Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 9. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Nataša Sukič, Violeta Tomić, Predrag Baković do 11. ure, Janja Sluga od 12.30 do 16. ure, Zmago Jelinčič Plemeniti, Aljaž Kovačič do 16. ure, Iva Dimic od 13. do 16. ure, Jernej Vrtovec od 9. ure do 10.30, Matej Tonin od 12.30 do 15.30, Blaž Pavlin od 12.30 do 14.30, Boštjan Koražija do 11. ure, Marko Bandelli do 13. ure, Milan Brglez in Igor Zorčič do 12. ure. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O PREPREČEVANJU DELA IN ZAPOSLOVANJA NA ČRNO PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Zakon je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona prosim državnega sekretarja gospoda Tilna Božiča. Izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci in ostali! Predlog spremembe Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno ima v bistvu samo en ključni cilj, in sicer da se uskladi z direktivo, ki je ukinila zaračunavanje nadomestil in provizij potrošnikov, ko pride do brezgotovinskega plačila. Kako se to konkretno odraža oziroma se bo odražalo v praksi? Gre za vrednotnice, ki se za pridobitev plačujejo, zato da se s tem v zvezi tudi plačajo ustrezni prispevki, in v tem primeru se v zakonu črta ena izmed alinej, ki predvideva, da je to breme zavezanca za plačilo. Se pravi, v tem primeru bo breme prešlo na državo. Treba je povedati, da se to v praksi že izvaja, in sicer na podlagi tega, da se direktiva uporablja neposredno, kar pomeni, da že nekaj časa velja, da UJP, ki ta plačila procesira, to tudi bremeni, se pravi, plačilo prispevkov gre že zdaj v breme države na podlagi možnosti, da se neposredno uporablja direktiva. Zaradi tega gre dejansko zgolj za uskladitev stanja, ki je bilo vzpostavljeno s tem, kar ta direktiva predvideva. Najlepša hvala.
Hvala, gospod državni sekretar. Pristojno delovno telo je Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Besedo predajam podpredsednici gospe Mojci Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav prav vsem! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku, zato ga je odbor obravnaval na podlagi 142. člena Poslovnika Državnega zbora. Odboru je bilo posredovano naslednje gradivo, objavljeno na spletnih straneh Državnega zbora: predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide. Pri delu odbora so sodelovali predstavnik predlagatelja, predstavnica Zakonodajno-pravne službe in predstavnik omenjene komisije Državnega sveta. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev. Predstavnik predlagatelja je na kratko predstavil predlog zakona, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim redom in z zakonodajnotehničnega vidika, pa je povedala, da nimajo pripomb. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki podpira predlagane spremembe. Komisija je bila seznanjena, da gre za formalizacijo v praksi že izvedene spremembe, saj je pristojno ministrstvo na urad za javna plačila takoj ob uveljavitvi direktive EU dalo pobudo, da se provizij potrošnikom za brezgotovinska plačila vrednotnic s plačilnimi karticami v skladu z določili navedene direktive ne zaračunava več. Ker k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembah Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala, gospa podpredsednica, za predstavitev. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi ima besedo gospod Soniboj Knežak, Poslanska skupina Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala, predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Poslanska skupina Socialnih demokratov vseskozi podpira ukrepe Vlade in pristojnega ministrstva, ki prispevajo k zmanjševanju dela na črno. V preteklosti smo že podprli sistemske ukrepe, ki so vključevali povečan nadzor inšpekcijskih služb in spodbude za delodajalce ter delavce, da delo izvajajo v legalnih oblikah, s čimer seveda prispevajo svoj delež davkov in prispevkov v proračun, iz katerega se zagotavlja denar za javne investicije in storitve ter socialno varnost vsem državljanom in državljankam Republike Slovenije. Kot spodbudo za posameznike, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, smo podprli tudi uvedbo vrednotnice. Predlagani zakon o spremembah Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno prinaša zgolj eno vsebinsko spremembo, ki pa je potrebna zaradi uskladitve zakona z zakonodajo s finančnega področja, ki se spreminja zaradi izvajanja evropske direktive o plačilnih storitvah na notranjem trgu. Evropska unija je namreč s sprejetjem direktive prepovedala prejemnikom plačil zaračunavanje nadomestil in provizij za brezgotovinska plačila, ki jih potrošniki opravijo z uporabo plačilne ali kreditne kartice. Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno določa, da mora stroške plačilnega prometa za plačilo socialnih prispevkov plačati zavarovanec. Zakon tudi omogoča, da posameznik plača socialne prispevke za izvajanje osebnega dopolnilnega dela z vrednotnico, s plačilno kartico preko elektronskega sistema, ki ga zagotavlja Uprava Republike Slovenije za javna plačila. Do sedaj je zakon določal, da mora stroške plačila vrednotnice za osebno dopolnilno delo s plačilno kartico plačati posameznik. S to spremembo zakona ukinjamo zaračunavanje teh nadomestil in provizij posameznikom, ki plačujejo socialne prispevke za osebno dopolnilno delo z vrednotnico preko spleta. Socialni demokrati bomo predlagane spremembe zakona podprli, ker ukinjajo stroške plačila vrednotnice preko spleta, s čimer posameznike, ki opravljajo osebno dopolnilno delo, še dodatno spodbudimo k legalnemu izvajanju dopolnilnega dela in v končni fazi tudi plačila socialnih prispevkov.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Mojca Žnidarič v imenu Poslanske skupine Stranke Modernega centra. Izvolite.
Lep pozdrav vsem še enkrat! Spoštovane in spoštovani! Delo in zaposlovanje na črno prinašata številne negativne učinke, ki jih posamezniki, ki se ujamejo v pasti neprijavljenega dela, po navadi prepozno prepoznajo. Zato je vloga države pri preprečevanju dela na črno še toliko bolj pomembna. Zavest ljudi o negativnih plateh dela na črno in o problematiki sive ekonomije se je v zadnjem desetletju spremenila po naši oceni v pozitivni smeri vedno večjega zavedanja, da se delo na črno ne izplača. S tem smo lahko sicer zadovoljni, še vedno pa ima država, predvsem njena izvršilna veja oblasti nalogo, da ves čas kontinuirano spremlja to področje in po potrebi predlaga ustrezne oziroma dodatne ukrepe, ki bodo omogočili učinkovito spopadanje z delom na črno. Od leta 2015 naprej je v veljavi tudi sistem vrednotnic oziroma osebno dopolnilno delo, ki je v pomembnem delu spodbudilo zakonito opravljanje del, saj so se prav dela, ki sodijo pod to kategorijo del, najpogosteje opravljala na črno. Z uveljavitvijo načela vsako delo šteje se je v okviru vrednotnic uvedlo plačilo prispevkov izvajalcev osebnega dopolnilnega dela za pokojninsko in zdravstveno zavarovanje ter zavarovanje za poškodbe pri delu in poklicne bolezni. Kljub nekaterim pomislekom, ki so se v javnosti porajali ob sprejetju sistema vrednotnic, je danes ta sistem relativno utečen in se pri njegovem izvajanju ne soočamo z večjimi težavami, ki bi terjale nujne spremembe veljavne ureditve osebnega dopolnilnega dela. Z današnjo novelo pa se ukinja zaračunavanje nadomestil in provizij potrošnikom za brezgotovinska plačila vrednotnic s plačilnimi karticami, na kar nas napotuje evropska direktiva. Gre sicer za formalizacijo v praksi že izvedene spremembe, saj Urad za javna plačila že od uveljavitve direktive naprej provizij potrošnikom za brezgotovinska plačila vrednotnic ne zaračunava več. Brezgotovinski nakupi vrednotnic se torej opravljajo brez plačil provizij. S tem se v Poslanski skupini SMC strinjamo in bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Besedo predajam gospe Ivi Dimic, Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati. Gospa Iva Dimic, mikrofon je v celoti vaš.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Zakon, ki ga obravnavamo, je predvsem tehnični zakon in se usklajuje z dejanskim stanjem, ko se provizije ob plačilu s kartico ne smejo zaračunavati uporabnikom. Ob tem naj omenim, da v Novi Sloveniji zagovarjamo, da je najboljši način preprečevanja dela na črno zagotoviti zaposlenim višje neto plače in pokojnine. Sive ekonomije ne bomo izkoreninili z vedno novimi davki in kaznimi, ampak s spodbudno politiko, ki bo delovala v smer, da se nikomur ne bo splačalo delati na črno. Nizki davki, višje neto plače in ločena družinska in socialna politika, to je rešitev. Že leta 2011 je bil zaradi takratnega zakona, ki je nastal v Pahorjevi vladi pod ministrom Svetlikom, v Sloveniji referendum o malem delu, rešitve, ki bi ljudem omogočala dostojno preživetje, pa ni. Vsi nadaljnji zakoni tudi pod ministrovanjem Anje Kopač Mrak niso odpravljali slabih razmer na trgu dela. Še več, bil je tudi pomislek omejevanja sosedske pomoči – neustrezna urejenost sezonskega dela oziroma kratkotrajno delo na kmetijah, pomoč v gospodinjstvu, čiščenje stanovanj, varovanje otrok, prevajanje. In ker je bila rešitev z dvigom neto plače zaposlenih prelahek način, so se leta 2014 uvedle tako imenovane vrednotnice za osebno dopolnilno delo. Vrednotnice zaradi zakompliciranih birokratskih postopkov niso zaživele in so fiasko vlade Mira Cerarja in ministrice Mrakove. V Novi Sloveniji se sprašujemo, koliko časa bo še preteklo, preden bodo zakoni razumljivi in enostavni in bodo ljudi spodbujali, da bodo delali ter s svojim delom tudi preživeli. Vrednotnice tega ne prinašajo. V Novi Sloveniji bomo zaradi tehničnih ovir zakon podprli.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča. Gospod Vojko Starović, besedo imate v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Namen spremembe Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno je uskladitev nacionalne zakonodaje z direktivo Evropske unije. Kljub temu da je poseg v zakonodajo s področja dela in zaposlovanja na črno minimalen, je prav, da se ob tem dotaknemo problematike sive ekonomije. Velik del nje namreč predstavlja tudi delo in zaposlovanje na črno. Delo na črno je pojav kompleksne narave, ki ga je težko opredeliti z eno samo definicijo. Glavni vzroki tega pojava so izboljšanje socialnega položaja posameznikov, nižji stroški dela, izogibanje davkom, povečanje stopnje brezposelnosti in tudi upad zaupanja v državne institucije. Posledice dela in zaposlovanja na črno niso zanemarljive, saj to vpliva na vse ljudi. Prvič: država izgublja proračunska sredstva na račun tistih posameznikov, ki ne prispevajo v državno blagajno, iz katere se potem financirajo socialne in zdravstvene storitve, pokojnine in druge storitve v javnem interesu. Drugič: osebe, ki svojo dejavnost opravljajo zakonito, morajo zaradi manjšega priliva sredstev v blagajno prispevati toliko več, da se temelji socialne države sploh lahko ohranjajo. Negativne posledice zaposlovanja in dela na črno čutijo tudi tisti, ki delo na črno opravljajo kot dopolnilno dejavnost. Na ta način si ustvarjajo možnost izgube svoje zakonite zaposlitve, zaradi dodatne obremenitve pogosto zbolevajo in od zadaj imamo potem bolniški stalež. Tiste osebe, ki delo na črno izvajajo kot edino obliko zaposlitve, niso niti zavarovane niti zakonsko zaščitene, ne prejemajo plačane odsotnosti zaradi bolniškega staleža, delodajalci pa ne upoštevajo pravil, določenih v sistemskem Zakonu o delovnih razmerjih. Takšni delavci so velikokrat še dodatno izkoriščani. Največkrat so v delo na črno vpletene šibkejše skupine posameznikov, to so brezposelni, samozaposleni in študentje. Zakaj? Za delodajalce storitev s črnega trga pač pomeni nižjo ceno in hitrejše usluge, za delojemalce pa zaslužek, ki ga drugače ne bi imeli. Delo na črno je torej problem, s katerim se srečujejo tako rekoč vse države. Ni pa možno krivde pripisati izključno državi. Veliko je namreč odvisno od splošne zavesti ljudi in individualnega odnosa posameznikov do problema. Zaradi vseh naštetih razlogov bomo v Poslanski skupini SAB predlog spremembe zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev. Gospod Jurij Lep v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala, predsednik. Državni sekretar, kolegice in kolegi! Zgolj formalistična ali drugače rečeno tehnična sprememba Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno je povezana z evropsko zakonodajo o plačilnih storitvah na notranjem trgu. Ta prepoveduje zaračunavanje nadomestil in provizij za brezgotovinska plačila, ki jih potrošniki opravijo z uporabo plačilnih kartic. Vsebina predloga zakona se nanaša na ukinitev plačevanja provizije oziroma nadomestila pri brezgotovinskem nakupu vrednotnice. Ta je pogoj za legalno opravljanje osebnega dopolnilnega dela. Vrednotnico namreč kupi bodisi naročnik osebnih del bodisi zavarovanec sam, odvisno, za kakšne vrste del gre. S potrditvijo tega predloga zakona bomo zgolj formalizirali v praksi že izvedene spremembe, saj je pristojno ministrstvo na Urad za javna plačila takoj ob uveljavitvi konkretne evropske direktive posredovalo pobudo, da se provizije potrošnikom za brezgotovinska plačila vrednotnic s plačilnimi karticami ne zaračunavajo več. Prepoved zaračunavanja je namreč nastopila že s 13. 1. 2018. Poslanska skupina Desus bo predlog seveda soglasno podprla. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Marijan Pojbič v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani! Zakon o spremembah Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno bomo v Slovenski demokratski stranki podprli. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ugotavljamo, da je namen predloga zakona uskladitev pravil spletnega plačevanja vrednotnic z Direktivo 2015/2366/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. 11. 2015 o plačilnih storitvah na notranjem trgu v zvezi s prepovedjo zaračunavanja nadomestil in provizij za brezgotovinska plačila, ki jih potrošniki opravijo z uporabo plačilnih kartic. Na podlagi zapisanega se predlaga črtanje do sedaj veljavnega tretjega odstavka 15. člena Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ki določa, da stroški brezgotovinskih plačil v povezavi s plačilom vrednotnice izrecno bremenijo imetnike plačilnih kartic, ki nastopajo v vlogi stranke oziroma uporabnika posameznih storitev oziroma dajatev. S predlagano spremembo zakonodaje se ukinja zaračunavanje nadomestil in provizij potrošnikom za brezgotovinska plačila vrednotnic s plačilnimi karticami. Kot sem uvodoma že povedal, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke spremembo zakona podprli.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev. Kot zadnja imate besedo, gospa Nina Maurovič, Poslanska skupina Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani! Danes obravnavamo Predlog zakona o spremembah Zakona o preprečevanju zaposlovanja in dela na črno. Čeprav gre v tokratnem predlogu zakona le za minimalne popravke, ki temeljijo na uskladitvi predpisov v naši zakonodaji, je vseeno potrebno poudariti, kako pomemben je ta zakon. Skozi čas se je po vseh državah sveta čisto po tiho in sprva skorajda neopazno med nami razširila siva ekonomija, ki je postala del življenja posameznikov. Siva ekonomija in delo na črno sta se kot navidezna rešilna bilka pojavila brezposelnim posameznikom in tudi posameznikom, katerih dohodek ni bil zadosten za preživetje, ter se tako razširila v vse pore današnje družbe. Porast dela in zaposlovanja na črno se praviloma zgodi v času gospodarske krize, saj se takrat ob nizkih prihodkih in vse večji inflaciji življenjskih potrebščin ljudje poslužujejo številnih del, ki jim nudijo dodaten zaslužek. Delo in zaposlovanje na črno ima nekaj definicij. Mednarodna organizacija dela je kot prva definirala zaposlovanje na črno kot zaposlitev, ki ni v skladu z zahtevami nacionalnega prava, regulacijami le-tega ter s pravno prakso. V Sloveniji imamo delo na črno zakonsko definirano v zakonu, ki ga danes obravnavamo. Glede na zakon je zaposlovanje na črno takrat, ko delodajalec in delavec skleneta pogodbo o zaposlitvi oziroma drugo vrsto pogodbe, ki je osnova za opravljanje dela, vendar se posameznika ne prijavi v zdravstveno ter pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Zaposlovanje na črno je tudi takrat, ko delodajalec zaposli osebo brez državljanstva in brez zakonsko določenih dovoljenj. S takšnimi težavami se soočajo države po vsem svetu, saj sta delo in zaposlovanje na črno prisotna praktično povsod. Glavna razlika med državami je, da se vsaka država posebej in na različne načine sooča s to problematiko, saj je soočanje z njo odvisno tudi od vzroka. Pri samem preprečevanju dela na črno ima precejšnjo vlogo država kot zakonodajalec in nadzornik. Da je delo in zaposlovanje na črno v državi dobro regulirano, je pomembno, saj vpliva na vse ljudi v državi, kljub temu da se marsikdo ne zaveda njegovih posledic. Pomembna posledica takšnega dela in zaposlovanja so manj delovnih mest in zaposlitev, manj možnosti za podjetnike, delo brez socialne varnosti, slabitev pokojninske in zdravstvene blagajne, utaja davkov in prispevkov in tako dalje. Prav tako je potrebno poudariti, da se iz prispevkov v državno blagajno financirajo socialne in druge storitve v javnem interesu, kot so šolstvo, zdravstvo, porodniške, otroški dodatki in tako dalje. Pri zaposlovanju na črno ni prispevkov v državno blagajno, zato morajo ostali zaposleni vanjo prispevati toliko več, da se temelji socialne države ohranjajo in vzdržujejo. Delo na črno pa nima posledic zgolj na državni proračun, ampak tudi na delavce, saj nimajo obveznega zdravstvenega zavarovanja, niso zavarovani za primer nezgode pri delu, pogoji dela so nenadzorovani in pogosto slabši in težji, podvrženi so večjemu tveganju za izgubo dela, so brez pravice do odpravnine, letnega dopusta, regresa, regresa za prehrano, povrnitve potnih stroškov, opravljeno delo pa se ne upošteva za delovno dobo in se ne upošteva za pokojnino. Iz vseh zgoraj naštetih razlogov v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca menimo, da mora država z namenom izboljšanja pogojev delavcev in skrbi za državljane težiti k čim nižji stopnji dela in zaposlovanja na črno. Omejevanju le-tega služi zakon, ki ga imamo pred sabo, in vse dopolnitve tega zakona, ki ga še dodatno izboljšujejo, so dobrodošle. Zato bomo predlog zakona podprli.
Hvala, gospa poslanka. S tem smo zaključili predstavitve stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, zaključujemo drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOZNIKIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 76 poslank in poslancev s prvopodpisanima gospodom Borisom Doblekarjem in gospo Janjo Sluga. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Borisu Doblekarju. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Moram reči, da sem izjemno zadovoljen, da smo skupaj, torej opozicija in koalicija, pripeljali ta zakon o voznikih do stopnje, ko je že tik pred tem, da bo tudi potrjen. Mi smo s tem predlogom sprememb in dopolnitev poskušali zagotoviti predvsem operativnim gasilcem in vsem ostalim službam civilne zaščite prav tako, potem na predlog Vlade tudi policiji, da bo operativna pripravljenost gasilcev in vseh ostalih 24 ur na dan in da bodo lažje prišli do dovoljena za vožnjo svojih specialnih vozil. Za vožnjo teh vozil je potrebna kategorija B oziroma kategorija C1, mi pa bomo s tem zakonom omogočili vsem, da bodo z dodatnim usposabljanjem na Upravi za zaščito in reševanje pridobili posebno dovoljenje, ki bo ekvivalent kategoriji C1 in bodo lahko ta vozila potem tudi vozili. Seveda smo s predlogom tudi zagotovili, da bodo lahko gasilci in vsi ostali z veljavnim opravljenim zdravniškim pregledom potem šli na to dodatno izobraževanje. Tudi tukaj smo jim šli naproti. To je bil predlog Gasilske zveze Slovenije in so bili navdušeni nad tem predlogom. S tem predlogom sprememb in dopolnitev smo se dotaknili tudi nekaterih drugih zadev, predvsem opravljanja zdravniških pregledov po izgubi vozniškega dovoljenja, kar pomeni, da odpravljamo krajevno pristojnost za opravljanje zdravniških pregledov. Ker so imeli kandidati po izgubi vozniškega dovoljenja zaradi čakalnih vrst in ostalih težav probleme, smo sedaj to tegobo odpravili, tako da bo moč opravljati te zdravniške preglede tudi izven kraja svojega bivanja. Vemo, da je samo dobrih deset zdravnikov takih, ki opravljajo te preglede. Moram reči, da so te glavne, bistvene zadeve, ki smo jih vključili, tisto, kar si je želela Gasilska zveza in kar so si želeli operativni gasilci, gorski reševalci, jamarski reševalci, podvodne reševalne službe in na koncu koncev tudi policisti. Treba je še poudariti, da bo opravljanje dodatnega usposabljanja prav posebej namenjeno za vožnjo teh specialnih vozil, tako da bodo kandidati, ki bodo to dovoljenje pridobili, tudi dejansko zelo dobro usposobljeni za vožnjo teh vozil, kar prej, ko so v avtošoli sicer delali kategorijo C1, niso bili. To dovoljenje bo potem veljalo pet let, na pet let pa se bo to dovoljenje tudi podaljševalo. Moram reči še enkrat, da bomo s tem predlogom spremembe zakona naredili dobro delo, veliko delo za vse te ljudi, ki nas dnevno rešujejo in skrbijo za našo varnost, nas torej rešujejo. Moramo reči, da smo jim lahko vedno tudi zelo hvaležni. Še enkrat hvala lepa tudi sopredlagateljici poslanki Janji Sluga, ki se je v imenu koalicije sestajala z menoj in smo potem skupaj ta predlog oblikovali do te mere, da bo tudi sprejet. Prav tako je bila razprava zelo dobra v Državnem svetu in brez glasu proti je tudi Državni svet sprejel naš predlog. Toliko z moje strani. Upam, da bo še kakšen zakon na tak način, s tako veliko podporo tudi v prihodnje sprejet. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za dopolnilno obrazložitev. Pristojno matično delovno telo je Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Besedo predajam podpredsedniku mag. Andreju Rajhu. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 9. seji 5. junija kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o voznikih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanima Borisom Doblekarjem in Janjo Sluga. V imenu predlagatelja sta poslanka Janja Sluga in poslanec Boris Doblekar poudarila, da je ključni cilj predlaganega zakona prostovoljnim gasilskim enotam omogočiti večjo operativno pripravljenost v primeru nesreč. Predlog zakona bo tako omogočil, da lahko tudi manjša gasilska vozila kategorije C1 ter manjša gasilska vozila kategorije B vozijo operativni gasilci, ki bodo imeli vozniško dovoljenje za vožnjo motornih vozil kategorije B in veljavno potrdilo o usposobljenosti za vožnjo teh vozil. Pri tem bi ta izjema veljala le za čas opravljanja gasilske službe in zgolj na območju Republike Slovenije, razen če ta ne bo sklenila bilateralnih sporazumov z državami, kjer veljajo podobne izjeme, kot je to na primer v Avstriji ali Nemčiji. Predlagana izjema bo tako izboljšala operativno pripravljenost gasilcev ob pogoju, da pristojno ministrstvo natančno predpiše program usposabljanja, ki mora biti po vzoru Slovenske vojske in v skladu z usmeritvijo Gasilske zveze Slovenije strogo prilagojen potrebam gasilcev v okviru pristojnosti Uprave za zaščito in reševanje in njenih obstoječih evidenc v okviru informacijskega sistema Vulkan. Zaradi načela enakosti pred zakonom se enaka izjema ureja tako za prostovoljne kot za poklicne gasilce, voznike reševalnih in specialnih vozil za izvajanje nujne medicinske pomoči in intervencijskih vozil civilne zaščite, gorske, jamarske ter podvodne reševalne službe na ravni države in mobilne enote ekološkega laboratorija, katerih največja dovoljena masa presega 3500 kilogramov. Državna sekretarka na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Nina Mauhler je poudarila, da Vlada podpira temeljni cilj, ki ga zasleduje predlog zakona. V zvezi z rešitvami, s katerimi se določajo izjeme pri vožnji manjših gasilskih vozil, reševalnih vozil in intervencijskih vozil civilne zaščite, pa predlaga, da se med izjeme uvrsti tudi vozila policije, namenjena izvajanju operativnih nalog policije. V zvezi s predlagano rešitvijo, da bi Uprava za zaščito in reševanje izvajala program usposabljanja in preverjanja usposobljenosti voznikov za vožnjo navedenih motornih vozil, je posebej izpostavila mnenje Vlade, da bo imel predlog zakona posledice za državni proračun in druga javna finančna sredstva, saj ta namreč ne razpolaga z zadostnim številom strokovno usposobljenega kadra za izvajanje teh nalog. Prav tako za ta namen trenutno nima zagotovljenih organizacijskih in prostorskih pogojev. Podporo predlogu zakona sta podali tudi Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj ter Gasilska zaveza Slovenije. V kratki razpravi je bila s strani razpravljavcev izražena podpora predlogu zakona, izraženo pa je bilo nestrinjanje s predlogom Vlade, da naj bi postopek izbire izvajalca programa usposabljanja in preverjanja usposobljenosti voznikov vodila Javna agencija za varnost prometa in da bi tovrstno izobraževanje preko te agencije prevzele šole vožnje, ki tovrstnih vozil ne posedujejo. Poudarjeno je bilo tudi, da usposabljanje sicer ne bo povsem brezplačno in na stroške države, da pa bodo stroški neprimerno nižji, kot so za pridobitev vozniškega dovoljenja kategorije C1. S tem v zvezi tudi ne bodo nastale večje finančne posledice za državni proračun. Po opravljeni razpravi je odbor sprejel vse vložene amandmaje poslanskih skupin predlagateljic predloga zakona in v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala za predstavitev, gospod podpredsednik. Besedo dajem še predstavnici Vlade državni sekretarki gospe Nini Mauhler. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da podam kratko stališče Vlade Republike Slovenije do predloga zakona, ki ga pravkar obravnavamo. Vlada Republike Slovenije v celoti podpira temeljni cilj, ki ga zasleduje dopolnjen Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o voznikih, to je določitev pogojev za vožnjo manjših gasilskih vozil, vozil policije, reševalnih vozil in intervencijskih vozil civilne zaščite. Vlada Republike Slovenije tako podpira vse poglavitne rešitve, kot so: določitev, da so v ukrep prepovedi ponovnega vpisa v register šol vožnje oziroma zaposlitve strokovnega vodje šole vožnje, ki je bil zaposlen v izbrisani šoli vožnje, zajete vse težje nepravilnosti, določene v tretjem odstavku 20. člena Zakona o voznikih; ukinitev krajevne pristojnosti za opravljanje kontrolnih zdravstvenih pregledov; zavrnitev začasno odvzetega vozniškega dovoljenja; odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja ter izbris določenega števila kazenskih točk; ukinitev roka veljavnosti zdravniškega spričevala o opravljenem kontrolnem zdravstvenem pregledu; določitev, da posebna zdravstvena komisija po opravljenem zdravstvenem pregledu izda zdravniško spričevalo o telesni in duševni zmožnosti kandidata za voznika ali imetnika vozniškega dovoljenja za vožnjo motornih vozil z obrazloženim mnenjem; črtanje pogoja vozniških izkušenj za vožnjo vozil s prednostjo višjih kategorij vozil, določenega v 102. členu Zakona o pravilih cestnega prometa. Skladno z besedilom dopolnjenega predloga novele Zakona o voznikih se tako določa, da bo potrdilo o usposobljenosti za vožnjo manjših gasilskih vozil, vozil policije, reševalnih vozil in intervencijskih vozil civilne zaščite izdano osebi, ki ni voznik začetnik, ki ima veljavno vozniško dovoljenje za vožnjo motornih vozil kategorije B, ki bo uspešno opravila program usposabljanja in preverjanja usposobljenosti za vožnjo vozil, pri čemer pa mora biti program usposabljanja primerljiv s programom usposabljanja za pridobitev vozniškega dovoljenja za vožnjo motornega vozila kategorije C1, in je telesno in duševno zmožna za vožnjo motornega vozila, za vožnjo katerega se bo usposabljala. Program usposabljanja in preverjanja usposobljenosti voznikov za vožnjo vozil bo, kot je bilo danes že povedano, izvajala Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje, slednja pa bo tudi izdajala potrdila o opravljenem programu usposabljanja in preverjanja usposobljenosti voznikov ter vodila evidenco o opravljenem programu usposabljanja in preverjanja usposobljenosti ter izdanih potrdil o usposobljenosti vozil. V zvezi z vsemi nalogami, ki jih na podlagi dopolnjenega predloga novele Zakona o voznikih prevzema Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje, Vlada Republike Slovenije posebej poudarja, da bo ta predlagana rešitev lahko imela posledice za državni proračun in druga javnofinančna sredstva, saj v tem trenutku Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje za izvajanje teh predlaganih nalog žal ne razpolaga z zadostnim številom strokovno usposobljenega kadra ter trenutno tudi nima zagotovljenih organizacijskih in prostorskih pogojev za delo. Hvala.
Hvala, gospa državna sekretarka, za vaše stališče. Ker je Državni zbor na 7. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ENERGETSKEGA ZAKONA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Zakon je v obravnavo zboru predložila Vlada in zato predajam besedo predstavnici ali predstavniku Vlade. Vidim, da želi govoriti mag. Bojan Kumer. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Energetskega zakona. Sprejetje te zakonske novele je pomembno tako za državo kot za državljane kot tudi za končne odjemalce električne energije in zemeljskega plina. Razlogov za sprejetje novele je več, še posebej pomembno pa je v tem trenutku to, da Evropska komisija Sloveniji očita nepravilen prenos dveh direktiv, to je Direktive o energetski učinkovitosti stavb in Direktive o energetski učinkovitosti. S to novelo prav to odpravljamo. Zakon je potrebno uskladiti tudi zaradi odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije iz leta 2016 in zaradi uskladitve s Smernicami o državni pomoči za varstvo okolja in energijo za obdobje 2014–2020. Poleg tega pa predlog novele vsebuje še druge ravno tako pomembne spremembe, s katerimi se odpravljajo pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri izvajanju trenutno veljavnega Energetskega zakona, oziroma anomalije, ki jih je potrebno odpraviti tako v korist trga kot v korist odjemalcev ter ostalih udeležencev energetskega trga. Predlog novele daje tudi zakonske podlage za marsikatero izboljšavo obstoječih sistemov. Zakon, ki je danes pred vami, vsebuje določbe, za katere Vlada verjame, da so dobre in strokovno utemeljene. Dovolite, da v uvodu nekaj njih na kratko izpostavim. Na področju električne energije in zemeljskega plina se briše pojem redni cenik, s čimer bo Agenciji za energijo omogočeno, da bo lahko vodila primerjavo vseh cenikov dobaviteljev in ne samo rednih cenikov, kot je to določeno sedaj. Izrecno se izpostavi, da je zavajajoč in nepošten način prodaje električne energije in zemeljskega plina prepovedan tudi preko posrednikov, s čimer bodo dobavitelji spodbujeni k poštenemu načinu odprodaje. Dodaja se ustrezna zakonska podlaga za obdelavo osebnih podatkov v sistemu naprednega merjenja, s čimer se zakon usklajuje z uredbo GDPR z ustrezno zakonsko osnovo. Daje se ustrezno zakonsko podlago za sprejetje uredbe, s katero bo Vlada Republike Slovenije določila vrsto naprav za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov energije in soproizvodnje toplote in električne energije, za katere ni potrebno gradbeno dovoljenje. Predpisuje se ustrezna zakonska podlaga za samooskrbo z električno energijo, proizvedeno iz obnovljivih virov energije. Samooskrba se sicer že izvaja od začetka leta 2016 na podlagi Uredbe o samooskrbi z električno energijo iz obnovljivih virov energije, a obstoječa uredba ni bila dovolj jasna, predvsem pa ni bila dovolj ambiciozna, zato je Vlada s sprejetjem nove uredbe letos marca ta ukrep še izboljšala in samooskrbo omogočila tudi državljanom, ki te možnosti do sedaj niso imeli. Te vsebine pa je potrebno urediti tudi na zakonski ravni. Razširi se nabor upravičenih vlagateljev vlog za razpise Agencije za energijo za dodelitev sredstev iz podporne sheme za obnovljive vire energije, tako da se izkoristi ves možni potencial družb, ki postavljajo naprave na obnovljive vire energije na način, da lahko tudi oni kandidirajo na poziv Agencije s projekti, ki jih nameravajo izvesti v sodelovanju z investitorji. Predlog novele sledi evropskim trendom prehoda v nizkoogljično družbo in pomeni pomemben korak k usklajenosti z evropskim pravnim redom ter aktivnemu vključevanju okoljsko ozaveščenih odjemalcev v ta proces. Verjamemo, da predlog novele za državljane, okolje in energetski sektor prinaša veliko dobrega, in upam tudi na vaše enako spoznanje ter podporo. In na koncu: Vlada Republike Slovenije na podlagi 138. člena Poslovnika Državnega zbora predlaga Državnemu zboru, da na isti seji opravi še tretjo obravnavo predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala, državni sekretar, za vašo predstavitev. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Gospod podpredsednik mag. Andrej Rajh, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod predsednik. Državna sekretarja, poslanke in poslanci! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 11. nujni seji 5. 6. 2019 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Energetskega zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Bojan Kumer poudaril, da je razlogov za sprejetje novele energetskega zakona več, predvsem pa je pomembno to, da Evropska komisija Sloveniji očita nepravilen prenos Direktive o energetski učinkovitosti stavb in Direktive o energetski učinkovitosti. Izpostavil je, da je Energetski zakon potrebno uskladiti tudi zaradi odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2016 in zaradi uskladitve s smernicami za državno pomoč za okolje in energijo v obdobju 2014–2020. Poleg tega predlog zakona vsebuje še druge manjše, a pomembne spremembe, s katerimi se odpravljajo pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri izvajanju energetskega zakona, oziroma anomalije, ki jih je potrebno odpraviti v korist trga, v korist odjemalcev, daje pa tudi zakonske podlage za marsikatero izboljšavo obstoječih sistemov. Predlog zakona med drugim vsebuje tudi zakonsko podlago za sprejetje uredbe, s katero bo Vlada določila vrste naprav za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov in soproizvodnjo toplotne in električne energije z visokim izkoristkom, za katere gradbeno dovoljenje ni potrebno. Uvaja se tudi zakonska podlaga za samooskrbo z električno energijo, proizvedeno iz obnovljivih virov energije. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Valentina Marolt je poudarila, da je Zakonodajno-pravna služba z vidika svojih pristojnosti podala pripombe k predlogu zakona, ki jim sledijo vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin, k nekaterim pripombam pa so bila s strani predlagatelja podana dodatna ustrezna pojasnila. Podpredsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Samer Khalil je poudaril, da komisija predlog zakona podpira. Ob tem pa je poudaril, da je bilo na seji komisije v zvezi z vsebino predloga zakona izpostavljenih več vprašanj in mnenj, ki so povzeti v njegovem pisnem mnenju. V razpravi so bile izražene nekatere pripombe na predlagane rešitve k predlogu zakona zlasti iz Poslanske skupine Levica. Izraženo je bilo nasprotovanje rešitvi v 12. členu, ki uvaja plačevanje primarne regulacije, zaradi katere se cena električne energije končnega odjemalca ne bo spremenila, se bo pa na račun višjih stroškov sistemskega operaterja povečala omrežnina. Prav tako so izrazili nasprotovanje rešitvi v devetem odstavku 30. člena, ki spreminja definicijo pojma potrdilo o izvoru. Po njihovem mnenju je bil namreč prvotni namen uvedbe potrdila o izvoru olajšati trgovanje z električno energijo, proizvedeno iz obnovljivih virov, in izboljšati preglednost na trgu z električno energijo, predlagana sprememba pa med upravičence do potrdila vključuje tudi proizvajalce iz neobnovljivih virov energije, kar pomeni, da bodo tudi ti lahko na ta način povečali svoje prihodke. Glede na to, da gre v teh primerih za način proizvodnje, ki močno obremenjuje okolje, bi bilo treba po njihovem mnenju to določbo iz predloga zakona črtati. S strani Poslanske skupine SDS pa je bila podana splošna ocena, da v Sloveniji obstaja soglasje, da je treba vložiti maksimalne napore v investicije za pridobivanje čim večje količine električne energije iz obnovljivih virov, vendar se ob tem postavlja vprašanje, na kakšen način se bo te cilje doseglo, če Vlada hkrati opušča vsakršnokoli možnost gradnje hidroelektrarne na reki Muri. Izraženo je bilo prepričanje, da se z vetrno in sončno energijo ciljev na področju OVE gotovo ne bo dalo doseči. Poleg tega je bilo izraženo mnenje, da predlog zakona ne prinaša koristi za uporabnike, saj zanje ne prinaša debirokratizacije na področju trga in distribucije za električno energijo. V zvezi s pomisleki in pripombami na predlagane rešitve v predlogu zakona, ki so bili izpostavljeni v razpravi, je dodatna pojasnila in odgovore podal državni sekretar mag. Bojan Kumer. Po razpravi je odbor sprejel vse amandmaje koalicijskih poslanskih skupin in amandma Poslanske skupine Levica k 12. členu ter nato v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora še o vseh členih glasoval skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala, gospod podpredsednik, za predstavitev stališča. Ker je zbor na 8. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, prestavitev stališč poslanskih skupin ni možna, zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. junija 2019. Tako dajem v razpravo 12. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SDS, SMC, SAB in Desus. Ali želi kdo razpravljati? [[Da.]] Začenjamo s prijavami. Kot prvi imate besedo, gospod Dušan Šiško, pripravite pa se, mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala. Spoštovani vsi prisotni! Videti je, da se vrtimo okoli enih in istih členov. Pri enih gre bolj za lepotne popravke, pri drugih se pa vidi, da vztrajajo pri istem členu, ki ni šel skozi glasovanje na matičnem delovnem telesu. Kar se tiče potrdil o izvoru, se zavedamo, da gre pri tej stvari za nek tržni mehanizem oziroma marketinško potezo, v kateri pa mi ne vidimo neke negativne konotacije, saj lahko proizvajalci OVE poleg elektrike prodajajo še potrdila o izvoru, dobavitelji pa z njimi dokazujejo, da je bila pač dobavljena električna energija proizvedena iz obnovljenih virov energije ali v soproizvodnji z visokim izkoristkom. Res je tudi, da se jih več kot 50 % proda v tujino, kar verjetno ni slabo, če mi nismo znali z njimi rokovati na konstruktiven način. V 90. letih prejšnjega stoletja so se pojavili prvi ponudniki tako imenovane zelene energije. To pomeni, da pridobivamo električno energijo iz obnovljivih energetskih virov, kot so hidroelektrarne in sončne elektrarne. Število teh v zadnjem času strmo narašča predvsem v Evropi. Kaj pa pri nas? Takšne elektrarne ne zahtevajo velikih posegov v prostor in se v največji meri zlivajo z naravo in okoljem, kar je v redu po eni strani, na tem mestu pa se lahko vprašamo, zakaj ni zaživela akcija zelena energija v Sloveniji, kaj je bilo narobe, da stvar danes ne funkcionira. Ko je govora o razširitvi definicije potrdil o izvoru, se moramo zavedati, da je treba ljudem omogočiti izbiro pri posameznem viru energije, pa magari gre za fosilna goriva ali jedrsko energijo. EKS podpira razpravo o nadaljnji rabi jedrske energije, pri čemer bo treba upoštevati tudi dolgoročno konkurenčnost in zanesljivost oskrbe z energijo ter seveda tveganja, politično in ekonomsko tveganje odločitve o jedrski energiji, ekonomsko tveganje majhnega števila obratovalnih ur, ko bo energijo morda sploh mogoče prodati, ter varno obratovanje. Pričakujemo, da bo pot do odločitve o dolgoročni rabi jedrske energije preko odločanja javnosti celovita in bo vključevala odprto razpravo o povezanih tveganjih in morebitnih drugih alternativah, vključno z makroekonomskimi posledicami. Imamo pa tudi degradirano okolje zaradi premogovnika Velenje, Teš 6 in tako dalje, ki bi ga bilo potrebno zapreti čim prej, če se ne bo uredila sanacija onesnaževanja. Poraja pa se nam vprašanje, kaj bo recimo čez ne vem koliko let z obnovljivimi viri energije, ko bodo enkrat odslužili svojemu namenu, ko bodo dotrajani ali podobno, pa bomo spet na tisti točki, ko se bomo spraševali, kje določene zadeve skladiščiti. Kar se tiče drugega amandmaja, smo za to, da se črta naštevanje sistemskih storitev, kajti slednje so podrobno navedene v sistemskih obratovalnih navodilih sistemskega operaterja prenosa električne energije iz 144. člena EZ-1 in tudi v omrežnih kodeksih. Živimo v času, ko je iz dneva v dan vse več novih naprednih tehnologij, kot so virtualne elektrarne, sodobne kompenzacijske naprave, hranilniki električne energije, infrastruktura za električna vozila, in še bi lahko našteval. Zato se od elektrooperaterjev zahteva, da spodbujajo vključevanje le-teh, da se zagotavljajo sistemske storitve. Zaradi vsega tega je razumljivo, da operaterji omrežja pogosto čutijo odpor do novosti, zato je ključnega pomena strokovno vodenje projektov. Strokovni javnosti je potrebno podrobno prikazati primere dobre prakse, ki jih lahko vidimo v tujini. Tehnologije pametnih omrežij še niso preverjene v praksi, zato je povsem realno, da bo pri uvajanju prihajalo do nepričakovanih težav. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate, mag. Andrej Rajh, pripravite se gospod Franc Rosec. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V razpravi se javljam kot Mariborčan in kot nekdo, ki poklicno izhaja s področja energetike. Vemo, da je sistem energetike pred številnimi izzivi, prihaja digitalizacija, informatizacija. Zavezali smo se, da bomo prišli v brezogljično družbo. Vemo pa, da je slovenski energetski miks sestavljen dobro in kvalitetno. Trenutno ga sestavlja približno 30 % hidroenergija in drugi manjši deleži obnovljivih virov energije, približno 30 % termoelektrarne in 30 % jedrska elektrarna Krško. Pri tem se pa moramo zavedati, da se bo 70 % teh proizvodnih virov do leta 2050 iztekla življenjska doba, hkrati se bo pa zaradi elektrifikacije prometa poraba električne energije povečala. In mi bomo morali kot družba najti družbeni konsenz, kako na ekonomsko in okoljsko družbeno sprejemljiv način nadomestiti te vire. Zato tudi z eno rezervo gledam zahteve po predčasni ukinitvi Termoelektrarne Šoštanj, saj bi to v energetskem sistemu pomenilo hude težave, lahko pa bi pomenilo tudi celo unovčitev državnega jamstva, in vemo, kaj se zgodi, ko se unovči državno jamstvo, Evropska komisija je pri tem neizprosna. Žalosti me, da se na delo rudarjev na nek način gleda zviška, kot da v bistvu povzročajo škodo in kot da je njihovo delo potrebno subvencionirati. Vedeti moramo, da po drugi strani brezskrbno že več kot sto milijonov evrov letno namenjamo za subvencioniranje fotovoltaike, da se še določeni stroški skrijejo tudi v stroške distribucijskih podjetij, ki morajo za vsak kilovat fotovoltaične elektrarne nameniti od 400 do 700 evrov za stabilizacijo omrežja. Za vsako gospodinjstvo, ki si na streho postavi sončno elektrarno, to pomeni, da se stroški v znesku do 7 tisoč evrov socializirajo med vse državljane in državljanke, tudi tiste najranljivejše, upokojence, delavce, samohranilke. Prav tako bi rad poudaril, zakaj je statistični prenos potreben. Potreben je v primeru, če ne bomo dosegli okoljskih ciljev, če ne bomo mogli zaradi okoljskih omejitev umestiti novih proizvodnih enot v prostor. Prav tako pa bi rad poudaril, da sistem fotovoltaike deluje po principu statističnega prenosa, saj v omrežje daje elektriko takrat, ko jo rabi, tudi viške iz omrežja, ponoči pa jemlje energijo, ki jo potrebuje, in takrat, ponoči, sta na voljo samo jedrska energija in termo energija. Torej gre za eno preknjiženje sončne energije v termalno in jedrsko energijo. Odjemalcem je treba tudi pojasniti, na kakšen način fotovoltaični sistem deluje. Trenutno je inštaliranih za okrog 260 megavatov moči teh elektrarn. To je približno, kar se nazivne moči tiče, enako kot jedrska elektrarna Krško, s tem da jedrska elektrarna Krško lahko obratuje osem tisoč ur na leto, fotovoltaika pa približno tisoč ur in je nepredvidljiva, saj se dolžina dneva in noči dnevno spreminja, spreminjajo se vremenske razmere in tudi letni časi. Ravno zaradi te neugodne kombinacije, ki izhaja iz obnovljivih virov, iz predvsem teh nestanovitnih obnovljivih virov, kot sta fotovoltaika in veter, moramo v Sloveniji viške in manke energije uravnavati, in to pomeni, da gre za zagotavljanje primarne regulacije, sistemske storitve, ki jo danes v Sloveniji edini zagotavljata Dravske elektrarne Maribor in Soške elektrarne Nova Gorica. Torej, morate si predstavljati, vsi si predstavljamo, to pomeni, da morajo te firme dnevno in hipno ustavljati in zaganjati stroje. To je približno tako – vsi smo bili v avtošoli – kot ko smo se učili speljevati. Vsi vemo, kaj se zgodi, ko se učenec uči speljevati avto – vonj zavor, sklopke nam je vsem poznan in tu nastane škoda. Za zamenjavo te škode je potrebno delo. Delavci in ta podjetja v teh okoljih morajo za opravljeno delo in za storitve in za škodo, ki pri tem nastane, dobiti plačilo, in to plačilo bo prišlo iz omrežnine, ki jo zdaj dobi plačano podjetje ELES. Tako da ne gre za podražitev elektrike, ampak gre za čiste račune in čisti računi so osnova za dolgo in zdravo prijateljstvo. Kar se pa tiče potrdil o izvoru – kot Mariborčan si želim kupovati energijo iz Maribora in iz dravske verige. V Mariboru imamo tudi termoelektrarno, toplarno, in jaz si tudi želim to elektriko kupovati. Moramo se zavedati, da obnovljivih virov ni na voljo 24 ur na dan, sonce ni na voljo 24 ur na dan, hidroelektrarne tudi ne proizvajajo električne energije 24 ur na dan in jaz si ne želim lagati, da bom pa s statističnim preknjiženjem fotovoltaične energije v termoenergijo brezogljičen. Ene zadeve so pač potrebne. Mislim, da kar se energetike tiče, ne smemo biti populistični. Menim, da so rešitve, ki jih je ministrstvo prikazalo, ustrezne. Tudi kot ocenjevalec Evropske komisije za te projekte lahko potrdim, da so take rešitve trajnostne, da se odvijajo v najbolj razvitih državah Evropske unije, in bom zato predloge Vlade podprl. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate, gospod Franc Rosec, pripravite se, mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala za besedo. O energetiki mislim, da smo že kar nekaj rekli, pa mislim, da bomo v prihodnosti še dosti več povedali. Da je tisto dober razpored energetskih virov oziroma napajanja našega omrežja, enkrat bi rekel iz hidro virov, enkrat iz termo, enkrat iz jedrske, se bo nekje v prihodnosti moral spremeniti v malo večji delež OVE. To, kako, na kakšen način bomo do teh OVE prišli, mislim, da bo debata še tekom leta in kaj več. Ampak če se obrnemo samo na ta 12. člen, na predlog Vlade, ki je. Mi vemo, da je treba zagotavljati energijo v omrežju, ker vsakega uporabnika na koncu zanima, koliko je položnica na koncu meseca in da ima energijo vedno na voljo. Od kod pride, ali pride včasih iz vodnega vira, iz fotovoltaike ali pa jedrske, to dejansko veliko končnih uporabnikov ne zanima. Vemo, da so, da sistem deluje nemoteno, zanesljivo, potrebne neke sistemske storitve. Te storitve mora nekdo tudi zagotavljati. Če imamo srečo, da jih lahko zagotavljamo v sami državi, je to najcenejše, če pa nimamo teh virov, jih moramo kupiti na trgu zunaj, kar pa včasih predstavlja kar finančni strošek. Tu mislim predvsem na terciarno rezervo. Vemo, da ta rezerva v Sloveniji ni zadostna, jo je, kolikor je imamo, ampak v celoti pa ne zadostuje. Največ je bilo polemike okrog primarne regulacije. Primarna regulacija je, bi rekel, kar en – navzven se sliši kot neka velika zadeva, ampak tisti, ki malo poznamo delovanje teh energetskih sistemov, vemo, da je to tako, kot da bi ti, ko voziš avto, nenehno spreminjal gas pa šaltal. Se pravi, ti neke zadeve spreminjaš, zadeve se trošijo in jih je treba tudi vzdrževati. Tisti, ki te sistemske storitve nudi, ima dejansko tudi strošek, ki mu ga do sedaj nihče ni priznal oziroma ni imel plačanega. Glede na to, da je tudi energetika izpostavljena nekim tržnim razmeram pa delovanjem, je na koncu, ko se zahteva, da je treba stroške vzdrževanja zniževati, mogoče to, da se te sistemske storitve oziroma predvsem ta primarna regulacija enkrat reši, da se dejansko ponudniku, ki bo to nudil, priznajo neka sredstva, kar je, bi rekel, nek razvoj oziroma pogled v pravo smer. Namreč če nekdo nekaj nudi, je tudi pošteno, da dobi za to neko plačilo. Seveda pa mora biti to plačilo iz nekega vira, ne da se na koncu prevali na končnega uporabnika. Zato menim, da je amandma ustrezen in v naši poslanski skupini temu amandmaju ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Kot zadnji imate besedo, mag. Matej Tonin. Izvolite.
Poslanke, poslanci, dober dan! Elektrika naj bi bila stvar prihodnosti, od tega je danes odvisno praktično vse, brez elektrike si ne znamo več predstavljati svojega življenja. Vse stvari naj bi šle v smeri digitalizacije, digitalizacija pa potrebuje električno energijo. Po tistem, kar pravi stroka, in po razpoložljivih podatkih naj bi v Sloveniji približno tretjino električne energije ustvarila jedrska elektrarna v Krškem, drugo tretjino termoelektrarna v Šoštanju, ostalo tretjino pa večinsko hidroelektrarne in še ostali manjši viri. Ko se ob Energetskem zakonu zelo velikokrat pogovarjamo o tem, kakšna bo naša energetska prihodnost, ali bomo šli v smeri čistejšega okolja, manjšega ogljičnega odtisa, vedno naletimo na številne ovire. To, da je Slovenija svetovna prvakinja v kompliciranju in birokratizmih, je že zimzelena tema, ker če se peljete kamorkoli na sever, pa tudi zdaj že marsikje na jugu, so vetrnice sestavni del nekega okolja. Pri nas imamo očitno edini tako neumne ptiče, da se ne znajo izogniti vetrnicam, in je to ena izmed pomembnih ovir, zaradi katerih vetrnice po Sloveniji ne stojijo. Zelo velikokrat se hvalimo s tem, kako je Slovenija polna vode, polna neke vodne energije, pa je tudi tukaj problem s hidroelektrarnami, čeprav je, roko na srce, to eden izmed učinkovitih in relativno zelenih virov energije. Pa tudi tukaj obstajajo številni sulci, ki potem ne bi vedeli, kako naprej in kako nazaj, če bi hidroelektrarne zrastle. Skratka, včasih se zapletamo v take nemogoče stvari, da postaja prihodnost vse manj jasna. Vedno bolj dobivam občutek, da so te stvari ustvarjene namerno, da so vse te komplikacije z obnovljivimi viri energije, s čistejšimi viri energije povzročene namerno, zaradi tega da lahko uspešno prosperirajo stare oblike ustvarjanja energije, kot je Termoelektrarna Šoštanj, ki je bila zgrajena na lažeh. V preteklih mandatih je bila edina Poslanska skupina Nove Slovenije, ki je takrat nasprotovala poroštvenemu zakonu o Teš 6. To je bil praktično še zadnji trenutek v procesu izgradnje Teš 6, ko bi se ta lažnivi, predvsem pa nerentabilni projekt dalo ustaviti. Takrat so nas seveda napadli z vseh strani. Številne piar agencije so se organizirale, nas zmerjale, nas blatile po različnih časopisih in medijih, no, na koncu je ta Teš 6 nastal. Danes ustvarja izgubo in še enkrat se je potrdilo, da je nastal na lažeh. Nikoli ne bom pozabil, ko sem bil mlad poslanec, ko smo tukaj debatirali o tem, ali bo sprejet poroštveni zakon za izgradnjo Teš 6, in je bil eden izmed pogojev takratnega ministra, da cena tistega premoga ne sme biti, mislim, da 2,25 evra na gigadžul. Promotorji tega projekta so izjemno hitro iznašli papir, ki je te stvari potrjeval in marsikomu v tej hiši potem omogočil, da je glasoval za ta zakon – mi ne, kot sem dejal. Ampak, seveda, to je bil samo papir, mrtva črka na papirju, lažni dokument, ki dejansko ne drži, in danes se to potrjuje. Posledice so danes vidne. Tudi ta energetski zakon je ena izmed stvari, ki jih sprejemamo tudi zaradi Teša, tudi zaradi tega, ker Teš posluje negativno. Takrat, ko smo pred leti govorili o tem, da bo Teš posloval z milijonsko izgubo, so nas imeli vsi za čudake. Danes je to praksa, danes se kaže, da so tukaj milijonske izgube, in treba je najti nek način, kako se bo te milijonske izgube pokrivalo. In našel se je v tej primarni regulaciji. Da ne bo pomote, primarna regulacija je seveda potrebna, tudi nekaj stane, dejstvo, ki ga je potrebno tudi povedati, pa je, da doslej te primarne regulacije nismo plačevali zaradi tega, ker so Teš 6 pa nuklearna elektrarna in še kdo ustrezno poslovali, zaradi tega da tega stroška ni bilo potrebno posebej zaračunavati. Danes, ko so poslovni izidi negativni, je to potrebno in v tej luči je treba tudi gledati to primarno regulacijo.
