Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 11. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Edvard Paulič od 15. ure dalje, Violeta Tomić, Janja Sluga od 15.30 dalje, Felice Žiža, Zmago Jelinčič Plemeniti, Marko Koprivc od 12. ure dalje, Aljaž Kovačič od 11. ure dalje in Andrej Rajh. Vse prisotne še enkrat vljudno pozdravljam! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O UREDITVI DOLOČENIH VPRAŠANJ ZARADI KONČNE RAZSODBE ARBITRAŽNEGA SODIŠČA NA PODLAGI ARBITRAŽNEGA SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE HRVAŠKE PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Vabim generalnega sekretarja gospoda Stojana Tramteta, da nam poda stališče. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Zakon o ureditvi določenih vprašanj zaradi končne razsodbe arbitražnega sodišča na podlagi Arbitražnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške je bil sprejet s ciljem, da se zaradi razglasitve končne razsodbe v arbitraži med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško glede določitve meje na kopnem in morju med državama uredi ohranitev določenih pravic državljanov Republike Slovenije in določijo nekatere nove pravice. Namen ZUVRAS je uresničevanje načela enake obravnave državljanov Republike Slovenije, na katerih pravice in obveznosti je vplivala razsodba, tako, da se jim v čim večji meri ohranijo pravice, ki so jih uživali do razglasitve razsodbe, za tiste pravice, za katere so prikrajšani, pa uvaja ustrezno nadomestilo. ZUVRAS se je začel uporabljati, ko je bila državna meja med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško na podlagi razsodbe evidentirana v evidenci državne meje, to je 30. decembra 2017. V skupino državljanov, na katerih pravice in obveznosti je vplivala razsodba, so tudi imetniki dovoljenja za gospodarski ribolov. Glede na to, da lahko imetniki dovoljenja za gospodarski ribolov pri izvajanju svoje dejavnosti od tujih plovil utrpijo škodo na ribolovnem orodju oziroma ribiškem plovilu v morju Republike Slovenije, je ZUVRAS določil, da se imetnikom dovoljenja za gospodarski ribolov omogoča, da so v tem primeru upravičeni do nadomestila v višini nastale škode. Zaradi možnosti prisotnosti tujih plovil v morju Republike Slovenije, ki bi ovirala opravljanje rednega gospodarskega ribolova slovenskih ribičev, lahko ti zaradi tega utrpijo izpad rednega prihodka. ZUVRAS je za imetnike dovoljenj za gospodarski ribolov določil, da so v primeru izpolnjevanja predpisanih pogojev upravičeni do nadomestila zaradi izpada dohodka. ZUVRAS je določil dveletno obdobje od začetka uporabe zakona, v katerem so imetniki dovoljenj za gospodarski ribolov upravičeni do nadomestila v višini nastale škode kot posledice poškodovanja ribolovnih orodij oziroma ribiških plovil od tujih plovil in nadomestila zaradi izpada dohodka, to je do 30. decembra 2019. S predlaganimi spremembami zakona se obdobje uporabe ZUVRAS v delu, ki ureja nadomestila imetnikov in dovoljenj za gospodarski ribolov, podaljša za dve leti. Hvala lepa.
Hvala, gospod generalni sekretar, za predstavitev stališča Vlade. Matično delovno telo je Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Prosim predsednika gospoda Zvonka Černača, da predstavi poročilo. Izvolite, gospod poslanec.
Lep pozdrav vsem tudi z moje strani, še posebej mladim obiskovalcem s Ptuja! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 10. seji 11. septembra letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o ureditvi določenih vprašanj zaradi končne razsodbe arbitražnega sodišča na podlagi Arbitražnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. V poslovniškem roku je bil vložen en amandma, in sicer Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki pa formalno ni bil ustrezen, zato odbor o njem ni glasoval. Poslanske skupine koalicije so vložile amandmaje, ki so bili obravnavani in sprejeti kot amandmaji odbora. Predstavnik predlagatelja generalni sekretar Vlade je podal dopolnilno obrazložitev zakona. Z novelo se za dve leti podaljšuje obdobje, v katerem so imetniki dovoljenj za gospodarski ribolov upravičeni do nadomestila v višini nastale škode kot posledice poškodovanja ribolovnih orodij oziroma ribiških plovil od tujih plovil in nadomestila zaradi izpada dohodka. Prav tako predstavnik predlagatelja državni sekretar Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je v dopolnilni obrazložitvi povedal, da se nadomestilo za škodo, nastalo na ribolovnem orodju oziroma ribiškem plovilu v morju Republike Slovenije ali zaradi oviranja pri gospodarskem ribolovu, veže na plovilo in ne na ribiča. Predlog zakona ohranja trenutno ureditev, tako da se nadomestilo veže na minimalno število ladijskih dnevnikov. Omenil je, da bo po novem osem dodatnih plovil upravičenih do nadomestila, medtem ko jih bo pet to pravico izgubilo, saj nimajo zadostnega števila ladijskih dnevnikov. Opredelil se je tudi do predlogov za amandmaje odbora in v zaključku dodal, da so sredstva za izvajanje predloga zakona zagotovljena. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da Komisija Državnega sveta za državno ureditev predlog zakona podpira. V razpravi je predstavnik Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke napovedal podporo noveli zakona in podporo vloženim amandmajem, menil pa je, da pristop z dveletnim podaljšanjem ni ustrezen, saj bi bilo potrebno te določbe vezati na dokončno ureditev vprašanja meje med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško, sicer bomo še v tem mandatu priča ponovni obravnavi zakona zaradi podaljšanja roka. Izpostavil je tudi vprašanje glob, ki jih slovenskim ribičem neupravičeno izreka Republika Hrvaška, in postavil vprašanje glede pomoči in zaščite slovenskih ribičev pred neupravičenimi posegi hrvaških oblasti. Predstavnik Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ni nasprotoval podaljšanju obdobja za prejetje nadomestila zaradi nastale škode in izgubljenega dohodka slovenskim ribičem, vendar pa je podal kritiko do dela posameznikov in organov v zvezi z arbitražo in predlagal zavarovanje morske meje. Predstavnika Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano sta odgovorila na postavljena vprašanja in dileme. Poudarila sta, da je število poškodb, ki jih naslavlja zakon, na plovilih slovenskih ribičev majhno in da gre posledično za nizke zneske izplačanih škod. Bistveno večja škoda pa nastaja pri izpadu dohodka zaradi oviranja ribolova, predvsem pa pri kaznovanju slovenskih ribičev, kjer je bilo s strani policije Republike Hrvaške uvedenih doslej 513 postopkov zoper slovenske ribiče in izrečene so jim bile globe v višini 311 tisoč evrov. Poleg tega je bilo uvedenih tudi 240 postopkov s strani hrvaške inšpekcije in izrečene globe in stroški postopka slovenskim ribičem v višini približno 421 tisoč evrov. Na drugi strani je bilo s strani Inšpektorata Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo, lovstvo in ribištvo hrvaškim ribičem izdanih 123 plačilnih nalogov, izrečenih 78 glob v skupni višini 173 tisoč evrov. Po razpravi je odbor glasoval o vloženih amandmajih in vseh členih predloga zakona in jih z 11 glasovi za in nobenim proti sprejel. Hvala.
Hvala, gospod predsednik, za predstavitev stališča. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi imate besedo gospod Igor Peček, Poslanska skupina Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, cenjeni gostje! Trenutno veljavni zakon je Državni zbor sprejel po dokončni razsodbi arbitražnega sodišča o poteku kopenske in morske meje med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško. Po 30. decembru 2017 je stopil v veljavo, ko je bila meja med državama vključena v evidenco državne meje Republike Slovenije. Kljub zavračanju Hrvaške, da pristopi k implementaciji arbitražne razsodbe, Slovenija izvaja vse potrebne ukrepe za uveljavitev omenjene razsodbe. Ta zakon, ki ga danes v enem delu noveliramo, je interventni zakon in je bil eden izmed štirih zakonov, ki smo jih v naši državi sprejeli za uspešno implementacijo arbitražne razsodbe. Implementacija je sicer sorazmerno zapleten postopek, kjer se predhodne rešitve pretvorijo še v realnost. V okviru tega se je danes izkazalo, da je potrebna prilagoditev časovnega okvira, znotraj katerega se obračunavajo nadomestila za povzročeno škodo, s sedanjih dveh na štiri leta od začetka uporabe zakona. Znano je tudi dejstvo, da ne glede na ugotovitev arbitražnega sodišča Republika Hrvaška razsodbe ne priznava. Republika Slovenije je zato julija 2018 vložila tožbo proti Republiki Hrvaški pri Sodišču Evropske unije. Sklepni predlogi Sodišča Evropske unije bodo predstavljeni novembra leta 2019. Veljavni zakon sicer določa finančna nadomestila, do katerih so upravičeni izvajalci gospodarskega ribolova na morju znotraj teritorialnih meja Republike Slovenije, če tuja plovila povzročijo materialno škodo na slovenskih plovilih in ribolovnih orodjih oziroma če slovenski izvajalci utrpijo gospodarsko škodo in izpad dohodka zaradi gospodarskega ribolova tujih izvajalcev. Vendar so slovenski izvajalci upravičeni do nadomestila za povzročeno škodo le v časovnem obdobju dveh let. Kot rečeno, da bi dejansko in zakonsko stanje uredili ter prilagodili implementaciji arbitražne odločbe, Vlada Republike Slovenije v predlagani noveli zakona predlaga podaljšanje časovnega okvira, znotraj katerega se obračunavajo nadomestila za povzročeno škodo. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca menimo, da predlagana novela zasleduje cilj zagotavljanja finančnih nadomestil za morebitno povzročeno materialno ali gospodarsko škodo prizadetim ribičem, zato bomo predlog zakona o navedenih spremembah seveda podprli.
Hvala, gospod poslanec. Mag. Bojana Muršič v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Naj kar v uvodu povem, da bomo poslanki in poslanci Socialnih demokratov na odboru dopolnjen predlog novele Zakona o ureditvi določenih vprašanj zaradi končne razsodbe arbitražnega sodišča na podlagi Arbitražnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške tudi podprli. Spremembe novele zakona še vedno sledijo načelu največje koristi državljanov Republike Slovenije, katerih pravice in obveznosti so se zaradi razsodbe spremenile proti njihovi volji ali pa jim je bila zaradi tega povzročena škoda. S predlagano novelo se pravica do nadomestila za področje ribištva podaljšuje za dve leti. Imetniki dovoljenj za gospodarski ribolov bodo še naslednji dve leti upravičeni do nadomestila za materialno škodo na ribolovnem orodju ali plovilu ter tudi zaradi oviranega gospodarskega ribolova. S predlaganim podaljšanjem prejemanja nadomestila se spreminjajo tudi pravila, na podlagi česar se bo ugotavljala upravičenost do nadomestila. Število potrebnih ladijskih dnevnikov za vsako leto se poveča na 76. Ocena predstavnikov Vlade je, da bo do osem novih plovil lahko upravičenih do tega nadomestila. Gre predvsem za plovila, ki so v zadnjem obdobju postala aktivnejša, gre torej za povečan gospodarski ribolov. Med tem pa je treba povedati tudi to, da bo pet plovil izgubilo pravico do nadomestila, ker zadnji dve leti niso bila aktivna. Kot sem že v uvodu povedala, bomo Socialni demokrati tako rekoč tehnični zakon, ki smo ga s sprejetjem amandmaja na odboru še izboljšali, tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za vašo predstavitev. Gospod Gregor Perič v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, predsednik. Lep pozdrav vsem! Danes obravnavamo novelo novembra 2017 sprejetega tako imenovanega interventnega zakona, ki ga je prejšnja, Cerarjeva, vlada oblikovala za lažjo implementacijo arbitražne razsodbe z namenom urejanja posameznih vprašanj glede na razsodbo. Njegov namen je ohraniti pravice in obveznosti, ki so jih posamezniki imeli na dan razglasitve razsodbe arbitražnega sodišča na slovenskem ozemlju, ki je po razsodbi postalo del ozemlja Hrvaške. Interventni zakon sicer sodi v sklop štirih zakonov, ki so bili sprejeti za implementacijo arbitražne razsodbe, ob njem so bili novembra 2017 sprejeti tudi zakon o evidentiranju državne meje, o zemljiški knjigi in o morskem ribištvu. Cilj predloga sprememb zakona je, da se pravica do nadomestila imetnikom dovoljenj za gospodarski ribolov, ki je bila v skladu z zakonom časovno omejena na dve leti, torej do izteka tega leta, podaljša še za dve leti. Gre za nadomestilo za materialno škodo na ribolovnem orodju oziroma plovilu in zaradi oviranega gospodarskega ribolova v morju, ki je pod suverenostjo Slovenije. Zakaj podaljšanje za naslednji dve leti? Ker sta že junija letos minili dve leti, odkar je arbitražno sodišče razglasilo razsodbo o meji med Slovenijo in Hrvaško, za ribiče pa se omenjeni ukrepi iztečejo konec tega leta. Medtem ko Slovenija na eni strani poudarja, da razsodba predstavlja dokončno rešitev mejnega vprašanja, je Hrvaška na drugi strani še vedno ne priznava. Medtem v povezavi z razsodbo teče tudi postopek na sodišču Evropske unije in letos julija je na sodišču že potekala ustna obravnava glede dopustnosti tožbe Slovenije proti Hrvaški prav zaradi kršenja evropskega pravnega reda kot posledice nespoštovanja arbitražne razsodbe o meji med državama. Sodišče EU bo najprej odločilo glede dopustnosti tožbe, nato bo, če se bo razglasilo za pristojno, na vrsti tudi vsebinska obravnava glede tožbenih zahtevkov Slovenije. Kar konkretno pomeni, da je do implementacije arbitražne razsodbe še kar dolga pot in da je zato podaljšanje navedenega ukrepa smiselno. Še posebej je smiselno zaradi dejstva prisotnosti hrvaških plovil, ribičev v morju Republike Slovenije in posledičnega oviranja gospodarskega ribolova slovenskih ribičev. V zvezi s tem bi radi v SMC opozorili tudi na incidente v slovenskem morju, ki so po naši oceni spodbujeni tudi s patronatom hrvaške politike. Še letos januarja je hrvaški premier Andrej Plenković hrvaškim ribičem zatrjeval, da ne bodo plačali kazni, ki jih bodo dobili iz Slovenije zaradi kršitve meje. Marca letos je zato večji hrvaški policijski čoln vplul 2,5 kilometra globoko v slovensko morje in celo 1,3 kilometra čez sredinsko črto v Piranskem zalivu, torej čez sredinsko črto, junija je hrvaški ribiški čoln v vodah Piranskega zaliva ribiški barki iz Pirana potrgal mreže za lovljenje rib in še bi lahko naštevali. Da gre za spodbujevane incidente, kažejo tudi podatki Inšpektorata Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo, lovstvo in ribištvo, ki je do danes zaznal tisoč 408 primerov kršitev, medtem ko je bilo zoper slovenske ribiče uvedeno pol manj postopkov, in sicer okoli 750 na hrvaški strani. Pri tem velja omeniti tudi, da so hrvaški organi izrekli za okoli 700 tisoč evrov glob, slovenski pa za malo manj kot 200 tisoč. Hrvaška je torej celo prilagodila višino glob oziroma hrvaški organi izrekajo najvišje globe za tovrstne prekrške. V SMC omenjena ravnanja sosedov obžalujemo, saj škoda nastaja na obeh straneh meje, odnosi med državama pa so na najnižji ravni. Ravno zaradi tega bomo novelo zakona podprli, ker vzpostavlja primerna nadomestila in podaljšuje obdobje njihovega prejemanja, kar je v interesu tudi ribičev. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Nataša Sukič v imenu Poslanke skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovane, spoštovani! Zakon, ki ga obravnavamo danes, kaže na nezmožnost slovenske politike, da na podlagi razsodbe arbitražnega sodišča z Republiko Hrvaško uredi mejno vprašanje. Vse, kar Vlada počne s predlogom zakona, je, da podaljšuje obdobje, v katerem lahko imetniki dovoljenja za gospodarski ribolov uveljavljajo nadomestila za materialno škodo na ribolovnem orodju oziroma plovilu. Prvotni zakon o ureditvi določenih vprašanj zaradi končne razsodbe arbitražnega sodišča na podlagi Arbitražnega sporazuma je predvideval dveletno obdobje, v katerem bi se te škode lahko uveljavljale. Zdaj se to obdobje podaljšuje še za dve dodatni leti. In glede na to, kako stvari tečejo, lahko predvidevamo, da bomo to obdobje čez dve leti spet podaljševali, in nato spet in spet. Današnja obravnava predloga zakona je dokaz za to, da Slovenija in Hrvaška, državi, ki naj bi bili model za Zahodni Balkan, dejansko še nista zreli za uporabo sodobnega orodja mednarodnega prava – arbitraže. V obeh državah je arbitraža ves čas eminentno notranjepolitično vprašanje, politika pa je razklana. Tako je vprašanje meje s Hrvaško zaradi svojih čustvenih sestavin postalo os naše zunanje politike. Piranski zaliv in spori okrog njega so klasičen primer prodajanja nacionalistične megle, ki odvrača pozornost od žgočih problemov gospodarskih in socialnih politik. Zavedati se je treba, da so na obeh straneh meje ribiči, delavke in delavci, ljudje, ki si želijo le dostojno živeti v miru in od svojega dela. Morje in obala sta javno dobro, ki bi ju lahko in morali upravljati skupaj. Zavedati se je tudi treba, da kolateralna škoda tlečega konflikta s Hrvaško daleč presega tveganje, ki ga prinaša arbitraža. Odločitev za arbitražo je bila vsaj od propada sporazuma Drnovšek-Račan edina realna možnost rešitve mejnega vprašanja. Nezmožnost naše zunanje politike, da v strpnem dialogu zgladi spor s Hrvaško, še naprej kvari medsebojne ekonomske odnose, zastruplja naše notranjepolitično prizorišče, redi populizem in razplamteva nacionalizem. Za nameček pa Hrvaško, naravno zaveznico proti italijanskemu revanšizmu, v zgodovini našo edino prijazno sosedo, spreminja v nasprotnico in tako slabi naš položaj v regiji. Resno se je treba vprašati, zakaj se francoski predsednik in nemška kanclerka sestaneta na dvostranskih pogovorih osemkrat na leto. Kolikokrat sta se prejšnji in aktualni premier v zadnjih treh letih sestala s hrvaškim predsednikom vlade? Vprašati se je treba, do kdaj bomo še igrali to arbitražno ruleto kot igro ničelne vsote, kot jo opredeljuje Denko Maleski, prvi makedonski zunanji minister v vladi Kira Gligorova, igro, kjer velja logika hladne vojne in miselnost, da lahko zmage dosežemo le na račun porazov drugih držav. Da gre pri tem pričkanju glede meje med državama za popolni absurd, je zgovorno pokomentiral francoz Gilbert Guillaume v vlogi predsednika arbitrarnega sodišča, ki je reševalo spor, v katerem se Slovenija in Hrvaška prerekata o piškavih 115 kvadratnih kilometrih slane vode, ki ima predvsem simboličen pomen za Slovenijo in v resnici nobenega vpliva ne na ribolov ne na pomorski promet. Pričkata pa se tudi o kopnem pri Piranskem zalivu, kjer živijo samo komarji in žabe, kot je to slikovito ponazoril Guillaume. V Levici se zavedamo, da je ljudem, ki so se zaradi razsodbe znašli v spremenjeni situaciji, treba pomagati, zato podaljšanju obdobja, v katerem se lahko uveljavljajo škode na plovilih in ribolovnih orodjih naših ribičev, ne bomo nasprotovali. Opozarjamo pa, da zgolj podaljševanje rokov ob sicer še naprej nerešenem mejnem vprašanju s Hrvaško ni nobena rešitev in da se bo treba poleg posluževanja institutov mednarodnega prava s Hrvaško prej ali slej usesti za skupno mizo in se začeti pogovarjati. Slepo vztrajanje ene in druge države pri svojem žal ne pelje nikamor. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za vaše stališče. Gospod Marko Bandelli, poslanska skupina [[…]]Prehitro sem prebral. Gospod Blaž Pavlin, se iskreno opravičujem. Gospod Blaž Pavlin, Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati. Ne vem, ali naj vas nagradim z dodatnimi petimi minutami, če želite. Izvolite.
