovaj zakon obvezuje jedinice lokalne i područne samouprave da moraju transparentnije odnosno javnim pozivom pozvati sve zainteresirane koji žele biti dio odnosno trošiti dio tog novca koji je namijenjen za javu promidžbu jedinica lokalne samouprave, a do sada je to bilo drugačije. Sad je sam jedinica lokalne samouprave mogla reći kome će dati da vodi taj dio posla. I na kraju ono što mislim da je vrlo bitno za svaku državu koja ozbiljno promišlja o svojim građanima, a to je da štitimo vlastitu proizvodnju odnosno da potičemo vlastitu kreativnost. O tome sam nešto rekao i u replici. Naime, europski prosjek kada su u pitanju kreativne industrije je negdje na 4,4% BDP-a zemlje članice EU, mi smo tu negdje na 2,4% BDP-a, mislim da možemo to i ovim zakonom ćemo to sigurno podići i stremnja i je da to ide u tom smjeru. Naime, sada će nakladnici televizije morati osigurati 5% ukupnog godišnjeg bruto prihoda upravo za poticanje našeg vlastitog kreativnog kadra odnosno hrvatskih kreativaca. To je sigurno odlično. I na kraju evo nešto o čemu je govorio gospodin Škoro i mi smo dosta o tome raspravljali i na Odboru za medije i u našoj, i u našem klubu ovdje HDZ-a, a to je da i hrvatska glazba mora biti zastupljena u hrvatskom eteru i to ne u vremenu od ne znam pola noći do 5 ili pola 6 ujutro nego upravo u onom terminu od 6 ujutro pa do 22 sata. Taj se postotak sada diže na 25% i uz ovu rekao bi jednu grešku koju treba ispraviti da ne bude 20% mora biti emitirano u vremenu od 6 do 22 jer onda ispada da samo 5% ostaje, to treba promijeniti pa ga kroz razlomak provući i onda će to biti puno, puno jasnije. I evo se na kraju želim naravno zahvaliti ministrici na onome što je nama kao Odboru za medije pružila u objašnjenju ovih zakonskih izmjena, želim zahvaliti naravno i Odboru za medije koji je dao bitan doprinos ovome o čemu danas govorimo. Neke stvari možda nisu idealne u ovom zakonu, ali sam siguran da kako se mijenja ovo tržište na kome se nalazimo tako će vjerojatno i neke stvari biti poznate kad zakon krene u primjenu, ali sve u svemu mislim da je ovo jedan veliki, veliki pomak za medije u Hrvatskoj. Bitne točke i ova prethodna o kojoj smo raspravljali i ova, čeka nas izbor glavnog ravnatelja HRT-a i mislim da idemo u dobrom smjeru i stoga Klub HDZ-a će prihvatiti Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim medijima, hvala lijepo.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika HSS-a i RF-a, poštovana zastupnica Katarina Peović.
Dobro večer svima. Ja bi se stvarno kratko držala onoga što je najvažnije iz naše perspektive, a to je perspektiva radnika u elektroničkim medijima. Predstavnici hrvatskog novinarskog društva su sudjelovali u radnoj skupini za izradu novog Zakona o elektroničkim medijima, ali su tu skupinu napustili u studenome 2019.. Što je bilo tome razlog? Naglašavali su nagomilane probleme, kao najveći je znači sigurno nedostatak radnih mjesta, ali i otežanih radnih uvjeta novinara, stalnog utjecaja politike posebno na lokalnoj razini, korporativne pritiske, izigravanje redakcijskih statuta, samovolju vlasnika medija i napokon netransparentnost vlasništva. Sve je to uzrokovalo da je Hrvatska u zadnjih 6.g. ostala bez 50% zaposlenih u medijima, HND smatra da se ti nagomilani problemi trebaju riješiti odnosno smatrali su da se trebao riješiti ovim zakonom koji se donosi prvi puta nakon 16.g., ali nažalost oni neće biti riješeni. HND što je danas možda jasnije nego prije par dana ističe da je veliki problem ovisnost medija o političkim strukturama, pogotovo na lokalnoj razini. Na to su iz HND-a zajedno sa Sindikatom novinara Hrvatske upozorili u svojoj i nedavnoj kampanji. Danas se upravo susrećemo sa skandalom sa zabranom objave serijala izvrsnih tekstova Jelene Jindre na portalu Halter o poliklinici za zaštitu djece i mladih, jedne sudske odluke koja pokazuje ne samo da postoji sprega između lokalnih medija i politike nego i da baš ona sudska vlast koja bi trebala štititi pravo, pravednost, pravdu, znači donositi jednakost upravo staje na suprotnoj strani i potvrđuje dakle u svakom slučaju ove strahove koje su izrazili i iz HND-a. Stvarno odluka bez presedana koja se ne može drugačije objasniti nego da postoji stvarno ono što i sami ti tekstovi pokazuju, a to je mreža moćnika koji odlučuju što se može, a što se ne može u ovoj zemlji. Rješenja koja je predložilo HND su stvarno jednostavno provediva. HND je ponajprije tražio depolitizaciju vijeća za elektroničke medije, predlagali su da HND ima pravo ponuditi dva člana vijeća iz novinarskih redova, znači iz struke, te da se članovi vijeća u saboru biraju dvotrećinskom većinom. Prijedlog nije prihvaćen, no vladajući to još uvijek mogu izmijeniti, znači do se zakon nije izglasao sve je moguće i pretpostavljam da će bit takvih amandmana, znači može se izmijeniti u čl. 76. predloženog zakona. Također su iz HND-a tražili da novi Zakon o elektroničkim medijima jedini, znači medijski zakon koji regulira dodjele javnih potpora medijima i to putem Fonda za poticanje pluralizma i raznolikosti elektroničkih medija unaprijedi potpore i to tako da s jedne strane financijski poveća fond da te potpore budu dovoljne za normalno funkcioniranje nekog medija, a s druge da se unaprijedi način njihove dodjele da one ne odlaze u profit nakladnika nego ono što je najvažnije i što bi zapravo fond trebao nadzirati da se njima plaća stvarni rad novinara, što je isto tako jednostavno izvedivo. S obzirom na udvostručenje broja korisnika tog fonda kako predviđa novi prijedlog Zakona o elektroničkim medijima nužno je predvidjeti i dodatne izvore njegova financiranja, a prijedlog teksta zakona to ne nudi, pa će potpore kvalitetnijim medijskim sadržajima biti toliko usitnjene da se neće moći realizirati zapravo svrha fonda. HND je tražio i da se oglašavanje državnih tijela javnih tvrtki u komercionalnim i elektroničkim medijima ukine što su i drugi napominjali jer je to oglašavanje druge ime za korupciju odnosno za preljevanje javnog novca u privatne džepove bez kriterija. Zahvaljujući takvim transakcijama svi znamo svojedobno je nastala i afera poznata pod nazivom Fimi Media gdje su javna poduzeća i tijela državne uprave prebacivala lokalnim medijima na ime najčešće fiktivnog oglašavanja javni novac koji je kasnije korišten za predizborne kampanje HDZ-a ili privatnu potrošnju njegovih čelnika. To treba nazvati javnim potporama odnosno mijenjati čl. 39. st. 1.. HND smatra da je problematičnim u Konačnom prijedlogu Zakona o elektroničnim medijima i smanjenje obveze objavljivanja vijesti i obavijesti lokalnih medija i televizija sa dosadašnjih 10% na svega 4-5 ili 7% svog programa, a što je predloženo u čl. 42.. Nije mi baš jasno zašto se ministrica čudila na to pitanje, mislim pitanje je bilo jasno postavljeno i jasno je da se na taj način moglo nešto i drugačije to složiti i što se tiče ovih javnih potpora i što se tiče mislim te loše odluke da postoji smanjena obveza objavljivanja vijesti i obavijesti lokalnih radija i televizija. To će sigurno nanijeti veliku štetu onima koji žive na tim područjima i kojima su lokalni mediji glavni izvor informiranja. Osim što će se time unazaditi informativna kvaliteta lokalnih i regionalnih medija doći će i do dodatnog gubitka radnih mjesta novinara u lokalnim sredinama. To bismo trebali izbjeći, u svakom slučaju ovo nije taj zakon. Šteta da se nije prihvatio HND-ov prijedlog o minimalnom broju radijskih i televizijskih frekvencija za neprofitne nakladnike. Agencija za elektroničke medije ima mogućnost da svaku koncesiju prije nego što je dodijeli može definirati kao neprofitnu ili profitnu, sigurno je da bi bilo dobro kako to predlaže HND da ako na području neke županije od 50.000 stanovnika imamo 4 radiostanice ne moraju sve biti komercionalne, niti nema toliko prihoda, niti one stvarno mogu biti profitabilne, HND je tražio da barem jedna bude neprofitna što se može regulirati jer te odluke donosi Vijeće za elektroničke medije, osim toga devedesetih godina imali smo zakon koji je propisivao da na dva komercijalna radija dolazi jedan neprofitni. Nešto više ću svojoj pojedinačnoj raspravi reći o tom lošem čl. 14. st. 2., a ovdje samo ukratko ono što bi trebalo unijeti u obliku izmjena ovog zakona da bio on bio koristan i za novinare i za medijsku sliku Hrvatske i za ono što je izuzetno važno dakle Zakon o elektroničkim medijima nakon toliko godina stvarno donese neka poboljšanja u pozitivnom smjeru. Hvala.
Sljedeća rasprava je Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka poštovani zastupnik Vilim Matula.