Hvala, gospod poslanec. Lahko ugotovim, da zaključujemo razpravo o tem amandmaju? Ugotavljam, da ne, tako da še enkrat odpiram. Repliko imate? Izvolite, imate jo.
Hvala lepa. Rad bi repliciral kolegu Toninu. Primarno regulacijo v Sloveniji zagotavljajo Dravske elektrarne in Soške elektrarne Nova Gorica. Z zagotavljanjem tega so povezani stroški, je potrebno delo in prav je, da ljudje in firme, ki to zagotavljajo, dobijo za opravljeno delo in storitve plačano. Ni prav, da nekdo dela brez plačila. Hvala lepa.
Hvala za vašo repliko. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, začenjamo postopek prijave. Kot prvi imate besedo, gospod Franc Trček, pripravite se, gospod Luka Mesec. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa za besedo. Bom relativno kratek, čas je ta randomize, ne dela tako, kot bi hotel. Seveda nimam težav s primarno regulacijo in seveda sem vesel, da se zagotavlja tudi iz Maribora, iz Dravskih elektrarn, imam pa težave s tem, da se to prevaja v denarnico »opatopa omic«, če se tako odkrito izrazim. Ker je neka debata malo bolj na široko pa malo bolj počez – že v jeseni 2014 je takrat še Združena levica imela tukaj znotraj javno razgrnitev mnenj o energetskem konceptu Slovenije, zdaj smo že pred parlamentarnimi počitnicami 2019, to še vedno ni spisano. Neko celo vrsto vprašanj smo postavljali tudi okoli drugega bloka nuklearke, ki se je nekako po tiho delal prejšnji mandat. Ta mandat ena redkih ne ponesrečenih izjav premierja Šarca v tistim intervjuju za portal Pod črto je njegov statement o nuklearni elektrarni 2 oziroma o drugem bloku nuklearke. Seveda nisem iz teh strok, ampak podobno kot šef Elesa ne govorim o zadevah počez. Mi pozabljamo, da je pomembna tudi robustnost energetskega sistema, to nekako jemljemo kot zdravo za gotovo, če uporabim belokranjščino. In zdaj obstaja neka tretja zadeva okoli OVE. Dejansko države, ki mislijo same sebe, hočejo tudi iz čisto gospodarskega makroekonomskega smisla razvijati tisto, kar obvladajo, in tisto, kar proizvajajo. Mi zelo dobro vemo, da so Kitajci z dampingom sesuli solarno zadevo. Že večkrat sem tukaj ponavljal, da v Sloveniji znamo delati dobre turbine, očitno pa naš MGRT nikoli ni bil v zadostnem smislu to, kar bi to ministrstvo moralo biti – za gospodarski razvoj in tehnologijo. Če vlečem malo metaforo, ni znanstvena fantastika narediti, bom rekel v ljudskem jeziku, kavni mlinček, ki bi ga lahko umestili na neki potok, manjši vodotok, ki bi lahko proizvajal električno energijo. Eles ima kar nekaj dokaj resnih raziskovalnih projektov, tudi z Japonci zelo dobro sodeluje. Bom rekel, znanje imamo, imamo ljudi, ki znajo te zadeve delati, in na ta način se tudi zagotavlja ekološki vidik. Veste, vedno znova je potem nekdo – kaj? Ekoterorist, da ni treba, po domače povedano, v neko dolino priti z bagri, buldožerji, razdreti pol doline, ampak da se te zadeve umeščajo. Rekel bi, da bi to morala biti že 20 let nazaj razvita in testirana tehnologija, ampak mi tega še vedno nimamo. Dejansko, ko se pogovarjamo o energetiki, veste, je podobno, kot ko se pogovarjamo o zdravstvu. Eno je politika in politike si seveda ne morejo kot nabor želja, z vsem dolžnim spoštovanjem do vseh strok in partikularnih interesov, pisati sami. Seveda, odgovornost politike pa je, da se kot dejansko specializirani laiki za vse podučimo o zadevah, da nekako ne lapamo nekaj počez. Toliko zelo na kratko. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate, gospod Luka Mesec, pripravite se, mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Opredelil se bom do obeh amandmajev, koalicijskega in našega. Podobno kot Franc Trček bi tudi jaz začel s tem, da imamo v Sloveniji enega najbolj robustnih elektroenergetskih sistemov – je eden od najbolj zanesljivih na svetu – in v tem smislu ne vidimo potrebe po spremembah, kot je uvajanje plačljive primarne regulacije. Ta je zdaj za končne uporabnike brezplačna, je pa res, da jo proizvajalci električne energije, se pravi tiste elektrarne, ki jo zagotavljajo, vračunajo v svojo ceno storitve, ki jim jo mora plačati sistemski operater. Kar bi se zgodilo, če bo amandma koalicije sprejet – opozarjam, na odboru je padel, glasovali smo proti, poslanke skupne Levica, SNS, SDS in NSi, mislim da – kar se bo zgodilo, če bo danes zakon vrnjen v prvotno obliko, je, da bo primarna regulacija postala plačljiva, stroški, ki jih bo povzročila za končne odjemalce, pa še niso znani. Direktor Elesa gospod Mervar je lani, ko je bilo to poskušano prvič, govoril, da bo teh stroškov tam milijon pa pol letno, letos je to oceno že povečal na 2 milijona in pol letno, skratka, ni jasno, se bo pa najverjetneje prej ali slej to poznalo na položnicah, kot je Franc Trček prej opozoril. Druga stvar, ki je tukaj problematična, je, da niso samo hidroelektrarne tiste, ki zagotavljajo primarno regulacijo, ampak je tudi termoelektrarna oziroma termoelektrarna je znotraj sistema Holdinga slovenske elektrarne tista, ki proizvaja minus, torej se bo lahko preko transferja v Holdingu ta strošek s položnic prilil prav tja. Na to smo opozarjali in so opozarjali tudi mediji že prvič, ko je bila ta sprememba na dnevnem redu, to je bilo konec leta 2017, in danes se zgodba ponavlja. Tukaj bom odprl drugo temo in drugi amandma. Prej sem rekel, da je slovenski elektroenergetski sistem eden od najbolj robustnih, torej ne rabi takih sprememb, kot je uvajanje plačljive primarne regulacije. Ima pa problem – jaz se ne strinjam s tem, da je miks slovenske elektrike trenutno dober, mislim, da je preveč črn. Vsaj tretjina pride iz premoga in ta del bo treba čim prej izbrisati. K temu nas ne kličejo samo mednarodne konvencije, ki smo jih podpisali, zadnji v vrsti je pariški podnebni sporazum, k temu nas sili podnebna slika sveta kot taka. V tem smislu smo v Levici že na odboru predlagali amandma – in ga danes vlagamo ponovno – ki bi spremenil ta del zakona, kjer se govori o potrdilih o izvoru. Bom samo na kratko razložil, za kaj gre. Pred časom so s tem zakonom dobili proizvajalci električne energije možnost, da izdajajo kupone, distributerji te energije pa so lahko zeleni del energije, se pravi tisti del, ki pride iz obnovljivih virov energije, prodajali v zelenih paketih. Se pravi, če bi kdo hotel imeti samo elektriko iz obnovljivih virov, bi lahko dobil ta zeleni paket. Problem je, da ta stvar ni nikoli zares zaživela. Od 50 do 70 % teh potrdil o izvoru v bistvu izvozimo, na domačem trgu pa ta politika ni nikoli zares zaživela oziroma prišla do učinkov. Zdaj v bistvu poskušajo z novim popravkom Energetskega zakona stvar reševati tako, da bi jo širili z obnovljivih virov energije na vse vire energije. Razlog za to je, da naj bi s tem stvar končno spravili v življenje, ampak kar mislimo v Levici, da se bo zgodilo, je, da se bo prvotni namen te politike, se pravi možnost posebnega brandinga zelene energije, spremenil v to, da bodo lahko elektrodistributerji prodajali pakete kakršnekoli energije, ne vem, pač slovenska energija, pa je lahko notri celi miks, vključno s Tešem, jedrska energija in tako naprej. Skratka, mi vidimo smisel predvsem v tem, da se ohrani to, kar je bilo prvotno mišljeno, to je pač podpora, dodaten branding zeleni energiji tako s stališča osveščanja ljudi in možnosti izbire kot stališča subvencioniranja ali pa nekako nagovarjanja ljudi k temu, da prispevajo malo več, zato da se gradijo obnovljivi viri energije. S tem bomo dobili potreben pospešek pri gradnji teh obnovljivih virov. Tukaj moram opozoriti, da bomo en cilj v kratkem najverjetneje zgrešili, namreč, Slovenija se je v okviru Direktive o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov zavezala, da bo do leta 2020 dosegla 25 odstotnih točk deleža obnovljivih virov energije. Zdaj ga dosegamo 21 in pol in nič ne kaže, da se bo to popravilo. V zadnjih letih smo glede obnovljivih virov energije napredovali zgolj za odstotek. Jaz mislim, da moramo v prihodnosti vse napore vlagati v to, da se možnost izkoriščanja obnovljivih virov energije čim bolj izkoristi. Za to pa ne bodo dovolj samo državne investicije, treba bo prepričevati tudi ljudi, a) da sami vlagajo, kar smo mi predlagali s tako imenovanim net meteringom, ki je zdaj v zakonu, in ta del pozdravljamo, b) da kot odjemalci, seveda če so pripravljeni plačati malo višjo ceno za električno energijo, tudi s tem pripomorejo k širitvi obstoječih kapacitet obnovljivih virov energije v Sloveniji. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate, mag. Matej Tonin, pripravite se, gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Evo, pa se je končno našla tudi tema, kjer se z Levico popolnoma strinjamo, in to je, da je treba staviti na obnovljive vire energije, kjer je predvsem ključno, da se v naši zakonodaji odpravljajo vsi birokratizmi, ki obstajajo. Če začnemo z malimi hidroelektrarnami, bomo naredili že veliko. To je ena stvar. Kar se pa tiče primarne regulacije, obstajala je že v preteklosti, je izjemno pomembna in nujna, da sistem sploh lahko obratuje, ampak tudi do sedaj se je primarna regulacija plačevala. Plačevala se je pač z denarjem, ki ga je ta sistem ustvaril, in so znotraj tistega, kar so ustvarili, porabili tudi za primarno regulacijo in za vzdrževanje tega sistema. S tem amandmajem, ki ga koalicija predlaga, pa pač pove to, da se bodo zdaj ta primarna regulacija in ta lažnivi Teš in njegovi stroški prenesli na pleča vseh državljank in državljanov, in to je po mnenju Nove Slovenije napačno. Zelo enostavno. Ker če je edina stvar, ki jo vladna koalicija lahko najde in kjer išče rešitve, če imamo lažnivi Teš, ki ustvarja milijonske izgube, da te milijonske izgube ponovno prenesemo na vse državljanke in državljanke, čeprav so to investicijo enkrat že preplačali, je to enostavno narobe. Pravi pristop bi bil najti neke poti, kako ta Teš postopoma zapreti in ga nadomestiti s čistejšimi viri energije. To je poanta. To, kar predlagate vi, je pa pot v preteklost, ki je Nova Slovenija ne podpira.
Hvala. Gospa Mateja Udovč, izvolite. Pripravite se, gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo. Ne morem se strinjati s kolegom, ki je danes govoril, da si vsak uporabnik želi samo najcenejšo položnico in da mu električne energije nikoli ne bo zmanjkalo. Zakaj se pravzaprav s kolegom ne morem strinjati? Zato ker vsakodnevno gledamo različne interesne skupine, ki se zavzemajo za brezogljično družbo, v kateri živimo. Zato verjamem, da ti odjemalci, ki se tako zavzemajo za ukinitev Teša 6, ki se zavzemajo za ukinitev jedrskih elektrarn, hidroelektrarn, uporabljajo to možnost, da jemljejo zeleno električno energijo, se pravi iz obnovljivih virov. Sama zelo pozdravljam in se zavzemam, da bi bilo več električne energije iz obnovljivih virov. Ampak da se danes vrnemo na temo. Glavni razlog za sprejetje novele Energetskega zakona je nujna prilagoditev evropskemu pravemu redu, uresničitev odločbe Ustavnega sodišča in uskladitev s smernicami za državno pomoč za okolje in energijo. Poleg teh sprememb je v predlog zakona vnesenih tudi nekaj dodatnih določil, ki pa niso nujna. Eno izmed teh je sprememba definicije potrdila o izvoru. Trenutno veljavna zakonodaja definirala potrdilo o izvoru kot javno listino v elektronski obliki, ki dokazuje, da je določena količina električne energije proizvedena v soproizvodnji z visokim izkoristkom ali iz obnovljivih virov energije, predlog vladne novele pa to definicijo razširja. Vlada predlaga, da se omogoča izdajanje potrdil o izvoru ne le za električno energijo, ki je proizvedena iz obnovljivih virov energije, temveč tudi iz drugih, konvencionalnih virov, kot so: hidroelektrarna, jedrska elektrarna, termoelektrarna in podobno. Potrdilo omogoča pregledno sledenje in dokazovanje porekla elektrike ter posledično bo omogočalo večjo preglednost na trgu. Njegov glavni namen je olajšati trgovanje z elektriko, proizvedeno iz obnovljivih virov energije ali v soproizvodnji, predvsem pa izboljšati preglednost na trgu z elektriko. Predlagatelj oziroma Vlada pri tem omogoča potrošnikom, da bodo lahko izbirali, iz katerega vira bodo kupovali električno energijo. S tem daje tudi zakonsko podlago in obvezo distributerjem, da izvajajo to določilo. Dolgoročni cilj vseh nas pa mora biti, da razogljičimo družbo. S predlagano spremenjeno definicijo potrdila o izvoru se odjemalcem dejansko omogoča, da lahko s svojo izbiro favorizirajo vir, iz katerega želijo kupovati električno energijo. Osebno mislim, da bi morali o tej temi tako v Državnem zboru kot na Vladi, pristojnih ministrstvih, v strokovnih službah in širši družbeni javnosti, skupnosti veliko več in poglobljeno razpravljati. Jasno si moramo odgovoriti na vprašanje, kakšno energijo bomo v bodoče proizvajali in seveda distribuirali kupcem. Premalo je, da se vsake toliko časa oglašajo le določene interesne skupine in se zavzemajo za ustvarjanje električne energije iz obnovljivih virov, po drugi strani pa vlagamo v termoelektrarne in imamo vrsto težav pri izgradnji malih hidroelektrarn in vetrnih elektrarn. S pametno strategijo na tem področju, predvsem z ozaveščanjem in prepričevanjem odjemalcev s stimulacijskimi ukrepi ter z vlaganji v obnovljive vire energije lahko energetsko politiko v naši državi usmerimo na pot k brezogljični družbi in uresničevanju ciljev pariškega sporazuma. Nasprotovanje Levice tej definiciji sicer do neke mere razumem, vendar verjamem nadzornim in drugim pristojnim organom, da bodo vse manipulacije in zavajanje na tem področju preprečili oziroma da jih bodo ustrezno sankcionirali. Tudi iz navedenih razlogov bom novelo zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. V tem krogu kot zadnji gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Mudi se. Evropska komisija je pravzaprav že vložila tožbo zoper Slovenijo zaradi nepravilnega prenosa Direktive o energetski učinkovitosti. Povsem normalno je, da moramo mi naš pravni red uskladiti z evropskim pravnim redom, torej tudi z našim pravnim redom, ki smo ga na nivoju EU skupaj dogovorili, sploh če gremo ustvarjat in ustvarjamo, tako smo se odločili, energetsko unijo. Kar zadeva amandma koalicije k 12. členu, kot je že kolega Tonin povedal, mi ne pristajamo na to, da bi bile položnice za elektriko višje. Ne pristajamo! Imamo dovolj socializacije izgube Teša 6, imamo dovolj socializacije nepravilno vodene investicije Teš 6, ki je bila definitivno pot stran od brezogljične družbe. In pravni sistem Slovenije ne deluje, ne deluje, kljub temu da smo v Državnem zboru imeli zelo uspešno parlamentarno preiskavo v preteklem mandatu, določili imena tistih, ki so odgovorni, vendar kolikor vem, jih je slovensko pravosodje že oprostilo. Mi, davkoplačevalci, tudi tisti z 220 evri penzije, pa bomo to morali plačevati. Preprosto ne pristajamo na to. Ne vem, zakaj naša država bolj ne stimulira recimo izgradnje malih hidroelektrarn. Hidropotencial je največji potencial, na drugi strani je sončna energija neizčrpen obnovljiv vir energije. Če pogledamo samo malo naprej, eno desetletje recimo, poglejte, v naših papirjih, naših dokumentih, strategijah, slovenskih, smo se odločili, naredili projekcijo, da bomo do leta 2030 v Sloveniji imeli okrog 200 tisoč električnih avtomobilov. Na eni strani bo to toliko večja potreba po električni energiji, na drugi strani, če smem po domače reči, pa nam bo počepnilo energetsko omrežje. Sam sem se odločil oziroma moja družina, da nekaj prispevamo k bolj čisti energiji, kot se reče, k čisti naravi, ki jo moramo pustiti zanamcem, in smo investirali v samooskrbno sončno elektrarno in do danes v desetih mesecih prišparali, zmanjšali CO₂ emisije za 4 tisoč 354 kilogramov. Država bi morala spodbujati, da ti mali investitorji naredijo, kot rečeno, male hidroelektrarne in tako naprej. Kar se tiče pa velikih hidroelektrarn, recimo na Muri, o tem pa mora odločiti stroka, ne politikantska politika. Stroka mora odločiti, tako smo tudi pomurski poslanci enkrat že zapisali.
Hvala, gospod poslanec. Ali lahko ugotovim, da je pri tem amandmaju želja po razpravi zaključena? Še imamo željo po razpravi. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Moram povedati, da sem se ukvarjal z malimi hidroelektrarnami in sem v enem letu lahko pridobil deset koncesij za male hidroelektrarne, tako da ta postopek ni tako nemogoč, samo pravilno se ga je treba lotiti. Druga zadeva, lokacij za nove hidroelektrarne ni na pretek, jih je zelo malo in tudi te male hidroelektrarne ne bodo rešile slovenskega energetskega miksa. Rad bi se odzval tudi na stroške, povezane z razogljičenjem. To niso malenkost višji stroški. To, kar nekateri zagovarjajo, pomeni povišanje končnih stroškov za uporabnika za od 300 do 500 %. Treba je povedati, da kljub temu da imamo robustni sistem, ne smemo izvajati ukrepov, ki bi temu sistemu škodovali. In kar tako stihijsko umeščanje novih nestanovitnih virov, brez da bi po drugi strani zagotovili regulacijo teh virov in pokrili stroške, ki nastanejo s priklopom teh virov, ni korektno. Treba je jasno povedati, da člen zakona, ki se nanaša na primarno regulacijo, ne govori o subvencioniranju Teša, ampak govori o tem, da Dravske in Soške elektrarne za opravljene storitve dobijo plačilo. To bi se po predlogu tega zakona plačalo iz omrežnine, ki jo zdaj dobi Eles, torej, Eles bi na ta račun imel manjši dobiček. Ni prav, da nekatera podjetja v našem energetskem sistemu živijo na račun drugih. In prav je, da se storitve in delo, ki je opravljeno, tudi plačajo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima dr. Trček. Izvolite.
Hvala. Ker je razprava očitno malo bolj splošna, bi se navezal še na nekaj zadev. Ko sem to poslušal, sem se spomnil neke zgodbe, ker sem ravno dovolj star, da so se nekoč pojavili videorekorderji pa videokamere, pa smo govorili, da bomo kar vsi snemali filme. Saj potem je od koga kakšen pornič včasih verjetno tudi zanalašč za reklamo ušel v javnost. Ampak tu se strinjam s kolegom, več akterjev v nekem sistemu pomeni večji imanentni šum nekega sistema. To so na IMT za informacijsko področje ugotovili že leta 1994 in tega se moramo v osnovi nekako zavedati. Tudi zaradi tega v Levici rinemo energetsko zadružništvo, ker so neke bolj misleče se družbe to dejansko prej dojele od nas. Mi imamo seveda neko dilemo, če hočete dveh koktajlov, če bi zdaj uporabil izraz iz tega nesrečnega drugega tira, dveh blendingov. Eno je, kako bomo skupaj seštrikali energijo, ki jo rabimo iz različnih virov, čim manj obremenilno za neke generacije, ki prihajajo za nami. Navsezadnje sem soodgovoren za pet, če rečem otrok, me bodo že za ušesa. Drugo je, seveda, kako dela ta blending na finančni ravni. Mi pač ta Teš 6 imamo, pa nikoli se resno o njem ne pogovarjamo niti na ravni življenjske dobe – seveda je včasih malo težko gledati v Maručine kristale pa vedeti, kaj bo čez desetletje – niti na ravni, kako bi nas to čim manj stalo. Ampak mi se ne pogovarjamo o celi vrsti zadev. Še vedno smo energetsko zelo neučinkoviti, primerjalno gledano. Drugo. Splošno znano je, da gospodinjstva največ štroma ponuacjo nekje med 17. pa 19., 20. uro. Kaj s tem narediti? Po domače povedano, narediti pralni stroj, ki se bo znal zbuditi ob neki drugi uri, kar spet ni znanstvena fantastika. Tretje. Ne pogovarjamo se tudi o toplotni energiji, ki je nek sestavni del te zgodbe. O super, bomo šli vsi na toplotne črpalke – toplotna črpalka potrebuje štrom, je obremenitev sistema, vnaša več hrupa, čisto po domače povedano. Nihče se ne pogovarja o neki temi, ki mene z nekega makroekonomskega gospodarskega razvojnega vidika boli. Aluminij se kuha na štrom, v ljudskem jeziku povedano. Znamo ga zelo dobro kuhati v Sloveniji, je neka vrsta subvencionirane energije, ne znamo pa iz tega narediti nekega resnega končnega izdelka in tudi dvigovati BDP. Pa moramo skoraj narediti doktorat, da neko obvoznico do Impola naredimo, pa še dandanes imajo težave z optimizacijo proizvodnje zaradi ne dovolj zanesljive zagotovitve električne energije. To je cel niz nekih zgodb, o katerih se moramo pogovarjati. In seveda, večina upokojenk in upokojencev – prekmurskega kolega ni tukaj – ni poslancev, nimajo teh dohodkov, ne morejo si tega privoščiti, ne morejo se potem z neko aplikacijo važiti, koliko CO₂ so prišparali. Čeprav če bi šli gledat, kako se Jožko vozi iz Prekmurja z avtom v Ljubljano, ker nimamo javnega potniškega prometa urejenega, kar je spet energija, bi videli, da mogoče niti ni tak frajer. Skratka, cel niz nekih zadev, ki jih je potrebno misliti skupaj. In čisto za konec, veste, stroke gor, stroke gor, v resni družboslovni teoriji imamo neko smer, ki se imenuje actor-network teorija, Bruno Latour, Lash in podobni, ki so že sredi 80. let dokazali, da stroke niso neki slonokoščeni stolpi pameti, ampak so neki ljudje, skupine s takimi in drugačnimi interesi. Zato imamo tudi v demokratičnih sistemih politiko kot javno rabo uma, ki mora te interese tudi resno pretresti skozi nek fokus v skupno dobro. Prepogosto se fetišizira stroke. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Še interes za razpravo? [[Da.]] Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, predsedujoči. Danes se spet soočamo z nekim zakonom, ki ga sprejemamo v bistvu zaradi nekih pritiskov, ker svoje naloge v preteklosti še nismo naredili. Trenutno je to tožba, ki nam grozi na eni strani, na drugi strani imamo pa tudi odločbo Ustavnega sodišča, ki zahteva dejansko korekcijo te zakonodaje. Sam, kolikor se v zadnjem letu ukvarjam s tem silom prilike, ker tudi pokrivam ta odbor, iz podatkov, ki sem jih dobil – velikokrat pravimo, da smo neambiciozni, izgleda, da smo bili, vsaj kar se tiče tega področja, energetike, v preteklosti bistveno preveč ambiciozni. Če gledam podatek, da pride povprečni cilj znotraj držav članic Evropske unije 20 % OVE do leta 2020, mi smo si ga zadali 25 %. Vse kaže, da so bile to neke dobre želje, zadaj pa ni bilo nekega plana, nekih konkretnih akcij, kalkulacij, kako bomo to tudi dosegli. Ob dejstvu, ki se ga spomnim iz razprave – mislim, da je državni sekretar Kumer omenil – da pa imamo bistveno daljše čase umeščanja v prostor, da so se vezave od leta 2000 menda že kar za štirikrat podaljšale, ob dejstvu, da niti ne vemo kaj, v katero smer bomo šli, hidroelektrarn ne bi imeli, za jedrsko elektrarno se ne znamo odločiti [[…]]Skratka, jaz mislim, da moramo naprej narediti še nekaj osnovnih nalog, da se sploh odločimo v tej družbi, kje bodo viri pridobivanja energije v bodoče. Podjetja, moramo reči, da se za razliko od države kar prilagajajo temu in iščejo rešitve. Naj navedem samo zadnji primer Steklarne Hrastnik, kjer sem tudi delal približno 36 let. Pred kratkim so namestili sončne panele, s katerimi bodo posredno pridelovali vodik, ki ga bodo uporabili za kurjenje peči. Bistveno zmanjšanje, energetski prihranki, manj onesnaženja okolja. Tisto, na kar bi še želel jaz pri tem opozoriti, zato sem se tudi oglasil, je, da moramo mi v bodoče nekaj narediti na, ali je to na antibirokraciji ali kakršnekoli termine sem zasledil, da bomo načrte, plane, ki si jih nekako zadamo, uspeli tudi uresničiti. Predvsem imam tu v mislih vodenje projektov, in sicer fazno vodenje projektov, kamor bomo vključili tudi to civilno iniciativo, s katero imamo zadnje čase kar precej težav, da ne omenjam Mokric, ker nam zadeva stoji. Jaz pozdravljam vse civilne iniciative, vidim, bi rekel, eno odgovorno državljansko pobudo pač z različnih koncev, s katerimkoli se ukvarjajo. Ampak pri projektih, pomembnih za državo, morajo biti do neke faze vključeni, treba jih je poslušati, treba jih je upoštevati, kolikor se da, ko je pa ta odločitev sprejeta, moramo pa zakonodajo prilagoditi na ta način, da ko se odločimo za projekt in gremo v izvedbo projekta, ni več možno, da nam projekte večmilijonske vrednosti razna društva za opazovanje rib ali pa še česa podobnega ustavljajo, te investicije. Seveda pa ta sprememba zakonodaje danes poleg vseh teh uskladitev z Evropsko unijo in zahtev sodišča prinaša nekaj tudi za, bi rekel, malega človeka. Tisto, kar sem že tudi omenil – zdi se mi dobra zadeva, da smo ukinili akviziterje, ki so se dejansko šli biznis na račun neukih, nevednih ljudi, predvsem starejše populacije. Pozdravljam tudi vse rešitve, ki gredo v smeri večje zaščite končnega odjemalca energije, spodbujanja samooskrbe, in ne nazadnje, pozdravljam strožje kazni za neizpolnjevanje obveznosti uporabe bioenergije v prometu. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. S tem zaključujem razpravo pri 12. členu. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, v razpravo dajem 30. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Ali želi kdo razpravljati? Nihče. Zaključujem tudi to razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVI ZAKONA O NEMATERIALIZIRANIH VREDNOSTNIH PAPIRJIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Ne vem, ali imamo koga iz Vlade tukaj, da poda še kakšno dodatno obrazložitev. Gospod državni sekretar, skoraj ste zamudili svojih pet minut, ampak jih niste zamudili. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Bil sem v vladni sobi, tako da se oproščam. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvi Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih Vlada predlaga spremembo treh členov veljavnega zakona. Najprej sprememba 27. člena zakona, ki bo dedičem poenostavila, olajšala, pospešila in pocenila izvršitev pravnomočnega sklepa o dedovanju, članom KDD pa omogočila uskladitev postopka izvršitve sklepa o dedovanju tako za domače kot za tuje vrednostne papirje. Ob tem je treba poudariti, da vnašanje vseh drugih nalogov za prenos nematerializiranih vrednostnih papirjev na podlagi odločb državnih organov ali nosilcev javnih pooblastil v centralni register pri KDD ostaja nespremenjeno. Z 48.a členom zakona se določa, da se nematerializirani vrednostni papirji na ukinjenih registrskih računih namesto prenosa na račun pristojnega sodišča prenesejo na skupni namenski račun, ki ga vodi KDD. Osebe, katerih nematerializirani vrednostni papirji so bili preneseni na skupni namenski račun, lahko do 31. 12. 2021 zahtevajo, da se ti vrednostni papirji prenesejo na njihov račun pri članu KDD, po tem datumu pa se ti vrednostni papirji prenesejo na poseben račun kapitalske družbe. Če primerjamo predlagano besedilo zakonskih sprememb z zdaj veljavnim besedilom zakona, lahko ugotovimo, da nihče od imetnikov ne bo na slabšem, kot so bili po sedaj veljavnem zakonu. Prav tako se s predlogom sprememb četrtega odstavka 48. člena zakona usklajujejo določbe z odločbo Ustavnega sodišča. Smiselno sledeč nosilnim razlogom iz obrazložitve ustavne odločbe se predlog sprememb četrtega odstavka 48. člena Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih spremeni na način, da se v besedilu odstavka ohrani zgolj besedilo četrtega stavka. Predlog zakona je že bil obravnavan na seji Odbora za finance, kjer sta bila sprejeta predlagana amandmaja, vložena s strani koalicijskih poslanskih skupin. Prav tako pa je odbor glasoval o vseh členih predlaganega zakona in jih podprl. Hvala lepa.
Hvala, gospod državni sekretar. Matično delovno telo je Odbor za finance, zato predajam besedo predsedniku gospodu Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospod predsednik Državnega zbora, gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 10. seji 5. junija letošnjega leta kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvi Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Odbor je poleg predloga zakona prejel še naslednja gradiva: dopis Društva Mali delničarji Slovenije, dopis Vseslovenskega združenja malih delničarjev, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, mnenje Zakonodajno-pravne službe, dodatna pojasnila Ministrstva za finance k mnenju Zakonodajno-pravne službe in dodatno pobudo Društva Mali delničarji Slovenije. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaja k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije, in sicer k 2. in 3. členu. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Društva Mali delničarji Slovenije in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državni sekretar na Ministrstvu za finance pojasnil cilj in namen predloga zakona ter predstavil poglavitne rešitve, ki se nanašajo predvsem na odpravo problemov v zvezi z registrskimi računi in s samim izvajanjem zakona, ter uskladitev zakona z ustavno odločbo. V nadaljevanju je predstavil vse tri nove rešitve predloga zakona ter pojasnil rešitve, predlagane v amandmajih na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da nima dodatnih pripomb, saj so nekatere pripombe iz pisnega mnenja upoštevane v vloženih amandmajih, ostale pripombe službe pa so obrazložene s strani Vlade. Komisija Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance je podala pisno poročilo, v katerem predlog zakona podpira. V nadaljevanju je predsednik društva Mali delničarji Slovenije predstavil pobude društva in njihove predloge za spremembe predloga zakona, ki so bile razvidne iz poslanih dopisov društva. V razpravi so bila izpostavljena vprašanja glede prenosov nematerializiranih vrednostnih papirjev na podlagi dedovanja v centralni register, glede poenostavitve prenosa preostalih nematerializiranih vrednostnih papirjev in glede na uskladitve z ustavno odločbo. Članice in člani odbora so se strinjali, da bodo predlagane rešitve pomenile razbremenitev sodišč ter poenostavili nekatere postopke prenosov in s tem zmanjšale administrativna bremena. Izpostavljeno je bilo tudi vprašanje glede vloge borznoposredniških hiš in vodenja trgovalnih računov ter s tem povezani stroški. Državni sekretar Ministrstvo za finance je na postavljena vprašanja ustrezno odgovori. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložena amandmaja koalicijskih strank in oba amandmaja sprejel. Glede na sprejeta amandmaja je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega sta vključena predlagana in sprejeta amandmaja. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik, za predstavitev. Sedaj, spoštovane poslanke in poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva imate besedo gospa Mateja Udovč v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani! V današnjem predlogu zakona je zajeta sprememba treh členov veljavnega Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih, dodaja pa se še eden povsem novi člen. Z nomotehničnega vidika gre za manjše spremembe veljavnega zakona, a so vsebinske vseeno zelo pomembne. V 27. členu veljavnega zakona gre za manjšo spremembo, ki bo dedičem poenostavila, olajšala, pospešila in pocenila izvršitev pravnomočnega sklepa o delovanju. Članom Klirinško depotne družbe pa bo omogočila uskladitev postopka izvršitve sklepov o dedovanju. Ostale rešitve se nanašajo na ukinjanje registrske račune pri KDD in na izvršitev odločbe Ustavnega sodišča, s katero je ta razveljavilo prvo in drugo poved četrtega odstavka 48. člena oziroma odprava omejevanja zaračunavanja letnega stroška vodenja računa vrednostnih papirjev za fizične osebe. Zakon o nematerializiranih vrednotnih papirjih, ki ga je Državni zbor sprejel jeseni 2015, je z letom 2017 ukinil registrske račune pri KDD za fizične osebe. Postopek ukinitve je tekel v okviru priprav na vključitev v evropsko poravnalno platformo TARGET2-Securities. Registrski račun je bil postavljen zaradi izvedbe privatizacije in je omogočal razdelitev nematerializiranih delnic. Ker pa ga ni vodila borznoposredniška družba, ni bil v skladu s standardi omenjene evropske platforme. Zakon je za lastnike vrednostnih papirjev, ki le-teh niso prenesli na trgovalne račune pri borznoposredniških družbah predvidel uporabo iz statuta sodnega depozita, ki pa ni zaživel. Podatki kažejo, da je po dveh letih od uradne ukinitve pri KDD še vedno približno 80 tisoč registrskih računov, na katerih so ostali vrednostni papirji iz privatizacije. Novela zakona problematiko pozabljenega premoženja ureja tako, da bi to še dve leti ostalo na skupnem imenskem računu pri KDD, nato pa bi se preneslo na Kad. Prenos na sodišče tako ni več predviden. Predlagana ureditev vsem deležnikom izboljšuje njihov položaj. S to ureditvijo sodišča ne bi bila obremenjena s tisoči postopki, lastniki vrednostnih papirjev na ukinjenih registrskih računih pa bi jih lahko v obdobju dveh let še vedno prevzeli. S tem se skrajšajo in pocenijo postopki za razliko od veljavne zakonodaje. V primeru, da se lastniki v omenjenem obdobju za prenos na borznoposredniško družbo ne bi odločili, bi nato vrednostne papirje prenesli na poseben račun pri Kad. S tem bi pridobila država oziroma predvsem upokojenci, saj bi se opuščeni vrednostni papirji lahko porabili uporabljali tudi za prispevek Kad k pokojninski blagajni. Glede izvršitve odločbe Ustavnega sodišča pa je treba opozoriti, da je Državni zbor zaradi kritik, povezanih s stroški, le-te omejil na vodenje računa v odvisnosti od vrednosti premoženja na njem, vendar pa je po zahtevi družb za ustavno presojo, Ustavno sodišče to določilo razveljavilo. In sicer so razveljavili člen, ki je omejeval stroške trgovalnega računa posameznika, saj Državni zbor ni izkazal obstoja javne koristi za omejitev teh stroškov. Ta novela zakona je torej dokaz, da so najbolj enostavne rešitve brez nepotrebnega snovanja zapletenih sistemskih rešitev in vložkov populizma o zaščiti malih delničarjev, najbolj učinkovite, poceni in v dobro vseh vpletenih deležnikov. Zato upamo, da nam bo pričujoča zgodba o ukinitvi registrskih računov v poduk za prihodnje. Na podlagi navedenih razlogov bomo predlog zakona v Poslanski skupini Stranke modernega centra, podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Luka Mesec v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Novela Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih poskuša popravljati, reševati probleme, ki so nastali zaradi škodljivih odločitev pretekle vlade in škodljive odločbe Ustavnega sodišča, če se vrnem malo v zgodovino. Ta zakon, Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih, je Cerarjeva vlada sprejela leta 2015. Takrat so v našo zakonodajo prenašali plačilni sistem TARGET2, v skladu z zahtevami Evropske unije, ampak hkrati dodali v ta zakon še eno stvar, ki pa ni imela nikakršne povezave direktivami Evropske unije. To je ukinitev registrskih računov. Registrski računi so bili računi, ki so jih večino imeli ljudje v srednjih letih ali pa nekoliko starejši, ki so med tranzicijo z razdeljevanjem delnic dobili te delnice. Z njimi niso trgovali in jih obdržali, shranili na Klirinško depotni družbi KDD. Leta 2015 je bilo tako aktivnih oziroma odprtih še vedno 280 tisoč registrskih računov. Ponavljam, imeli so jih ljudje, ki niso bili nikakršni borzni posredniki ali kaj podobnega. Pač ljudje, ki so dobili delnice med tranzicijo in jih shranili na Klirinško depotno družbo. Ta novela zakona pa je nekako malo pod pretvezo, da to od nas zahteva Evropska unija, čeprav v tem plačilnem sistemu TARGET2 te zahteve ni bilo, je ta novela zahtevala, da se te registrske račune, ki so bili na Klirinško depotni družbi brezplačni, zapre in da morajo njihovi lastniki svoje premoženje, teh nekaj delnic, ki so jih imeli, prenesti na borznoposredniške hiše in tam odpreti trgovalne račune, ki pa so seveda stali. Stroški odpiranja so bili nekje 20, 25, 30 evrov in potem vsako leto plačujejo provizije. Problem je, da je bilo od teh 280 tisoč registrskih računov večina takih, kjer je bilo denarja zelo malo, ne vem 50, 100 evrov in tako naprej in zato smo v Levici in takratni desni opoziciji močno kritizirali to rešitev, ker je dejansko vodila v množično razlastitev 280 tisoč malih delničarjev, ki so imeli neka sredstva shranjena na Klirinško depotni družbi. Naše kritike so bile povožene, ampak na koncu je bila sprejeta določba, ki je vgrajevala vsaj neko minimalno varstvo teh delničarjev in varovala pred tem, da ne bi enostavno njihovega premoženja pograbile borznoposredniške hiše, če pomnožite 280 tisoč krat 50 – to ni več tako malo denarja, ko ga enkrat koncentriraš. In sicer ta določba je bila, da lahko posrednik za opravljanje trgovalnega računa zaračuna največ pol odstotka vrednosti delnic. To je bilo po, mislim da, več kot enem letu poskusov potem končno tudi sprejeto, obžalujemo pa, da je Ustavno sodišče zdaj presodilo, da to krši ustavno načelo svobodne gospodarske pobude; skratka, odločba gre v prid borznoposredniških hiš finančne industrije in to je tudi glavni popravek tega zakona. Torej ukinitev te omejitve in povrnitev oziroma udejanjenje tistega, kar je bil prvotni namen te podtaknjene določbe v zakonu, to je da lahko borznoposredniške hiše v bistvu praktično v nekaj letih razlastijo te male delničarje. To je razlog, zakaj tega zakona ne moremo podpreti. Ima pa ta zakon tudi nekatere pozitivne stvari; recimo, ena je, da se vrednostni papirji na ukinjenih registrskih računih tistih, ki jih niso prenesli na borznoposredniške hiše, so jih potem dali na sodišča, ampak smo že takrat opozarjali, da bodo sodišča preobremenjena. No, zdaj smo prišli do prave rešitve, to je, da se prenesejo na skupni namenski račun, ki ga vodi Klirinško depotna družba. To pa bo administrativno razbremenilo sodišča, to pa je razlog, zakaj ne bomo glasovali proti zakonu, ampak se bomo vzdržali. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! Govorimo o nematerializirani vrednostih papirjih. V bistvu gre za izjavo izdajatelja, ki je vpisana v centralni register nematerializiranih vrednostnih papirjev, s katero se izdajatelj zavezuje, da bo izpolnil obveznost iz vrednostnega papirja. Imetnik nematerializiranega vrednostnega papirja je oseba, v korist katere je nematerializirani vrednostni papir vpisan v centralnem registru. Pravice iz nematerializiranih vrednostnih papirjev pa se uresničujejo preko Klirinško depotne družbe in sistemskih članov KDD v skladu z mednarodno uveljavljenimi standardi za izvedbo korporacijskih dejanj. Predlog novele Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih prinaša tri pomembne spremembe. Prvič. Vnašanje nalogov za prenos vrednostnih papirjev na podlagi sklepov o dedovanju v register. Veljavna, torej sedanja ureditev določa, da naloge za prenos nematerializiranih vrednostnih papirjev na podlagi odločb ali sklepov državnih organov, na primer sklepi o dedovanju, v centralni register vnaša centralna depotna družba, razen če odločba zahteva ravnanje od člana KDD, na primer komercialne banke. Predlog zakona, ki ga obravnavamo, pri izvajanju vnosov na podlagi sklepov o dedovanju v centralni register odpravlja omejitev izvajanja le na KDD, to pomeni, da bodo tudi člani KDD kot na primer, še enkrat, banke, lahko sami izvedli postopek izvršitve sklepa o dedovanju za domače in tuje vrednostne papirje. To naj bi za dediče poenostavilo postopek in to pozdravljamo. Vnašanje nalogov za prenos nematerializiranih vrednostnih papirjev v centralni register na podlagi vseh drugih odločb državnih organov, na primer sklepi o izvršbi oziroma zavarovanju, ostaja nespremenjeno. Druga rešitev, druga sprememba. Prenos nematerializiranih vrednostnih papirjev z ukinjenih registrskih računov. Predlog določa, da se nematerializirani vrednostni papirji na ukinjenih registrskih računih namesto na račun pristojnega sodišča, sodna položitev, prenesejo na skupni namenski račun, ki ga vodi KDD. To naj bi preprečilo veliko administrativno obremenitev sodišč in če bo res šlo za zmanjšanje administrativne obremenitve sodišč. To pozdravljamo. Osebe, katerih nematerializirani vrednosti papirji so bili preneseni na skupni namenski račun, lahko do 31. decembra 2021 zahtevajo, da se ti vrednostni papirji prenesejo na račun pri članu KDD. Po tem dnevu, po 31. 12. 2021, se ti vrednostni papirji prenesejo na posebni račun pri Kad. Tretja rešitev, uskladitev z ustavno odločbo, je v bistvu logična rešitev. Zakon je namreč določal, da letni strošek vodenja računa in nadomestila za vzdrževanje stanja na računu, ki ga vodi član centralne depotne družbe za fizično osebo, ne sme presegati 0,5 % povprečne vrednosti nematerializiranih vrednostnih papirjev na tem računu. Zakon pa v nadaljevanju tega odstavka pooblašča KDD, da lahko to mejo še zniža. Glede na to, da je Ustavno sodišče razveljavilo omejitev 0,5 %, je tudi ta določba o možnosti znižanja brez pomena in jo predlog zakona črta. Odstavek ohranja le določilo, da člani KDD razen stroškov, določenih z dnevno tarifo, fizičnim osebam ne smejo zaračunavati dodatnih stroškov za odprtje in zaprtje računa. Torej, pod črto; tako prva kot druga rešitev zmanjšujeta administrativno obremenitev, pri tretji spremembi gre za logično posledico odločitve Ustavnega sodišča in zaradi tega novelo Nova Slovenija podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SAB bo predstavil gospod Franc Kramar. Izvolite.
Gospa podpredsednica, spoštovani kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Ni neobičajno, da se izvajanje določenega zakonskega določila v praksi izkaže za neoptimalno. Posledično od zakonodajalca pričakujemo odziv v smeri drugačne ureditve konkretnega določila. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek se zavzemamo za odpravo vseh nepotrebnih administrativnih ovir, za poenostavitev postopkov, skozi katere državljani uveljavljajo svoje pravice in razbremenitev sodstva. A vendar pri tovrstnih spremembah vedno tehtamo, ali drugačna, poenostavljena ureditev deregulira določeno pravno ureditev in ogroža pravno varnost. Dve od teh predlaganih sprememb in dopolnitev obstoječega Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih zasledujeta omenjene razbremenitve državljanov in sodstva, tretja sprememba pa je odziv na ustavno odločbo. Prva sprememba se nanaša na vprašanje prenosa vrednostnih papirjev na podlagi pravnomočnega sklepa o dedovanju. Po dosedanji ureditvi mora dedič na podlagi enega sklepa o dedovanju zahtevati prenos tako pri KDD, za domače vrednostne papirje, kot pri članu KDD za tuje vrednostne papirje, pa čeprav je imel zapustnik vse vrednostne papirje na računu pri članu KDD. Ker je tovrstna ureditev tako časovno kot stroškovno neoptimalna, predlagana sprememba predvideva rešitev, na podlagi katere bo prenos domačih in tujih vrednostnih papirjev v celoti izvedel član KDD. Do začetka procesa razgradnje registrskih računov je bila večina računov vrednostnih papirjev registrskih, zato jih je lahko vodil le član KDD. Skozi čas se je proces razgradnje registrskih računov iztekel, kljub temu pa se je obdržala nadaljnja koncentracija vpisov na podlagi odločb državnih organov pri KDD. Upoštevaje navedene spremembe razgradnje registrskih računov smo v Stranki Alenke Bratušek predlagano rešitev spoznali kot ustrezno, saj ne ogroža pravne varnosti državljank in državljanov. Obenem dedičem zagotavlja lažji, enostavnejši in cenejši postopek, članom KDD pa celovito izvršitev konkretnega sklepa o dedovanju. V Stranki Alenke Bratušek bi ob tem želeli opozoriti, da ta sprememba velja le za sklep o dedovanju in ne za druge odločbe državnih organov, denimo, sklep o izvršbi, sklep o zavarovanju in podobno. Da bi enaka ureditev veljala tudi za konkretno izpostavljene sklepe, je treba spremeniti področno zakonodajo, to je Zakon o izvršbi in zavarovanju. Ker se zavzemamo za unificirano ureditev konkretnega pravnega vprašanja, od pristojnega ministrstva pričakujemo spremembe tudi v tej smeri. Druga sprememba poenostavlja prenos vrednostnih papirjev iz ukinjenih registrskih računov pri KDD. Registrski računi pri KDD so bili vzpostavljeni zaradi izvedbe privatizacije, saj drugače ni bilo mogoče razdeliti delnic. Takšni registrski računi so predstavljali le začasno rešitev, torej do prevzema delnic s strani imetnikov. Ker delničarji teh vrednostnih papirjev niso prevzeli oziroma jih niso prenesli na račune pri posameznih članih, je zakon določil, da se neprevzeti vrednostni papirji prenesejo na sodni depozit. Sodni depozit pa je sodni postopek, ki se izvaja na sodišču in zanj pomeni določeno stopnjo obremenitve. To se je izkazalo za nepotrebno in kot drugo za upravičenca, ki je, hočeš nočeš, dolžan nositi stroške takšnega postopka. Ureditev je neustrezna tudi zato, ker so sodišča za potrebe sodnega depozita račune odpirala pri KDD, ne pa pri njegovih članih. Prav zato iz naslova vrednostnih papirjev pri KDD ni mogoče uresničevati korporacijskih pravic. Glede na to, da upravičenci niso prevzeli vrednostnih papirjev niti iz sodnih depozitov, zakon predlaga, da se vsi neprevzeti vrednostni papirji prenesejo na skupni namenski račun pri KDD. Če jih upravičenci ne prevzamejo do 31. decembra 2021, se vrednostni papirji prenesejo na poseben račun pri Kad. Prenesejo se skupaj z vsemi donosi, izplačili in denarnimi nadomestili, ki jih je KDD prejela iz naslova konkretnih vrednostnih papirjev. Četudi finančni izkupiček iz tega naslova ni zajeten, v Stranki Alenke Bratušek smatramo, da jih je treba uporabiti v korist vseh državljank in državljanov, denimo, za namene demografskega sklada. Zato predlagano zakonsko spremembo podpiramo. Zadnja, torej tretja sprememba se nanaša na odpravo protiustavnosti dela četrtega odstavka 48. člena. Ta določa, da letni strošek vodenja računa in vzdrževanja stanja na računu, ki ga vodi član KDD za fizično osebo, ne sme presegati 0,5 % povprečne vrednosti delnice na tem računu. Glede na to, da je tarifa zakonsko določena in da morajo biti nadomestila skladna z razumnimi poslovnimi pogoji in nediskriminatorna, tudi ta predlog, ki je sedaj ustavno skladen, podpiramo.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Robert Polnar predstavil stališče Poslanske skupine Desus.