Hvala, predsednik, za besedo. Pozdravljeni vsi! Veljavni zakon je leta 2017 med drugim določil, da imajo imetniki dovoljenja za gospodarski ribolov v primeru povzročene škode na njihovem plovilu ali ribolovnem orodju pravico do nadomestila škode in do nadomestila zaradi izpada dohodka zaradi oviranega rednega gospodarskega ribolova. Zakon je ob uveljavitvi določil rok dveh let, to je do 30. 12. letošnjega leta. Nadaljnja zagotovitev izplačila nadomestil imetnikom dovoljenj za gospodarski ribolov za povzročeno gospodarsko škodo na plovilu in zaradi izpada dohodka, le če se sprejme predlagana novela zakona, ki rok za uveljavitev tega nadomestila podaljšuje za dve leti. Razlog za podaljšanje je dejstvo, da hrvaška ribiška plovila še vedno velikokrat plujejo v morje Republike Slovenije, vendar ribolova ne izvajajo v skladu s slovensko zakonodajo. V Novi Sloveniji smo ob sprejemanju tega zakona leta 2017 poudarili, da mora Slovenija po sprejetju arbitražne razsodbe storiti vse potrebno za njeno izvršitev, vključno s spremembo zakonodaje, kjer je to potrebno. Zakon, ki smo ga takrat podprli, omogoča, da naši državljani, ki so ostali na ozemlju, ki ni več slovensko, ohranijo vse pravice, če si to seveda želijo. Ob tem smo opozorili, da bomo morali posamezna konkretna vprašanja reševati neposredno na terenu in da si mora Vlada prizadevati za čim prejšnje sprejetje meddržavnega sporazuma s Hrvaško, saj brez tega ne bomo mogli nadaljevati s postopki končne izvršitve razsodbe. Glede na to, da ti postopki stojijo, je na mestu vprašanje smiselnosti podaljševanja roka. Ne gre za nobeno rešitev problema, temveč zgolj za saniranje posledic nezakonitega ravnanja hrvaških ribičev. Pomeni dodatno finančno obremenjevanje proračuna, ki lahko traja še več kot nadaljnji dve leti. Problem bi morali pogledati tudi z druge strani in se vprašati, kaj mora oziroma bi morala narediti Slovenija, da bi preprečila nezakonito ravnanje naših sosedov. Kljub vsem našim pomislekom pa bomo predlagano spremembo zakona podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Pa še enkrat opravičilo. Sedaj pa gospod Marko Bandelli, Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gostje! Vlada Republike Slovenije nam je v obravnavo predložila predlog zakona o spremembah zakona, ki ureja določeno vprašanje v zvezi z arbitražnim sporazumom med Slovenijo in Hrvaško. Osnovni namen zakona je enaka obravnava tistih državljanov, na katerih pravice in obveznosti je vplivala razsodba arbitražnega sodišča. S temi spremembami želi predlagatelj ohraniti pravice, ki so jih ti državljani uživali do 29. junija leta 2017, ko je bila razglašena končna razsodba. Predlog uvaja dve manjši spremembi, ki se nanašata le na dopolnitev členov glede pravic imetnikov dovoljenj za gospodarski ribolov. S predlogom se za dodatni dve leti podaljšuje obdobje, v katerem so slovenski ribiči oziroma imetniki dovoljenja za gospodarski ribolov upravičeni do nadomestila. Gre za nadomestilo v višini nastale škode, ki nastane kot posledica poškodovanja ribolovnih orodij oziroma ribiških plovil. Vlada navaja, da so tuja plovila v slovenskem morju kljub razsodbi še vedno prisotna, to pa ovira slovenske ribiče pri opravljanju dejavnosti gospodarskega ribolova. Prav tako hrvaška plovila še vedno ne izvajajo ribolova skladno z zakonodajo, tako da lahko potencialno pride do izpada njihovega dohodka. Zato zakon določa pravico do nadomestila zaradi izpada tega dohodka. Poglavitni namen zakonsko določenega nadomestila je torej nemoteno opravljanje dejavnosti ribičev. V Poslanski skupini SAB ocenjujemo, da ima državna pomoč velik pomen za ljudi, na katere arbitražna razsodba neposredno vpliva. Si pa želimo, da bi se nerešena vprašanja med Slovenijo in Hrvaško čim prej razrešila in da bi bilo spoštovanje arbitražne razsodbe obojestransko, saj je pravno zavezujoča tako za eno kot za drugo stran. Naši državljani preprosto ne morejo biti prikrajšani zaradi nespoštovanja razsodbe s strani Republike Hrvaške, zato bomo predlog zakona podprli.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. Gospod Robert Polnar v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Zakon nenavadno dolgega imena je začel veljati 30. decembra 2017. Z današnjimi predlaganimi spremembami se obdobje uporabe zakona podaljšuje za nadaljnji dve leti. Glavni vzrok za podaljšanje je, da hrvaška ribiška plovila ne izvajajo ribolova v skladu z zakonodajo, ki velja v Republiki Sloveniji. Imetniki dovoljenja za gospodarski ribolov lahko zato pri izvajanju svoje dejavnosti utrpijo škodo od tujih plovil na ribolovnem orodju in na ribiškem plovilu ali pa lahko zaradi tega utrpijo izpad rednega dohodka in so zato upravičeni do nadomestila zaradi izpada rednega dohodka. Urejamo torej zagotovitev izplačila nadomestil še za leti 2020 in 2021. Precej verjetno je, da bomo to v prihodnosti morali storiti še nadaljnja leta. Gre za skupno 71 ribiških plovil v skupni dolžini 540 metrov, kar je povprečna dolžina plovila 7,60 metra. To je tudi do skrajnosti žalosten podatek o potencialu in perspektivi panoge slovenskega gospodarskega ribištva. Tisto, kar je pri spremembah zakona najpomembnejše, je seveda finančna vrednost. Predvidena je višina nadomestil v letih 2020 in 2021 ter višina nadomestil, ki bodo izplačana v letu 2022 za škodo, storjeno v drugi polovici ali proti koncu leta 2021. Skupaj gre za 560 tisoč evrov, ki bodo zagotovljeni v okviru finančnih načrtov Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v omenjenih proračunskih letih. Za poslance Poslanske skupine Desus je to tudi najpomembnejši podatek. Se pravi, denarna sredstva za pokritje škode so v prihodnjih letih zagotovljena, zato bomo v Poslanski skupini Desus zakon o spremembah Zakona o ureditvi določenih vprašanj zaradi končne razsodbe arbitražnega sodišča na podlagi Arbitražnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Dušan Šiško v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, vsi prisotni! Novela zakona, ki jo imamo pred seboj na mizi, imetnikom dovoljenja za gospodarski ribolov omogoča podaljšanje roka z dveh na štiri leta, ker so upravičeni do nadomestila v višini nastale škode v okviru pomoči de minimis v ribištvu. Dve leti nazaj je bil s sprejetjem zakona njegov namen olajšati življenje ob meji živečih ljudi. Ne pozabimo, da jih je razsodba prizadela tako, da zaradi nje ne bi imeli več pravic, ki so jih imeli pred tem. Takšen namen je po našem mnenju popoln nesmisel. Če bi imeli v naši preljubi državi Republiki Sloveniji takšne organe, kot se šika, od ministrstva, Vlade do določenih predstavnikov pred razsodiščem, sploh ne bi prišlo do tega začetnega stanja, da bi sprejemali zakon, s katerim se sanira razsodba razsodišča. Nazorno se vidi, da je človeški faktor na celi črti pogrnil, ker mnogi neuki posamezniki mislijo, da se slabo delovanje lahko sanira s sprejetjem zakona, vendar to ne gre tako zlepa. Sram nas je lahko. Se zavedate, da gre za naš slovenski nacionalni problem, polom in tako dalje? Kot veste, so hrvaška ribiška plovila v spremstvu plovil hrvaške policije v obdobju od začetka izvajanja zakona pa do danes velikokrat vplula v morje Republike Slovenije, kar ni pravilna formulacija. Ne poveste pa, kolikokrat je to bilo. Dejstvo je, da hrvaška ribiška plovila ne izvajajo ribolova v skladu z zakonom, ki velja na območju Republike Slovenije, zato lahko z lahkoto pride do poškodovanja ribolovnih orodij slovenskih ribičev. Ravno tako pa je lahko ovira njihov redni ribolov. Me prav zanimajo konkretni razlogi, zakaj hrvaški ribiči ne upoštevajo naših zakonov, ter kakšne so sankcije oziroma kazni za kršitelje. Treba je močno udariti po mizi, zavarovati morje pod suverenostjo Republike Slovenije in ne dopustiti nikomur, da nas obravnava kot hlapce. Naš slovenski pregovor lepo govori: Osel gre samo enkrat na led. Naši veleumi pa očitno gredo vedno znova na zelo tanek led, da bi našo državo sramotili pred Hrvaško in se ji klanjali podolgem in počez. Sramotno je, da nimamo nacionalnosti in ne državnosti. Resnično je žalostno, da se ocena finančnih posledic za nadomestilo zaradi izpada dohodka v ribištvu v letu 2021 celo povečuje na račun hrvaških sosedov. Namesto da bi delovali po načelu največje koristi državljanov in državljank Republike Slovenije, očitno delujemo ravno obratno, kajti dobrodušno dajemo vedno več, več, kolikor Hrvati želijo. Vse skupaj je prava katastrofa. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli predlog zakona, bomo pa še mogoče o njem razpravljali.
Hvala, gospod poslanec. Kot zadnji imate besedo gospod Zvonko Černač v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Še enkrat vsem lep pozdrav! Tako kot sem povedal že v stališču odbora, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke to novelo zakona podpiramo, menimo pa, da bi bilo bolj prav, da bi bila novela vezana na končno določitev meje med Republiko Hrvaško in Republiko Slovenijo in ne samo za dve leti, kar je sam predlagatelj na odboru napovedal – morebitno novelo po dveh letih. To kaže na to, da tudi Vlada ne razmišlja o tem, da bi bilo vprašaje meje med Republiko Hrvaško in Republiko Slovenijo realno rešeno v tem mandatu. Drugo vprašanje pa je, zakaj ti zapleti sploh nastajajo oziroma zakaj je ta zakon potreben in to podaljšanje, ki ga v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, kot sem povedal, podpiramo, sploh potrebno. Pred dvema letoma, septembra 2017, po tistem, ko je bila odločitev glede arbitraže o meji z Republiko Hrvaško znana, so se namreč ti zapleti v Piranskem zalivu začeli. Začeli so se na podlagi močnih izjav takratnega predsednika Vlade gospoda Mira Cerarja, ki je danes zunanji minister, in na podlagi močnih izjav takratnega zunanjega ministra gospoda Karla Erjavca. Poslušali smo besede o tem, da bo slovenskim ribičem zagotovljeno policijsko spremstvo, skratka, Miro Cerar kot takratni predsednik Vlade in Karl Erjavec kot takratni zunanji minister sta na plečih slovenskih ribičev začela kazati mišice Republiki Hrvaški in posledice so danes tukaj. Posledice so danes tukaj. Slovenska policija je začela izrekati kazni v obliki opominov hrvaškim ribičem, ki so prešli mejo na morju, ki jo je določilo arbitražno sodišče, Republika Hrvaška se je nemudoma odzvala in pričela izrekati kazni slovenskim ribičem, ki so spoštovali določila Arbitražnega sporazuma. Takrat je predsednik Vlade Miro Cerar dejal, da slovenska policija vse od razglasitve arbitražne odločitve nadzira celotno slovensko morje, torej nadzira Piranski zaliv do meje, ki jo je določilo arbitražno sodišče. Laž. Laž, takrat in danes. Ker drugače teh zapletov, o katerih govorimo danes, seveda ne bi bilo. Torej pod črto, stanje, v katerem smo danes in kjer so najkrajšo potegnili slovenski ribiči, je zakuhala Cerarjeva vlada, Miro Cerar kot takratni premier, in to stanje žal traja še danes. Kdo je po dveh letih v prednosti? Preko 700 tisoč evrov glob, izrečenih s strani hrvaških organov, in 170 tisoč glob hrvaškim ribičem, izrečenih s strani slovenskih organov. Torej, v prednosti so v Republiki Hrvaški, naši ribiči so bistveno bolj oškodovani. Res je, da je bila sprejeta uredba, ki nudi slovenskim ribičem pravno pomoč, ampak enkrat se bodo te zgodbe končale. Kaj se bo zgodilo, ko bo prišlo do spremembe teh vlog v zaporne kazni in ko slovenski ribiči ne bodo več mogli čez slovensko-hrvaško mejo? Na ta vprašanja tudi v odgovoru s strani pristojnih nismo dobili odgovorov. Nismo dobili odgovorov in skrajni čas je, da se slovenska politika neha na tak neodgovoren način obnašati do lastnih državljanov. Žal imamo zunanjega ministra istega, kot je bil takrat predsednik vlade, ki je to situacijo zakuhal, ampak ne glede na to, sedaj je predsednik vlade nekdo drug, njegova največja odgovornost je, da se ta začarani krog prekine. Prekine! Slovenska politika in hrvaška politika se morata usesti za skupno mizo in prenehati s tem izrekanjem kazni slovenskim in hrvaškim ribičem, ker je to popolnoma neproduktivno. Problem je bil umetno zakuhan, do leta 2017, do teh močnih izjav gospoda Mira Cerarja o tem, da slovenska policija in slovenska država nadzira mejo do meje, ki je določena v arbitražnem sporazumu, teh problemov ni bilo. Teh problemov ni bilo. Res je težko pričakovati, da ga bodo tisti, ki so problem zakuhali, tudi rešili, vendar v Slovenski demokratski stranki menimo in pričakujemo, da se bo ta tekma v kaznovanju končala, da se obe strani čim prej usedeta za skupno mizo in da ta problem tako v interesu slovenskih kot v interesu hrvaških ribičev tudi rešita. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev vašega stališča. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujemo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 26. septembra 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O AVTORSKI IN SORODNIH PRAVICAH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Zakon je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem gospe Evi Štravs Podlogar, državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo. Izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi nekaj dodatnih poudarkov v zvezi s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avtorski in sorodnih pravicah. S predlogom zakona se v slovenski pravni red prenašajo določbe Direktive o določenih dovoljenih uporabah določenih del in drugih predmetov urejanja, zaščitenih z avtorsko pravico in sorodnimi pravicami, za slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja ter o spremembi Direktive o usklajevanju določenih vidikov avtorske pravice in sorodnih pravic v informacijski družbi. S to direktivo se zagotavlja tudi izvajanje Marakeške pogodbe o olajšanem dostopu do objavljenih del za slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja. Namen direktive je določiti obvezne in enotne izjeme in omejitve avtorske in sorodnih pravic za zagotovitev olajšanega dostopa do objavljenih del za upravičene osebe, to je za slepe in slabovidne ter osebe z drugimi motnjami branja. Danes se namreč slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja še vedno soočajo z ovirami pri dostopu do knjig in drugega tiskanega gradiva, ki je zaščiteno z avtorsko pravico in sorodnimi pravicami. Glede na navedeno se je pokazala potreba po ukrepih za večjo razpoložljivost knjig in drugega tiskanega gradiva v dostopnih formatih. V predlogu zakona zato definiramo upravičeno osebo, dela za upravičeno osebo in izvod v dostopnem formatu. Nove določbe bodo slepim in slabovidnim osebam ter osebam z drugimi motnjami branja olajšale in povečale dostop do knjig in drugih tiskanih del v izvodih v dostopnih formatih, ki bodo prilagojeni za njihove potrebe. V predlogu zakona smo omejitve in izjeme, določene v korist slepih in slabovidnih oseb ter oseb z drugimi motnjami branja, po tehtnem premisleku predvideli tudi v korist vseh invalidov ne glede na obliko njihove invalidnosti. Pri tem smo dodatno posegli v izključno avtorsko in sorodne pravice, v katere se sicer lahko poseže le v izjemnih primerih. Ocenili smo, da je ta dodatni poseg v izključne avtorske in sorodne pravice legitimen in sorazmeren zaradi potreb in interesov invalidov, katerih pravice so varovane z 52. členom Ustave Republike Slovenije. Invalidi so ena izmed najranljivejših skupin prebivalstva in se zaradi svoje invalidnosti težje izobražujejo in usposabljajo za delo, težje pridobijo zaposlitev in s tem sredstva za svoje preživljanje, prav tako se tudi težje vključujejo v družbo. S predlogom zakona bo v korist invalidov določena omejitev in izjema avtorske pravice tudi za uporabo del v netelesni obliki oziroma priobčitev javnosti, kar bo invalidom omogočilo lažji dostop do objavljenih del. Predlagana rešitev je pomembna tudi za ohranitev enakopravne obravnave vseh invalidov ne glede na obliko njihove invalidnosti tako glede lažjega dostopa do objavljenih del kot tudi glede lažjega izobraževanja in usposabljanja za delo ter dejavnejšega udejstvovanja v družbi. Spoštovani, z zadnjim poudarkom vas želimo prositi za podporo temu zakonu, zato predlagam, da predlog zakona podprete. Hvala lepa.
Hvala, gospa državna sekretarka, za vašo predstavitev. Pristojno delovno telo je Odbor za gospodarstvo, besedo predajam gospodu Gregorju Periču, predsedniku tega odbora. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav tudi predstavnicam Vlade! Odbor za gospodarstvo je na 6. seji 12. 9. tega leta kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avtorski in sorodnih pravicah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Med samo razpravo smo prejeli amandmaje k predlogu zakona, in sicer vložene s strani poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, SAB, Desus k 2., 3. in 4. členu. Na seji odbora so sodelovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, Urada Republike Slovenije za intelektualno lastnino in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni predstavitvi oziroma dopolnilni obrazložitvi sta tako državni sekretar na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo kot direktor Urada Republike Slovenije za intelektualno lastnino predstavila glavne cilje in poglavitne rešitve predloga zakona. Zakon temelji na direktivi in glavna namena direktive sta dva. Prvič. Določitev obvezne in enotne izjeme in omejitve avtorske in sorodnih pravic, da se omogoči izdelava izvodov v formatih, ki so primerni za slepe in slabovidne osebe ter za osebe z drugimi motnjami branja. Drugič. Ureditev izmenjave teh izvodov na notranjem trgu, s čimer se upravičenim osebam olajša dostop do objavljenih del. Zakonodajno-pravna služba večjih pripomb oziroma pomislekov ni imela. Izpostavila je predvsem tehtanje pravic in obveznosti iz 60. in iz 52. člena Ustave. Prav tako ni bilo pripomb k posameznim členom. Vloženi amandmaji po mnenju ZPS tudi ustrezno naslavljajo argumente. V razpravi je bila na splošno izražena podpora zakonski ureditvi tega področja, ki bi izboljšala pogoje obrobnih družbenih skupin na drugih področjih. Razpravljavci so sicer izrazili kritiko na račun pomanjkanja posvetovanja, izpostavljena je bila tudi dilema glede uresničevanja predlaganih rešitev v praksi, zlasti glede ugotavljanja pogojev, ali se oseba šteje kot upravičena ali ne. Predlagatelju je bilo postavljeno tudi vprašanje, ali bo zaradi uresničevanja določb predloga zakona lahko prišlo do finančnih izgub v gospodarstvu. Na vsa ta vprašanja so z ministrstva in iz urada podali ustrezna pojasnila. Odbor je potem v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika obravnaval amandmaje poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, SAB in Desus k 2., 3. in 4. členu in jih sprejel ter potem tudi glasoval o členih predloga zakona kot celoti in jih ravno tako sprejel. Amandmaji so del besedila dopolnjenega predloga zakona. Hvala lepa za pozornost.