Zahvaljujem g. predsjedavajući. Ministrice sa suradnicima, kolegice i kolege. Rekao sam već da je napravljeno dosta vrlo korisnik i dobrih koraka u ovom konačnom prijedlogu zakona, međutim ipak pokušat ću reći nešto u kom smjeru ćemo mi ići sa našim prijedlozima amandmana i nekim promjenama. Neke stvari ću vjerojatno isto tako kritizirati, a što ne znači da ćemo na sve ove predati isto tako naše amandmane. Čl. 14. o kojem se već danas govorilo svakako da je vrlo važan i mislim da je on u velikoj većini točno definiran, ali slažem se da po inerciji izjednačavanja i te relativizacije tzv. totalitarnih režima, mene baš zanima u svemu tome, sve mi je da drugo moram priznati jasno i u prošlom čitanju je to bilo, uzet ću si to i vaše vrijeme iako ste sigurno pročitali da kažem da to dobro zvuči u audio i/ili audiovizualnim medijskim uslugama zabranjeno je poticati, pogodovati poticanju i širenju mržnje ili diskriminacije na osnovi rasne ili etničke pripadnosti ili boje kože, spola, jezike, vjere, političkog ili drugog uvjerenja, nacionalnog ili socijalnog podrijetla, ovo mislim da je dosta važno, imovnog stanja, članstvo u sindikatu, obrazovanja, društvenog položaja, bračnog ili obiteljskog statusa, dobi, zdravstvenog stanja, invaliditeta, genetskog nasljeđa, rodnog identiteta, izražavanja ili spolne orijentacije te antisemitizma i ksenofobije. Tu dolazimo sada na stvarno ove teže oblike isto, iako su svi ostali izuzetno teški i onda dolazimo do ideja fašističkih, nacističkih, komunističkih i drugih totalitarnih režima. Unutar toga stvarno evo ja se nisam mogao sjetiti, ali moguće da će netko od kolega replicirat koja bi to bila tipična ideja komunistička. Slažem se da je u tom ime bilo i zločina i groznih stvari i da su se događale, pogotovo u onom prvom razdoblju koje možemo slobodno nazvati i boljševizmom odmah nakon rata, da, ali kako ćete definirati te ideje? Recimo, gore ovo pitanje poticati mržnju ili širenje mržnje ili diskriminacije, lijepo se kaže ili po socijalnom podrijetlu. To je nešto što bi u tim lijevim komunističkim idejama nešto što bi se zvalo klasne razlike, da li je to odma ako neko kaže da su klasne razlike, da li je to odmah ostalo za širenje mržnje ili … ne znam, uopće ne mogu to zamislit, ali dobro. E sad, slažem se po svim ovim drugim točkama, ovo kažem ne znam na koji način će se to definirati ili kako kaže moj kolega iz kluba, da li je antisemitizam jednako kao recimo planiranje gospodarsko centralno planiranje, to je isto ovako opasna valjda ideja, ne znam, planska ekonomija. Da li je to ako se spomene da li je to poziv na mržnju ili evo, to je nekakva stvarno meni zanimljiva ideja. E sad, ono što mi predlažemo je mi predlažemo pod čl. 14. da se doda još jedan stava. Uvjereni smo da upravo zbog svih ovih pitanja je dobro da se ta pitanja pobliže urede sa pravilnikom koji bi sadržavao odredbe o kriterijima za samoinicijativno postupanje, znači da se ne čeka da netko to prijavi pa onda da li je to došlo pa onda dok eventualno u medijima nešto bubne prejako pa tek tada dođe do ljudi u Vijeću za elektroničke medije, mislimo da bi jedan takav pravilnik koji bi sadržavao odredbe o kriterijima za takvo samoinicijativno postupanje ili u slučaju prijave kršenja čl. 14. i onda bi tu unutra bila isto tako i bila obaveza javnog objavljivanja odluke tog Vijeća za elektroničke medije o svom postupanju, ali isto tako i da se odrede i sankcije unutar ovih kojih se kasnije u zakonu pobliže opisuju. Što se tiče recimo čl. 36. govori se o tome da programi za djecu koji su kraći od 30 minuta ne smiju se prekidati kratkim televizijskim oglasima. Da, slažemo se to je svakako dobro, mi ipak mislimo da bi se to moralo povećati tako da bi to trajanje programi za djecu koji su kraći od 45 minuta da se ne bi trebali prekidati po našem osjećaju jer ovo do 30 minuta i sad zamislite ako se ovo 30 minuta, dobroto se ne prekine, a malo preko toga krene i odmah se prekine sa nekim blokom koji traje duže od pet minuta, a imamo toga onda stvarno je to baš ono farsa, baš ono na djeci kada krene neki program koji im privuče pažnju i roditelji zajedno sa njima gledaju, a onda ide jedan blok reklama od preko pet minuta i to je stvarno evo nešto što mislim da bi se moglo drugačije regulirati. Mi ćemo to svakako dati amandman na to. Ključni amandman koji o tome kako bi trebalo birati članove vijeća neću ja, to će kolegica moja RAukar izgovoriti, tako da taj dio nemam namjeru sada ovdje uzimati vaše vrijeme, ona će to obrazložiti. Isto tako dakako taj čl. 94. st. 3. koji je ovdje već bio danas isto tako citiran i koji je u prošlom čitanju bio, mislimo da je itekako važan i da je to način da se stvarno oni sadržaji koje generiraju korisnici ispod i koji mu ima stvarno otvorenog poziva, ne samo na nasilje nego otvorene prijetnje smrću i to u ne znam koliko pa kada se nekoliko njih nadoveže onda je to stvarno nešto što je do sada bilo stvarno jedino moguće da čovjek ako je tome izložen da onda on podnosi osobnu kaznenu prijavu. Ovo mislim da je itekako važno. Vi ste mi ministrice govorili o tome kako je sve regulirano i da od naklade televizije ili radija odnosno od naše pristojbe da jedan važan dio ide u Fond za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija, isto tako je naravno određeno i da sredstva za obavljanje poslova agencije se osiguravaju na temelju godišnjeg financijskog plana agencije iznose od 0,5% od ukupno godišnjeg bruto prihoda o tome ste govorili, to je sve istina i da to je moguće, ali nismo sigurni da ova količina novih obaveza koje ima i vijeće i agencija da će biti dovoljno za pokrivanje svih tih potreba. Tako da mislimo da bi možda ipak trebalo iznaći još neke druge načine da se financira i agencija rad agencije, a posebno Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija, prije svega nadajuć se da će u tome biti dovoljno novca za istraživačko novinarstvo. Hvala vam.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a poštovana zastupnica Marijana Puljak.
Zahvaljujem predsjedavajući. Drage kolegice i kolege. Dakle, ovaj novi Zakon o elektroničkim medijima bio je potreban i krenulo se u njegovu izradu jer je važeći donesen 2009.g. zastario, trebalo ga je uskladit s razvojem tehnologija novih medija i sl. i hrvatsko zakonodavstvo je u tom dijelu je trebalo uskladiti sa europskim zakonodavstvom odnosno direktivom koja se odnosi na audiovizualne medijske usluge. Ovdje ću dati nekoliko komentara o nekim stvarima koje su poboljšane u odnosu na prethodnu verziju na prvo čitanje i neke stvari koje su evo i HND predložio koje ćemo podržati i predložiti kao amandmane. U prvom čitanju jedan od spornijih članaka bio je onaj koji je govorio o tome kako je pružatelj elektroničke publikacije odgovoran za cjelokupni sadržaj objavljen na elektroničku publikaciju uključujući i sadržaje koji generiraju korisnici. Dakle, taj dio odnosio se na komentare čitatelja, zapravo rak ranu svih portala. Evo kako smo danas i čuli neki se slažu s tom tezom, neki ne, da je … rasadnik govora mržnje, širenja laži, uglavnom govor mržnje u svakom slučaju treba suzbijati, problem je što on nije dovoljno i precizno definiran. Potrebno je pronać nekakvu ravnotežu između suzbijanja govora mržnje i slobode izražavanja. Za medijske slobode i općenito za slobodu izražavanja jako je loše da se zakonom i izrijekom propisuju da su nakladnici općenito i a priori odgovori, tako da evo sada u ovoj novoj verziji u konačnom prijedlogu zakona u čl. 94. taj dio je izmijenjen, dodan je dio da pružatelj je odgovoran za cjelokupni sadržaj, uključujući i sadržaj koji generiraju korisnici ako propusti registrirati korisnika i ako nije na jasan i lako uočljiv način upozorio korisnika na pravila komentiranja. Dakle, to je jedna izmjena u odnosu na prvo čitanje koja zapravo kaže da je li da će portali odnosno pružatelji elektroničke publikacije dužni će biti odrediti pravila komentiranja, uvesti obaveznu registraciju korisnika, u pravilima bi trebali je li naglasiti kako su komentari koji pozivaju na nasilje i mržnju kažnjivi. Tu bi trebalo je li citirati i članak Kaznenog zakona, uglavnom je li da ta pravila iskoče kad korisnik poželi je li komentirati nešto, a samom registracijom onda će on sam biti odgovoran za ono što napisao. Međutim, evo u razgovor sa nekim nakladnicima i portalima posebno lokalnima, efekt od ovakvog zakona će biti to da ono će automatski prestat dozvoljat komentare na svojim portalima jer jednostavno evo ne žele se uvlačiti u to dakle da poboljšavaju portale, uvode registraciju korisnika, ne znam imaju Facebook stranice, tamo su komentari dozvoljeni, ljudi odgovaraju imenom i prezimenom, ali evo rezultat ovoga čini nam se isto tako nekog poboljšanja, međutim rezultat toga kako se čini ukinut ćemo na neki način mogućnost ljudima da sudjeluju u raspravi o društveno važnim temama. Druga stvar koja je jako važna i tema koju je HND istako, a to je depolitizacija vijeća za elektroničke medije. Kao što sam rekla u svojoj replici u ovogodišnjem izvještaju Centar za pluralizam i slobodu medija pri Europskom sveučilišnom institutu po pitanju transparentnosti vlasništva Hrvatsku je stavio u zemlje visokog rizika i naveo da u Hrvatskoj regulacija medijskog sektora stagnira što je dovelo do pogoršanja medijskog pluralizma. Evo, i za to mnogi odgovorni, pitala sam ministricu smatra li se odgovornom, za to mnogi smatraju odgovornima i vijeće, samo vijeće za elektroničke medije. Depolitizacija se tražila i u radnoj skupini i u javnoj raspravi, jedan od načina kako preporučavaju ili predlažu je li da se bira vijeće, ono se trenutno bira na prijedlog Vlade u Hrvatskom saboru, jedan od prijedloga je bio da se to bira 2/3 većinom jel, dakle ne tzv. običnom većinom jel, pa bi to možda u ovom Članku 76. predloženog zakona valjalo promijeniti. Posljednji argument za takav zahtjev za depolitizaciju je nedavna odluka o dodjeli koncesije Top radiju Ivanu Kačuniću, dakle Top radio, niz problema u njihovoj prijavi, nedvojbeno su predložili i u natječajnu dokumentaciju nevažeće dokumente, nekakve navodi se u medijima da su priložili i javne izjave da je dokumentacija istinita, osim toga navodi se da je dodjeljivanje koncesije tom radiju zapravo ugroza slobode medija. Međusobni konkurenti vlasnik tog radija, dakle je vlasnik i drugih konkurentnih radija na radijskom tržištu je li godinama svi su oni smješteni na istoj adresi i lako se provjeri to. Imaju zajedničku marketinšku agenciju, dakle sva ta društva, sva ta povezana poduzeća ostala su dužna poreze, doprinose države je li, dakle svi, niz problema u dodjeli ove koncesije na koje ovo vijeće za elektroničke medije nije uopće reagiralo, a onda su i udruge civilnog društva ovo sve skupa prijavile Europskoj komisiji, pa evo čekamo njihov, njihovu reakciju. Još jedan Članak 24., spominjala sam ga i u prvom čitanju čini mi se da je tada bio 23, to je problem zaštite dostojanstva političara. To je jedna sporna i nejasna odredba, eksplicitno se zabranjuje u medijskim prilozima vrijeđati dostojanstvo čovjeka. Kritički medijski prilozi kojima se kritizira ili problematizira primjerice postupanje nekog političara ili nas svih ovdje dužnosnika, aferu u koju je uključen, drugi događaj od javnog interesa često u pravnom smislu uključuju i povredu dostojanstva tih osoba. To je dopušteni i našim zakonima i međunarodnim dokumentima kao i odlukama hrvatskih sudova i Europskog suda za ljudska prava. Dakle, ta, taj Članak 24. zapravo zaštita dostojanstva nije apsolutno pravo već je podložno ograničenjima. Dakle, iako je ova odredba protivna nekim našim zakonima i praksi najviših sudova ovim zakonom vijeću za elektroničke medije daje se ovlast da donese odluku o privremenom ili trajnom oduzimanju koncesije ili dopuštenja pružatelju medijskih usluga ako utvrdi da je povrijedio tu odredbu. Za kraj još jedan prijedlog HND-a, još jedan prijedlog HND-a kojega ćemo evo podržati, a to je obveza objavljivanja vijesti i obavijesti lokalnih radija i televizija. Do sada je obaveza bila 10%, sad je smanjena ne 4, 5 ili 7%, dakle u Članku 42., smatra se je li da će to nanijeti štetu građanima koji žive na tim područjima i kojima su lokalni mediji glavni izvor informiranja. Osim toga smatra se da će se na taj način i unazaditi informativna kvaliteta lokalnih i regionalnih medija i do dodatnog gubitka radnih mjesta novinara u lokalnim sredinama. Ovdje ću evo jednu stvar koja je dobra to je uvođenje obveze da se sredstva za financiranje proizvodnje i objavljivanje regionalnih lokalnih programa dodjeljuju putem javnog poziva na temelju javno objavljenog kriterija. Dakle, to je jedan napredak od onoga kako se to danas radi obzirom je li da svi znamo evo i bilo je govora o tome danas ovdje da to se nekad financiranja medija, oglasa, promidžbe u lokalnim medijima zapravo na kraju pretvori u nekakve korupcijske, korupcijske afere kojima smo evo svi svjedoci do danas. Evo, toliko, hvala.
Slijedi rasprava Kluba zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Barbara Antolić Vupora.