Spoštovana gospa podpredsednica, gospe poslanke in gospodje poslanci! Najpomembnejša cilja Predloga zakona o spremembah Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih sta poenostavitev in pospešitev prenosov vrednostnih papirjev, ki se nanašajo na njihovo dedovanje, in prenos z ukinjenih registrskih računov na poseben namenski račun. Osnovni zakon je bil sprejet oktobra 2015. V celoti novo zakonsko besedilo je bilo treba sprejeti zavoljo vzpostavitve projekta eurosistema T2S, katerega cilj je postavitev enotne tehnične osnove za poravnave poslov z vrednostnimi papirji, na katero centralne depotne družbe prenesejo poravnavo poslov, centralne banke pa poravnavo denarnega dela. Cilji držav članic Evropske unije, ki so se vključile v ta sistem, se pravi, sistem T2S, med njimi tudi Slovenija, so doseči povečanje učinkovitosti in varnosti izvajanja poravnav vrednostnih papirjev, poenotenje domačih in čezmejnih postopkov poravnave ter zmanjšanje obstoječih razlik v stroških poravnave domačih in čezmejnih transakcij. Pričakovani posledici sta dve; predvsem omogočiti lažji dostop investitorjev do vrednostnih papirjev, izdanih v drugih centralno depotnih družbah, in izdajateljem vrednostnih papirjev izboljšati možnost širitve mednarodne baze investitorjev. Za razvoj kapitalskega trga v Sloveniji je to pomembno, saj povečuje njegovo likvidnost in omogoča nove načine pridobivanja finančnih virov za gospodarske družbe, za njihov razvoj in posle. Ukinitev registrskih računov pri centralni depotni družbi je bila določena od 1. januarja 2017 in je bila posledica vključitev v sistem T2S, saj registrski računi niso v skladu z njegovimi standardi. Registrski računi so nastali zaradi privatizacije in razdelitve delnic na način, da imetnik delnic ni bil v pravnem razmerju s članom centralno depotne družbe. Za voljo tega so morali posamezni lastniki prenesti vrednostne papirje na borznoposredniške hiše do 1. januarja 2017. V primeru pa, da tega niso storili, je bilo predvideno, da se prenesejo sredstva na sodni depozit. Ocenjena vrednost vseh vrednostnih papirjev pred prenosom je bila 7 milijard in 700 milijonov evrov, neprenesenih je ostalo za 67 milijonov evrov, se pravi, slab odstotek osnovne vrednosti. Imetnikov teh računov naj bi bilo po zadnjih podatkih okrog 80 tisoč. Sodišča bi morala zaradi zakonske zahteve po prenosu vrednostnih papirjev s centralno depotne družbe na sodni depozit narediti več tisoč sklepov, kar bi predstavljalo zapleteno, zamudno in z razmerja vidika med vložki in izidi stroškovno neracionalno operacijo. Ni dvoma, da sodišča tega niso mogla opraviti, kar je bilo predpisano z zakonom. Vrednostni papirji se niso prenašali na sodni depozit in so ostajali na centralno depotni družbi. Danes odprto zadevo razrešujemo na način, da se s spremembo zakona določa prenos tistih vrednostnih papirjev s centralno depotne družbe, ki še niso bili preneseni na borznoposredniške hiše neposredno na Kapitalsko družbo. Kapitalska družba bo opravljala funkcijo hrambe lastnikom teh vrednostnih papirjev do 31. decembra 2021, po tem obdobju bo postala lastnik teh vrednostnih papirjev. V Poslanski skupini Desus podpiramo rešitve, ki racionalizirajo postopke dokončanja lastninjenja. Za nas je sprejemljivo, da bo Kapitalska družba po letu 2021 imela v lasti in bo upravljala z opuščenimi vrednostnimi papirji. Kapitalska družba se bo v prihodnosti preoblikovala v demografski rezervni sklad in pomembno je, da ima sklad čim več raznolikih virov financiranja. Smo kajpada realisti, zato vemo, da bo vir financiranja iz opuščenih vrednostnih papirjev bolj obrobnega značaja, zanesljivo pa ne v tolikšni meri, da bi ga lahko kar spregledali ali pa ob njem le odmahnili z roko. V Poslanski skupini Desus bomo podprli Predlog zakona o spremembah Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji bo stališče Poslanske skupine SNS predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovani predstavniki Vlade, vsi ostali v dvorani, lep pozdrav! Pred seboj imamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih. Podpiramo rešitev, ki bo poenostavila, olajšala in pospešila ter pocenila izvršitev pravnomočnega sklepa o dedovanju. Prav tako ne vidim nobenega razloga za to, da ne bi člani KDD izvrševali sklepe o dedovanju za domače in tuje vrednostne papirje. Predlog, da se nematerializirani vrednostni papirji na ukinjenih registrskih računih prenesejo na skupni namenski račun, ki ga vodi KDD, je dober. Zakaj bi namreč še dodatno obremenjevali sodišča s sodnimi položitvami? Časa za prevzem vrednostnih papirjev je dovolj, upam, da se ne bodo zopet našli določeni izbrisani, ki bodo čez nekaj let zaradi teh prenosov zahtevali visoke odškodnine. Prav tako podpiramo, da se vrednostni papirji prenesejo na Kad, s čimer bo na voljo več sredstev za pokojnine. Ne podpiramo pa pobude Društva malih delničarjev Slovenije, da bi neprevzete delnice in iz njih izhajajoče koristi prednostno pripadle tistim delniškim družbam, ki so njihove izdajateljice. Le zakaj bi se država odpovedala premoženju, v konkretnem primeru v obliki vrednostnih papirjev? Precej žalostno je pa nekaj drugega. Še nedolgo nazaj ste ljudi razburili z ukinitvijo registrskih računov. Imetnikom vrednostnih papirjev je vlada Mira Cerarja povzročila veliko birokracije in stroškov. Novi Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih je bil sprejet v prejšnjem mandatu, in sicer 25. septembra 2015. Za zakon je glasovalo takrat 70 poslancev in štirje so bili proti. Prav spomnim se vseh problemov, ki ste jih povzročili. Ljudje so morali odpirati nove račune, prenašati vrednostne papirje, plačevati vse mogoče stroške, nemalo pa je vrednostne papirje zaradi prevelikih stroškov kar prodalo. Vsem tistim, ki zakona niso upoštevali oziroma niso prevzeli vrednostnih papirjev iz registrskih računov, pa sedaj dajete nagrado. Prevzeli jih bodo z veliko manj opravili in stroškov. To pa res ni pošteno do vseh tistih, ki so svoje zadeve pravočasno uredili v skladu z zakonom. Zakonodajno-pravna služba je leta 2015 predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo. Zanimivo je, da niso imeli pripomb glede omejevanja zaračunavanja letnega stroška vodenja računa nematerializiranih vrednostnih papirjev za fizične osebe. Meni se zdi prav, da se omejijo stroški vodenja računov. To bi morala narediti centralna depotna družba, ki ima pooblastilo, da z izvedbenimi predpisi določi zgornjo mejo stroškov. Vsekakor pa omejitve ne bi smel določati zakon, na kar nas je opozorila odločba Ustavnega sodišča. Podpiramo tudi predlog zavoda Vseslovenskega združenja malih delničarjev, ki določa, da se ne bi smeli dodatno zaračunavati niti stroški prenosa vrednostnih papirjev. Stroški prenosa so namreč lahko precej nesorazmerni z vrednostnimi papirji. Največje borznoposredniške družbe z visokimi stroški prenosa odvračajo stranke k zamenjavi ponudnika, s čimer močno omejujejo konkurenco. Zakonodajno-pravna služba znova opozarja na neustrezno obrazložitev predlaganih rešitev. Obrazložitev sploh ne izpolnjuje standardov iz Poslovnika Državnega zbora, zato Vlado pozivam, naj pripravlja takšne zakonske predloge, da jih bodo ljudje razumeli. Če vlada ne zna obrazložiti svojih predlogov sprememb, kako naj jih potem razumejo preprosti ljudje. V Slovenski nacionalni stranki bomo zakon vseeno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja bo stališče Poslanske skupine SDS predstavila gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Sprememba Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih prinaša kar nekaj novosti. Ključne se nanašajo na poenostavitve postopkov pravnomočnih sklepov o dedovanju, kar seveda pozdravljamo. Druga novost se nanaša na prenos nematerializiranih vrednostnih papirjev na ukinjenih registrskih računih, ki jih upravičenci ne bodo prenesli na svoje račune vrednostnih papirjev na skupni namenski račun pri centralno depotni družbi KDD, od leta 2022 pa na posebni račun Kapitalske družbe. Tretja sprememba se nanaša na uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča, ki je odpravilo omejevanje zaračunavanja letnega stroška vodenja računa za fizične osebe. Odločitev nas je presenetila in se nam kot taka zdi zelo destimulativna za majhne in individualne vlagatelje, saj zaračunavanje visokih stroškov fizičnim osebam skoraj onemogoča menjavo ponudnika in ne nazadnje tudi odvrača majhne vlagatelje k nakupu vrednostnih papirjev. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se bomo zaradi izpostavljenega pri glasovanju vzdržali in zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jože Lenart bo predstavil stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča kolegica, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki ga obravnavamo, vsebuje naslednje rešitve: poenostavlja prenos nematerializiranih vrednostnih papirjev na podlagi pravnomočnih sklepov o dedovanju v centralni register, poenostavlja prenos preostalih nematerializiranih vrednostnih papirjev na ukinjenih registrskih računih in posebni namenski račun ter uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča. Če začnemo pri slednjem, četrti odstavek 48. člena je določal, da letni strošek vodenja računa in nadomestila za vzdrževanje stanje na računu, ki ga vodi član centralne depotne družbe za fizično osebo, ne sme presegati 0,5 % povprečne vrednosti nematerializiranih vrednostnih papirjev na tem računu. Ustavno sodišče pa je v svoji odločbi ocenilo, da taka ureditev pomeni poseg v pravico do ustavno zagotovljene svobodne gospodarske pobude, saj relativna omejitev stroškov pomeni zakonodajno omejitev pogodbene svobode glede bistvene sestavine pogodbenega razmerja, to je glede cene. Državni zbor je namreč pred leti sprejel amandma, ki je borznoposredniškim hišam omejil zaračunavanje za vodenje računa navzgor. Kar je pomenilo, da so te posredniške hiše z vodenjem portfeljev do določene vrednosti dejansko ustvarjale minus. Zato so postale, če lahko rečemo, kreativne in so zaračunavale dodatne storitve vprašljive narave. Državni zbor je potem obravnaval celo avtentično razlago tega člena; skratka, kar nekaj obravnav je bilo potrebnih v tej hiši zaradi tega nesmiselnega posega. Na koncu je Ustavno sodišče to razveljavilo. Nadalje se določa, da se nematerializirani vrednostni papirji na ukinjenih registrskih računih namesto na račun pristojnega sodišča prenesejo na skupni namenski račun, ki ga vodi Klirinško depotna družba. Osebe, katerih nematerializirani vrednostni papirji so bili preneseni na skupni namenski račun, lahko do 31. decembra 2021 zahtevajo, da se ti vrednostni papirji prenesejo na račun pri članu KDD. Po tem datumu se prenesejo na poseben račun Kapitalske družbe, torej na bodoči demografski sklad. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca se strinjamo s pojasnilom predlagatelja, da bi veljavna rešitev zaradi množične uporabe v konkretnem primeru dala neprimerne in nesorazmerne rezultate ter hkrati bistveno obremenila sodišče. Podpiramo tudi prenos opuščenih vrednostnih papirjev na bodoči demografski sklad, saj se bodo tako koristi iz teh vrednostnih papirjev posredno razdelile med vse državljane, zato bomo predlog zakona soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. In še kot zadnji bo stališče Poslanske skupine SD predstavil gospod Jani Prednik. Izvolite.
Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, lep dober dan! Pri spremembah zakona, ki jih predlaga Vlada, gre za nadaljevanje v prejšnjem mandatu začetega procesa ukinitve tako imenovanih registrskih računov pri Klirinško depotni družbi. Privatizacijski certifikati so bili namreč v 90-ih položeni na registrske račune, ki jih je upravljal KDD in so služili samo za registracijo imetništva oziroma lastništva teh vrednostnih papirjev, ne pa tudi za trgovanje z njimi. Po skoraj dveh desetletjih stalnega usklajevanja naše zakonodaje z evropskimi finančnimi direktivami so bili registrski računi v preteklem mandatu ukinjeni s sprejetjem novega Zakona o vrednostnih papirjih. Ob njegovem sprejemanju je bila sprejeta odločitev, da se registrski računi ukinejo. Imetniki vrednostnih papirjev so imeli dve možnosti; prvo, prenos vrednostnih papirjev na trgovalni račun pri borznoposredniški hiši, kar je s seboj prineslo višje stroške. Drugič, opustitev vrednostnih papirjev. Če jih imetniki do leta 2021 ne bi prenesli na trgovalne račune, se ti vrednostni papirji prenesejo v lastništvo Kad, ki bo postal demografski sklad. Zakon je določil, da se nepreneseni papirji hranijo kot sodni depoziti. Ta ureditev se je skozi čas izkazala za neprimerno, saj je ostalo še približno 80 tisoč imetnikov, ki se niso izjasnili niti za prenos na trgovalne račune niti za izrecno opustitev, iz česar je sklepati, da tega verjetno ne bodo storili niti do leta 2021 in bodo takrat vrednostni papirji v vsakem primeru prišli v lastništvo Kad. Sicer gre tu predvsem za število postopkov; od skupne vrednosti vrednostnih papirjev približno 7, 7 milijard jih je na registrskih računih ostalo še za 67 milijonov, vendar pa so razporejeni med 80 tisoč različnih imetnikov. Za dokončno izvedbo zaprtja registrskih računov predlog zakona prinaša nekaj novih rešitev. Nalog za prenos lastništva vrednostnega papirja, ki je posledica odločitve organa oblasti, bo lahko izvedla tudi borznoposredniška hiša, tako imenovani član KDD, ne le izključno KDD. Na ta način se pospešijo postopki in olajša nadaljevanje postopka dedičem vrednostnih papirjev. Vrednostni papirji, o katerih se lastniki niso izjasnili, so bili doslej položeni pri sodišču kot sodni depozit za vsakega posameznega imetnika, kar je pomenilo veliko število postopkov. Zato se uvaja skupni namenski račun, znotraj katerega bo mogoče voditi enotne postopke, ki bodo bistveno preglednejši in tudi cenejši. Lastniki pa bodo, kot je predvideno z izvornim zakonom, do konca leta 2021 še vedno lahko zahtevali prenos svojih vrednostnih papirjev na trgovalni račun in tako ne bodo izgubili možnosti, da razpolagajo s svojo lastnino. Ob sprejemanju zakona v prejšnjem mandatu so največ prahu dvignili sprejeti amandmaji k 48. členu, s katerimi se je omejilo stroške, ki jih smejo borzni posredni zaračunavati svojim strankam za uporabo trgovalnih računov. To omejitev je kljub sprejetim avtentičnim razlagam Ustavno sodišče razveljavilo kot nedopusten poseg v svobodno gospodarsko pobudo in svobodo sklepanja pogodb. Zato se člen s tem predlogom zakona usklajuje z odločbo Ustavnega sodišča tako, da se črtata razveljavljena stavka, v zakon pa se jasno zapiše, da lahko borzni posredniki strankam zaračunavajo samo stroške, ki so določeni z njihovimi tarifami, ne pa tudi dodatnih stroškov za odprtje in zaprtje računa. Tako se vsaj delno omejuje možnost borznih posrednikom, da svojim strankam zaračunavajo pretirane stroške. Zakonodajno-pravna služba je opozorila na nekatere pomanjkljivosti zakona, ki so bile odpravljene s sprejetimi amandmaji. V Poslanski skupini SD bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODELOVANJU MED DRŽAVNIM ZBOROM IN VLADO V ZADEVAH EVROPSKE UNIJE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, zato dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Jožefu Horvatu. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat, gospa podpredsednica Državnega zbora. Spoštovana državna sekretarka, gospa Simona Leskovar, s sodelavci! Drage kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije pozorno prebiramo redna nacionalna poročila od standardnega evrobarometra, analiziramo, zakaj je v Sloveniji tako nizka volilna udeležba bila prav sedaj na zadnjih volitvah v Evropski parlament. Zasedli smo neslavno predzadnje mesto, za nami mislim, da so samo Slovaki. Seveda, če iz barometra povzamem, da trditev je Moj glas šteje v Sloveniji potrdilo samo 50 % vprašani; se pravi, da jih 50 potem najbrž mislim, da moj glas v EU ne šteje. To je po naši ocen slabo, zato smo z novelo Zakona o sodelovanju med Vlado in Državnem zboru v zadevah Evropske unije želeli unesti boljšo rešitev za izbiro komisarja iz Republike Slovenije tako, da bi ljudstvo, torej demos, imelo večji vpliv. Mi veliko govorimo o demokratičnem deficitu. Zanimivo je, da je ta fraza, torej demokratični deficit, je fraza, ki so jo izumili tam v 80. letih. Kje – prav v Evropskem parlamentu! Pomeni ta demokratični deficit, da je sistem odločanja v Evropski uniji preveč tuj navadnim ljudem, torej demosu, saj glavne odločitve sprejemajo uradniki v zaprtih kabinetih. Kar zadeva komisarja samo še morda dve besedi. Za komisarja je ključna njegova – po naši oceni – politična kompetentnost, ker gre za politično funkcijo, ne toliko strokovno. Seveda nič ne škodi, če je tudi strokoven, ampak sam komisar ali pa država si resorja ne izbira, to določi predsednik Evropske komisije. Komisar mora za rešitve pridobiti politično večino, to je zelo pomembno, za stroko pa ima, seveda, na stotine ljudi v svojem subsistemu. Zelo na hitro – kakšni so cilji. Glejte, postopek izbora kandidata za člana Evropske komisije mora, po naši oceni, prispevati k zmanjšanju demokratičnega deficita. Da se torej postavijo takšne rešitve, kjer se poveča vpliv državljanov na oblikovanje politik povezave. Evropski parlament je edini organ, je edini organ Evropske unije, ki je izvoljen z neposrednimi volitvami, in evropski poslanci imajo zato veliko stopnjo legitimnosti, vendar sorazmerno majhno politično moč, zato velja omenjeno funkcijo okrepiti in ji dati večjo politično težo. Zato mi pravkar izvoljenim evropskim poslancem iz Republike Slovenije dajemo večjo politično moč prav pri izbiri oziroma pri sodelovanju izbire kandidata za komisarja iz Republike Slovenije. Spreminja se v bistvu samo en vsebinski člen. Ta člen določa, da kandidata za člana Evropske komisije predlaga Vlada – še vedno to ostaja v domeni Vlade – v soglasju z večino poslancev iz Republike Slovenije v Evropskem parlamentu – večina je 5, torej 5 ali več. Za podajo predloga za imenovanje evropskega komisarja bo torej ključno, da predlog Vlade podpre vsaj 5 evropskih poslancev iz Slovenije. Predlog, ki so mu priložena soglasja petih evropskih poslancev, Vlada pošlje Državnemu zboru, kandidat se predstavi na delovnem telesu Državnega zbora, ki je pristojno za evropske zadeve – to je Odbor za zadeve Evropske unije – in o njem poda mnenje. Vlada na mnenje matičnega delovnega telesa ni vezana, vezana pa je na soglasje večine poslancev iz Republike Slovenije v Evropskem parlamentu, in sicer za kandidata za evropskega komisarja ne more predlagati kandidata, s katerim ne soglaša večina slovenskih evropskih poslancev. Spoštovani kolegice in kolegi, toliko za uvod. Mi se nadejamo konstruktivne razprave, da vendarle poskušamo prispevati vsi skupaj k zmanjšanju demokratičnega deficita v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa za to predstavitev. Za uvodno predstavitev mnenja dajem sedaj besedo predstavnici Vlade gospe Simoni Leskovar, državni sekretarki na Ministrstvu za zunanje zadeve. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci Državnega zbora! Dovolite mi, da najprej opravičim zunanjega ministra dr. Cerarja, ki je danes na zasedanju Sveta za splošne zadeve Evropske unije v Luksemburgu, zato se ne more udeležiti te seje. Vprašanje predlagane spremembe veljavnega postopka imenovanja kandidata, kandidatke za evropskega komisarja oziroma komisarko iz Slovenije je Vlada obravnavala na svoji seji 13. junija letos. Na podlagi usklajenega mnenja Ministrstva za zunanje zadeve in Službe Vlade za zakonodajo je do Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije z dne 9. maja zavzela negativno stališče. Po veljavni ureditvi iz 11.b člena omenjena zakona o predlogu za kandidata oziroma kandidatko za evropskega komisarja oziroma komisarko iz Slovenije odloči Vlada na redni seji. Svoj predlog posreduje Državnemu zboru. Predlagani kandidat oziroma kandidatka se nato predstavi na delovnem telesu Državnega zbora, pristojnem za evropske zadeve, ki o njem oziroma o njej glasuje in poda obrazloženo mnenje. Vlada na to mnenje ni vezana, mora pa pred posredovanjem predloga pristojnim inštitucijam Evropske unije o predlogu obvestiti Državni zbor in ga obrazložiti. V Vladi menimo, da je takšen postopek izbire ustrezen. Uveljavljen je bil leta 2015 kot odgovor na težave, ki so se pokazale ob izvedbi kandidacijskega postopka v letu prej. Zapolnil je pravno praznino in uzakonil primerjalno pravno primerno obliko sodelovanja med Vlado in Državnim zborom pri tem postopku, ki je ne kaže spreminjati, še preden je bila prvič preizkušena v praksi. Veljavna ureditev po eni strani Državnemu zboru zagotavlja demokratičen vpliv, saj pristojni Odbor za evropske zadeve, na katerega so lahko vabljeni tudi evropski poslanci iz Slovenije, o kandidatu oziroma kandidatki glasuje ter poda obrazloženo mnenje. Po drugi strani pa Vladi omogoča ustrezno fleksibilnost, ki jo potrebuje v pogajanjih z mandatarjem za sestavo Evropske komisije, in sicer tako glede personalne sestave kot tudi glede razdelitve pristojnosti za konkretna področja med posamezne komisarje oziroma komisarke. Predlagana sprememba zakona, v skladu s katero bi morala Vlada pred sprejetjem predloga kandidata oziroma kandidatke za člana oziroma članico Evropske komisije pridobiti pisno soglasje večine evropskih poslancev iz Slovenije, po našem prepričanju ni skladno z veljavno ustavnopravno ureditvijo. Vlada je namreč samostojen organ izvršilne veje državne oblasti, Slovenijo zastopa kot pravno osebo tako doma kot v mednarodni skupnosti. Za svoje delo in odločitve je odgovorna Državnemu zboru, ki ga mora obveščati tudi o svojih odločitvah v okviru Evropske unije, na katero je Slovenija skladno s 3.a členom Ustave prenesla del izvrševanje suverenih pravic. Takšni ustavnopravni ureditvi zakon izvajanja posameznih vladnih pristojnosti, med katerimi je tudi kadrovska funkcija, ne more vezati na pisno soglasje večine slovenskih poslancev v Evropskem parlamentu. Ti niso del sistema delitve oblasti v Sloveniji, zato odločitev pristojnega organa naše države ne more biti odvisna od njihove privolitve. To bi bilo po našem mnenju v nasprotju z načeli delitve oblati pravne države in samostojnosti Vlade pri opravljanju svojih funkcij, ki so temelj ustavne ureditve. Takšna rešitev tudi v primerjalnem pravu nima opore, saj je ne pozna nobena izmed članic Evropske unije. Vlada prav tako ocenjuje, da predlog spremembe zakona ni skladen s pogodbo Evropske unije, ki v 17. členu ureja postopek imenovanja članov Evropske komisije. Omenjeni člen določa, da izbiro evropskega komisarja oziroma komisarke opravi Svet EU, ki v medsebojnem soglasju z izvoljenim predsednikom Evropske komisije sprejeme seznam oseb, ki jih predlaga v imenovanje za člane komisije. Pristojnost predlagane sestave Komisije je torej v rokah Sveta, v katerem so zastopane vlade držav članic. Evropski poslanci kot neposredno izvoljeni člani evropskega parlamenta tako niso vključeni v fazo predlaganja kandidatov za člane kolegija Komisije. Uveljavitev predloga bi bila v nasprotju z veljavnim domačim in evropskimi pravnim redom, lahko bi vodila do zastojev v postopku oblikovanja Evropske komisije, posegla bi v veljavno medinstitucionalno ravnotežje, kot ga vzpostavlja Pogodba o Evropski uniji, ne bi prispevala h krepitvi vloge Evropske komisije kot neodvisnega varuha temeljnih pogodb, ampak bi že v fazi njenega oblikovanja odprla prostor politizacije, kar ne bi bilo v interesu Slovenije in EU kot celote. Glede na navedeno v Vladi predlagamo, da Državni zbor Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah EU ne podpre. Hvala.
Hvala lepa. S tem prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin in kot prvi dobi besedo dr. Franc Trček, da predstavi stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem skupaj! Evropska unija žal ni steber socialnih pravic enakosti in solidarnosti, temveč je prepogosto steber nedemokratičnosti, netransparentnosti in hegemonije. Neravnovesje med centrom in periferijo tako med državami kot znotraj njih, socialne razlike, razlike med spoli se poglabljajo, medtem ko si najbolj nedemokratično od vseh institucij Evropske unije prisvaja tako izvršilno kot zakonodajno vejo oblasti – govorim seveda o Evropski komisiji. Za status quo ali celo za poslabšanje razmer je s svojim nedotakljivim statusom, ki je od prebivalk in prebivalcev Evropske unije pogosto preveč oddaljena, s statusom praktične nedotakljivosti v prvi meri odgovorna prav Evropska komisija sama. Govorim o vsiljevanju krčenja javnih storitev, pravic delavstva, poglobljenega oboroževanja, oviranje korakov, ki bodo resno naslovili okoljsko krizo, in seveda še o celi vrsti tem in težav ter izzivov. Med drugim Evropska komisija narekuje standarde v trgovinskih politikah in mednarodnem gospodarstvu, diktira stališča glede preprečevanja izogibanja davkov mednarodnih korporacij, čeprav pogosto imaš občutek, da diktira stališča glede nepreprečevanja izogibanja teh istih davkov. Skratka, pomen in vpliv Evropske komisije vsekakor ni zanemarljiv in bi ga bilo zmotno podcenjevati. Nasprotno! Gre za najbolj politični institut, ustroj Evropske unije, zato je seveda izjemnega pomena, kdo zastopa Slovenijo v vlogi komisarke ali komisarja; Slovenijo in ne le kapital ter njegove derivate. To pomeni, da se Slovenija mora zavedati lastne vloge pri sooblikovanju evropskih smernic, eno glavnih načel demokracije pa je seveda nediskriminatorna zastopanost vseh. Na podlagi načela demokratičnosti vztrajamo, da podobno kot, denimo, v Avstriji, Bolgariji, Litvi, na Češkem in še kje, vlogo pri izbiri evropskega komisarja ali komisarke dobi Državni zbor kot celota, ne pa le kot izvršeno dejstvo s seznanjanjem matičnega delovnega telesa, Odbora za zadeve EU, ki pa nima nobenega vpliva in kot tako ne pripomore k demokratizaciji procesa izbora EU komisarja. Namesto predlagane rešitve v Levici zagovarjamo spremembe, ki bi vključevale Državni zbor v postopek imenovanja, kar v obstoječih pogojih pomeni prispevek demokratizaciji nadnacionalnih institucij in povečuje transparentnost postopka. Hkrati tudi omogoča širšo politično razpravo v nacionalnem parlamentu, s tem pa posredno tudi državljankam in državljanom Republike Slovenije podeljuje pravico do izrekanja o kandidatkah in kandidatih za ključne izvršilne funkcije v institucijah Evropske unije. Levica zagovarja seveda temeljne vrednote demokratičnosti, transparentnosti, pravičnosti, zato pač takšnega nedemokratičnega predloga, kot ga predlaga slovenska desnica, nikakor ne more podpreti. Več pa tudi o tem, da le-ta ne razume ravno problematike demokratičnega deficita, v razpravi. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Blaž Pavlin, ki bo predstavil stališče Poslanska skupine NSi. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Evropski parlament je edini organ, kjer se volijo poslanci vsake posamezne države članice z neposrednimi volitvami. Vloga evropskih institucij postaja vedno bolj pomembna, saj se vedno več področij za celotno območje Evropske unije ureja z direktivami, ki jih nato države članice implementirajo v notranjo zakonodajo. Vedno več pa je tudi uredb, ki se v vseh državah članicah uporabljajo neposredno. Zakon o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije ureja razmerje med zakonodajno in izvršilno vejo oblasti pri zakonodajnih in političnih odločitvah, o kateri se odloča v Evropski uniji. Zakon je bil sprejet pred petnajstimi leti in razumljivo je, da so se tekom izvajanja zakona pokazale pomanjkljivosti, ki so terjale spremembe. Tako je Državni zbor že leta 2015 sprejel novelo, s katero je določil, da mora pristojni odbor za evropske zadeve o kandidatu za člane Evropske komisije glasovati in Vladi podati obrazloženo mnenje. To je bil prvi korak v zavedanju, da je postopek imenovanja slovenskega komisarja imel veliko pravno praznino. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je nujno, da vsakokratna vlada pri izbiri kandidatov v največji meri upošteva strokovno usposobljenost kandidatov za evropskega komisarja in znanje svetovnih jezikov, pa tudi poznavanje inštitucij Evropske unije ter seveda politično izkušenost posameznega kandidata. Še pomembnejše pa je vprašanje o kriterijih za izbiro kandidata, ki bi ga Vlada v postopku predlaganja evropskega komisarja morala upoštevati. Dejstvo je, da je razmerje političnih sil v postopku izbire poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament bistveno drugačen od razmerja, kot ga politične stranke dosežejo na parlamentarnih volitvah. To se je pokazalo na predzadnjih volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament, zapleti, ki so nastali v zvezi s predlaganim kandidatom za evropskega komisarja, nam niso bili v ponos. V Novi Sloveniji smo že leta 2015 predlagali, da bi moral biti pri izbiri kandidatov prevladujoč kriterij uspeh posamične stranke na volitvah v Evropski parlament. Povedano enostavneje, kandidat za evropskega komisarja bi moral priti iz stranke, ki je zmagala na volitvah v Evropski parlament. Današnji predlog, postopek predlaganja slovenskega evropskega komisarja gotovo ne bi vnesel politizacije kot v svojem mnenju pove Vlada, bi pa gotovo pomenil večjo demokratizacijo postopka. Slovenski evropski poslanci bodo v dobro naše države v Evropskem parlamentu odločali o najpomembnejših vprašanjih naše širše skupnosti. In ravno v tem je bistvo predloga Nove Slovenije! Če bo večina teh neposredno izvoljenih poslancev soglašalo s predlogom Vlade za komisarje, gre torej za predhodno usklajevanje, bo to zadosten garant, da bo Slovenija predlagala kandidata, ki bo najbolj verodostojen, strokovno usposobljen in vreden zaupanja. Evropo čaka v naslednjih letih veliko izzivov, s katerimi se bo treba soočiti: migracije, teroristični napadi, brexit. Prav zato je še kako pomembno, kdo bo slovenski komisar. Glede na navedeno bomo v Novi Sloveniji predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani gostje, kolegice poslanke in poslanci! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado o zadevah Evropske unije. Prej ko to, da bi predstavljale tvoren in učinkovit pristop pri oblikovanju predloga za člane Evropske komisije, predlagane spremembe odpirajo vrata politizaciji in morebitnemu zaviranju obstoječega postopka. Naj v nadaljevanju navedem, zakaj v Poslanski skupini SAB predloga omenjenega zakona oziroma spremembe 11.b člena ne bomo podprli. Spremembe in dopolnitve predlagateljev bi bile v nasprotju z domačim in evropskim pravnim redom in bi lahko vodile do zapletov pri oblikovanju predloga komisarja iz Slovenije. Še več, predlog bi posegel v medinstitucionalno ravnotežje, kot ga vzpostavlja pogodba Evropske unije v 17. členu. Predlagatelj se v svojem predlogo opira na dejstvo, da bi morali pri imenovanju slovenskega kandidata ali kandidatke za člana Evropske komisije bolj upoštevati rezultate evropskih volitev oziroma soglasje najmanj petih slovenskih evropskih poslancev. Tako kot Vlada Republike Slovenije tudi v Poslanski skupini SAB ne vidimo razloga, zakaj bi omenjene spremembe in dopolnitve podprli. Imenovanje članice in člana Evropske komisije namreč v vseh državah članicah Evropske unije pristojnost vlade. Vlade svojo legitimnost črpajo v posameznih nacionalnih parlamentih, pri čemer evropski poslanci niso neposredno vključeni v fazo predlaganja članov Komisije. Res pa je, da se lahko vsaka država odloči po svoje in ima drugačen postopek. Po trenutnem postopku o predlogu kandidata za člana Evropske komisije odloči Vlada na redni seji, ki svoj predlog posreduje v Državni zbor. Kot je običajno, se kandidat na pristojnem odboru predstavi, nato pa matično delovno telo o njem glasuje in Vladi pošlje obrazložitev. To pomeni, da obstoječi postopek Državnemu zboru zagotavlja dovolj manevra za odločanje o predlogu kandidata, Vladi pa omogoča dovolj prilagodljivosti za končno odločanje. Menimo, da obstoječi postopek nima demokratičnega deficita, kot to trdi predlagatelj, ampak je po našem mnenju dovolj odprt in transparenten. Ne nazadnje smo mi, poslanci oziroma člani Odbora za zadeve Evropske unije predstavniki volivk in volivcev in o kandidatu za člane Komisije lahko razpravljamo in glasujemo. Naj dodam, da je Vlada Republike Slovenije edina pristojna za zastopanje Slovenije v mednarodni skupnosti, kadrovskih imenovanj pa ni dolžna vezati na soglasje evropskih poslancev. Ti namreč niso del sistema delitve oblasti, zato Vlada ne more biti odvisna od njihove privolitve. Se pa s predlagateljem popolnoma strinjamo, da moramo za člana Evropske komisije izbrati takšnega kandidata, ki bo strokoven in kompetenten in bo užival podporo javnosti. Mislim, da smo si glede tega, kakšen naj bo kandidat, vse politične stranke enotne in to pozdravljam. Predlog Poslanske skupine SAB pa je, da Vlada Republike Slovenije za člana komisije predlaga dva kandidata, pri čemer naj bo vsaj ena oseba ženska. O primernejšem kandidatu oziroma kandidatki pa naj nato odloči predsednik Evropske komisije. Prav tako si želimo, da kandidata izberemo pravočasno in si s tem zagotovimo ugoden resor in da bodo kandidata odločno podpirali tudi novoizvoljeni slovenski evropski poslanci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine Desus predstavil gospod Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcema, spoštovani poslanke in poslanci! Skupina poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom je nekaj tednov pred evropskimi volitvami vložila predlog zakona, s katerim želijo, če se lahko tako izrazim, na glavo postaviti sistem imenovanja komisarja iz Slovenije v Evropski uniji. Sedanja ureditev je bila uveljavljena 30. 4. 2015 brez glasu proti, torej tudi Nova Slovenija ni temu nasprotovala. Takrat je bilo določeno, da Vlada predlaga kandidata za člana Evropske komisije na podlagi obvestila pristojnih institucij EU in predlog posreduje Državnemu zboru. Vlada o predlogu odloči na redni seji. Kandidat se predstavi delovnemu telesu Državnega zbora, pristojnemu za evropske zadeve, ki o kandidatu glasuje in o njem poda mnenje z obrazložitvijo ter ga nemudoma pošlje Vladi. Tako ima Vlada načelno podporo ali nepodporo predstavnikov Državnega zbora. Ureditev je smiselna z vidika delitve oblasti med Vlado in Državnim zborom. Predlagatelji sedanjih rešitev takrat niso imeli nobene drugačne rešitve, ki bi kazala razmišljanje, da sedanja ureditev ni najboljša z vidika delitve oblasti med Vlado in Državnim zborom. Zdaj pa se predlaga rešitev, da pred sprejetjem predloga kandidata ali kandidatke za člana ali članico Evropske komisije pridobi pisno soglasje večine, torej najmanj petih poslancev iz Republike Slovenije v Evropskem parlamentu. Takšna rešitev je v nasprotju z ustavo, saj je Vlada odgovorna Državnemu zboru. Vlada pa tudi na podlagi Zakona o vladi zastopa Slovenijo v mednarodni skupnosti. O svojih odločitvah obvešča Državni zbor, ki lahko sprejema odločitve, ki jih Vlada upošteva pri svojem delovanju. Tako se, na primer, obravnavajo vse zadeve Evropske unije v Državnem zboru, na katere Državni zbor sprejema stališča. Zaradi tega v Poslanski skupini Desus ne vidimo smisla v predlogu, da bi se delila oblast med Vlado in Državnim zborom tudi na slovenske poslance v Evropskem parlamentu, ti niso del oblasti v Republiki Sloveniji. Vsekakor v Poslanski skupini Desus vidimo predlagano rešitev kot možnost blokade imenovanja evropskega komisarja s strani predlagateljev in željo po vplivu na imenovanje kandidata iz Slovenije. Prav tako je treba opozoriti, da je rešitev v nasprotju s Pogodbo o Evropski uniji, ki določa, da opravi imenovanje Svet Evropske unije v soglasju s predsednikom Evropske komisije. V Poslanski skupini Desus menimo, da naj izvoljeni poslanci v Evropskem parlamentu delajo, za kar so bili izvoljeni. Ena od teh pristojnosti Evropskega parlamenta je imenovanje predsednika Evropske komisije in komisarjev ter izrekanje nezaupnice Evropski komisiji kot celoti. Tako je vloga glede imenovanja s strani poslancev Evropske unije jasna, ker predstavljajo zakonodajno oblast. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Desus glasovala proti temu, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Boris Doblekar, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Predstavniki Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Nova Slovenija predlaga Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije in predlaga, da ga Državni zbor Republike Slovenije obravnava po rednem postopku. Naj v uvodu povzamem vsebino predloga zakona, ki je po mnenju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke primeren za nadaljnjo obravnavo. Kandidata za člana Evropske komisije na podlagi obvestila pristojnih institucij Evropske unije predlaga Vlada Republike Slovenije. Izbrani kandidat se je sicer dolžan predstaviti delovnemu telesu Državnega zbora, pristojnemu za evropske zadeve, ki pa o njem poda zgolj mnenje, na katerega Vlada ni vezana. Obravnavani predlog novele pa vsebuje naslednjo rešitev: kandidatko oziroma kandidata za člana oziroma članico Evropske komisije predlaga Vlada Republike Slovenije v soglasju z večino poslancev iz Republike Slovenije v Evropskem parlamentu. To predlagatelji utemeljujejo z argumentom, da imajo evropski poslanci veliko stopnjo legitimnosti zaradi neposredne izvolitve, vendar sorazmerno majhno politično moč, zato bi veljalo omenjeno funkcijo okrepiti. Po tem predlogu bi najmanj pet slovenskih evropskih poslancev moralo soglašati s predlogom za izbor slovenskega kandidata za člana Evropske komisije, kar bi pomenilo, da so poslanci in Vlada avtomatsko prisiljeni v iskanju kompromisa in s tem preseganja ozkih strankarskih interesov. Na takšen način bi po mnenju predlagatelja preprečili številne netransparentne prakse pri izboru kandidata za slovenskega člana Evropske komisije in onemogočili nestrokovna in politična imenovanja, ki so škodljiva tako za ugled Slovenije kot tudi za delovanje Evropske unije kot celote. V Slovenski demokratski stranki smo leta 2014 predlagali model, da bi slovenski komisar moral biti imenovan s strani zmagovite stranke na evropskih volitvah. Da bi bil na takšen način dosežen čim širši konsenz za imenovanje komisarja, so bili mnenja tudi v nekaterih drugih političnih strankah, ki so dobili izvoljene poslance. Kot smo nedavno lahko razbrali iz medijev predstavnik oziroma predsednik Vlade meni, da ne vidi povezave s tem, da bi se pri izbiri komisarja iz Slovenije upošteval dosežen rezultat na evropskih volitvah, zato nas tudi ne preseneča mnenje Vlade Republike Slovenije, ki ne vidi razloga, da bi bilo tudi med vsemi slovenskimi izvoljenimi poslanci v Evropski parlament večinsko strinjanje s predlagano kandidatko oziroma kandidatom za evropskega komisarja. Močno dvomimo, da je takšno stališče Vlade dobilo v sami vladi 100-odstotno podporo. Po našem mnenju je popolnoma odveč, da se Vlada v stališču sklicuje, da slovenski evropski poslanci niso del sistema delitve oblasti v Sloveniji. Prav tako tudi, da se sklicuje na 17. člen Pogodbe o Evropski uniji in zaplete pri pravočasnem predlaganju zaradi morebitnega nepoenotenja slovenskih evroposlancev. Smo namreč mnenja, da se bo 8 poslancev hitro in lažje dogovorilo kot 90 poslancev v slovenskem parlamentu. Ne nazadnje vseh 8 poslancev v Evropskem parlamentu zastopa poleg vsega tudi našo, nam vsem samo eno Slovenijo. Naj za osvežitev spomina in za lažjo odločitev nas poslancev za predlagani novi predlog sedaj, ko so evropske volitve mimo, spomnim na predvolilne izjave nekaterih političnih strank. V SMC, »Veljalo bi razmisliti o večji demokratizaciji postopka«, Slovenska nacionalna stranka, »Postopek izbire po popolnoma spolitiziran«, LMŠ, »Postopek imenovanja slovenskega člana Evropske komisije je ustrezen«, SD, »Ključno je, da se kandidati za komisarska mesta preizkusijo na volitvah«, Levica, »Obstoječi sistem imenovanja komisarskega kandidata ni ustrezen, naj kandidata izbere parlament in ne Vlada«, Desus, »Postopek izbire prihodnjega komisarja iz Slovenija bi moral biti za javnost manj boleč in komisar bi moral biti oseba, ki uživa ugled, zaradi znanja in izkušenj in zmore povezati slovensko politiko«. Če nekako strnem vsa povzeta stališča parlamentarnih političnih strank, lahko ugotovim, da bi predlog veljalo podpreti za nadaljnjo obravnavo predvsem zaradi zakonskih rešitev, ki večajo moč volivcev pri izbiri visokih predstavnikov, še posebej, ko gre za tako pomembno in odgovorno mesto v Evropi, od katere si tudi v prihodnje Slovenija veliko obeta. Poslanci Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bomo predlog podprli v dobro Slovenije in Evrope. Zaradi vseh doslej navedenih dejstev v našem stališču do Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke prepričani, da bi s tem omogočili Sloveniji, da v Evropsko komisijo prispeva najboljšega kandidata oziroma kandidatko po meri vseh. S tem predlogom bi bil komisar oziroma komisarka predlagan s preseženimi ozkimi strankarskimi interesi in bi imel večinsko podporo domače slovenske politike, kar je tudi eden od ciljev predlagatelja in o čemer se v politiki pogosto govori, ne pa tudi kaj konkretnega naredi v tej smeri. Tokrat imamo izjemno priložnost in verjamem, da jo bomo poslanci izkoristili ter s skupnimi močmi premagali ovire ter podprli predlagane spremembe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine LMŠ predstavil gospod Nik Prebil. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana podpredsednica. Spoštovani predstavniki Ministrstva za zunanje zadeve, kolegice in kolegi poslanci, lep pozdrav vsem! Evropska unija je bila kot skupnost načrtovana po drugi svetovni vojni kot element miru in skupnega sodelovanja. Začela se je s Schumanovo deklaracijo, njeno delovanje in njene institucije pa so se skozi leta močno spreminjale, nekatere pridobivale, nekatere pa izgubljale svoje pristojnosti. Med najmočnejšimi institucijami so tako danes Evropski parlament, Evropski svet, Svet ministrov in seveda Evropska komisija. Evropska komisija je bila tako ustanovljena leta 1958 kot apolitični instrument, a je z leti razvoja močno prerasla v še kako političen organ, katerega funkcija je predvsem izvršilna; je telo, ki izvaja proračunske politike Evropske unije, je sozakonodajalec in predstavlja Evropsko unijo kot tako na mednarodnem področju. Pred nami je obdobje, ko bo prišlo do oblikovanja nove sestave Evropske komisije. Odločitev za predsednika ali predsednico Komisije in njene člane bo toliko bolj pomembna, saj nas jeseni čakajo odločitve, kot je brexit, določitev večletnega finančnega okvirja za obdobje 2020–2027 in številne druge. Za Republiko Slovenijo bo posebej pomembna določitev sredstev za večletni finančni okvir, posebej z vidika našega kmetijstva in kohezijske politike. Poleg tega bo potrebna tudi reforma Evropske unije, ki bo vodila k njenemu bolj uspešnemu in učinkovitejšemu delovanju. Druga izredno pomembna stvar in točka, ki ji posvečamo premalo pozornosti tako v Sloveniji kot Evropski uniji, je prihodnost. Prihodnost, ki bo temeljila na vrednotah vladavine prava, varovanja človekovih pravic, ustrezne socialne varnosti ter varnega in zdravega okolja z moderno infrastrukturo, ki lajša naše sedaj že močno konfuzno življenje. Celotna Evropska unija bo morala več vložiti v prihodnost mladih, v razvoj in inovacije, v promet, v okolje in v številna druga področja. Na mnogih tako strateških kot drugih pomembnih področjih imajo ključno vlogo evropski komisarji, zaenkrat še 28-ih držav članic. Posebej pomembno je, da Vlada Republike Slovenije predlaga strokovno kompetentnega učinkovitega in izkušenega kandidata za člane Evropske komisije, ki si bo prizadeval za njeno uspešno delovanje. Pri vsem gre za kompleksen izbor, ki ga tako hitro ne moremo spreminjati. Komisija si bo morala nujno prizadevati zmanjšati demokratični deficit z večjim vključevanjem državljanov pri oblikovanju politike Evropske unije. A zmanjševati demokratični deficit zgolj s predlaganimi spremembami predlagatelja pa menimo, da bi prispevalo k dolgotrajnosti in kompleksnosti postopka imenovanja slovenskega kandidata za komisarja. Stanje ni popolno, da pa trenutno stanje ne ustreza demokratičnim standardom, pa se seveda ne moremo strinjati. Takšen predlog, ki je pred nami, bi navsezadnje kršil 4. člen pogodbe o Evropske uniji, ki govori o medsebojnem sodelovanju na podlagi načela lojalnega sodelovanja. Prav tako bi lahko prišlo do kršitve 17. člena, ki govori o fazah predloga ter imenovanja predsednika in predsednice komisije in njenih članov – govorim namreč v primeru, da bi se postopek izbire kandidata pri nas pretirano zapletel, Republika Slovenija pa ne bi imela pravočasno svojega kandidata do septembra oziroma oktobra, ko že potekajo zaslišanja za bodoče komisarje v Evropskem parlamentu. Poudariti je potrebno, da evropski poslanci, torej po tem 17. členu Pogodbe o Evropski uniji, niso soudeleženi pri predlogu predsednika oziroma predsednice Evropske komisije, ampak le glasujejo o njem v okviru Evropskega parlamenta, katerega del so. Prav tako tudi niso soudeleženi pri sprejemanju seznama drugih članov Evropske komisije, kot so komisarji. In glede na predlog in videno do sedaj, je skoraj preveč optimistično pričakovati, da se bo večina slovenskih evropskih poslancev uspela hitro poenotiti glede predloga kandidata. No, nato bi sledila naslednja faza, kjer bi bilo potrebno soglasje s strani večine slovenskih evropskih poslancev, ki bi ga posredovala Vladi. Torej naša vlada ne bi bila več v skladu z ustavo samostojna v svojih pristojnostih. Predlog Vlade glede kandidata za komisarja ne bi imel nobene vrednosti več, če ta ne bi dobil potrebnega soglasja. Navsezadnje slovenski evropski poslanci niso del nobene izmed vej oblasti v Republiki Sloveniji. V 19 državah članicah Evropske unije ima ključno vlogo pri imenovanju komisarja vlada oziroma izvršilna veja oblasti. V nekaterih državah članicah pa je v okviru njihovih ustavnih ureditev postopek lahko tudi drugačen, saj je v drugi fazi postopka vključen tudi nacionalni parlament. Zapis 17. člena Pogodbe o Evropski uniji torej jasno določa, da se v okviru Sveta glasuje o predlogu članov Komisije. V Svetu je odločitev v rokah vlad držav članic. Iz celotnega vidika tako v Republiki Sloveniji ne bi bilo smotrno uvesti prakse, ki je nepreizkušena in je ne poznajo v nobeni izmed držav članic Evropske unije. O podobnih spremembah postopka imenovanja komisarja je tudi že leta 2014 Odbor za zadeve Evropske unije odločal in se s spremembami, da bi drugače izbirali slovenskega komisarja, ni strinjal. Predlog za kandidata za člana Komisije je tako vedno v rokah vlade oziroma izvršilne oblasti držav članic. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca tako ne moremo podpreti te spremembe in dopolnitve predlaganega Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Drage kolegice, spoštovani kolegi! Letošnje volitve poslank in poslancev Evropskega parlamenta smo politične stranke ter liste kandidati na njih, pa tudi komentatorji procesa izbire predstavnikov evropskih državljank in državljanov, označevali v marsičem kot prelomne. Temu primerna je bila večin kampanj v Sloveniji namenjena predvsem motivaciji volivk in volivcev, da se udeležijo volitev ter soodločajo o svojih osmih predstavnikih v Evropskem parlamentu ter o prihodnosti evropskega povezovanja. Tako v času, ko so že znani rezultati volitev in ko na evropskem političnem parketu že potekajo intenzivni pogovori med političnimi skupinami za izbiro vodstva evropskih institucij, v Državnem zboru s predlogom novele zakona šele začenjamo pogovore o spremembi postopka izbire članice oziroma člana Evropske komisije iz Republike Slovenije. Kljub spremembi zgolj enega člena predlog zakona na željo predlagateljev obravnavamo v skladu z redno parlamentarno proceduro, kar dodatno priča o tem, da je bil predlog zakona verjetno spisan v predvolilne namene in ne za takojšnjo uporabo. Medtem ko so poslanske in poslanci Evropskega parlamenta voljeni s strani državljank in državljanov članic Unije glede na nacionalno določene kvote, pa vsaka država članica prispeva enega izmed članic oziroma članov Kolegija komisarjev, ki ga vodi predsednik Evropske komisije. Če poslance v Evropskem parlamentu volimo neposredno na podlagi splošne in enake volilne pravice za dobo petih let, pa sestavo Evropske komisije določajo druga pravila, povzeta v 17. členu Pogodbe o Evropski uniji, kot je bilo danes tukaj že omenjeno. Osnovni kriterij iz omenjenega člena pravi, da so člani Komisije izbrani na podlagi svoje splošne usposobljenosti in zavzetosti za Evropo med osebami, katerih neodvisnost je nedvoumna, pri čemer ne smejo zahtevati niti sprejemati navodil od posameznih vlad, institucij, organov, uradov ali agencij. Medtem ko Evropski parlament na podlagi posredovanega predloga Evropskega sveta z absolutno večino odloča o predlaganem predsedniku Evropske komisije, pa je prav izvoljeni predsednik tisti, ki sprejema ključne odločitve glede sestave svoje ekipe na podlagi predlogov, ki jih posredujejo države članice. Evropski parlament ima pristojnost glasovati in odločati ne o posameznih kandidatih, temveč o Evropski komisiji kot kolektivu v celoti. Na koncu Evropska komisija formalno imenuje Evropski svet. Če temeljne pogodbe, na katerih je utemeljeno delovanje Evropske unije, jasno določajo postopek imenovanja Evropske komisije, pa na drugi strani ne obstaja enotna praksa glede izbire nacionalnih kandidatov za komisarje v državah članicah. Dogodki pred petimi leti so pokazali, da potrebujemo formaliziran in transparenten postopek izbire slovenske kandidatke oziroma kandidata za članico in člana Evropske komisije. V ta namen je bil leta 2015 v Zakonu o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado o zadevah Evropske unije, dodan 11.b člen, v skladu s katerim ima ključno pristojnosti pri izbiri Vlada, vendar je vanjo vključen tudi Državni zbor. Predstavitev kandidatke oziroma kandidata na Odboru za zadeve Evropske unije, na podlagi katere odbor sprejme mnenje in ga posreduje Vladi, po mnenju Socialnih demokratov ustrezno odraža formalno razmerje med zakonodajno na eni strani in izvršno vejo oblasti na drugi strani v Republiki Sloveniji. Prav tako pa upošteva tudi pravni red Evropske unije. Omenjeni postopek bomo letos prvič preizkusili v praksi in šele na podlagi te izkušnje bomo lahko opravili razmislek o morebitnih dodatnih zakonskih in drugih spremembah. Socialni demokrati smo in bomo vedno na strani krepitve transparentnosti in demokratičnosti postopkov tudi, ali še posebej, v primeru imenovanja nosilcev najvišjih funkcij v Evropski uniji, vendar pridobitev soglasja k predlogu za evropske komisarje ali komisarja s strani večine novoizvoljenih poslank in poslancev po našem mnenju ne zadosti načelu večje demokratičnosti postopka, temveč jo kvečjemu zmanjšuje. Prav tako ni nobeno zagotovilo za izbiro najbolj kompetentne kandidatke ali kandidata, ki uteleša evropske vrednote ter uživa ustrezen mednarodni ugled. Spoštovane in spoštovani, če želimo zmanjšati demokratični deficit in dati večjo težo izidu evropskih volitev, lahko to tudi storimo že v okviru obstoječega postopka. Socialni demokrati tako smo vseskozi na stališču, da bi evropsko kandidatko oziroma kandidata morali iskati znotraj tistih posameznic in posameznikov, ki so kandidirali na volitvah za Evropski parlament in s svojo vizijo lastnega delovanja ter prihodnostjo evropske integracije dosegli največjo podporo pri volivkah in volivcih. Za upoštevanje tega kriterija je dovolj politična volja, hkrati pa za razliko od predloga Nove Slovenije na noben način ne posega v sistem delitve oblasti ter samostojnost Vlade pri opravljanju njenih funkcij. Naša izbira za najustreznejšo kandidatko glede na ta kriterij ter na druge formalne pogoje je jasna in že vsem dobro poznana. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zaradi vsega naštetega glasovali proti sklepu, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije primeren za nadaljnjo obravnavo. Kot že rečeno, ne obstaja niti pravna osnova niti vsebinski argumenti za iskanje večinskega mnenja ali konsenza poslank in poslancev v Evropskem parlamentu glede vprašanja evropske komisarke oziroma komisarja iz Slovenije. Kljub temu pa se Socialni demokrati zavedamo in nadejamo, da si bodo poslanke in poslanci kljub različni politični orientaciji prizadevali za poenotenje stališč glede ključnih vprašanj za našo državo, za prihodnost Evropske unije ter vseh njenih državljank in državljanov. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še kot zadnji, bo stališče Poslanske skupine SMC predstavil gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Kolegice poslanke in poslanci, predstavniki Vlade, spoštovani vsi! Danes obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado o zadevah Evropske unije, v katerem Poslanska skupina Nove Slovenije predlaga spremembo načina določanja oziroma samega postopka imenovanja kandidata oziroma kandidatke za člana Evropske komisije iz Slovenije. Naj spomnim, sam postopek imenovanja evropskega komisarja iz Slovenije smo določili v prejšnjem mandatu in takrat je bilo tudi opredeljeno v koalicijski pogodbi 2014–2018, da koalicija to vprašanje odpre in ga tudi uredi z dopolnitvijo omenjenega zakona. To je bilo tudi uresničeno v aprilu 2015, kjer je bil spremenjen oziroma opredeljen 11.b člen, ki predvideva, da kandidata oziroma kandidatko za člana Evropske komisije predlaga Vlada Republike Slovenije. Po tem predlogu se izbrani kandidat predstavi na delovnem telesu Državnega zbora, to je na Odboru za zadeve Evropske unije. Odbor za zadeve evropske unije o predstavitvi glasuje, torej poda mnenje, na katerega pa Vlada ni vezana. V SMC smo zato prepričani, da je postopek, ki je trenutno zapisan v zakonu, dovolj transparenten in tudi dovolj demokratičen, da poteka na enak način tudi v številnih drugih državah članicah Evropske unije, od Avstrije, Hrvaške, Češke, Litve in lahko bi še naštevali. Prav tako verjamemo, da bomo lahko po obstoječem postopku izbrali strokovno kompetentnega in izkušenega, pa tudi mednarodno uglednega kandidata ali pa kandidatko za to funkcijo evropskega komisarja oziroma komisarke. Zato trenutno tudi ne vidimo nobene potrebe, da bi ponovno spreminjali postopek za imenovanje evropskega komisarja. Poleg tega pa sprememba zakona, ki jo predlagajo kolegi iz Nove Slovenije, ni skladna z veljavno ustavnopravno ureditvijo Republike Slovenije in prav tako ne s Pogodbo o Evropski uniji. Zato ocenjujemo, da bi takšna rešitev bila v nasprotju bodisi z načeli delitve oblasti, pravne države in pa samostojnosti Vlade pri svojem delovanju in pri opravljanju svojih funkcij. Dodajamo pa tudi, da je Poslanska skupina Nove Slovenije ta zakon vložila v precej nerodnem času, zato se potem zdi, da je bolj namenjen temu, da želi iskati ali pa je želel iskati pozornost, kajti bil je vložen sredi maja, tik pred evropskimi volitvami. Vsi se tudi zaradi preteklih izkušenj zavedamo, da je spreminjati postopek v takšnem času neustrezno in lahko vodi do komplikacij oziroma do težav. Ne glede na to, evropske volitve so mimo in moramo se čim prej odločiti, kdo bo evropski komisar iz Slovenije. Zato je absolutno prepozno v tem trenutku, da bi odpirali še vprašanje, po kakšnem postopku bo komisar oziroma komisarka določena. Iz navedenih razlogov Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med Državni zborom in Vlado v zadevah Evropske unije v Poslanski skupini SMC ne moremo podpreti. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Prvi dobi besedo gospod dr. Franc Trček, pripravi naj se mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Poslušam vse to in na osnovi večine povedanega, zlasti tega, kar so ubesedovali predlagatelji in podporniki, se sprašujem, zakaj je zavedanje o Evropski uniji v Sloveniji, v nacionalnem parlamentu tako nizko. Še bolj sem zgrožen, da to govorijo z neke strani, kjer so navsezadnje imeli kar nekaj, ne sicer zelo aktivnih, evroposlancev in evroposlank v prejšnjih sestavah in imajo tudi v sedanji sestavi Evropskega parlamenta. S kolegom Nikom sva bila prejšnji teden od četrtka do nedelje v Rimu na enem master classu, kjer smo se tudi veliko pogovarjali o ustroju Evropske unije in nekem demokratičnem deficitu. Če se dotaknem demokratičnega deficita; to, kar vi predlagate, dejansko pomeni, da še manj ljudi odloča o tem, kdo je evropski komisar ali komisarka iz Slovenije. Skratka, že na neki osnovni logiki je to še večji demokratični deficit. Pa če bi vas lahko tu provociral, bi rekel, ali boste sedaj šteli, koliko je dobila vaša stranka ali koliko je dobilo teh pet kandidatov, ki so se zmenili. Skratka, osnovno logiko v bistvu vaše argumentacije uničite že v startu, kot bi rekla meni najljubša filozofinja s teh slovenskih prostorov, logika ni naravno mišljenje, ni naravno stanje. In kot bi rekel Ludwig Wittgenstein: Logika je pekel. Malo je bilo po ovinkih omenjeno, ampak dajmo direktno povedati, evropski poslanci in poslanke niso poslanci in poslanke Slovenije, so poslanci in poslanke iz, zaenkrat, še 29 držav. Njihova ključna relacija je relacija do Evropske komisije s katero imamo številne pomisleke, težave v Levici, kar sem prej povedal. Pogosto poslušam že peto leto tukaj – ne vem –: Evropska komisija je ukazala. Evropska komisija v osnovi ne more kar tako ukazati. Tudi to kaže na vaše nerazumevanje ali zavajanje. Imamo Svet Evropske unije, tukaj pa pride moč, če hočete, nacionalnih parlamentov čez predstavnike izvršile oblasti notri, ampak mi smo imeli prepogosto neke vlade, kjer ministrici in ministri niso radi hodili v Bruselj. Tja so pošiljali državne sekretarje in s tem že neko poročilo. Skratka, govora tudi malo o subsidiarnosti znotraj Evropske unije, če se tako resno pogovarjamo. Naloga te naše male četice je, da so bolj aktivni – čeprav dvomim, da bodo – in naloge Evropskega parlamenta, o tem smo se pogovarjali prejšnji teden, bi moralo biti, da malo bolj napenja mišice vizavi Evropski komisiji. Ampak veste, imam tudi izkušnjo s kakšnim bivšim zunanjim ministrom, ki je bil v Evropskem parlamentu, tričetrt časa se Evropski parlament ukvarja z lobisti. Ko so imeli nek tobačni zakon, podobno temu, kar hočejo zdaj lobiji skozi dva bivša vladna piarovca sfurati v naš parlament, je zadnji dan Philip Morris sto lobistov poslal dobesedno fizično v stavbo Evropskega parlamenta, tudi o tem smo se pogovarjali. Če se nekako vrnem nazaj, bolj osamljeno tiste petke na Odboru za zadeve EU sedim; dobro, tukaj moram pohvaliti kolega iz Nove Slovenije in tam večino časa se pogovarjava sama s seboj. Veste, enih pa nekih SDS niti tam ni. Ta zakon je predlagan, ki ste ga predlagali, dajmo biti odkriti, Janša ni mogel sestaviti vlade, pa bi zdaj malo šaril. SD bi rad imel Fajonovo, SMC bi rad imel Cerarja. Odkrito povem, nobeden od teh kandidatov ni dovolj dober za mesto komisarja ali komisarje. Tudi teh 8, ki je bilo izvoljenih, ampak do tega v bistvu še pride. V eni od baltskih držav Odbor za zadeve EU funkcionira na način, da ko so teme, ki pomembno prečijo to, kar ta država je, imajo video link z birokrati z DG, ki so za to zadolženi, in imajo neko resno vsebinsko razpravo. Gre za Estonijo. Veste, potem bi pa tam neki Szekely ali kar je že bil, moral se z nami pogovarjati o nekih resnih temah. Njihova seveda upravičena taktika je, da na vse pozicije, kjer je to mogoče, v EU nastavijo svoje kvalitetne in sposobne ljudi. To je nekaj, kar mora delati številčno manjša država. Strokovnost, jeziki, politične izkušnje, vse skupaj pa v osnovi niti pol nič od tega. Kandidat in kandidatka mora imeti nek renome in ne drži tudi to, kot ste rekli, da bo nek novi Juncker kar malo tako izbral. Sami veste, da so tukaj kar resna pogajanja in napenjanja političnih moči in lobiranja in tudi kakšna miniranja. Veste, ko smo mi brcali v mrtvega konja Alenko Bratušek, je že na začetku tega procesa nek EPP-jevec z Otoka povedal, da bo odletela Bratuškova ali pa tale, kar je navsezadnje tudi to Juncker vizavi Evropskega parlamenta moral malo pokazati. Če bi se kdo resno ukvarjal z novo problematiko Evropske unije, bi to morali vedeti oziroma vsi poslanci in poslanke bi to morali vedeti. Nek večji problem, ki ga tukaj imam, je v tem, da mi nekako ne delamo nekoga za resnega evropskega komisarja ali komisarko. Tukaj je problem. Navsezadnje sem se srečal s kar nekaj evropskimi komisarji in komisarkami v zadnjih petih letih in se je zelo jasno videlo, v katerih državah resno razmislijo, koga bodo predlagali in kdo gre v Evropsko komisijo, in v katerih ne. So seveda so tudi neke resne razprave, da bi se število komisarjev in komisarjev zmanjšalo, kar bo lahko srednjeročno privedlo celo do tega, da ne bomo imeli komisarja ali komisarko iz Slovenije. So tudi resni razmisleki in razprave, da bi imeli transnacionalne kandidate. Skratka, cel niz nekih odprtih zgodb. Sedaj, če resno hočemo reševati demokratični deficit. V stališču SDS je bilo rečeno »po meri vseh« – tega v demokraciji nikoli ni, ampak po meri večine, ki ne pozabi na manjšino, bi pričakoval ta predlog, ki gre v smeri tega, kar predlagal Levica, kar ima nekaj držav znotraj EU, da nacionalni parlament potrdi kandidaturo komisarja ali komisarke. Če bi mene osebno spraševali, bi celo rekel, da jo potrdi z dvotretjinsko večino, ampak potem bi rabili neko dosti bolj politično in sploh družbeno kulturo v tej republiki in državi. To, kot je bilo predlagano, je seveda del taktik in strategij, ki se jih lahko ubira. Je bil nek predvolilni zakon, ki dejansko hoče delati spet nekaj malo po domače, na način, če pa ni po moje, je pa vsega konec. To me malo spominja na to, ko sem kot mali pubec igral nogomet, potem pa, če sem imel nekaj kolegov – kolega Židan je tukaj – prvo nisem maral, da me kdo gre driblati na zadnjico – igraj muški, če se tako izrazim. Drugo je pa bilo, če je kdo izgubljal, je pa začel cviliti in je bil cel svet narobe in so bila vsa pravila narobe. Namesto – saj pred skoraj prazno dvorano to razpravljam – namesto izgubljanja časa s tovrstnimi predlogi bi se raje vprašali, kje bomo našli ustrezne kandidate in kako bomo neke bodoče kandidate tudi našolali. Ne samo za to pozicijo, za številne pozicije. Kolikor hodim, delam v naši stranki dejansko največ EU, delam največ tega, kar se imenuje parlamentarna diplomacija, in vedno znova srečam neke niti ne tako nizko pozicionirane državljanke in državljane Slovenije, ki so v glavnem v prvem, malo v drugem valu šli v Bruselj, kot se temu reče, si pridobili neka znanja, potem so ugotovili, da smo mi premalo resni in so svoje poti zapeljali stran od Slovenije, če se tako izrazim, v največji meri. Kar je v bistvu tragedija, navsezadnje tudi makroekonomsko, saj smo jih šolali tukaj in ne kje drugje. Tudi o teh migracijah bi se morali dejansko začeti pogovarjati, ampak to zahteva neko drugo in drugačno politiko, ki je trenutno vidim v Levici kljub neke vrsti težav, ki jih imamo, in ki jo vidim, če Šarcu ne bo v glavo stopilo, v LMŠ. Pa na desnici v Ljudmili Novak jo bom pogrešal v Državnem zboru – odkrito povem, Ljudmila. Vse ostalo je pač tipično kravje kupčkanje in to, kar imamo, je posledica teh pravih kupčkanj. Kot vedno rečem, ko mi ljudje začnejo nabijati: kakšni ste, kakšni ste. A – volitve se ne dogajajo na Facebook, b – ne izvolimo se sami, c – mogoče bi bil že skrajni čas, da se začnemo zgledovati po Estoniji in še kom, d – osebno mislim, če bi bili resni, da bi šli v smeri tega predloga, ki ga predlaga Levica, da dejansko Državni zbor potrdi, izbere formalno komisarja ali komisarko. Čisto za konec bom citiral Leona Magdalenca, ki ga rad berem – citiram, »en namig, tja moramo poslati nekoga, ki ne hodi po žerjavici, ampak zna iti po kostanj v žerjavico«. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Matej Tonin, pripravi pa naj se gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Ko poslušamo razprave o evropskih volitvah, evropskih poslancih, ne nazadnje tudi o komisarjih in predsedniku komisije, stalno poslušamo očitke o tem, kako se to vse dela na nekih zaprtih sejah, za zaprtimi vrati, neka ozka skupina, neka elita odloča o vseh teh stvareh, da ljudi evropske volitve, evropske teme ne zanimajo, da enostavno gre to mimo. Morda bistveno pri tej stvari prispevamo tudi mi zaradi tega, ker enostavno ne želimo sprejemati odločitve, da bi vse te procese, ki pripeljejo do evropskih poslancev, tudi do komisarjev, čim bolj demokratizirali in jih odprli javnosti. Mislim, da je prej poslanec SDS zelo jasno naštel, kakšni so bili vsi očitki parlamentarnih strank v zvezi z imenovanjem evropskega komisarja. Vsi so nekaj problematizirali, nekaj je bilo narobe, potem, ko pa pride s strani Nove Slovenije konkreten predlog, pa ni nič dobro, je pa tisto, kar so prej kritizirali, kar v redu. Človek to težko razume. Ko pa poslušam poslanca Levice, poslanca Trčka, on je pa itak standard; vse je zanič, razen tistega, kar predlaga Levica, je pa dobro. [[oglašanje v dvorani]] Tako to, kar predlaga vladna koalicija oziroma to, kar je zdaj, ni v redu po mnenju Levice. To, kar predlaga Nova Slovenija, da bi bilo neko širše politično soglasje, ni v redu, je pa v redu to, kar predlaga Levica, da bi parlament o teh stvareh odločal. Zakaj že? Ampak se ne želim zapletati v razpravo s poslancem Trčkom, ker vas potem pretirano obremenjujeva, ker sem prepričan, da se bo z repliko odzval. Odzivam pa se na vse očitke, ki ste jih namenili našemu zakonu; da bo proces politiziral, da bo proces zaviral, da ga bo zapletel [[…]]Ne! Proces bo odprl in celotna politika se bo morala potruditi najti takšnega evropskega komisarja, kakršnega je poslanec Trček opisal v zaključku, ker današnji sistem omogoča to, da se to dela, kupčka, trguje za zaprtimi vrati. Mi danes v opoziciji v zvezi z imenovanjem evropskega komisarja ne vemo nič. Prepričan sem, da tudi naši kolegi koalicijski poslanci ne vedo nič. Nekaj preberemo tam, nekaj preberemo tu, nekaj naj bi razmišljal predsednik Vlade, drugo zunanji minister, tretje ministrica za infrastrukturo – to je vse, kar lahko preberemo, ne vemo pa, kakšna so dejstva. In o tem govorim, da takšen postopek, ki je zaprt za nekimi vrati, ki se ga lotevajo – tovrstne razprave – samo Vlada oziroma najvišji vladni funkcionarji; to za demokratični proces zagotovo ni dobro. Ker potem imamo primere, kakršne smo že imeli, da so bili predlagani ljudje, ki potem na koncu niso šli skozi tisto sito. Kaj predlagamo mi? Mi ne predlagamo nič drugega, kot da bi odprli razpravo o imenovanju komisarja, ker je komisar izjemno pomembna funkcija na ravni Evropske unije. Dobro bi bilo, da bi bil slovenski komisar čim bolj kompetentna oseba s čim širšo politično podporo. Če ima podporo samo vladne koalicije, je eno, če ima podporo tudi dela opozicije, po možnosti pa celotne opozicije, je to mnogo bolje. Takšne predlog, ko bo romal v Bruselj, bo imel tudi večjo kredibilnost. Ne predstavljam si kandidata za predsednika Evropske komisije, ki bo rekel, kandidat, ki ima praktično zelo široko, dvotretjinsko politično podporo v Sloveniji, je neprimeren, predlagajte nekoga drugega. Me zanima, kje bo takšen junak, ki se bo našel, ki bo takšnega kandidata zavrnil! Zagotovo ga ne bo, ker bo imel široko podporo. Poslanca Trčka je skrbelo, kaj zdaj to pomeni, kateri evropski poslanci morajo predlagati ali dati soglasje za tega evropskega poslanca, ali morajo imeti skupaj v glasovih večino ali ne. D'Hondtov sistem za izračunavanje mandatov v Evropskem parlamentu, torej v Sloveniji, v slovenskih volitvah, je hkrati zelo zapleten, pa tudi zelo preprost, na nek način da približno točno ali pa natančno da vedeti, koliko glasov je bilo potrebno za enega poslanca na eni listi. Na primer, za enega poslanca na listi LMŠ je bilo potrebno 37 tisoč glasov, za enega evropskega poslanca na listi SDS, SLS je bilo potrebno 42 tisoč glasov, za enega poslanca na listi SD je bilo potrebno 44 tisoč glasov in za enega poslanca NSi je bilo potrebno 53 tisoč glasov. Tukaj Nova Slovenija bistveno odstopa. Ampak, če rečemo čez palec, tam nekje nad 40 tisoč glasov je bilo potrebno za enega evropskega poslanca. Če to večino na nek način zložite skupaj, potem pridete kar do solidne podpore, ki bi jo imel takšen ali drugačen evropski komisar. Tukaj niti ni bistveno, ali so ti evropski poslanci z zmagovalne liste ali so z liste, ki je dobila manj evropskih poslancev, poanta našega predloga je, da bi se moralo zaradi tega, ker je evropski komisar pomembna funkcija, izoblikovali širšo politično soglasje. V primeru, da morajo dati soglasje k tej kandidaturi in k temu postopku evropski poslanci, to pomeni pri sedanjem razmerju sil, da ne EPP blok, ne socialisti in ne Alde, nihče ne more predlagati evropskega komisarja sam. To pomeni, da bi EPP blok nujno potreboval še nekoga z druge strani, da bi lahko komisarja predlagal in prav tako SD Alde blok nujno še koga z EPP bloka, da bi komisarja predlagal. Mislim, da bi bilo to zdravilno, dobrodošlo, predvsem pa bi povečalo kredibilnost in podporo komisarju, ki bi ga Slovenija poslala v Bruselj. V čem je tukaj težava? V čem? Zato, da bi se moralo o teh stvareh odprto pogovarjati, zložiti karte na mizo? Verjamem, da pred volitvami so tudi koalicijski poslanci zelo glasno govorili, kako je treba ta postopek spremeniti, ampak zdaj se zavedate, da ste na oblati, da imate vlado in da kaj se boste zdaj tukaj nekaj z opozicijo usklajevali pa pogovarjali, koga bi gor poslali, kdo je bil najboljši, če pa to lahko storite sami. Razumem vaše politične argumente, ampak za demokratičen proces pa to zagotovo niso dobri argumenti. Potem so bili neki očitki o tem, kako naš predlog ne upošteva delitve oblasti in da zdaj tukaj jemljemo neko pristojnost Vladi, da predlaga evropskega komisarja. Kako pa potem komentirate ta sistem spitzenkandidata na nivoju celotne Evrope, če vas ta naš sistem toliko moti in je toliko boleč, da bi posegel v neka razmerja? Tam formalno predsednika Evropske komisije predlagajo šefi držav, s tem da so se pa v preteklosti v Evropskem parlamentu dogovorili za, recimo temu, neformalno pravilo spitzenkandidata, da mora iti nekdo, ki si želi biti evropski komisar tudi na volitve, se tam stehtati in da se rezultati evropskih volitev na nek način upoštevajo pri oblikovanju evropskih institucij. Tudi zdaj imate razne pomisleke, ne vem, ali se to prenaša tudi na slovensko raven, Macron zdaj razbija škatle in poskuša odpraviti ta sistem oziroma problematizirati ta sistem spitzenkandidata. Ampak to je ponovno korak nazaj, da se odločitve o ključnih ljudeh v Evropi ponovno sprejemajo v ozkem zaprtem krogu, kar je narobe in s čimer se v Novi Sloveniji ne strinjamo in mislim, da je korak stran od večje demokratizacije evropskih institucij. Jaz bi resnično rad slišal vaše konkretne, ne politične, ampak konkretne argumente, kaj bi bilo za vas boleče, če bi imeli postopek, kjer bi morali soglasje za evropskega komisarja dati izvoljeni evropski poslanci, ki so vsi šli na volitve in ki so vsi dobili neko število glasov; in s tem tudi imajo neko demokratično legitimnost, ki bi jo s svojo podporo prenesli tudi na kandidata za evropskega komisarja. Po zdravi kmečki logiki je vaše nasprotovanje težko razumeti, ga je pa lahko razumeti po politični logiki, da ne želite tega procesa odpirati na drugo stran, preko meja vladnih sobah, in da si ne želite nekega širšega političnega dogovora in konsenza o tem, kdo bo postal evropski komisar. Ampak potem pa pridemo spet na eno zanimivo stvar – eno so besede, drugo so pa dejanja.
Hvala lepa. Repliko je prijavil dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Prvo glede spitzenkandidatov, sam osebno sem proti temu in sem bil tudi proti temu, da bi Levica sprejela spitzenkandidaturo, ki jo je žal potem sprejela. Drugo, kolega Tonin, ko smo brali stališča, si bil očitno zunaj, zato moram nekaj citirati, citiram: »Na podlagi načela demokratičnosti vztrajamo, da podobno kot denimo v Avstriji, Bolgariji, Litvi in na Češkem vlogo pri izbiri evropskega komisarja dobi Državni zbor kot celota.« Noben v tej državi ni na oblasti, Levica. Če ne bi bil tako užaljen, ker te je mogoče malo Šarec izigral, bi prišel do Levice in bi skupaj to predlagali. To, kar vi predlagate, je samo malo drugačno prekupčkanje. Strinjam se tu s tabo, da je to običajno zelo netransparentno, ampak če se ne bi hoteli iti kupčkanja, bi se to izbiralo v Državnem zboru. Ta vaš predlog je pa približno tako logičen, kot če bi jaz izbiral, koga bo Šarec imel za sekretarje v kabinetu. Evroposlanci imajo neko drugo vlogo. Ti si magister z znanstvenim magisterijem politologije, nehaj se hecati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Ves čas ugotavljamo, da Slovenija ima težave pri izbiri svojega kandidata za komisarja. To smo videli v preteklosti in tudi tokrat ne vemo točno, kdo bo to. Predsednik Vlade je pred kratkim na sestanku rekel – komisar bo. Verjamem, da bo. Še prej bo zaslišanje, tudi v Evropskem parlamentu. Upam, da kot novoizvoljena evropska poslanka ob tem ne bom zardevala, ampak bom ponosna na človeka, ki prihaja iz Slovenije, ne glede na to, iz katere politične stranke bo prišel. Zaradi teh težav, ki jih ves čas opažamo pri tem kupčkanju, izbiranju – vlada ima torej težave, kako se zediniti glede enega kandidata –, pa je Nova Slovenija ponudila neko možno rešitev. Izvoljeni evropski poslanci morajo nekaj vedeti o Evropski uniji, o delovanju Evropskega parlamenta in tudi državljani so spoznali njihova stališča v času kampanje, zato smo mi ponudili ta predlog, da večina evropskih poslancev soglaša. Ker je tokrat razdeljeno ravno štiri proti štiri, levica, desnica; če vzamemo staro delitev, bi ta kandidat moral preseči neko strogo politično delitev, seveda na podlagi strokovnih kompetenc, osebne integritete in tako naprej. Ker na teh odborih sedijo tudi pristojni komisarji, odgovarjajo na poslanska vprašanja, poznajo ali ne poznajo svoja področja, mi kot Slovenki zagotovo ne bo vseeno, kakšen bo ta naš komisar iz Slovenije, čeprav potem ni slovenski komisar, ampak je komisar Evropske komisije, torej Evropske unije in ne more biti samo slovenski komisar. Pa vseeno, če prihaja iz Slovenije, če ga predlaga Slovenija, mi ne bo vseeno, kdo in kakšen bo, ali bo dovolj kompetenten, ali se bodo poslanci namuzali ob njegovih odgovorih, ali bodo rekli, da sploh ne ve, o čem govori. Predlagamo nek postopek. Vedno vemo, da se lahko zakon tudi dopolnjuje, izboljšuje, in temu je namenjen tudi ta naš predlog. Ker verjetno sedaj zadnjič v tem mandatu govorim v tem državnem zboru, bi se na koncu rada zahvalila vsem vam, spoštovani kolegi poslanci in kolegice poslanke, tudi jaz bom vas pogrešala. Z mnogimi smo stkali kolegialne vezi, ne glede na strankarsko, politično pripadnost; z mnogimi sem tudi dobro sodelovala. Nekoga raje poslušamo, nekoga manj. Vsekakor mi je bilo pa v veselje in zadovoljstvo, da sem lahko bila od leta 2011 s presledkom enega leta članica Državnega zbora, izvoljena od ljudi, in tudi vaša sodelavka. Hvala vam. Opravljajte svoje delo tukaj še naprej odgovorno in tako, da bodo državljani rekli – Ja, ta parlament pa je nekaj vreden, dobro smo izvolili. Jaz se bom pa za to trudila v Evropskem parlamentu. / aplavz/
Hvala lepa, gospa Novak. Tudi jaz vam želim srečno in uspešno delo v Evropskem parlamentu. Sedaj dobi besedo predlagatelj, potem pa naj se pripravi gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Še s tega mesta lep pozdrav državni sekretarki in vam, kolegice in kolegi! Zelo iskreno, mi smo želeli samo odpreti razpravo, kako zmanjšati demokratični deficit. Lahko, da si ga drugače razlagamo, jaz sem nekaj zadev prebral in zato sem ugotovil, da so izumili to frazo prav v Evropskem parlamentu že v osemdesetih letih, ampak to sedaj ni pomembno. Želeli smo, da bi od vseh vas, od vseh parlamentarnih strank, od vseh nas 90 neke kamenčke prispevali, kako izboljšati v tem primeru izbiro člana Evropske komisije iz Republike Slovenije. Nimamo nobenih slabih namenov. Tudi nimamo nobenih zamer, ker vidim, da ta zakon v prvem branju ne bo dobil podpore. Vam pa nekaj povem, kar bom kasneje dokazal. Bila je že neka vlada, ki je Odboru za zadeve Evropske unije, ki sem mu takrat predsedoval, torej tudi poslancem, nasprotovala, da bi vsaj za nianso spremenili in zmanjšali demokratični deficit pri izbiri komisarja; ampak Državni zbor je Državni zbor. In je odločil in sprejel takšno rešitev, kot jo imamo danes. Res pa je, da ta rešitev, kot jo imamo zapisano v zakonu, ki ga obravnavamo, še ni bila v praksi udejanjenja. Pozdravljam tudi ministra za obrambo gospoda Karla Erjavca, ki se nam je pridružil. Želel bi, da bi enkrat vendarle prekinili s temi očitki, res očitki – to je bilo predvolilno, to je povolilno; saj znamo šteti. Če ne znamo šteti ljudi, ki čakajo v čakalnih vrstah in se zmotimo, se zmotijo pristojni recimo za 20 tisoč, ampak najbrž znamo šteti in vemo, da je vsak dan predvolilni, Vsak dan je predvolilni dan, razen volilnega dne. Res je, pred volitvami sva s kolegico Ljudmilo Novak prav na dan Evrope predstavila na tiskovni konferenci ta datum in dejansko izrazila tudi to, da je dan Evrope resnično naš praznik. Moramo ga ponotranjiti. To je praznik, s katerim izražamo hvaležnost tistim, ki so nekoč imeli vizijo, in tistim, ki so imeli idejo, in so jo tudi uresničili. Dan Evrope 9. maj je zagotovo dan, ki je posvečen miru in sožitju v Evropi. Kot je bilo že prej povedano s strani predstavnika LMŠ, na dan Evrope obeležujemo obletnico res zgodovinsko pomembne Schumanove deklaracije. Zahvaljujem se za kratek zgodovinski sprehod skozi nastajanje Evropske unije, mogoče sem pogrešal samo en stavek. Vsi se nekako strinjamo, da Evropska unija ima težave, da bi pa bilo zelo dobro, da bi se vrnila k svojim koreninam. K tistim koreninam, na katerih je nastala, se tudi razvijala; in verjamem in upam, da se bo razvijala tudi naprej. Obžalujem, da vlada niti ne želi sprejeti našega predloga niti se ne želi vključiti v razpravo. Ne vem, morda nima dovolj politične volje, morda dovolj znanja, kako zmanjšati demokratični deficit. Jaz redno berem nacionalno poročilo, saj to poznate, standardni Evrobarometer, in nisem zadovoljen in mi v Novi Sloveniji nismo zadovoljni, če državljanke in državljani naše države na trditev Moj glas šteje samo 50-odstotno rečejo: Ja, res, moj glas šteje. Jaz bi si želel, da je to recimo en takšen odstotek – na Danskem je že malo preveč, ko je 73 % ljudi reklo: Ja, moj glas šteje v Evropski uniji, 73 % –, jaz bi bil zadovoljen z dvotretjinsko večino. Ampak pustimo, to zdaj ni tema. Mi s tem zakonom predlagamo en dialog med pravkar izvoljenimi evropskimi poslanci, med tem oktetom, če hočete, in med aktualno vlado, vsakokratno vlado. Gospe in gospodje, ali je prepovedano imeti dialog? Rad bi videl sodišče Evropske unije in rad bi videl Ustavno sodišče Republike Slovenije, ki bi reklo, da je ta dialog protiustaven. Ne se hecati, gre za pogovor, premalo se pogovarjamo, tu se najbrž pa vsaj s to trditvijo strinjamo. In kot je izračunal kolega Matej Tonin, v povprečju je vsak izvoljeni evropski poslanec moral nabrati, v povprečju govorim, zaokrožimo na 40 tisoč glasov. In če je večina od tega okteta 5, je potem tu zadaj 200 tisoč volivcev; in najbrž tak glas kaj šteje. Jaz upam, da se dobro razumemo. Ne gre za nobeno protistavnost, ne gre za nobeno nespoštovanje Pogodbe o Evropski uniji ali pa Pogodbe o delovanju Evropske unije. Obžalujem, tako pač je v Sloveniji, tako pač je v Državnem zboru, pogleda se, kdo je predlagatelj, potem se morda zakona niti ne prebere in se reče: Ne, tega pa že ne bomo podprli, to pa prihaja iz te grde opozicije. Nekoč je že prišlo, bom v nadaljevanju povedal, pa je bilo sprejeto. Zanimivo je tudi, da je predsednik Vlade, ko sva z Ljudmilo Novak predstavila na tiskovni ta zakon, čez nekaj ur v izjavi za nacionalno televizijo povedal, da tega zakona pač on ne bo podprl. Jasno, da ni imel niti možnosti, da bi ga prebral; odločil pa se je, da ga ne bo podprl. Slišali smo takšne zadeve, da pravil se med tekmo ne menja in tako dalje. 9. maja smo vložili ta zakon, danes smo 18. junija. Kar se tiče stališč, jaz razumem Levico, da drži eno konstanto, je ostra v kritiki do Evropske unije, do institucij Evropske unije. To načelnost v politiki je treba tudi ceniti. Kot pa rečeno, pričakoval sem pa rešitve. Če se vsi spravimo vedno na predlagatelja [[…]]Mi smo podprli prejšnji zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih, ko ga je Ministrstvo za finance predlagalo, smo se poglobili, smo rekli – To gre v kontekst našega političnega programa, podpremo. In ne bi bilo nič lažjega, kot da bi opozicija tolkla po vladi – vse je zanič. Mi enostavno nismo te sorte. Zato bi tudi tu želeli vsaj malce nekega odziva, ne zgolj tistega Kitajskega zidu med nami. SAB, nobenega predstavnika ni tu, saj vem, da je bolečina ob spominu; ampak da gre za politizacijo v tem predlogu. Kakšno politizacijo? Saj nismo rekli, da naj vlada pri izbiri komisarja upošteva izključno poslance iz družine EPP, to bi bila politizacija. Mi smo rekli – večina. Da zaviramo. Kako zaviramo? Ne vidim nobene argumentacije. Poleg tega pa je stališče praktično identično, kot je stališče Vlade, kar pomeni, da pri poslancih vidim nek deficit pri njihovi kreativnosti, razmišljanju in tako dalje. Ja, da naj vlada predlaga dva člana, potem pa naj predsednik Evropske komisije izbere, kateri mu je bolj všeč. To pa res ni prava stvar. Na eni strani jamramo, ker nam je ta grda Evropska unija vzela toliko suverenosti, zdaj pa se mi sami doma v Sloveniji ne bi mogli odločiti, kdo bo komisar iz Republike Slovenije. Da bi kar dva poslali, to je malo tako [[…]]Kolegi iz Desusa, identično vladno mnenje, da blokiramo. S čim blokiramo? Tega preprosto ne vem. Se pa strinjam, kar je potem citiral kolega Doblekar, citat, ki je prišel iz Desusa: »Komisar bi moral biti oseba, ki zmore povezati slovensko politiko.« Absolutno se s to mislijo, ki naj bi prišla iz Desusa, strinjam. Zahvaljujem se Slovenski demokratski stranki, kolegu Doblekarju, za podporo in tudi za zelo pomenljive predvolilne citate, to je zelo zanimivo: do volitev tako, po volitvah pa drugače. Vsi, tudi Emmanuel Macron je rekel: Ja, spitzenkandidat je okej. Zdaj, ko so pa volitve mimo, pa pravi: Ne, ne, spitzenkandidatov ne bomo spoštovali. Prosim?! Čakajte, kje so pa volivci?! Najprej jim rečete: Volite to politično opcijo, njihov spitzenkandidat je ta in ta, se opravičujem za ta germanizem; po volitvah pa rečete: Mi ni všeč, bomo drugače. Tudi če je predsednik Francije, na ta način pač izgublja svojo politično legitimiteto. LMŠ sem že komentiral. Še nekaj. Nekoč sem tudi sam bil opozicijski predsednik Odbora za zadeve Evropske unije. Še danes sem zelo hvaležen članicam in članom, nekaj zelo pomembnih zadev smo takrat sprejeli. In 29. maja 2014 – to je bilo tudi leto evropskih volitev, se spomnimo – sem pisal takratni predsednici Vlade Republike Slovenije, ki je opravljala tekoče posle, mag. Alenki Bratušek, ne bom vsega pisma bral, pisal sem v funkciji predsednika OZEU. Sem se ji pa zahvalil, da je podprla stališče, da naj bo prvi, ki bi naj poskušal v Evropskem parlamentu dobiti večino za predsednika Evropske komisije, to Jean-Claude Juncker. To je Alenka Bratušek zelo jasno podprla. V nadaljevanju pa pišem: »Kot vam je znano, spoštovana predsednica Vlade, Odbor za zadeve Evropske unije na 37. nujni seji obravnava, na zahtevo poslanskih skupin NSi in SLS, vprašanje imenovanja člana Evropske komisije iz Republike Slovenije. V želji, da bi bil odbor ustrezno seznanjen s postopkom izbire in odločitvijo o kandidatu za člana Komisije iz naše države, vas prosim, da nam Vlada do prvega nadaljevanja 37. nujne seje, ki bo 6. junija 2014, posreduje informacije z ustreznimi pravnimi podlagami, kako ta postopek dejansko poteka v Republiki Sloveniji ter kakšen je nato način seznanitve Sveta s slovensko odločitvijo. Takšne informacije bodo lahko prispevale h konstruktivni in resni razpravi o omenjenem vprašanju na seji odbora. Lep pozdrav, Jožef Horvat, predsednik OZEU.« Predsednica Vlade 3. junija 2014 odgovarja, samo nekaj odstavkov: »Slovenija sicer nima formalnega predpisa,« pazite, nima formalnega predpisa, »ki bi opredeljeval očitno pravno podlago za imenovanje kandidata za evropskega komisarja oziroma komisarko.« Do takrat – saj to je bil tudi namen pisma – mi nismo imeli uradno zapisane procedure. In še: »Spoštovani gospod predsednik, glede na navedeno ne vidim razloga za spremembo doslej uveljavljene prakse imenovanja slovenskega kandidata ali kandidatke za člana Evropske komisije. Dodajam, da sta vsaj toliko kot ime kandidata pomembna tudi ohranitev njegovega enakopravnega statusa v komisiji in področje, za katerega bo pristojen. Ob navedenem si bom, če bo to še vedno v moji moči, tudi močno prizadevala, da bo slovenski kandidat ali kandidatka kompetentna oseba s potrebnim znanjem in izkušnjami na domačem in evropskem parketu.« Tako takratna predsednica Vlade, ki je opravljala tekoče posle. Sam sem potem naročil raziskavo v Raziskovalnem oddelku Državnega zbora, ki je zelo jasno pokazala, kako posamezne države članice zbirajo evropskega komisarja. In na podlagi tega smo potem v začetku Cerarjevega mandata, takrat je Odbor za zadeve Evropske unije vodil kolega Kamal Izidor Shaker, zelo dobro sva sodelovala, in tam je potem prišlo, kot je že bilo rečeno s strani kolega Periča, da smo spremenili zakon, ki danes velja. Res pa je, ni še bil preizkušen. In mi niti danes ne vemo, o čem bomo mi na OZEU sploh glasovali. Kandidat se bo prišel predstavit, imeli bomo zaslišanje, hearing. O čem bomo glasovali? Vem, da bo cenjeni kolega predsednik Odbora za zadeve Evropske unije Igor Peček ta sklep zelo dobro oblikoval, mislim pa, da bo sklep zelo podoben kot na Odboru za zunanjo politiko, ko imamo zaslišanje kandidatov za veleposlanike. To zelo dobro ve državna sekretarka, ko je bila na Odboru za zunanjo politiko in ko je Odbor za zunanjo politiko sprejel sklep, da je predstavitev kandidatke bila ustrezna. Najbrž bo kolega Peček tudi v tem smislu oblikoval ta sklep, ampak bomo videli. Toliko o tem. Gotovo je bil pred petimi leti, torej na začetku Cerarjevega mandata narejen en premik naprej v zmanjšanju demokratičnega deficita, gotovo. Evrobarometer kaže, da še vseeno polovica Slovenk in Slovencev meni, da njihov glas v Evropski uniji ne šteje. Rad bi tudi slišal, kakšni so morda v tem kontekstu tudi predlogi, kako izboljšati volilno udeležbo v Sloveniji na evropskih volitvah. Mene je pač sram, smo na predzadnjem mestu znotraj EU 28, ampak najbrž je tudi to rezultat tega: Ah, kaj bom šel, saj moj glas ne šteje. Zaključujem zdaj ta prvi del s tem, da smo mi želeli s to novelo zakona vzpostaviti samo en dialog, da se skupaj usedejo v vladnem kabinetu pri predsedniku Vlade, kjerkoli že, torej vlada, na začetku predsednik Vlade, najbrž bo to več krogov, in evropski poslanci; in da bi naredili samo eno dobro razpravo o tem, kdo je najboljši kandidat za komisarja iz Republike Slovenije. Upam, da se nam nikoli več ne bo zgodila zgodba iz pred petih let. Na žalost pa se nam podobne zgodbe dogajajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za repliko je zaprosil poslanec dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa, tudi zaradi tega, ker moram iti na en sestanek. Veseli me to, da vsaj kolega predlagatelj vidi kritičen odnos Levice, ne pa kritizerski, kar je bolj odlika desnice v tem državnem zboru. Mi resno preberemo vse zakone, ne glede na to, kdo jih predlaga, in tukaj se strinjamo – demokratični deficit in netransparentnost. Zato smo tudi predlagali nekaj, kar bi bilo dejansko najbolj demokratično. Druga zgodba, kar je rekla odhajajoča kolegica Ljudmila, da evropski poslanci pa poslanke vedo. Saj imamo Odbor za zadeve Evropske unije. Predlagatelj in jaz kar nekaj veva o Evropski uniji, pa še kdo, tam nas 17 sedi. Verjetno bi bilo to bolj demokratično, tudi ne bi zoževali na samo nekaj poslanskih skupin. Če se malo pohecam, na tej praktični ravni pa tudi malo ne razumem NSi. Saj tu vas bodo potem Šarec, Janša pa Han izigrali, kako se bodo pokadrovali. Potem imate tu še eno zgodbo. Meni se v osnovi vedno zdi dvolično, da nekdo za nekaj kandidira, potem pa ima že nekaj drugega v malhi. Ali bodi poslanec, ali bodi župan, ali bodi mestni svetnik, ali bodi evropski poslanec, ali pa ne kandidiraj za evropskega poslanca, pa poskusi kandidirati za evropskega komisarja. Potem imamo morje enih, ki bi na preveč stolčkih sedeli, so pa na večini teh stolčkov šalabajzerski. Se mi zdi, da bi tudi s to staro politiko morali prenehati. Kolega Jožko, na demokratičnem deficitu se je vzpostavil razvoj sodobne politologije. Niso se tega spomnili leta 1980 v Evropskem parlamentu, verjetno prve resne ljudi, ki so o tem razmišljali, bi našel že v petdesetih letih preteklega stoletja, definitivno pa v sredini šestdesetih let, kar smo navsezadnje Toninu tudi predavali na FDV, pa je očitno vmes pozabil. Ta vaš predlog, ki ga vi predlagate, pa v osnovi zanika vašo osnovno argumentacijo, ker hočete to netransparentnost samo malo drugače prekupčkati. In ravno izhajajoč iz tega, ker po osnovni izobrazbi sem naravoslovno-matematični tehnik, smer Uporabna matematika, je v bistvu tudi nekako žaljiv do mene pa še do koga drugega. Sedaj pa žal moram zapustiti, ker imam en sestanek. Lahko pa se odpre na Odboru za zadeve Evropske unije neka debata o evropskih komisarjih in o demokratičnem deficitu, ker bom z velikim veseljem sodeloval. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolega dr. Trček, saj potem smo na skupni poti. Ampak zakon mora najprej pri prvem branju dobiti podporo, v drugem branju ga bomo amandmirali. Ampak vi očitno nimate tega interesa. Znate pa žaliti mojega kolega in predsednika Mateja Tonina, da je užaloščen, da ni bil na pravi fakulteti in ne vem kaj še. To je pač za dr. Trčka značilno, zato sem pričakoval že prej od podpredsednice, da ga bo ustavila in ga opomnila, da si tukaj vsi prizadevamo za kulturo dialoga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Upam, da bo to v nadaljevanju. Besedo ima poslanec Gregor Perič. Za njim pa bo dobil besedo poslanec Nik Prebil. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat. Danes smo slišali veliko predlogov, tudi kakšne zelo konkretne rešitve, kako bi se lotili tega izziva, ki ga ima ponavadi na vsakih pet let vlada. Slišali smo pa tudi nekatere statistične podatke, povzete iz Eurostata. Kolega Horvat jih je povzel in je omenjal Dansko, in sicer 73 % Dancev pravi, da njihov glas v Evropski uniji šteje. Če pogledamo način, kako pridejo Danci do evropskega komisarja, bomo vsi začudeni, kajti danska vlada samostojno določi kandidata. Tukaj vidimo, da ni neke jasne korelacije med tem, kako poteka postopek določitve kandidata za Evropsko komisijo iz posamezne države članice, vsaj na primeru Danske to ne velja, in demokratičnim deficitom ali pa neko demokratično podporo, ki uživa nek sistem oziroma konkretno Evropska unija, vsaj na Danskem. Morda bi se v Sloveniji izkazalo drugače, ampak do tja še pridem. Še vedno sem mnenja, da se je ta predlog Nove Slovenije zgodil v nekoliko nerodnem ali pa nesrečnem obdobju, tik pred evropskimi volitvami, ker hočeš nočeš se bo vedno našel nekdo, ki ga bo opredelil kot predvolilnega. In ne samo to, dodal bo še, da spreminja pravila igre v nekem spet delikatnem trenutku, ko mora vlada poiskati neko ime ali pa nabor imen, ki jih bo poslala v Bruselj, upajoč, da bo ta postopek stekel brez vsakršnih težav. Ta rešitev, ki jo v Novi Sloveniji predlagate, je nekoliko sui generis, vsaj jaz je pri pregledu ureditev po ostalih državah članicah nisem našel. Večina držav ima nekako dva modela. Če preletim in dodam k Danski, kjer vlada samostojno določi kandidata, imajo tako rešitev še v Estoniji, na Finskem, Grčiji, Irska ima tako rešitev, Italija, Latvija, Luksemburg, Malta, Nizozemska, Nemčija, Portugalska, Slovaška, Španija, Švedska in Združeno kraljestvo. Rešitev, ki jo imamo pri nas, torej v Sloveniji, kjer je potrebno sodelovanje vlade in parlamenta, pa je v veljavi tudi v Avstriji, kjer je sicer zaveza odločitve pristojnega odbora, konkretno je pri nas Odbor za zadeve Evropske unije, nekoliko močnejša, potem še v Bolgariji, na Češkem, Hrvaškem, v Litvi, na Madžarskem, Poljskem in v Romuniji. Potem pa v drugačnih sistemih ima besedo še vlada v kombinaciji s predsednikom države ali pa vlada v kombinaciji s kraljem. Zadnja rešitev za nas zagotovo ne pride, vsaj zaenkrat, v poštev. Poiskati neko pisno soglasje med evropskimi poslanci je neka neobičajna praksa. Kako bi se v praksi izkazala, pa ne vemo; zagotovo bi se bilo treba veliko več dogovarjati. Veliko več dogovora pomeni veliko več časa, vemo pa tudi, da časa nimamo; in ravno zato je moja ocena, da ta prvotni predlog oblikuje vlada, ki je kot organ od vseh najhitrejši, najbolj agilen. V končni fazi je pa tudi evropski komisar neke vrste minister, ki ga posredujemo na evropski nivo, nima niti varovanja, kadar pride k nam, verjamem, da je v Bruslju ali kjerkoli drugje isto oziroma identično. In če bi sledili tej rešitvi, ki jo predlagate v Novi Sloveniji, bi prišli do neke situacije, ko bi evropski poslanci večkrat izrazili svojo voljo oziroma se znotraj tega procesa institucionalno znašli na več točkah, ko bi večkrat odločali o isti osebi. Prvič, ko bi dajali to soglasje, teh pet oseb, ta peterček kandidatov ali pa več kandidatom; hkrati bi imeli še funkcijo, kot jim gre znotraj Evropskega parlamenta na zaslišanjih, in obenem bi še enkrat glasovali o celotnem paketu, torej o komisarju in predsedniku Evropske komisije v Evropskem parlamentu. Njihova vloga bi bila na več točkah podvojena. Če govorimo širše, bolj politološko o tem, ali je ta proces bolj ali manj demokratičen, sem bil zelo pozoren tudi na stališče Poslanske skupine SDS, ki je govorila predvsem o tem in je rešitev Nove Slovenije podprla, zlasti z argumentom večanja moči volivcev. Tukaj se mi pa odpre novo vprašanje, ki neposredno s tem postopkom imenovanja oziroma določanja evropskega komisarja ni vezan; je pa vezan na nek proces, s katerim se bomo verjetno tudi v Državnem zboru še večkrat srečali, in sicer na strani SDS obstajajo neke pobude o spremembi Ustave, ki naslavljajo postopek imenovanja vlade. SDS predlaga veliko hitrejši proces imenovanja vlade, kjer bi, zanimivo, v ustaljeni praksi, kakor jo imamo do zdaj, izpadel hearing posameznega ministra na pristojnem odboru. Na eni strani zagovarjate zlasti v SDS, in razumem, da podpirate to rešitev Nove Slovenije, spremembo Ustave in neko vlado, ki bi bila veliko manj odvisna od Državnega zbora; po drugi strani pa sledite nekemu argumentu večanja moči in večji demokratičnosti. Meni ti dve zadevi ne gresta najbolj skupaj, morda boste to tudi v prihodnje pojasnili, ker sem morda spregledal kak argument, ampak tukaj zadeve, vsaj za moje pojme, ne klapajo ravno najbolje. Govorili smo tudi o spitzenkandidatih. Nekatere stranke na evropskem nivoju so svojega spitzenkandidata imele. Alde se je zelo konkretno odločil za spitzen ekipo, ne spitzenkandidata, šestih oziroma sedmih oseb, točne številke se ne spomnim, različnega spola, iz različnih držav in tukaj odprl ta demokratični prostor. Alde je v tem smislu nakazal neko smer, neko širino, neke svežine in ni stavil zgolj na eno osebo. Kako se bodo te stvari v praksi tudi iztekle, ali bomo dobili spitzenkandidata ali ga ne bomo dobili, bo pokazal čas. Zagotovo pa, vsaj če se nekoliko ozrem po poslanskih klopeh, vidim, da je biti spitzenkandidat v času postopka, ko potekajo evropske volitve in predvsem predvolilna kampanja, zelo naporno, kajti že kar nekaj časa kolegice Violete Tomić v naših vrstah nisem videl. Upam, da zadeve so take, kot morajo biti. Naj zaključim. Na matičnem delovnem telesu, torej na Odboru za zadeve Evropske unije, ki zaseda praviloma vsak petek, izjemoma kakšen petek ne zaseda, za vsako zasedanje odbora gre vabilo tudi našim evropskim poslancem, da se tega zasedanja odbora udeležijo, da prisostvujejo, da sodelujejo in povejo, nam prinesejo kakšne nove informacije, nam kakršnokoli tematiko, ki jo tam odpiramo, tudi razsvetlijo. V prejšnjem mandatu, zdaj govorim o petletnem mandatu evropskih poslancev, ki se zdaj izteka, je bilo okoli 270 zasedanj tega odbora. Od teh 270 zasedanj so se naši evropski poslanci običajno udeležili zgolj petih zasedanj teh odborov. Jaz bi si želel, da bi v novem mandatu tudi z osveženo sestavo evropskih poslancev jih pogosteje videvali tudi v našem parlamentu, ker bi tudi to bil nek signal neke želje po tesnejšem institucionalnem sodelovanju, ne zgolj pro forma ali pa v enem trenutku, kadar se določa evropskega poslanca, ampak znotraj celotnega petletnega mandata. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predlagatelj poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolega Perič, da bo jasno. Eurobarometer je na Danskem spraševal ljudi – Ali vaš glas šteje? – samo glede procesa izbire komisarja. To ste malo zavajali, da se razumemo, ker potem ste takoj povedali, kako pa Danska izbere kandidata za komisarja. Prosim, ne smemo poslanci zavajati. Jaz tudi na nek način povsem razumem, da so stališča poslanskih skupin odvisna od tega, ali bodo v tem mandatu imela oziroma imajo poslance v Evropskem parlamentu ali ne. To je povsem razumljivo. Ta primerjalni pregled, o katerem sem govoril, zelo dober, ker imamo zelo dober Raziskovalni sektor v Državnem zboru, to sem že večkrat ponovil, ima datum 14. april 2014, z razlogom sem ga takrat naročil. Pa poglejmo takoj po abecedi prvo državo in tudi našo severno sosedo Avstrijo: Zvezna vlada se mora o predlogih za imenovanje avstrijskih predstavnikov za vse navedene organe, z izjemo Evropskega ekonomsko-socialnega odbora in Odbora regij, uskladiti z Glavnim odborom. Uskladiti z Glavnim odborom v parlamentu, Hauptausschuss, Glavni odbor. Kaj pomeni uskladiti? To pomeni, da je ta glavni odbor glavni. Tam ta odbor šteje bistveno več kot pri nas OZEU, pa tudi zaseda ob petkih, ker drugače ne more. To pomeni, da dejansko nacionalni parlament pove – ta bo ali pa ne bo kandidat za komisarja iz Avstrije. Kaj če poskušamo v tej smeri? Kolega Trček je rekel, da evropski poslanci ne morejo vplivati na komisarja iz Republike Slovenije, poslanci bi pa lahko. Morda je mislil ta avstrijski model. Seveda je razlika, ampak poskušajmo v drugem branju morda v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Nik Prebil. Za njim bo dobil besedo poslanec mag. Branko Grims.