Hvala, gospod predsednik. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva imate besedo gospa Meira Hot, Poslanska skupina Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog sprememb in dopolnitev krovnega Zakona o avtorski in sorodnih pravicah je posledica sprejetja evropske direktive, ki zahteva od držav, da zagotovijo slepim in slabovidnim osebam ter drugim osebam z motnjo v branju dostop do njihovih avtorskih del v njim dostopnem formatu. Problem, s katerim se slepe in slabovidne osebe in osebe z motnjami v branju soočajo, namreč leži v tem, da imajo avtorji in imetniki pravic možnost preprečiti izdajo svojega dela, ki bi ga bilo potrebno izdelati in prilagoditi ter olajšati dostop do njega slepim in slabovidnim osebam. Tako evropska direktiva veleva državam, da posežejo v to pravico avtorjev in založnikov, če gre za interese slepih in slabovidnih oseb. Ministrstvo za gospodarstvo je pripravilo predlog posega v zakon tako, da se jasno določi, v primeru katerih senzornih ovir je mogoče poseči v avtorjeve pravice zaradi koristi slepe in slabovidne osebe. V obravnavi je nekaj pozornosti pritegnila predvsem uskladitev tega pojma z definicijo invalidnosti, kot jo pozna slovenska zakonodaja. Predlog namreč usklajuje določbe direktive z že obstoječimi pravicami invalidov v Sloveniji, ki jih ureja člen zakona o prosti uporabi. Socialni demokrati seveda podpiramo predlog, ki zagotavlja slepim in slabovidnim več pravic do prilagoditev avtorskih del njihovim oviram, opozarjamo pa, da bo potrebno to področje še spremljati, predvsem pa zagotavljati sredstva, s katerimi bodo lahko zadevna dela predelana v obliko, ki bo primerna za uporabo invalidom. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Besedo predajam gospodu Gregorju Periču, Poslanska skupina Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. »Invalidom je v skladu z zakonom zagotovljeno varstvo ter usposabljanje za delo. Otroci z motnjami v telesnem ali duševnem razvoju ter druge huje prizadete osebe imajo pravico do izobraževanja in usposabljanja za dejavno življenje v družbi. Izobraževanje in usposabljanje iz prejšnjega odstavka se financira iz javnih sredstev.« To je bil citat 52. člena Ustave Republike Slovenije z naslovom Pravice invalidov. Prav obravnavani Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avtorski in sorodnih pravicah, ki so ga pripravili na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo, izboljšuje pogoje za pridobivanje znanja invalidov ter omogoča enakopravno obravnavo invalidnih oseb pri dostopu do objavljenih del, varovanih z avtorsko ali sorodnimi pravicami. Z novelo tega zakona bodo upravičene osebe, to so slepi, slabovidni in osebe z drugimi motnjami branja, imele boljši dostop do knjig in drugih tiskanih del v formatih, ki bodo prilagojeni za njihove potrebe, na primer v braillovi pisavi, povečanem tisku ali zvočni knjigi. S predlogom zakona se v slovenski pravni red prenašajo določbe direktive Evropske unije, tako imenovane Direktive EU o določenih dovoljenih uporabah določenih del in drugih predmetov urejanja, zaščitenih z avtorsko pravico in sorodnimi pravicami, za slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja. Sicer drži, da večina držav članic Evropske unije določb te evropske direktive še ni prenesla v svojo nacionalno zakonodajo, mi bomo to storili danes in upamo, da tudi ostali to storijo čim prej. Vsem ministrstvom tudi predlagamo, da se v času priprave zakonov s tovrstnimi občutljivimi temami, kot so človekove pravice in pravice invalidov, predhodno posvetujejo in usklajujejo s čim širšim krogom ključnih deležnikov na posameznem področju. Dodatno v SMC zagovarjamo čimprejšnjo vzpostavitev učinkovite čezmejne izmenjave med državami članicami Evropske unije in tudi širše, s čimer bo upravičenim osebam v Republiki Sloveniji omogočen lažji dostop do del v ustreznih formatih, ki so bili narejeni predvsem izven Slovenije. Upravičene osebe bodo na ta način imele zato boljše pogoje za pridobivanje znanja in branje knjig, kar bo vplivalo na izboljšanje kakovosti njihovega življenja. Naša spodbuda gre tudi Ministrstvu za kulturo, da čim prej objavi in sproti posodablja seznam s kontakti pooblaščenih subjektov s sedežem v Sloveniji, ki bodo v praksi izvajali izmenjavo izvodov v dostopnem formatu s pooblaščenim subjektom s sedežem v drugi državi članici Evropske unije. Tako da bodo upravičene invalidne osebe imele čim lažji dostop do knjig in drugih tiskanih del v formatih, ki bodo prilagojeni za njihove potrebe. Iz pravkar navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini SMC Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avtorski in sorodnih pravicah soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev. Gospod Boštjan Koražija, Poslanska skupina Levica. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem zbranim! Na pobudo Svetovne organizacije za intelektualno lastnino, ki deluje v okviru OZN kot specializirana agencija, je bila v Marakešu 27. junija 2013 sprejeta Marakeška pogodba o olajšanem dostopu do objavljenih del za slepe in slabovidne osebe ter invalidne osebe z drugimi motnjami branja. Z današnjim Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avtorski in sorodnih pravicah se v slovenski pravni red prenašajo določbe dveh direktiv in uredbe Evropskega parlamenta in Sveta, in sicer o dovoljenih uporabah določenih del in drugih predmetov urejanja, zaščitenih z avtorsko pravico in sorodnimi pravicami, za slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja in o spremembi Direktive o usklajevanju določenih vidikov avtorske pravice in sorodnih pravic v informacijski družbi. V evropski pravni red so torej vnesene določbe o obvezni in enotno določeni izjemi in omejitvi avtorske in sorodnih pravic za zagotovitev izvajanja Marakeške pogodbe o olajšanem dostopu do objavljenih del za slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja. Potem pa je potrebno opozoriti na dejstvo, da je rok za prenos določb že potekel in je bil 11. 10. 2018. Današnji predlog zakona ureja enakopravno obravnavo invalidov pri dostopu do objavljenih del, varovanih z avtorsko ali sorodnimi pravicami, ter tako slepim, slabovidnim in osebam z drugimi motnjami branja omogoča učinkovito izmenjavo izvodov v dostopnem formatu. Invalidi bodo imeli ne glede na obliko svoje invalidnosti lažji dostop do objavljenih del v njim prilagojenem, dostopnem formatu. Upravičene osebe – slepi, slabovidni in osebe z drugimi motnjami branja – bodo imele boljši in učinkovitejši dostop do knjig in drugih tiskanih ter avdiovizualnih del v ustrezni obliki oziroma njim prilagojenem izvodu v dostopnem formatu. S čezmejno izmenjavo na notranjem trgu bo upravičenim osebam omogočen lažji dostop do del v ustreznih, zakonito narejenih formatih, ki so bili narejeni izven Republike Slovenije. Upravičene osebe bodo imele zato boljše pogoje za pridobivanje znanja in branja knjig, kar bo vplivalo na izboljšanje kakovosti njihovega življenja. Nekatere države članice EU so določbe že implementirale, in sicer so te države Avstrija, Španija in Švedska. V Levici ob obravnavi tega zakona Vlado Republike Slovenije opozarjamo in od nje zahtevamo, da se čim prej uredi tudi vsa ostala zakonodaja, kjer je to potrebno. Predvsem pa, da se prične doslednejša implementacija z ustavo in zakoni varovanih pravic. Pa naj gre za tiste, ki zagotavljajo najosnovnejše življenjske standarde, do tistih iz naslova dostopa do izobraževanja, dela ter enakopravne participacije pri urejanju skupnih državnih stvari na področju invalidnih oseb ter oseb z večjim obsegom za življenje potrebnih prilagoditev, saj so te osebe žal prevečkrat prezrte in potisnjene na rob naše družbe in neupravičeno izključene iz družbenega dogajanja ravno preko umanjkanja zagotovitve njim prilagojenih dostopov do vsebin. Menim pa, da je edina prava pot, po kateri bi morala naša država hoditi in jo graditi, pot socialne države, pot zaščite in skrbi za vse, še posebej za tiste najšibkejše in najranljivejše skupine v naši družbi. Zato bomo v Levici ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev. Gospod Aleksander Reberšek v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Sprememba zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avtorski in sorodnih pravicah z novelo olajšuje pogoje, pod katerimi je mogoče v korist invalidov brezplačno uporabljati objavljena dela. V primerjavi z obstoječo ureditvijo po tej noveli ni dostopno le reproduciranje in distribuiranje, ampak tudi vsako javno izvajanje, prenašanje, predvajanje, prikazovanje in odvajanje del. Predlog poleg tega črta pogoj za uporabo, da delo ni na voljo v zahtevani obliki, kar bo še olajšalo uporabo za invalide, doda pa se pogoj, da mora imeti oseba za uporabo zakonit dostop do dela. Ohranja se pogoj, da mora biti uporaba neposredno povezana z invalidnostjo in v obsegu, ki ga zahteva posamična oblika invalidnosti in ni namenjena doseganju posredne ali neposredne gospodarske koristi. Za slepe, slabovidne, osebe z motnjo zaznavanja oziroma branja se prilagodi ureditev za posebne formate del, ki so prilagojeni za njihovo uporabo. Taka dela bodo lahko izdelovali pooblaščeni subjekti, ki nepridobitno zagotavljajo izobraževanje, usposabljanje, prilagojeno branje ali dostop do informacij upravičenim osebam kot eno izmed glavnih dejavnosti ali del svojega poslanstva v javnem interesu. Ministrstvo za kulturo na svoji spletni strani objavi seznam s kontakti pooblaščenih subjektov. Pooblaščeni subjekti bodo zagotavljali distribucijo ter objavo del v javnosti, prav tako pa bodo zagotavljali, da bodo izvodi na voljo v dostopnem formatu le upravičenim osebam ali drugim pooblaščenim subjektom. Predlog ustvarja posebno obravnavo uporabe avtorskih del za invalide oziroma v korist invalidov. Predlog zakona bo prav tako olajšal seznanitev invalidov z objavljenimi deli ter zato tudi spodbudil njihovo vključevanje v družbo. Ker gre pri invalidih za skupino ljudi, pri katerih je taka bolj ugodna obravnava upravičena, in ker so invalidi tisti, ki jim moramo v naši družbi najbolj pomagati, v Novi Sloveniji predlog zakona podpiramo.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Marko Bandelli v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani kolegi! Pot do novele zakona, ki jo obravnavamo danes, je tlakovala Marakeška pogodba o olajšanem dostopu do objavljenih del za slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja. Ratifikacija in implementacija navedene pogodbe je trajala skoraj pet let, a je pomembno, da imamo danes rezultat. Rezultat predstavlja evropska direktiva, ki jo z današnjo novelo vnašamo v slovenski pravni red. Glavni namen direktive je določiti obvezne in enotne izjeme avtorske in sorodnih pravic, vezanih na olajšan dostop do objavljenih del slepim in slabovidnim. V Poslanski skupini SAB predlog novele soglasno podpiramo. Tehtali smo med kolizijo dveh ustavnih človekovih pravic, in sicer med pravico invalidov in pravico do ustvarjalnosti, ki ščiti avtorje in njihova osebnostna in premoženjska upravičenja iz naslova avtorskih del. Ugotavljamo, da bo izjema nekoliko vplivala na gospodarstvo, vendar bo ta vpliv minimalen. Izjeme se namreč nanašajo na zelo ozek krog prebivalstva, med katerim kriterija za izjemo ne izpolnjujejo vsi. Kriterij določa, da so do izjeme upravičene le tiste invalidne osebe, ki brez ustrezne prilagoditve del le-teh ne morejo uporabljati. Invalidi so ena najranljivejših skupin prebivalstva. Zaradi invalidnosti se težje izobražujejo in usposabljajo za delo, težje pridobijo zaposlitev in s tem sredstva za preživljanje, prav tako se težje vključujejo v družbo. S predlagano novelo bomo invalidom omogočili večjo socialno vključenost in izboljšano kakovost življenja. Brez predlaganega posega v avtorsko pravico bi moral invalid pred vsako uporabo dela v njemu dostopni obliki predhodno pridobiti dovoljenja avtorja in mu plačati tudi nadomestila. Tega invalidi seveda ne morejo izvesti, saj bi jim nastali nesorazmerno visoki stroški, ki jih praviloma ne zmorejo kriti. Gluha oseba, denimo, bi morala poiskati slovenskega filmskega producenta, da bi pridobila njegovo dovoljenje za prilagoditev filma njeni invalidnosti tako, da bi bil film opremljen z ustreznimi slovenskimi podnapisi. Olajšan dostop invalidov do objavljenih del je tako mogoče le, če se delo že vnaprej ustrezno tehnično pripravi glede na posamično obliko invalidnosti. Prav tako moramo invalidom omogočiti ustrezen dostop do teh izvodov, denimo dostop tudi prek spleta. Prav je, da imajo invalidi enako možnost dostopa do vsebin, ki so varovane z avtorsko in sorodnimi pravicami, kot osebe brez invalidnosti. Tega ni mogoče doseči drugače kot s predlagano spremembo 48.a člena in dodatno omejitvijo in izjemo avtorskih pravic. Slovenija je ena prvih držav sveta, ki je ratificirala Konvencijo o pravicah invalidov, zato verjamemo, da je zrela tudi za sprejetje zakonske ureditve, ki invalidom omogoča, da se pod določenimi pogoji in brez plačila avtorskega honorarja zagotovi uporaba dela, prilagojena njihovim omejitvam. V SAB novelo zakona podpiramo. Hvala za pozornost.
Najlepša hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev. Gospod Robert Polnar v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Temeljni namen obravnavanega zakonskega predloga je prenos direktive iz 2017. leta, ki določa omejitve avtorske in sorodnih pravic. Direktiva določa njihovo omejitev samo na slepe, slabovidne ter osebe z drugimi motnjami branja in bi morala biti prenesena v slovenski pravni red do 11. oktobra 2018. Predlog obravnavamo po skrajšanem postopku, saj gre, kot kaže, za manj zahtevne uskladitve zakona z drugimi zakoni ali s pravom Evropske unije. Izjeme in omejitve avtorskih in sorodnih pravic so obvezne in enotno določene za olajšan dostop do objavljenih del za slepe in slabovidne osebe ter osebe z drugimi motnjami branja. Ti ljudje se še vedno soočajo s številnimi ovirami pri dostopu do knjig in drugega tiskanega gradiva, zaščitenega z avtorsko in sorodnimi pravicami. Ob upoštevanju njihovih pravic je potrebno sprejeti ukrepe za povečanje razpoložljivosti knjig in drugega tiskanega gradiva v dostopnih formatih ter izboljšati njihovo kroženje na notranjem trgu. Temu cilju sledita tako direktiva kakor zakon. V našem primeru se razširja omejitev pravic v korist vseh invalidov pod pogojem, da gre za uporabo v njihovo korist, ne pa za namen doseganja posredne ali neposredne gospodarske koristi. Direktiva dopušča tovrstna odstopanja, pomanjkljivost v predlogu pa naj bi bila ne dovolj prepričljiva utemeljitev predlagatelja. Ravno tako se omejitev izkoriščanja pravic problematizira z nezmožnostjo upravičevanja samo z javnim interesom. Baje bi bilo potrebno opraviti tudi tehtanje med človekovimi pravicami. Med pravicami invalidov iz 52. člena Ustave in pravicami iz ustvarjalnosti iz 60. člena Ustave bi moralo biti najprej izpostavljeno testoma legitimnosti in sorazmernosti. Šele če bi tehtnica pokazala ravnotežje, bi predlagatelj smel in zakonodajalec mogel opraviti konkretne zadeve v prid ljudi. In prav zato gre. Za poslance Poslanske skupine Desus so bistveni predlogi, ki omogočajo vnašanje v slovenski pravni red določb o obvezni in enotno določeni izjemi in omejitvi avtorske in sorodnih pravic za zagotovitev olajšanega dostopa do objavljenih del za slepe, slabovidne osebe in na koncu za vse invalide. To je za nas veliko bolj pomembno kakor pa nesmiselna pravniška preigravanja za namišljeni prestiž. V predlogu zakona so spremenjene tudi določbe v zvezi s prekrški, ki jih določa Zakon o avtorski in sorodnih pravicah, saj so bile do danes, kar je komajda moč verjeti, izražene še v tolarjih. V Poslanski skupini Desus bomo spremembe in dopolnitve Zakona o avtorski in sorodnih pravicah podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Jani Ivanuša v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lepo pozdravljeni, gospod predsedujoči! Lep dober dan vsem ostalim prisotnim! Pred sabo imamo Zakon o avtorski in sorodnih pravicah. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo novelo zakona podprli. Novela gre v smeri določanja izjem in/ali omejitev v korist invalidov. Hendikep ni okvara telesa, ampak zatiranje in onemogočanje družbe tistih, ki imajo okvaro. Ni prav, da se družba oblikuje za potrebe in na način, da je prilagojena le za nehendikepirane, saj so s tem slednji favorizirani, hendikepirani pa izrinjeni. Konkretno se današnji predlog nanaša na slepe, slabovidne in osebe z drugimi motnjami branja. Na tem mestu posebej izpostavljam ljudi, ki imajo disleksijo. Poznamo osebe, ki so pripravile koncept določenih gradiv za dislektike, slednje bomo tudi poslali na Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport. Diskriminacija na podlagi invalidnosti je prepovedana že po Ustavi Republike Slovenije kot najvišjem nacionalnem predpisu, in sicer slednja v 14. členu zagotavlja enake človekove pravice in temeljne svoboščine vsakomur ne glede na invalidnost. Diskriminacija zaradi invalidnosti pomeni vsako razlikovanje, izključevanje zaradi invalidnosti. Namen ali posledica je zmanjševanje ali izničevanje enakopravnega priznavanja, uživanja in uresničevanja vseh pravic in obveznosti na vseh ključnih področjih življenja. Splošno pravilo avtorskega prava je, da se lahko avtorsko delo ali predmet varstva sorodne pravice uporabi le z dovoljenjem imetnika avtorske ali sorodnih pravic. Le v primerih, ki jih določa zakon, se lahko avtorsko delo uporabi brez dovoljenja imetnika pravic. Glavni cilj predlagane novele je lažji dostop do objavljenih del za invalidne osebe. Z novelo bodo imeli invalidi zagotovljen enakopravni položaj pri dostopu do objavljenih del, varovanih z avtorsko ali sorodno pravico. Do sedaj je bilo slednje pomanjkljivo urejeno. V korist invalidov bo zato prosto reproduciranje, distribuiranje ali priobčitev javnosti objavljenih del, varovanih z avtorsko ali sorodnimi pravicami, prosto pod pogojem, da je uporaba neposredno povezana z njihovo invalidnostjo in v obsegu, ki ga zahteva posamična oblika invalidnosti, ter ni namenjena doseganju posredne ali neposredne gospodarske koristi. Invalidi bodo imeli lažji dostop do objavljenih del v njim prilagojenem izvodu v dostopnem formatu. Gre za boljši in učinkovitejši dostop do knjig in drugih tiskanih del v ustrezni obliki oziroma njim prilagojenem izvodu v dostopnem formatu. Dostopni formati vključujejo brajico, povečan tisk, prilagojene e-knjige, zvočne knjige. S predlagano spremembo se zasleduje tudi cilj po boljših pogojih za pridobivanje kakovostnejšega znanja in branja knjig, kar bo navsezadnje vplivalo tudi na izboljšanje kakovosti življenja teh oseb. Spremembe zakona se nanašajo na osebe, ki zaradi funkcionalne telesne motnje vida ne morejo brati tiskanih del in se jim pri izdelavi izvoda v dostopnem formatu delo reproducira tako, da se prilagodi posamezni osebi glede na njeno obliko invalidnosti oziroma okvaro ali motnjo. Tem osebam, ki jih je zaznamovala narava, je prav, da pomaga družba tudi z današnjim predpisom. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo novelo, kot sem že povedal uvodoma, podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. Mag. Marko Pogačnik v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice, kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avtorski in sorodnih pravicah. Spremembe in dopolnitve zakona v slovenski pravni red prenašajo določbe direktive Evropske unije. Ključni cilji predlaganega zakona so: lažji dostop do objavljenih del za invalidne osebe, uskladitev z direktivo Evropske unije, odprava ugotovljenih pomanjkljivosti pri prekrških. Načela predlaganega zakona predvidevajo enakopravno obravnavo invalidov pri dostopu do objavljenih del, varovanih z avtorskimi ali sorodnimi pravicami, učinkovito izmenjavo izvodov v dostopnem formatu za slepe, slabovidne in osebe z drugimi motnjami branja. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke apeliramo tako na vlado kot na ministrstvo za gospodarstvo, da se v bodoče pri prenosu direktiv resneje pogovorijo s ključnimi deležniki, ki se jih tiče zakon. Po našem vedenju se ne ministrstvo za gospodarstvo ne vlada v danem trenutku nista sestala s ključnimi deležniki, ki se jih tiče ta zakon, to so pa invalidi. Jaz mislim, da je pomembno, da tudi osebe, ki se jih dotičejo evropske direktive, ki se prenašajo v slovenski pravni red, povedo svoje mnenje ali tudi svoje pripombe. Sicer pa v Slovenski demokratski stranki predlaganim spremembam in dopolnitvam zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Edvard Paulič kot predstavnik zadnje poslanske skupine, Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Poleg vseh ovir, s katerimi se slepi in slabovidni srečujejo v vsakdanjem življenju, nedostopnost do knjig in branja dodatno prispeva k njihovemu občutku izključenosti. Predstavljajte si, da imate, ko vstopite v knjižnico, namesto polno založenih polic s knjigami različnih vsebin na voljo eno ali dve knjigi, in to je vse. Približno takšen je odstotek nabora knjig, ki je njim dostopen. Marakeška pogodba omogoča slepim, slabovidnim ter osebam z drugimi motnjami branja dostop do knjižnih del in tako pomaga reševati težave knjižne lakote, ki je resen svetovni družbeni problem. Od držav podpisnic zahteva sprejetje nacionalnih zakonov, ki spodbujajo izdajo knjig, namenjenih slepim, slabovidnim ali osebam z drugim motnjami branja v dostopnem formatu, kot so braillova pisava, e-knjige, zvočne knjige ali velik tisk. Sprejetje teh zakonov bo olajšalo izmenjavo teh predmetov in del tudi čezmejno, preko nacionalnih meja, brez potrebe po dovoljenju imetnika avtorske pravice. S tem predlogom zakona se v slovenski pravni red prenašajo določbe evropske direktive o določenih dovoljenih uporabah del, sicer zaščitenih z avtorsko pravico in sorodnimi pravicam. Seveda morajo biti za takšno uporabo izpolnjeni določeni pogoji, kot na primer to, da morajo pooblaščeni subjekti imeti zakonit dostop do avtorskega dela, delo mora biti namenjeno izključno za uporabo upravičenih oseb in dejavnost se mora izvajati nepridobitno. Nova pravila kot del strategije za enotni digitalni trg uvajajo obvezno in vseevropsko izjemo za avtorske pravice. Hiter dostop do več in bolj raznolikih vsebin pa bo zagotovljen brez predhodnega dovoljenja imetnikov pravic, kar je pomemben korak za boljše vključevanje slepih in drugih invalidov v družbo, ki bodo tako dobili boljši dostop do kulture in zabave. Zato bomo v Poslanski skupini LMŠ predlog zakona podprli.