Poštovana gđo. ministrice, poštovani predsjedavatelju, poštovani prisutni. Kao što priča o Adriani, o Adriani Cvrtili koja je zviždačica, koja je progovorila u uhljebljivanju u Kutini nije išla u vrijeme Labirinta koji je inače utorkom u 21 sat nego je išla tek u 4 sata ujutro, tako i ovaj zakon ne možemo imati na dnevnom redu onda kada bi bio dostupan i širem gledateljstvu, a time i bio podložan i većem broju kritičara. Ali da ja krenem redom. Nekoliko velikih medija od reda pod kontrolom vlade, nekoliko vlasnika je krupnih oglašivača kontrolira ne samo ukupan prostor komunikacije nego i način razmišljanja većeg djela zajednice, neovisni i neprofitni mediji se planski guše, profesionalne novinare sustavno se izvodi na sud jer i dalje pokušavaju raditi svoj nezahvalni posao. U takvoj situaciji o medijskom pluralizmu je smiješno i govoriti. Zakonske odredbe o zaštiti pluralizma i dosad su bile smiješne, pa valjda i zato jednim dijelom zadržane su i u ovom prijedlogu, međutim ove nove su još i gore. Što danas znači odredba da vlasnik televizije ne može imati još jedno ako smo vidjeli da može ili sada izostavljena odredba da televiziju ne može imati onaj tko posjeduje dnevne novine koje ih je imao i prije dok je to predstavljalo nedopuštenu koncentraciju. S digitalizacijom i osiromašenjem medija novinarka koja napravi televizijsku vijest najčešće je mora prepričati i u pismenoj formi članka za portal, a nisu rijetki ni slučajevi da kasnije treba napraviti i radijsku emisiju. U situaciji izbrisanih granica između pisanog, radijskog i televizijskog novinarstva taj tehnološki determinizam lažne zaštite pluralizma u kojima medija odavno nema nije ništa drugo nego notorna besmislica. Zanimljiva je promjena vidljiva već u prvom čitanju u zaglavlju čl. 64. kojom se nedopuštena koncentracija mijenja u nedopuštenu promjenu vlasništva. Želi li predlagač reći da su sve tamo nabrojene situacije sasvim prihvatljive ako su ih vlasnici medija već na ovaj ili onaj način postigli ili ako ih umjesto promjena vlasništva postignu promjenom razine koncesije, kakvo je to zakonodavstvo? Međutim, iako nisu smogli snage odbaciti stare odredbe koje je vrijeme pregazilo, a predlagači se ipak izgleda su svjesni da nešto nije u redu. Zato grotesknu odredbu iz prvog čitanja neprihvatljivih 45% slušanosti, gledanosti ili čitanosti zamjenjuju u čl. 65. idejom da mediji postaju neprihvatljivo dominantni ako dosegnu udio od 40% udio godišnjih prihoda svih pružatelja. Na stranu to što netko dakle može kontrolirati recimo sve lokalne medije, ali da mu prihodi ostanu ispod 40% ukupnih prihoda medija, ali što znače prihodi od obavljanja djelatnosti, jesu li to ukupni prihodi nekog medija što predstavlja barem koliko toliko mjerljivu kategoriju? Ne, ovdje se radi o fiktivnoj kategoriji u kojoj neki prihodi ulaze, a neki ne sasvim neovisno o propisima. Takva vrsta regulatornog tetošenja medija koje bi regulatori trebali neovisno strogo, ali pravedno nadzirati se naziva zarobljavanje regulatora tj. Vijeća za elektroničke medije. Ono tako ne služi svojoj svrsi nego se svodi na neku vrstu palijativnog skrbnika vlasti sklonih medija na putu prema bankrotu. Najsporniji dio koji će imati najlošije posljedice za ionako nisku razinu pluralizma i ukidanje zabrane tzv. vertikalne koncentracije iz čl. 61. odnosno čl. 68. o nacrtu raspravljanom u prvom čitanju. Jedan vlasnik internetske infrastrukture koji je istovremeno želio biti vlasnik televizijskih medija tražio je to od vlade. Ona mu je naravno uvijek na usluzi krupnom kapitalu izašla u susret i izbrisala spornu odredbu. Čut ćemo vjerojatno niz argumenata o tome da je tako Bože moj ne samo u Srbiji nego i svugdje drugdje. Nije, zabrana vertikalne integracije postoji još u Austriji, Mađarskoj, Sloveniji, a tako ističu i odvjetnici i zainteresirane kompanije u javnoj raspravi nacrta ovog zakona pokušavajući ostaviti dojam da je tamo pred ukidanjem, vidjet ćemo. Naša rasprava u medijima se teško odmiče od starih predodžbi i starih vremena kada smo čitali novine, slušali televiziju i gledali televiziju i slušali radio, a svi novi izazovi pokušavaju se prevesti kao alegorije iz te navodne medijske idile. Ako je već tako onda je ovdje riječ o tome da vlasniku kioska omogućite da bude i izdavač novina, pa makar sa svojeg kioska makne sve novine osim vlastitih. Umjesto da barem deklarativno štiti neutralnost interneta predlagaču na ovom čl. 68. eksperimentira se nizom odredbi na osnovu kojih bi Vijeće za elektroničke medije i HAKOM trebali određivati cijene internetskog reemitiranja s koncesijom za reemitiranje odašiljača na brdu. Ova hrvatska inačica Must-offer koncepta koji nam se podmeće umjesto Must-carry uvodi regulaciju cijena kojoj se inače ne protivimo. Nadamo se da će ista ta logika se primijeniti i na cijene pristupa interneta koje su previsoke, kao i cijene stanova, hrane itd. Zaključno, slijedeći pozicije HND-a smatramo da bi glavni kriterij za ustav, za ocjenu, oprostite predstavlja se i medijska konvergencija koja predstavlja prijetnju medijskom pluralizmu trebala biti očuvanje redakcija, produkcijskih progona odnosno očuvanje radnih mjesta novinara i medijskih radnika. Ako postoji opravdana bojazan da bi spajanje nekih medija u bliskoj i daljnjoj budućnosti moglo dovesti do postupanja potpunog zatvaranja određenih poslova ili cijelih redakcija onda bi to nadležno regulacijsko tijelo trebalo spriječiti. Ocjenjivanje dopuštenosti medijske koncentracije trebalo bi se voditi načelom jedan vlasnik jedna redakcija, a objavljivanje, objavljuje li ona sadržajno primjer u radijskoj ili također u recimo u pisanoj formi elektroničke publikacije s više ili manje dodanog videa na zahtjev od sekundarne je važnosti. Zabranu vertikalne koncentracije, distribucije i proizvodnje medijskog sadržaja treba zadržati. Fond za pluralizam treba značajno povećati, a Vijeće za elektronične medije odvojiti od vlade. Na općoj razini je loše da je iz cijelog medijskog zakonodavstva Ministarstva kulture se odlučilo prvo na izradu novog Zakona o elektroničkim medijima, a da prije toga nije definirana medijska politika. Logično bi bilo prije toga donijeti krovni zakon odnosno novi Zakon o medijima. Napominjemo da je riječ o prvom medijskom zakonu koji se donosi nakon 15.g. i očekivali smo da će ministarstvo ako već nije napravilo neku ozbiljnu analizu stanja u medijima donijeti ili donijelo ozbiljnu strategiju, pa se onda vidjelo koji su nam zakoni zaista potrebni i povesti računa o očitim problemima medija i novinarstva. A problemi su ti da smo mi npr. u posljednjih nekoliko godina ostali bez 50% zaposlenih u medijima i da su novinarski uvjeti odnosno radni uvjeti novinara sve teži. Da ne spominjemo krizu i dodatna otpuštanja uvjetovana covid krizom. Stari je problem i ovisnost medija o političkim strukturama, a tu je i pritisak ekonomskih struktura, pa je logično da javnost gubi povjerenje u medije što se reflektira i na njihovu kvalitetu. Zato nam je nelogično da ministarstvo donosi zakon koji te probleme detektira, ne detektira niti ih pokušava riješiti. Ovo je jedini medijski zakon koji regulira dodjele javnih potpora medijima i to putem Fonda za poticanje pluralizma i raznolikosti elektroničkih medija koji se ne povećava iako su potrebe za financiranjem kvalitetnog novinarstva višestruko narasle. Svi znamo da od novaca oglašivača već godinama medijima, pogotovo onim lokalnim ostaju samo mrvice dok većinu ubiru Google i Facebook. Zbog toga su mediji sve više upućeni na milostinju političara koji razne oblike potpore medijima često zloupotrebljavaju kako bi medije podredili svojim ciljevima. Fond za pluralizam treba usavršiti, dodjelu novaca učiniti transparentnijom, precizirati pravila, procedure i kriterije, ali ono što je najvažnije fond treba značajno povećati. Jedna kalkulacija pokazuje da bi fond s obzirom na sve promjene u medijima nakon njegovog uvođenja trebale iznositi najmanje 120 milijuna godišnje umjesto današnjih 35. Iz tih i još više razloga ne mi zakon, prijedlog zakona nećemo podržati. Hvala lijepo.
Slijedeća je pojedinačna rasprava, uvažena zastupnica Karolina Vidović Krišto.
Dame i gospodo, raspravljati o izmjenama zakona ili donositi nove zakone u HS izrazito je frustrirajuće jer zakone koje mi donosimo sustavno se ne provode, zakone bi trebala primjenjivati državna administracija, a ona ih pod utjecajem netransparentnih centara moći i korumpiranih struktura selektivno provodi, zlonamjerno tumači ili uopće ne primjenjuje. Upravo je medijsko zakonodavstvo najbolji primjer sustavne zlouporabe i neprimjenjivanja zakona kako bi se pogodovalo korumpiranim i netransparentnim strukturama. Jer postoji Zakon o elektroničkim medijima, kao i prijedlog zakona o kojemu raspravljamo nedvosmisleno definira da je cenzura zabranjena, te isto tako garantira hrvatskim građanima pravo na objektivnu informaciju. Sve je to zakonski dužno provoditi Vijeće za elektroničke medije, ali to Vijeće za elektroničke medije ne provodi zakone već protupravno služi vladajućim strukturama i moćnim skupinama. Ono ne izvršava obveze koje mu je zakon postavio. To vidimo na slučaju koncesije za Radio 101. Osobno sam tražila od vijeća da mi dostave fonogramski zapisnik sa sjednice na kojoj se odlučivalo o dodjeli koncesije za 100-jedinicu. Vijeće mi je poslalo nemušto napisan odgovor s raznim linkovima, ali mi fonogram nije poslalo i to oslikava medijsku scenu u Hrvatskoj, skrivati, manipulirati, lagati i igrati na kratko pamćenje prosječnoga čovjeka. I ponovno dolazimo do prava koje imaju drugi europski narodi, te uskraćivanje tog prava hrvatskim građanima. Jer ako je javno objavljeno da je ministar financija uhvaćen u prijestupu kako se voza luksuznom jahtom s poduzetnikom koji ima vrlo osebujam način poslovanja onda je javna televizija dužna rasvijetliti taj slučaj, te hrvatskim građanima podastrijeti sve relevantne činjenice. U Njemačkoj, Poljskoj, Sloveniji ili Češkoj ovakva vijest bi izazvala pravu državnu krizu, a javna televizija bi imala izvanredne emisije u kojima bi se rasvijetlile sve te činjenice i dale informacije. Jer kad ministar financija tvrdi da poduzetnik koji je kolokvijalno govoreći klasični socijalistički menadžer nema posla s državom, ali molim vas lijepo, koji ima razgranate tvrtke u državama kao što su Republika Liberija i Gibraltar koji su čuvene porezne oaze onda je jasno da ministar otvoreno laže hrvatskoj javnosti jer Ministarstvo financija je upravo nadležno za pitanja sprječavanja pranja novca, carinu i na posljetku poreznu upravu. Ali tu ima još jedan dodatan problem, sprječavanje pranja novca država hrvatska radi u suradnji s drugim državama EU jer smo zajedničko tržište. Stoga ovo ponašanje ministra financija nanosi dodatnu štetu hrvatskoj državi i njenoj reputaciji, ali i našem državnom proračunu. Postavljam pitanje iz Hrvatskoga sabora, tko daje pravo javnoj televiziji da ovakvu aferu prešućuje i zataškava? Nadalje, aktualni slučaj s emitiranjem emisije labirint koja je problematizirala nepotizam i kršenje zakona u Kutini, još jedan dokaz protuzakonitog djelovanja HRT, ali i protuzakonitog toleriranja od strane Vijeća za elektroničke medije. Vijeće je bilo dužno reagirati na skandaloznu činjenicu da se emisija prikaže u 4 sata ujutro umjesto u uobičajenom večernjem terminu. Ovo je dokaz sramotnog i uvredljivog odnosa naspram hrvatskih građana. Hrvatski građani plaćaju i HRT i Vijeće, a i jedni i drugi s našim novcima vuku građane za nos i ponižavaju nas. Ne treba čuditi da je rezultat te politike nepravda, korupcija i raseljavanje Hrvatske. Dame i gospodo, raditi protiv vlastitih građana, kao što to rade vladajuće strukture u području medija, bit će kažnjeno jer je uvijek kroz povijest i bilo kažnjeno. I vjerujte da ćemo se mi Hrvati znati izboriti za prava koja imaju i drugi europski narodi, a to je pravo na civiliziranu državu, na funkcionalnu vladavinu prava i na jednakost pred zakonom i nikakvi Plenkovići, Obuljen Koržineci, Pupovci ni Popvci nam to pravo neće oduzeti. Istina, pravo i pravda će pobijediti i znat ćemo stvoriti pravednu, bogatu i sretnu Hrvatsku.