Spoštovani podpredsednik, najlepša hvala za besedo. Z zanimanjem poslušam današnjo razpravo. Predlagatelj je na začetku govoril o zmanjšanju demokratičnega deficita v Republiki Sloveniji. To ni težava samo v naši državi, to je težava v celotni Evropski uniji. Evropska unija je v okviru tega, da bi zmanjšala ta deficit oziroma primanjkljaj, krepila pristojnosti Evropskega parlamenta. Zdaj bom šel še malo nazaj na zgodovino zadev Evropske unije, ki so bile predlagatelju všeč v mojem stališču. To je to, da so bil leta 1979 organizirane prve neposredne volitve v Evropski parlament. Lizbonska pogodba je Evropskemu parlamentu dala tudi zakonodajno funkcijo. Države članice so bile tiste, ki so pristojnosti prenašale na Evropski parlament ravno za zmanjšanje tega deficita oziroma demokratičnega primanjkljaja. S tem je Evropski parlament dobil tudi nadzorstveno funkcijo, volilno funkcijo in proračunsko funkcijo. Kar se tiče Evropske komisije, Evropska komisija zastopa interese Evropske unije kot celote. Tej Evropski komisiji smo dali monopol nad zakonodajno iniciativo, je varuh ustanovnih pogodb Evropske unije in Evropsko unijo predstavlja navzven. Je torej močan organ, supernacionalni, je izrecno neodvisna od držav članic in zastopa splošne interese celotne Evropske unije. Tudi jaz tako kot kolega sedim v Odboru za zadeve Evropske unije in bom res z velikim zanimanjem in interesom poslušal ter razpravljal o in s kandidatom za evropskega komisarja, ko bo le-ta na odbor prišel. In glede na njegovo predstavitev se bom seveda o njem strinjal ali pa se ne bom. Evropski parlament da tudi zeleno luč celotni komisiji in jo kot tako v celoti potrdi ali v celoti zavrne. V okviru razvoja Evropske unije in vsega tega so Slovenija in druge države članice prenesle del pristojnosti oziroma svojih suverenih pravic, ki dajejo Evropski uniji kot celoti večjo legitimnost. Jaz si kot državljan in kot poslanec želim večjo udeležbo na volitvah, tako na domačih kot volitvah v Evropski parlament. Ukrep, ki ga predlaga predlagatelj, k temu ne bo pripomogel. Želim si tudi, da bi bili mladi pa tudi drugi državljani bolj udeleženi v ta aktivni politični proces in da bi bile naše razprave močnejše, kot so. Za zaključek. Potrebne bodo spremembe, se strinjam, v Evropski komisiji in v delovanju celotne Evropske unije; ampak te spremembe bodo morale priti od tistih, ki so Komisiji dali moč, in to so države članice oziroma vseh 28. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec mag. Branko Grims. Za njim bo dobil besedo poslanec Aleksander Reberšek.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Namen, ki ga ima predlagatelj, vsekakor podpiram, ker karkoli je, je boljše od tega, kar je bilo do sedaj. Treba je vedeti, da bo mandat, ki bo sedaj pred evropskimi institucijami, zagotovo najbolj usoden mandat v zgodovini Evropske unije vse od njene ustanovitve naprej. Kajti še enih takih pet let, kot jih je preživljala Evropska unija zadnjih pet let, zanesljivo ne bo preživela. Če se bodo ponavljale napake, nedelo, slabo delo, samovolja, vsiljevanje iz Bruslja in vse ostalo, čemur smo bili priče v tem času, potem Evropske unije ne bo več, ker se bodo toliko okrepile sile, ki jo trgajo narazen, da bo izginila. Evropa bo obstala, Evropa mora obstati, vprašanje pa je, kaj bo s povezavami. Najbrž bi bil čas, da se razmisli o koraku nazaj, da se ohrani gospodarske povezave, kot je izvorno poslanstvo Evropske unije tudi bilo, da se le-te krepi in da se ostalo prepusti času. Bolj kot se Evropska unija poskuša na silo poenotiti na posameznih vprašanjih, težje je; kjer pa je treba kaj urediti, naj se to prepušča konsenzu. To je tudi v interesu manjših držav. V to smer bi bilo treba iti. Vsi, ki sanjajo o nekih popolnoma enotnih in iz centra vodenih združenih državah Evrope, je treba vedeti, da bolj ko v tem hipu o tem sanjajo, bližje so temu, da Evropska unija kot taka popolnoma razpade. V tem usodnem času je zelo pomembno, kdo bo Slovenijo predstavljal v institucijah Evropske unije, tudi če ni formalno njen predstavnik. Ampak vsakdo, ki kot državljan iz Slovenije odide na neko funkcijo, na neko delo v Evropsko unijo, jo tudi predstavlja na nek način. To je popolnoma jasno, še posebej je to seveda jasno pri evropskem komisarju, ne glede na to, da mora delati tudi v skupnem interesu, saj za to gre. Ampak problem je, kaj smo imeli do zdaj. Imeli smo komisarje in tudi krepek del evropskih poslancev, ki so enostavno naslednji dan pozabili, iz katere države so. To pa je problem. In če so pri tem še nesposobni, potem dobimo situacijo, kakršno smo imeli recimo v dosedanjem mandatu. Dosedanja evropska komisarka je po uradnih ocenah med najslabšimi članicami Evropske komisije, kar jih sploh je bilo. V tem času so se delale glavne smeri, po katerih naj bi potekali strateški koridorji po Evropi. Niti eden se niti blizu ne dotika Slovenije. In potem imamo eno znano Kranjčanko Alenko Bratušek, ki sanja o tem, kako lepo in romantično bi se peljala po novi in urejeni železnici od Primorske tja do Dunaja. Mogoče se pri tem počuti malo kot Marija Terezija, ampak gospe in gospodje, koridorji potekajo zdaj že čisto drugače. In kdo je urejal te koridorje? Tista komisarka, ki je bila iz Slovenije. Kaj pa je delala pet let v Bruslju? A proti interesom Slovenije? Ne mi govoriti, da mora upoštevati vse interese. Seveda jih mora, ampak če si kaj sposoben, boš pri tem peljal stvari v smeri, ki so tudi v interesu tvoje lastne domovine. In zaradi tega sem rekel, da če se prepusti vse samo nekemu vladnemu kupčkanju, kot je bilo konkretno v primeru sedanje evropske komisarke, potem je seveda rezultat kilav in za Slovenijo zelo slab, usodno zgodovinsko slab. In če bo to še v tem mandatu, potem bo zadeva še toliko slabša. Zaradi tega je vsak drugačen predlog, vsak predlog, ki to širi, ki to dela bolj transparentno, ki zahteva potem, da predlagatelj upošteva tudi neke strokovne, ne samo strogo politične kriterije, dobrodošel in je Sloveniji v korist. In zaradi tega, gospe in gospodje, je predlog, ki je pred vami, vreden tega, da se mu prisluhne, se ga morda še kaj ustrezno spremeni in dopolni, vendar da se ga na koncu tudi upošteva in sprejme.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aleksander Reberšek. Za njim bo razpravljal poslanec Franci Kepa. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vlada Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado o zadevah Evropske unije ne podpira, kar je seveda normalno, ker po našem predlogu nima vpliva na kadrovanje. Skupni imenovalec je torej kadrovanje. Toliko enih besed, govorimo pa samo o kadrovanju; kdo bo to predlagal. Po našem predlogu bi izvoljeni evropski poslanci soodločali o izboru evropskega komisarja. Izbor evropskega komisarja ne sme biti zgolj predmet kupčkanja med koalicijskimi političnimi strankami, kar vidimo, da je. Nočemo spet poslušati ugibanj o tem, kdo in kako bo prodal svojo stranko v zameno za sedež evropskega komisarja. Politika bi na tem mestu morala stopiti skupaj in v dobro države najti komisarja v čim večjem soglasju, podobno kot pri varuhu človekovih pravic. Naj spomnim, 89 poslancev Državnega zbora je glasovalo za in nihče ni bil proti. In ravno v tem je bistvo predloga Nove Slovenije – sodelovanje in demokratizacija postopka. Vlada pa temu nasprotuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Franci Kepa. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Vse prav lepo pozdravljam! Po tem predlogu bi najmanj pet slovenskih evropskih poslancev moralo soglašati s predlogom za izbiro slovenskega kandidata za člana Evropskega komisije, kar vodi v kompromisno izbiro kandidata. S tem so vlada in izbrani evropski poslanci prisiljeni poiskati najboljšega kandidata. Za komisarja naj bi bil izbran tisti, ki uživa zaupanje večine slovenskih volivcev. S tem bi preprečili številne slabe prakse pri izboru, ki so se dogajale v preteklosti, pri izbiri gospe Bratušek, kjer je niso podpirali celo tisti, kateri so jo predlagali. Predlog Slovenske demokratske stranke je bil v bližnji preteklosti, da bi bil slovenski komisar izbran s strani zmagovalne stranke ali skupne liste. Sedanji predlog Nove Slovenije je dobro izhodišče za izbiro boljšega kandidata, kar je v interesu naše države. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predlagatelj, poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spomnim se enega zasedanja predsednikov odborov za zadeve Evropske unije, po domače mu rečemo mali COSAC, bilo je 17. in 18. junija 2014 v Rimu, ko smo ugotovili, da, prvič, Lizbonska pogodba deluje; drugič, da nacionalni parlamenti v ključnih zadevah Evropske unije zahtevajo večjo moč in da resnično nacionalni parlamenti skupaj z Evropskim parlamentom sestavljajo evropski parlamentarni sistem. Prav ta besedna zveza, ta pojem se je nekako od predsedovanja Italije Svetu Evropske unije kako utrdila. Evropski parlament plus nacionalni parlamenti sestavljamo evropski parlamentarni sistem. Če pogledamo neko analogijo ali kakorkoli bi že temu rekli, če pogledamo, na kakšen način volimo Vlado Republike Slovenije v Državnem zboru, tudi dvakrat odločamo. Najprej odločamo o predsedniku Vlade, mandatarju, glasujemo; in drugič, Državni zbor glasuje in potrjuje celotno vlado, torej dvakrat. Mi smo zdaj v tej rešitvi rekli okej, na eni strani je vključen Odbor za zadeve Evropske unije, ki opravi pogovor, zaslišanje s kandidatom za komisarja iz Republike Slovenije. Vlada na mnenje tega odbora žal ni vezana, torej postopek je podoben kot pri izbiri veleposlanikov, ampak ko pa gre za predlog, pa se po našem zdajšnjem predlogu vključijo evropski poslanci. In še enkrat, kje je problem, zakaj preprečiti, zakaj ne dovoliti dialoga? Dobra gesta je, da je predsednik Šarec sedanje poslance v Evropskem parlamentu povabil na srečanje. Ne poznam vsebine, o čem so govorili, ampak na nek način, če pa ni bilo in ne bo vsebine, je pa to ignoranca s strani predsednika Vlade. Ignoranca prav vseh evropskih poslancev iz Republike Slovenije. In vedno ko kdorkoli ignorira izvoljene ljudi, ta kratko potegne. Spet primer, Odbor za zadeve Evropske unije je oktobra 2013, takrat ko sta se definirali dve kohezijski regiji v Sloveniji, Vzhodna kohezijska regija in Zahodna kohezijska regija, imel zelo temeljito razpravo in pozval takrat vlado Alenke Bratušek, da naj za vsako kohezijsko regijo pripravi svoj operativni program izvajanja evropske kohezijske politike. Vlada je to ignorirala, čeprav je bil sklep več kot logičen. Normalno je, da potrebuje Vzhodna kohezijska regija tudi danes za prihodnjo finančno perspektivo 2021–2027 svoj operativni program, saj je Vzhodna kohezijska regija samo na 70 % povprečja razvitosti Evropske unije; Zahodna pa na 102 %, hvala bogu. In ker vlada tega ni upoštevala, zato smo tako slabi pri črpanju kohezijskih sredstev, zato smo na komaj eni petini vseh razpoložljivih sredstev, približno 3 milijarde in 70 milijonov. Vlada, ki ignorira sklepe odbora Državnega zbora ali Državnega zbora, ta prej ali slej kratko potegne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi poslanec Igor Peček in kot zadnji potem poslanec Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Ker je bilo danes povedanega zelo veliko, tako o načinu kot o tem, kakšen naj bi bil naš komisar, ne bi želel ponavljati oziroma se spuščati v podrobnosti. Bi pa vseeno rad poudaril nekaj stvari. Prva je sigurno ta, da si sam osebno želim komisarja, ki ne bo zastopal zgolj politične funkcije, ampak bo tudi strokoven in kompetenten. To je predlagatelj tudi v uvodu nekako nakazal, upal na dobro razpravo; in upam, da je, vsaj kar se tega tiče, tudi z razpravo zadovoljen. Ne glede na to, kateri resor se mu določi, ker vsi vemo, da se mu na nek način določi, jaz sicer ne verjamem, da ga določa samo predsednik Evropske komisije, ampak gre kljub vsemu tudi tam za nek dialog; pa ne bom uporabljal izrazov, kot so kupčkanje in ne vem kaj, ker mi niso všeč, in mislim, da tudi takšni izrazi ne sodijo v to hišo. Glede evropskih poslancev bi rad povedal samo to, da evropski poslanci so izvoljeni poslanci v Evropski parlament in v tem parlamentu opravljajo zakonodajno funkcijo. Menim, da te njihove funkcije ne gre mešati v izbiro oziroma dajanje soglasja k izbiri komisarja. Nič pa nimam proti temu, kar pravi predlagatelj, da včasih primanjkuje dialoga in tudi preverjanja različnih stališč. Prej je bilo omenjeno, kakšni so sistemi imenovanja v posameznih državah članicah Evropske unije glede komisarja, pretežno gre za dve vrsti sistemov. Ne bom našteval, katere države so tiste, ki imajo enega. Mislim, da je 19 ali celo 20 takšnih, kjer komisarja izključno predlaga vlada; pa okoli 8 takšnih, kjer gre za podoben sistem, kjer v drugi fazi sodeluje tudi parlament. Tudi se strinjam, da ocena stopnje demokratičnosti ne izhaja iz teh primerov, ki sem jih tukaj želel navesti, da ne bom slučajno napačno razumljen; gre pa tudi za dokaz, da v državah, kot so na primer Finska, Estonija, Danska, ni čutiti, vsaj navzven ne, da manjka demokracije. Če se lahko vrnem na tisto, kar sem rekel na začetku, da si želim kompetentnega in strokovnega komisarja, potem moram tukaj reči, da bolj zaupam vladi kot pa danemu predlogu, ker se bojim, da bomo zelo težko prišli do rešitve, ki bo v dobro vseh državljanov in tudi v dobro vseh tistih, ki bodo na nek način zastopali Republiko Slovenijo ali v Evropski komisiji ali Evropskem parlamentu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je še zadnji razpravljavec, poslanec Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala za besedo. Kar veliko smo slišali v razpravi, šli smo tudi malce širše, ne samo o predlogu Nove Slovenije o načinu izbire komisarja s strani Slovenije, kar je tudi prav. Precej je bilo povedanega o delu Evropskega parlamenta, o črpanju evropskih sredstev, o sodelovanju med poslanci in komisarji. Zanimivo, da se pri takšnem predlogu odprejo tudi te teme, ki so zelo zelo dobrodošle in bi nam še kako prav prišle pri marsičem, predvsem pri črpanju evropskih sredstev, kjer smo precej v zaostanku. Zelo všeč mi je bila tudi razprava enega od poslancev, ki je rekel, da bi morala Evropska unija narediti več za mlade, za šport in tako naprej. Jaz sem mnenja, da Evropa marsikaj naredi, pa mi ne znamo potem tega izkoristiti. Tudi to je problematika in jaz računam, da bomo tudi v prihodnje, tudi s pomočjo novega evropskega komisarja oziroma komisarke, ki jo bomo, ga bomo dobili, šli po bolj pravi poti, kar se tiče tega črpanja evropskih sredstev, ki je tista bistvena vez Slovenije z Evropo. Rečeno je bilo tudi to, da bi s tem predlogom povečali vpliv volivcev oziroma državljank in državljanov, kar sem tudi predstavil v svojem stališču, kar je tudi res in za tem tudi stojim. In kasneje potem razprava o tem, da pa po drugi strani želimo to moč zmanjšati s predlogom spremembe Ustave pri imenovanju Vlade. Jaz se na te povezave ne bom spuščal, ampak dejstvo je, da prav tako predsednik Vlade in tudi vsi ministri s strani parlamenta morajo biti potrjeni, izvoljeni oziroma imeti večinsko podporo poslancev, ki so izvoljeni s strani ljudi, če nekako potegnemo vzporednico pa nekako primerjamo komisarja in evropske poslance. Meni se zdi ta predlog v redu, ker je naravnan tako, da bi vseh osem evropskih poslancev, izvoljenih pri nas, čim bolj soglašali s tem kandidatom oziroma kandidatko. Tudi kasneje bodo vsi skupaj v Evropi, vsi bodo gor, sicer komisar v izvršilni veji oblasti, poslanci v zakonodajni, ampak kljub temu. Jaz pričakujem tudi v prihodnje, da bo tega sodelovanja tudi med njimi več, med samimi poslanci ter tudi med poslanci in komisarjem; ter da bo ta komisar, ki bo potrjen, upajmo, in tudi dober predlog prišel iz Slovenije, kar največ naredil tudi za Slovenijo. Moram še enkrat reči, da bom ta predlog podprl, zdi se mi dober. Ne glede na to, katera stranka bi ga predlagala, bi ga podprl, ker dejansko v tem ne vidim nič slabega. Predlog je, da bi najmanj pet poslancev soglašalo s kandidatom, seveda bi bilo še boljše, da bi jih bilo 6, 7 ali pa celo 8; ampak to je ponavadi tudi težko. Bi bilo pa prav, da bi ta kandidat oziroma kandidatka imel čim širšo, čim večjo podporo, kar bi pomenilo, da se vsi z njim strinjamo in da je dober oziroma dobra. Naj končam, da ne bom predolg, sicer sem zadnji razpravljavec. Videti je bilo iz razprave in tudi mnenja Vlade, da predlog Nove Slovenije ne bo podprt, mogoče pa se vseeno odločimo drugače. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Predstavnica Vlade pravi, da ne bo. Potem dam zaključno besedo še predstavniku predlagatelja Jožefu Horvatu. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sem pa le malo pričakoval, da se bo Vlada še enkrat oglasila, najavila je 10 minut, ampak očitno [[...]]; jaz spoštujem svobodno odločitev. Hvala, kolegice in kolegi, vsem za razpravo. Kolega Peček me je spraševal in ocenjeval, da sem najbrž zadovoljen z razpravo. V imenu Nove Slovenije lahko rečem, da smo zadovoljni z razpravo. Je popolnoma v skladu z našimi pričakovanji v tej politični konstelaciji. Natančno takšna, zelo podobna so bila naša pričakovanja. Mi pač delujemo tako, da želimo, da bi se volja volivcev bolj upoštevala. Zato bom še najbrž velikokrat ponavljal – Evropski parlament in nacionalni parlamenti EU 28 predstavljajo evropski parlamentarni sistem; to je sistem, ki ga izvolijo naši ljudje, državljanke in državljani, države članice oziroma Evropejke in Evropejci. Ja, se strinjam in ponavljam – in tu sva s predsednikom OZEU na istem bregu – Evropska komisija je pomemben politični organ in zato evropski komisar, vsi evropski komisarji, torej tudi ta iz Republike Slovenije, mora biti močna politična oseba s karizmo. Tehnične rešitve mu bodo pripravljali njegovi sodelavci, na stotine jih ima; on pa mora doseči politično večino, da bodo njegove rešitve v Evropskem parlamentu sprejete. To najbrž vsi razumemo. Res je, nekdo je rekel, da nimamo veliko takšnih ljudi, se strinjam. Morda bi bilo dobro, da obudimo idejo, ki smo jo odprli, ko smo razpravljali o Deklaraciji o zunanji politiki Republike Slovenije, in ocenili, da bi bilo dobro, da v Sloveniji ustanovimo diplomatsko akademijo ali kakorkoli bi že takšni šoli rekli. Mi imamo preprosto premalo dobro politično izobraženih ljudi, to je dejstvo, če se pogledamo po ostalih državah članicah Evropske unije. In to bi po mojem trdnem prepričanju privedlo do tega, da bi specifična teža Republike Slovenije v inštitucijah Evropske unije bila večja od sedanje. Najbrž s sedanjo nismo zadovoljni. Ne bom rekel, da je nič, je malo višja. Kolegice in kolegi iz pozicije, vi imate odgovornost. Vso srečo vam mi želimo pri izbiri kandidata oziroma kandidatke za komisarja iz Republike Slovenije! In še enkrat hvala vsem za vašo razpravo.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Vidim, da ne, zato zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O OBRAMBI V PRVI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina devetih poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Matejem T. Vatovcem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 13 poslank in poslancem s prvopodpisanim dr. Matejem T. Vatovcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, dr. Mateju T. Vatovcu. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem! V prvi vrsti so nedavni zapleti v zvezi z umikom ali neumikom slovenskih vojakov iz misij v Libanonu in Maliju ponovno pokazali na netransparentnost in neodgovornost odločanja o napotitvah Slovenske vojskena mednarodne misije in operacije. To odločanje namreč poteka za zaprtimi vrati, skrito pred očmi javnosti, ki je o sprejetih odločitvah na koncu obveščena zgolj preko medijev. Državni zbor kot vrhovni organ, skozi katerega ljudstvo izvaja oblast preko svojih predstavnikov, ki jih voli na splošnih, enakih, neposrednih in tajnih volitvah, na odločitve o tem, kje v tujini se bodo angažirale slovenske oborožene sile, slovenski vojaki, nima nobenega vpliva. In to kljub temu, da so te napotitve eden vidnejših in tudi pomembnejših instrumentov izvajanja zunanje in varnostne politike države. Državni zbor je po trenutni ureditvi o vladnih odločitvah o napotitvah zgolj seznanjen preko svojih delovnih teles, čeprav 92. člen Ustave Republike Slovenije jasno določa, da o uporabi obrambnih sil odloča Državni zbor. S spremembo Zakona o obrambi, ki ga predlagamo v Levici, se predlaga sprememba procesa odločanja o napotovanju enot Slovenske vojske v mednarodne operacije. Pristojnost za to se prenaša na Državni zbor, od katerega bo Vlada morala pridobiti soglasje za vsako napotitev enot v mednarodne operacije ali na izvrševanje priprav in nalog skupne obrambe v okviru Nato pakta. Poleg tega pa se Državnemu zboru daje tudi pristojnost za odločanje o splošnih večletnih usmeritvah za sodelovanje Slovenske vojske in drugih obrambnih ter civilnih zmogljivostih v mednarodnih operacijah in misijah. S tem se krepi preglednost in demokratičnost odločanja o napotitvi vojaških enot na vojaške operacije v tujino oziroma njihovemu vključevanju v večnacionalne enote in aktivnosti Nato pakta. Pristojnost parlamenta za sprejemanje odločitev o napotitvi oboroženih sil na mednarodne operacije in misije v tujini je že danes praksa mnogih držav, med njimi tudi članic Evropske unije in Nato pakta. Med prvimi lahko izpostavimo Nemčijo, kjer je za vsako namestitev vojakov v tujini potrebno soglasje parlamenta. Nemško ustavno sodišče pa je vojsko označilo za bolj parlamentarno vojsko kot pa za del izvršilne veje oblasti. Podobno velja na Norveškem, Češkem in Danskem. Italijanska ustava sicer eksplicitno ne določa obveznega soglasja parlamenta, določa pa obvezno posvetovanje vlade s parlamentom pred sprejetjem odločitev o napotitvi vojske v tujino. Podobno je na Švedskem, kjer lahko vlada vojsko uporabi samo za namen odvračanja napada na švedsko ozemlje, v drugih primerih pa le ob soglasju parlamenta, če je to določeno z zakonom ali mednarodno pogodbo. Dejansko je praksa držav, kjer je v veljavi parlamentarna demokracija, večinoma takšna, da se za odločitev o napotitvi na misije zahteva soglasje parlamenta. V Levici s spremembo Zakona o obrambi predlagamo, da se isti sistem uvede tudi pri nas. Dejstvo je, da se je verjetno prav zaradi te netransparentnosti in nedemokratičnosti sprejemanja odločitev o napotitvah Slovenske vojske v tujino Slovenija do sedaj na mednarodnem prizorišču angažirala predvsem v misijah, ki ne krepijo mednarodnega miru in varnosti, niti ne zasledujejo mirovne politike ter kulture miru in nenasilja, na katerih naj bi po 124. členu Ustave temeljila naša varnostna politika. Slovensko vojsko se je v tujino pošiljalo po diktatu Nato pakta in Evropske unije, kjer je delovala kot pomožna vojska največjih velesil znotraj teh dveh organizacij in seveda pomagala uresničevati njihove imperialistične interese. Spremembe zakona, ki jih predlagamo v Levici, same po sebi tega ne bodo nujno spremenile. Bodo pa z vzpostavitvijo večje transparentnosti pri sprejemanju odločitev in uvedbi vsaj minimalne javne razprave o tem, v katere misije bo država napotovala svoje sile, pomagala k vzpostavitvi bolj jasnega sistema politične odgovornosti za sprejete odločitve in posledice, ki iz njih izhajajo.
Hvala lepa za uvodno predstavitev mnenja. Dajem besedo predstavniku Vlade, ministru Karlu Erjavcu. Izvolite, prosim, za govornico.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci, lep pozdrav z moje strani in tudi s strani državnega sekretarja Ministrstva za obrambo. Takšno pobudo smo v preteklosti že večkrat imeli, ko naj bi prenesli določene pristojnosti, ki jih ima Vlada Republike Slovenije, ko gre za izpolnjevanje določenih obveznosti kot članica mednarodnih organizacij. Tukaj zlasti poudarjam, da je Slovenija članica Organizacije združenih narodov, Evropske unije in zveze Nato in da kot članica tudi izpolnjujemo določene obveznosti. Potem so tukaj tudi določene mednarodne pogodbe, ki tudi nalagajo določene obveznosti, ki jih mora Slovenija opravljati in izvršiti na podlagi teh zavez. Tukaj gre tudi za napotitve pripadnikov Slovenske vojske v mednarodne operacije in misije. In takšnih poskusov, da bi spremenili to razmerje med Vlado in Državnim zborom, je bilo v preteklosti kar nekaj, v letu 2006, 2010 in v letu 2016. Vendar ti poskusi niso bili uspešni. Državni zbor se ni odločil za spremenitev razmerij med Vlado in Državnim zborom, ko gre za izpolnjevanje mednarodnih obveznosti, ki jih ima Slovenija kot članica te organizacije, in tudi ko gre za izpolnjevanje zavez, ki jih imamo na podlagi mednarodnih pogodb. Je pa bila v letu 2010 sprejeta Strategija sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah, ki je okrepila vlogo Državnega zbora, ko gre za napotitve v mednarodne operacije in misije. Državni zbor mora dati mnenje po predhodnem posvetovanju, kar pomeni, da Vlada najprej sprejme namero o sodelovanju v določeni mednarodni operaciji ali pa misiji, potem gre v Državni zbor k pristojnima odboroma, to sta Odbor za zunanjo politiko in Odbor za obrambo. In potem na podlagi tega mnenja Vlada sprejme končno odločitev. Moram reči, da so doslej ta mnenja vedno bila pozitivna, ponavadi je Vlada tudi potem dokončno sprejela odločitev o sodelovanju v mednarodnih operacijah in misijah. Pri tem bi pa rad opozoril, da praktično za vse misije, v katerih sodeluje Slovenska vojska, je v ozadju vedno mandat neke mednarodne organizacije. Ali gre za Varnostni svet Organizacije združenih narodov ali pa gre za odločitev na ravni Evropske unije. Vlada se ne strinja, da bi parcialno reševali to vprašanje v smislu odpiranja Zakona o obrambi samo na to temo, ampak želimo, da bi to področje obravnavali takrat, ko bomo odpirali Zakon o obrambi, ki zahteva 60 glasov poslank in poslancev Državnega zbora, kjer bomo uredili tudi nekatera druga vprašanja, ki so pomembna za nadaljnji razvoj Slovenske vojske. Tukaj zlasti mislim na nekatera statusna vprašanja, ki niso ustrezno rešena. Treba je vedeti, da Zakon o obrambi sega še v devetdeseta leta in je veliko časa preteklo in da so se tudi stvari spremenile. Ker je Odbor za obrambo sprejel stališče, da se opravi splošna razprava o Resoluciji o strategiji nacionalne varnosti, je naš predlog, da bi to razpravo glede urejanja razmerij med Vlado in Državnim zborom, ko gre za napotitve naših pripadnikov Slovenske vojske v mednarodne operacije in misije, opravili na tem forumu. Tam bodo strokovnjaki, politiki in mislim, da bi bilo primerno, da se prej opravi to razpravo. In kot vem, je bil ta predlog tudi podprt s strani Levice, ki je zahtevala splošno razpravo, ko gre za Resolucijo o strategiji nacionalne varnosti. Zaenkrat mi menimo, da pojdimo v proceduro, ki je predvidena širše, kar se tiče nacionalne varnosti, ker vemo, da gremo v prenovo vseh teh strateških dokumentov, kot je strategija nacionalne varnosti, Zakon o obrambi, srednjeročni obrambni program; tudi zaradi novih groženj, kot so hibridne grožnje, kibernetske grožnje. Vlada nasprotuje, da bi v tem trenutku šli v spremembo tega zakona o obrambi; želimo pa si, da se opravi ta razprava v okviru Resolucije o strategiji nacionalne varnosti.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima poslanec Jožef Horvat, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, spoštovani minister, spoštovani predlagatelj, kolegice in kolegi! Cilj Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi, ki ga Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predlaga Poslanska skupina Levica, je zagotoviti preglednost in demokratičnost odločitve o napotitvi enot Slovenske vojske na vojaške operacije v tujino oziroma pri njihovem vključevanju v večnacionalne enote in aktivnosti zveze Nato. Če pogledamo pobližje vsebino, gre za dopolnitev 82. člena Zakona o obrambi, ki določa pristojnosti Državnega zbora na področju obrambe. Dodajata se novi 5. in 6. točka prvega odstavka, ki določata, prvič, da mora Vlada pridobiti soglasje Državnega zbora k aktom, ki določajo vrsto, obseg in druge praviloma večletne usmeritve za sodelovanje države, zlasti Slovenske vojske in drugih obrambnih ter civilnih zmogljivosti v mednarodnih operacijah in misijah. Državni zbor bi torej podajal soglasje k splošnim planskim aktom na tem področju. In druga pomembna vsebina, ki jo prinaša zakon, je ta, da mora Vlada pridobiti predhodno soglasje Državnega zbora k predlogom za napotitev enot Slovenske vojske v novo mednarodno operacijo oziroma predčasno prenehanje oziroma spremembo namena operacije; ali za napotitev enot za izvrševanje priprav in nalog skupne obrambe v okviru zveze Nato. Soglasje bi bilo potrebno le ob napotitvi na nove operacije oziroma prekinitvi ali spremembi namena operacije ter ob formiranju večnacionalnih enot, ne pa tudi ob rotacijah in spremembah kontingentov na obstoječih operacijah ali imenovanju predstavnikov v mednarodne organizacije. Moram zelo jasno povedati, da je strokovni odbor za obrambo Nove Slovenije podrobno proučil Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi in je sprejel negativno stališče. Temu stališču sledi tudi stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Mi Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi, kot ga predlaga Levica, ne bomo podprli; smo pa, izkušnje so takšne, vedno zelo previdni, ko gre za predloge s področja obrambe s strani Poslanske skupine Levica. Ne smemo pozabiti, da je 17. avgusta lansko leto na Odboru za zunanjo politiko prav Poslanska skupina Levica, na dan državnega praznika, ko je Državni zbor kasneje volil predsednika Vlade, blokirala nabavo opreme, prepotrebne za Slovensko vojsko. Kasneje je vlada to nekako morala požreti, je morala sprejeti. Sicer vemo, da je podpisana pogodba o sodelovanju med Levico in vlado in je vlada potem z različnimi manevri razlagala, na kak način pač ni nujno, da se ta oprema nabavi, kot je bila v planu in že potrjena s sklepi Odbora za obrambo, s sklepi Vlade in tako naprej. V tem kontekstu smo glede tovrstnih predlogov zelo previdni, tega identičnega pa smo že videli pred tremi leti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanec mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister, državni sekretar, kolegice poslanke in poslanci! Danes je pred nami predlog zakona, ki je bolj ali manj identičen predlogu iz prejšnjega sklica Državnega zbora. Takrat že po razpravi na matičnem delovnem telesu ni dobil zadostne podpore za nadaljnjo obravnavo, podobna predloga pa sta bila podana tudi v letih 2006 in 2010. V predlogu zakona gre ponovno za poskus dopolnitve 82. in 84. člena Zakona o obrambi, ki določa, da pristojnosti Državnega zbora in Vlade pri vodenju in nadzoru obrambe države. Predlagane spremembe se nanašajo na postopek napotitve pripadnikov Slovenske vojske na mednarodne operacije in misije. Konkretneje želijo predlagatelji na zakonski ravni določiti, da mora Vlada pred napotitvijo enot Slovenske vojske na mednarodne misije oziroma operacije pridobiti soglasje Državnega zbora. V predlogu zakona se predlagatelji med drugim sklicujejo na Ustavo Republike Slovenije, ki v 92. členu določa, da o uporabi obrambnih sil odloča Državni zbor. Zanimivo pa je, da so pozabili omeniti dejstvo, da se omenjeni člen nanaša le na vojno in izredno stanje. Drži, da smo se koalicijski partnerji zavzeli, da bomo tekom tega mandata našli rešitev, kot jo predlaga predlagatelj. Pa vendar v Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek menimo, da je za tovrstna vprašanja treba najti konstruktivno rešitev, ki bo še vedno omogočala zadostno učinkovitost; in zato je potreben skrben in tehten premislek. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek današnjega predloga zakona ne bomo podprli. Strinjamo se namreč s stališčem Vlade, da tako kompleksna vprašanja zahtevajo poglobljen pristop. Strokovna razprava se lahko tako opravi v okviru javne predstavitve mnenj, ki bo potekala na temo Resolucije o strategiji nacionalne varnosti. Čeprav pristojnost odločanja Državnega zbora o napotitvi slovenskih vojakov v tujino ni zakonsko določena, je Državni zbor že sedaj vključen v proces sprejemanja tovrstnih odločitev. Vlada je namreč leta 2010 sprejela Strategijo sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah, v kateri je podrobneje določen postopek napotitve pripadnikov Slovenske vojske v tujino. Ta strategija v 39. členu določa dvofazni postopek odločanja, kar pomeni, da Vlada vsako tako pobudo pred dokončno odločitvijo v seznanitev pošlje v Državni zbor. Po navedbah Ministrstva za obrambo že od leta 2009 nobena odločitev Vlade na tem področju ni bila sprejeta brez predhodne razprave v Državnem zboru. Pri sprejemanju odločitev o napotitvi pripadnikov Slovenske vojske v tujino je bistvenega pomena odzivnost in učinkovitost, kar pa bi bilo lahko zaradi predlaganih sprememb, ki določajo pridobitev soglasja v Državnem zboru, izjemno oteženo. Ob tem poudarjam, da Vlada pri sprejemanju takih odločitev že zdaj upošteva usmeritve, ki jih sprejme Državni zbor. Naj še enkrat ponovim, da v Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek ocenjujemo, da Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi ni primeren za nadaljnjo obravnavo in ga ne bomo podprli. Smo pa pripravljeni sodelovati v nadaljnjih razpravah pri iskanju rešitev za morebitne spremembe na tem področju. Pri tem se bomo zavzemali za ohranitev demokratičnih načel in upoštevanje načela delitve oblasti. Naj za konec dodam, da so varnostne razmere po svetu zelo nepredvidljive. V vsakem trenutku lahko pride do situacije, ko je treba sprejeti hitre, a težke odločitve o napotitvi slovenskih vojakov v tujino, predvsem na krizna žarišča. Takšne odločitve naj bodo sprejete po tehtnem premisleku, saj lahko v nasprotnem primeru privedejo do hudih in težkih posledic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil poslanec Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav ministru in državnemu sekretarju! Bistvo predloga novele zakona je v dopolnitvi, po kateri bi morala Vlada pred vsako napotitvijo Slovenske vojske na mednarodno operacijo oziroma misijo pridobiti soglasje Državnega zbora. Prav tako bo treba pridobiti soglasje za prenehanje tovrstnega sodelovanja. Predlog zakona med drugim določa pridobitev soglasja tudi za sodelovanje Slovenske vojske pri izvrševanju priprav in nalog skupne obrambne politike v okviru zveze Nato ali bilateralnih pogodb. Predvideno je tudi soglasje Državnega zbora k planskim dokumentom s tega področja. S sprejetjem predlaganih rešitev bi po mnenju predlagateljev zagotovili večjo stopnjo demokratičnosti in preglednosti tovrstnih postopkov, poslanci pa bi prevzeli odgovornost za napotitve. Prav tako pa dopolnitve utemeljujejo s tem, da gre za odločitve, ki bistveno vplivajo na zunanjepolitični položaj Republike Slovenije, na porabo proračunskih sredstev, varnost javnih uslužbencev in varnost Slovenije na splošno. Poudariti želim, da s sodelovanjem v mednarodnih operacijah in misijah naša država sledi svojim nacionalnim interesom, hkrati pa tudi izpolnjuje obveznosti, ki izhajajo iz članstva v Organizaciji združenih narodov, Evropski uniji, Natu, Organizaciji za varnost in sodelovanje v Svetu Evrope. Pri obravnavi te tematike je treba opozoriti na dejstvo, da je odločitev o vstopu Republike Slovenije v te mednarodne organizacije sprejel Državni zbor, tu so bile ratificirane tudi ključne mednarodne pogodbe omenjenih organizacij. Na tem mestu spomnim tudi na referendum o priključitvi Slovenije zvezi Nato, ki je potekal spomladi leta 2003. Odločanja se je udeležilo dobrih 60 % volilnih upravičencev, od tega je nekaj več kot 66 % glasovalo za priključitev zvezi. S tem smo pokazali, da želimo skrbeti za svojo varnost, hkrati pa tudi prispevati svoj delež k zagotavljanju kolektivne varnosti. Tako smo prevzeli tudi obvezo sodelovanja naše vojske v mednarodnih misijah. Naj spomnim, da že dobrih deset let velja Strategija sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah. S tem aktom je bil uveden dvofazni postopek, tako da se pobuda za sodelovanje Republike Slovenije v vojaških operacijah oziroma civilnih misijah najprej pošlje v seznanitev Državnemu zboru, šele nato pa Vladi. Ob proučitvi tudi drugih okoliščin sprejme končno odločitev. Strategija določa tudi, da mora biti Državni zbor enkrat letno seznanjen o sodelovanju v potekajočih mednarodnih operacijah in misijah ter tudi z uresničevanjem same strategije. Za konec bi rad omenil še nekaj podatkov. Slovenska vojska je svoje pripadnike prvič napotila v operacijo oziroma krizni odziv pred dvaindvajsetimi leti. Prvi so bili na humanitarno operacijo Alba v Albaniji napoteni zdravstvena enota Slovenske vojske in štirje častniki za povezavo, od takrat naprej pa se je število pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske postopoma povečevalo. Danes je težišče delovanja Slovenske vojske v mednarodnih operacijah in misijah na Kosovu in Afganistanu. Njeni pripadniki pa so prisotni še v Bosni in Hercegovini, Libanonu, Siriji, Somaliji, Srbiji in Makedoniji. Slovenska vojska z delom svojih sil deluje že v bojni skupini Evropske unije in Natovih odzivnih silah, ki so namenjena delovanju na operacijah znotraj in zunaj meja zavezništva. Po dostopnih podatkih je trenutno 348 pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske prisotnih na dvanajstih mednarodnih misijah in operacijah, od tega jih je največ, kar 236, na Kosovu. V Poslanski skupini Desus se zavedamo, da smo še zlasti v zadnjem času priča hitrim spremembam v varnostnem okolju in da tudi mednarodne misije postajajo vedno bolj zahtevne. Zato menimo, da je prav, da o tako pomembnem vprašanju, kot je pristojnost o napotitvi naših vojakov na tuje misije, svoje mnenje pove tudi stroka. Ker imamo v okviru Odbora za obrambo že načrtovano javno predstavitev mnenj glede predloga resolucije o strategiji nacionalne varnosti Republike Slovenije, v Poslanski skupini Desus menimo, da bi bilo smiselno, da se v tem okviru opravi tudi razprava o ciljih in predlaganih rešitvah, ki jih zajema ta predlog zakona. Zato v naši poslanski skupini danes ne bomo podprli sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil poslanec Jani Ivanuša. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, gospod minister s sodelavcem, vsi ostali prisotni, lep pozdrav še enkrat! Pred seboj imamo Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi. Najprej ena zanimivost. Na strani 2 predloga zakona je zapisano, da koalicijski sporazum določa, da se bo pristojnost napotovanja Slovenske vojske v tujino prinesla z Vlade na Državni zbor. Koalicijske stranke tega niso predlagale. Nenavadno pa je, da koalicijski sporazum izvršuje Levica. Trenutno stanje mednarodnih odnosov je vse bolj napeto. Vse več je dvostranskih, celo tajnih pogodb med najmočnejšimi državami. Varnostni svet Združenih narodov praktično nima več nobene moči, saj se vojaška posredovanja v zadnjih letih izvajajo kar brez njegove odobritve. Združene države Amerike peljejo svojo politiko brez oziranja na druge, predvsem manjše države. Te so priročno orodje za izsiljevanje. Če ne boste storili tega ali onega, vam bomo odvzeli pomoč ali pa ne bo več investicij in podobno. Slovenija bi morala sama odločati o svojih vojaških posredovanjih; četudi je članica zveze Nato, bi morala jasno izraziti svoja stališča. Nikjer ne piše, da mora Slovenija zgolj izpolnjevati zahteve Združenih držav Amerike. Jugoslavija je znala poiskati svoje mesto na planetu. Bila je cenjena. Še danes je, čeprav je ni več. Slovenija pa žal ne zna pluti med velikani, kot so ZDA, Rusija, Kitajska. Velja za hlapčevsko državo, ki je brez mnenja in samo uboga. Združene države Amerike kot svetovni policaj so storile že toliko gorja kot nobena druga država na tem svetu. Vsa vojaška posredovanja so bila skrita za masko varovanja človekovih pravic. Škodo, ki jo povzročajo Združene države Amerike, je v zadnjih letih občutila tudi Evropa. Vsi nezakoniti migranti so posledica vojaških posredovanj Združenih držav Amerike s pomočjo evropskih držav. Slovenija se vsak dan bori s temi migranti, ki bodo to Evropo dokončno pokončali. Če je niso Turki, jo bodo pa Afganistanci in Sirci. V interesu Združenih držav Amerike je, da se Evropa destabilizira. To Združenim državam Amerike nekako tudi uspeva. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da bi morali slovenski vojaki svoje delo opravljati doma. Varovati je treba naše ozemlje, nebo in vode. Naša državna meja je popolnoma propustna. Policija celo znotraj države zajame vse več nezakonitih migrantov. Nujno bi potrebovali še večjo pomoč vojske, ki je edini organ, ki se ga migranti bojijo. Varnostnih izzivov je v Sloveniji več kot dovolj. Naših meja ne spoštujejo niti sosednje države. Naša vlada pa, žal, nič. Ustava jasno določa, da Državni zbor odloči o uporabi obrambnih sil. Po naši oceni je trenutni zakon celo neustaven, saj Državni zbor ni bil niti informiran, kaj šele da bi o čemerkoli odločal. Zato mora Vlada pridobiti soglasje Državnega zbora glede napotitev Slovenske vojske na tuje vojaške operacije ali misije. Podobno ureditev imajo tudi druge demokratične države. Prenos odločanja o Slovenski vojski z Vlade na Državni zbor je nujen, še posebej v času, ko imamo manjšinsko vlado. Obstaja verjetnost, da ta tudi ne bo zadnja manjšinska vlada. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil poslanec Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala, predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Naj že takoj na začetku povem, da v Slovenski demokratski stranki tega zakona ne bomo podprli, kajti menimo, da trenutna ureditev zadošča kriterijem demokratičnosti in tudi transparentnosti napotitve pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske na misije v tujino. Po drugi strani nas čudi, da ravno ti, ki predlagajo, kako mora imeti parlament večjo vlogo na tem področju, na drugi strani zavračajo kakršnokoli vlogo parlamenta pri napotitvi evropskega komisarja, kar smo videli tudi pri prejšnji točki. In ker je v koalicijskem sporazumu zapisano, da bodo v tem mandatu potem, ko se bodo sprejeli vsi strateški dokumenti, se pravi Resolucija o strategiji nacionalne varnosti, potem Bela knjiga, ki zmanjšuje obseg pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske za dobro brigado, in drugi, ki bodo sledili, pripeljali do tega, da pa bi potem spremenili tudi krovno zakonodajo, ki bi na koncu imela cilj slediti temu, da Državni zbor odloča o napotitvah pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske na misije v tujino. In taista koalicija, ki to piše v koalicijsko pogodbo, zopet nasprotuje o večji vlogi parlamenta pri katerikoli drugi napotitvi. O eni smo govorili pri prejšnji točki dnevnega reda. Postopek, kadar je nujno, mora biti hiter in ustrezen. Menimo, da je Državni zbor v tem primeru na nek način ovira. Državni zbor bi služil potem kot poligon za politično obračunavanje med tistimi, ki zagovarjamo članstvo v zvezi Nato, zagovarjamo odločitev 66 % volivk in volivcev, ki so se takrat odločili. Tisti referendum je bil edina prava anketa. To, kar danes nekateri govorite, da Slovenke in Slovenci ne podpirajo več članstva v zvezi Nato, sem prepričan, da bi ob ponovnem referendumu zopet izglasovali članstvo v Evropski uniji in zvezi Nato. Ne vem, s katerimi argumenti bi potem prišli. Poslušamo tukaj, kaj vse Nato počne. Če bi šel do vsakega poslanca posebej in bi ga vprašal, sedaj mi pa prosim povej, kje si želiš živeti – v Rusiji, Afriki, na Bližnjem vzhodu ali v Združenih državah Amerike; bi mi 90 % poslancev verjetno odgovorilo, da v Združenih državah Amerike, temu grdemu svetovnemu policaju, ki dela ne vem kaj vse po svetu. Hkrati pa ne bi živeli v Rusiji, kjer se kršijo osebne in druge svoboščine, ne bi živeli v Afriki, kjer je revščina, kjer je beda, ne bi živeli na Bližnjem vzhodu, kjer ne bi mogli prakticirati evropskega načina življenja. Živeli bi pa v grdi Ameriki, kjer bi uporabljali vse njihove produkte, od izdelkov družbe Apple naprej. Živeli bi v Ameriki, kjer ima vsak priložnost demokratično participirati z aktivno in pasivno volilno pravico, skratka v državi, ki ima neko demokratično tradicijo, kjer ne glede na to, kakšen je predsednik, obstajajo številne varovalke, da se ne uveljavi neka samovolja. V državi, kjer imajo dve politični stranki, ki pa se, ko je treba priti skupaj, znajo dogovoriti; za razliko od Slovenije in še kakšne druge države. Na eni strani uživati sadove Združenih držav Amerike, po drugi strani jo kritizirati. Ampak jaz mislim, da ljudje to vidijo, kakšno je stanje tam, kakšno je pa stanje v državah, ki jih nekateri tako opevate. In kar se tiče tega napotovanja, bi služilo samo politični razpravi, ne pa razpravi stroke. Mi smo člani zveze Nato, 5. člen Severnoatlantske pogodbe je jasen. Seveda je jasno tudi vprašanje, kakšen je odgovor. Tam piše, da je napad na eno državo članico napad na vse. Niso pa potem zapisane oziroma jasne posledice. In tukaj se tudi na Natu odpira vprašanje, kaj se zgodi recimo v primeru kibernetskega napada, da je kibernetsko napadena država, ki je članica zveze Nato, kako potem Nato odgovori in ali tukaj v veljavo vstopa tudi 5. člen. Kakšna je sorazmernost odgovora, ki ga da ostalih 28 držav, ki so z nami skupaj v Severnoatlantskem zavezništvu. Mislim, da je dovolj, da je Vlada tista, ki odloči o napotitvi, četudi je vlada manjšinska. Vlada ima vse ustrezne mehanizme, vso ustrezno pomoč, kar se tiče svetovanja s strani poznavalcev, s strani strokovnjakov. Verjamem v vsako vlado, ne glede na to, kakšna je, da se zna odločiti. Veliko vprašanj je bilo tudi pri priznanju Venezuele oziroma ko se je takrat priznavalo začasnega predsednika Juana Guaidoja. Ali to vprašanje odpirati v parlamentu? Kdo je za to pristojen? Če Vlada to potrdi, kaj lahko naredi parlament? V kakšni smeri naj potem parlament zagovarja stališče? Medtem ko bodo druge države odzivne, če bo potrebno, bodo potem vsi gledali, kako se v Sloveniji prepiramo, ali se pošlje vojsko na neko misijo ali ne. Trenutno vemo, kakšne so konstelacije sil v tem državnem zboru. Menim, da če bi prišlo do nove napotitve pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske na kakšno novo misijo, lahko stranka Levica to ustavi brez kakršnegakoli problema. Samo reče – Če boste poslali pripadnice in pripadnike Slovenske vojske, ne bomo podprli proračuna, bomo glasovali za interpelacijo in tako naprej. Vi to lahko ustavite kot nadkoalicijska stranka, ne da karkoli sprejemamo v Državnem zboru. Gre pa se seveda za kredibilnost Republike Slovenije v mednarodnem okolju in menim, da je ta način edini, ki lahko kolikor toliko to kredibilnost Republike Slovenije pred mednarodnimi inštitucijami in v zavezništvih, kjer je Republika Slovenija članica, uveljavlja oziroma predstavlja. Jaz si res ne želim oziroma si niti ne predstavljam, da bi se za napotitev recimo petih pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske v Irak, kjer ne bodo počeli nič drugega, kot urili in izobraževali iraške oborožene sile, v tem državnem zboru 10, 12 ur pogovarjali, prepirali in nazadnje še glasovali; bili pri vsaki napotitvi priča nekemu političnemu kupčkanju in izsiljevanju. Argument, ki ga imamo, je referendum, ki je bil leta 2003, kjer je več kot dve tretjini državljank in državljanov prižgalo zeleno luč za zvezo Nato, za vstop v zvezo Nato. In sem prepričan, da ima vlada – glede na to, da se je sprejemal zakon, kakršen se je, in da se je zakonodaja in tudi Ustava spreminjala zaradi tega, ker smo vstopali v te mednarodne organizacije, kot sta Evropska unija in zveza Nato, da se je takrat dovolj dobro premislilo in zapisalo takšno dikcijo –, legitimnost za napotitev pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske. Če bi bil takšen primer, kot je bil prejšnji mandat, je vprašanje, kaj bi se na koncu zgodilo. Če drži to, kar je predhodnik rekel, da ni to edina manjšinska vlada, ki bo, verjetno lahko še katera pride, potem bo tukaj samo politično kupčkanje, ali bi [[nerazumljivo]]poslali, kaj jaz vem, 3, 4 tisoč kalašnikov in nekaj slovenskih inštruktorjev, da bi jim pomagali v boju proti teroristični skupini Islamska država ali ne. Medtem ko vsi ostali nekaj naredijo, bi se mi tukaj prepirali; in včasih je pri takšnih stvareh potrebno bolj razpravljati v strokovnih krogih kot pa v političnih. Vlada je pa tista, ki potem seveda politično odločitev sprejme, kajti parlament je političen organ, mi tukaj smo vsi politiki različnih profesij, ampak ko si enkrat politik, sprejemaš predvsem politične odločitve. V Slovenski demokratski stranki smo mnenja, da glede ureditve, kakršna je trenutno, za napotitev pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske na misije, zaenkrat še ni potrebno, da bi o tem odločal tudi Državni zbor, zato tega predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil poslanec Robert Pavšič. Izvolite.