Hvala, gospod poslanec. S tem smo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zato zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 26. septembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O USKLAJEVANJU TRANSFERJEV POSAMEZNIKOM IN GOSPODINJSTVOM V REPUBLIKI SLOVENIJI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. K predstavitvi stališča v imenu Vlade pozivam državnega sekretarja. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Hvala za besedo. Zakon o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji s kratico ZUTPG zajema 34 socialnih transferjev, ki se usklajujejo po tem zakonu. Po sedaj veljavni ureditvi je določena uskladitev dvakrat letno, in sicer v mesecu januarju ter mesecu juliju na podlagi podatkov o polletni inflaciji. Predlog sprememb zakona določa drugačen način usklajevanja, in sicer se po predlogu transferji posameznikom in gospodinjstvom uskladijo enkrat letno, to je 1. marca, z rastjo cen življenjskih potrebščin v preteklem letu po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije. S predlaganim zakonom bodo na področju transferjev posameznikom in gospodinjstvom sprejeti ukrepi, ki bodo zagotavljali ohranjanje socialno-ekonomskega položaja posameznikom, pri čemer sprememba prinaša večjo preglednost, poenostavitev in pravno varnost. V konkretnem primeru gre za usklajevanje transferjev na enoten način v enem predpisu; in ne več v različnih materialnih predpisih. Naj ob tem opozorim, da finančne posledice, predstavljene v zakonu, ne odražajo več dejanskega stanja, saj bi te bile relevantne le, če bi bil zakon sprejet pred 1. julijem letošnjega leta. Ker do tega ni prišlo, je že prišlo do polletne uskladitve transferjev, in sicer za 2,4 %, kar, preračunano na letno raven, pomeni približno 30 milijonov evrov višje izdatke za transfere, ki jih zagotavlja ministrstvo na letni ravni; in ne tistega, kar piše v predlogu 6-milijonskega zmanjšanja izdatkov. Z enotno uskladitvijo z rastjo cen življenjskih potrebščin se zasleduje primarni namen zakona, to je kritje višjih življenjskih stroškov zaradi dviga cen. Uskladitev enkrat letno bo med drugim pomenila tudi določeno razbremenitev centrov za socialno delo in upravnih enot. Prvostopenjskim organom bo tako ostalo več časa za neposredno delo s strankami, kar predstavlja tudi večjo korist za ljudi, ki jim sistem mora služiti. In predstavlja tudi enega od pomembnih delovanj ministrstva od začetka tega mandata. Hvala.
Gospod državni sekretar, niste izkoristili svoje minutaže, za kar se vam zahvaljujem. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. In s tem besedo predajam predsedniku gospodu Vojku Staroviću. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada; s predlogom za obravnavo in sprejetje predloga zakona po nujnem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora ni sprejel predloga, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku, zato ga je odbor obravnaval na podlagi 126. člena Poslovnika Državnega zbora. Odboru je bilo posredovano gradivo, objavljeno na spletnih straneh Državnega zbora: predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide ter vloženi amandmaji. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja in predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika ter dala pripombe k 3. in 4. členu. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predlog zakona podpira. Predstavnik predlagatelja je na kratko predstavil spremembe. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe pa je povedala, da so bile upoštevane njihove pripombe v zvezi z uskladitvijo dodatka za pomoč in postrežbo po Zakonu o vojnih invalidih in razlikovanje brez predvidenih zakonskih podlag ter pripombe v zvezi z začetkom veljavnosti z vloženimi amandmaji. V razpravi so razpravljavci menili, da je treba sistem socialnih pomoči poenostaviti. Že v tem zakonu imamo osemindvajset različnih transferjev, kar sistem dela nepregleden in netransparenten. Treba je narediti učinkovit, seveda pa tudi vzdržen sistem. Nekateri razpravljavci pa so poudarjali, da je to spet poskus reza v socialne transfere. Po njihovem mnenju predlog vlade zmanjšuje usklajevanje transferjev, saj se trenutno usklajujejo dvakrat letno; in predlagajo, da se obstoječi način usklajevanja ohrani. Stopnja tveganja revščine se glede na leto prej ni spremenila. Glede na zaveze vlade, da se bo z revščino resno spopadla, je ta ukrep z vidika socialne države nesprejemljiv. Odbor je sprejel amandmaje k 3. in 4. členu in glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih sprejel. Pripravljen je dopolnjen predlog zakona. Hvala.
Hvala, gospod predsednik. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prva poslanka že prihaja, to je poslanka Mojca Žnidarič, v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane in spoštovani! Zakon o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom je stopil v veljavo s 1. januarjem leta 2007 in že takrat je bilo predvideno indeksiranje transferjev enkrat letno glede na rast cen življenjskih potrebščin. Z novelo, ki jo danes sprejemamo, se vračamo k izhodiščnemu predlogu, ki je tako kot današnji strmel predvsem k večji preglednosti, poenostavitvi in predvsem enotnosti usklajevanja pomembnega dela socialnih transferjev v naši državi. S tem bo tudi višina uskladitve vnaprej predvidljiva, z enotno uskladitvijo pa se bo še naprej zasledoval primarni cilj indeksacije transferjev, to je kritje višjih življenjskih stroškov državljank in državljanov. V nadaljevanju predstavitve stališč poslanskih skupin se bo s strani nekaterih skušalo prikazati, da je predlog zakona antisocialen, da temelji na varčevalnih principih in da jemlje socialno najšibkejšim. Zato naj na tem mestu jasno poudarimo, da temu ni tako. Višina socialnih transferjev se s spremembo tega zakona ne spreminja oziroma se ne zmanjšuje. Socialno-ekonomski položaj posameznikov in družin se zaradi njegovega sprejetja ne bo poslabšal, ker bo višina transferjev ostala na isti ravni. Denarna socialna pomoč bo še vedno znašala 402 evra, na enaki ravni ostajajo tudi vsi transferji na področju družinske politike, invalidnosti, denarna nadomestila brezposelnim, štipendije, rejnine, dodatek za pomoč in postrežbo in tako dalje. Zadnji podatki nam kažejo, da je bilo v prvi polovici leta 2019 za transferje posameznikom in gospodinjstvom namenjenih 742 milijonov evrov, kar je za 12,6 % več kot v enakem obdobju lani. Za 6,2 % so se zvišali družinski prejemki in starševska nadomestila ter za približno 40 % transferji za zagotavljanje socialne varnosti. Do konca leta 2019 bo Ministrstvo za delo za transferje posameznikom in gospodinjstvom namenilo 1,25 milijarde evrov. To niso majhne številke. Dejstva, da so se s 1. januarjem 2019 sprostili vsi varčevalni ukrepi na področju družinske politike in da je bilo zato namenjenih dodatnih 35,5 milijona evrov; da se je dvignila minimalna plača in da naslednji dvig sledi kmalu; da je s 1. avgustom že prišlo do 2,7-odstotne uskladitve vseh transferjev; da je bilo usklajevanje vseh transferjev in meja dohodkov za ugotavljanje upravičenosti do letnih pravic iz javnih sredstev do nedavno nazaj v celoti zamrznjeno, pač niso zanemarljiva in nepomembna dejstva, ko presojamo, kako dobro oziroma slabo država skrbi za posameznike, za družine, za socialno ranljive, pravzaprav za vse člane naše družbe. V Poslanski skupini Stranke modernega centra ocenjujemo, da usklajevanje transferjev enkrat letno pomeni večjo preglednost, predvidljivost in zanesljivost za državljanke in državljane, zato bomo predlog zakona tudi podprli. In še enkrat poudarjamo, da se populistične teze nekaterih o ugrabljeni socialni državi velikokrat slišijo priročno, imajo pa malo opraviti z realnostjo. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za vašo predstavitev. Gospod Miha Kordiš, v imenu Poslanske skupine Levica, vi ste pa naslednji. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Biti bogata družba, v kateri stotine tisočih ljudi tolče revščino, to je državna sramota. Naša, slovenska državna sramota. Odprava revščine bi morala biti ena od političnih prioritet, a navkljub rekordnemu proračunu, seriji davčnih daril najvišjim plačam in 4,2 milijarde čistega dobička v gospodarstvu je siromaštvo v Sloveniji še vedno vsesplošno. Pod pragom tveganja revščine živi 268 tisoč oseb oziroma 45 tisoč več kot pred krizo. Da revščino tvega 13,3 % prebivalstva, je strašljivo že samo po sebi. Da gre za slovensko socialno sliko sredi konjunkture in gospodarskega razcveta, pa nezamisljivo. Za kapitaliste, menedžerje, rentnike in ostale sistemske parazite se je kriza že zdavnaj končala, za najbolj izpostavljene sloje delavskega razreda pak ne. In kot je k rekordnemu bogatenju najbolj bogatih izdatno prispevala država, je tudi za poglabljanje revščine najbolj revnih zaslužna taista država. Medtem ko so korenčka izdatnih subvencij kapitalu in davčnih uslug deležni manjšinski vladajoči razredi, je njena razredna palica rezervirana za patološko logiko nikoli končanega varčevanja na delavskih plečih. Iz krize v konjunkturo, iz leta v leto. Kot da posledice božanja privilegirancev in tepeža revnih v zadnjem desetletju še niso dovolj, je oblast bogatih ponovno zavihala svoje protisocialne rokave. Sočasno, ko pripravlja 145 milijonov novih dohodninskih rezov zase in za svoje kapitalistične prijatelje, mrtvo hladno še dodatno klesti socialne transfere najbolj revnim. Namesto odprave je vladna politična prioriteta poglabljanje socialne izključenosti. Namesto vojne revščini je napovedala vojno revnim. Po njih bo iz vseh strani padlo za 57 milijonov protisocialne municije. Za razliko od 100 milijonov evrov težkega povišanja proračuna za Nato, ki bo šel v tujino in podpiral taborjenje v Latviji, okupacijo Afganistana in subvencioniranje vojaško-industrijskih kompleksov Zahoda, bo bombe socialnih rezov raznašalo doma. 35 milijonov bo varstvenemu dodatku za upokojence in invalide zrezal interventni ZUJF Marjana Šarca. Ob tem bo še skrčil obseg upravičencev z zaklepanjem premoženjskih cenzusov za naslednji dve leti. 16 milijonov bo revnim zaposlenim, materam samohranilkam in drugim aktivnim prejemnikom vzela ukinitev dodatka za delovno aktivnost. Oropani kot posamezniki bodo tudi do 200 evrov vsak mesec. Nadaljnje 4 milijone bo vlada privarčevala na socialnovarstvenih programih, namenjenih najbolj pomoči potrebnim skupinam v tej državi. Aktualni zakon, ki ga ta hip obravnavamo, dvakrat letno usklajevanje socialnih transferjev in družinskih prejemkov z rastjo cen življenjskih potrebščin se odpravlja in se uvaja usklajevanje le enkrat letno. V nastalem intermundiju bo iz delavskih žepov vsako leto izginilo še nadaljnjih okrog 6 milijonov evrov. Tu ne bo priškrtnjena le socialna pomoč, učinek bodo čutili tudi: otroški dodatek, štipendije, invalidnine, nadomestila brezposelnim, starševsko, materinsko in očetovsko nadomestilo, pomoč ob rojstvu otroka in mnogi drugi transferji. Ker bo na uskladitveni dvig po novem treba čakati leto dni, bo samo v letu 2020 iz starševskih nadomestil in družinskih prejemkov izginilo okoli 3 milijone evrov. Vlada Marjana Šarca se je zavezala k boju proti revščini. To je bil eden od ključnih razlogov, da smo jo v Levici podprli. A kot vse kaže, z odpravljanjem revščine ne misli resno in mlinski kamen vrti v smeri napačnih političnih prioritet. Tako kot njegovi predhodniki tudi mlinar Šarec bogatim siplje še več bele moke, revnim pa prešteva celo otrobe. V Levici bomo temu predlogu zakona nasprotovali. Hvala.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. Besedo ima gospa Iva Dimic v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite, gospa poslanka.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji zagovarjamo ločitev socialne in družinske politike, saj bo le iz tega lahko izhajala poenostavitev sistema socialnih pomoči, družinskih prejemkov. In le tako bodo le-ti najbolj pravični. Tako zakompliciran sistem dejansko onemogoča vsem, ki nimajo pravniškega znanja ali dobrih svetovalcev, da bi si poiskali pomoč, ko so soočeni s stisko. V nekih prejšnjih časih bi človek rekel, da je to urejeno zato, da si posameznik ne zmore in ne zna sam pomagati. S predlogom zakona se bo posameznikom in gospodinjstvom na enoten in pregleden način zagotovilo usklajevanje transferjev enkrat letno. To se bo izvajalo vsakega 1. marca, na podlagi rasti cen življenjskih potrebščin v preteklem letu, ki ga bo objavil Statistični urad Republike Slovenije. Predlagane spremembe zakona naj bi prinesle tudi povečanje pravne varnosti uporabnikov sistema, hkrati pa razbremenile delavce na upravnih enotah in centrih za socialno delo. Posledično v Novi Sloveniji pričakujemo, da se bodo na terenu okrepile ekipe ljudi, ki se bodo posvetile ljudem, ki so pomoči res potrebni. Le-te bi morale sicer delovati že takoj po reorganizaciji centrov za socialno delo; pa smo bili žal priča popolnemu kolapsu sistema. V Novi Sloveniji menimo, da predlagani zakon pomeni korak k debirokratizaciji socialnih predpisov. Socialne pravičnosti si v Novi Sloveniji želimo čim prej, seveda v povezavi s poenostavljenimi postopki in zagotavljanjem pametne Slovenije. Poslanci Nove Slovenije – krščanski demokrati bomo predlog zakona podprli.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Vojko Starović, vi pa boste predstavili stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Novela Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji na novo določa termin in število usklajevanj transferjev. Slednje bo prineslo večjo preglednost, poenostavitev, predvidljivost in posledično tudi pravno varnost ter s tem večjo pravičnost. Predlog določa, da se transferji posameznikom in gospodinjstvom uskladijo enkrat letno, in sicer 1. marca, skupaj z rastjo cen življenjskih potrebščin. Trenutno se transferji usklajujejo dvakrat letno. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek bomo predlog kljub nekaterim kritikam, da gre za varčevanje pri najrevnejših, podprli. Odločitvi ministrstva za delo zaupamo; hkrati pa pozivamo, da eventualno privarčevani denar smotrno uporabi. Naj spomnim, da je obseg proračuna, ki ga je pripravilo Ministrstvo za finance kljub napovedanemu ohlajanju gospodarstva še eno največjih v zgodovini naše države; zato pričakujem, da bomo več sredstev namenili ranljivim skupinam, socialno izključenim in seveda tudi upokojencem. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev. Sedaj imate besedo gospod Jurij Lep v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, državni sekretar! Cilj usklajevanja dohodkov je ohranjanje njegove realne vrednosti, na to vrednost pa vpliva več dejavnikov oziroma pogojev, na primer rast cen življenjskih stroškov, rast plač ali rast bruto domačega proizvoda. Načini usklajevanja dohodkov so praviloma normativno vnaprej določeni, tako se na primer socialni transferji po veljavni ureditvi usklajujejo dvakrat v enem letu, in sicer v juliju, glede na rast cen življenjskih potrebščin v prvi polovici leta; in v januarju, glede na rast cen v drugi polovici preteklega leta. Pri tem velja izpostaviti, da so se transferi sprva usklajevali samo enkrat letno, tako kot se danes usklajujeta minimalna plača in pokojnine. Tako se minimalna plača uskladi najmanj enkrat letno z rastjo cen življenjskih potrebščin, pokojnine pa se redno usklajujejo v začetku leta v skladu s kombinacijo 60 % z rastjo plač in 40 % z rastjo cen življenjskih potrebščin glede na minulo leto. Pred sprejetjem zadnje pokojninske reforme v letu 2012 so se tudi pokojnine, tako kot socialni transferji danes, usklajevali dvakrat letno. Dvakrat letno usklajevanje socialnih prejemkov glede na drugi primerjavi, ki sem ju izpostavil, torej bode v oči po našem prepričanju predvsem zato, ker se socialni prejemki lahko dvigujejo hitreje kot dohodki iz naslova dela. Če pogledamo še primerjavo naše ureditve indeksiranja socialnih prejemkov z drugimi državami, naša ureditev prav tako izstopa. V Poslanski skupini Desus se torej že zaradi primerljivosti z minimalno plačo in pokojninami strinjamo s predlogom enkratnega usklajevanja prejemkov iz naslova sociale. Poleg tega po oceni Poslanske skupine Desus nov način uskladitve pomeni tudi večjo preglednost in poenostavitev dela, saj se administrativnega dela razbremenjujejo centri za socialno delo, Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, upravne enote pa tudi lokalne skupnosti. Z enotno uskladitvijo z rastjo cen življenjskih potrebščin se zasleduje primarni namen transferjev, ki je kritje višjih življenjskih stroškov; pri čemer je pomembno, da se bo še vedno kljub nižji frekventnosti sledenja dvigovanju življenjskih stroškov zagotavljal ustrezen socialno-ekonomski položaj posameznikov. Predlagane rešitve pri tem zakonu so za poslance Poslanske skupine Desus sprejemljive, zato bomo predlog novele zakona podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča. Besedo ima gospod Jani Ivanuša v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj! Pred seboj imamo Predlog zakona o spremembah Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji. S tem predlogom zakona nas je vlada pripeljala na tanek led, saj želijo z eno minimalno spremembo znižati kar vse socialne transferje. Ne bom trdil, ampak teh transferjev naj bi bilo okrog 30. Prihranek v državnem proračunu pa naj bi bil med petimi in šestimi milijoni evrov letno. Stališče Slovenske nacionalne stranke je vedno bilo, da ljudje čim več delajo, socialni transferji pa so namenjeni zgolj tistim Slovencem, ki ne morejo delati zaradi bolezni ali starosti. Drugih izgovorov mi v Slovenski nacionalni stranki ne sprejemamo. Proračunski izdatki za socialne transfere so previsoki. To velja še toliko bolj poudariti, ker smo v času gospodarske rasti. Ob tem velja pripomniti, da se le-ta sicer umirja, ampak še vedno nam primanjkuje delavcev. Dokler bo primanjkovalo delavcev, delovne sile, se socialni transferji ne bi smeli zviševati. Težava, ki jo imamo v naši poslanski skupini pri sprejemanju tega predloga, je, da smo mi za znižanje le določenih socialnih transferjev, na primer denarne socialne pomoči. Prejemnikov je vse več, vse večji je tudi skupni izdatek za brezposelne. Slovenija je država, kjer ne bi smelo biti niti enega brezposelnega človeka. Dela je dovolj za vsakogar, ki želi delati. Po drugi strani pa nimamo nič proti, če se zviša dodatek za nego otrok, dodatek za pomoč in postrežbo ali pa štipendije. Taki dodatki bi se morali celo zviševati. Nihče si ne želi biti prejemnik takšnega dodatka, ki je posledica višje sile. Predlog zakona sicer ne predvideva znižanja prejemkov, temveč le enkratno zvišanje namesto dvakratnega zvišanja letno. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. Besedo ima mag. Karmen Furman v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegice in kolegi! Danes obravnavamo predlog vladnega zakona o spremembah Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji, ki določa, da bi se transferji posameznikom in gospodinjstvom, ki so se do sedaj usklajevali dvakrat letno, po novem usklajevali zgolj enkrat letno, in sicer 1. marca, glede na podatke Statističnega urada Republike Slovenije z rastjo cen življenjskih potrebščin v preteklem letu. V predlogu sprememb predlagatelj sicer pojasnjuje, da takšno usklajevanje pomeni večjo preglednost, poenostavitev in pravno varnost, saj bo večina uskladitev naprej predvidljiva; a vlada s sprejetjem predlaganih sprememb na drugi strani predvideva tudi proračunski prihranek v višini 6 milijonov evrov v letu 2019 in 5,61 milijona evrov v letu 2020, kar pa seveda posledično pomeni, da se transferji znižujejo na škodo naših državljanov. Prav je, da se s predlaganimi spremembami zakonodaje zasledujejo cilji, kot so preglednost, poenostavitev uradnih postopkov, ter uresničuje pravna varnost; a vendar je potrebno, da se v okviru predlaganih sprememb opozori tudi na dejstvo, da takšen poseg pavšalno znižuje različne vrste transferjev, saj se bo s sprejetjem predloga zmanjšala frekventnost usklajevanja transferjev z rastjo cen življenjskih potrebščin. Posledično zato takšen predlog nima enakih posledic za vse njegove prejemnike. Po vladnem predlogu se znižujejo prejemki, ki so socialne narave, ter tudi tisti, ki temeljijo na vplačanih prispevkih zavarovanja s strani delavcev, kot na primer denarno nadomestilo za primer brezposelnosti. In samo na tem transferju bi vlada v primeru potrditve danes obravnavnega predloga v letošnjem letu prihranila milijon evrov in v naslednjem letu 1,35 milijona evrov. Še večji prihranek pa vlada predvideva v škodo prejemnikov starševskega nadomestila in družinskih prejemkov, ker se načrtuje znižanje teh izplačil v skupni višini 4,19 milijona evrov v letu 2019 in 3,2 milijona evrov v letu 2020. V Slovenski demokratski stranki smo skupaj s stranko Nove Slovenije že v letu 2008 v okviru sprememb danes obravnavane zakonodaje vložili amandma, s katerim smo predlagali uskladitev transferjev dvakrat letno oziroma tako, da bi bilo za prejemnike transferjev najugodneje. Zato glede na vse navedeno tudi danes vladnega predloga v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala za vašo predstavitev, gospa poslanka. Besedo ima gospa Nina Maurovič v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani! Pred nami je Predlog zakona o spremembah Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji. Trenutna topogledna zakonodaja namreč zapoveduje, da naj bi se transferji posameznikom in gospodinjstvom usklajevali dvakrat na leto. Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, pa poleg nekaterih redakcijskih popravkov določa usklajevanje transferjev enkrat letno, in sicer na dan 1. marca. To zagotavlja večjo preglednost, poenostavitev in pravno varnost, saj bo višina uskladitev vnaprej predvidljiva. Tudi po novi ureditvi, kot jo predlaga obravnavani zakon, se bo pri izračunu upoštevala rast cen življenjskih potrebščin v časovnem intervalu enega leta. S tem se v ničemer ne posega v osnovi cilj transferjev in ta je kritje življenjskih stroškov. Prav tako se posameznikom in gospodinjstvom znesek transferjev ne bo znižal, usklajevanje pa se bo poenotilo in poenostavilo. Veliko je namreč očitkov o tem, da je naša družba zbirokratizirana do skrajnih meja. Predlagana ureditev je tudi korak k manj zamudnim postopkom, ki bremenijo centre za socialno delo, Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ter upravne enote. Želimo si, da bi vsi našteti pridobljeni dragoceni čas lahko odslej namenili delu s strankami. Transferji posameznikom in gospodinjstvom, ki bi se po novi ureditvi usklajevali enkrat letno, so: otroški dodatek, dodatek za nego otroka, delno plačilo za izgubljen dohodek, dodatek na veliko družino, pomoč ob rojstvu otroka, starševski dodatek, materinsko, očetovsko in starševsko nadomestilo, štipendije, rejnine, denarno nadomestilo za primer brezposelnosti ter dodatek za pomoč in postrežbo. Ob tem je treba poudariti, da se zaradi izvajanja določb zloglasnega ZUJF vsi našteti transferji kar osem let niso usklajevali oziroma povečevali. Prvo zvišanje po letu 2011 se je zgodilo julija letos. Ker imamo izjemno zapleten sistem številnih socialnih pomoči, kateremu na trenutke celo grozi, da bo postal popolnoma nepregleden in netransparenten, moramo pričeti s sprejemanjem rešitev, ki vodijo k poenostavitvi in poenotenju sistema; kar zakon, ki je pred nami, tudi ureja. V Listi Marjana Šarca zato predlagano spremembo Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji podpiramo.