Slijedi pojedinačna rasprava, poštovani zastupnik Josip Borić.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče, poštovani ministrici sa suradnicima. Zakon o elektroničkim medijima u svom konačnom prijedlogu, po meni, jedan dobar zakon, s obzirom na ono što smo čuli danas i kod drugog Zakona o autorskim pravima. Jedan slijed dva zakona koji zaista trebaju urediti jedno važno područje, apsolutno od stvaranja do reprodukcije ... [[Govornik se ne razumije.]] djela, tako da nas čude ovakve nekakve rasprave u kojima je frustrirajuće raspravljati o zakonima s obzirom da se ti zastupnici pojave jedanput u danu pa im je to valjda problematično pa održe govor koji nigdje nije zabilježen, tj. ne održe ga u Saboru, ali završi na nekim portalima i naravno, onda optuže vladajuću stranku da mi uređujemo ovaj, portale, dnevnike, televizije i što ti ja znam sve. Znači imamo različitih interesa, različitih pogleda na sve što se događa u medijskom svijetu i sad sve to što smo čuli treba urediti zakonom da to izlazi vani u nekakvim marginama, da se zna što se kada radi, na koji način se radi i tko radi. Tako da, to urediti skroz ovih 400 članaka u 2 zakona, zaista veliko područje. Svi koji nas gledaju, ako nasa gledaju zasigurno mnogo toga možda i ne razumiju, ali razumiju ono što njih interesira. To je da zaista s medijima živimo tokom cijelog dana, od buđenja do spavanja, od kad se pojavio pametni telefon, mobitel koji je objedinio sve što može, i televizija i radio, što može dnevni tisak ili ajmo reći, svaki portal, jasno je da smo cijelog dana na takvim aparatima, velika većina, naravno i da jednostavno pratimo sve što se događa. Pronaći ono najbolje za sebe i reći evo, to mi se sviđa, jednostavno nije najlakše jer toliko se brzo izmjenjuju informacije da jednostavno popratiti tokom cijelog dana sve što se događa samo u ovoj našoj maloj državi, bez svih ostalih vijesti, nije jednostavno. Sve to urediti, također, sa stotine portala, sa desetke i desetke radijskih postaja tokom cijele, duž cijele države, sa dvadesetak lokalnih televizija, sa nacionalnim televizijama, komercijalnim televizijama, sve to složiti, sve te interese i da se radi i da se promovira i da se stvaraju medijski sadržaji i da se zarađuje i da sve to štima sa člancima zakona. Zaista nije lak posao i ove margine koje su dane zasigurno, po meni, doprinose u odnosu na ono što smo imali do sada jer kako uopće recimo, ono što je bilo glavno ovdje danas istaknuti u nekoliko govora o kojima sam ja odslušao pa su me onako, malo dodirnuli, pogotovo prvi govor g. Hasanbegovića kojem najviše smeta čl. 94. i sve ono što je kasnije g. Raspudić razlagao upravo na tom članku pa to uspoređivati sa nekakvim septičkim jamama je zaista brutalan naziv za ono što se događalo nekada ispod ovih tekstova na portalima. Za nas ili za mene osobno. Brutalno, jer onda sve ono što radimo na društvenim mrežama, a isto se događa, je upravo to, a ja mislim da društvene mreže nisu. Bez obzira što ćemo i tamo pronaći svakakvih komentara, tako da nikome ništa nije zabranjeno, onaj tko producira taj isti sadržaj koji je na njegovom portalu ili na nekakvom drugačijem mediju, on se pojavljuje na društvenoj mreži, mislim da je sve dozvoljeno. E sad, što smo primijetili? Već su neki portali ukinuli te komentare i ne vidim da ti sadržaji koji mi čitamo imaju manju vrijednost u odnosu na ono vrijeme kada su se ispod njih pojavljivali komentari. Mislim da, to svoditi na to da mi govorimo o mržnji, da mi na neki način ovaj, cenzuriramo nešto, mislim da to nema danas nekakvog velikog smisla s obzirom da je toliki širok raspon svih tih mogućnosti danas, pogotovo u objavi svakakvih medijskih sadržaja, to jednostavno nije moguće sakriti bilo što, a kamoli cenzurirati. Želje koje nam je poslao HND, isto su nekako po meni i razumljive što oni traže i oni traže svoje utjecaje negdje, itd. Ali, ja ne mislim da mediji nemaju utjecaja u RH. Da mi ne možemo na neki način reći da mediji ne mogu generirati i ... [[Govornik se ne razumije.]] neke stvari. Pratimo ovu aferu oko ovog portala i ove gđe. u poliklinici. Evo, s čime je tu danas rezultiralo? Ostavkom. Znači postoji snaga i da tu ne može baš ni zakon regulirati svaki pojedinačni moment, odnos ili sve ono što se nama sviđa ili ne sviđa. Dogodi se i tu zasigurno nema riječi o cenzuri, bilo kakvoj. Tako da, ovo što se predlaže, zaista mi je ovaj, prihvatljivo i mislim da bez obzira što će se događat u budućnosti ovo je sada novi zakon u odnosu na ono, ne znači nismo imali izmjene i dopune i vjerojatno će iskustvo slijedećih godinu dana pokazati da li smo bili u pravu i da li je ovo što je radila ministrica sa svojim stručnim ljudima dobro za sve nas kad govorimo o reguliranju svih zaista prava ili stvari oko autorskih prava, pa do ovog Zakona o elektroničkim medijima. Evo toliko, zahvaljujem.
Ima jedna replika, uvažena zastupnica Marija Jelkovac.
Hvala lijepo poštovani predsjedavajući. Poštovani kolega, evo slažem se s vama, pažljivo sam i ja pratila obadvije rasprave i kolko smo mogli primijetiti nije bilo tu nekakvih ozbiljnih prigovora, sadržajnih prigovora niti na prijedlog Zakona o autorskom pravu, niti na ovaj prijedlog zakona od strane opozicije. Meni se čini da je u stvari na vrlo adekvatan način regulirano ono što do sada nije bilo na adekvatan način regulirano i u jednom i u drugom zakonu, pa me zanima i vaš stav vezano na čl. 94. koji propisuje odgovornost pružatelja elektroničkih publikacija i za sadržaj koji generira korisnik, smatrate li da je on sada pravično odnosno dobro normiran, u odnosu na prvo čitanje izmijenjen, pa me zanima vaš stav u pogledu toga. Hvala.
Pa mislim da se tu napravio iskorak u odnosu na prvo čitanje i da je mislim sasvim jasno što se očekuje od onoga koji želi generirati određeni sadržaj i što očekuje od onoga tko taj sadržaj čita i što on smije ili ne smije napraviti. I sad svoditi to na cenzuru ja to ne bi napravio na taj način zbog toga što se netko mora registrirati i mora biti upozoren da će svojim komentiranjem možda prekršiti određena pravila. To nek sada oni između sebe razmišljaju kako će to radit, ali gledajući iskustvo koje se pojavilo u međuvremenu, znači mnogi su portali koje pratimo dnevno ukinuli mogućnost komentiranja, ne vidim da je snaga tekstova koji su objavljeni ili vrijednost tekstova koji se objavljuju puno manja zbog toga što ispod toga nema određenih komentara. Mislim da je to prošlo danas kako treba. Ja sam danas pratio jednu sjednicu Gradskog vijeća grada Splita isto kroz jedan portal koja je bila potpuno neuspješna recimo ne i vidljivo je sve što se događalo iz minute u minutu, ispod toga na društvenoj mreži imali ste 10-tke komentara, svatko je imao svoje viđenje toga, ali ona vrijednost što smo ih pratili i što se dogodilo da se raspalo jedno Gradsko vijeće u gradu Splitu nije nešto što je moglo ugroziti dolje komentar koji se pojavljuje, ne, tako da ne vidim tu neki problem.
Slijedi pojedinačna rasprava poštovane zastupnice Katarine Peović.
Dobra večer svima. Ja bih se sad osvrnula dakle isključivo na taj čl. 14. st. 2. gdje ću podnijeti i amandman, a koji ukazuje na to da je stvarno riječ o jednom nesuvislom, na momente stvarno grubo preskriptivnom zakonu koji želi nametnuti puno toga i ono što se i smije i ne smije govoriti, a kako će se to provesti je pitanje. Znači citirat ću članak koji je već nekoliko zastupnika citiralo samo u ovom dijelu koji je najproblematičniji. Kaže se u audiovizualnim i medijskim uslugama zabranjeno je poticati i pogodovati poticanju i širenju ideja fašističkih, nacističkih, komunističkih i drugih totalitarnih režima. Mislim da je odredba prije svega neprovediva, ministrica je u potpunosti izbjegla odgovor na pitanje okrenuvši pilu naopako na pitanje kako će se provedba odvijati, odgovorila je da to nije njezina muka da tako kažemo nego sudovi moraju to provoditi. No zakonski prijedlozi su tu, dakle i zakon je tu i on to određuje kako će i što će se zapravo progoniti, sudovi će morati sprovoditi to što je zakonski regulirano, a zakonodavac i vidjeli smo to iz rasprave zapravo ni sam ne znam što je htio s ovom odredbom i ta je odredba takva da samo može stvoriti niz novih prijepora. Nije sigurno stvar u tome da se može bilo što govoriti i pisati, ali nejasno je i vidjeli smo čak i iz današnje rasprave ovdje što za neke znači totalitarizam. Ja na svojim stranicama recimo imam sintagmu stvarno širenja i poticanja prelaska i prevladavanja dakle kapitalističkog društvenog uređenja za demokratski socijalizam. Mnogi na ljevici raspravljaju oko toga da li je socijalizam ili komunizam precizna odrednica takvog prevladavanja kapitalističkog načina proizvodnje. Komunizam je svakako ideja boljeg, pravednijeg, besklasnog društva, a ono što je uistinu problematično je da se ovdje stavlja u kontekst nacizma i fašizma. Znači nacizam i fašizam su ideje koje su od svog samog početka totalitarne, koje predstavljaju uistinu režime, dakle koje su totalitarne, koje nikad nisu imale neku ideju koja je bila pozitivna i viziju koja je bila pozitivna, nego je riječ o režimu koji je temeljen na rasnim zakonima dok je Staljinizam koji se zapravo ovdje apostrofira, ali ga se naziva komunizmom zastranjenje od komunističke ideje jel, ideje boljeg, pravednijeg, besklasnog društva koje usput rečeno dakle nije implementirano niti u jednoj zemlji. Znači komunizam je ideja, komunizam nije režim jel. Komunizam je prvenstveno znači ekonomska i klasna ideja o jednakosti i samim time kapitalizam ima više elemenata i neki režimi koji su kapitalistički su isto tako totalitarni i dan danas i dolazim u napast koju ću probat prevladat jel da predam amandman koji će riječ komunizam zamijeniti riječju kapitalizam. Ono što je u ovom problemu dakle vidljivo bilo iz ove rasprave jel da će takve ideje što je to totalitarizam i pod optužbu totalitarizma potpadati sve i svašta, što smo vidjeli danas i u replici zastupnice Karoline Vidović Krišto koja je prozvala i ministricu, ali i našeg vrijednog i korisnog povjesničara Hrvoja Klasića da promoviraju totalitarni režim komunizma. Danas je jako provizorno što je to totalitarizam, što je upravo posljedica relativizacije zločina nacizma i fašizma, ali i izjednačavanja komunizmom s nacizmom i fašizmom što je tendencija politika koje dolaze upravo iz zemalja u kojima se sve više pojavljuju deficiti demokracije kao što su Poljska i Mađarska … totalitarizam, a stvarno to već moramo nazvati ideologemom od kraja devedesetih nameću i kroz određene rezolucije uspijevaju utkati u europske dokumente europski konzervativci, a taj ideologem znamo kako se implementira u hrvatskom kontekstu kada se Dan žrtava svih totalitarnih sustava koristi za jednostranu i povijesno falsificiranu sliku povijesti. Premijer se isključivo osvrće na Goli otok nikad na ustaše i ustaške zločine što je temeljni totalitarizam koji smo mi ovdje doživjeli. Tako da evo predat ću svoj amandman, pohrvat ću se da ne pretvorim riječ komunizam u riječ kapitalizam.
Slijedi pojedinačna rasprava poštovane zastupnice Zdravke Bušić.