Predsedujoči, gospod minister, sekretar, kolegice in kolegi! Pri obravnavi tega predloga je treba tematiko osvetliti z več zornih kotov. Po vstopu Slovenije v Evropsko unijo in Nato pred petnajstimi leti, kar je bil ključni cilj tudi na področju nacionalne obrambne politike, se je mednarodni položaj naše države bistveno spremenil. Predvsem se je spremenilo varnostno okolje, ki ni statičen dejavnik in ga je treba konstantno prilagajati. Razvoj zmogljivosti Slovenske vojske je tako potekal v smeri doseganja teh ciljev. Težišče je bilo usmerjeno v oblikovanje premestljivih zmogljivosti, kar je omogočilo tudi predviden obseg delovanja v Natovih odzivnih silah, bojnih skupinah Evropske unije in operacijah kriznega odzivanja. Intenziven je bil proces integracije v strukturo Nata, v razvoju Slovenske vojske pa je postopoma začelo prihajati do zamikov pri vzpostavljanju načrtovanih zmogljivosti in do čedalje večjega razkoraka med stvarnimi zmogljivostmi in obveznostmi, prevzetimi v Zavezništvu. Ta razkorak se je s širjenjem gospodarske in finančne krize še povečal. Uveljavitev poklicne vojske in enotnega plačnega sistema ter nekatere druge rešitve v preteklem obdobju so čedalje bolj opozarjale na potrebo, da se dopolnijo temeljne strateške, razvojne in normativne rešitve na obrambnem področju. Leta 2009 je bil zato pripravljen strateški pregled obrambnega resorja, katerega namen je bil pregledati obseg in strukturo zmogljivosti tega resorja ter njegovo delovanje in upravljanje, zlasti z vidika učinkovitosti in racionalnosti ter prispevanja k verodostojnosti Republike Slovenije v mednarodni skupnosti. Na podlagi tega pregleda naj bi se odpravile morebitne napake in pomanjkljivosti ter zagotovila kratkoročna in dolgoročna vizija razvoja, ki bi temeljila na realnih kadrovskih, materialnih in drugih zmogljivostih države. Iz ugotovitev tega pregleda izhaja zlasti, da morajo razvoj, opremljanje in delovanje Slovenske vojske izhajati iz uravnoteženosti ambicij, potreb in zmožnosti države kot članice Nata in Evropske unije. Da mora biti največja pozornost namenjena zagotavljanju ključnih zmogljivosti, ki izhajajo iz zavez Natu, ter učinkovitemu popolnjevanju sil za mednarodne operacije in misije. V okviru sistema kolektivne obrambe bi morala država prevzemati stvarne in uresničljive zaveze. Pa je temu res tako?! To je bolj retorično vprašanje in ključno vprašanje. Danes imamo pred sabo predlog, kjer je med drugim določeno, da se bo pristojnost napotovanja Slovenske vojske v tujino, skladno z novelo Zakona o obrambi, prenesla na Državni zbor. Res je, da je ta namera jasno izražena v koalicijskem sporazumu, je pa pot do tega bolj kompleksna, kot se zdi na prvi pogled. Določeno je namreč, da bo v mandatnem obdobju 2018–2022 izveden skupni strateški pregled sistema nacionalne varnosti, ki bo zajemal vse njegove podsisteme. Vlada je te aktivnosti že začela. Tako je na primer konec marca letos v Državni zbor že vložila predlog nove resolucije o strategiji nacionalne varnosti, na Ministrstvu za obrambo je v pripravi Bela knjiga o obrambi Republike Slovenije pa verjetno še kakšen od ključnih dokumentov. Šele na podlagi ugotovitev teh aktivnosti bo mogoče celovito oceniti ustreznost ali neustreznost sedanje razmejitve pristojnosti med Državnim zborom in Vlado Republike Slovenije o postopkih odločanja o sodelovanju Slovenske vojske pri izvrševanju obveznosti, ki smo jih prevzeli v mednarodnih organizacijah oziroma z mednarodnimi pogodbami, še posebej pa o napotitvah Slovenske vojske v mednarodne operacije in misije. Po potrebi bo treba oblikovati tudi določene spremembe oziroma izboljšave. Do zdaj so bile napotitve namreč zelo formalistične. Če izvzamemo ugled naših vojakinj in vojakov, ki so na vseh misijah med svojimi mednarodnimi kolegi ter tudi pri lokalnih prebivalcih nadvse spoštovani, se mi zdi, da skuša politika izvajati prevelik vpliv na te strukture v tej inštituciji in tudi znotraj vojske same. Glede na vse spremenjene varnostne okoliščine je očitno točno zdaj potrebna celovita analiza obrambnega sistema ter tudi vloge Državnega zbora in vlade pri več vprašanjih, sploh pa pri napotitvah Slovenske vojske in drugih državnih inštitucij na mednarodne operacije in misije. In če smo pri sprejemanju Resolucije o nacionalni varnosti že dvakrat preložili sejo Odbora za obrambo in če na obrambnem resorju pričakujemo predstavitev Bele knjige, potem moramo zagotovo javno analizirati tudi vlogo politike pri izvajanju mednarodnih zavez. Lahko tudi v okviru obravnave resolucije o nacionalni varnosti. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Samo Bevk bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor, gospod minister, gospod državni sekretar! Prisotnost ter delovanje Slovenske vojske v tujini predstavljata eno od ključnih vprašanj na presečišču zunanje ter obrambne politike. Ne gre zgolj za operativno in tehnično materijo, saj Republika Slovenija skozi mednarodno prisotnost izraža in prevzema svojo odgovornost za lastno varnost ter za ohranjanje mednarodnega miru in varnosti. Pri tem mora slediti temeljnemu okviru, ki ga določajo Ustava Republike Slovenije in poglavitni strateški dokumenti na področju varnosti in obrambe. Specifično pa tudi Zakon o obrambi, ki v šestem poglavju opredeljuje pristojnosti in razmerja med različnimi vejami oblasti pri vodenju in nadzoru nad obrambo države. Tako kot v vseh demokratičnih družbah so tudi v Republiki Sloveniji pogledi na to vprašanje različni. Dve diametralno nasprotni stališči glede sodelovanja pripadnikov Slovenske vojske v tujini pravita, da bi morale biti vsakokratne napotitve v tujino vezane na soglasje zakonodajne veje oblasti; medtem ko drugo skrajno stališče pravi, da bi morala vlada biti pri teh odločitvah povsem samostojna, zato da se zagotavlja operativnost ter učinkovitost izpolnjevanja mednarodno prevzetih obveznosti. Predlog dopolnitev Zakona o obrambi, ki ga je v državnozborsko proceduro vložila Poslanska skupina Levica, tako v resnici ni nov, ampak se vrača k znanim dilemam, o katerih je Državni zbor razpravljal ob preteklih predlogih dopolnitev Zakona o obrambi, še posebej leta 2006, 2010 in nazadnje v prejšnjem mandatu ob identičnem predlogu Levice, kakor ga obravnavamo danes. Vsi dosedanji poskusi uzakonitve dvostopenjskega postopka napotovanja na mednarodne operacije in misije so do sedaj propadli. Ne le zaradi zahtevane dvotretjinske večine navzočih poslank in poslancev, marveč predvsem zato, ker je napotovanje pripadnikov vojske v tujino čedalje bolj kompleksno vprašanje, glede katerega ne pridemo do enoznačnega odgovora. Spoštovani! Odkar je Slovenska vojska svoje pripadnike prvič napotila na operacijo kriznega odzivanja maja 1997, se je možno diverzificirala oblika mednarodnega angažmaja Slovenske vojske. Republika Slovenija je s članstvom v Nato postala del sistema kolektivne obrambe, v okviru katerega mora biti v skladu s 5. členom Severnoatlantske pogodbe sposobna nemudoma odreagirati na napad na eno ali več pogodbenic. Pripadnice in pripadniki Slovenske vojske se udeležujejo čedalje večjega števila mednarodnih vaj in usposabljanj, glede katerih mora imeti glavno besedo stroka; in ne politika. Izvrševanje obveznosti iz 5. člena ter prisotnost v tujini v okviru vaj in usposabljanj že na prvi pogled terjajo drugačen pristop kot klasične mednarodne operacije in misije. V koalicijski pogodbi smo sicer začrtali smer, da se več pristojnosti pri napotovanju Slovenske vojske prenese na Državni zbor Republike Slovenije; vendar pa smo Socialni demokrati glede na različne strokovne poglede in različno niansirana stališča tudi znotraj naše poslanske skupine prepričani, da za tako spremembo potrebujemo temeljit razmislek in širše politično soglasje. Prav tako menimo, da gre za rešitev, ki je nikoli ni dobro urejati same zase, ampak jo je najbolje proučiti v kontekstu sprejemanja novih krovnih dokumentov, kakor sta Zakon o obrambi, ki je v pripravi na Ministrstvu za obrambo, ter Resolucija o strategiji nacionalne varnosti, ki je že v državnozborski proceduri in o kateri bomo opravili javno predstavitev mnenj. Tudi sicer smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov mnenja, da bi z ozirom na težo obravnavane tematike morala biti nosilec sprememb glede pristojnosti in razmerij med različnimi vejami oblasti pri vodenju in nadzoru nad obrambo države Vlada oziroma Ministrstvo za obrambo v skladu s predpisanimi postopki priprave zakonodaje, ki vključujejo tudi strokovno in zainteresirano javnost. Zaradi vsega naštetega predlogu zakona, ki ga je vložila Poslanska skupina Levica, ne moremo zagotoviti podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil poslanec Gregor Židan. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, gospod minister, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Poslanska skupina Levica je v zakonodajni postopek vložila predlog novele Zakona o obrambi, s katerim predlagajo, da bi o napotitvah Slovenske vojske v mednarodne vojaške operacije in misije odločal tudi Državni zbor in ne več Vlada sama. Najprej naj izpostavim, da je način napotitve vojakov, kot ga imamo trenutno uveljavljenega v Republiki Sloveniji, torej da glede napotitve vojske odloča Vlada, določen tudi v številnih drugih državah, kot so na primer Nizozemska, Francija, Poljska, Portugalska in druge. Poleg tega velja opozoriti, da odločitev o napotitvah Slovenske vojske v mednarodne vojaške operacije in misije Vlada sprejema na podlagi strokovnih ocen in po temeljitem, načrtnem in strateškem premisleku. Pristojno obrambno ministrstvo ves čas pozorno spremlja dogajanja v vseh vojaških operacijah in misijah, v katerih je vključena Slovenska vojska, ter tudi stopnjo ogroženosti njenih pripadnikov in stopnjo ogroženosti našega državnega ozemlja. Živimo v času, ko se soočamo s povečanjem napetosti ter z naglim in temeljitim spreminjanjem mednarodnega okolja in pojavom novih oblik groženj. Višja je stopnja negotovosti in nepredvidljivosti, ki morda v preteklosti ni bila značilna za naše okolje. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zato zavzemamo za učinkovit in pravočasen odziv na omenjene grožnje v naši soseščini in v svetu, tudi s krepitvijo lastnih zmogljivosti ter s sodelovanjem v mednarodnih vojaških operacijah in misijah. Prepričani smo, da bomo le s tovrstnim celovitim pristopom ter sodelovanjem vseh deležnikov in držav dosegli cilj celovitega obvladovanja kriz ter povečanja odpornosti na različne varnostne izzive na regionalni ter globalni ravni. Posledično bomo z vsemi omenjenimi ukrepi zagotavljali visoko stopnjo varnosti Republike Slovenije in njenih državljanov in državljank, hkrati pa s tem ohranili položaj Slovenije kot eno najbolj varnih držav na svetu. Hkrati se dobro zavedamo tudi določenih pomanjkljivosti in težav, s katerimi se naši obrambno-varnostni organi soočajo pri zagotavljanju čim višje ravni varnosti naše države. Zato je Vlada pripravila tudi Predlog resolucije o strategiji nacionalne varnosti Republike Slovenije, ki je krovni dokument na tem področju in o katerem bo na podlagi odločitve članov Odbora za obrambo v kratkem potekala javna predstavitev mnenj. V okviru le-te pričakujemo, da bo opravljena tudi strokovna razprava o današnjem odprtem vprašanju, torej o napotitvah Slovenske vojske v mednarodne vojaške operacije in misije. Poleg tega pa spodbujamo obrambno ministrstvo, da pripravi celovite sistemske rešitve in spremembe v okviru Zakona o obrambi. In takrat, ko se bo omenjeni zakon odprl, predlagamo, da se opravi širša razprava, ki se bo nanašala tudi na tovrstne le parcialne spremembe, kot jih danes predlagajo v Levici. Poslanska skupina SMC predloga ne bo podprla. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Prišli smo do zadnjega stališča, in sicer stališča Poslanske skupine Levica, ki jo bo predstavil poslanec Miha Kordiš. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Vse več odločitev Vlade o napotovanju Slovenske vojske na misije v tujini dviguje prah. To niti ni presenetljivo. Gradivo, ki je podlaga za odločitev o napotitvi vojakov na misije, se oblikuje v tajnosti, Vlada pa nato končno odločitev sprejme na seji brez kakršnekoli predhodne javne razprave. Te so bile, žal, šele post festum in brez realnega učinka že velikokrat problematizirane. Ne samo to, predlog sprememb Zakona o obrambi, ki ga predlagamo v Levici, je zelo podoben pobudama, ki sta bili dani že leta 2006 in 2010. Povod za takratne predloge spremembe je bila odločitev Vlade o napotitvi vojaških inštruktorjev v Irak. Tam so naši vojaki pod vodstvom ameriških okupatorjev urili pripadnike iraških oboroženih sil, to je sil, ki so se nedavno v boju proti Islamski državi prav tako kot pripadniki slednje proslavili v krutem in nečloveškem ravnanju s civilisti ter nediskriminatorno izbiro ciljev svojega delovanja. Povzročili so na tisoče in tisoče žrtev, da o materialni škodi sploh ne govorimo. Zakon, ki ga obravnavamo danes, smo v Levici predlagali že tri leta nazaj. Takrat je bila povod za vložitev zakona vladna odločitev o napotitvi Slovenske vojske v Latvijo. Kot že mnogokrat poprej, je bila tudi ta odločitev sprejeta za zaprtimi vrati in nihče, razen zelo ozkega kroga ljudi v vrhu Vlade in v Nato paktu ni vedel nič o tem, dokler ni že sprejete odločitve javnosti javil takratni predsednik Vlade Miro Cerar, in to kar z vrha zasedanja Nato pakta v Varšavi. Gre za misijo Okrepljena prednja prisotnost, v kateri nekaj tisoč Natovih vojakov Rusiji pred nosom rožlja z orožjem in poustvarja blokovske napetosti iz časa hladne vojne. Odločitev o sodelovanju, delegirana z vrha Nato pakta, je bila kasneje na Vladi zgolj še formalno sprejeta. Za sodelovanje v operaciji zastraševanja Ruske federacije z negativnimi učinki za mednarodni mir in varnost kot tudi za bilateralne, politične, gospodarske in druge odnose Slovenije z Rusko Federacijo je Slovenija v prvih dveh letih odštela slabe štiri milijone evrov. Stroški za letošnje leto so ocenjeni na še 2,67 milijona evrov. Pri tem ne gre zanemariti dejstva, da misija ni časovno omejena. Tokrat so povod za vložitev Predloga o spremembah Zakona o obrambi zapleti v zvezi z umikom slovenskih vojakinj in vojakov iz operacije v Maliju in v Libanonu, ki je znova pokazal, kako netransparentno in nestrokovno se sprejema takšen odločitve. Kot že rečeno, pa zadnje vladne rabote okoli umika teh enot iz omenjenih dveh misij niso edini razlog za prenos pristojnosti odločanja o napotitvah oboroženih sil na mednarodne operacije misije iz Vlade na Državni zbor. Sprememba je potrebna zaradi celega niza spornih odločitev o tem, kje, kdaj in za koga slovenskega politika angažira Slovensko vojsko v tujini. Pruski general in vojaški teoretik, eden prvih, ki je preučeval psihološke in politične aspekte vojne, Carl von Clausewitz je dejal, da vojna ni nič drugega kot nadaljevanje politike z drugimi sredstvi. Tako tudi uporaba Slovenske vojske v tujini ni nič drugega kot nadaljevanje slovenske hlapčevske politike do globalnih centrov moči, katerih kolektivni imperialistični interesi so se institucionalizirali v Nato paktu in Evropski uniji. Da je temu tako, priča že dejstvo, da je oziroma bo v letu 2019 v mednarodnih misijah in operacijah udeleženih 348 pripadnikov Slovenske vojske, od tega le 18 oziroma zgolj 0,5 odstotka v mirovnih misijah organizacije Združenih narodov, vse ostalo so misije Evropske unije in Nato pakta. Od vseh pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske, ki v letu 2019 sodelujejo v mednarodnih misijah, jih bo v operacijah Nato pakta sodelovalo kar 95 %. Odločitve za sodelovanje v vseh teh napotitvah so bile sprejete za zaprtimi vrati, državo stanejo milijone in milijone evrov, njihov doprinos k mednarodnemu miru in varnosti pa je velikokrat vprašljiv, večkrat, kot na primer pri misijah v Iraku, Afganistanu in prej omenjeni Latviji, pa celo negativen. Nadaljevanje takšne prakse sprejemanja odločitev o uporabi tako pomembnega mehanizma varnostne zunanje politike, kot je pošiljanja oboroženih sil v tujino, ne more biti prepuščeno odločanju za zaprtimi vrati vladnih kuloarjev. Deležno mora biti širše javne razprave in prepuščeno v odločanje Državnemu zboru kot najvišjemu predstavniškemu organu, voljenemu neposredno na splošnih in tajnih volitvah. Čeprav so Stranka Modernega centra, Demokratična stranka upokojencev Slovenije in Socialnih demokratov, ki so v prejšnjem mandatu sestavljale vladno koalicijo, spremembam prenosa pristojnosti nasprotovale, nas v Levici vesli, da so po zadnjih državnozborskih volitvah svojo držo spremenile. V koalicijski pogodbi, ki sta jo poleg njih podpisali še Lista Marjana Šarca in Stranka Alenke Bratušek je tako zapisano, citiram: »Pristojnosti napotovanja Slovenske vojske v tujino bomo skladno z novelo Zakona o obrambi prenesli na Državni zbor.« Konec citata. Novela Zakona o obrambi iz prejšnjega mandata vsebuje točno te predloge sprememb, ki jih vsebuje tudi predlog novele Zakona v današnji obravnavi. Čeprav se je k sprejetju zakona zavezala vladna koalicija, smo ga vložili v Levici. S tem dokazujemo, da spoštujemo svoje zaveze o tvornem sodelovanju z manjšinsko vlado in ji pomagamo pri uresničevanju obljub, pod katere se je sama podpisala. Pričakujemo pa, da se bo tudi druga stran držala dogovorov, zato danes pri glasovanju o zakonu, k sprejemu katerega ste se zelo jasno zavezali, pričakujemo soglasno podporo vseh koalicijskih strank, ne glede na to, kakšna stališča iz vrst ta istih koalicijskih strank smo v začetku obravnave tega zakona lahko že slišali. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Za besedo je zaprosil predlagatelj poslanec Matej T. Vatovec.
Najlepša hvala še enkrat, podpredsednik. Mislim, da so se v teh stališčih na nek način zakoličili argumenti oziroma smeri, v kateri bo ali bi lahko šla razprava. Zanimivo, praktično po celotnem spektru so ti argumenti skondenzirani, se pravi, od SD do SDS smo pravzaprav poslušali zelo podobne razloge, zakaj tega zakon ne podpreti, z izjemo SNS. Mogoče čisto načelno na začetku, eden od teh argumentov je ta, da moramo ohraniti nekakšno kredibilnost v mednarodnih institucijah, da moramo ohraniti tudi neko odzivnost in tako naprej. Skratka, to je, če prevedemo v nek bolj jasen jezik: pač, delati moramo tako, kot nam to zapovedo organizacije, v katerih smo članica. Mislim, da to je v nasprotju s tistim, kar je osnovna težnja tega predloga zakona, se pravi, da skušamo demokratizirati ta postopek napotovanja vojakov. Mislim, da to tudi dokazuje praksa številnih držav članic Nato pakta kot tudi Evropske unije. Kot rečeno, 17 je takih, ki so članice Evropske unije, ki poznajo točno takšno ureditev. Ko parlament da soglasje oziroma potrdi kakršnokoli napotitev, to je dobra večina vseh držav članic. To je en vidik. Dalje bi morali tudi na nek način malo postrani pogledati na argument, da smo enkrat pravzaprav že dali soglasje. To je bilo takrat, ko smo se odločili, da vstopimo v Evropsko unijo in v Nato pakt in v ostale evropske institucije. Mislim, da je pač to zelo kratek argument, ki ne zdrži nobene racionalne presoje. Mislim, da ni nihče podpisal bianco menice za kakršnekoli misije, ko smo se odločili ali pa so se odločili, da bomo postali člani Nato pakta. Mislim, da to tudi argumentacijsko ne zdrži v noben primeru. Mislim, da moramo v prvi vrsti slediti tistemu, kar je zapisano v ustavi, in pri vsaki napotitvi vojakov razmisliti predvsem, ali je to v dobrobit državljank in državljanov Slovenije. Bomo kasneje tudi povedali, zakaj seveda temu ni tako, če že hočete vsaj iz finančnega vidika. To je eno. Na nek način je tudi moč razumeti to, da je problem v neki hitrosti ali pa učinkovitosti takšnega načina odločanja, češ, da bi to sila zakompliciralo postopke. Poslanec Mahnič je celo rekel, da je DZ ovira pri takšnih odločitvah, kar je tudi popolnoma nelogično. Državni zbor se lahko skliče v nekaj dneh in ne bi bilo to nič kaj počasneje od Vlade ali pa od trenutne ureditve. In še enkrat poudarjam, 17 držav že pozna takšno ureditev, to so tudi večje države, ki imajo tudi nenazadnje večjo vlogo v Natu, Nemčija in podobno, in mislim, da njihova odločanja v parlamentu niso bistveno ogrozila interesov ali pa zavez, ki so jih dale Natu paktu takrat, ko se je recimo odločalo, da se gre v določene intervencije. To je en vidik. Se pravi, lahko bi to naredili hitro, po drugi strani pa se moramo seveda zavedati, da verjetno ne bi bilo nobene škode, če pristajamo na vaš diskurz, če bi Slovenija nekoliko počasneje kakršnokoli odločitev sprejela. Nenazadnje si moramo zelo jasno priznati, da faktor slovenskih enot v takšnih operacijah ni tako velik, da bi prinesel neko pomembno spremembo pri takšnih operacijah. Nobena operacija zelo verjetno ne stoji ali pa pade na hitrosti ali pa sploh slovenski vpletenosti v takšno operacijo. Tako da ta odzivnost oziroma argument odzivnosti je popolnoma nesmiseln. In kot rečeno, tudi velike države so, ki imajo takšno ureditev, kot jo mi predlagamo, so znale biti odzivne ali pa tudi ne, ampak so vseeno izpeljale postopke, recimo 2015, ko je britanski parlament podprl operacijo v Siriji. Tisto, kar je pa verjetno bolj ključno, je vprašanje, koliko so pravzaprav resne zaveze, ki jih kakorkoli kakršnakoli koalicija pravzaprav da. Koalicijska pogodba – en del argumenta, ki gre proti koalicijski pogodbi, je ta, da bo opravljena javna predstavitev mnenj o Resoluciji o strategiji nacionalne varnosti. Tisto, kar ste pozabili vsi člani koalicije povedat, je to, da sprva ni bila mišljena nobena javna in široka razprava o tej resoluciji, ampak ste jo že dvakrat želeli zelo hitro na Odboru za obrambo sprejeti. Drugo, kar je pa ključno pri tej razpravi, je to, da Resolucija o strategiji nacionalne varnosti nima nobene zveze s tem zakonom. Resolucija je sicer zelo podrejena neki ideologiji varnosti, če jo naj tako poimenujem, in seveda razmišlja o vseh možnih grožnjah in vsem skupaj, ampak niti na eni strani ne pretresa vprašanja, ali je smiselno, da Vlada sama napotuje vojake na misije ali bi to moral storiti Državni zbor ali pa kaj drugega. Ravno tako novela zakona, ki jo mi predlagamo, pravzaprav v nobeni točki ne spreminja koncepta varnostnega sistema Slovenije, spreminja samo to, kdo je tisti, ki odloča o tem, ali bomo slovenske vojake pošiljali v tujino ali ne. Vprašanje razprave o resoluciji je seveda lahko bistveno širše – ali sploh želimo vojsko, ali želimo močnejšo Civilno zaščito ali kaj tretjega. Ampak to ni danes na mizi in to ni predmet tega zakona, tako da, to je tak argument, ki skuša skreniti smer debate v nekaj čisto nepertinentne smeri. Drugo, koalicijska pogodba, mislim, da je zelo jasna. V koalicijski pogodbi nikjer niste zapisali, da boste šli prenavljat Zakon o obrambi v celoti. Mislim, da je tudi zelo jasno, zakaj, glede na to, da gre za manjšinsko vlado, ki ima načeloma 43 glasov, Zakon o obrambi pa zahteva kvalificirano večino 60 glasov, je zelo jasno, da takšnih obširnih sprememb Zakona o obrambi ne bo možno v tem mandatu sprejeti. Mislim, da se tega zavedate tako na ministrstvu kot v koaliciji. Zaradi tega je tudi pravzaprav pristal samo ta parcialni del v tej vaši koalicijski pogodbi. Se pravi, da se dejansko razmisli in spremeni prakso napotovanja vojakov na misije v tujino. Tako je tudi zelo jasno zapisano v koalicijski pogodbi, citiram: »Pristojnost napotovanja Slovenske vojske v tujino bomo skladno z novelo Zakona o obrambi, EPA-1407, prenesli na Državni zbor.« In to je točno novela, ki smo jo mi predlagali v prejšnjem mandatu, leta 2016, ki je dobesedno identična tej, ki jo predlagamo danes. Takrat smo jo, kot je bilo že povedano v stališču, predlagali zaradi tega, ker je Vlada spet odločala, da bo provocirala in seveda ne sledila tistemu namenu, za kar je namenjena Slovenska vojska v Latviji. Danes jo vlagamo zato, ker menimo, da, glede na to, da se zelo malo stvari, ki so dorečene s to vlado, izvaja, bomo nekako spodbudili Vlado k temu, da se vsaj odpre ta razprava in da se kakšne spremembe dejansko zgodijo, ampak očitno tudi temu ne bo tako. Kar se tiče parcialnosti in delnega urejanja. Večina strank trenutne koalicije, govorim o SMC, SD in Desus, ni imelo nič proti parcialnim spremembam Zakona o obrambi, ko ste spreminjali 37.a člen in vojski podelili policijska pooblastila. Takrat, ko je šlo za neko parcialno spremembo, ki je bila v bistvu v škodo državljankam in državljanom te države, niste imeli pomislekov, tu, ko bi pa v bistvu razširili demokratično odločanje ali pa vsaj tudi transparentnost in javno debato o tem, pa nasprotujete, ker gre za parcialno rešitev. Tisto, kar je pri tem delu koalicijske pogodbe ključno, je očitno, da so stvari, ki so tam notri zapisane, predvsem zapisane z nekakšno figo v žepu. Mislim, da so stvari, ki so bile tam zapisane, predvsem zaradi tega, da čim prej sklenete to koalicijsko pogodbo, sestavite vlado in potem pozabite na to, kar je bilo zapisano. Zato še enkrat, predlagamo mi to danes, ker menimo, da so pa vseeno neke stvari dobre, ki so bile tam notri zapisane. Jasno pa je že bilo iz stališč, da bo praksa bistveno drugačna. Mi smo s to vlado sklenili tudi neki sporazum o sodelovanju za letošnje leto in na podoben način se določeni projekti iz tega sporazuma končujejo. Čisto konkretno, recimo Zakon o zdravstveni dejavnosti, sprememba 53.c člena, ki bi morala preprečiti privatizacijo zdravstva v Sloveniji, je kljub nekim zavezam ali pa nekim jasno zapisanim zagotovilom potem v proceduri padla. Podobno najdemo v tem sporazumu nek zakon o nekem večinskem posredovanju, ki bi omejil stroške posredovanja nepremičnin, kar bi predvsem bilo v korist najemnikom in tudi najemodajalcem, saj bi se jim znižali stroški. Stvar je bila tudi usklajena, pa koalicijske poslanske skupine niso dale podpisov pod zakon. Nenazadnje pa, recimo, prenos stanovanj iz slabe banke na Stanovanjski sklad, ki bi se moral zgoditi z zakonom, se je potem naknadno Vlada odločila, da bo v škodo Stanovanjskega sklada opravila nek odplačni prenos zgolj manjšega dela nepremičnin, kar seveda ne bo prispevalo k reševanju te problematike, h kateri ste se zavezali tudi v koalicijski pogodbi in ne samo v tem sporazumu z Levico. To jasno kaže na to, kakšen bo modus operandi te vlade. Tako da mislim, da ne gre toliko za to, da si želite vi še v tem mandatu to vprašanje ponovno odpret, ampak da se ga da čim prej iz mize in da se ne pojavi še enkrat. Zakaj ni samo pomembno, da bi bile te napotitve transparentne, demokratične, ampak je potem potrebno na to vprašanje tudi razmišljat z vidika, ali so smiselne za Slovenijo ali ne. Po nekih dlje časa trajajočih podatkih, recimo, če vzamemo nek razpon 10 let, nas tovrstne misije stanejo približno 30 milijonov letno. Sami stroški članstva v Natu so bistveno višji, tudi tam smo pri okoli 46 milijonov letno. Lahko se vprašamo, komu služijo takšne misije v tujini in komu pravzaprav služi članstvo v Natu. Tisto, kar je ključno, je seveda to, da se pravzaprav zavedamo, komu služi. In to je bilo jasno tudi že na začetku mandata, kot je nekdo v stališču tudi omenil. Po eni strani to služi samim strukturam, se pravi, tudi slovenskim birokratom, ki so v strukturah Nata, po drugi strani pa Natu kot takemu, ki zahteva visoke izdatke države oziroma izdatke iz proračuna za oboroževanje. V resnici služijo takšne stvari zgolj orožarski industriji. Te zahteve tudi misije, vojaki, morajo biti opremljeni tako in tako, recimo, dve bataljonski skupini sta zelo specifični in neuporabni za delovanje Slovenske vojske na domačem ozemlju, sta pa uporabne za delovanje v Natovih milicah po svetu. In tam potem pridejo ti stroški in te težnje po teh 2 % BDP. To so tisti resnični interesi in vi te interese postavljate pred neko transparentno, demokratično in javno razpravo o teh vprašanjih. Mogoče še zadnja stvar. Nekajkrat smo slišali, da bi morala stroka odločati ne politika, da je Državni zbor političen organ. Jaz se sprašujem, a ministri pa predsednik Vlade niso politiki, niso politični organi, niso konec koncev oni tisti, ki na koncu odločajo. Tisto, kar je ključno, je pa mogoče obratna logika. Ali se boste sklicevali na strokovnost in na to, da je treba strokovno debato opraviti zgolj pri Zakonu o obrambi ali tudi pri številnih ostalih zakonih, kjer nisem še nikoli doslej pri nobenem stališču slišal, da ne bi smel Državni zbor odločati o stvareh, ker je Državni zbor politični organ, ampak da bi raje to prepustili strokovni razpravi oziroma strokovnjakom. Mi menimo, da je ta zakon koristen iz več vidikov. Po eni strani, ker bi odprl možnost sploh javne debate o tem, ali je katera od misij smiselna, ali si pravzaprav želimo, da se napoti slovenske vojake na takšne misije. Po drugi strani, ali je v interesu, kakršnemkoli, slovenskih prebivalk in prebivalcev in seveda, da bi tudi jasno zastavili, kdo bi potem nosil odgovornost za takšne napotitve. Se pravi, določeno število ljudi se bo odločilo, Državni zbor se bo odločil in je tisti, ki bo odgovarjal, recimo, za to, da je po napadu na Irak kaj kmalu bilo jasno, da ni bilo nobenega utemeljenega razloga za to, da se takšna agresija zgodi. Mislim, da to niso kar tako trivialna vprašanja, niso vprašanja, s katerimi bi morali zamahniti in se sklicevati na kredibilnost zveza Nata. Dajmo biti kredibilni predvsem do naših državljank in državljanov oziroma prebivalk in prebivalcev in širiti polje demokratične razprave, ne pa ga na takšnih točkah skušati čim prej zatreti.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Prvi dobi besedo Primož Siter, pripravi naj se Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Jaz bi v podporo naši današnji iniciativi izrekel nekaj pomembnih točk tako v odgovor na točke s stališč poslanskih skupin kot sicer iz te problematike. Zelo generalno je Slovenija miroljubna država. V zgodovini nimamo nobenih pohodov, nobenih morij, nobenih pobijanj, smo miroljuben narod, svojo miroljubnost, svojo zavezanost nekemu spoštovanju različnosti smo zapisali v začetek svoje himne, če nič drugega. V vsej zgodovini smo bili tisti, ki smo se ali branili ali pa po nekem čudnem naključju pristali kot neka vazalna podskupina, primorana iti vštric z nekimi osvajalci, ne po svoji volji. In to neko pošiljanje ljudi na neke osvajalske pohode, seveda v imenu vzpostavljanja varnosti in tako naprej in tako naprej, v nekih drugih deželah ni v našem genu in ne rabi biti. Na drugi strani Slovenija sama pri sebi, če govorimo o državni varnosti ali pa obrambi, ni varnostno ali pa vojaško ogrožena. Slovenija ima zelo dolg seznam ogroženosti na drugih ravneh, Slovenija je ogrožena socialno, je ogrožena razvojno, na izobraževanj, športu, kulturi in tako naprej. Seznam je zelo dolg, ampak na njem ni varnostne ogroženosti, na njem ni vojaške ogroženosti. In tretja stvar. Raven civiliziranosti ali pa raven demokracije se v družbi 21. stoletja meri po ravni demokratičnosti odločanja po širini vseh deležnikov, ki jih v princip odločanja neka družba vključi. Zato smo v končni fazi državo postavili na temelju neke parlamentarne demokracije, v katero se voli predstavnike zato, da širina teh ljudi odloča, da širina ljudi, najširša skupina ljudi pride do svojega glasu o odločanju. Javna razprava je tista, ki družbo postavi visoko na lestvico, raven javne razprave, širina javne razprave, na lestvico demokratičnosti. Zato sem tudi jaz dvignil eno obrv, ko sem slišal s strani SDS, da Državni zbor zna kdaj biti ovira v demokratičnem sprejemanju odločitev. Ali pa razprava, ki da je velikokrat politično izsiljevanje. To jaz mislim, da je v Državnem zboru slišati nedopustno. Zdaj pa tako, da najprej orišem sliko, o čem danes sploh govorimo. Odločamo se, ali bo o vojaških napotitvah naših slovenskih vojakinj in vojakov na tujih misijah, ki jih dirigirajo neke druge vojaške naveze, odločala sorazmerno zaprta skupina ljudi za zaprtimi vrati, ki šteje nekih 20 plus, minus ljudi, torej Vlada in ožji sodelavci, ali bo o tem odločil širši forum izvoljenih predstavnikov, ki tukaj sedimo zato, ker nam je določeno število ljudi zaupalo sedež v Državnem zboru, zaupalo sprejemanje odločitev tudi v njihovem imenu. Še enkrat moram spomniti, spoštovani poslanke in poslanci iz vrst koalicijskih strank, in citirati, kar ste sami zapisali v svojo koalicijsko pogodbo: »Pristojnost napotovanja Slovenske vojske v tujino bomo sladno z novelo Zakona o obrambi prenesli na Državni zbor.« Jaz mislim, da je to navodilo za delo zelo jasno, da je zelo nedvoumno zapisano, da se lahko sicer izgovarjamo, da čakamo na nacionalno strategijo ali pa na Zakon o obrambi, za katerega smo slišali, da obstaja malo možnosti, da ga sploh odpiramo. Ampak ta stvar, ta strategija, komunikacijska strategija me spomni na zadevo, ki je potekala na Odboru za delo pred dobrim mesecem, ko smo govorili o nevzdržnosti v domovih za ostarele. Vsi smo bili složni, da je treba takoj nekaj narediti, ko je bilo pa treba nekaj narediti, ko je bilo pa treba sprejeti eno odločitev, ste pa koalicijski poslanci rekli, ne bomo, bomo počakali na ta nek strateški dokument, ki je Zakon o dolgotrajni oskrbi, ki da bo prišel, ki ga še usklajujemo, ki ga delamo in bomo videli kaj bo prinesel, ampak na njega pa čakamo že 17 let. Zelo podobno zgodbo, zelo podoben format rešitve vidim tudi tukaj. Če se vrnem na raven demokratičnosti, ki sem jo omenil v uvodu, model, ki ga predlagamo v Levici s tem predlogom, ni odkrivanje tople vode, ni iskanje nekih novih rešitev, ki bodo mogoče funkcionirale, mogoče ne. Zgledovali smo se po uspešnih in funkcionalnih principih iz držav, ki so nam blizu, v katerih raven demokratičnosti lahko cenimo, in v državah, ki so nam zgled na marsikateri ravni – Norveška, Češka, Danska, Nemčija, Avstrija, Švedska. Na vseh teh naslovih sprejemajo rešitve, o katerih danes govorimo na parlamentarni ravni in ne za zaprtimi vrati, tam tega ne delajo vlade v svojih dogovorih z bog ve kom. Delajo na najbolj odprtem forumu, ki je njihov parlament, njihov državni zbor. In na tej točki, ko postavljamo pod vprašaj demokratičnost tega odločanja, se lahko odločamo med dvema modeloma: ali gremo v tej smeri sledenja tem državam z višjo ravnjo demokratičnosti, ali pa gremo vštric tistim državam, ki še vedno tovrstne pomembne odločitve, ki se tičejo napotovanja vojaških sil, puščajo zadaj, puščajo zaprte za nekimi zaprtimi vrati. A gremo v Evrope tiste hitrosti ali v Evropo druge hitrosti? Še en moj odziv na vprašanje oziroma na trditev o hitri odzivnosti. Slovenska vojska je do zdaj v vseh teh letih sodelovanja v tujih misijah sodelovala v glavnem v nekih podpornih aktivnostih mednarodnih vojaških navez. Ali je šlo tukaj za neko urjenje, izobraževanje, neko zaodrje teh vojaških akcij. Tovrstno delovanje vojske vedno tako ali tako zahteva premislek, zahteva neko inkubacijsko dobo, zahteva nek čas, ko se stroka, ko se vojska, ko se zainteresirana javnost dobi in premelje možnosti in načrtuje strategije tovrstne dejavnosti, v katerih bržkone bo Slovenska vojska tudi nadaljevala, ker roko na srce ni niti opremljena za prvo bojno linijo. Tovrstne aktivnosti zahtevajo čas in ta čas lahko brez težav tudi parlamentarni proces uporabi za svoj razmislek, za svojo razpravo oziroma kot bi rekli poslanci SDS, za svojo oviro v razpravi. Hitra odzivnost, ki da jo torej zahteva posredovanje Slovenske vojske v tujih misijah ni nikakršen argument. Potem pa je tukaj, preden zaključim, še na eni strani idejno politično ali pa, lahko mu rečemo, tudi moralno vprašanje. Na začetku sem rekel, da Slovenija ni ogrožena vojaško, ni ogrožena varnostno, ogrožena je socialno, razvojno, ogrožena je v športu, v kulturi, v izobraževanju in tako naprej. Naše sodelovanje v mednarodnih vojaških misijah ne pripomore k reševanju teh ključnih problemov blaginje v Sloveniji. Nasprotno, s svojimi prispevki, finančnimi prispevki za delovanje teh vojaških misij v tujini, delamo Slovenkam in Slovencem škodo, delamo našim socialnim politikam, stanovanjskim politikam, razvojnim politikam samo škodo. Številka, ki mi je v seštevku vsega, kar prispevamo iz državnega proračuna našim vojaškim misijam v tujini, še posebej padla v oči, je, recimo, povprečni letni prispevek za gradnjo sedeža Nata – 1,1 milijona evrov. Sedež Nata, torej opremljanje nekih pisarn in blaginje za neke uradnike Nata, ki bodo potem lahko svoje delo opravljali tako, kot je treba, pošiljali druge ljudi, reveže, da tolčejo po revežih, v nekih tretjih državah, kjer so tako in tako vsi reveži in bodo zraven vključili še slovenske reveže, da bodo počeli to isto. 1,1 milijona evrov – pa smo se pred letom ali dvema spraševali, kako bomo zakrpali škornje slovenskim vojakom. V Levici smo zelo trdni v zagovarjanju stališča, da je tovrstno napotovanje treba prenesti v širšo razpravo, treba prenesti na raven Državnega zbora, tako bomo lahko v imenu državljank in državljanov opravili tehten razmislek, najširši razmislek in če ne drugega, predvsem razmislili o tem, kam napotit sredstva, kot sem nekajkrat že omenil, ali v neke osvajalske pohode čez 7, 8, 10 meja ali pa v slovenski razvoj, v slovensko izobraževanje, v slovensko blaginjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat, pripravi naj se mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Mogoče v teh nekaj minutah, ki jih imam na razpolago, bolj strukturirano prikažem, zakaj bomo glasovali proti zakonu Levice. Mi smo v Novi Sloveniji proučili predlog Levice zelo temeljito, predlog, da o napotitvi pripadnikov Slovenske vojske v tujino de facto odloča Državni zbor oziroma mora Vlada pridobiti soglasje Državnega zbora. Zakaj se ne strinjamo s tem predlogom? Prvič, nikakor se ne moremo strinjati, da je odločanje o napotitvi Slovenske vojske na misije v tujino ob trenutni pravni ureditvi urejeno nelegitimno in netransparentno. Vlada je pri svojem delovanju legitimna, zato so tudi njene odločitve legitimne. Tudi o netransparentnosti ne moremo govoriti, saj je postopek napotitve po naši oceni transparenten in jasen. Drugič, Slovenija je članica zveze Nato. Notranje odločanje v zvezi Nato je transparentno in demokratično. Večina ključnih odločitev se sprejema s konsenzom, tako da so male in velike članice po vplivu odločanja vsaj pri temeljnih vprašanjih izenačene. Nikakor ne drži teza, da so operacije zveze Nato sporne z vidika načela ohranjanja miru, saj je zveza Nato zavezana k ohranjanju miru in stabilnosti, kar dokazujejo številne misije po svetu, ki so predvsem v službi navadnih ljudi, ki živijo na konfliktnih območjih. Tudi misije zveze Nato znotraj tako imenovanega lastnega območja so bile dobro premišljene in sprejete s konsenzom. Naj pri tem spomnim, da ni bil Nato tisti, ki je napadel suvereno državo in je okupiral del ozemlja. Je pa Nato ob krizi v Ukrajini ali bolj rečeno ob okupaciji Ukrajine, jasno pokazal, da takšnih agresivnih dejanj ne bo dopuščal in da je pripravljen ozemeljsko celovitost svojih članic zaščititi z vsemi sredstvi. Tretjič, je pa res, da je Zakon o obrambi potreben temeljite prenove. To pa je res. Vendar si upam prognozirati, da tega do konca mandata ne bomo doživeli, ker v Vladi ni nikogar, ki bi imel tako močno karizmo, da bi znal povezati opozicijo in koalicijo. V Novi Sloveniji opozarjamo na reševanje statusnih vprašanj vojakov Slovenske vojske, na reševanje statusov vojakov po 45. letu in na številna pereča vprašanja, ki jih v zakonu moramo nadgraditi in popraviti ali celo zapisati na novo. Ob vsem tem se nam spreminjanje zakona zgolj zaradi napotitve Slovenske vojske v tujino zdi nepotrebno, kaže pa tudi na nepoznavanje realnih težav, ki jih imata Slovenska vojska in naš obrambni sistem. In četrtič, zadnjič, napotitev pripadnikov vojska na misije v tujini imajo različne države urejeno različno. Vlada v Sloveniji opravlja izvršne funkcije oblasti in po mnenju Nove Slovenije tudi napotitve Slovenske vojske spadajo med izvršne naloge, vsekakor bistveno bolj kot pod zakonodajne naloge, katerih nosilec je Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanca mag. Branka Grimsa ni, tako da dobi besedo Miha Kordiš, pripravi naj se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. S tem zakonom, ki smo ga za to sejo Državnega zbora predložili v Levici, prenašamo pristojnost pošiljanja pripadnikov in pripadnic Slovenske vojske iz Vlade na Državni zbor. To ni nov predlog. Domovinsko pravico v slovenskem političnem prostoru ima vsaj od leta 2006 naprej, ko se je pojavil prvič podoben predlog. Prav tako podoben predlog se je nato pojavil tudi leta 2010. Nobenega od teh dveh predlogov ni priobčila Levica, ker takrat kot stranka pravzaprav sploh še ni obstajala. Smo pa našo verzijo prenosa pristojnosti iz Vlade na Državni zbor priobčili tri leta nazaj, v prejšnjemu sklicu Državnega zbora. Kar je morda v vseh teh treh oziroma vštevši z današnjim dnem štirih poskusih najbolj zanimivo, je, da tiste stranke, ki so stale za prvimi pobudami prenosa pristojnosti iz Vlade na Državni zbor, danes, ko ne sedijo v opoziciji, ampak tvorijo koalicijo, taistim spremembam zakona nasprotujejo. In istočasno pošiljajo pripadnike in pripadnice Slovenske vojske na legitimne Natove misije v tujino. In te misije lahko brez kakršnihkoli težav res označim za nelegitimne. Slovenska javnost je bila o njih zgolj obveščena, v javni razpravi ni mogla sodelovati, ker za to ni imela nikakršnega inštrumenta. Celo politične stranke, ki tvorimo, sestavljamo ta sklic Državnega zbora, za sodelovanje v razpravah, o tem, kam za koga naj Slovenska vojska v tujino gre, nimamo nobenega inštrumenta. In potem se zgodi, kot se je zgodilo v primeru Natove ekspedicije v Latvijo, v kateri sodeluje tudi Slovenska vojska, da je bil v Varšavi sklican vrh zveze Nato, iz katerega je slovenske državljanke in državljane Miro Cerar preko kamere neposredno obvestil, da bo Slovenija v tej operaciji sodelovala. Seveda, odločanje na Vladi je sledilo nekoliko kasneje, ampak v resnici je bilo formalnost. Natov vrh v Varšavi je delegiral slovensko udeležbo v tej precej dragi operaciji provokacije Ruske federacije. To je nekaj, kar se z ureditvijo, da o napotitvah odloča Državni zbor, ne bi moglo zgoditi. Javnost bi lahko videla, slišala različna stališča političnih strank do vprašanj napotitve, lahko bi sodelovala tudi v javni razpravi. In ne drži, kot je nekaj razpravljavcev pri tej točki že izpostavilo, da bi kar naenkrat postopek napotovanja postal popolnoma neučinkovit. To je, recimo, SMC-jev izgovor, zakaj tega zakona ne bi podprli, da je trenutna ureditev učinkovit odziv na nove grožnje. Seja Državnega zbora se po potrebi skliče v nekaj dneh. Ali če želite drugače. Če je to res tako neučinkovit režim, sistem napotovanja vojske v tujino, zakaj ga potem koristi 17 držav v Evropi? To je več kot polovica članic Evropske unije. To je eden v seriji izgovorov, ki jih je pes prinesel na konici repa, kar je, mislim da, precej jasno, za kaj gre; da trenutno Vlada, ki napotuje vojsko v tujino, operira po neki kuloarski logiki in ne želi polagati računov slovenski javnosti, kot bi jih morale polagati politične stranke in vsi poslanke in poslanci, ki smo bili neposredno izvoljeni, če odločitev o sodelovanju Slovenske vojske v tujini pade na Državni zbor. Tudi ne drži, recimo, to je pa LMŠ inačica izgovora, zakaj tega zakona ne podpreti, ki trdi tako takole; da pregled sistemov in podsistemov o nacionalni varnosti je nekaj, kar se je začelo delati in moramo počakati, da bo to do konca narejeno, nato se pa lahko pogovarjamo še o kakšnih dodatnih zakonskih spremembah. Ti sistemi, podsistemi so lahko taki, kot so, lahko so drugačni, lahko so spremenjeni, ampak to nima nikakršne veze s političnim, eminentno političnim vprašanje, ali bomo vojsko poslali v tujino ali je ne bomo, in kdo bo o teh napotitvah odločal. Ker to navsezadnje ni strokovno vprašanje, ni tehnično vprašanje, je politično vprašanje. A si ti za to, da pomagamo izvajati imperialistično politiko jedrnih držav zveze Nato ali pa pri tem nočemo sodelovati? Pregled sistemov, podsistemov nacionalne varnosti seveda pri tem nima nikakršne veze. Podobno nikakršne veze nimajo z danim vprašanjem izgovorov, ki jih je v stališču predstavila SD. Najprej sem se moral kar malo pomuzati, ko sem slišal, da je prenos pristojnosti napotovanja vojske iz Vlade na Državni zbor skrajno stališče. Pa kako je lahko skrajno stališče to, da ti želiš več demokracije oziroma vsaj nekaj demokracije pri tako pomembnem vprašanju, kot je to pošiljanje uniformiranih, oboroženih sodržavljank in sodržavljanov v tujo državo? Kako je lahko to skrajno stališče? Ali je potem teh 17 držav sočlanic Evropske unije skrajnih, ker imajo in poznajo tako ureditev? Prav tako fascinantno v stališču SD je bilo, da mora pri takih odločitvah sodelovati stroka in ne politika. Kot sem že prej v tej svoji intervenciji izpostavil, gre za politično vprašanje. To je strokovno vprašanje, kako boš ti izpeljal logistiko, kako boš za potrebe delovanja na terenu oborožil vojsko, ni pa strokovno vprašanje, ali boš vojsko poslal ali ne, to je pa politično vprašanje, vedno je bilo politično vprašanje in še vedno je politično vprašanje. Govor o tem, da bi morala tu zraven nekako sodelovati stroka, je v resnici poncijpilatovsko pranje rok za neprevzemanje politične odgovornosti oziroma za skrivanje lastne politične odgovornosti, da se s slovenskim vojaškim delovanjem v tujini dela, kakor se dela v tem trenutku. In še posebej zanimiv je bilo spet, sem še vedno pri stališču Socialnih demokratov, nek govor o temeljitem razmisleku in o širokem soglasju. Glejte, imamo v koalicijski pogodbi zelo jasno zapisano, da se bo ureditev, ki jo za današnjo sejo Državnega zbora predlagamo v Levici, sprejela in da jo bo podprla koalicijska večina. To piše v koalicijskem sporazumu. V koalicijskem sporazumu nič ne piše o kakršnem koli širokemu soglasju ali karkoli podobnega, kar so v resnici prazne fraze, ponovno, kako se izogibati lastni politični odgovornosti oziroma kako lastno tiho podporo za ameriški imperializem in slovensko sodelovanje v zvezi Nato skriti za neke floskule nevtralnosti, širokega soglasja in podobne lepozvočnice. Pa vendarle, ravno zato, ker je ta ureditev zapisana v koalicijski pogodbi, dokler se ta razprava ne bo zaključila danes, ohranjam tisto neko mero optimizma, mogoče naivnosti, da pa vendarle ta zakon bo sprejet. Mislim, da je edino logično, da je sprejet, je edino pravilno, da je sprejet. Če že dajemo milijone in milijone za to, da slovenski fantje in dekleta nekje v tujini po Natovem diktatu izvajajo agendo interesov, ki so veliki večini slovenskih državljank in državljanov tuje, naj se o tem govori, naj se o tem sliši, naj se o tem odloča v Državnem zboru, ne pa za zaprtimi vrati vladnega dilanja. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno. Poslanec Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Kolega poslanec je ravnokar polemiziral s stališčem, ki sem ga imel v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, in mi je očital, da je njihovo stališče skrajno, ker zahtevajo razpravo v parlamentu. Jaz sem govoril predvsem o tem, da gre za dve diametralno nasprotni stališči. Eno za to, da govorijo o parlamentu, drugo pa o Vladi. Mislim, da je Poslovnik Državnega zbora Republike Slovenije zelo pomanjkljiv. Kajti, kolega je polemiziral s stališčem, mojim stališčem poslanske skupine, jaz pa sem šele čisto na koncu na razporedu in bi moral razpravljati kot poslanec, da bi se mu sploh lahko oglasil kot replika, zato predlagam Komisiji za poslovnik Državnega zbora, da ustrezno dopolni naš pravni dokument, da se bomo imeli pravico oglasiti, če nekdo polemizira s stališčem poslanske skupine v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček, imate besedo.
Ja, hvala lepa za besedo. Podpredsedujoči, kolega Bevk je eden najbolj izkušenih slovenskih parlamentarcev po številu mandatov, ki jih je sedel tu. To je pa šolski primer zlorabe postopkovnega, zato je moj postopkovni predlog, da ustrezno, z obstoječim poslovnikom ukrepate in mu izrečete opomin. Kolega pa tudi ve, da to, kar naslavlja, je pa tema neke komisije, ki obstaja, ne pa razprave te točke dnevnega reda, ker v mali poslanski ustavi tudi piše, da se pri točki dnevnega reda razpravlja o točki dnevnega reda. Vi ste pa tukaj, ki morate to usmerjati v to smer. Hvala.
Hvala lepa, poslanec dr. Franc Trček. Zdaj pa imate besedo. Pripravi pa naj se Jože Lenart.
Vidim, da bo šla ta patetika naprej. Kolega Kordiš je prej rekel, če bi bilo logično. V petih letih sem tukaj malo bolj malo logike videl. Zdaj se režite, vsak od nas je dobil ustavo – kaj piše v drugi alineji 124. Člena Ustave? »Izvajanje obrambne nadzoruje Državni zbor.« Mi imamo Ministrstvo za obrambo Republike Slovenije, imamo Državni zbor, Slovenska vojska je v sestavi Ministrstva za obrambo. To, da tako ni urejeno, kot je urejeno v sedemnajstih državah, kjer je marsikdo drug na oblasti, vključno z EPP-jevci, ne pa Levica, je protiustavno. Pika. Konec. Dobro jutro. In potem naslednja alineja pravi: »Pri zagotavljanju varnosti izhaja država predvsem iz mirovne politike ter kulture miru in nenasilja.« To so pač spisali, če hočete, očetje naše državnosti s kakšno damo med njimi. Jaz sam sebe definiram kot ustavnega patriota, levičarji se križajo pa še kdo drug, tukaj sem verjetno bolj podoben še preostanku francoskih golističnih republikancev, vključno kar zadeva vprašanje laičnosti države, ki izhaja iz francoske revolucije, tem mojim pubecem prepogosto, žal, neuspešno rečem, nehajte toliko študirati oktobrsko revolucijo, študirajte francosko revolucijo, brez katere tudi mi na teh dobrih plačah tukaj ne bi čičali danes. Pa lahko bi si vsaj Ustavo prebrali. Iz Ustave izhaja, da bi moral Državni zbor nadzirati obrambo. In kaj je drugega, kot pošiljati nekoga v tujino na misijo, to, kar bi morali mi nadzirati. Imamo v družini, ne vem, tudi sam sem se srečal z misijo na Kosovu, imam malega bratranca, ki je bil dvakrat v Afganistanu, imam kanadskega bratranca, ki je bil skoraj petnajst let zadolžen za logistiko Zdravnikov brez meja, tako da imam v ožji družini ljudi, ki zelo dobro vedo, kaj pomeni biti na kriznih žariščih. Zdaj, nekaj bom rekel, kar sem že v Državnem zboru izrekel, upam, da se to ne bo zgodilo, ampak se bojim, da se enkrat bo. Mi se bomo verjetno o teh zadevah resno začeli pogovarjati, ko bomo dobili kakšno črno vrečo v domovino z letalom. Potem se boste pa na enkrat vsi trkali, kot se trkate zdaj glede tega, kar se je zgodilo v Mariboru. Takrat se bomo začeli pogovarjati. V vsaki resni državi je nacionalni parlament mesto, kjer se odloča o teh zadevah, ali napotuješ vojsko v tujino ali ne. Izhajajoč iz Ustave Republike Slovenije pa niti kaj dosti mi nimamo napotovati vojsko v tujino, sočasno pa tudi onkraj stališča Levice do članstva v Natu, članstvo v Natu ni odpoved suverenosti, kar vam bo rekel vsak, ki se malo na te zadeve pozna pa ne blebeta kar po čez. Reči, kot je rekel nek poslanec NSi, zgolj zaradi napotitve Slovenske vojske v tujino, pa ja se ne bo Državni zbor s tem ukvarjal. Pa bo kolega rekel spet, da sem nesramen, ampak bi moral nekoga vprašati malo po političnem zdravju, če sem zelo odkrit, veste. Ampak karkoli predlaga Levica v tem Državnem zboru, je skrajno. Bi rekel, dajmo malo pamet uporabljati – U, jebenti, skrajno, dajmo biti butasti. Imeti državo pomeni, se jo tudi resno iti. Mi se gremo pa državo, veste, na tisto – kaj že? Only Fools and Horses, mučke so to prevajali v srbohrvaščini. In tukaj je prejšnja obravnava na točko dnevnega reda zelo podobna tej obravnavani točki dnevnega reda. In tukaj neka nova politika Marjana Šarca zelo hitro drsi v neko staro politiko, ki nas je skoraj v tridesetih letih pripeljala, kamor nas je. Dajmo malo mi tako domačinsko, saj potem ne rabimo Državnega zbora, dajmo [[…]]Tudi na tako lep sončen dan ne bi bilo treba imeti prižganih luči. To, da to ni urejeno tako, kot mi predlagamo, tako kot je urejeno v 17 državah EU, je ne le šlamastika, je izhajajoč iz druge alineje 124. člena Ustave Republike Slovenije protiustavno. In to protiustavnost živimo že – od kdaj? Odkar smo članica Nata. Dobro jutro, Slovenija! Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Lenart. Pripravi naj se Matjaž Han. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegice, kolegi, gospod minister in sekretar! V svoji utemeljitvi med razlago v predlogu za spremembo Zakona o obrambi predlagatelj pove, da je potrebna dopolnitev, in sicer navaja, da je vzrok za to nelegitimno in netransparentno odločanje o napotovanju Slovenske vojske na misijo v tujino. Če na kratko povzamem, v poslanski skupini predlagatelja želijo Vladi odvzeti pooblastila ali pa, recimo, deloma odvzeti pooblastila za napotovanje naših vojakov na misije, ker ji ne zaupajo. Ampak so pa podprli in še podpirajo taisto vlado in delovanje njenih ministrov, ki pa ni ravno v prid reševanja problemov Slovenske vojske. O čem želim spregovoriti? Predlog torej prihaja iz stranke Levica, ki je v svojem programu pred volitvami jasno povedala, kako jim je Slovenska vojska pomembna. Njene besede so bile: »Slovenija ni vojaško ogrožena.« Danes ponavljajo. Prav, vsi imamo pravico do svojega mnenja. In po vseh dosedanjih skupnih odborih v Državnem zboru, na Odboru za obrambo, smo prišli do jasnega spoznanja, da je Levica za to, da se poberemo iz Nata, kar je tudi njihova legitimna pravica. In sedaj, spoštovani kolegice in kolegi, opozoril bi rad na to, da je pripravljenost Slovenske vojske odločilnega pomena za delovanje države. Vojaška moč je celo ena najpomembnejših med instrumenti nacionalne moči, torej moči naše države Slovenije, zato vojsko urimo za njeno vrhunsko pripravljenost in na to, da bomo ustrezno pričakali sovražnika, ki ga morda danes še ne vidimo, ali kot pravi že izredni vrhunski kitajski vojaški strateg: Ne smemo se zanašati na to, da ne bo napadel, ampak na to, da smo naredili naše položaje neosvojljive. Sunzi, kitajski strateg, živeč pred našim štetjem, med leti 544 in 496. Sedaj bom verjetno deležen kritike, da spet nekaj strašimo, pa ne želim, da bi bil kdorkoli v tej dvorani prestrašen, da bo jutri vojna, ali kdorkoli v naši državi, ampak ravno zato, da nas ne bi bilo strah, smo se pa dejansko včlanili v Nato. Sedaj se pa vprašajmo še o naši pristojnosti in odgovornosti za razvoj vojaških zmogljivosti naše vojske. Namreč, kaj delamo z našo vojsko že nekako zadnje tri mandate ali pa, recimo, vse od leta 2008? Bežimo od te odgovornosti. Bežimo in gledamo stran ter požremo vse dane obljube, ki smo jih obljubili Natu, medtem ko nam le-ta varuje naš zračni prostor, naš hrbet, mi držimo fige v žepu. Zaradi tega to ni v redu, ne glede na to, katera vlada je obljubila Natu, ni v redu, da mi sedaj bežimo od te odgovornosti. In tudi bom rekel, kot reče včasih minister, bomo poskušali dvigniti sredstva do naslednjega znamenitega reka, Če si član kluba, ne moreš pobirati le koristi, to pa reče premier Marjan Šarec in dobesedno obljubi Stoltenbergu, da bomo povečevali proračun za sredstev. In zdaj rečem, takrat, ko mu je to obljubil, je pa definitivno že imel ročno zavoro zategnjeno s strani Levice, in je tudi vedel, da jo ima. Torej, obljube, obljube, obljube. Zakaj sem proti temu, da bi se Državni zbor neposredno vtikal v delo Slovenske vojske, napotovanje vojakov na misije? Saj imamo vendar vlado, ki daje obljube, in naj tudi sprejema odgovornost za te obljube, ki jih je dala. Z vstopom Slovenije v Nato so mnogi politiki povsem napačno razumeli, da smo sedaj odvezani pristojnosti in odgovornosti za napredovanje v naši vojski, za razvoj naše vojske, češ, Nato bo zdaj naredil svoje, mi bomo pa lepo prišparali, pa ne bo to dosti stalo. Moramo reči, da smo nekateri za to, da imamo usposobljeno vojsko, drugi pa govorijo svojim volivcem, da je to za Slovenijo vedno večje breme, kar mislim, da ni prav. In sedaj upam, da tudi mi v tem sklicu ne bomo nadaljevali nekih praks iz prejšnjih vlad. Tudi upam in glede na to, kaj sem danes tukaj slišal, verjamem, da se tega predloga zakona ne bo podprlo. Nekako bom rekel, da je naša vojska na misijah v tujini dobro sprejeta in da gredo naši vojaki zelo radi na misije, verjetno tudi zaradi kakšnega tisočaka večje plače, to je jasno. In zaradi tega ne govoriti, ampak jim dajmo na nek način tudi možnost, da se izkažejo. Tam so s slabo tehniko zelo uspešni, če bi imeli še boljšo tehniko in tehnologijo, kar bi seveda zahtevalo dodaten denar, bi bili pa lahko najboljši, čeprav smo najmanjši. Pričakujemo, da bodo v bližnji prihodnosti, tudi po zagotovitvah ministra Erjavca, naše pripravljenosti, naše ocene poskočile na dobro in prav dobro. Glede predloga sem prepričan, da se naši pripadniki Slovenske vojske ne bi strinjali z njim, zato se tudi sam ne bom, in sicer zato, ker mi ni vseeno ne zanje in ne za državo Slovenijo in ne za našo varnost in tudi ne za naše obljube, ne glede na to, kdo jih je dal. To so naše obljube in naš dolg in jih je treba izpolnjevati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj Matej T. Vatovec.