Hvala, gospa poslanka, za vaše stališče. In kot zadnji v imenu poslanskih skupin ima besedo gospod Soniboj Knežak v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala, predsednik. Predstavniki Vlade, spoštovani kolegice, kolegi! S spremembo Zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom uvajamo celosten in pregleden način usklajevanja socialnih transferjev z rastjo življenjskih stroškov, ki se izplačujejo iz državnega in občinskih proračunov ter varstveni dodatek s strani Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Socialni transferji se bodo usklajevali z rastjo življenjskih stroškov v preteklem letu po podatkih Statističnega urada enkrat na leto, in sicer vsakega 1. marca v tekočem letu. Edini izjemi bosta usklajevanje osnove za odmero rente po zakonu, ki jo določa zakon o varstvu vojnih invalidov, in osnove za odmero rente po zakonu, ki ga določa zakon o žrtvah v vojni za Slovenijo 1991. Obe omenjeni osnovi se bosta z rastjo življenjskih stroškov usklajevali s 1. januarjem tekočega leta. Spremembe zakona prinašajo preglednost in predvidljivost višine socialnih transferje vsem tistim, ki jih prejemajo, saj bo višina posameznega socialnega transferja za tekoče leto bolj predvidljiva, kot je danes. Z ohranjanjem usklajevanja socialnih transferjev z rastjo življenjskih stroškov še naprej zagotavljamo primerno raven življenja vsem, ki so v stiski. Slovenski sistem socialnih transferjev je namreč v primerjavi z drugimi članicami Evropske unije relativno učinkovit glede zmanjševanja revščine, saj smo po indeksu pravičnosti na 5. mestu med osemindvajsetimi državami članicami Evropske unije. Pri tem pa menimo, da moramo še naprej krepiti socialne storitve in socialnovarstvene programe na terenu za vse ranljive skupine; predvsem pa je treba krepiti tiste socialne storitve, ki so povezane z dolgotrajno oskrbo starejšega prebivalstva. Prav tako moramo vložiti še več napora za reševanje dolgotrajnih prejemnikov denarne socialne pomoči tako, da jih aktiviramo in vključimo v trg dela. Za ta namen bi bilo koristno okrepiti program socialne aktivacije in ohraniti dodatek na delovno aktivnost. Socialni demokrati bomo spremembe zakona podprli. Hvala.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. S tem smo zaključili s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 24. septembra 2019. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Ali želi kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Imamo samo eno prijavo. Gospod Primož Siter, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo. Kot smo že objasnili v uvodnih besedah, smo pri politiki trenutnega koalicijskega ustroja zelo presenečeni. Tisti poslanke in poslanci, ki ste se kadarkoli ukvarjali s trženjem ali marketingom, veste, da je zelo pomemben pojem, ki ga vsaka delovna akcija v tem fohu štarta, opredelitev nečesa, čemur se strokovno v angleščini reče mood board. To je skupek enih elementov, ki opredelijo, kakšna bo stvar, ki jo bomo zdaj predstavljali, prodajali ali z njo karkoli delali. In to navadno pomeni izbira barve, tipografije, logotipa, načina komunikacije s ciljno publiko, kako se bomo z njimi pogovarjali, kdo sploh je naša ciljna publika in tako naprej. Ko se je formirala ta vladna koalicija, je bil mood board zelo jasen. To bo neka koalicija, ki se bo spogledovala z levo politiko, ki bo socialna, ki bo delala za to, da revščino dejansko odpravi. Temu pričajo tudi zaveze iz koalicijske pogodbe, vsaj kar se tiče revščine in socialnih politik. »Znižanje splošne stopnje revščine mora biti prioriteta in želja vsake razvite družbe. Dostojno življenje je treba zagotoviti vsem, pri čemer mora biti ravnovesje med prejemniki plač in socialnimi transferji tako, da bo spodbujalo delo vseh za delo sposobnih državljanov.« Odprava revščine je bila v začetku tega mandata glavno vodilo koalicije in vlade Marjana Šarca ter tudi glavni element, zaradi katerega smo se v Levici v končni fazi odločili to vlado kot zunanji partner podpreti – njihove napovedane in obljubljene socialne politike. Ampak vse kaže, da je šlo za marketinško potezo. Tudi ta mood board, ki je bil takrat nastavljen, se sedaj ustvarja čisto ena druga smer, zaradi katere so volivke in volivci upravičeno zmedeni. In kar imamo danes pred seboj, je zelo jasen antisocialni ukrep. Anti vsemu tistemu, kar so začetki te vladne koalicije obljubljali. Najprej je treba razložiti, da živimo v okolju, kjer so smele, ostre in drzne socialne poteze nujne. Še vedno je med nami 280 tisoč ljudi, ki živijo pod pragom revščine; še vedno je med njimi 46 tisoč otrok. Prevod socialne države v akcijo bi bil zagotoviti čim več možnosti za te ljudi. Zagotoviti okolje, kjer bo lahko vsakdo, tudi med njimi, živel varno in bil enakovreden del družbe ter v njo prispeval. Imamo državo, ki se na eni strani poskuša lotiti tega problema skozi neke oči varčevanja. Že v času krize, pa ZUJF je tukaj najbolj grobo udaril, smo bili priča varčevanju na plečih najbolj revnih, najbolj ranljivih. To je očitno praksa, ki se vleče skozi vse vlade od Janševe naprej, čeprav je Cerarjeva v začetku s svojim mood boardom prišla v drugi smeri, pa je potem sedaj Šarčeva obljubljala tudi nekaj takšnega, ampak vseeno. Imamo v istem času na mizi en ukrep, ki da bo privarčeval približno v seštevku obeh let 12 milijonov. Na drugi strani se pa pogovarjamo o 42 milijonih, ki pa jih bomo podarili vojski. Tukaj je ogromno enih podatkov, ki gredo v prid tega, da je sama generalna politika trenutnega vladnega ustroja precej zmedena. In upravičeno so zmedeni volivke in volivci. Kot rečeno, smer je diametralno nasprotna tisti, ki je bila obljubljena na začetku. Smo pa zato, da ne bomo samo kritizirali, v Poslanski skupini Levica pripravili tudi en amandma, ki je zadnja možnost, da zajezimo nesmiselnost tega ukrepa ali pa da vsaj omilimo poglabljanje stisk in ustvarimo neko bolj varno okolje za najšibkejše člene družbe; ki pravi, da se določba spremenjenega prvega odstavka 3. člena začne uveljavljati 1. januarja v letu, ki sledi letu, v katerem ugotovljena stopnja tveganja revščine znaša manj kot 6,7 %, kar je polovica stopnje revščine, s katero se soočamo sedaj, torej 13,3 %. Spoštovani poslanke in poslanci, z željo vas pozivam, da zajezimo nesmiselnost tega predloga, da podprete naš amandma in s tem vsaj omilimo poglabljanje stisk in ustvarimo neko bolj varno okolje za naše najšibkejše. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Najlepša hvala za vaše argumente, gospod poslanec. Ali želi še kdo razpravljati? Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. S strani predlagateljev tega zakona oziroma s strani koalicijskih branikov tega zakona smo lahko slišali, kako ne gre za reze v socialne transferje, kako mi v Levici paničarimo, delamo iz muhe slona, kot da ni na stvari nič. Ampak, kolegice in kolegi, v oceno finančnih posledic tega zakona je vlada zapisala, da bo samo v naslednjem letu kot posledica prehoda iz dvoletnega na enoletno usklajevanje višine socialnih transferjev z rastjo življenjskih potrebščin v proračunu prihranjenih 5,6 milijona evrov. Če torej ne varčujemo na socialnih in družinskih prejemkih, od kod torej iz posegov v postavke socialnih transferjev nastane 5,6 milijona evrov proračunskega presežka, če se tako izrazim? Od kod bo torej proračun prihranil 5,6 milijona evrov, če zateguje in zaostruje postavke socialnih in družinskih izdatkov? Kolegice in kolegi, vi lahko neštetokrat stopite za govornico, zatrdite v kamero z vašim najbolj angelskim obrazom, da se ne poslužujete rezov v socialne transferje, da to niso varčevalni ukrepi, da ne posnemate Janševe vlade; pa vendarle, ko pogledamo vaše zakone, ko pogledamo vaše proračunske postavke, ki jih nameravate realizirati, dejstva, številke, evri in posledice govorijo nasprotno. Če že vztrajate pri teh vaših piarovskih trditvah, da se ne greste varčevanja na najšibkejših, mi, prosim, obrazložite naslednje. Kako karakterizirate to, da se bo vzelo 35 milijonov evrov na varstvenem dodatku za upokojence in invalide? Da se bo zamrznil obseg upravičencev glede na premoženjske cenzuse za naslednji dve leti? Kako obrazložite to, da režete dodatek za delovno aktivnost revnim zaposlenim, materam samohranilkam, drugim prejemnikom transferjev, ki so aktivni. Ti ljudje bodo izgubili tudi do 200 evrov vsak mesec iz svojega žepa, spet bo proračun prihranil, tokrat 16 milijonov evrov. Kako torej opisujete štirimilijonski rez v postavke za socialnovarstvene programe, tiste programe, ki so namenjeni najbolj revnim, najbolj izpostavljenim segmentom delavskega razreda v tej državi. Vsega tega skupaj nanese za 57 milijonov evrov šparunge na revežih; in to sredi konjunkture. Če torej ne varčujete na revnih, kaj potem s tem počnete?! Kaj to je drugega kot varčevanje na revnih. Zatrjevanje nasprotno v resnici niti ni zavajanje, ampak je laž. Še kakšen bolj kosmat izgovor, ki mu sicer težko rečemo laž, je pa zagotovo zavajanje, smo lahko slišali na resornem odboru, ko se je ta predlog zakona obravnaval, češ saj se lahko številke v gospodarski rasti in tako naprej, v cenah življenjskih potrebščin obrnejo naokrog in potem bo tudi slika za revne drugačna. Češ, to je bil odziv na vztrajanje nas v Levici, da se izreže ta določba, da se usklajevanje dvakrat na leto ukine in da se pripelje notri usklajevanje enkrat na leto. Celo ta predrznost upravičevanja varčevalnih rezov na revnih, ne le da se kobajagi nič ne vzame, ampak da naj bi bilo to za revne, ki bodo teh rezov deležni, celo bolje. Pri tem, da se v tem konkretnem zakonu ne pogovarjamo niti samo o socialnih pomočeh, da ne bo kdo imel napačne predstave; tukaj imamo celo plejado različnih prejemkov, pri katerih se bo odškrtnilo vsakemu malo. In kot sem že navedel, samo v naslednjem letu bo skupna teža tega reza znašala 5,6 milijona evrov po ocenah, ki so jih sami vladni pripravljavci zakona prinesli na mizo. To se bo poznalo na otroškem dodatku, na štipendijah, na invalidninah, nadomestilu brezposelnim, na starševskem, materinskem, očetovskem nadomestilu, pri pomoči ob rojstvu otroka in še na kakšnih drugih transferjih. Pri tem konkretnem zakonu niti ne gre samo za socialno pomoč, gre za cel nabor izdatkov, ki jih karakteriziramo kot socialne in družinske. Da je šlo pri originalni vpeljavi leta 2006 za podporo in za bombonček, če želite, čeprav osebno bi temu rekel nujno politiko podpore najrevnejših, je jasno razvidno tudi iz obrazložitve amandmaja, ki so ga zapisali takratni predlagatelji iz vrst SDS, NSi, mislim, da je tudi SNS v obravnavi to podprl. Iz tiste obrazložitve zelo jasno izhaja, da je dvakrat letno usklajevanje višine transferjev z rastjo življenjskih potrebščin vpeljano zato, ker na tak način revni oziroma prejemniki teh transferjev dobijo več denarja, kot bi ga prejeli sicer. In 13 let kasneje se poskuša to pridobitev – skromno pridobitev, pa vendarle pridobitev – zarolati nazaj. In to počne, pazite, niti ne desna vlada, ki je to takrat vpeljala, to počne vlada, ki samo sebe opisuje za sredinsko, celo za levosredinsko. In potem operira z naborom izgovorov, ki jih je pes prinesel na konici repa, da to v resnici ni varčevanje. Sočasno taista oblast snuje dohodninsko reformo, težko 145 milijonov evrov. Tukaj naj bi pa zares razmesarili proračun, zato da se disproporcionalno povišajo plače skozi dohodninske reze tistih, ki imajo že zdaj najvišje prejemke, se pravi tiste plače, ki so že zdaj med najvišjimi v tej državi. In to potem, ko smo v prejšnjem mandatu videli že dva taka reza v dohodnino, ki sta najvišjim plačam že prinesla ogromno povišico, proračun pa oropala, če se ne motim, med 80 in 100 milijoni evrov vsako leto. Zdaj pa kot sanacijsko posledico, nadaljevanje istega poskuša vlada zategovati pas pri siromakih, kot da jim že zdaj ni dovolj težko v življenju. Mojemu izzivu braniteljem tega zakona, koalicijskim poslancem, da naj utemeljijo, kaj drugega pa je za nekaj milijonov težkih posegov v socialne transferje drugega kot varčevanje na revnih, dodajam še en drug izziv, in sicer desnemu krilu te dvorane. To desno krilo je leta 2006 spremenilo ta zakon, predložilo amandma in danes smo lahko iz njihovih vrst slišali, da vladnega zakona ne bodo podprli. In ko nekdo reče – ne bomo podprli; se to lahko tolmači na dva načina, da bodo vzdržani ali pa da bodo glasovali proti. Tu me zanima, ali boste, kolegice in kolegi z desne, glasovali proti temu, proti socialnemu ukrepu vlade; ali boste zgolj dvignili roke. Če ste konsistentni, boste nemara celo podprli amandma, ki smo ga dali v Levici, ki zaenkrat zavira uveljavitev tega škodljivega protisocialnega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar Tilen Božič. Izvolite.