Hvala vam lijepa g. potpredsjedniče Sabora. Poštovana ministrice sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Dopustite mi da se kratko obratim vezano za ovu točku dnevnog reda, a to je Konačni prijedlog Zakona o elektroničkim medijima kojeg je HS-u podnijela Vlada RH. Naime, Odbor za Hrvate izvan RH kojim predsjedam pomno prati pravni i stvarni položaj Hrvata izvan RH, kako se taj položaj reflektira u prijedlozima zakona koji dolaze pred ovaj Visoki dom. Tako i ovom prilikom želim naglasiti važnost brige i skrbi o Hrvatima izvan RH izvan granica RH koji je i Ustavom zagarantiran. Sukladno tome Vlada RH kontinuirano u okviru svojih nadležnosti zalaže se za poboljšanje suradnje s Hrvatima izvan RH bilo da se to radi o poboljšanju suradnje s nacionalnom manjinom Hrvatske koje žive u 12 europskih država, bilo da je to konstitutivan narod u BiH ili hrvatski iseljenici u europskim i prekomorskim državama. Položaj i status pripadnika hrvatske manjine u ovih 12 država različito je uređeno u različitim državama sukladno naravno zakonodavstvu tih država te preuzetim međunarodnim i bilateralnim obvezama. Svaka država i vrijeme impliciraju specifične uvjete i specifične problematike te je potrebno kontinuirano se prilagođavati istima u kojem kontekstu podržavamo svaku intenciju Vlade RH u brizi za pripadnike kako Hrvata izvan RH tako i u brzi za pripadnike nacionalnih manjina u RH što je također jako važno u ovom slučaju i u ovom zakonu. Istaknula bih stoga dva članka navedenog zakona koji navode potrebu očuvanja hrvatskog nacionalnog identiteta, ravnopravnost pripadnika hrvatskih manjina i hrvatske nacionalne manjine i skrbi i ostvarivanje prava za informiranje naravno. Čl. 11. Zakona o elektroničkim medijima navodi se citiram „djelatnost obavljanja audiovizualnog i radijskog programa te sadržaja elektroničkih publikacija od javnog interesa kada se programi odnose na ostvarivanje prava na javno informiranja i na obaviještenost svih građana RH i Hrvata izvan Hrvatske kao i na očuvanje hrvatskog nacionalnog i kulturnog identiteta. Čl. 15. tog istog zakona predviđa se sad u audiovizualnom i radijskim programima te sadržajima elektroničkih publikacija trebaju promicati hrvatske kulturne stečevine i poticati slušatelje i gledatelje na sudjelovanje u kulturnom životu, promicati ravnopravnost pripadnika nacionalnih manjina itd.“ Dopustite mi da istaknem značaj ovih članka te podržavam intenciju Vlade RH u brizi za Hrvate izvan RH kao i za pripadnike nacionalnih manjina u RH. Iznimno je bitno život Hrvata izvan domovine putem medija što više približiti hrvatskoj javnosti kako bi se jačala svijest o zajedništvu hrvatskoga naroda, ali kako bi se hrvatska javnost upoznala sa svim problemima s kojima se suočavaju bez obzira gdje oni živili, ali i da se istovremeno Hrvati izvan domovine kroz sve raspoložive mogućnosti koje nam digitalno doba nudi redovito informiraju o svim aktualnim zbivanjima u RH. Potrebno je dakle održavati stalni protok tih informacija u oba smjera, a gore navedeni zakon, prijedlog zakona predstavlja kvalitetnu podlogu za ovo što sam rekla. Moramo se međutim svi zajedno pobrinuti za njegovu … sustavnu provedbu ja bih rekla za što ja se nadam da svi ovdje [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] nastojat ćemo i žele ostvariti. Hvala lijepa.
Imate jednu repliku, poštovana zastupnica Dalija Orešković.
Hvala predsjedavatelju. Uvažena kolegice Bušić. Pa u svom govoru istaknuli ste ulogu HRT-a prilikom izvještavanja o situaciji u Hrvatskoj Hrvatima u BiH i obrnuto, izvještavanje o Hrvatima u BiH ovdje u RH. Tim povodom moram istaknuti da građane RH, porezne obveznike, one koji plaćaju HRT pristojbu, ponajviše interesira izvještavanje HRT-a o stanju u RH. Dakle HRT je davnih dana izgubio ulogu javnog servisa, pretvorio se u glasilo vladajuće stranke i u njegovom javnom informativnom programu ima premalo sadržaja koji govore o drugim društveno-političkim temama. Neću sada isticati da ovu raspravu u HS-u HRT ne prenosi, nije možda to niti nužno, ali dovoljno bi bilo pobrojati minutažu u današnjem danu ili bilo kojem drugom danu u programima HRT-a kako se izvještava o radu HS-a [[Upadica: Vrijeme.]] i hrvatskih zastupnika. Hvala.
Odgovor.
Hvala. Hvala lijepa g. potpredsjedniče. Kolegice zastupnice, da, ja se slažem, s mnogim stvarima što ste rekli, ali ovo nije Zakon o HRT-u. Ja sam inače govorila o zapravo kako i na koji način bi se trebali izvještavati ovdje i u oba smjera i naravno, ovo se radi o svim drugim elektroničkim medijima, a o HRT-u kad bude rasprava, definitivno ja ću o tome govoriti i u dijelu, u dobrim dijelom se i slažem s vama. Evo, hvala lijepo.
Hvala. Slijedi pojedinačna rasprava, uvaženi zastupnik Erik Fabijanić.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege, uvaženi predstavnici ministarstva. Ja ću ponoviti svoju raspravu iz prvog čitanja, s time da je ona bila na početku načelna i osvrnula se na javnu raspravu i na primjedbe koje su dane u samo jednom članku, a što i je bit mog amandmana jer vrlo konkretno, u prvom čitanju smo imali jedan konkretan tekst u kojemu sam i govorio da je to pretočavanje sudske prakse, a koja je vezana za komentare na portalima. Dakle, danas u RH sudska praksa je potvrdila da su komentari, ovaj, čitatelja, odnosno konzumenata tih informacija, ovaj, i koji pišu, stvari koje su korektne, ali u nekim slučajevima mogu biti i uvredljivog, difamatornog ili obmanjujućeg karaktera, za to je odgovoran nakladnik odnosno izdavač ili kako god ga hoćemo zvati i ta sudska praksa je pretočena u normu iz prvog čitanja. Konkretno, to je bio st. 3 u čl. 93 koji međutim, u drugom čitanju, u drugom čitanju postaje isti stavak, ali čl. 94 i na dakle tekst, pružatelj elektroničke publikacije odgovorno je cjelokupno u sadržaju objavljen na elektroničku publikaciju, uključi i sadržaj koji generiraju njegovi .../nerazumljivo/... korisnici, e, na to je dodano, ako propusti registrirati korisnika i ako nije na jasan način odnosno lako uočljiv način upozorio korisnika na pravila komentiranja i na kršenje odredba iz st. 2 ovog članka. Ja uspoređujući dakle, samo taj tekst u ova dva, dakle razlika između prvog i drugog čitanja, mogu shvatiti samo jednu stvar. Da je nažalost predlagatelj podlegnuo pritisku nakladnika. Jer na taj način su oni de facto amnestirani odgovornosti za sadržaj jer tko zna, zna jako dobro da se vi možete registrirati kao lažna osoba, kao lažni identitet i u slučaju dakle eventualnije tužbe radi difamacije, jednostavno vi ne možete više tužiti nakladnika nego netko mora tragati za tim lažnim identitetom. Nitko neće difamirati osobu pod svojim identitetom, a sumnjam da bi prijava na taj portal, da bi ja mogao napisati komentar povezana za e-Građani koji bi potvrdio taj identitet. Vrlo jednostavno, evo, nedavno je bila ova epizoda i sa nadimkom našeg predsjednika Sabora, koja je po meni ružna, ali šta bi ja mogao napraviti? Mogao bi napraviti, dakle komentirati predsjednika Sabora na neku vijest od Sabora, dakle koja je vezana za zakonodavnu vlast, napisati taj nadimak, on bi bio objavljen, ja bi se elektronski registrirao kao lažni korisnik, napravio bi screenshot i nakon toga najvjerojatnije bi bio izbrisan, možda, a možda i ne, ali onog trenutka kad ja napravim screenshot, onda ja to prebacim na društvene mreže i dalje priča kruži, preko Facebooka, Twittera ili bilo čega drugoga. Dakle mi time nismo zaštitili lik i djelo predsjednika Sabora ili nekog drugog građanina, običnog građanina RH. Stoga i na tom tragu je i moj amandman ovaj, podnesen, a to je da se vratimo na prvu verziju, a da eventualno modalitete kako to učiniti, da to prepustimo Vijeću za elektronske medije koji su ljudi od struke. Ali postoji, jer ako smo gledali nedavno i serijal ovaj Crno bijelo u boji a vezano je isto za VEM, odnosno za „Stojedinicu“, oni su već dakle u doba prije 90-ih imali tzv. delay sustav, to znači da korisnik na portalu napiše ružni nadimak, ali prije nego što se on objavi na portalu, između ostaloga, netko kontrolira prije nego što se to objavi. Prema tome, nema razloga da ne prihvatimo odredbu koja je vezana za prvo čitanje zakona jer postoji tehnički i tehnološki način. Ja znam da se nakladnici boje da bi zbog toga nekoga morali plaćati u noćnoj smjeni, ali možete, isto tako, na samom portalu napisati, dakle primamo komentare od [[Upadica: Vrijeme.]] 8 ujutro do pola noći. Evo. Tako da ja mislim da je to što mnoge [[Upadica: Vrijeme.]] europske zemlje imaju određene solucije, to ne stoji jedino ako nisu zemlje poput kojima [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] je na čelu Viktor Orban. Evo zahvaljujem.
Imate jednu repliku poštovane zastupnice Katarine Peović.
Evo da vam dam još malo prilika da pričate, očito vas je ovo pogodilo ovi komentari. Mislim koliko god se željela složit s vama da pogotovo iz nekih svojih iskustava ne voliš da vidiš neki ružan komentar o sebi, upozoravam da je mreža Internet oduvijek bilo mjesto malo drugačijeg tipa komunikacije i anonimnost je bila nešto što je desetljećima bilo stvarno, već možemo reći čak desetljećima zagarantirano i taj tip demokratskog prostora u kojem se može sve reći imaju jednu svoju političku dimenziju tako da čak dakle iz nekih nama bliskih lijevih krugova ljudi smatraju da nije u redu da se ustvari cijeli taj sustav i cijeli taj medijski prostor intenzivno kanolizira u smjeru nemogućnosti anonimnosti i potrebe da se identificiramo.
Odgovor.
Vjerovali ili ne kolegice Peović, ali mi smo na istom tragu baš kroz taj amandman jer da se mi razumijemo, ono što su danas na portalima to je neka bilo pismo čitatelja ne, dakle Internet je dakako mnogo toga demokratizirao i de facto ovdje je riječ samo o materiji koja je prema tome ništa protiv anonimnih ili lažnih identiteta ako nije riječ o onome što jesu ajmo reć tako grijesi koji su upisani u st. 2. tog istog članka, dakle sve ostalo je dopušteno. Dapače i trebalo bi biti dopušteno, ali red je na nakladniku da to kontrolira jer ovdje je samo pitanje, dakle izuzimanje nakladnika odnosno kapitala od odgovornosti za nešto što su oni ipak odgovorni, a to je sadržaj kojeg oni objavljuju.