Hvala, podpredsednik. Čisto kratek odziv na zadnjo razpravo. Kolega Lenart je govoril o tem, da bi morala biti Slovenska vojska sposobna braniti državo oziroma da bi morali braniti naše položaje pred, sicer ne vem kakšno, grožnjo. Okoli nas so tri članice Nata in ena nevtralna država. Mislim, da so možnosti za napad relativno majhne. Ampak če logično sklenemo – kaj potem za vraga delajo naokoli po svetu? Ali iz, ne vem, Afganistana branijo slovensko domovino, kot bi vi rekli. Ali v Siriji, kjer se pač kujejo interesi med Turčijo, Rusko federacijo, pa še kom, ZDA, ali tam branijo slovensko ozemlje, slovenske postojanke? To je ena nekonsistentnost. Mi se načeloma strinjamo, pač, že po ustavi sledi, da bi morala Slovenska vojska služiti predvsem obrambi države in ne agresivnim ali imperialističnim misijam, v katerih je udeležena po svetu. Po drugi strani pa se moramo tudi zavedati, da Slovenska vojska ni sposobna celovito nuditi obrambe slovenske države zato, ker je ravno zaradi zahtev Nata spremenjena v podizvajalca in v zelo specializirane enote za določene vojaške misije. Zato nimamo celovite obrambne vojske, ampak imamo, če naj jih tako poimenujem, specializirane enote za določene misije. In zato nimamo širokouporabne opreme, ampak imamo zelo drago in točno specifično opremo, ki jo od nas zahteva Nato. In tu je problem. S tem, da bi Državni zbor odločal o tem, ali bomo pošiljali vojake v tujino, – niso višjo stroški samo zaradi tega, ker so nekoliko boljše plače, ampak to potegne za seboj cel kup stvari –, bi lahko razmislili o tem, da bi mogoče ta sredstva, ki jih plačujemo za to, da gredo vojaki na misijo in za opremo, ki jo morajo imeti na takih misijah, uporabili raje v Sloveniji, raje za izgradnjo nekega drugega načina civilne zaščite in obrambe.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček ima repliko. Izvolite.
Ja, moram replicirati najprej kolegu iz SDS. Najprej sveta preproščina, od teh klasikov obramboslovne literature je šlo življenje in razvoj obrambnih sistemov blazno naprej. Jaz sem rekel, da bi morali mi biti sposobni najprej onesposobiti elektrodistribucijo vseh sosednjih držav. Jaz bi rajši za to dajal denar za Slovensko vojsko, kot za kaj drugega, pa to izhaja iz nekih sodobnih obrambnih pristopov. Neka druga zadeva, ki jo je kolega poslanec ubesedoval, je šla nekako tako, 17 držav EU je levičarsko skrajno neodgovornih, ker se njihov parlament vtika v to, kar mi predlagamo, tudi številne od njih, kjer so na oblasti vlade iz iste politične afiliacije, kot ste vi, jih boste tudi za ušesa vlekli, ko se boste na Malti ali kje spet srečali EPP-jevci, pa rekli, vi skrajni levičarji, vas bomo ven vrgli, pa ne mislim na Orbana. Druga zgodba, ki ste jo pa povedali, je pa, dajmo omogočit slovenskim vojakom, da grejo s slabo opremo na misije, da si popravijo plače. To je pa neka druga zadeva. Seveda, mi smo šli v tej šalabajzerski državi, ki ste jo furali različni, v profesionalizacijo vojske, nismo se pa resno ukvarjali, kaj ta profesionalizacija pomeni. Skratka, ne vem, ali se bomo resno začeli v tem državnem zboru karkoli pogovarjat ali bomo nek pušeljc povprečnih govoričenj, ker na eni strani bo v glavnem desna opozicija Šarca spraševala, Šarec jim bo vedno bolj podobno njim odgovarjal. Človeka malo to mineva. Hvala za besedo.
Ja, izvolite, gospod Kordiš, replika.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolega iz SDS je navajal Sunzija in govoril o tem, kako je potrebno vojsko pripravit, da bo branila neosvojljive položaje. Kolega iz SDS ima en majhen problem, ki se mu reče doktrina Slovenske vojske, v kateri zelo jasno piše, da Slovenska vojska ni zmožna braniti domovine, ker je integrirana v zvezo Nato. Ta doktrina je bila sprejeta, podpisana leta 2012. Tako je, uganili ste, podpisal jo je takratni predsednik Vlade Janez Janša. In ta teza ima še en drug problem, služi kot odskočna deska, zakaj moramo vlagat v opremo Slovenske vojske, pri tem pa prikladno pozablja, da je ta vojska in ta oprema organizirana ne defenzivno, ampak kot ekspedicijski korpus znotraj zveze Nato za izvajanje imperialističnih operacij v tujini. Skratka, ta ekspedicijski korpus ni zgrajen za to, da bi branil domovino in jo spremenil v neosvojljive položaje, ampak za to, da okupira nekoga drugega, da se ta nekdo drug iz njegovih neosvojljivih položajev brani, in to ne zgolj pred svetovnim policajem, pred ameriško vojsko, ne, tokrat tudi pred slovensko vojsko, ki jo slovenska politika spreminja v podizvajalca zveze Nato in ga, prvič v slovenski zgodovini, spreminja v okupatorja.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Han, pripravi naj se Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala. Po dr. Franju in po Mihi nastopati ni najbolj enostavno, ampak si bom vendarle skušal izboriti besedo, da se me bodo zapomnil. Dragi moji, da vas spomnim, v petek imamo interpelacijo proti Karlu Erjavcu. Niti eden na tem svetu me ne bo nahecal, da ta zakon s tema dvema členoma ni malo namenjen temu, da je treba Karla Erjavca malo disciplinirat. Nobeden. Ker, če bi nekateri resno mislili, se bi Zakon o obrambi, ki terja dve tretjini prisotnih, da ga sprejmemo, na drugačen način v Državnem zboru vlagal, sprejemal in na drugačen način bi o njem govorili. To je ena stvar. Mi imamo samo dva člena, ki smo jih odprli v Zakonu o obrambi. Drugo, če bi bili tovariši iz Levice ali pa, Franjo je rekel, pubeci dosledni, bi napisali en člen v Zakon o obrambi in v tistem členu bi napisali: Slovenska vojska ne sme biti nameščena izven slovenskih meja. To bi napisali. [[oglašanje iz dvorane]] Samo malo, to bi napisali in bi bili verodostojni, bom tezo naprej povedal, zakaj si tako mislim. Drugo, še enkrat bom rekel, v petek je interpelacija proti Karlu Erjavcu, izredne razmere so že 14 dni v Državnem zboru. Komisija za nadzor obveščevalnih služb se igra preiskovalko [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali me lahko pusti gospod Franjo, ki ga jaz neizmerno cenim, ker je neizmerno bister fant, ampak moraš biti tiho, kadar jaz govorim.
Dr. Trček, opozarjam vas na tretji odstavek 75. člena, ki določa, da govornika nihče ne moti med govorom, zato prosim, da spoštujete poslovnik. Hvala lepa.
Čas meni teče. Okej,malo mi je čas tekel. Govorim o izrednih razmerah v KNOVS. Kljuke si podajajo zdaj razni ljudje in tako naprej in zdaj je treba seveda Karl Erjavca na hitro očrniti, kako je v obrambi narobe in kako Karl Erjavec laže in kako se samo nekateri, ki so sicer liberalne stranke, ki se ukvarjajo z gospodarstvom in tako naprej, edini pravi in poklicani, da govorijo, kaj je prav in kaj narobe. In zdaj je seveda treba na nek način zrušiti to manjšinsko vlado, eno s šovom v KNOVS, drugi s polaganje Zakona o obrambi, ki v osnovi vemo, da ni šans, da gre skozi. Ni šans. Tudi, če mi vsi podpremo, dragi moji, ne gre skozi. In še nekaj, če bi bili korektni do sebe, do svoje politike, bi napisali, da slovenski vojaki izven naših meja nimajo kaj delati. Pika. Zakaj, Franjo, tako mislim, iskreno? Prej si rekel o črnih vrečah. Hvala bogu, hvala bogu, da v vsej zgodovini, odkar imamo Slovenijo, ni nihče prišel nazaj v črni vreči. Po nekih statistikah, ki jih naračunajo v vojski, bi moralo biti že kar nekaj mrtvih vojakov. Se pravi, da so naši vojaki dobro usposobljeni, da imamo relativno dobro opremo v misijah. Hvala bogu, imamo pa tudi nekaj sreče in noben ni prišel. Zdaj si pa vi, moji dragi, predstavljajte, ko bi mi glasovali na preglasovanja, jas sicer še ne vem, na kakšno preglasovanje, dvotretjinsko ali navadno večino, bi glasovali tule, zdaj pa grejo lahko v misijo. Enega bi pripeljali nazaj v vreči, potem bi se pa tu v Državnem zboru iskali, kdo je dal tisti glas večine, da je šel ta vojak v misijo in da so ga nazaj pripeljali v vreči. Jaz si tega, dragi moji, ne želim. In zavajate, ko govorite o stroki. Mi smo govorili, stroka se vključi takrat, kadar se govori o vojaških vajah, ko mi pojma nimamo, kako se mora vojak usposabljati. Kadar se govori pa o napotitvi vojakov, je pa seveda politični čin, takrat se pa moramo politično odločati. In jaz v tem Državnem zboru imam vendarle premalo, premalo ne samo znanja, premalo vseh informacij, da bom lahko na neko navadno večino pritisnil glas, da bo šel naš vojak v misijo. Se pravi, tajming mi je jasen, zakaj je Zakon o obrambi. Drugo. Miha je rekel: Naši ljudje nimajo pojma o agendah, kaj je vojska, kaj gre ven. Naši ljudje še kako dobro vejo, kaj je mir. In mi imamo tudi zaradi tega, ker smo v Natu, tudi zaradi tega, ker tako delamo, imamo v tej državi mir, ki se ga premalokrat zavemo. Matej je rekel: Premajhni smo, kaj nam nuca, brez veze, da hodimo ven. Ja zato, ker grejo nekateri naši vojaki, ki svoja življenja tvegajo in grejo ven, tudi mi v tej Sloveniji bolj mirno živimo, dragi moji. Pa če gresta dva, poskrbita skoraj za dva milijona ljudi. Moram reči, da sem včasih res razočaran, da se tukaj sploh na nek ideološki način pogovarjamo. Tudi če je v koalicijski, zdaj bom pa jaz govoril kot Matjaž Han, tudi če je v koalicijski 100-krat napisano, jaz tega nikdar ne bom podprl. 100-krat je lahko napisano. Ne bom podprl. Jaz ne. Tega ne. Te zgodbe ne. Sicer pa vi koalicijske pogodbe sploh podpisali niste. Moram eno stvar reči, z velikim veseljem ali pa brez kančka slabe vesti bom danes glasoval proti, ker mi je zelo jasno, tako dolgo sem v politiki, zakaj je ta zakon dva dni pred interpelacijo na Državnem zboru, in upam, da ima Karl dosti to kožo, da bo tudi to preživel. Hvala.
Hvala lepa. Najprej ima besedo predlagatelj Matej T. Vatovec. [[oglašanje iz dvorane]] Izvolite. Proceduralno.
Z velikim spoštovanjem, podpredsednik, ampak zdaj so vas pa že dvakrat na finto vrgli. Naj se odločijo. Repliko, če se enkrat zadere, da je replika, je replika prej, pred predlagateljem. Tako da morate dati najprej repliko, da bo potem lahko predlagatelj popravljal.
Hvala lepa. Se opravičujem. Imamo dve repliki. Najprej dr. Trček.
Hvala za besedo. Ni lepo, kot bi ti rekel, jabolka pa hruške mešati skupaj. Prvič sem zelo jasno povedal, da iz ustave izhaja, da bi to moralo biti tako urejeno. Ustave nisem pisal jaz. Drugič, Karl Erjavec ti žegna in ti ruši, podobno kot Veber, tvoji prijatelji iz energetskih skupnih rabot, SDS, ker je to njihova, ne vem, teatralnost, ki se jo vsakič gredo, tudi zaradi politične prestreljenosti Slovenske vojske nimamo Slovenske vojsko urejeno tako, kot bi jo morali imeti urejeno. Žal se je pa že zgodilo, da je nekdo prišel v vreči z neke misije, ker je delal samomor, ampak ne bi o tem [[…]]Je tudi povezano s stanjem v Slovenski vojski, verjetno. Mi se zgolj hočemo resno pogovarjati o teh zadevah, mi niti Karla Erjavca omenjali nismo, pa kot izkušenj politik veš, da bi se to lahko tudi ustavilo na odboru, pa se ni. Navsezadnje imate tudi Židana, ki ima kar nekaj diskrecijske svobode, kako časovno nekaj umeščati. Lahko ti zdaj rečem, to smo naredili zato, da lahko Han napada Levico. Veš, tako. Dobro jutro, ajde.
Hvala lepa. Gospod Kordiš, replika.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ja imam repliko zaradi tega, ker se očitno nismo v redu razumeli. Zdaj namerno, nenamerno, to ne bom špekuliral. Prvič, v Levici načeloma ne nasprotujemo tistim napotitvah v tujino, ki so zgrajene znotraj Organizacije združenih narodov in imajo blagoslov Organizacije združenih narodov. Pač na načelni ravni so to določene napotitve, o katerih smo se pripravljeni pogovarjati in smo jih pripravljeni sprejeti. Tako da ves ta retorični vložek o tem, kako bi morali drugače napisati ta naš zakon, Matjaž, sorry, ne pije vode. Druga stvar, kar se tiče gospoda Erjavca. Res, kakor je tovariš Franjo rekel, mi gospoda Erjavca sploh nismo na nobeni točki omenjali. Če ga pa zdaj na to provokacijo moram omeniti, pa naj rečem naslednje. Gospod Erjavec je politični survivor. Je pragmatik in v osnovi, če želimo od gospoda Erjavca, da naredi pravo stvar, moramo zgolj poskrbeti, da bo dovolj močno pihalo iz leve, ne iz desne, pa se bo zgodilo tisto, kar mislim, da se mora. Nasploh, za zaključek, je po mojem iz te zadnje razprave precej evidentno to, kar sem že v svoji prvi intervenciji izpostavil, da SD precej dvolično v resnici po tiho podpira ameriški imperializem, podpira interese zveze Nato, samo za razliko od, recimo, SDS, ki to pove naglas, SD poskuša oprati svoje roke in svoj obraz pred slovensko javnostjo z raznimi retoričnimi piruetami. Ker nihče, ki ne podpira ameriškega imperializma, ne more z resnim obrazom stopiti pred kamere in zatrditi, da je Nato organizacija, ki zagotavlja mir. Mislim, če kaj, je ravno zveza Nato agresivna organizacija in največja grožnja svetovnemu miru v temu trenutku, meče bombe po celem svetu. To ni organizacija, ki dela za mir. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, jaz bi vas samo prosil, če opozorite konkretno gospoda Kordiša na njegove demagogije in laži. Gospod Kordiš, omenjate temo, da če dobi misija suport Združenih narodov, Evropske unije, če sem prav razumel, potem je tudi Levica za to. Poskrbite za to, da po SD pljuvate, se opravičujem izrazu, ampak vam povem samo dva primera. V Maliju je zgodba Evropskega unije in v Libanonu je zgodba Združenih narodov oziroma Generalni sekretariat Združenih narodov.
Prosim, postopkovni predlog.
Postopkovni predlog je, da prosim gospoda Kordiša, da ne laže in ne omadežuje kolegov iz Socialnih demokratov. Jaz prosim tovarišijo iz Levice, naj se raje osredotočijo nase, na svoj zakon in naj Socialne demokrate pusti pri miru, kajti mi smo del vladne koalicije, želimo pomagati in delati, medtem ko vi pa, izven koalicije, samo kritizirate in nič ne delate. Hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]]
Ja, gospod Kordiš, postopkovni.
Predsedujoči, tole je bila zloraba postopkovnega za vsebinsko intervencijo, ki v resnici niti ni bila korektna. Jaz nisem rekel, da kategorično podpiramo vse misije, ki se dogajajo z blagoslovom Organizacije združenih narodov, povedal pa sem, da je to nek pogoj, pod katerim smo se pripravljeni pogovarjati o temu, da pripadnike in pripadnice Slovenske vojske pošljemo na misije izven Slovenskih meja. In, pač, kolega Matjaž tu zavaja v še enem poskusu esdejevskega pranja rok in kazanja s prstom in preusmerjanja pozornosti stran od tega, da v resnici podpirajo zvezo Nato.
Ja, gospod Kordiš, jaz mislim, da to ni postopkovni predlog. Opozoril bi vas, da ne kažete eden na drugega, ko pride do raznega slabega razumevanja. Ali bo predlagatelj govoril ali repliko. In bom upošteval samo, gospod Matej Vatovec, ko bom videl vašo roko kot predlagatelja, ne to, kar mi vaši kolegi od zadaj kažejo z rokami. Hvala lepa. Besedo ima Mateja Udovč, pripravi naj se Franc Jurša. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Ko danes poslušam razpravo mojih predhodnikov o črnih vrečah, resnično ne vem, kako naj si to razlagam glede predlagane dopolnitve zakona. Zato se bom sama rajši vrnila k dopolnitvi zakona, ki jo danes obravnavamo, dopolnitev Zakona o obrambi. Z njim želi Levica doseči preglednost in demokratičnost odločitev o napotitvi enot Slovenske vojske na vojaške operacije v tujino in njihovega vključevanja v večnacionalne enote in aktivnosti Nato pakta. Predlog Levice je, da mora Vlada pridobiti soglasje Državnega zbora k splošni [[…]]
Lepo prosim, da spoštujete poslovnik, da se govornika ne moti. Hvala lepa. Izvolite, gospa Mateja.
Predlog Levice je, da mora Vlada pridobiti soglasje Državnega zbora k splošnim planskim aktom na tem področju in k predlogom za napotitve enot Slovenske vojske za vse nove mednarodne operacije. Veljavna zakonodaje omogoča Vladi, da na podlagi strokovnih kriterijev in mednarodnih zavez sama sprejme odločitve o napotitvi Slovenske vojske v mednarodne misije. Osebno menim, da je to tudi funkcija izvršilne veje oblasti. [[oglašanje iz dvorane]] Če se že pogojno strinjam [[…]]
Trenutek.Lepo vas prosim, da spoštujete poslovnik. Ja, lepo vas prosim, da spoštujete poslovnik, če ne, bom prekinil sejo. Če se imate kaj za dogovorit, pojdite ven in naj govornika nihče ne moti, ko govori. Hvala lepa in se opravičujem. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Pa se bom ponovila, da osebno menim, da je to tudi funkcija izvršilne veje oblasti, da o tem odloča. Če se že pogojno strinjam s preglednostjo, potem bi zadostovalo, da Vlada samo seznani Državni zbor o napotitvi enot Slovenske vojske na vojaške operacije v tujino. Se pa nikakor ne morem strinjati z demokratičnostjo odločitve o napotitvi. Ponavljam, te odločitve so v domeni izvršilne veje oblasti, pristojnega ministrstva in strokovnih služb, ki morajo prevzeti tudi vse oblike odgovornosti za svoje odločitve in posledice. Se pa sprašujem, če bi bil danes predlog zakona sprejet, kdo bi odgovarjal za posledice napačne demokratične odločitve. Odgovor je preprost. Tisti, ki je odločitev tudi sprejel oziroma tisti, ki jo je s soglasjem tudi potrdil. Z demokratičnim odločanjem in odgovornostjo v Državnem zboru pa nam je vsem poznano, kako dejansko to deluje. Drugo vprašanje pa je, kako je z operativnostjo teh odločitev v nujnih primerih. To sta le dve vprašanji, ki sta se mi postavili. Verjemite pa mi, da če se poglobimo, bi se nam jih odprlo še veliko veliko več. Skratka, prepričana sem, da je to področje državotvornega ministrstva tako pomembno, da morajo v tem primeru prevladovati strokovne odločitve. Mi v Državnem zboru pa imamo nalogo, da preko vseh nadzornih mehanizmov, od odborov, do komisij, v končni fazi tudi preko poslanskih vprašanj, spremljamo, nadziramo in usmerjamo delo resornega ministrstva. Sama se zavzemam za racionalen, učinkovit in pravočasen odziv na vse grožnje v naši soseščini in v svetu, seveda pa moramo pri temu upoštevati vse razpoložljive resurse. Slovenijo moramo še naprej ohranjati kot eno izmed najbolj varnih držav na svetu. Na področju urejanja razmer v Slovenski vojski in tematiki, ki jo ureja Zakon o obrambi, je trenutno še veliko več in bolj perečih vprašanj, kot pa so obravnavana soglasja, vse od opreme in zagotavljanja ustreznih kadrov, plačnega sistema, nagrajevanj, napredovanj. Zato predlagam, da obrambno ministrstvo pripravi celovite sistemske rešitve in spremembe v okviru Zakona o obrambi. To bo tudi priložnost, da se opravi širša razprava o spremembah, ki jih danes obravnavamo in jih je predlagala Levica. Ker pa se vedno zavzemam za celovite sistemske rešitve, predloga zakona tokrat ne bom podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Trček ima repliko. Izvolite.
Ja, hvala. Čisto za uvod. Neka beseda, ki jo najtežje slišim v Sloveniji po štiriletnem mandatu Cerarjeve vlade, je, bomo poiskali sistemske rešitve. Se mi želodec obrača. Drugo, gospa iz SMC, če bi se poslušali, vi ste proti demokratičnosti. Vi imate težave s tem. Tretjič, še enkrat bom prebral. 12. člen Ustave Republike Slovenije v svoji drugi alineji pravi: »Izvajanje obrambe nadzoruje Državni zbor.« Da to ni urejeno tako, kot je v 17 preostalih članicah EU, je eklatantna kršitev Ustave Republike Slovenije. Ena, dva, tri, štiri besede, prosta poved, ki je verjetno razumljiva otroku v prvi triadi VVZ. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša, pripravi naj se Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa. Ja, kar nekaj zadev je bilo slišati danes v dvorani. Nekaj z desne, nekaj z leve, nekaj tudi medsebojnih trenj med skrajno levico in levopolitično usmerjeno stranko. Zdaj pa moramo še mi seveda tudi nekaj povedati. V končni konsekvenci bi rad opozoril na eno zadevo. Namreč, nikjer nismo rekli in napisali, da ne bomo zadeve obravnavali oziroma da ne bo zadeva tekla skupaj s Predlogom resolucije o strategiji nacionalne varnosti Republike Slovenije, ker bomo dejansko to obravnavali in želimo dodati tudi to tematiko. Nobena koalicijska stranka ni drugače prezentirala te zadeve. Temeljito sem poslušal in to se pravi, če bo stroka, politika in tako dalje na tem zboru ugotovila, da je ta rešitev boljša od rešitve, ki smo jo imeli do sedaj, bomo to tudi, jaz mislim, v bodočnosti sprejeli. Ampak želim vas pa vseeno na nekaj opozoriti. Dvofazni postopek smo mi že imeli in ta dvofazni postopek je narekovala in narekuje Strategija sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah. Vlada je vedno dala v Državni zbor, da smo o tej zadevi obravnavali na Državnem zboru. Moj spomin seže namreč v tri mandate Odbora za obrambo in verjetno se nekaterih stvari spominjam. Zdaj tople vode nismo odkrili s tem, da smo rekli, da to prenesimo na Državni zbor. Je pa res, če bi jaz bil predstavnik izvršne oblasti, bi rekel, ja z veseljem odločajte kar vi o tem, mi niti ne bomo odločali in vi prevzemite tudi odgovornost. In kakšna bo to kolektivna odgovornost 90 poslancev, se sprašujem. Ni rečeno, da ne bo odgovornosti, ampak prevzeti bomo morali to odgovornost, če se nam tisto zgodi, kar si ne želimo in kar se nam do sedaj tudi ni zgodilo. O imperialističnih silah, dragi moji, če se je preko 60 % Slovencev odločilo na referendumu, da bomo šli v Nato, in da smo ga potem izglasovali s 66 %. To je neka zaveza. In politika nima danes pravice, da razpravlja drugače kot tako, kot je takrat bilo tudi dogovorjeno oziroma sprejeto na referendumu. če želimo drugačno rešitev, dajmo zadevo na referendum in potem bomo imeli osnove o tem, da drugače razmišljamo. Največje bogastvo, ki ga imamo, je varnost. Če ni varnosti, ni drugih družbenih dobrih. In kaj ti pomaga, da imaš neko dobrino, da imaš denar, da imaš zlato, da imaš obilo hrane, če nimaš varnosti, da teh dobrin niti ne moreš uživati. In to je ključno vprašanje. Za varnost je treba nekaj tudi riskirati in če smo v neki združbi, da nam to varnost daje, potem smo mi dolžni tudi nekaj vrniti za to. In jaz mislim, da sem s preprostimi besedami povedal to, kar me je dejansko na nek način obremenjevalo, in sem želel pri tej temi tudi stvar povedati. Mislim, da ste me vi vsi tukaj, ker sem govoril enostavno in preprosto, kar drugače niti ne znam, in tudi ostali, ki so me mogoče poslušali ali pa gledali preko televizije, da so razumeli, kaj sem hotel s tem povedati.
Hvala lepa. Seznam prijavljenih se krči, besedo ima Samo Bevk. Pripravi naj se mag. Andrej Rajh, zadnji prijavljen je Brane Golubović. Izvolite, gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Očitno je ta problematika v različnih državah različno urejena. Nekje je to pristojnost nacionalnih parlamentov, drugje je to pristojnost nacionalnih vlad. Očitati Vladi Republike Slovenije, da nima mandata, da bi o tem odločala, ni korektno. Vlada ni neka tajna loža, ki bi jo obvladovale neznane sile nekje iz ozadja. Vlado smo imenovali mi tukaj v Državnem zboru Republike Slovenije. Mandat ji je podelil Državni zbor, se pravi najvišje zakonodajno telo v državi, tudi v procesu samega odločanja o sodelovanju v mednarodnih operacijah in misijah Vlada sodeluje z Državnim zborom. Vedno doslej je Vlada pripravila gradivo in ga posredovala matičnima odboroma, Odboru za zunanjo politiko in Odboru za obrambo, ter ju seznanjala z namerami o sodelovanju Slovenske vojske v mednarodnih operacijah in misijah. Seveda je na koncu upoštevala tudi mnenje obeh delovnih teles Državnega zbora iz pristojnosti zunanje politike in nacionalne varnosti in obrambe. Se pravi, nekje odločajo v parlamentih, nekje odločajo v vladah, najbrž pa se povsod posvetujejo tudi s parlamentom. Leta 2003 se spominjamo invazije na Irak. Ameriško vojaško posredovanje v Iraku je takrat zvezo Nato zelo razdelilo, saj večina evropskih držav, na čelu s Francijo in Nemčijo, intervencije ni podprla. Pametna odločitev se ne ocenjuje glede na to, ali je bila sprejeta na vladi ali v parlamentu. O tem, da Francija in Nemčija nista sodelovali v intervenciji v Iraku, je bilo sprejeto v primeru Nemčije v parlamentu, v primeru Francije na vladi. Se pravi, enaka odločitev v dveh različnih organih, in to so bile povsem legitimne odločitve. Tako sta državi, ki imata različno urejeno pristojnost glede napotovanja svojih sil v mednarodne operacije in misije, sprejeli enako odločitev. V tem trenutku lahko rečem, kot sem povedal v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, da ne bomo podprli tega zakona. Ker pa sta tako Levica kot Slovenska demokratska stranka na Odboru za obrambo predlagali, da se o resoluciji o strategiji nacionalne varnosti opravi javna predstavitev mnenj, ki jo bomo imeli v Državnem zboru prav v tej dvorani najbrž v začetku julija, če mi bosta obe predlagateljici seveda postavili in poslali na Odbor za obrambo vprašanja za javno predstavitev mnenj, da bi o tej problematiki napotovanja v mednarodne operacije in v mednarodne misije razpravljale tudi na nivoju zainteresirane strokovne javnosti, čemur je namenjena javna predstavitev mnenj, tako da bo priložnost za to razpravo tudi v začetku julija v Državnem zboru. Potem se bomo lahko odločali tudi kako drugače. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Trček, replika. Izvolite.
Cenim umirjenost kolega Bevka, tudi če se ne strinjava. Žal se moram oglasit. Mi imamo že drugo Vlado, ki je brez magnetograma. Zaradi tistih nekih zgodb okrog takratne kandidature evropske komisarke, kar je nedopustno, tudi srednjeročno za neke bodoče zgodovinarje, ki se bodo ukvarjali z razvojem naše demokracije. Skratka, žal, kolega Bevk, naša vlada je napol skrivna, tajna družba. In si tudi želim, kolega Han, ker vi ste v koaliciji, da bi vsaj dosegel to, da bi Vlada imela v kratkem magnetogram. Hvala.
Hvala lepa. Izgleda, da je razprava povzročila, da se je seznam bistveno spremenil, tako da prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Besedo ima predstavnik predlagatelja. Izvolite.
Ja, okej, glede na [[smeh]] glede na celotno situacijo seveda obstaja absurdno, absurdno je tudi to, minister, da ne želite niti v sklepnem delu te debate vsaj povedat, da se ne strinjate, še enkrat, ali pa mogoče, glede na trenutno debato, kakšen argument več. Ne vem, nekam molčeči ste danes, ni to v vaši naravi, tako da me preseneča. Tisto, kar pa bi moral biti ključ današnje razprave, je v bistvu, da smo proti zaključku razprave vedno bolj to videli po eni strani status Državnega zbora. Kolegica iz SMC je rekla, da v bistvu je Vlada tista, ki bi morala imeti vse pristojnosti in da smo v Državnem zboru za to, da postavljamo vprašanja ministrom in ministricam. Mislim, da je to zelo tvegana in nevarna pot. Je pa res, da se je status Državnega zbora v zadnjem mandatu, verjetno se je tudi že prej, začel zelo degradirati. In to, da sami sebi jemljemo določene pristojnosti tudi v raznih KPK primerih ali pa kaj podobnega, je zelo nevarno za pot demokracije v tej državi. To je ena stvar. Druga, ključna ali osiščna točka, ki bi morala biti predmet današnje razprave, je pa neka stopnja demokratičnosti. Zdaj je Franc povlekel na dan še zgodbo o tem, da še vedno nimamo magnetogramov Vlade. Vlada je izrazito nedemokratičen organ oziroma netransparenten organ. Tam se za zaprtimi vrati odloča o resnih zadevah in gotovo je napotitev vojakov na neko tuje ozemlje, mislim da, eno od pomembnejših, glede na to, da, če citiram, gre za »državotvorno področje v tej državi«. Državni zbor bi pravzaprav moral bit bolj udeležen v teh postopkih. Nenazadnje ima večjo legitimnost, saj je neposredno izvoljen na volitvah, da bi o tem odločal. Ne glede na to, kot je rekel prej Matjaž, da bi morali sprejemati odločitve tudi o tem, ali se mogoče kdo ne bo več vrnil od koderkoli, ampak mislim, da bi ta pritisk tudi na poslance verjetno povzročil tisto, kar je bilo nekje na začetku rečeno, se pravi, da bi morali o takšnih stvareh razmišljati bolj trezno in bolj razumno, kar se seveda zdaj ne dogaja. Govora je bilo o stroki. Mislim, da pride vsako gradivo tako ali drugače delno opremljeno s strani stroke v ta Državni zbor. Ne predstavljam si, da bi Vlada pošiljala neko napotitev na misije v tujini na podlagi nekih pavšalih ocen ali česarkoli, ampak verjetno bi to prišlo kot vsakršno drugo vladno gradivo z nekimi ocenami, stališči, mnenji itd., kar je v osnovi neka podlaga za kakršnokoli odločanje. Saj mislim, da tudi zakoni niso čisto vsi napisani kar tako čez palec, razen kakšnih tobačnih pa podobnih, ki so bolj kot ne lobistični, ampak pustimo zdaj to ob strani. Tisto, kar pride na koncu, in to je odločitev, je pa v vsakem primeru politično dejanje. Se je tudi že za kakšen vladni zakon zgodilo, da ga Državni zbor ni sprejel. Te odločitve so vedno politične in ne morejo biti drugače kot politične. Tudi danes bomo glasovali o neki odločitvi, ki nima prav veliko veze z neko strokovno javnostjo ali pa z nekimi strokovnimi argumenti, ampak je politična odločitev. Ali bo Državni zbor tisti, ki bo imel pristojnost, da napotuje vojake, je politična odločite. Politična odločitev, ki ste jo v koaliciji zapisali tudi v koalicijski sporazum. Takrat v tisti sobi so bili pogajalci tako SD, tako Desusa, tako LMŠ, tako SAB in smo bili prisotni tudi mi, ko smo se pogovarjali o tem, ali bi sodelovali ali pa dali podpis pod to koalicijsko pogodbo. Pa takrat, recimo, mislim, da je bil dr. Pikalo, ni rekel, ja, ja, mi smo absolutno proti temu, da bi to počeli. Tako,, da gre tudi za zavezo političnih strank, ki tvorijo trenutno vladno koalicijo k temu, da se to vprašanje reši na tak način. Se pravi tako, da se, tako kot je bila zapisana novela v prejšnjem mandatu, pristojnost jasno poda oziroma prenese iz Vlade na Državni zbor. In kot rečeno, tukaj je nenazadnje tudi ustava tista, ki na nek način narekuje ali pa usmerja v to smer. In pravzaprav gre tudi za to, koliko resno se misli stvari, ki se jih zapiše. Če je bilo to v koalicijsko pogodbo dodano zato, ker je to mogoče navzven izgledalo všečno, ali pa zato, ker se je razumelo, da bo to kakorkoli olajšalo kakšno drugo odločitev, je potem to, in to sem že danes izpostavil, dajanju obljub ali pa zavez s figo v žepu. In tisto, kar je ključno, še enkrat, je to, da bi s takšnim postopkom javnosti, predvsem prebivalkam in prebivalcem dali možnost, da so seznanjeni vnaprej oziroma preden se odločitev zgodi z nameni, ki jih ima Slovenska vojska, Ministrstvo za obrambo ali kdorkoli, s tem kakšne so zahteve, zaveze, pričakovanja, predvsem zveze Nato. Matjaž je prej rekel, da bi morali zapisati, da nimajo naši vojaki kaj iskati v tujini. S tem se ne strinjamo v Levici. Imamo misije Organizacije združenih narodov, ki so bistveno bolj koristne od teh Natovih ekspedicij, so dejansko miroljubne ali humanitarne. Tam je prav, da sodelujemo. Pri določenih intervencijah, kot smo jih tudi videli pred kratkim, kjer gre recimo za francoske interese v neki regiji, za britanske, ameriške ali pa katere druge, mislim pa, da tukaj noben pri zdravi pameti ne bi mogel podleči nobeni argumentaciji. Mislim, da gre tukaj za nek javni interes, za neko ključno vprašanje, ali ima javnost pravico izvedeti, kam želi država pošiljati svoje vojake. In na koncu bi se morala tudi odločitev ali pa politična ocena opirati na to vprašanje. Mi smo to predlagali, mislim, da ne preuranjeno. Kot rečeno, noben od trenutnih dokumentov ni predvideval neke široke razprave o tem, tudi Resolucija o strategiji nacionalne varnosti je bila že krepko v postopku, preden je bila na predlog SDS izglasovana javna predstavitev mnenj. Tako da je tudi tukaj bolj kot ne neko iskanje razlogov, zakaj ne podpreti tega zakona oziroma začetka tega postopka in zakaj se sploh ne pogovarjati o teh vprašanjih. Ampak okej, to smo že videli. Zaveze so bile, ali pa neka načelna stališča so bila podana, ampak zelo hitro se požrejo ali pozabijo. Skratka, mi vztrajamo, da je to dobra rešitev. Vztrajamo pri tem, da s tem, ko so se ljudje odločili, da vstopimo v Nato, to še ni bila bianco menica za to, da lahko Nato diktira karkoli in da moramo mi temu slediti. Vztrajamo pri tem, da je to politična odločitev, ki je predvsem odločitev v korist državljank in državljanov. Mi bomo seveda ta zakon podprli, vi pa imate še približno pol ure, da o tem premislite.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ugotavljam, da je interes. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja dr. Matej T. Vatovec ter predstavnik Vlade, prosim, da se prijavita s pritiskom tiške za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Hvala lepa. Vsak ima na voljo 5 minut. Prvi je dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Saj če bi se poslušali, zlasti stara in nova levica, onkraj tega, kdo bo po kom scal, kolega Matjaž, bi ugotovili, zakaj ima 17 držav to urejeno tako, kot mi predlagamo. In najbolj lepo je to v bistvu obrazložil Matjaž, da ga ne bom vedno kritiziral. Seveda tudi zaradi enega strahu njihovih parlamentov. Odločati o tem, koga pošljem na neko misijo, ker je vedno seveda nevarnost, da ne prideš nazaj živ ali vsaj v nekem invalidnem položaju, če na kakšno mino zapelješ z ne ravno dobrim oshkoshem, če odkrito lahko povem informacije, ki jih imam o testiranju le-tega. Tudi zaradi tega je to urejeno. In seveda, če se ta pomembna politična odločitev, kar vedno je napotitev lastne vojske v tujino, prenese na parlament, je to neka malo drugačna in bolj resna debata. Ker ministri so bolj minljiva pojava oziroma saj so bili – Karl Erjavec je tu izjema – kot pa poslanke in poslanci nekih resnih parlamentov. Strokovnjaki tudi nekam gredo in lahko rečejo, da niso imeli dovolj strokovnih podlag, da jim, ne vem, Sova ni dala ustreznih ali pa Intel ali pa v bistvu vojaška varnostna. In tudi zaradi tega je to tako urejeno v resnih državah, ki mislijo same sebe. Prvič. Drugič, potem pa dajmo to drugo alinejo 124. člena črtati iz Ustave. Ker še enkrat ponavljam: je protiustavno. Tretjič, imamo drugo vlado, ki je še vedno brez magnetograma. Skratka, niti za nazaj ne bomo mogli preverjati, za razliko od kakšnih angleških, francoskih še kakšnih vlad, kar je kolega Bevk lepo omenil, zakaj in kako so se oni odločili. A veste, jaz ne vem, berem biografijo Kissingerja, biografijo, ki jo je napisal šef analitike francoskega zunanjega ministrstva o Zbigniewu Brzezinskem, ravno zaradi tega, ker so taki magnetogrami, dandanes lahko zelo jasno berem, kakšne probleme so imeli v Vietnamu pa kako se je šel Kissinger tajno pogajati v Pariz, gor in dol. Mislim, po že skoraj 30 letih je že skrajni čas, da se mi nehamo zajebavati. Ali se gremo resno državo ali se boste šli takšna kupčkanja še malo naprej? In tu je razlika, dajmo odkrito, med Levico in staro politiko. V prejšnjem mandatu je na nas bevskal SDS po nalogi. Jaz sem moral pitbula nazaj izigravati. Očitno v tem mandatu bo bevskal SD. Prvo polovico tega meseca sem bil v glavnem po tujini, Evropa je na nekem robu normalnosti ali nenormalnosti. Če bi kaj morala biti odgovornost stare in nove levice, če čez to našo desnico že dvignemo roke, je, ne da lulamo eni po drugem, da bom malo bolj vljuden, ampak da gremo v ena sodelovanja, kar počnejo neke bolj normalne dandanes evropske države – to leti predvsem na tebe, Matjaž, in tvoje. To je naša odgovornost. Vsi tako radi govorite o varnosti – Sloveniji je najbolj nevarna slovenska politika, že ves čas. In to je zgodba. [[oglašanje iz dvorane]] Mi smo pa prišli, seveda, mi pa neke teme odpiramo, ki vam ne odgovarjajo, kar ste se malo uhljebili, kot bi rekli v jeziku moje matere, v neka stanja, v katerem ste, in bi radi do penzije tu sedeli in vam vsaka sprememb škodi. Pa več kot polovica tega, kar mi predlagamo, v bistvu predlaga Merklova v Nemčiji. Esdeesovci se hvalijo, kako osebno Kurza poznajo določeni v Avstriji, berem to čtivo, pa tam se noben ne dere, jejhata, radikalno levičarsko, konec sveta, ne vem, Ljubljanica bo začela gor teči in tako naprej. Dajte se malo zresniti. Mislim predobro plačo dobivate za takšna počez pingpongiranja. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter.
Hvala lepa, predsedujoči. Samo en tak, kot bi rekli na oni strani luže, recap tega, kar sem jaz slišal v tem pingpongu. Rad bi se obrnil na par izjav, ki sem jih slišal in so me res zmotile, pa do Matjaža še pridem. Najprej kolega Jurša, šlo je za eno tako dimno zaveso. Mi se danes ne pogovarjamo, članstvu v Natu da ali članstvo v Nato ne. Mi se ne pogovarjamo o tem, ali je bil referendum o članstvu v Natu, koliko je bil zastopan ali je sedaj kredibilen ali ne, ali ga mi zavračamo ali ne. Danes govorimo o neki drugi stvari. Tudi če ostanemo v zvezi Nato, kako premišljeno in aktivno sodelovati v naši politiki in načinu sodelovanja v zvezi Nato, če že moramo s tem hudičem operirati. In potem, malo me je zmotilo, kolega Han, poslanec ima premalo znanja, da sprejme svojo odločitev. Seveda, saj nismo vsi profesionalci na vseh področjih, ampak saj imamo strokovne sodelavce. Niti ti niti jaz nisva na vseh področjih, ki jih pokrivava, strokovnjaka. Ali naju to odvrne od odgovornosti, da sprejmeva odločitev na mestu, na katerega so naju postavili tvoji, moji volivci? In potem druga, še bolj boleča, tudi če je v koalicijski pogodbi nekaj zapisano, tega ne bom podprl. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, kaj pa lahko, mislim, kaj pa potem? Kaj v koalicijski pogodbi pa je, za kar lahko rečemo, da vam zaupamo? Zadnjič je minister za kulturo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Dovoli mi, da zaključim. Zadnjič je minister za kulturo na nacionalni televiziji rekel, okej, sprejeli bomo, rešili bomo kulturni evro, kar je tudi ena od zavez iz koalicijske pogodbe. In jaz sem bil navdušen. Ali lahko sedaj temu verjamem ali rečem, okej, še ena figa v žepu? Kolega Lenart, pomembno je, kaj si pri celi stvari mislijo slovenski vojaki. Ja, zato jim damo kot državljanom možnost, da sodelujejo tudi v tem procesu odločanja preko svojih predstavnikov v Državnem zboru. To je bistveno širše kot upanje, da bo prava rešitev sprejeta za zaprtimi vrati med nekimi 20 ljudmi, ki se lahko drug z drugim vse dogovorijo. In potem za zaključek, kolega Bevk, o Franciji in Nemčiji, ki sta na različne načine sprejeli odločitev svoje intervencije v Iraku, Francija preko svoje vlade, Nemčija pa preko parlamenta. Ja, ampak obe sta sprejeli odločitev, da tam ne sodelujeta, kar je podatek, ki je bistvenega pomena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Jaz sem se prijavil zgolj preventivno, če bi z leve strani letele kakšne nespodobne besede na Poslansko skupino Socialnih demokratov. Ampak tokrat tega ni bilo. Ravno to sem vam hotel povedati, kolega Siter, da odločitev, sprejeta ena v parlamentu, ena na vladi. in to ista, ravno to sem hotel povedati, da pametne odločitve se ne ocenjujejo na podlagi tega, ali je sprejeta odločitev v državnem zboru ali je sprejeta odločitev na vladi. Tudi mi bomo lahko kdaj sprejeli tako odločitev in ne bomo šli na neko mednarodno misijo ali pa operacijo. Ker se je danes veliko govorilo tudi o zvezi Nato kot neki imperialistični in zločinski organizaciji, ki je veliko nejevolje naredila povsod po svetu, bi rad delil z vami en spomin izpred 16 let. Leta 2003, dobrih 10 dni pred referendumom o vstopu v zvezo Nato, je bil v salonu sestanek Odbora za obrambo in Odbora za zunanjo politiko. Kot gost je prišel podpret vstop Slovenije v zvezo Nato nemški zunanji minister Joschka Fischer. Med svojim nastopom je kar na enkrat prekinil svoj govor, nekdo je prišel do njega, mu nekaj zašepetal na uho, in Fischer je prekinil govor in sporočil: »Pravkar so mi sporočili, da so v Beogradu streljali na premierja Zorana Đinđića, verjetno je mrtev.«. Nekaj dni pred tem dogodkom so bile objavljene javnomnenjske ankete, ki so kazale manj kot 50 % za vstop v zvezo Nato. Vi veste, kakšen je bil potem rezultat na referendumu. Več kot 66 %. Veste, takrat ko smo sedeli v salonu, se nam je kar na enkrat zadelo, da ta regija, ni več tako varna, kot se nam je zdela še nekaj minut prej. In verjetno je bil razlog referendumskega rezultata, da je šel krepko nad 60 %, tudi to, da smo se nekako zbali, da sedimo na nekem sodu smodnika, ki lahko zdaj, zdaj eksplodira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ker replike na repliko ni, sem se ponovno prijavila na razpravo, saj sem po repliki kolega Trčka zaznala, da me dr. Trček ali ni dobro poslušal ali pa me ni dobro razumel. Jaz sem v svoji razpravi eksplicitno poudarila, da mora Državni zbor preko svojih vseh mehanizmov nadzirati in usmerjati delo resornega ministrstva s tega področja. In prav tako je tudi zapisano v Ustavi. V Ustavi pa nisem nikjer eksplicitno zasledila, da piše, da mora Državni zbor odločati, na katere mednarodne misije bodo enote Slovenske vojske dejansko tudi razporejene. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade Karl Erjavec, minister za obrambo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi se zahvalil za razpravo, ki je bila dobra. Pokazala pa je tudi, da gre za zelo zahtevno razpravo, zelo kompleksno, kako urediti razmerja med Vlado in Državnim zborom, ko govorimo o napotitvah pripadnikov Slovenske vojske v razne mirovne operacije in misije in tudi ko gre za izpolnjevanje obveznosti iz naslova članstva Slovenije v različne mednarodne organizacije. Ta razprava mi je tudi potrdila, da je potrebna širša razprava tudi o tem vprašanju. Sem prepričan, da ko bo splošna razprava o resoluciji o strategiji nacionalne varnosti, da bo to tudi hkrati ena odličnapriložnost, da se bolj poglobljeno razpravlja o tem vprašaju. Res je, da gre za tipično politično vprašanje. Res pa je tudi, da je strokovno vprašanje – na katere misije napotiti, kakšno je tveganje. Tukaj ne gre za politične odgovore, ampak gre za strokovne odgovore. Danes je bilo že povedano, da imamo srečo, zlasti če gledamo statistiko, da še ni bilo nobene žrtve, ko gre za izvajanje misij s strani pripadnikov Slovenske vojske. Razlog je v visoki usposobljenosti in tudi v zanesljivi opremi. Zato je dolžnost, da še naprej nabavljamo opremo, ki bo zagotavljala varno delovanje naših pripadnikov na misijah. Ampak res je pa tudi to, da zelo skrbno izbiramo misije: kakšno je tveganje, ali gre za resna tveganja, ali gre za nizka tveganja. In tudi zelo skrbno izbiramo, kakšna je narava teh misij. V glavnem gre za podporo miru. Tam v glavnem pomagamo ljudem, ki so po navadi v težavah, ker se je vojna tam že zgodila. Recimo Afganistan, gre predvsem za humanitarne dejavnosti s strani Slovenske vojske. Še v preteklosti, ko smo bili z večjimi kontingenti, je šlo predvsem za vzdrževanje reda in miru. Tisti poslanci, ki ste imeli priložnost tudi v okviru Odbora za obrambo pogledati, kaj delajo naši pripadniki Slovenske vojske v okviru operacije KFOR, ki je Nato operacija z mandatom Varnostnega sveta ter z resolucijo 1244. Tam delamo predvsem stvari, ki so v korist prebivalstva. Vzdržujemo javni red in mir, branimo, varujemo kulturno dediščino in tako dalje. Tako se mi je dejansko potrdilo tudi z današnjo razpravo, da potrebujemo eno bolj poglobljeno razpravo. Ne sprejemam pa očitkov, da napotujemo na misije tajno, ne da bi javnost vedela. K sreči moram reči, da Ministrstvo za obrambo pušča z vseh stvari, tako da že ko samo razmišljamo o tem, da bi šli v kakšno misijo, imamo že naslednji dan novinarsko vprašanje. Da bi to bilo skrito pred javnostjo – tukaj gre za pretiravanje. Res pa je tudi, da z novo strategijo glede napotitve pripadnikov Slovenske vojske iz leta 2010 je Državni zbor vključen. Jaz sem povedal v svojem uvodu, da po navadi Vlada najprej sprejme sklep o nameri, da bomo napotili pripadnike Slovenske vojske v neko misijo, ki po navadi mora tudi biti podprta z različnimi resolucijami. Po navadi gre za resolucije Varnostnega sveta Organizacije združenih narodovo, naslednji korak je pa, da pridemo v Državni zbor. Če je tam pozitivno mnenje, potem tudi Vlada sprejme dokončno odločitev. Primera, da bi kdaj Državni zbor rekel, da mi pa dajemo negativno mnenje, mislimo, da ne bi šli v to misijo, takega primera še nismo imeli. Prepričan pa sem, da bi Vlada gotovo spoštovala takšno mnenje. Če bi kljub negativnemu mnenju Državnega zbora šli v takšno misijo, bi bilo tveganje, če bi se karkoli zgodilo, za vlado in za ministra previsoko.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala. Mogoče če gremo od zadaj naprej. Da so vse mirovne misije – ne vem, če se lahko čisto strinjamo. Slovenija je bila tako ali drugače s tistim Ruplovim podpisom udeležena v Iraku od leta 2003, ki je bil daleč od mirovne misije. Prav tako vloga v Afganistanu ni tako enoplastna ali pa tako črno bela. So bili inštruktorji, so bili tisti, ki so pomagali afganistanskim milicam in vemo, da je trenutno v Afganistanu čista katastrofa, kjer pravzaprav več ni mogoče vzpostaviti nekega normalnega javnega reda. Tudi zaradi tega ker se je tako ali drugače skozi leta, pa ne govorim zdaj za slovenske vojake, podpiralo najprej mudžahide in potem je zadeva prerasla v talibane in tako dalje. Zdaj je tam popolno razsulo od države. In tudi s tem, ko jim pošiljamo orožje, verjetno ne pomagamo k temu, da bi se tam vzpostavil nek red in mir, ampak samo perpetuiramo ta razkol, ki se je tam zgodil. Ampak to je druga stvar. Nekaj, kar bi morali premisliti, je tudi, kakšen odnos bodo imeli do Nata. Po eni strani ste vsi govorili, da smo se leta 2003 odločili, da bomo šli v Nato, in to je to. Zdaj ne smemo več o tem govoriti. Celo je bilo izrečenih nekaj besed, da se o tem ne bomo več pogovarjali. Po eni strani imamo raziskave inštituta Gallup, kjer merijo naklonjenost evropskih držav do Združenih držav Amerike. In ta je v Sloveniji izrazito nizka. Jaz se ne strinjam, da če bi šli še enkrat na referendum, da bi bil rezultat enak. Moramo vedeti, da se je takrat zelo uspešno in pretkano referendum spletlo z referendumom o vstopu v Evropsko unijo in se je peljala tudi kampanja na tak način, da gre tako rekoč za isto zgodbo. Tako je bilo tudi malo zavajanja pri teh zadevah prisotnega. Ampak to je spet druga zgodba. In drugo, refliktirati, kakšen odnos bodo imeli do Nata, ali biti članica Nata pomeni nujno pristajati na vse, kar so plani, taktike, strategije Nata, ali se da včasih biti kritičen ali pa imeti drugačen pogled na to. Francozi so v nekem obdobju svoje zgodovine to znali narediti s tisto zamrznitvijo članstva ali kaj je že bilo. Mislim, da bi lahko neka trezna država znala izkoristiti neke situacije ali pa neke svoje interese za to, da jih obvaruje oziroma da potegne boljše poteze iz tega. Kar se tiče široke razprave, danes smo imeli možnost široke razprave. Mislim, da so bile prijavljene 4 ure 15 minut. Lahko bi jih bilo še več. Šlo je za široko razpravo o neki zelo preprosti politični odločitvi, in to je bila odločitev o tem, ali bomo kot Državni zbor prevzeli nekaj pristojnosti nase oziroma nekaj več teže in dajali soglasja Vladi pri tem, ko napotuje vojake. Nihče ni govoril, da se bo zdaj Državni zbor kar tako sestal na kakšni izredni seji in pošiljal vojake po svetu, kot mu zapaše, po svoji volji, ampak, še enkrat, na podlagi nekega gradiva, ki, kot je zdaj v zaključku povedal minister, bi ga taktično preučili, pripravili smernice, ocenili, na katere misije se splača iti in bi potem samo to potrdil Državni zbor. In tu ne vidim, kako bi jemali kakršnokoli strokovno moč ali pa strokovno vsebino takšnim odločitvam. Ne vem, kako bi na tak način jemali pristojnosti Vladi, dali bi samo neko dodatno varovalko ali neko dodatno potrditev. Mislim, da je Državni zbor tisti, ki ima največjo legitimnost, kar se tiče demokratičnih odločitev. To je ta vidik, ki smo ga želeli izpostaviti. Razprava je bila, ali je bila dovolj široka ali ne, ne upam oceniti, gotovo pa je pokazala, da so določeni razlogi, recimo to, da je bila izglasovana javna predstavitev mnenj o resoluciji, dovolj, da se neka druga zaveza, se pravi, tista, ki je zapisana v koalicijski pogodbi, ki jo je sklenila ta vlada, da se ponagaja nazaj in zavrne ideja, ki je po našem mnenju dobra, prinaša Državnemu zboru in poslancem več pristojnosti in lahko ubrani tisto, kar je v korist državljank in državljanov.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 9. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 17. uri in 35 minut. Hvala lepa. (Seja je bila prekinjena ob 17.05 in se je nadaljevala ob 17.35)
Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden pridemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 3., 5., 6., 7., 9., 11., 18., 16. in 1. točka dnevnega reda. S tem spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno (ZPDZC-1A), skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 82, proti nihče. [[Za je glasovalo 82.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o voznikih (ZVoz-1B) v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti nihče. [[Za je glasovalo 81.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Energetskega zakona (EZ-1B) v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. junija 2019. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, SAB in DeSUS k 12. členu. Želite spregovoriti v imenu poslanske skupine? Izvolite.