Hvala za besedo. Bi samo nekaj zadev pojasnil. Že na odboru pa tudi danes v uvodnih besedah sem pojasnil, da ocene, ki so navedene v zakonu, niso več relevantne. In verjamem, da ste to večkrat tudi slišali. Moram še enkrat ponoviti, da ocene, ki so navedene kot ocene, kjer piše, da gre za prihranek, niso relevantne. Kaj pomeni, da niso relevantne? Mi smo vložili zakon pred mesecem julijem. Takrat je bil predlog, da se predloži po nujnem postopku, da bi bil eventualno uveljavljen pred 1. julijem. Če bi bil, bi tiste finančne posledice bile relevantne. To je tistih 6 milijonov domnevnih prihrankov, o katerih govorite. Ker ni bil uveljavljen, je prišlo s 1. julijem do indeksacije 2,4 %, kar sem tudi povedal že v uvodnem nagovoru, prav tako sem to tudi večkrat povedal na seji pristojnega odbora. Pri 1,3 milijarde evrov, če to pomnožimo krat 2,5 %, da dobimo približni obseg na letni ravni, je to približno 30 milijonov evrov več izdatkov; ne pa 6 milijonov evrov manj. Še enkrat bi ponovil. Prihranki, ki so navedeni v predlogu zakona, ne držijo zaradi časovne razlike, ki se je zgodila pri sprejemanju zakona. Odzval bi se tudi na te reze, o katerih ves čas govorite. Realizacija na transferih na ravni ministrstva bo v enem letu znatno presegla povečanje stotih milijonov evrov. Govorimo o približno 150 milijonih evrov več za transfere, iz česar izhaja, da to ni rezanje; pa ne glede na to, kako obračate in razlagate, gre za 150 milijonov evrov več. Nameni so različni; nekaj izhaja iz opustitve varčevalnih ukrepov pri družinski politiki, lep del izhaja iz tega; da se je enega od ukrepov, ki je bil sprejet v lanskem letu, denarna socialna pomoč, o kateri veste veliko, tudi zaradi tega, ker je določen amandma – mislim, da vam je bil takrat blizu – prišel do realizacije. Iz tega razloga je prišlo do znatnega dviga denarne socialne pomoči; preko dviga denarne socialne pomoči do znatnega dviga vseh ponderjev, povezanih z denarno socialno pomočjo, govorimo o dvigu 35 %. Ta dvig se seveda pozna povsod, na transferjih. S tem je določen segment transferjev znatno pridobil na teži, obsegu in obvladljivosti, ki je pa seveda obratno sorazmerna s tem. Iz tega razloga in glede na razrez, ki kljub temu, da je bistveno večji, tudi po zaslugi ministrice, ki se je takrat izborila za znatno povečanje sredstev v razrezu za Ministrstvo za delo, še vedno pomeni, da je treba razmisliti, ker s tem ste dejansko tudi vi postavili, kaj je prioriteta vlade, to je denarna socialna pomoč. Preko tega se je to preslikalo v proračun, kar pomeni, da z drugimi ukrepi je treba seveda nekaj narediti; vendar ne ta konkreten, ki ga imamo danes na mizi. Še enkrat ponavljam, ta ne znižuje. Od tukaj naprej pa je treba omeniti še kakšno drugo reč, ker je bilo rečeno, da gre tukaj za nekakšno predrznost. V zadnjih enajstih letih, če gledamo usklajevanje dvakrat letno – prvih 6 mesecev, drugih 6 mesecev. V zadnjih enajstih letih je bila osemkrat inflacija v drugi polovici leta negativna. Če usklajujemo z rastjo cen življenjskih potrebščin, bi po tej logiki morali v tistih osmih primerih transferje znižati; pa se jih ni, ker je bila indeksacija zamrznjena, kar pomeni, da ni šlo ne gor in ne dol. Tisto, o čemer govorite, o tej spremembi zakona, do te je prišlo v letu 2008. V prvi polovici leta 2008 je bila inflacija znatna, približno 4,1-odstotna; v drugi polovici leta je bila minus dvoodstotna; pa kljub temu v drugi polovici, se pravi v začetku leta 2009, ni prišlo do indeksacije ne navzdol ne navzgor, vsaj kar se tiče druge polovice leta 2008. V preostalih enajstih letih, kot že povedano, v drugi polovici osemkrat negativna inflacija, enkrat ničelna, dvakrat pozitivna. Glede na uvodno rast v letošnjem letu gre pričakovati, da se bo verjetno spet zgodilo to, da bo v drugi polovici leta inflacija negativna; pri čemer naj še enkrat opozorim, da je na podlagi inflacije, ki je bila v prvi polovici leta 2,4-odstotna, do indeksacije prišlo. Ravno zaradi tega je denarna socialna pomoč narasla na 402,18 evra, drugi transferji tudi, s tem pa tudi vsi ponderji, ki so s tem povezani. Zagotovo velja ob tem omeniti še kakšno drugo reč, ko se pogovarjamo o socialni politiki te vlade. Ministrica, mi in tudi predsednik Vlade smo večkrat poudarili, da gre za, če se tako izrazim, večplastno zadevo. Ena od teh zadev je tudi, ali imajo ljudje delo, ali imajo poštene plače za tisto, kar delajo. In na tem ta vlada dela. Pri marsikateri zadevi ste tudi sodelovali, če se tukaj obrnem na Levico; veste, da se je letos že dvignila minimalna plača, prihodnje leto se spet dvigne, iz minimalne plače se izločijo tudi dodatki. Istočasno ugotavljamo, da odkar je nastopila mandat ta vlada, mislim, da je bilo takrat 76 tisoč brezposelnih, v tem trenutku je število brezposelnih pod 70 tisoč. Dejstvo je tudi, da v največjih globinah krize, ki jo je ta država doživela, je bila denarna socialna pomoč približno 230 evrov. Prejemnikov denarne socialne pomoči je bilo okoli 60–65 tisoč. Danes jih je preko 90 tisoč in prejemajo skoraj dvakrat toliko denarne socialne pomoči, ker pomeni, da ne drži ta informacija. Zagotovo se statistiko da obračati v to ali ono smer, ampak dejstvo je, da se je razpoložljivi dohodek iz naslova transferjev ljudem povečal, ker je teh transferjev znatno več, kot jih je bilo na dnu krize. Če pogledamo tisto leto, eno najtežjih let, nekako do meseca avgusta smo naredili realizacijo na denarnih socialnih transferjih, kot je bila v tistem letu, ko je bilo najtežje v celem letu, pa so razmere bistveno boljše. Brezposelnost – približno 50 tisoč ljudi manj; na drugi strani tudi bistveno večje število aktivnega prebivalstva, tudi starejši se odločajo, da ostajajo dlje na trgu dela. V tem času, ko gospodarstvo potrebuje, smo tudi aktivni pri tem, da pritegnemo tudi iz drugih držav ljudi, da pridejo pomagat v tem času, da lahko gospodarstvo deluje. Plačujejo dajatve, da imajo tisti ljudje, ki delajo, za to ustrezno plačilo. In na koncu, da se tudi preko transferjev pomaga tistim, ki to potrebujejo. Sedaj te trditve z neko antisocialno politiko ne držijo. Bi pa sočasno tudi opozoril na nekaj, na nacionalni televiziji sem slišal v petek po poročilih to omembo, ki ste jo dali vi danes, sedaj vsaj vem, od kje prihaja, da se bo na varstvenem dodatku prihranilo 35 milijonov evrov. Saj to je laž. Jaz ne bom rekel neresnica, ker mislim, da ta beseda ne pomeni nič; ampak to je laž, to ne drži. Od kje ste to dobili, ne vem. Drži, da je bilo eno delovno gradivo, o katerem smo se pogovarjali, tudi s koalicijo. Imela je različne rešitve. Ni imela niti približno vseh rešitev; tisti, ki smo se pogovarjali. Bilo je obešeno s strani Ministrstva za finance na dnevni red Vlade, ampak, kot veste, ni bilo obravnavano, zadeva je še v razpravi. Bomo videli, kaj se bo izcimilo. Ampak takega ekstremnega pogroma na delovnih gradivih, ki še nimajo dokončnih utemeljitev, ki še nimajo dokončnih izračunov, kjer niti še ni prišlo do tega, da se mi demokratično tukaj tudi pogovorimo o tem, seznanimo koalicijo, da tudi sama ve, o čem se pogovarja. Ne na tak način, da pridemo impozantno, nekaj damo in rečemo – Sedaj smo vas stisnili v kot; ampak rečemo – Poglejte, možnosti so te, te in te, posledice bodo te pa te, naš cilj je, da dosežemo nekaj; in da potem pridemo do nekega skupnega dogovora. Na ta način je potem težko priti do nekih rešitev, ki bi bile primerne. Ampak, kot veste, eskalacije na socialnih transferjih so velike. Še enkrat poudarjam, obseg sredstev, ki jih ta država namenja za socialne transferje, se je bistveno povečal v zadnjih dveh letih in tako kaže tudi za naprej. Gospod Siter, omenili ste, da moramo zagotoviti čim več možnosti. Se strinjam. Čim več možnosti, ja, seveda, ampak niso edine možnosti denarna socialna pomoč in transferji; ampak dejansko tudi to, da tistim, ki potrebujejo, omogočimo rehabilitacijo, da pridejo nazaj na trg dela, da jim omogočimo solidno aktivno politiko zaposlovanja, da tistim omogočimo solidno socialno aktivacijo, ki so morda dlje od trga dela. In seveda takšne programe, ki vsem pomagajo, da si bodo lahko sami služili kruh, bili za to primerno plačani in v končni fazi bili čim manj odvisni od socialnih transferjev, zato da lahko le-te usmerimo, lahko tudi v večji zneskih, ravno tistim, ki jih dejansko potrebujejo, tistim, ki ne morejo delati, so nezmožni ali pa jim je treba pomagati iz nekih drugih razlogov, da dostojno preživijo v tej državi. Istočasno bi vseeno omenil, glede na številke, ki jih imamo, tudi glede na gospodarsko rast, rast plač in tako naprej, tudi če pogledamo področje upokojencev, glede na lansko leto je bil letni dodatek višji za približno skupno 20 milijonov evrov. Istočasno velja omeniti, da v naslednji polovici leta bodo pokojnine zaradi izredne uskladitve nekje ob koncu leta in redne uskladitve v začetku prihodnjega leta, kar bo efektivno že z mesecem februarjem za januar, zrasle približno za 5 %, kar spet ni tako malo. 5 % pomeni dodatnih okoli 250 in 300 milijonov evrov za to populacijo. Za vsako populacijo, če jo gremo segmentirati, lahko vseeno rečemo, da ta vlada se je temu posvetila, pogledala, kaj lahko naredi. Je pa res, da določene poteze, tudi iz prejšnjega mandata, ta manevrski prostor nekoliko ožijo. Ampak ne glede na vse, namenjenih je bilo, kot sem že povedal, preko 100 milijonov evrov dodatnega denarja ravno za socialne transferje. In ne moremo govoriti o rezih, tudi če bi želeli. Kar pa se tiče amandmaja, Vlada tega amandmaja ne podpira. Hvala.
Hvala lepa za besedo. Ker je še interes za razpravo, bom odprl prijavo. Besedo ima Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Saj po taki obrazložitvi s strani državnega sekretarja lahko praktično ostanemo vsi brez besed, ampak vseeno moram povedati, da me veseli, da se z državnim sekretarjem strinjava, kaj je dobrobit ali pa kako zagotoviti socialno državo, socialno varnost. Seveda, to je z višjimi plačami, višjimi pokojninami. Le na ta način lahko potem rečemo, da imamo državo, ki skrbi za to, da njeni državljani lahko živijo. Ko govorimo o zagotovitvi socialne varnosti, je treba imeti v razvidu in uvidu, da je treba zagotoviti socialno varnost otrokom, mladim, v zadnjih letih tudi zaposlenim, ker imamo vedno več revnih zaposlenih, in seveda tudi upokojencem. Upokojencem, ki jih na nek način težko spraviš na trg dela, ker enostavno nimaš neke spodbude, da bi si poiskali zadeve, mogoče tudi zaradi dvojnega statusa upokojencev, ki ga še nismo v državi odpravili. Računsko sodišče je izvedlo revizijo, da bi preverilo, ali so bili Vlada, Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter Ministrstvo za zdravje v obdobju od 1. januarja 2007 do 30. junija 2018 uspešni pri zagotavljanju dostopnosti in dosegljivosti storitev socialnega varstva. In kaj je Računsko sodišče ugotovilo za teh 11 let? Seveda, da ni bilo dovolj poskrbljeno za socialno varnost, da si država zatiska oči pred staranjem, da je veliko pomoči potrebnih ljudi ostalo brez oskrbe. Računsko sodišče je podalo zanimive podatke. Seveda se je ministrstvo za delo odzvalo in reklo, da bodo preučili zadeve v roku tridesetih dni, če imam pravi podatek. Čakamo, kaj bo vendarle lahko Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti odgovorilo na to. Še vedno nimamo jasnih zavez ali besed ministrstva, kako bomo zagotovili višje plače in pokojnine; ali bomo to naredili z dvigovanjem bruto dohodka, ali bomo to naredili z dvigovanjem neto dohodka, kar pomeni, da bi na koncu pri neto dohodku vseeno nekaj več v žepih ostalo. Seveda to zagovarjamo tudi v Novi Sloveniji. To zagovarjamo in predlagamo vladi že zadnjih pet let. Enostavno zadeve niso zaželene za slišati, ker potem bi lahko ljudje dejansko bili odvisni od svojega dela in ne od socialnih pomoči. Se mi zdi, da to ni ravno prioriteta vlade. Kolegi iz Levice se tukaj danes razburjajo, kaj vse je narobe; ampak vi podpirate to vlado. Vi podpirate to vlado. Kdo pa jo? V Novi Sloveniji je ne podpiramo. To smo javno povedali. Vi tukaj delate sceno, kako ste borci za socialne pravice, kako ste borci, da boste zagotovili najšibkejšim, opozarjate, kakšna je socialna revščina v državi; ampak vi podpirate vlado. To je licemerstvo. Spoštovani državni sekretar gospod Božič, mene samo nekaj zanima. Kako je zdaj s tem usklajevanjem transferjev za posameznike in gospodinjstva s 1. marcem, imamo pa v 107. členu Družinskega zakonika, usklajevanje preživnin, enkrat letno v januarju? Sama iz izkušenj, iz zapletenosti sistema centrov za socialno delo vem, da je ta sistem prezakompliciran, da terja od posameznika znanje prava in ne vem česa še, da veš, kdaj točno moraš vložiti neko zahtevo na centru za socialno delo. In jaz res računam, da ko boste poenotili vse te zadeve, da boste tudi poenotili usklajevanje preživnin, tako kot ste predlagali. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Siter. Izvolite.
Hvala lepa. Kratka replika na izvajanje poslanke Ive Dimic. V Levici smo res v startu podprli to vlado in podporo vladi vedno pogojujejo z njenimi socialnimi politikami. Dokler bo vlada podpirala revne in odpravo revščine, bo tudi Levica podpirala vlado; za razliko od kakšnih drugih poslanskih skupin, recimo vaše, ki pa je bila pripravljena ponuditi vladi podporo na drugih področjih, recimo članstvo v Natu.
Hvala lepa. Gospod Siter, to ni bila replika, ker vas ni v ničemer narobe razumela, ampak ste vi očitno njo drugače razumeli, ni pa ona vas. Replika je v obratnem smislu. Besedo je želel državni sekretar Tilen Božič.
Samo kot odziv na vprašanje, zakaj preživnine niso vključene v to. Preživnine niso socialni transfer, jih ne štejemo med socialne transferje. Iz tega razloga imajo drug režim, kar se tiče usklajevanja. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Naslednji je gospod Miha Kordiš. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Moja razprava je pretežno polemika z gospodom državnim sekretarjem, ki je očitno za ta protisocialni zakon stopil pred nas pokasirati vso municijo, medtem ko poslanci iz koalicijskih vrst, ki bodo dvignili roke za reze v socialne transferje, molčijo kot grob, se skrivajo in pustijo gospodu Božiču, da prestreza vso to municijo. Zvito, ampak v resnici precej podlo in hinavsko. V tem odzivu na razpravo gospoda državnega sekretarja Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti v resnici sploh ne vem, kje točno naj začnem. Nemara pri finančnih posledicah tega zakona. V nekaj točkah bi se rad na to odzval. Finančne posledice, ki jih v Levici navajamo in ki pravijo, da se bo okoli 6 milijonov evrov prihranilo na revežih, so zapisane v vašem predlogu zakona. Razumem, da ste pojasnili, da je bil ta zakon vložen junija, razumnem, da z julijem pride do usklajevanja socialnih transferjev, ampak ta zakon je v osnovi danes pred nami tak, kot ste ga vložili. Vi ta hip skozi parlamentarni mlin tiščite zakon, za katerega sami pravite, da so v njem zapisane finančne posledice en velik čurimuri. Čakajte malo, gospe in gospodje, ob vsaki priliki, ko na mizo pride kakšen opozicijski zakon, se tako obešate na te finančne posledice za proračun, da je joj; pa čeprav imate vi za sabo aparat ministrstva s 300 zaposlenimi, poslanske skupine pa tu delamo z nekaj poslanci in prgiščem strokovnih sodelavcev. Zelo konkretno, tukaj tiščite skozi protisocialni zakon, pravite, da teh 6 milijonov varčevanja na revnih zaposlenih, na prejemnikih transferjev ni relevantna številka, s kakšno drugo številko sploh niste operirali, vsaj do tega hipa še ne; sočasno pa recimo potekajo naša usklajevanja za dopolnilno zdravstveno zavarovanje, kjer imajo naračunane finančne posledice bolj diht kakor katerikoli zakon, ki ga je vlada prinesla od začetka tega mandata v državni zbor. Kolega Božič, kakšne so torej finančne posledice tega zakona? Koliko bo v letu 2020 prihranjenih v proračunu kot posledica tega ukrepa? Oziroma v obratu, koliko denarja bo izginilo iz žepa prejemnikov socialnih in družinskih transferjev kot posledica tega ukrepa? Ker vi se vrtite kot mačka okrog vrele kaše, govorite o preteklih letih, o pozitivnih rasteh pa o negativnih rasteh. Saj moje vprašanje je zelo preprosto. V vašem zakonu piše 6 milijonov evrov, prišparanih na proračunu; to pomeni, da 6 milijonov evrov bo izpadlo iz prejemkov revnih. Pravite, da ta številka ni točna. Kakšna pa je potem točna številka? Po vaših lastnih standardih brez točne številke tak zakon sploh ne bi smel priti v proceduro, kaj šele na obravnavo na plenarni seji Državnega zbora. Bi se moral ustaviti že na odboru, ko smo ga obravnavali – po vaših lastnih metrikah, kakor vi, vladna stran, obravnavate zakone in gradivo, ki pridejo v Državni zbor. Naprej, realizacija na transferjih. Kako menda silno se je povečala realizacija na transferjih in da je to izkaz socialne narave vlade. Tukaj je treba povedati dve stvari. Prvič, da je do dviga denarne socialne pomoči prišlo zaradi tega, ker smo to izsilili v Levici. Danes ne ministrica, ne sekretarji, ne noben drug ne bi iz udobnih foteljev revnim razlagali, da v resnici jim ne jemljejo milijonov iz njihovih prejemkov, čeprav vse izgleda, da jim jemljejo milijone, če do dviga te denarne socialne pomoči ne bi prišlo. Tudi amandma, ki je ohranil ta dvig vnaprej, ni bil to nek amandma, s katerim smo se v Levici spogledovali, da nam je bil všeč; to je bil amandma, ki smo ga v Levici vložili in je bil takrat sprejet. In drugi odziv, ki ga imam na vso to zatrjevanje, kako je vlada socialna, ker se je dvignil obseg socialnih transferjev; v resnici to implicitno uporabljate kot argument za reze v socialne transfere. V Levici smo izborili dvig denarnih socialnih pomoči, zdaj pa vi skušate povsod okrog negirati pozitivne učinke za odpravo revščine. Morda je boljša metrika oziroma zagotovo je boljša metrika, kako učinkovito se spopada z revščino, ne to, kakšen je obseg socialnih transferjev, ampak številka, da imamo danes v tej državi 45 tisoč ljudi več pod pragom tveganja revščine, kot jih je bilo pred krizo. To je relevanten podatek, to je informacija. Ne tisti evriči, ki se premetavajo naokoli. Potem govorite o delu, delovnih mestih in plačah, češ to je najboljše zdravilo za odpravo revščine. Ampak, gospe in gospodje, vi režete dodatek za delovno aktivnost, ki podpira ravno revne zaposlene, tiste, ki hodijo v službo, tiste, ki delajo, ki dobijo denar; ampak žal denar, ki ga v kompenzacijo za svoje delo prejmejo, ni tak, da bi jih pripeljal čez prag tveganja revščine oziroma čez te cenzuse, kakor se računajo. In zaradi tega ti ljudje delajo, ker ne dobijo primernega plačila za svoje delo ali pa primernejšega plačila za svoje delo; potem vskoči država s tem dodatkom na delovno aktivnost. Vi pa tu o tem, kako so delovna mesta, plače in tako naprej; potem pa – Op, 16-milijonski rez ravno pri prejemkih dodatka za delovno aktivnost, ki bo kakšni materi samohranilki vzel recimo tudi do 200 evrov. In naprej, s tem nekako preusmerjate pozornost tudi od tega ukrepa, čemur vi sicer pravite delovno gradivo, s čimer nameravate zrezati upokojencem in invalidom 35 milijonov evrov na varstvenem dodatku. Gospod Božič, ko pravite, da lažemo, da ne veste, kako smo prišli do te številke, to je v tem vašem delovnem gradivu napisano, ocene finančnih posledic. Tam notri to piše, izvolite si ga prebrati, vaše lastno delovno gradivo. In zakaj konec koncev smo, pa ne samo v Levici, humanitarne organizacije pa še kdo drug skočili pokonci že ob delovnem gradivu? Lahko zelo jasno povem: Kad te ne bi znao skupo bi te platio. Vprašanje, če se ne bi zgodil tak halo, še preden je kakršenkoli material prišel v državni zbor, bi ga morda danes, naslednji mesec že obravnavali kot golo dejstvo. In glasovi poslancev koalicijskih strank in mogoče tudi kakšne desne stranke bi bili že zlobirani in zadeva bi šla skozi. Mi tukaj bi lajali kot psi, vaša karavana protisocialnih ukrepov pa bi svojo pot nadaljevala. Seveda, jaz sem čisto zadovoljen s tem, da zdaj ob vsem tem silnem odzivu humanitarne javnosti ob tem, da smo v Levici skočili pokonci, hitite zagotavljati, da gre zgolj za delovno gradivo. To mi vliva nekaj upanja, da je bil ta naš oster odziv in nadaljevanje nasprotovanja rezov v socialne transfere nekaj, kar bi učinkovalo; in bomo preprečili to, da se invalidom in upokojencem vzame teh 35 milijonov evrov. Nisem prepričan, da bo to uspelo, ker če se vlada s svojim glasovalnim strojem v parlamentu odločil nekaj narediti na vrat na nos, bo to tudi naredila. Ampak z vztrajanjem, s podporo javnosti pa morda lahko tovrstne protisocialne politike zaustavimo. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil državni sekretar Tilen Božič. Izvolite.