Slijedi pojedinačna rasprava poštovane zastupnice Urše RAukar Gamulin.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče Sabora. Poštovana gospodo iz Ministarstva kulture, poštovana odsutna ministrice kulture. Hrvatsku u medijsku scenu upravo trese skandal zbog nelegalne dodjele koncesije 101 Top Radiju i logično da se razmišljanja o ovom Konačnom prijedlogu Zakona o elektroničkim medijima prepliću s ovim potpuno nevjerojatnim događajem. Doista, dosadašnji zakon jasno propisuje kako se provodi natječaj, precizno propisuje kakva i koja dokumentacija je potrebna no pet sadašnjih članova i članica Vijeća za elektroničke medije uprkos toj jasnoj zakonskoj proceduri i zakonskim odredbama, znači jednom riječju protuzakonito dodjeljuje koncesiju Top Radiju čiji vlasnik i sam priznaje da je dokumentacija bila nepotpuna jer je dokument o dokazu prostornih uvjeta ništetan. U toj nevjerojatnoj priči gdje članovi vijeća svjesno i javno postupaju protuzakonito, a Vlada na to šuti, umjesto da isti čas u Saboru pusti prijedlog o njihovoj smjeni i predloži nove kandidate i kandidatkinje koje će priznavati minimum, a to je pridržavanje pozitivnih zakona RH. Dakle, oni koji su prvi pozvani držati se odredaba Zakona o elektroničkim medijima odlučuju svojevoljno arbitrarno, pa se onda s pravom pitamo što će nam i ovaj novi zakon kad nitko od odgovornih do sada nije reagirao na taj ponavljam nevjerojatni događaj nepoštovanja zakona. Što će nam novi zakon kad se ni starog ne pridržavamo? No dobro, treba ostati optimističan i nadati se i boriti se da u Hrvatskoj konačno zavlada pravna država i da se zakoni ne samo moraju nego i žele poštovati. U ovom prijedlogu zakona prokomentirala bih nekoliko stvari, pozdravljamo da su prihvaćena problematizirana pitanja iz rasprave u prvom čitanju poput vertikalne integracije, odredbi o sprečavanju diskriminacije i govora mržnje, a kvalitetnija su i rješenja o sprečavanju monopola i zaštita tržišnog natjecanja kao i ona koja reguliraju pravila oglašavanja. Postoji još prostora za poboljšanje no već sama činjenica da se uzelo u obzir nešto iz saborske rasprave treba ju honorirati i pozdraviti. No još uvijek ostaju i neki problemi nrp. u čl. 6. pa 7., 13., 25., 42., 96. snažno je povećan opseg zadataka i ovlasti Vijeća za elektroničke medije no nije predviđeno o čemu smo već govorili povećanje sredstava iz kojih se financira Agencija za elektroničke medije kako bi se osigurali dodatni kapaciteti za povećani opseg usluga i obaveza te samim tim naravno i povećala sredstva Fonda za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija. Ujedno je predviđen povećani broj korisnika fonda i bilo bi potrebno predvidjeti i dodatne izvore financiranja jer će u suprotnom potpore kvalitetnim medijskim sadržajima biti toliko male da će se potpuno poništiti svrha tog fonda, a to je proizvodnja kvalitetnih medijskih sadržaja od javnog interesa. Tu će dodatno stradati i već dovoljno financijski izmaltretirani neprofitni mediji koji se zapravo gotovo jedini ozbiljno i analitički bave važnim društvenim temama, pitanjima, problemima i svakako moram reći zbog reći zbog recentnog skandala sa članovima i članicama vijeća mislim da se način izbora vijećnika i vijećnica treba izmijeniti i to na način da taj izbor vrši Sabor RH, da Odbor za medije treba raspisati javni poziv, zatim dvotrećinskom većinom izglasati osam kandidata i onda ih proslijediti na daljnje postupanje i imenovanja HS-u. Time bi se osigurala demokratskija procedura odabira članova, te posljedično veća depolitizacija Vijeća za elektroničke medije, a vjerojatno bi se izbjegla i ova nezapamćena situacija u kojoj članovi i članice vijeća svjesno i svojevoljno krše zakon, a Vlada RH na to ne reagira, sabor bi na to u tako predviđenoj proceduri ipak vjerujem reagirao brže i pokrenuo se sa malo više entuzijazma. Zahvaljujem.
Slijedi pojedinačna rasprava poštovane zastupnice i potpredsjednice Sabine Glasovac.
Možete mi vratit samo vrijeme? Vratite mi vrijeme. Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče HS, poštovane kolegice i kolege. Evo kolegica Rauhar je rekla dosta toga zapravo na drugačiji način što sam namjeravala i sama istaknuti. Zaista je pomalo bizarno da se nalazimo u situaciji kada donosimo novi Zakon o elektroničkim medijima, a Hrvatsku trese jedna afera koja se itekako tiče donošenja ovog zakona je, poruka je zapravo kakav god mi zakon izglasali danas sutra koji su naši mehanizmi i hoćemo li šutke promatrati kršenje tog istog zakona od onih koji bi prvi trebali taj isti zakon poštivati, ovdje naravno govorim o neovisnom regulatorskom tijelu, a to je Vijeće za elektroničke medije. Sporan nam je način izbora Vijeća za elektroničke medije kao regulatora koji bi trebao biti neovisan, a zapravo je direktno ovisan o vladi. Čuli smo, a i vi ste ministrice meni neki dan kad sam vam postavila konkretno pitanje na aktualnom satu, zakleli ste se u neovisnost regulacijskih tijela za medije da vi ne možete učiniti apsolutno ništa na ozbiljne sumnje da je upravo to vijeće kršilo zakone koje je donio ovaj HS i to ne jedan nego dva lex specialisa, Zakon o medijima i Zakon o elektroničkim medijima. A ja ću vas samo podsjetiti što ste govorili 2014.g. kada je pred saborske zastupnike došao prijedlog da se izaberu dva člana Vijeća za elektroničke medije, onda je vaša kolegica Sunčana Glavak, ekspertica upravo u ovom području ispred vaše stranke rekla, ovako znači uz članak, HDZ-ovoj zastupnici bilo je sporno što imenovanje dvoje novih članova Vijeća za elektroničke medije predloženo samo na osnovu životopisa kandidata. Na osnovu životopisa mi moramo zaključiti da su oni najbolji ili vjerojatno najsposobniji i smjestiti ih u vrlo važno medijsko regulatorsko tijelo uz plaću od 14.000 kuna. Nemamo pravu informaciju jer matični odbor o tome raspravljao jesu li uopće i drugi kandidati imali prigode. To je govorila vaša članica u ime vaše stranke 2014.g.. Danas je 2021.g., zašto kroz ovaj zakon ne unesemo te novine koje ste zagovarali 2014.g.? Postoje brojni prijedlozi, ljudi koji se bave time rekli su možemo ići na javno predstavljanje kandidata na matičnom odboru, možemo ići i na to da odluku o tome donosi dvotrećinska većina u HS. Postoje razni modeli, izmislite vaš, ali učinite nešto da depolitiziramo ovo vijeće, da ga učinimo neovisnijim i da cijeli postupak bude transparentniji, onda se ne bi događale ovakve stvari kakve se događaju danas. Međutim, očito se jedno govori kad smo u opoziciji, a drugo kad smo u prilici mijenjati, mijenjati stvari. Kada govorimo o izmjenama u ovom zakonu ne samo da niste promijenili ništa u smislu na koji način možemo bolje birati kvalitetnije ljude u Vijeće za elektroničke medije, niste taknuli ni zakone koji govore o tome u kojim slučajevima ih možemo razriješiti. Ali ako uzmemo da ni tu ništa niste napravili, očito ne vidite ni u ovom zakonu propis da preispitate zakonitost djelovanja ovog Vijeća za elektroničke medije ja ću vas podsjetiti da ste 2016.g. kada je ministar u vašoj vladi bio Zlatko Hasanbegović koji je doslovno zloupotrebljavao svoju poziciju ministra kulture da bi izgladnjivanjem financijskim sredstvima doveo neprofitne medije do kraha. Paralelno s tim, zapravo vrlo ekspresno na njegov prijedlog vaša vlada je smijenila cijelo Vijeće za elektroničke medije zbog gotovo bizarnih, bizarnih razloga. Tada to nije bio nikakav problem odreagirati, a danas kad imamo eklatantno kršenje zakona i vrlo ozbiljne sumnje u to da se narušava pluralizam medija i raznovrsno sadržaj koji ti mediji moraju pružiti, vi ne činite ništa, naprotiv ovdje na aktualnom satu neki dan perete ruke od toga i kažete meni da vas ja pozivam da kršite zakon zato što kažem da nešto učinite ne da glumite DORH, ne da glumite neko drugo nadzorno tijelo nego da kao ministrica zaštite provedbu upravo ovog zakona. To su dvije stvari koje ste propustili učiniti, znači niste ništa učinili po pitanju ovih, ovih stvari, a i dalje do dan danas nisu odgovorena neka ključna, ključna pitanja vezano uz ovu aferu Top Radija. Potpuno je jasno, mislim to nadam se ne možete vi odgovoriti, imat ćemo prilike na odboru postaviti konkretna pitanja članovima Vijeća za elektroničke medije ako vi do tada ne odlučite povući potez za koji se nadam da iskreno hoćete ne zato što mi kao opozicija to tražimo od vas i neke udruge nego zato što morate štititi i ovaj zakon i onaj kojeg ćemo donijeti. Hvala.
Imate dvije replike, prva je Barbara Antolić Vupora, poštovana zastupnice izvolite.
Poštovana kolegice Glasovac, vi ste govorili o spornom načinu izbora Vijeća za elektroničke medije, govorili ste o pluralizaciji i demokratičnosti medija, kako mislite da bi ovaj zakon ili načini kako utjecati na stvari u društvu mogli promijeniti stvari?
Ako mislimo na izbor članova ako sam vas dobro shvatila, na govor mržnje. Možete samo ponoviti? Ispričavam se, može kolegica samo, malo sam se možda dekoncentrirala jer sam preumorna. ... [[Upadica se ne čuje.]] Pa prije ... [[Upadica se ne čuje.]] Mlade ljude isključivo kroz obrazovni sustav, ali i obrazovne i druge sadržaje koji se projiciraju na medijima. Znači politički instruirane, naručene pamflete i sadržaj koji su podložni političkim uređivačkim politikama, to sigurno ne doprinosi razvoju kritičkog mišljenja u društvu, medijskoj pismenosti mladih ljudi, ali očito kada je tu Ministarstvo kulture koje je nadležnosti i za sustav medija, zakazalo, očito tu mora Ministarstvo obrazovanja učiniti dodatne iskorake. Građanski odgoj jest i obrazovanje jest jedna od tih sfera u kojima, između ostalog se mlade ljude može poučiti i tome kako razmišljati svojom glavom, kako u medijima čitati između redaka, kako filtrirati sadržaje, kako donositi zaključke, ali i govoru i zapravo, razvijati jednu kulturu tolerancije protiv govora mržnje.
Sljedeća replika, poštovana zastupnica Dalija Orešković.
Uvažena kolegice Glasovac, u potpunosti se slažem sa svime što ste izrekli u svom izlaganju. Doista je srž problema ovog Zakona, proces imenovanja članova Vijeća za elektroničke medije i to je na neki način tema kojoj sam ja posvetila nešto malo više pažnje. Što se tiče onih prijedloga koji su išli ka tome da se proces imenovanja provede dvotrećinskom većinom, tu nam je ovog trena najveća prepreka sam Ustav, dakle čl. 82 koji kaže da Sabor donosi odluke i bira običnom većinom, osim ako u Ustavu nije izričito drugačije propisano. A teško je zamisliti da bi u ovakvom stanju političke klime bilo takve volje. A što se tiče onih procesa koji bi išao kroz matične odbore, opet imamo istu stvar jer u svim tim matičnim odborima ponovno većinu ima ona politička stranka koja zapravo drži parlament i drži vlast. Dakle potrebne su šire reforme i širi zahvati za koji očito ideju neće imati niti resorna ministrica niti ona grupacija koju na toj poziciji drži. Hvala.
Hvala vama. Moram se složiti da da. Točno je, odluke, odnosno Ustav definira što se u HS-u donosi dvotrećinskom većinom, međutim, ovaj dio prijedloga da taj cijeli postupak pred saborskim odborom bude transparentniji, da se kandidati predstavljaju, ipak donosi jedan novi korak, nužno to ne znači da bismo osigurali neovisnost, odnosno, kako bih rekla, da stranke ne bi imale utjecaja na taj izbor, odnosno vladajuća većina, ali mislim da je i to rješenje bolje od rješenja kojeg danas imamo jer vidimo da je ovo rješenje koje je u postojećem zakonu, važećem, koje se ne mijenja u ovom Zakonu je očito klasična zlouporaba jer Vlada imenuje na prijedlog resornog ministra kulture, a to isto ministarstvo i Vlada, zapravo, Vijeće ovisi o njihovim, i Agencija, o sredstvima koje im daje Vlada i to je začarani krug iz kojeg ne može izaći. Ali možda se mi, ispričavam se. Ne može, vrijeme.
Sljedeća pojedinačna rasprava, poštovana zastupnica Dalija Orešković.