Hvala za besedo. Ta amandma k Energetskemu zakonu, ki so ga vložile koalicijske poslanske skupine, izničuje amandma Levice, ki je bil na odboru sprejet. Za kaj gre? Gre za tako imenovano primarno regulacijo. Primarna regulacija je precej tehnična stvar v energetiki, to je regulacija, ki jo morajo zagotavljati predvsem hidroelektrarne, deloma tudi termoelektrarne, se pravi TEŠ, in je trenutno neplačljiva. Se pravi, da se ne odraža na položnicah uporabnikov. Z amandmajem, če bo sprejet, se bo primarna regulacija po več kot dveh letih diskusije naredila plačljiva, kar pomeni, da se bo strošek te regulacije obesil na končne uporabnike. Strošek ni znan, direktor Elesa gospod Mrvar je najprej govoril o milijonu in pol, zdaj govori o dveh milijonih in pol. Skratka ne vemo. Dejstvo pa je, da bo preko Holdinga Slovenskih elektrarn verjetno večji delež tega denarja, glede na to da hidroelektrarne ustvarjajo dobiček, termoelektrarna TEŠ pa minus, prišel v bistvu za pokrivanje luknje v TEŠ 6. V Levici glasovali proti. Na to stvar v bistvu opozarjamo že od leta 2017, ko je energetski zakon prišel prvič v obravnavo. Takrat je tudi zaradi te stvari padel. Potem se je naredil nov zakon, v katerem ni bilo plačljive primarne regulacije, ampak zaradi konca mandata ni prišel v obravnavo. V novem mandatu pa se je primarna regulacija spet znašla v njem. Mi bomo tukaj glasovali proti. Glede na to, kakšna bo odločitev glede tega amandmaja, pa vežemo tudi našo odločitev o končni podpori Energetskemu zakonu, ki vendarle ima nekaj pozitivnih rešitev. Med drugim eno, za katero smo si prizadevali v Levici, to je za tako imenovani net metering, kar pomeni, da se bodo omogočile energetske zadruge, omogočilo se bo ljudem, da bodo vlagali v skupnostne sončne elektrarne in podobno in na ta način spodbujali participacijo državljank in državljanov pri investicijah v obnovljive vire energije. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Mag. Andrej Rajh v imenu poslanske skupine, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Moje mnenje je prav nasprotno. Primarna regulacija je sistemska storitev, ki jo danes brezplačno za potrebe sistemskega operaterja opravljajo hidroelektrarne in ne TEŠ. Gre za to, da proizvajalci, ki imajo s tem stroške, dobijo za stroške, ki jih imajo z delom in z menjavo opreme, ustrezno plačilo. Ta primarna regulacija je potrebna tudi zato, da se lahko poveča v našem sistemu delež obnovljivih virov energije in zato so potrebne tudi določene investicije in stroški, ki jih imajo ti proizvajalci električne energije. Naj to jasno ponazorim. To je približno tako, ko ste v avtošoli in morate hipno speljevati in bremzati. Vsi poznamo vonj sklopke ali pa zavore. Taka škoda nastaja zaradi vse večjega deleža nestanovitnih virov energije v energetskem sistemu in tudi pri teh proizvajalcih energije. In prav je, da proizvajalci, ki imajo s tem stroške, dobijo za to ustrezno plačilo. To se ne bo prevalilo na potrošnika, ampak bo sistemski operater moral to plačati proizvajalcu, ki to zagotavlja. Jaz še enkrat poudarjam, da bo Poslanska skupina SAB ta amandma podprla. Hvala lepa.
Hvala. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, začenjamo z glasovanjem o amandmaju k 12. členu poslanskih skupin LMŠ, SD, SMS, SAB in DeSUS. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 51, proti 16. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Sedaj prehajamo k naslednjemu amandmaju, in sicer odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 30. členu. Gospod Luka Mesec, mnenje poslanske skupine. Izvolite.
Hvala za besedo. Bom na kratko razložil, za kaj gre. Ta amandma smo vložili mi drugič. Prvič smo ga vložili na odboru. Zadeva pa tako imenovana potrdila o izvoru. To je mehanizem, ki je bil v energetiki uveden za spodbujanje obnovljivih virov energije. Proizvajalci obnovljivih virov energije so lahko izdali potrdila o izvoru, distributerjem pa je bilo s tem omogočeno, da recimo ob navadnih paketih električne energije, kjer je recimo tretjina termo energije, tretjina jedrske, nekaj hidro in nekaj obnovljivih virov, bi se lahko po tej regulaciji ljudje odločali za zelene pakete. Lahko bi plačali nekaj več, pa bi dobili elektriko samo iz obnovljivih virov energije. Na ta način se je skušalo spodbujati investicije ali pa pridobivanje dodatnih sredstev za obnovljive vire energije. To pri nas ni zaživelo. Še zlasti pa ne bo zaživelo, če bo naš amandma zavrnjen, ker zdaj elektrodistributerji predlagajo, da se ta potrdila ne bi več vezala samo na obnovljive vire energije, ampak na vse. Omogočen bi bil branding domače, slovenske energije, kjer bi v paketu bil normalno paket, ki bi zadeval tudi TEŠ. Tako da mi v tem ne vidimo nobenega smisla oziroma gre za razvodenitev prvotnega namena te politike. Zato smo vložili amandma, ki to določbo o razvodenitvi briše in ostajamo pri tem, naj se na ta način spodbuja zgolj in izključno obnovljive vire energije. Amandma bomo seveda podprli.
Hvala. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k 30. členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 51. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo zaključili odločanje o amandmajih in drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona in ker je predstavnik Vlade kot predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več ko tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 9. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 9.]] Sklep je sprejet. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 12. členu dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje? Ugotavljam, da ne. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora, v drugi obravnavi predlog zakona neusklajen. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Besedo imate gospod Jožef Horvat v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Sporočam, da bo poslanska skupina Nove Slovenije glasovala proti predlogu Energetskega zakona. Pred nekaj minutami s sprejetim amandmajem koalicije, to se pravi v LMŠ, SD, SMC, SAB in Desus, k 12. členu ste dejansko odločili, da bodo položnice odslej naprej za električno energije višje. Mi tega ne podpiramo. Zakaj si na eni strani v Evropi prizadevamo za energetsko unijo? Zato, da bi imeli porabniki, torej gospodinjstva, industrija čim cenejšo električno energijo. Tega preprosto ne razumemo in sumimo, da bo ta javni denar, ki se bo stekel iz gospodinjskih proračunov, na nek način tudi socializiral permanentno zgubo Termoelektrarne Šoštanj. Zato in zaradi drugih razlogov smo in bomo glasovali proti.
Hvala, gospod poslanec. S tem prehajamo na odločanje o predlogu zakona. V imenu poslanske skupine ima besedo mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz se z navedbami kolega Horvata ne strinjam.
Ni razprave, lahko samo obrazložite svoj glas. Prosim vas lepo.
V Poslanski skupini SAB bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Energetskega zakona, druga obravnava, podprli. Gre za zakon, ki bo omogočal, da bi podjetja, ki danes sistemsko storitev izvajajo in niso po zakonu nosilci sistemske storitve, to storitev dobila plačano. Hkrati pa bodo lahko to storitev ponujali tudi na trgu. Gre za zadevo, da bodo lahko naša podjetja to storitev prodajala v Avstrijo, Italijo, Madžarsko in na tak način tudi zmanjševala določena ekonomska tveganja, ki jih vidijo. Ta strošek se ne bo prenesel na stroške potrošnika. To storitev je v Sloveniji je dolžan po zakonu zagotavljati sistemski operater, danes si jo pa brezplačno zagotavljajo proizvajalci.
Hvala. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, sedaj bomo glasovali. Glasujemo Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 17. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Vlada predlaga zboru, da na podlagi drugega odstavka 153. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Energetskega zakona. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 4. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvi Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obveščam vas, da bo sklep sprejet, če bosta v skladu s četrtim odstavkom, 3.a člena Ustave Republike Slovenije glasovali vsaj dve tretjini navzočih poslank in poslancev. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 52. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo z 11. točko dnevnega reda, to je prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obveščam vas, da bo sklep sprejet, če bosta zanj v skladu s 124. členom Ustave Republike Slovenije glasovali vsaj dve tretjini navzočih poslank in poslancev. Dr. Matej Tašner Vatovec, v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala, predsednik. Z zakonom predlagamo neko zelo preprosto reč, in sicer da bi o napotitvah slovenskih vojakov na misije v tujino odločal Državni zbor. Trenutno namreč menimo, da so postopki za zaprtimi vrati Vlade nedemokratični, netransparentni in ne omogočajo tega, da bi bila javnost seznanjena s tem, kakšni so ti načrti, kam bodo naši vojakinje, vojaki morali oditi. Videli smo že nekajkrat v tej naši kratki zgodovini, da je Vlada sprejela kakšno napačno odločitev. Začenši recimo z sodelovanjem v vojni v Iraku in tako dalje. Imamo vse vzvode, ki bi jih morali vzeti v naše roke. Se pravi, tako na podlagi tistega, kar je zapisano v Ustavi, kar je osnovna naloga vojske, kakšna je obrambna funkcija vojske, bi moral Državni zbor imeti besedo pri tem, ali pošiljamo naše vojake na misijo v tujino, ki nimajo mirovnih teženj, ki niso namenjene temu, da bi obvarovali mir, ampak so pogosto ali prepogosto misije, ki predvsem služijo interesom določenih držav predvsem Nato pakta. Ne vidimo nobene težave v tem, da bi Državni zbor o tem odločal, da bi zelo jasno tudi lahko poslanke in poslanci pretehtali, ali obstajajo kakršnikoli razlogi, da bodo naši vojaki udeleženi v takšnih misijah. Menimo, da bi to prispevalo, če ne drugo, vsaj k javni razpravi o teh vprašanjih, o bolj transparentnem in vidnem postopku, ki bi bil javnosti dostopen. Poslanke in poslanci smo zaenkrat edini, ki smo neposredno voljeni na volitvah in lahko takšne odločitve sprejemamo. Vlada pač te legitimnosti nima oziroma je ne bi smela imeti, ker gre za ključno vprašanje. V naši poslanski skupini bomo vsekakor ta sklep podprli in pričakujemo, da ga bodo podprle skladno z zavezo v koalicijski pogodbi tudi stranke koalicije. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Ali želi kdo spregovoriti še v imenu poslanske skupine? Ne. Potem ima besedo kot poslanec gospod Kordiš. Izvolite.
Hvala. V Levici bomo podprli ta zakon, ki smo ga predlagali, in tudi sam ga bom podprl. Moj argument gre pa v naslednji smeri. Državljanke in državljani, ki spremljajo politiko, običajno naletijo na dnevnopolitična razhajanja med posameznimi strankami. Ampak ta dnevnopolitična razhajanja so taka, da pogosto skrijejo, da med praktično vsemi strankami vlada idejnopolitični konsenz, v katero smer se mora ta država premikati. Denimo na področju razvoja. Celoten političen razred stavi na to, da se naša država spremeni v globalnega podizvajalca za ceno socialnega, okoljskega in plačnega dampinga. Ampak nikjer ni idejnopolitični konsenz vseh političnih strank tu notri tako zelo jasen, kot je pri zunanji politiki in pri vprašanju zveze Nato. Eno izmed orodij, kako se ta konsenz z Nato paktom lahko skriva pri nas, je tudi režim napotovanja pripadnikov in pripadnic Slovenske vojske v tujino. Orodje tega napotovanja ima namreč v rokah slovenska vlada. Za zaprtimi vrati o tem odloča. Kot je bilo na primeru Latvije razvidno, smo o tem izvedeli šele prek kamere skozi nagovor takratnega predsednika vlade neposredno z vrha Nato pakta in šele naknadno je pravzaprav Vlada popolnoma formalistično odločala o napotitvi pripadnikov in pripadnic Slovenske vojske v Latvijo. Skratka, nobene javne razprave, režim odločanja pa omogoča praktično vsem političnim strankam, ki sestavljajo politični razred, da družno izvajajo interes zveze Nato, to pa skrivajo potem med dnevnopolitična nesoglasja. V Levici smo za to, da se pristojnost napotovanja prenese na Državni zbor in da mi kot izvoljeni predstavniki prevzamemo [[izklop mikrofona]]
Hvala. Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Kot ustavni patriot izhajam iz Ustave, ker nam druga alineja 124. člena to veleva, bi morale že neke prejšnje sestave Državnega zbora to urediti. 17 članic EU ima to urejeno na ta način zelo raznolikega političnega spektra glede sestave parlamentov, glede sestave koalicij in vlad. Zakaj? Ravno iz tega razloga, da so te odločitve še bolj pretehtane, če hočete v ljudskem jeziku, da potem nekdo ne bo mogel poslankam in poslancem očitati, da so nekoga poslali v smrt. Ministri so bolj potrošna roba, strokovnjaki se nekam skrijejo, poslanke in poslanci pa težje. In ravno zaradi tega je to tako urejeno. Dobil sem kar nekaj esemesov med to razpravo, ki so šli nekako v tej smeri – a če bi pa o lastnih otrocih odločali, ali jih boste napotili ali ne, bi tako lahkotno besedičili? Hvala.
Hvala. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 73. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 73.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SOCIALNI VARNOSTI MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO KOREJO IN UPRAVNEGA DOGOVORA ZA IZVAJANJE SPORAZUMA O SOCIALNI VARNOSTI MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN REPUBLIKO KOREJO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval tudi Odbor za zunanjo politiko, ki nam je pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Matično delovno telo v okviru druge obravnave k predlogu zakona ni sprejelo nobenega amandmaja. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti 1. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA – MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Na začetku prehajamo na Potrditev izvolitve poslank in poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament. Zbor bo pod to točko obravnaval predlog sklepa, ki ga je zboru predložila Mandatno-volilna komisija, potem ko je obravnavala zapisnik Državne volilne komisije o ugotovitvi izida volitev poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da na podlagi prvega odstavka 23. člena Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament, pete alineje prvega odstavka in drugega odstavka 9. člena Zakona o poslancih v zvezi z 2. členom Zakona o volitvah poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme naslednji sklep: Potrdi se izvolitev naslednjih poslank in poslancev iz Republike Slovenije v evropski parlament: prvi, Franc Bogovič, rojen 2. 2. 1963, stanujoč Koprivnica 39 A, Krško; lista kandidatov: Slovenska demokratska stranka, SDS in SLS, Slovenska ljudska stranka; drugi, dr. Milan Brglez, rojen 1. 9. 1967, stanujoč Stara cesta 96 F, Logatec, lista kandidatov: Socialni demokrati, SD; tretja, Tanja Fajon, rojena 9. 5. 1971, stanujoča Novo Polje Cesta VII 31, Ljubljana, lista kandidatov: Socialni demokrati, SD; četrti, Klemen Grošelj, rojen 8. 3. 1976, stanujoč Graška cesta 22 C, Litija, lista kandidatov: Lista Marjana Šarca; peta, Irena Joveva, rojena 26. 2. 1989, stanujoča Cesta Železarjev 17, Jesenice, lista kandidatov: Lista Marjana Šarca; šesta, Ljudmila Novak, rojena 1. 8. 1959, stanujoča Imenje 8, Moravče, lista kandidatov: Nova Slovenija – krščanski demokrati. sedma, Romana Tomc, rojena 2. 11. 1965, stanujoča Ob dolenjski železnici 144, Ljubljana, lista kandidatov: Slovenska demokratska stranka, SDS, in SLS, Slovenska ljudska stranka. osmi, dr. Milan Zver, rojen 25. 5. 1962, stanujoč Janežovski vrh 37, Desternik, lista kandidatov: Slovenska demokratska stranka, SDS in SLS, Slovenska ljudska stranka. Kot drugo. Ugotovi se, da funkcija poslanca v Evropskem parlamentu ni združljiva s funkcijo poslanca Državnega zbora, zato poslancu dr. Milanu Brglezu in poslanki gospe Ljudmili Novak z dnem potrditve mandata poslanca oziroma poslanke v Evropskem parlamentu preneha mandat poslanca oziroma poslanke Državnega zbora. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 83, proti nihče. [[Za je glasovalo 83.]] [[Proti nihče.]] S sklepom bom seznanil predsednika Evropskega parlamenta. Državno volilno komisijo bom zaprosil, da na podlagi 17. člena Zakona o volitvah v državni zbor obvesti Državni zbor, katera kandidata postaneta poslanca za preostanek mandata namesto poslanke in poslanca, ki jima je prenehal mandat. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Sodni svet je Državnemu zboru predložil Predlog za izvolitev mag. Aleksandre Cvikl v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani izvoli mag. Aleksandra Cvikl. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniški mesti okrajnih sodnic na Okrajnem sodišču na Ptuju. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predloga za izvolitev gospe Jane Bukovšek in gospe Amadeje Stare na sodniški funkciji na sodniški mesti okrajnih sodnic na Okrajnem sodišču na Ptuju. Predloga je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču na Ptuju izvoli gospa Jana Bukovšek. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 1. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču na Ptuju izvoli gospa Amadeja Stare. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 1. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predloga za izvolitev gospe Biserke Ozmec v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru izvoli gospa Biserka Ozmec. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje informacijske pooblaščenke. Predsednik Republike Slovenije gospod Pahor je 7. junija 2019 predlagal Državnemu zboru, da za informacijsko pooblaščenko imenuje gospo Mojco Prelesnik. Za dopolnilno obrazložitev predloga dejem besedo generalni sekretarki Urada predsednika Republike Slovenije gospe Nataši Kovač. Gospa Nataša Kovač, izvolite.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Predsednik Republike Slovenije v skladu z Zakonom o odločanju o kandidatkah oziroma kandidatih za informacijskega pooblaščenca ni dolžan objaviti javnega razpisa oziroma poziva. Kljub temu se je odločil za njegovo objavo, da s tem omogoči čim širšemu krogu posameznikov in organizacij kandidirati ali pa predlagati kandidata za informacijskega pooblaščenca. Urad predsednika republike je v roku prejel dve kandidaturi: kandidaturo gospoda Rajka Geriča in kandidaturo gospe Mojce Prelesnik. Gospod Rajko Gerič je od kandidature odstopil 19. maja letos. V pogovorih in posvetovanjih z vodji poslanskih skupin, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da kandidatka uživa potrebno podporo poslank in poslancev, se je predsednik republike odločil Državnemu zboru za informacijsko pooblaščenko predlagati gospo Mojco Prelesnik, univerzitetno diplomirano pravnico s pravosodnim izpitom, ki sicer opravlja funkcijo informacijske pooblaščenke v sedanjem iztekajočem mandatu. Javnost jo je lahko skozi dosedanje delo dodobra spoznala. Pa tudi kot avtorico strokovnih člankov in soavtorico knjig s področja dostopa do informacij javnega značaja, varstva zasebnosti in osebnih podatkov ter kot predavateljico na številnih strokovnih konferencah in izobraževanjih na omenjene teme. To je tudi sicer področje, s katerim se profesionalno in strokovno ukvarja vse od sodelovanja pri pisanju prvega zakona o dostopu do informacij javnega značaja na Ministrstvu za informacijsko družbo, kjer se je zaposlila v letu 2002. Svoje znanje in izkušnje, pridobljene v času zaposlitve na tem ministrstvu in tudi kot namestnica informacijske pooblaščenke, je nadgradila v praksi kot generalna sekretarka Državnega zbora Republike Slovenije predvsem z vpogledom v poslovanje kot predstojnica upravljavca številnih zbirk osebnih podatkov in zavezanca dostop do informacij javnega značaja. Ima potrebna znanja in izkušnje s področja zakonodajnega postopka, menedžerskega dela, vodstvene in organizacijske sposobnosti s področja dela javne uprave, vodenja in finančnega poslovanja. V iztekajočem mandatu informacijskega pooblaščenca je bil izjemen izziv sprejetje in začetek veljave ter uporabe splošne uredbe o varstvu podatkov, s katerim se je s sodelavkami in sodelavci Urada informacijskega pooblaščenca uspešno spopadla. V informacijskem pooblaščencu javnost prepozna visoko strokoven, učinkovit, odziven in proaktiven državni organ. Na javni predstavitvi v predsedniški palači je javnosti med drugim kandidatka podrobneje predstavila tudi svoj pogled na prednostne naloge informacijskega pooblaščenca v prihajajočem mandatu. Predsednik republike ocenjuje, da ima gospa Mojca Prelesnik potrebno visoko strokovno raven usposobljenosti in znanja za navedeno funkcijo, zato predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije, da jo ponovno imenuje za informacijsko pooblaščenko. Hvala lepa.
Hvala, gospa generalna sekretarka. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala mandatno volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za informacijsko pooblaščenko za dobo petih let imenuje gospa Mojca Prelesnik. Mandat začne teči s 17. 7. 2019. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev. Za je glasovalo 45, proti 6. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 6.]] Ugotavljamo, da imamo ponovno informacijsko pooblaščenko. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Predsednik Republike Slovenije gospod Borut Pahor je 10. junija 2019 predlagal Državnemu zboru, da za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije izvoli dr. Roka Čeferina. Za dopolnilno obrazložitev predlagam, da prevzame besedo generalna sekretarka gospa Nataša Kovač. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci! 27. septembra 2019 poteče mandat sodnici Ustavnega sodišča Republike Slovenije dr. Etelki Korpič Horvat. Na javni poziv predsednika republike za zbiranje predlogov možnih kandidatov za to funkcijo, smo v urad prejeli tri predloge kandidatur: kandidaturo doc. dr. Roka Čeferina, gospoda Marjana Lekšeta in dr. Janeza Pogorelca. Opravljeni so bili pogovori z vsemi tremi kandidati. Predsednik republike se je kot običajno posvetoval z vodji poslanskih skupin in ugotovil, da je mogoče za predlaganega kandidata pričakovati zadostno podporo za njegovo izvolitev. Na tej podlagi predsednik republike Državnemu zboru predlaga kot kandidata za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije doc. dr. Roka Čeferina, odvetnika, doktorja pravnih znanosti in docenta za področje novinarskih študij na Fakulteti za družbene vede Univerze v Ljubljani. Doc. dr. Roka Čeferina odlikuje izvrstno poznavanje sodne prakse, najvišjih sodnih instanc s področja varstva človekovih pravic, s katero se je seznanil tako pri svojem znanstvenoraziskovalnem delu na področju pravne teorije kot s praktičnimi izkušnjami v skoraj tridesetletnem predanem opravljanju odvetniškega poklica. Odvetniška zbornica Slovenije mu je leta 2012 podelila naziv specialist za civilno in medijsko pravo. Doc. dr. Roka Čeferina je kot kandidata za ustavnega sodnika predlagal upravni odbor Odvetniške zbornice Slovenije, njegovo kandidaturo pa je podprla tudi Zveza društev pravnikov Slovenije. Pri tem predlagatelji posebej poudarjajo njegovo izvrstno pravno znanje in pretanjen občutek za pravo in pravičnost. Dr. Rok Čeferin s prispevki sodeluje na različnih konferencah slovenskih fakultet in strokovnih združenj večinoma s področja civilnega prava, prava in varstva človekovih pravic ter svobode izražanja, ki je bila tudi tema njegove doktorske disertacije. V slovenskih in tujih predvsem strokovnih publikacijah je objavil večje število člankov. njegova bibliografija obsega preko 50 enot. Je avtor znanstvene monografije Meje svobode tiska v sodni praksi Ustavnega sodišča Republike Slovenije in Evropskega sodišča za človekove pravice. To je edino, doslej v Sloveniji objavljeno, delo, ki celovito obravnava sodno prakso navedenih sodišč s področja varstva svobode tiska. Svoja stališča o aktualnih družbenih dogodkih je večkrat objavil v dnevnih časopisih in drugih medijih, saj meni, da lahko pravniki pomembno prispevajo h krepitvi pravne države in varstva človekovih pravic tudi s tem, da o dogajanju v družbi zavzamejo pošteno in objektivno stališče. Svoje poglede na nekatera aktualna vprašanja je podrobneje predstavil tudi na javni predstavitvi v predsedniški palači in odgovoril tudi na vsa zastavljena vprašanja. Doc. dr. Rok Čeferin uživa ugled cenjenega pravnega strokovnjaka z visoko stopnjo osebne integritete. Izpolnjuje visoke strokovne kriterije, ima ustrezne izkušnje in znanje za uspešno opravljanje predlagane funkcije. Predsednik republike zato predlaga Državnemu zboru, da doc. dr. Roka Čeferina imenuje za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala, gospa generalna sekretarka. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Sedaj sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi imate besedo gospod Igor Zorčič, Poslanska skupina Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana generalna sekretarka Urada predsednika republike, kolegice, kolegi! Na tokratni javni poziv predsednika republike za izvolitev ustavnega sodnika so se prijavili trije kandidati. V Poslanski skupini SMC smo podrobno preučili prejete pisne prijave, ki so jih kandidati posredovali predsedniku republike, z dvema kandidatoma pa smo imeli priložnost opraviti tudi ustni razgovor. Tudi pred tokratno izbiro nas vodi premislek o izobrazbi in izkušnjah prijavljenih kandidatov, s katerimi lahko izvoljeni kandidat pomembno prispeva h kakovosti in učinkovitosti dela Ustavnega sodišča. Poleg strokovnosti, ki je nobenemu ne moremo oporekati, se je predsednik republike po pogovorih z vodji poslanskih skupin odločil za kandidata s praktičnimi odvetniškimi izkušnjami z delom na sodišču. Slednje je sprožilo nekaj polemik, kaj izvolitev takšnega kandidata pomeni z vidika odločanja ustavnih sodnikov v konkretnih primerih. V medijih smo tako lahko brali predvsem o vplivu odvetniške pisarne, iz katere današnji kandidat prihaja, vendar v Poslanski skupini SMC ocenjujemo, da takšna vprašanja sicer niso nepomembna in so ob tako pomembnih odločanjih relevantna, dejstvo pa je, da obstajajo mehanizmi, ki zagotavljajo nepristranskost odločanja, zato lahko takšne delovne izkušnje kandidata pomembno prispevajo h kakovosti dela Ustavnega sodišča. V Poslanski skupini SMC ocenjujemo, da sta neodvisnost in strokovnost ustavnih sodnikov ključni za zagotavljanje poštenega sojenja in izvrševanja ustavnega varstva človekovih pravic. Poleg te pomembne funkcije, ki jo kot branik človekovih pravic Ustavno sodišče ima, pa je treba pri njegovem delovanjem poudariti tudi njegovo vlogo kot usmerjevalca družbenega razvoja. Že v stališču naše poslanske skupine ob izvolitvi sodnice Ustavnega sodišča dr. Katje Šugman Stubbs novembra lani smo poudarili, da vsaka nova izvolitev prinese svež pogled na delovanje Ustavnega sodišča. In prav je tako. V Poslanski skupini SMC ocenjujemo, da kandidat za ustavnega sodnika, o katerem bomo danes odločali, ni zgolj pravni strokovnjak s 30-letno kariero v odvetniškem poklicu, ampak tudi oseba z občutkom za družbeno dinamiko. Kandidat dr. Rok Čeferin je v javni predstavitvi prejšnjo sredo v predsedniški palači opozoril na vprašanja sodobne družbe, ki bodo tudi v slovenskem prostoru terjala premislek. Če navedem najbolj aktualna vprašanja: zagotavljanje varnosti in javnega interesa v odnosu do meje, pravice do zasebnosti, vprašanje relacije med svobodo govora in sovražnim govorom ter vprašanje evtanazije. S kandidatom delimo pogled, da se mora pravo prilagajati družbenih spremembam, če naj tudi še v prihodnje uspešno rešuje družbene probleme. Na podlagi navedenega ob nespornih referencah in dolgoletnih izkušnjah bomo v Poslanski skupini SMC dr. Roka Čerina podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec za predstavitev stališča poslanske skupine. Bom malo počakal, da bo možno nadaljevati. Gospa Maša Kociper, dobili ste besedo v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Med številnimi kadrovskimi postopki in imenovanji, ki jih opravlja ta cenjeni zbor, je eno najpomembnejših gotovo imenovanje vsakokratnega ustavnega sodnika. Kakšne odločitve sprejme Ustavno sodišče in kakšne posledice imajo odločitve tega sodišča za državo in za njene državljane, samo imeli priliko videti že v preteklosti in bomo imeli zagotovo možnost videti tudi v prihodnje. Zato takšno imenovanje od nas terja še poseben premislek in preudarnost. Živimo namreč v svetu, ko so pravice, tudi nekatere čisto temeljne, ki bi morale biti povsem samoumevne, prepogosto ponovno ogrožene ali celo zanikane. Zato je nujno in ključno, da jih ščiti in varuje učinkovito in močno ustavno sodstvo tudi v Republiki Sloveniji. Slednje je možno samo ob ljudeh, ki zmorejo zagotavljati neodvisno in pravično sojenje, odlikujeta pa jih tako strokovnost in podkovanost kot tudi izostren čut za pravičnost in človekove pravice. To je posebej težavna in odgovorna naloga v časih, ko je zaupanje ljudi v pravno državo tudi zaradi stalnih diskreditacij s strani enega političnega pola močno načeto. Dr. Rok Čeferin je med drugim specialist za civilno in medijsko pravo. Poleg odvetniškega dela opravlja profesuro na ljubljanski Fakulteti za družbene vede. Velja za vrhunskega pravnega strokovnjaka, njegovo kariero je zaznamovalo uspešno odvetniško delo, ki ga odlikujejo tudi številne medijsko odmevne zadeve. Prav njegova specializacija za medijsko pravo se nam je zdela v Stranki Alenke Bratušek še posebej pomembna. Dandanes se je pristransko in zavajajoče, velikokrat tudi sovražno komuniciranje razširilo onkraj meja razumnega in sprejemljivega, tudi v nekaterih medijih. Na sovražni govor se je v naši družbi končno začelo glasneje opozarjati in gotovo bodo prihodnji časi tisti, ki bodo na tem področju morali prinesti večje premike. Tudi dr. Čeferin je v javnosti večkrat povedal, da si tožilstvo člen Kazenskega zakonika, ki govori o spodbujanju sovraštva, nasilja in nestrpnosti, razlaga preveč restriktivno, mnogokrat v prid storilcem tovrstnih kaznivih dejanj, posledično pa je pregon teh kaznivih dejanj kot tudi zatiranje sovražnega govora neučinkovito. V Stranki Alenke Bratušek in tudi naši poslanski skupini mu pri tem pritrjujemo. Kot smo preudarili že prejšnji teden na seji Odbora za pravosodje, sovražni govor vse bolj prodira v vse pore naše družbe. In kot je znano, pred vsakim nasiljem je bila najprej beseda. Zato je treba odločno odgovoriti na sovražni govor in ne samo nerazumno braniti svobodo izražanja, ampak, kot to zahtevajo takšne presoje, tehtati obe pravici in zagotavljati primerno ravnovesje, ki bo varovalo tako izražanje kot tudi pravice posameznika do osebnega dostojanstva, enakopravnosti, varnosti ter še posebej pravice ogroženih in deprivilegiranih skupin. Ob koncu ne gre zanemariti tudi dejstva, da dr. Čeferina glede na njegovo delovanje ni mogoče uvrstiti v katero od političnih opcij. Vsaj nam se zdi tako. Vidno se je v javnosti opredelil le kot pravnik, v njegovih stališčih pa ni bilo zaznati ideoloških ali političnih podtonov. V Poslanski skupini SAB takšno apolitičnost in s tem povezano nepristranskost ocenjujemo kot posebej pomembno in nujno za dobrega ustavnega sodnika. V poslanski skupini smo tudi večkrat poudarili, da si želimo kandidata, ki bo osebnostno močan in bo imel ustrezno integriteto. Pri tem je pa treba vsakič znova poudariti, da si moramo h kvalitetnemu izboru kandidatov za ustavne sodnike prizadevati tudi mi v Državnem zboru, in sicer tako, da prenehamo z diskreditacijami, ki jih v tej hiši prepogosto slišimo in ki dobre kandidate odvračajo od kandidatur za najpomembnejša mesta. Glede na vse povedano, bomo kandidaturo dr. Roka Čeferina v Poslanski skupini SAB soglasno podprli.
Hvala, gospa poslanka. Sedaj imate besedo gospod Franc Jurša, Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala. Lep pozdrav vsem! Ustavno sodišče je najvišji sodni organ, ki varuje človekove pravice in temeljne svoboščine in skrbi za varovanje ustavnosti in zakonitosti, institucija, ki uživa velik ugled in spoštovanje. Pričakovanja, da bodo tudi predstavniki tega najvišjega sodnega organa upravičili njegov ugled in sami predstavljali zgled uresničevanja največjih moralnih in etičnih vrednot, so umestna. Položaj ustavnega sodnika zahteva visoko strokovno usposobljenost in visoko kredibilnost. S tem zavedanjem smo danes v vlogi odločevalca, ki bo opredelil svoje zaupanje v kandidata, ki bo verodostojno, nepristransko opravljal naloge ustavnega sodnika, ne glede na lastna prepričanja in vrednote. Tokrat so se za to pomembno funkcijo prijavili trije kandidati, ki so dobili priložnost, da se predstavijo v naši poslanski skupini. Predsednik republike je med tremi prejetimi predlogi za ustavnega sodnika izbral doc. dr. Roka Čeferina, odvetnika s 30-letnimi izkušnjami. Njegove izkušnje se vpenjajo v vprašanja, s katerimi se ukvarja Ustavno sodišče Republike Slovenije, in o njih tudi razsoja. V svojem preteklem poklicnem udejstvovanju se je namreč še posebej pozorno ukvarjal s svobodo izražanja, ki je dandanes zopet predmet raznovrstnih razpravljanj in nasprotujočih si mnenj. V naši poslanski skupini ne dvomimo v njegovo strokovnost. S tega zornega kota je odličen kandidat. Kot edini pomislek se pojavlja primernost njegovega položaja z vidika zastopanosti dveh pravnikov, odvetnikov iz iste odvetniške družbe. Poslanci Desus smo si izoblikovali lastna mnenja o posameznem kandidatu. Ta pa nas bodo tudi vodila pri današnjem odločanju.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Anja Bah Žibert, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, mikrofon je vaš.
Spoštovani! Danes torej odločamo o predlogu predsednika države, ki je Državnemu zboru v izvolitev za mandat ustavnega sodnika predlagal dr. Roka Čeferina. Po našem mnenju mora biti kandidat za ustavnega sodnika oseba, ki s svojim javnim in strokovnim delovanjem nesporno predstavlja izbiro, ki ne vzbuja nikakršnega dvoma v neodvisno in nepristransko odločanje na vseh področjih delovanja Ustavnega sodišča. Dr. Rok Čeferin pa je s svojimi preteklimi izjavami pokazal, da lahko s svojim delom na Ustavnem sodišču, kjer bi moral biti podrejen samo ustavi, ogrozi temelj demokratične ustavne ureditve, in sicer z reinterpretacijo 39. člena Ustave, ki kot človekovo svoboščino določa svobodo izražanja misli, govora in javnega nastopanja posameznikov ter širjenja vesti in mnenj skozi medije. Dr. Rok Čeferin je pred kratkim na javni televiziji izjavil, da pozdravlja nastop predsednika Vlade Marjana Šarca, ki je javno pozval gospodarske družbe v državni lasti, naj oglašujejo le v izbranih medijih, saj naj bi drugi mediji objavljali prispevke, za katere je on sam presodil, da so sovražni govor. S tem se je Marjan Šarec postavil v vlogo sodišča, ki je sicer edino pristojno odločati o sovražnem govoru. Povsem jasno je bilo, da se ta poziv nanaša zgolj na medije, ki niso sinhronizirani z aktualno vladno politiko. Dr. Rok Čeferin se je s takšnim nedopustnim stališčem politične stigmatizacije predsednika Vlade absolutno strinjal in s tem nevarno posegel v eno najdragocenejših človekovih pravic, brez katere si ni mogoče zamisliti demokratičnih procesov. Vsakršen poseg države v svobodo izražanja, pa čeprav pod krinko tako imenovane strokovnosti, praviloma rezultira v oblasti, ki ima prvine fašizma, nacizma in komunizma, kar je v Sloveniji še posebej nevarno, saj marsikdo še danes ni sposoben obsoditi totalitarizma, pod katerim smo Slovenci živeli skoraj pol stoletja, ki je grobo kršil svobodo izražanja posameznikov, preko državnih vzvodov nadzoroval medije in ljudem odrekal pravico do objektivnega informiranja. Oznaka, ki se je nekoč uporabljala za notranji protidržavni element, se danes uporablja za sovražni govor. Takšna praksa po našem mnenju pomeni odstop od učinkovitega pregona zoper pravi sovražni govor, saj nakazuje na to, da se bo sovražni govor izrabljal kot etiketa za pritisk na tiste medije in posameznike, ki kritizirajo družbena dogajanja, ne pa zoper tiste, ki sovražni govor dejansko izvajajo in ščuvajo k nasilju zoper drugače misleče, na primer naj spomnim: transparenti na seji Programskega sveta RTV Slovenija, kjer so bili jasno vidni pozivi k smrti pripadnikom opozicijske stranke. Zelo nenavadno in diametralno nasprotujoče od zgoraj navedene oportunistične podpore predsedniku Vlade pa je bilo mnenje dr. Roka Čeferina v primeru sodbe SDS proti časniku Delo zaradi lažnih člankov glede poslov v zadevi Patria, kjer je zavzel stališče, da sme novinar v takšnem primeru v svojem prispevku zavzeti bolj provokativna stališča, tudi če za svoje trditve nima dovolj trdne podlage, in nadaljeval, da sodišče takega ravnanja ne sme sankcionirati, tudi če novinar morda pretirava ali če ne navede dovolj trdne podlage za svoje trditve. Rok Čeferin je sodeloval tudi pri pripravi nove medijske zakonodaje, ki bo po napovedih političnih strank koalicije posegla v svobodo širjenja vesti, seveda pod pretvezo boja proti sovražnemu govoru. Na predstavitvi svoje kandidature je dr. Rok Čeferin sicer povedal, da je posamezne medije, ki niso pod okriljem Vlade, res označil za tovarne laži, a da je to storil pod vplivom jeze in uporabil izraz, ki ga morda ne bi smel. Upravičeno se lahko vprašamo, ali ga bosta vpliv jeze in nestrokovnost vodila tudi pri odločanju na funkciji ustavnega sodnika, kar je danes seveda drugo vprašanje. Ostaja pa dejstvo, da svojih spornih izjav ni nikoli priklical, niti jih ni obžaloval vse do takrat, ko je bil predlagan za ustavnega sodnika. Zaradi vsega navedenega dr. Roka Čeferina v Slovenski demokratski stranki ne moremo podpreti za ustavnega sodnika.
Spoštovana poslanka, hvala za predstavitev stališča. Gospod Matjaž Han, kot zadnji v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov, izvolite.
Hvala lepa spoštovani predsednik, generalna sekretarka! Kandidat za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije dr. Rok Čeferin velja za uglednega pravnega strokovnjaka na področju civilnega in medijskega prava, ki je v svoji dolgoletni odvetniški karieri pridobil veliko teoretičnega znanja ter zlasti praktičnih izkušenj z reševanjem različnih pravnih vprašanj. Je tudi predavatelj na Fakulteti za družbene vede, kjer študente poučuje o mejah svobode novinarskega poročanja pri predmetu novinarstvo, etika in profesionalnost. Z objavami strokovnih člankov je dr. Rok Čeferin aktiven na akademskem področju, prav tako pa sodeluje s svojimi strokovnimi prispevki na različnih posvetih ter konferencah, ki potekajo pod okrilji fakultet in strokovnih združenj. Je tudi član strokovne komisije, ki jo je imenoval minister za kulturo za pripravo sprememb in dopolnitev Zakona o medijih. Socialni demokrati bomo kandidata za ustavnega sodnika Republike Slovenije dr. Roka Čeferina podprli. Ocenjujemo, da se bo tudi Ustavno sodišče v bodoče zagotovo v veliki meri soočalo z vprašanji zaščite človekovih pravic in slovenske družbe na sploh, če upoštevamo aktualna pereča vprašanja, povezana zlasti z razraščanjem pojava oblik sovražnega govora ter tudi nekaterih lažnih novic, pri reševanju katerih bo kandidat na podlagi svojih referenc lahko dal pomemben pozitiven doprinos. Iz vsega tega navedenega bomo Roka Čeferina podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča poslanske skupine. S tem ugotavljam, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, da smo predstavitev stališč poslanskih skupin zaključili. Ugotavljam, da prijavljenih k razpravi ni. Glasovanje o predlogu predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča bomo opravili skupaj z glasovanjem o predlogu za imenovanje članov Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev, in sicer takoj po opravljeni razpravi o tem predlogu. S tem prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje članov Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Vlada je 30. maja Državnemu zboru predlagala, da za člane sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev imenuje mag. Primoža Pinozo, dr. Dragana Kesiča, mag. Gorazda Čibeja in mag. Mojco Majič. Besedo dajem predstavniku Vlade, državnemu sekretarju gospodu Metodu Dragonji. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Sedanjim članov sveta agencije, razen direktorju kot predsedniku sveta agencije, poteče mandat 14. julija letos, o čemer je Vlada obvestila Državni zbor v mesecu marcu. Potem je Vlada začela izvajati nadaljnje zakonske obveznosti, potrebne za imenovanje članov sveta agencije, in sicer je objavila javni poziv za zbiranje predlogov možnih kandidatov v Uradnem listu ter izvedla izbor predlaganih kandidatov, ki jih je Vlada potrdila in posredovala v potrditev Državnemu zboru. Zakon o trgu finančnih instrumentov določa, da sta organa Agencije za trg vrednostnih papirjev direktor in svet agencije. Svet sestavlja 5 članov, od katerih je direktor agencije po funkciji tudi predsednik sveta agencije. Po roku izteka javnega poziva je na ministrstvu bila imenovana neodvisna komisija za izbor kandidatov za člane sveta agencije, ki je oblikovala merila za oceno in izbor kandidatov. Pri tem je komisija menila, da je najbolj uporabiti kombinacijo sledečih kriterijev: upoštevati prepletenost sveta agencije z drugimi regulatorji, predvsem s predstavniki Agencije za zavarovalni nadzor in Agencije za nadzor nad revidiranjem, saj nadzorni organi medsebojno sodelujejo tudi v konkretnih nadzornih postopkih. Glede na kompleksnost in naravo nalog sveta agencije je smiselno, da je svet sestavljen tako iz zunanjih strokovnjakov kot vsaj enega zaposlenega v agenciji. Smiselno je tudi, da se pritegnejo v članstvo tudi zunanji strokovnjaki, neobremenjeni z notranjimi aktivnostmi agencije. Za delovanje sveta agencije je pomembno, da je svet sestavljen iz strokovnjakov, ki s poglobljenim strokovnim znanjem na specifičnih področjih lahko podajo neodvisen pogled na delovanje trga vrednostnih papirjev in na delovanje agencije. Na podlagi teh izhodišč je neodvisna komisija predlagala Vladi, da za mandatno obdobje šestih let svet agencije imenuje mag. Primoža Pinozo, dr. Dragana Kesiča, mag. Gorazda Čibeja in mag. Mojco Majič. Vlada meni, da bodo predlagani kandidati zagotovili neodvisno in strokovno delovanje agencije in prispevali k hitrejšemu razvoju kapitalskega trga v Sloveniji. Hkrati bodo kandidati ustrezno podpirali in zagotavljali učinkovito delovanje kapitalskih trgov na ravni Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala, gospod državni sekretar. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na skupno izvedbo tajnega glasovanja o predlogu za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije ter k predlogu za imenovanje članov Sveta agencije za trg vrednostnih papirjev. V skladu s 163. členom Ustave Republike Slovenije ter prvim odstavkom 14. člena Zakona o ustavnem sodišču Državni zbor odloča o izvolitvi sodnika Ustavnega sodišča s tajnim glasovanjem. V skladu s sedmim odstavkom 477. člena Zakona o trgu finančnih inštrumentov Državni zbor prav tako odloča s tajnim glasovanjem tudi o imenovanju člana Sveta agencije za trg vrednostnih papirjev. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so gospod Franc Breznik, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke; gospa Andreja Zabret, Poslanska skupina Liste Marjana Šarca; gospa Janja Sluga, Poslanska skupina Stranke modernega centra, in gospod Blaž Pavlin, Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo takšnemu predlogu sestave komisije nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje o sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti 1. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. Spoštovani poslanke in poslanci, če potrebujete predčasni odmor, samo na glas povejte. Tudi kot proceduralni predlog je možno, če ne, pa nadaljujemo. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslankam in poslancem vročenih pet glasovnic, ena za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča in štiri za imenovanje članov agencije, in sicer tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na vsaki glasovnici obkroži beseda »za« ali beseda »proti«. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o ustavnem sodišču bo predlagani kandidat za sodnika Ustavnega sodišča izvoljen, če bo za glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. V skladu s sedmim odstavkom 477. člena Zakona o trgu finančnih inštrumentov bo prav tako vsak od predlaganih kandidatov za članico oziroma člana sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev izvoljen, če bo za glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjeno glasovnico dali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Preden preidemo na izvedbo tajnega glasovanja, opozarjam na določbo drugega odstavka 92. člena Poslovnika Državnega zbora, ki določa, da med tajnim glasovanjem v dvorano nimajo dostopa osebe, ki niso udeležene pri glasovanju. Zato pozivam vse predstavnike Vlade in strokovne sodelavce poslanskih skupin, da dvorano v tem času zapustijo. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanke in poslanca, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo začelo ob 19. uri, to je čez 15 minut, in bo trajalo do 19.20. Po končanem glasovanju prosim poslanke in poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 20. uri. (Seja je bila prekinjena ob 18.45 in se je nadaljevala ob 20. uri.)
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, nadaljujemo s prekinjeno sejo. Nadaljujemo s prekinjene 16. točko, in to s Predlogom za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Dovolite, da vam preberem zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za izvolitev dr. Roka Čeferina za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 18. junija 2019. Razdeljenih je bilo 82 glasovnic. Oddanih je bilo 82 glasovnic. Neveljavna je bila ena glasovnica. Veljavnih je bilo 81 glasovnic. Za je glasovalo 49 poslank in poslancev, proti je glasovalo 32. Na podlagi izida glasovanja je dr. Rok Čeferin z večino glasov vseh poslancev izvoljen za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije na mesto sodnice, ki ji poteče mandat 27. septembra 2019. Prosim izvoljenega sodnika dr. Roka Čeferina, da se nam pridruži. Izvoljenega sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije dr. Roka Čeferina prosim, da priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom sodil po ustaviin zakonu in po svoji vesti in si z vsemi svojimi močmi prizadeval za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Besedo dajem dr. Čeferinu, da nagovori Državni zbor. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, hvala za zaupanje. Z izvolitvijo ste mi izkazali veliko čast, hkrati pa ste mi naložili tudi veliko odgovornost. Vaše zaupanje bom poskusil upravičiti z doslednim zavzemanjem za varstvo ustave in človekovih pravic, ki so v njej zapisane. Želim vam veliko uspeha pri vašem delu. Hvala. / aplavz/
Dr. Roku Čeferinu se zahvaljujem za besede, hkrati mu čestitam in želim uspešno delo. Nadaljujemo s Predlogom za imenovanje članov Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Pred mano je sedaj nekaj zapisnikov, ki jih želim prebrati. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za imenovanje mag. Gorazda Čibeja za člana Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 18. junija 2019. Razdeljenih je bilo 82 glasovnic. Oddanih je bilo 82 glasovnic. Neveljavnih je bilo 24 glasovnic. Veljavnih je bilo 58 glasovnic. Za je glasovalo 46 poslank in poslancev, proti je glasovalo 12. Na podlagi izida glasovanja je mag. Gorazd Čibej z večino glasov vseh poslancev imenovan za člana Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Mandat začne teči s 15. julijem 2019. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za imenovanje dr. Dragana Kesiča za člana Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 18. junija 2019. Razdeljenih je bilo 82 glasovnic. Oddanih je bilo 82 glasovnic. Neveljavnih je bilo 24 glasovnic. Veljavnih je bilo 58. Za je glasovalo 46 poslank in poslancev, proti je glasovalo 12. Na podlagi izida glasovanja je dr. Dragan Kesič z večino glasov vseh poslancev imenovan za člana Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Mandat začne teči s 15. julijem 2019. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za imenovanje mag. Mojce Majič za članico Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 18. junija 2019. Razdeljenih je bilo 82 glasovnic, oddanih je bilo 82 glasovnic. Neveljavnih je bilo 24 glasovnic, veljavnih je bilo 58 glasovnic. Za je glasovalo 45 poslank in poslancev, proti je glasovalo 13. Kandidatka mag. Mojca Majič ni prejela večine glasov vseh poslancev, zato ni imenovana za članico Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za imenovanje mag. Primoža Pinoze za člana Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 18. junija 2019. Razdeljenih je bilo 82 glasovnic, oddanih je bilo 82 glasovnic. Neveljavnih je bilo 25 glasovnic, veljavnih je bilo 57 glasovnic. Za je glasovalo 45 poslank in poslancev, proti je glasovalo 12. Kandidat mag. Primož Pinoza ni prejel večine glasov vseh poslancev, zato ni imenovan za člana Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Čestitam imenovanima članoma Sveta Agencije za trg vrednostnih papirjev. Ker dva kandidata nista prejela zadostnega števila glasov poslank in poslancev, bom skladno z osmim odstavkom 477. člena Zakona o trgu finančnih inštrumentov o tem takoj obvestil Vlado, ki mi bo v 14 dneh sporočila svojo odločitev o nadaljnjem postopku za imenovanje članov Sveta agencije. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju predsednika in prenehanju funkcije namestnika predsednika Državne volilne komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o imenovanju predsednika in prenehanju funkcije namestnika predsednika Državne volilne komisije. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda 9. seje Državnega zbora – Vprašanja poslank in poslancev. Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov z dne 18. junija 2019, ki je objavljeno na e-klopi. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Prvi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Blaža Pavlina v zvezi z diskriminacijo staršev in otrok, vključenih v nevladne osnovne šole, s strani Ministrstva za izobraževanje znanost in šport. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 48. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Drugi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Dušana Šiška v zvezi z ustavitvijo projekta hidroelektrarne Mokrice. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 48. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Tretji predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje dr. Anžeta Logarja v zvezi z bančno kriminaliteto. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 51. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Četrti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo odgovoru predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca na poslansko vprašanje gospoda Luke Mesca v zvezi s prenosom primernih stanovanj in zemljišč z DUTB na Stanovanjski sklad Republike Slovenije.« Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 34, proti 43. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Peti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor gospoda Simona Zajca na poslansko vprašanje gospoda Boštjana Koražije v zvezi s problematiko priprave strategije prostorskega razvoja Republike Slovenije do leta 2050 in statusom Ptuja v njej. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 32, proti 43. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Šesti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Aleksandre Pivec na poslansko vprašanje gospoda Luka Mesca v zvezi s prevozom živali v Luki Koper. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 33, proti 43. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Sedmi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve gospoda Boštjana Poklukarja ter ministra za javno upravo gospoda Rudija Medveda na poslansko vprašanje gospe Ive Dimic v zvezi z institutom zakonitega prebivališča.« Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 26, proti 48. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Osmi predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve gospoda Boštjana Poklukarja na poslansko vprašanje mag. Branka Grimsa v zvezi z ukrepanjem proti nevladnim organizacijam, ki spodbujajo ilegalne migrante k vdoru preko slovenske meje. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 26, proti 49. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 48.]] Sklep ni sprejet. Deveti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje gospa Janija Ivanuše v zvezi z dinamiko nadaljevanja gradnje hitre ceste Ormož–Hajdina. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 31, proti 41. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 48.]] Sklep ni sprejet. Deseti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek ter ministra za okolje in prostor Simona Zajca na poslansko vprašanje gospoda Borisa Doblekarja v zvezi s postopki za obvoznico Hotič. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 26, proti 44. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Enajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje mag. Dejana Kaloha v zvezi z letališčem Edvarda Rusjana Maribor. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 39. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Dvanajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za pravosodje Andreje Katič na poslansko vprašanje Anje Bah Žibert v zvezi z izvajanjem pravosodnega nadzora nad delom državnih tožilstev. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 51. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Trinajsti predlog: »Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek ter ministra za okolje in prostor Simona Zajca na poslansko vprašanje Zvonka Černača v zvezi s cestnimi povezavami na Primorsko-Notranjskem. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 43. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Štirinajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor Simona Zajca na poslansko vprašanje Franca Breznika v zvezi s problematiko sortirnic odpadkov. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 43. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Petnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor Simona Zajca na poslansko vprašanje Boštjana Koražije v zvezi z divjimi odlagališči odpadkov po Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 43. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Šestnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje Suzane Lep Šimenko v zvezi z brezvinjetnim prehodom mednarodnega mejnega prehoda. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 45. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Sedemnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor Simona Zajca na poslansko vprašanje mag. Karmen Furman v zvezi s postopki pridobivanja okoljevarstvenih soglasij. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 50. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Osemnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo mag. Alenke Bratušek ter ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje dr. Franca Trčka v zvezi z usodo mariborskega letališča in propadanjem letalske družbe Adria Airways. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 38. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da tudi ta sklep ni sprejet. Devetnajsti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za pravosodje gospe Andreje Katič na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi z ukrepi za zagotavljanje nepristranskosti sojenja in videza nepristranskosti. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 49. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Zadnji, dvajseti predlog: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo mag. Zorana Pozniča na poslansko vprašanje gospoda Luke Mesca v zvezi z rednim letnim javnim projektnim razpisom za sofinanciranje programskih vsebin medijev v letu 2019. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 58. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 58.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 9. sejo Državnega zbora, ki jo nadaljujemo jutri ob 9. uri. Nasvidenje. (SEJA JE BILA PREKINJENA 18. JUNIJA 2019 OB 20.23.)