Hvala za besedo. Bi dal samo eno pojasnilo glede enega kazalnika, za katerega mislim, da je pomemben, da ga malenkost razložim. To pa zaradi tega, ker ocenjujem, da je naša osveščenost in tudi osveščenost javnosti zelo pomembna takrat, ko se začnemo ukvarjati s statistiko, da se ve, kaj kateri kazalec pomeni. Ena od teh zadev je tudi, lahko rečemo, stopnja tveganja revščine; kakšen je delež tistih, ki so pod tistim, kar je meja, za katero se šteje, da je revščina. Tu bi izpostavil to, da gre za relativni kazalec, ki ima zelo zanimive implikacije. Če pogledamo lestvico Slovenije, povedali ste že, koliko odstotkov, kakšno je tveganje, kdo je slabši od nas pri tveganju revščine. To so Avstrija, Madžarska, Belgija, Velika Britanija, Ciper, Švedska, Malta, Luksemburg, Nemčija, Irska, Poljska, Portugalska, Hrvaška, Italija, Grčija, Estonija, Latvija, Litva, Španija, Bolgarija, Romunija. V evroobmočju je ta stopnja višja, prav tako je višja v EU 28, se pravi vse članice, je stopnja tveganja revščine višja kot v Sloveniji. Od tu naprej na socialno politiko Republike Slovenije. Najbrž se spomnite enega od poročil, ki ga je pripravil takrat OECD, ki se je ukvarjal s tem, kako prestrukturirati prihodkovni del proračuna. Med drugim je bila tudi ena od zanimivih zadev, lep graf je notri, ki pove dve stvari: kakšen je Ginijev koeficient, se pravi neenakost znotraj družbe, pred transferi in po transferih. Ugotovljeno je bilo, da je Slovenija ena najboljših pri tem, kako učinkovito zasnuje oziroma ima postavljene transfere na način, da je ljudem v končni fazi boljše. In tam so nam tudi rekli – zanimivo za OECD – ohranite ta sistem oziroma ga nadgradite. Z nadgradnjami oziroma kako ga nadgraditi ,se dejansko ukvarjamo na ministrstvu. Določene zamisli glede tega smo si postavili, kako bi radi, da bi v prihodnosti ta sistem izgledal. Razumem pa, da nam niti približno ne zaupate, da imamo pri tem podlage, kar se tiče nekih izračunov, razumevanja; in da ves čas delamo v nekem krogu oziroma naboru, ki nam ga postavlja tudi razrez proračuna. Ker tega se moramo v končni fazi držati, tudi če je namenjenih 100, 150 milijonov evrov več, v redu, porabimo toliko več; ampak načeloma se moramo teh gabaritov tudi držati. Tudi povedati, da vse, kar se tiče tega, kako se izračuna ta koeficient tveganja revščine, to je 60 % mediane ekvivalentnega razpoložljivega dohodka. To se zelo strokovno sliši. Ampak zakaj gre? Vzamete dohodke neke družine, po davkih, pogledate, kakšni so socialni transferji, daste vse to na kup in ugotovite, kakšna je porazdelitev, jo narišete in rečete: Tisti, ki so do 60, so revni, tisti, ki so nad, niso revni. In potem pridemo do naslednje situacije, kaj vpliva na ta koeficient. In ravno zaradi tega bi to rad pojasnil. Če bi mi zdaj rekli tako – vsem tistim, ki so nad povprečno plačo, bomo znižali dohodek za 25 %; tistim z nizkimi dohodki pa bi pustili iste dohodke. Ta koeficient bi pokazal, da smo bistveno izboljšali položaj Slovenije in da je revščina upadla; kar je absurd. In teh variant, ko se pogovarjamo o tem, na kaj to vpliva, je veliko. Lahko bi tudi rekli tako: pustimo stanje, kot je, vsi, ki so nad 60 % te mediane, jim pustimo iste dohodke; in vsem, ki so pod, rečemo – vi pa ne dobite nobenega transferja več. Dejansko ta graf ne bi utrpel neke bistvene spremembe, kar pomeni, da pri statistiki je treba biti previden. Tako, ko jo uporabljate vi, ter tudi, ko jo uporablja vlada, ker ni nujno, da pomeni, da gre za izboljšanje. Lahko gre za neke spremembe znotraj kohort, ki prinesejo navidezno izboljšanje. Izboljšanja pa ni zaradi tega, kot sem že prej povedal, pa ne bom spet našteval vseh držav, slabši od nas so, kot rečeno: Avstrija, Belgija, Švedska, Luksemburg, Nemčija, Irska in tako naprej, kaže nekako na to, da je verjetno kazalec relativen. Ko se pa pogovarjamo o ljudeh, tu ne gre za relativne kazalce, ampak se je treba pogovarjati o realni situaciji; koliko ima takšna oseba ali pa takšna družina na koncu meseca na transakcijskem računu oziroma koliko je dejansko prejela, koliko je neto razpoložljivi dohodek. In to je v bistvu ključ pri tem. Cilj delovanja ministrstva za delo je v tem, da se vsem izboljša neto razpoložljivi dohodek, ta pa je sestavljen iz kombinacije, kot rečeno, iz dohodkov iz dela, iz določenih transferjev in tako naprej. Se pravi, da gre za nek širši pogled, za neko razumno delovanje v tej smeri. Še enkrat bi poudaril, da če porabimo več, težko utemeljimo, da gre dejansko za reze. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Morda, kolega Božič, se nisva razumela. Vaše statistike so že točne, problem je samo, ker niso preveč relevantne. Morda je zgovorno iz tega nabora tudi, da ko se pogovarjamo o pragu tveganja revščine, vi se primerjate s slabšimi, namesto da bi se primerjali z boljšimi. Morda je bil to tak Freudian slip. Zakaj pa repliciram, je pa naslednje. Vprašal sem vas dve zelo konkretni, zelo preprosti stvari, eno proceduralno, drugo vsebinsko. Vsebinska: kakšne so torej finančne posledice tega zakona? Sami pravite, da tisto, kar ste napisali v zakon, ne drži; pa vendarle danes rinete ta zakona skozi državni zbor brez tehtnih, v zakonu zavedenih številk. Kakšne so posledice za državni proračun? Oziroma v obratu – kakšne so torej posledice za višino družinskih prejemkov in socialnih transferjev, je bilo preprosto vprašanje. Naslednje vprašanje: če nimate teh finančnih posledic, če niso zapisane v zakonu, zakaj, hudirja, pa potem na vrat na nos tak zakon tiščite skozi Državni zbor. To je v nasprotju z vsemi proceduralnimi zahtevami, ki jih postavljate vsem opozicijskim strankam. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar. Izvolite.
Hvala. Kar se tiče relevantnosti statistike, jaz sem se skliceval v bistvu na vašo obrazložitev amandmaja. Vi ste se odločili za take vatle in za tako statistiko. Jaz ne vem, zakaj ste se vi odločili, da je relevantno; in zakaj vi meni očitate, da je sedaj to nerelevantno. Ta pristop je vseeno malo neroden. Če naštejem še države v drugi smeri, da ne bomo šli samo v eno smer. Boljše od nas so: Francija, Nizozemska, Slovaška, Danska, Finska pa Češka; kar pomeni, da je vrsta na tej desni strani osi bistveno krajša kot na levi strani osi. Kot sem že prej pojasnil, pa bom pojasnil ponovno, mi smo takrat preko Vlade predložili tudi ta zakon, ki je prišel do Državnega zbora. Takrat je imel predvideno določeno časovnico, predlagan je bil tudi določen nujni postopek in v tem pogledu so se pripravile finančne posledice. Enkrat ko je zakon v Državnem zboru, je izven naših rok, mi ga lahko zagovarjamo, ampak je stvar seveda na poslancih, kaj boste s tem naredili. Mi ne glede na vse ocenjujemo, da je predlog razumen, ker eden od tistih ciljev, ki smo si ga zastavili, da nekoliko omejimo, ne da režemo, ampak da ohranimo transferje na tisti ravni, vsaj kar se tiče številno na ravni posameznika, ni bil uresničen. Prišlo je do dviga 2,4 %, na letni ravni glede na uveljavitev zakona pomeni to približno 30 milijonov evrov več, ki izhajajo iz tega, da imamo približno 1,3 milijarde transferjev krat 2,4 odstotke. Na daljši rok, če gledamo letno inflacijo ali pa polletno inflacijo, tukaj pride do razhoda predvsem v tem, kako hitro pride do uskladitve. Namesto da se uskladitev zgodi na podlagi prve polovice leta v juliju, se zgodi v bistvu na podlagi obeh polovic leta v marcu v letu, ki sledi. Glede na preteklo zgodovino, kot rečeno, če bi imeli dvakrat letno usklajevanje, bi to v osnovi pomenilo v prvi polovici letošnjega leta dvig, za naslednjo polovico leta verjetno znižanje teh transferjev, pa spet dvig, pa spet znižanje. Glede na podatke, ki sem vam jih tudi povedal, v zadnjih enajstih letih je bila osemkrat v drugi polovici leta inflacija negativna, kar bi pomenilo znižanje transferjev. Ker pa je v povprečju letna inflacija običajno pozitivna, ne bo prišlo do upada, ampak običajno do dviga z malenkostnim zamikom; pri čemer je pa treba upoštevati dve stvari. Prva stvar, omenili smo že denarno socialno pomoč, ta je porasla za 35 % v zelo kratkem času, se ni ukvarjala ali pa ozirala na inflacijo ali kaj drugega. Medtem so ostali transferji, če gledamo samo indeksacijo, indeksacija je bila zamrznjena in se je potem z letošnjim letom, če se pogovorno izrazim, odmrznila; zaradi tega je tudi do indeksacije prišlo. Kot rečeno, cilj tega zakona o usklajevanju transferjev je dejansko usklajevanje; oziroma če rečemo tako, da se upošteva, da cene rastejo. In na podlagi letne inflacije pride do indeksacije, kar pomeni, da se ta znesek prilagodi v smislu kupne moči tistemu, kar je bilo, preden je do inflacije prišlo. Ocenjujemo, da je to razumno. Ocenjujemo, da je razumno tudi to, da se ne dogaja to dvakrat na leto, da je to bolj pregledno, da je manj stroškov IT-storitev in podobnih zadev v tej državi, da težimo k neki poenostavitvi, učinkovitosti sistema. In da se na drugi strani ukvarjamo s tem, da zagotovimo več časa ljudem, ki se s tem ukvarjajo, se pravi, govorim predvsem o centrih za socialno delo, govorim tudi o Zavodu za zaposlovanje in drugih, da dejansko svoj čas raje namenijo tistemu, za kar so tudi tam, pa je bilo v preteklosti dostikrat zanemarjeno, da se dejansko z ljudmi pogovorijo, iščejo skupaj rešitve, so z njimi v osebnem stiku, ne pa da se z njimi ukvarjajo zgolj preko računalniških monitorjev. In to je tisto, kar bo dejansko v nekem razumnem roku tudi pripeljalo do tega, da bodo morda skupaj z njimi poiskali boljše rešitve iz tistih spiral, v katerih so se znašli. To jim dolgoročno predstavlja boljšo perspektivo kot to, da so zgolj neka številka v računalniku, ki se delamo, da je ni zgolj na tak način, da mesečno nekaj denarja v ta namen namenimo. Z njimi se je treba ukvarjati, jim pomagati, da se opolnomočijo, dobijo delo, če nimajo dela, jim pomagati na druge načine, ampak naš skupni cilj je, da je vsem na koncu bolje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš postopkovno. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Gospod državni sekretar veliko govori, pa bolj malo pove. Iz tega bolj malo pove, izpadejo potem tudi konkretne ocene finančnih posledic oziroma učinkov tega zakona. Je res, da smo se znašli v nekoliko nerodni situaciji. Prišel je zakon v obravnavo Državnega zbora, imel je tam zavedeno oceno finančnih posledic, potem se je pa med obravnavo ugotovilo, da zakon v resnici po besedah predstavnikov ministrstva, ki so ta zakon pripravljali, nima ocene finančnih posledic oziroma da je tisto, kar je zavedeno, irelevantno. V skladu s tretjo alinejo tretjega odstavka 115.a člena Poslovnika predlagam, predsedujoči, da ugotovite, da ta zakon nima izpolnjenih poslovniških pogojev, čemur sledi 15-dnevni rok, v katerem lahko predlagatelj zakona svoj predlog popolni. Drži, da se načeloma te stvari morajo zgoditi preden sploh dokument pride v obravnavo, ampak zdaj, če smo že sredi obravnave ugotovili, da smo ponesreči, po slabem informiranju, zmotnem informiranju, napaki na strani predlagatelja Ministrstva za delo prišli do tega, da obravnavamo zakon brez relevantnih finančnih posledic. Predsedujoči, skratka predlagam, da prekinete obravnavo tega, dokler niso izpolnjeni pogoji, pod katerimi bi se ta zakon že v štartu moral obravnavati, pa niso bili pri oceni finančnih posledic. Hvala.
Hvala lepa. Z razpravo bomo nadaljevali. O odložitvi zakona –predsednik Državnega zbora je tisti, ki uvršča točke na dnevni red. Točke so uvrščene na dnevni red, če izpolnjujejo poslovniške pogoje. Bili ste na kolegiju, tam bi zlahka na ta problem opozorili. Zdaj, ko smo pa že tako daleč prišli, pa ni nobenih možnosti, da to točko kakorkoli prekinjamo ali umikamo, ker za to ni nobenih tehtnih razlogov. Izvolite, gospod Kordiš, ponovno postopkovno.
Hvala, predsedujoči. Vztrajam pri svojem predlogu. Ampak samo toliko, da se razumemo, če bi se zavedali, da ta zakon v resnici nima ocene finančnih posledic že za časa, ko se je umeščal predlog na točko dnevnega reda za obravnavo na tej sredini seji, bi to izpostavil že na Kolegiju predsednika Državnega zbora. Potem smo pa slišali tukaj gospoda državnega sekretarja, da je prišel, povedal, da te finančne posledice, ki jih ima navedene, v resnici sploh ne držijo. Glede na to, da je komaj kaj vode preteklo od tega, ko se je isto ministrstvo in isto človek na televiziji, na spletnih straneh gladko zlagal, da je višina socialne pomoči plus dodatek za delovno aktivnost 91 % minimalne plače, in smo ga dobili na laži, lahko razumete, da je naša stimulacija, zakaj želimo točno oceno finančnih posledic tega zakona, ki se bo poznala na žepih revnih, tako emocionalna kot racionalna. Motivira jo socialna pravičnost. Hvala.
Gospod Kordiš, če veste, vsak zakon ima oceno finančnih posledic, ne točne finančne posledice. Ker točne finančne posledice so možne samo po realizaciji zakona. Ocena je pač ocena. Vlada je tako ocenila, v postopek je vložila zakon, nobeden ni oporekal. Zdaj smo v tej fazi obravnave in predlagam, da nadaljujemo z razpravo. Naslednji je gospod Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani trenutno predsedujoči, bi vas rad spomnil na dialoge v tem parlamentu, ko prihajajo predlogi sprememb zakonov in v mnogih primerih Vlada izpodbija ali pa predstavniki Vlade te zakone prav na ta način, da pove, da ni predvidenih ali točnih finančnih posledic. Nekatere od teh zakonov ste predlagali in zagovarjali tudi vi. To samo za začetek. Drugo, rad bi rekel, da tale zakon moramo postaviti v prostor in čas. To bom jaz naredil kasneje. Moram reči, da ko govorimo o številkah, da je več revnih, kot jih je bilo pod pragom revščine v Sloveniji v tem trenutku, kot jih je bilo pred krizo, ki se je 2008 začela. Ko državni sekretar Božič pove, da je število denarnih socialnih pomoči preko 90 tisoč, in ko pove, kako socialni transferji rastejo, se moramo tu vseeno vprašati. V Republiki Sloveniji je revščina resen problem. In kljub temu da imamo povečan izvoz, močno rast bruto družbenega proizvoda, eno največjih v Evropi, revščina v tej državi raste. Oziroma kot je prej fino rekla kolegica z druge strani, gospa Dimičeva, imamo revne zaposlene, revne upokojence, mladi odhajajo v tujino, jaz pa pravim, študentje pa spijo pred parlamentom. To je stanje, trenutno, socialno. In v to stanje mi prinašamo zdaj tale predlog zakona. Tako se je temu parlamentu zgodilo leta 2012, ker se je zgodila antisocialna revolucija, in zdajle se bo s tem zakonom dogodilo očitno nekaj podobnega. Ne moremo mi ljudem v Sloveniji, ki nimajo do konca meseca več kaj dati v usta oziroma plačati računa ali pa študentje ne morejo priti do sobe, ker je predraga, štipendije pa ne dobijo, ne moremo jim reči, pod pragom revščine na Danskem, v Avstriji, v Luksemburgu živi več ljudi kot v Sloveniji. Spoštovani državni sekretar Tilen Božič, tega se ne da pojesti, to ne more bit državna socialna politika. Tista Vlada, ki vodi tako politiko, je dejansko rdeča. Ampak v obraz. Zaradi sramu, zaradi socialne politike, ki jo izvaja. Zdaj bi pa rad eno zadevo konkretiziral, ko sem rekel, v čas in prostor postavimo to. Še to bi rekel, Levica tukaj ni dvolična. Stojimo za svojimi stališči, ne da argumentiramo, kako se socialno stanje slabša, bomo pa podprli ukrep te vlade, ki bo na račun še slabšega socialnega stanja nekaj prihranila, ne vem, za davčne olajšave najbogatejšim, gospa Dimičeva. Tu ni dvoličnosti, zato predlagam, da se premisli, ko se bo glasovalo o tem zakonu. Zdajle bi pa rad spomnil – in to je širši kontekst – ko smo predlagal v Levici ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, moram reči, da so vsi sogovorniki, ki so prišli s strani koalicije, tudi tisti, ki se imajo za leve, prišli, ampak gospodarstvo se ohlaja in to se pozna pri manjšanju izvoza in to se bo poznalo pri manjšanju proizvodnje v Sloveniji. Res je, imajo prav, ampak treba je tudi drugo plat medalje povedati. To ohlajanje gospodarstva se bo poznalo skozi odpuščanje delavcev, skozi rast brezposelnosti, skozi nižanje plač, ob tem da bojo življenjski stroški rastli. Dopolnilno zdravstveno zavarovanje poglejte, letos je šlo za 5 evrov pa še nekaj gor. In v tem času, to je ta časovni kontekst, spoštovani državni sekretar Tilen Božič, v tem kontekstu, ko lahko pričakujemo jasno večanje socialnih težav in revščine v Sloveniji, ki bo zrastla še na 280 tisoč, Vlada pride z zakonom, kjer bo za socialne transferje in za blaženje socialne krize sredstva še zmanjšala. Ob tem pa noče ničesar slišati, da je treba dobiček, ki ga je prej sotovariš Miha fino omenil, 4,2 milijarde, pač malce bolj obdavčiti, da dobi država sredstva za svoje funkcioniranje, ker imamo enega najnižjih v Evropi, saj smo že skoraj davčna oaza. Ob tem se pripravlja sprememba dohodninske zakonodaje, kjer se bodo davčne olajšave tistim z najvišjimi dohodki še zmanjšale. Pravnik Andraž Teršek je bivši ministrici Kopačevi, ki je delala tudi socialno reformo 2012, pa vemo, kaj se je iz tistega zgodilo, postavil vprašanje: Ali ni revščina v Sloveniji protizakonita? 2. člen Ustave piše: »Slovenija je socialna država.« In ne morete opravičevati tega, da boste dali za socialo še manj s tem predlaganim vladnim zakonom, ko pa revščina v tej državi je višja, kot je bila pred krizo oziroma raste, v ohlajenem gospodarstvu bo pa še močnejša. Treba je pogledati kvečjemu v to smer, od kje dobiti denar, da bomo za socialno stanje v naši državi poskrbeli, da bo vzdržno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar Tilen Božič. Izvolite.