Kolegice zastupnice i zastupnici. I ovaj Zakon kao i mnogi u svom uvodu ima odredbe koje kažu koje se sve direktive EU prenose u naš nacionalni pravni poredak i kada obratimo pažnju samo na materiju koju pojedini zakon regulira, onda manje-više možemo reći da smo zadovoljni sa krojem tih odredbi i da mi na sličan način transponiramo nekakve tekovine EU prava u naše zakonodavstvo i našu pravnu praksu. Gdje nam onda zapravo nastaje problem? Nastaje problem u provedbi. Ono što kontinuirano govorim i na što kontinuirano ukazujem, nama je osnovni problem kroj institucija i tijela koji su zaduženi da se ciljevi koje se pojedinim zakonom žele postići, mogu ostvariti u praksi. I kada gledamo taj institucionalni okvir, to je u ovom slučaju Vijeće za elektroničke medije, kako je ono sastavljeno, vidimo da pravih izmjena, zapravo nema. Vrlo često govorimo o reformama, međutim, kada reforme treba provesti u onom najmanjem mogućem obliku, a to je da se promijeni proces imenovanja regulatornog tijela koji bi jamčio veću i stvarnu neovisnost tog tijela, onda vidimo kakav je taj naš reformski potencijal, možemo zaključiti da ga zapravo uistinu niti nema. Dakle ovim Zakonom se VEM-u daju neke nove ovlasti i širi djelokrug rada i nadležnosti, no u onom dijelu koji bi trebao jačati neovisnost tog tijela, nismo napravili apsolutno ništa. I gdje je taj začarani krug? Ja ću otići i korak dalje od onoga na što je ukazala moja prethodnica, kolegica Sabina Glasovac, dakle nije samo stvar u tome da Vlada predlaže, a Sabor bira, a onda Vlada dodjeljuje sredstva, problem je puno dublji i treba zapravo razumjeti suštinu političkog života. Ne samo formu, po formi, HS kao zakonodavno tijelo bira Vladu i kontrolira Vladu, a ja vas, predstavnike HDZ-a i parlamentarne većine pitam, imate li vi stvarno te hrabrosti da ukažete na neki ozbiljnu kritiku, bilo kojem od ministara iz Vlade svog premijera? Nemate. Dižete ruke poslušno petkom onako kako vama vaš stranački šef kaže. I tu je cijela Hrvatska zapravo taoc utoliko što odredbe Ustava, onako kako pišu na papiru ne postoje u praksi. Dakle, od nekud treba početi, nije, nije izgledno i male su šanse da ćemo se ikad dogovoriti u neko skorije vrijeme o izmjenama Ustava, ali nešto ipak mijenjati možemo jer sve dok je šef glavne političke stranke ujedno i šef parlamenta i svoje parlamentarne većine, uzaludno pričamo i o tome da će proces imenovanja koji bi bio filtriran kroz matične odbora biti neko trajno rješenje. Da, proces će možda biti transparentniji, pa ćemo vidjeti životopise, al opet ćemo zapeti na nekim drugim odredbama koje definiraju taj postupak imenovanja. Evo jedne od njih, npr. kaže se ovako da članovi vijeća ne mogu biti zaposlenici ili u ugovornom odnosu u bilo kojoj pravnoj osobi koja je u nekoj vezi s audiovizualnim medijskim uslugama, kao ni osobe koje obavljaju poslove zbog kojih bi moglo doći do sukoba interesa. I evo nam jedne imperfektne pravne norme, dakle to je ona koja kad se povrijedi ne znamo što bi dalje s njom. Otvoreno vas pitam, tko će utvrditi po kojim je to kriterijima i okolnostima potencijalni kandidat za člana Vijeća za elektronične medije u sukobu interesa, koje je to tijelo? Ovaj zakon to ne definira. Ne možemo reći niti da je to Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa zato što netko tko još nije imenovan nije niti postao dužnosnik, pa ne spada u djelokrug rada i nadležnost tog tijela, a čak kad bismo intervenirali u taj Zakon o sprječavanju sukoba interesa pa rekli pa dobro možemo nešto reći i o kandidatima ili čak kad bi povjerenstvo u skladu sa svojom dosadašnjom praksom davalo očitovanja, dakle to tijelo je za vrijeme mog mandata to radilo, davalo je očitovanja, nisu službeni akti, ali daje neka tumačenja i smjernice, do čega bismo zapravo došli? Do onog problema kojeg danas imamo, a to je da je Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa tijelo koje o sukobu interesa ne može odlučivati i gdje smo tad? Dakle, sve ono što se govori o regulatornom tijelu kao stupu, kao kičmi provedbe ovog sustava zapinje na osnovnim odredbama kako u procesu imenovanja, a tako i u daljnjem tijeku nadzora njihovog rada. Ima jedna divna tema koja govori o izvješćima.
Vrijeme. Imamo jednu repliku, poštovana zastupnica Katarina Peović.
Zanima me što mislite o prijedlogu HND-a da se članove Vijeća za elektroničke medije u saboru bira dvotrećinskom većinom?
Hvala kolegice Peović. To smo već čuli da je osnovni problem ustav koji kaže u čl. 82. da sabor donosi odluke običnom većinom, a dvotrećinskom samo ako je to u ustavu izričito, izričito propisano. Al evo kad već imam priliku reći ću nešto o izvješćima. Dakle, i ovo tijelo kao i brojna druga jednom godišnje podnose izvještaj HS i mi o tom izvještaju raspravljamo. Taksativno je u zakonu nabrojano što izvještaj mora sadržavati, a ne kaže glavnu stvar što ako se nama saborskim zastupnicima taj izvještaj ne svidi, povlači li to odgovornost članova Vijeća za elektroničke medije, hoće li doći do njihove ostavke ili smjene, tko o tome odlučuje, vlada svojom diskrecijskom ocjenom, pa tko onda vijeće drži u šaci, ta ista vlada, pa gdje je onda neovisnost tog regulatornog tijela, nema je, kao što i nema pravne države u onom smislu kakva bi pravna država trebala biti. Ne mogu vam objasniti jednostavnije, jednostavnije od toga.
Završno u ime Kluba zastupnika Centra o GLAS-a, poštovana zastupnica Dalija Orešković.
Hvala predsjedatelju. Evo danas su mnogi zastupnici ukazali na aktualnu ja ću reći krizu koja je nastala sa privremenom mjerom izrečenom portalu Halter kojom zapravo smo doista ušli kao što sam to već jednom danas i istaknula u jednu vrlo opasnu zonu u kojoj granice dopuštenog i nedopuštenog vodi ha, rekla bi u jednu diktaturu jel tamo gdje demokracija ne može kritizirati i govoriti o pitanjima od javnog interesa, tamo gdje se zapravo ne mogu propitivati odluke i rad nadležnih javnopravnih tijela govorimo o jednom sustavu u kojem demokratske kontrole jednostavno nema. I ono na što je ukazala i gđa. Urša Raukar, kada je govorila o ulozi upravo tih neprofitnih medija koji se možda najozbiljnije bave određenom tematikom na nešto malo drugačiji način nego što to rade komercionalni portali koji žive eto od broja lajkova i od možda onog jednostavnijeg sadržaja koji je primamljiviji publici i njihovim ukusima, po ovom novom zakonu važnu ulogu će imati Fond za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija i tim fondom upravlja tko, agencija o kojoj sam govorila, kako nastaje, koliko je neovisna, koliko nismo osigurali njezinu neovisnost. Danas smo također govorili o jednom velikom skandalu, problem tog skandala govorim o dodjeli koncesiji za Top Radija je u tome što unatoč svemu izrečenom, unatoč svemu što je nedvojbeno, činjenično utvrđeno, objektivno, neosporivo, reakcije nema i ja se pitam kakva smo mi to država postali kada na evidentne nezakonitosti nema reakcije. Ministrica vrti palčevima, gleda u mobitel, gleda u laptop ili gleda u pod, međutim hrabrosti da se poduzmu konkretne mjere ne vidimo niti na vidiku, o tome se ne govori, o tome se očito šuti i namjerava se šutiti, a eventualno onim portalima koji bi o tome mogli pisat šaljemo unaprijed poruku dogodit će vam se isto što se dogodilo portalu Halter jer ćemo sada prijeći valjda u novo normalno u uspostavu neke nove nama do sada nepoznate sudske prakse. I kakve to onda ima veze s ovim Fondom za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija? Pa možemo li zamisliti situaciju u kojoj vlada na temelju javnog poziva probere tko im paše, pa kroz svoju parlamentarnu većinu i izabere nekog ko mu paše, pa onda taj neko ko mu paše treba odlučiti o dodjeli financijskih sredstava nekom neprofitnom portalu koji je do sada pokazao izrazitu kritičnost prema odlukama i radnjama aktualne vlasti. Hoćemo li imati ponovno situaciju na koju ste vi ukazali kada je resorni ministar bio g. Hasanbegović, kada su portali pali na dno svog egzistencijalnog postojanja i kakve to posljedice, dakle bit ću otvorena, nije meni do portala, meni je do onoga što zapravo predstavlja javni interes, a to je objektivna, potpuna informacija i jedan uvid, jedan kritički osvrt koji danas nažalost sve više izumire iz ostalog dostupnog medijskog sadržaja, iz ostalih novinskih članaka a o izvještavanju i informativnim emisijama HRT-a da i ne govorim. Želimo li promjene, želimo li stvarne strukturne promjene moramo početi od toga kako su nam krojene institucije. Jednom kada skrojimo institucije kako treba moći ćemo reći da nam je i država skrojena kako treba. Hvala.
Slijedi završna rasprava u ime Kluba zastupnika HSS-a i RF-a, poštovana zastupnica Katarina Peović.
Evo probat ću bit samo ekspeditivna jer je već kasni sat i ono što sam željela za kraj sam izložiti su amandmani koje ćemo predložiti. Znači jedan je amandman vezan uz čl. 14. o kojem se dosta govorilo, taj st. 2. koji smatramo da se treba brisati jer je odredba koja nameće da je audiovizalnim i medijskim uslugama zabranjeno poticati i pogodovati poticanju i širenju ideja fašističkih, nacističkih, komunističkih i drugih totalitarnih režima prije svega neprovediva, a svakako je takva da će otvoriti niz prijepora. Amandman 2. je vezan uz čl. 38. koji također smatramo da se treba brisati jer oglašavanje državnih tijela i javnih tvrtki u komercionalnim elektroničkim medijima zapravo predstavlja oglašavanje, a to je drugo ime za korupciju i to smo vidjeli dakle u slučaju Fimi Media gdje su javna poduzeća i tijela državne uprave prebacivala lokalnim medijima na ime najčešće fiktivnog oglašavanja taj javni novac, koji je kasnije korišten za predizborne kampanje HDZ-a ili privatnu potrošnju HDZ-ovih čelnika. Znači financiranje treba sprovesti putem javnih potpora, to smatramo. Onda amandman 3. vezan je dakle uz to da se praktički jel desilo ono što je HND upozorio, problematičnim smatraju da je u Konačnom prijedlogu Zakona o elektroničkim medijima došlo do smanjenja obaveze i objavljivanja vijesti i obavijesti lokalnih radiotelevizija s dosadašnjih 10% na svega 4-5 ili 7% programa što je predloženo u čl. 42.. Stoga je ovim amandmanima omogućeno da se ti postoci sa dakle s obzirom na područje i broj stanovnika poveća ili, poveća na najmanje duplo, dakle sa sadašnjih, kako je sadašnji prijedlog zakona stavio recimo 4% na područje pokrivanja do 19.999 stanovnika je u našim amandmanima stavljeno na 8, tako isto znači područje pokrivanja od 20.000 do 99.999 stanovnika stavili smo sa 5 u sadašnjem prijedlogu na 10% i sa znači područje pokrivanja 100.000 do 199.999 znači na 12% i područje pokrivanja veće od 200.000 stanovnika da bude znači najmanje 14% ukupnog tjednog audiovizualnog ili radijskog programa koje je dakle upućeno ili posvećeno vijestima znači s područja koncesije, smatramo da je važno dakle da i ti lokalni mediji imaju tu pokrivenost i da se govori o lokalnim temama, ali ono što je jako važno da ne dođe do otpuštanja radnika u tim medijima. I zadnji amandman, znači čl. 76. iza st. 2. dodali smo ipak ovaj stavak iako kolegica Orešković je upozorila da možda to i nije baš moguće, dakle da se bira dvotrećinskom većinom prema HND-ovim napucima, ali ono što je uistinu tu važno da dva člana ipak dođu iz novinarskih redova i da se na neki način pokuša jel regulirati ta ovisnost medija o političkim strukturama koliko je to uopće i moguće jel, a vidimo na, pogotovo na lokalnoj razini da je to vrlo teško i pitanje je mislim na koji način se uopće može doskočiti toj korupciji i najboljim zakonima i uopće konceptu klijentelizma i korupcije dalo bi se govoriti. Možda je poštenije kad imate iskaznicu stranke pa znate kome pripada taj koji se javlja na natječaj nego kada je taj klijentelizam i korupcija zapravo prikrivena svim mogućim odnosima, al eto nije stranačka iskaznica u džepu kao da prisutnost ili pripadnost nekom lobističkom krugu mora bit određeno stranačkom iskaznicom kao da se to ne može i zaobilazno provoditi. Tako da to je pitanje koje svakako treba riješiti, al evo mi smo išli za ovaj prijedlog HND-a da se ide na dvotrećinsku većinu jer svakako tako ne bi bilo, ne bi došlo do aktualnog i aktivnog, znači delegiranja, delegiranja i to jedne političke opcije koja u ovom novom načinu dakle nema, nema, nema nikakve druge mogućnosti, niti bilo kakvog pluralizma. Eto, hvala.
U ime predlagatelja ministrica Nina Obuljen Koržinek.
Hvala g. potpredsjedniče. Evo ja se zahvaljujem svim zastupnicama i zastupnicima, posebno i onima i slijeva i s desne strane dvorane koji su ostali i dali nam priliku da odgovorimo na brojna pitanja i komentare. Ja moram izrazit žaljenje što evo i ovaj put, a to se nažalost često događa kad smo u saboru sa propisima koji se tiču medija, jedan dio rasprave zaista se poveo temama koje se ne nalaze u ovom zakonu, nisu predložene, ne proizlaze iz teksta, ali evo to valda tako drugačije ne može biti. Ja bih se kratko referirala na one teme koje mi se čine važnima bilo da ih prokomentiramo ili da neke otklonimo. Krenut ću redom, ne po zakonu, nego po onome što su zastupnici iznosili. Ne, nisam gledala u mobitel ili kompjuter jer vas nisam slušala nego zato jer sam zapisivala cijelo vrijeme sve što su zastupnice i zastupnici govorili. Dakle, tema postotka i udjela hrvatske glazbe i uopće kvota njih povezuje i ovaj zakon, nešto i u onom prethodnom o kojem smo govorili, zapravo su one tu instruktivne, kvote imaju i svoje dobre i loše strane, mislimo da je dobro postupno ih povećavati do onog trenutka dok zapravo te kvote ne rezultiraju onim što je i zastupnik odnosno potpredsjednik Škoro i navodio u nekim drugim državama da toliko dignete razinu proizvodnje da zapravo dosežete taj standard bez obzira na kvote. I moram reći to je slučaj u Hrvatskoj sa radijima, dakle apsolutno svi radiji osim jednog koji je specijaliziran za isključivo međunarodnu glazbu, ali svi radiji prelaze ovu kvotu koje ja ovdje naznačena. Nažalost, opet su se potegnule teme koje ne proizlaze iz ovog zakona i koje i radi zapisnika i radi hrvatske javnosti treba ovdje otkloniti. Dakle, insinuacije o cenzuri one apsolutno su neutemeljene ni u ovom zakonu ni u drugim zakonima. Bilo je tu govora o ljubavi i mržnji, nema ovdje više zastupnika Raspudića, ali evo imala sam priliku čitati neke njegove članke znanstvene o Machiavelliu pa sam shvatila da zapravo to se nalazi u tim člancima u ovom zakonu se sasvim sigurno ne nalaze. Slažem se sa onim što je istaknuto o nužnosti poticanja kulture dijaloga, ali i kulture javne rasprave. Ovaj zakon kao i drugi zakoni uvažava specifične potrebe kako nacionalnih manjina tako i hrvatske manjine u drugim državama u onoj mjeri u kojoj je realno očekivati da komercijalni mediji koji su ipak okrenuti naravno i ostvarivanju svojih komercijalnih interesa takve sadržaje razvijaju i financiraju. Ono što je tipično za ovaj zakon i u prethodnim iteracijama i u ovima to je činjenica da se velika pažnja posvećuje zaštiti maloljetnika, dakle u svim aspektima i uopće uređivanju zaštite ranjivih skupina i u smislu novih odredbi oko oglašavanja, posebno obaveza vezano uz igre na sreću, oglašavanje energetskih pića, ali i druge odredbe koje se odnose na zaštitu najosjetljivijih. Bilo je istaknuto kako bi Vijeće za elektroničke medije trebalo biti aktivnije u reakcijama na govor mržnje. Mi smo mišljenja da ovaj zakon ostavlja dovoljan prostor regulatoru da zauzme taj prostor i da zaista reagira, ne nužno isključivo nekim sankcijama, ali i samo registriranjem nekih negativnih pojava ili pozivanjem na njih već bi ispunio dijelom svoju funkciju. Ovdje je bilo i prijedloga da bi se formirao neki fond za neovisnost medija, međutim Fond za pluralizam medija ispunjava tu funkciju i on je primarno namijenjen upravo financiranju neovisnih medija. Možda se tu mislilo na neprofitne, ali neprofitni mediji su uključeni, obuhvaćeni financiranjem fonda. Ja moram još jednom istaknuti posebno u kontekstu teza o tome da većina tolerira prikrivanje vlasništva, ne transparentno financiranje i sl. upravo ovaj zakon koji predlažemo i za kojeg smo očekivali zaista da ćemo u tim odredbama dobiti široku podršku, ako tako mogu reći adresira te ključne probleme koji ruše povjerenje u medije, a to je pitanje javnosti vlasništva, transparentnosti financiranja i ovdje su zaista napravljeni u tom smislu veliki iskoraci i drago mi je da je barem sa strane većine taj iskorak primijećen i komentiran. Vezano uz primjedbe Hrvatskog novinarskog društva, kao prvo nije jednostavno ni točno ni istinito da niti jedna primjedba HND-a nije usvojena, dakle to ne stoji, mi smo to jasno obrazložili i u prvom čitanju i na odborima. Ne znam zašto se to stalno ponavlja. Međutim, odredba o dvotrećinskom glasovanju nije o članovima vijeća jednostavno nije utemeljena u Ustavu, a ovaj prijedlog da bi se dva člana Vijeća za elektroničke medije birale na prijedlog, izravni prijedlog HND-a to bi zaista bio presedan. Vi ste zastupnici sa svojim mandatima i vi birate one koje želite birati i ne može tu biti izjednačit se Sabor sa jednom udrugom koliko god ona reprezentativna ili ne reprezentativna bila. S obzirom u odnosu na zahtjeve o novim izvorima financiranja, potpuno je zanemareno da je i stalnom traženju da se dodatni izvori iz proračuna nađu za financiranje, potpuno je zanemarena činjenica da smo mi osigurali po prvi put sredstva za medije iz Nacionalnog plana oporavka i otpornosti, da EU u ovoj financijskoj perspektivi što smo stalno najavljivali krenula sa raspisivanjem niza natječaja koji su otvoreni medijima, dakle jednako kao što naši dionici u području kulture mogu aplicirati za europska sredstva sad mogu i novinari. Mi smo pokrenuli i edukacije, pomogli smo između ostalog i HND-u koji je bio u jednoj prijavi da tu prijavu pripremi. Dakle, ja mislim da se moramo okrenuti ne samo nacionalnim nego i međunarodnim izvorima financiranja. Moram priznati da ne razumijem taj zahtjev da se ukine mogućnost oglašavanja to bi jednostavno značilo za pluralizam posebno malih medija. Ja mislim da je put koji mi predlažemo, a to je da se to financiranje učini transparentnim jedini put koji će osigurati održivost medija. A što se tiče prijedloga da se minimalni broj koncesija za neprofitne nakladnike odredi zakonom niti je to djelokrug ovog zakona, niti je to princip na koji se dodjeljuju frekvencije. U odnosu na cijeli niz komentara koje je u ime Kluba SDP-a iznijela kolegica Antolić, zastupnica Antolić to je zaista, prepoznajemo i izričaj i razmišljanja autora tih komentara, ali s teze da se guše neprofitni mediji da su zakonske odredbe o pluralizmu smiješne, da je Članak 40., 64. da je koncept pitanja promjene vlasništva promašen i sve što je tu napisano zaista moram u cijelosti otkloniti. Što znače prihodi od obavljanja djelatnosti? Pa jasno je što znače prihodi od obavljanja djelatnosti jer to se temelji na poreznoj prijavi. Pa onda pitanje prihoda, ostvarivanje prihoda od Google i Facebooka, to smo upravo tumačili u raspravi o prethodnom zakonu zašto je važno uspostaviti novi režim zaštite autorskog prava da bi se to moglo ostvarivati, a moram priznati među neobičnije teze ide ona da je Vlada uvijek na usluzi krupnog kapitala. To je zaista jedna retorika koja je u kontekstu rasprave o Zakonu o elektroničkim medijima smatram potpuno neprimjerena. Razjasnit ću i pitanje razlike između must carry i must offer koncepta odnosno obveze prenošenja u odnosu na obvezu ponude. Jedno regulira Zakon o elektroničkim medijima, a drugi Zakon o elektroničkim komunikacijama, pa to je razlika. Kolegice nema pa se sad odgovaram vama jer je to bio stav vašeg kluba. Tezu da vijeće za elektroničke medije treba odvojiti od Vlade, vijeće je kao i cijeli niz neovisnih regulatora uspostavljeno na način kako je uspostavljeno u skladu sa hrvatskim zakonima. Nije ovo vijeće ni jedino, niti je posebno u odnosu na druga. Kao što sam rekla uvijek smo otvoreni za raspravu postoje li način da se pristup i nadzoru rada tih regulatora i načinu izbora itd. unaprijedi, međutim napominjem da upravo mi ovim zakonom predlažemo podizanje kriterija za izbor članova vijeća što do sad nije bio slučaj dakle u odnosu i na njihovu stručnu spremu i na ostale kriterije. Gledam, mislim da nema potrebe referirati se na specifične komentare da bi Vlada nekoga smjenjivala, da bi Vlada nadzirala sudove, da bi Vlada mijenjala odluke sudova što se sve kroz raspravu imputiralo i na temelju ovog događaja od danas, mislim da moramo paziti kad zazivamo takve institute, a istovremeno želimo u ime neovisnosti predlagat 2/3 način izbora tijela koji nije predviđeno Ustavom. Mislim da je važno da se svi držimo onih okvira zakona i Ustava, a onda u tom kontekstu i jačamo institucije. Vezano uz pitanje građanskog odgoja, pa s tim u vezi i pitanja medijske pismenosti moram istaknuti, a to sam istaknula i u uvodnom dijelu koliki je veliki doprinos vijeća za elektroničke medije dalo razvoju medijske pismenosti kroz projekt poticanja medijske pismenosti. Uostalom prošle godine nagrađeni su i na europskoj razini kao najbolji projekt. On e provodi i u školama i kroz medije i kroz različite oblike formalnog i neformalnog obrazovanja i mislim da u ovom kontekstu propitivanja pojedinih odluka vijeća odnosno agencije za ovaj dio rada sasvim sigurno im treba odati priznanje. Mali komentar u zagradama, ovdje je izrečeno i da Vlada imenuje članove vijeća na prijedlog Ministarstva kulture i medija, ne, nigdje se ne spominje Ministarstvo kulture i medija, niti u postojećem, niti u budućem zakonu. Na kraju kazano je ovdje da se samo petkom dižu ruke, ne dižu se petkom ruke mi smo to pokazali kao većina baš i na ovim zakonima da smo mi od prvog do drugog čitanja uvažili cijeli niz primjedbi bez obzira s koje strane ove sabornice su dolazili ako su dobri, ako su provedivi i ako mogu unaprijediti zakon. Pa ne možemo dizati ruke koji nisu u skladu s Ustavom, ne bi unaprijedili zakon i koji se naslanjaju na premise i teze koje se u zakonima o kojima govorimo ne nalaze. Postavilo se pitanje što ako se vama ne svidi izvješće o vijeću za, o radu vijeća za elektroničke medije, a vi ga možete prihvatiti, možete glasat za njega, protiv njega ili biti suzdržani kao i za svaki drugi izvještaj koji dolazi u ovaj visoki dom. Ja ću se na kraju zahvaliti još jednom na korisnim prijedlozima. Mi ćemo naravno razmotriti sve komentare koji su izneseni i nadajmo se, nadamo se i vjerujemo da će i ovaj zakon kao i prethodni zakon dobiti široku potporu jer smo uvjereni da donosi brojna važna poboljšanja koja će doprinijeti razvoju elektroničkih medija u RH.
Hvala ministrice. S ovim smo iscrpili raspravu. Zaključujem raspravu, glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Nastavljamo sutra u 9,30 dopunom dnevnog reda i Konačnim prijedlogom Zakona o potvrđivanju Sporazuma o zaštiti ulaganja između Europske unije i njezinih država članica, s jedne strane, i Socijalističke Republike Vijetnama, s druge strane. Evo, laku vam noć. SJEDNICA PREKINUTA U 22,53 SATI.