Samo par zadev bi malo pojasnil. Ne zmanjšujemo sredstev za socialo. To je prva stvar, kar vidite že iz razrezov, da se ta sredstva povečujejo. Se pa asimetrično povečujejo znotraj in iztiskajo nekatera druga. Druga stvar, ki je za povedati in jo bom še enkrat povedal, ko smo bili na dnu, je bilo 60 do 65 tisoč prejemnikov denarne socialne pomoči. Sedaj jih je preko 90 tisoč, in to z bistveno višjim prejemkom. Sedaj smo dejansko v fazi konjunkture, še vedno. In v tem času za razliko od nekega parcialnega pogleda, ki nekako gleda na to, dajmo pogledati samo prihodkovno stran nekoga in mu tam dvigniti, se mi ukvarjamo tudi z odhodkovno stranjo tistih, ki so prejemniki teh transferjev, zaradi tega, ker na dolgi rok, če ti prejemaš 400 evrov na mesec in imaš stroškov 800 ali 700 evrov na mesec, ne boš preživel. Tako enostavno je to. Zaradi tega smo tudi mi skušali, ko se ukvarjamo s tem, kako prestrukturirati tudi sredstva, ki se uporabljajo za te namene, zagotoviti določena sredstva, ki bi omogočala vzpostavitev infrastrukture, ki je ključna za to, da kadar pride do gospodarskega vpada, lahko ljudje preživijo. Tu govorimo o domovih za upokojence, o domovih za študente, govorimo o stanovanjih za mlade. Če mi v največji konjunkturi, ki smo je bili deležni pri največjem obsegu bruto družbenega proizvoda kadarkoli v zgodovini, pri eni izmed največjih zaposlenosti, se ukvarjamo samo s tem, da na mesečni ravni čim več pristavimo v transferje, ne pazimo pa na to, da bodo upokojenci morali shajati s tistimi pokojninami ali pa temi transferji, ki znajo biti v recesiji bistveno nižje od teh, brez da jim omogočimo, da bodo takrat imeli boljše pogoje, se pravi, da bodo lahko šli v nek dostojen dom za upokojence, ki bo imel normalno ceno in solidne storitve, da bo solidna mreža storitev. Se pravi, tu govorimo tudi o dolgotrajni oskrbi in drugih ukrepih. Govorimo tudi o tem, da bodo lahko študentje šli v nek študentski dom, ki bo po razumni ceni, in govorimo o tem, da bodo mladi lahko prišli do nekega stanovanja po razumni ceni. Se pravi, ne gre samo za prekanaliziranje transferjev, gre tudi za vzpostavitev jedrne infrastrukture, ki bo ljudem omogočila, da na dolgi rok boljše preživijo. Ekonomsko bi temu rekli, da jim zagotavljamo neko rento. Se pravi, zaradi tega, ker bo imel morda neprofitno stanovanje in bo v njem živel 20 let, bo za 20 let imel vsak mesec lahko 200, 300, 400 evrov nižje stroške za njegovo družino. To nekaj pomeni. In je treba upoštevati, da se gospodarstvo vendarle giblje v ciklih. Zdaj lahko dajemo. Vprašanje pa je, ali lahko ta sredstva prerazporedimo na način, da jih bomo postavili oziroma uporabili tako, da bodo na dolgi rok ljudem izboljšali življenjske pogoje. In sami ugotavljate, manjka nam študentskih domov, manjka nam domov za ostarele, manjka nam stanovanj za mlade. Ampak pri trenutnem obsegu sredstev, ki jih imamo, ki so najvišja zgodovinsko ,tako z vidika državnega proračuna kot z vidika Ministrstva za delo, da nismo tega sposobni zagotoviti zaradi tega, ker se ves čas ukvarjamo s temi tenzijami, ali je v to ali v ono smer pravilno, brez da bi pogledali morda širšo sliko in kaj to pomeni na dolgi rok, je težko delati. In konkretno, za ta predlog, kot je na mizi, še enkrat ponavljam, ta ne prinaša rezov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, replika. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Morda se ne razumemo dobro oziroma si gospod Božič z Ministrstva za delo zasluži oskarja v glavni vlogi prikazovanja rezov v socialne transferje kot nekaj družbeno naprednega. Poglejte, razlagate o tem, kako se dražijo socialne storitve in storitve v drugih podpornih sistemih v družbi, kot so recimo domovi za starejše. Ampak kaj vi počnete? Vi režete varstveni dodatek. Komu? Revnim upokojencem, ki si že tako težko privoščijo karkoli. Režete varstveni dodatek invalidom. Režete dodatek za delovno aktivnost tistim, ki že zdaj delajo, pa njihova plača ni zadosti visoka, da bi prilezli čez cenzus, čez prag tveganja revščine. To vi počnete. In potem vsakič, ko se prijavite k besedi, govorite o vsem ostalem, o tem čisto osnovnem elementarnem problemu pa ne. In celo toliko si upate, da rečete, ja, poglejte, saj je bil prag tveganja oziroma revnih in prejemnikov med krizo manj kakor v konjunkturi. Ukvarjamo se z vsem ostalim. Mislim, ja, je bil tudi kakšen manj. Ampak zakaj? Zato ker jih je država pustila na cedilu. Zato se potem na statističnih radarjih ne pokažejo.
Hvala lepa. Predlagam, da nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanka Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Amandmaje Levice seveda ne morem podpreti, ker bi potem bilo sploh nesmiselno, da se gre v spremembo zakona. In sicer zakaj? Slišali smo danes že večkrat, da je stopnja tveganja revščine v Sloveniji, 13,3 %. Seveda si vsi želimo, da bi bila nižja, si tudi za to prizadevamo, se tudi zadnja leta niža. A da bi bila 6,7 %, kot predvidevajo oziroma so zapisali v tem amandmaju Levice, pa je skorajda nerealno pričakovati. Vsaj v nekem doglednem kratkem času je nerealno, da bi se stopnja tveganja revščine prepolovila. Tudi če pogledamo malo podatke po drugih državah Evropske unije, nekaj jih je že državni sekretar naštel, jih je že zdaj veliko za nami, tako nizkega prava stopnje tveganja revščine pa v bistvu nima nobena Evropska država in je to nerealno pričakovati. Se pravi, to usklajevanje potem nikoli ne bi prišlo na enkrat letno, kot predvideva zakona. Podatki kažejo tudi, da se stopnja tveganja revščine zmanjšuje za zaposlene in samozaposlene. Mislim, da je to tista prava pot, da znižamo revščino na račun zaposlovanja in ne račun socialnih transferjev. Osnovni zakon, kot sem danes že povedala, ki je bil sprejet leta 2006, začel veljati s 1. 1. 2007, je že takrat določil enkrat letno usklajevanje transferjev. Potem je bilo leta 2008 z omenjenim amandmajem, ki je bil že tudi na odboru prebran, sprejeto, da se bodo usklajevali dvakrat letno, ampak v amandmaju je pisalo takrat, »zaradi relativno visoke inflacije«. To je bil začetek in to je bil tudi tisti glavni cilj. Torej, zaradi relativni visoke inflacije so se takrat v vmesnem obdobju dogovorili, da bo to usklajevanje dvakrat letno. Sedaj relativno visoke inflacije nimamo. Kot je opozoril že državni sekretar, običajno je v prvi polovici leta višja, v drugi polovici leta nižja oziroma celo gre v minus, zato je prav, da se transferji usklajujejo enkrat letno. Ni smiselno, da bi se v prvi polovici leta dvignili, potem v drugi polovici leta pa znižali. Ker nam nonstop očitate varčevanje, se s tem nikakor ne morem strinjati, kajti s 1. 1. letošnjega leta so bili ukinjeni, kot sem že v samem stališču povedala, vsi varčevalni ukrepi. 1. februarja so se dvignile tudi meje ugotavljanja dohodkov, potem so se, kot rečeno, s 1. 7. že indeksirali transferji za 2,4 %. Kot sem povedala tudi v stališču, 40 % več je bilo sredstev namenjenih za transferje socialne varnosti. Potem jaz tukaj nekega varčevanja res ne vidim. 1,25 milijarde evrov bo v letošnjem letu namenjenih za vse transferje posameznikom in gospodinjstvom. Sem pa tudi v stališču poudarila, kaj je cilj te zakonodaje –poenoteno usklajevanje in transparentnost. Nikakor se ne morem strinjati, kot je bilo povedano, da sta zdaj dodatek za postrežbo in pomoč različna, če sta izplačana po zakonodaji ZPIZ ali pa vojaški zakonodaji, ker sta se različno usklajevala. Torej, to je namen, da se vsi transferji usklajujejo enotno. Namen je tudi, da se določene stvari debirokratizirajo. Teh različnih transferjev imamo 34, je bilo rečeno, izplačujejo se iz različnih blagajn, proračunov, tako državnih, občinskih, blagajne ZPIZ, ZZZS, in najbolj pomembno je, da se enotno usklajujejo. V različnih razpravah so bili omenjeni študenti. Ja, res je, težave so s pridobitvijo sob, sploh na začetku leta, ampak ni pa bilo povedano, da je bilo letos dodatno izplačanih 8 tisoč 500 štipendij, ko se je cenzus dvignil z januarjem. V stališču ene izmed poslanskih skupin je bilo rečeno, da bomo varčevali na prejemnikih denarnih nadomestil. V pripravi zakona, sprememb ZUTD, torej Zakona o urejanju trga dela, je predvideno, da se bodo denarna nadomestila dvignila in da več nobeno denarno nadomestilo za brezposelnost ne bo nižje od denarne socialne pomoči. To je tisti velik korak. Mislim, da se nikakor ne varčuje pri prejemnikih denarnega nadomestila. Po vsem povedanem, še enkrat, se nikakor ne moremo strinjati, da gre za varčevanje. Vsi podatki kažejo, da ne gre za varčevanje in zato bom seveda zakon podprla, amandmaja ne, ker gre za debirokratizacijo, transparentnost, preglednost in pravičnost.
Hvala lepa. Replika. Primož Siter, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Odgovoril bi kolegici, za katero verjamem, da je napak razumela že našo prvo intervencijo. Vse kaže, da mi ne govorimo istega jezika, ko govorimo o socialni državi. Če imamo statistiko 13,3 odstotka, kar je 280 tisoč ljudi pod pragom revščine, in če to prepolovimo pridemo na 6,7 oziroma 23 tisoč, pavšalno, otrok, se sprašujem, zakaj ne bi stremeli k temu, da je socialna država v celoti socialna država. Kakšna je razlika med nesocialno državo, ki tolerira 140 tisoč lačnih, ne tolerira pa 280 tisoč lačnih. Iz oči neke osebne zgodbe onstran statistike je ta stvar popolnoma ista, irelevantna. Polega tega pri izračunu stopnje tveganja revščine oziroma množice ljudi, ki padejo pod njo, če dohodek, ki ga vzamemo pri izračunu ne bi šteli socialnih transferjev, bi bila stopnja revščine bistveno višja – 23-odstotna. Če v njih ne bi ušteli še pokojnin, bi bili že pri 40 odstotkih. Spoštovana kolegica, očitno se ne razumemo v definiciji socialne države.
Hvala lepa. Imamo repliko. Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Res je, očitno se ne razumemo, ne govorimo istega jezika. Amandma, ki smo ga dali v Levici, je resda vezan na to, kdaj zakon stopi v veljavi, torej ko pade prag tveganj revščine oziroma število ljudi pod pragom tveganja revščine na 6,7 odstotkov, tehnično. Politično je ta amandma namenjen temu, da zablokira uvedbo tega škodljivega protisocialnega zakona, ki ukinja dvakrat letno usklajevanje socialnih transferjev in družinskih prejemkov z rastjo življenjskih stroškov in ga postavlja na enkrat letno. Na ta način hoče seveda privarčevati na teh transferjih, torej privarčevati na ravnih. IN potem nadaljujete, kolegica, s tem, da želite manj revščine. Ja očitno ne želite manj revščine, razen če mi znate razložiti, kako vaši zakoni, predlogi, ki brkljajo po socialnih transferjih, predvidevajo pozitivne posledice za proračun. Kako niso varčevanje? Ja, kaj počneš, če brkljaš po sociali in pričakuješ pozitivne učinke za proračun? Ja šparaš, na revnih šparaš, seveda, in na štipendijah in na invalidih. Tudi, ko trdite, da želite zmanjšati revščino na račun zaposlovanja, kolegica, v resnici lažete. Kaj počenete z ukinitvijo dodatka za delavno aktivnost? Jemljete revnim, zaposlenim, tistim, ki delajo, ki že zdaj delajo, pa njihove plače, njihovi prejemki niso dovolj visoki, da bi jih to pripeljalo čez cenzus. In ti ljudje bi že zdaj hoteli imeti pošteno plačilo za pošteno delo, polno zaposlitev in tako naprej, pa že ne morejo do nje in zato delajo, kakor delajo, in zato vskoči država s tem dodatkom za delavno aktivnost in materi samohranilki primakne dodatnih 200 evrov na mesec k njenemu delu, da se sploh približno lahko pretolče skozi mesec. In potem to svojo misel nadaljujete, da vi želite zmanjševati revščino na račun zaposlenosti, ne pa na račun vseh ostalih. Bang, vaš drugi ukrep, 35-milijonski rez v varstveni dodatek, ki bo zadel – koga? Revne upokojence in invalide. In ste se zlagali drugič v enem stavku. In seveda sem sumničav do vseh morebitnih napovedih, kaj in kako se bodo dvignila denarna nadomestila za brezposelnost in tako naprej. To je tip situacije: vrabec v roki, golob na strehi. Kar danes delate – danes ne dajete, danes režete. Pri tej ukinitvi usklajevanja socialnih transferjev režete tudi pri nadomestilu za brezposelnost. Hvala.
Gospod Kordiš, čas za repliko je potekel. Gospod Perič, ste prej roko dvignili. Želite? Izvolite.
Hvala lepa, postopkovno imam. Zelo pozorno sem poslušal izvajanje kolegice Mojce, pa ni nikjer omenila ne gospoda Siterja ne gospoda Kordiša, tako da ne vemo, od kod izhajajo te replike. Občutek imam, da vse skupaj izgublja smisel. Jaz bi prosil, gospod podpredsednik, da malo pomagate našim kolegom, ker očitno malo po svoje razumejo sam postopek in temu primerna, očitno, postaja tudi vsebina današnje razprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bom najprej odgovoril. Oba tako gospod Siter kot gospod Kordiš sta v bistvu v razpravi povedala, da se ne razumejo v interpretaciji z razpravljavko. Tako da v tem smislu ne vidim neke posebne dileme glede replike. Ker je šlo pač za pojasnjevanje različnih stališč oziroma nerazumevanja. Zdaj ima postopkovno še gospod Dušan Šiško. Imate, se odpovedujete? Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Jaz bi rekel tako, dajmo se osredotočiti na točko dnevnega reda, na amandma, govoriti o številki, ki je zapisana v amandmaju, ne pa o 30 milijonih pa nekaj prestavljati pa govoriti o proračunu že zdaj. Mi ga nismo videli. Zato bi prosil in hvala bogu, ker vidim čas Levice, imajo še čisto kratek čas, da bodo lahko govorili. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Zadnji prijavljeni razpravljavec v tem krogu je Jani Ivanúša. Ivánuša. Izvolite.
Ivánuša, ja, hvala za popravek. Ko poslušam vse te replike, predvsem pa ta sem ter tja, imam občutek, da je Levica vložila amandma samo toliko, da lahko danes razpravlja. Imam tak občutek. Drugega razloga jaz danes nisem videl in kolikor sem slišal iz ust koalicije, da ta amandma tudi ni realen. Očitno gre samo za to. Sem se pa vseeno oglasil, ker smatram, da ne bodo samo oni govorili, da bomo še mi kaj povedali. Iz ust Levice sem uvodoma slišal, da kakšna je ta koalicija, kaj je podpisala, seveda ta njihov sporazum, kdo se tega zdaj najbolj ne drži in ali se drži, to je zdaj sicer stvar same pogodbe med njimi. Ne vem, da ravno tu o tem razpravljajo. V glavnem, toliko o tem. Kar se tiče Odbora za delo in družino, ker sem zadnjič bil na odboru, sem šel, pa sem se vseeno se udeležil odbora, pa sem tudi nekaj razpravljal tam, glede tega, so tudi govorili o ukinitvi delovne aktivnosti. To je eden od ukrepov, ki bo zmanjšan, seveda, če bo sprejet. Kolikor slišim, je bila celo prekinjena ta seja odbora. 16 milijonov evrov – za kaj gre pri delovni aktivnosti? Bil sem popravljen celo, da gre za denarno socialno pomoč. Prej je bila, kolikor vem, smo jo uzakonili, 392,75, zdaj je s popravkom 402,28. Kaj se dogaja? Dodatek za delovno aktivnost je pač bil zlorabljen, vidimo, da je tu dosti zlorab. Ti ljudje, ki dobijo po 402 evra, zdaj po novem, so tudi zlorabljali ali pa ne, ne vem, to je težko določiti, so pa v večini. So si pač preko prostovoljnih društev uredili potrdilo in potem so bili deležni še dodatnih sredstev. In potem en človek pride na 600 – navadni ljudje ne vedo, za kaj se gre – 607 evrov dobi en človek, ki v bistvu dobi neko potrdilo prek poznanstva. Potem je ta sociala, bi rekel, v posmeh tistemu, ki dela za 580 evrov. Na ormoškem koncu mora država še dodati, da lahko dobi 650 minimalne plače. V posmeh tistim upokojencem, ki dobijo 240 evrov, govorim bolj o kmečkih pokojninah, ki so tudi prispevale v blagajne vsa ta leta, v posmeh vsem tistim, ki pač se enostavno ne znajdejo. To je zloraba tega dodatka za delovno aktivnost. Danes je govora o tem, da se to enkrat na leto usklajuje, to je prihranek 6 milijonov. Jaz ne vem, zakaj je takšna razprava okrog tega. V glavnem, prav je, da je država začela delati red. Delati red in ne varčevati, kot smo danes to slišali. Gospod Kordiš je rekel, 43 milijonov bomo pa podarili vojski. Ja, saj se ja nič v tej državi nič ne podarja. Vse se da zakonsko, podaril še nihče ni. 10 let je bila vojska podhranjena. Če hočemo imeti to državo – kdo nas bo branil? Jaz se bojim, da bo vas z Levice bolj malo, ko bo treba za orožje prijeti. Vojsko rabimo. In jo tudi moramo imeti opremljeno, sodobno. Če ne bi imel Maduro vojske, ga ne bi bilo več tam, bi že ga v Venezueli odpihnilo. Ampak tako je to. To sem hotel povedati, delovni trg je čisto razvrednoten. Sociala. Recimo, v Avstriji dobi človek tisoč 200 evrov denarne socialne pomoči. Vendar gre trikrat delat, tisti, ki mu dodeli, pove, enkrat delati k temu kmetu, drugič delati k tretjemu delavcu in tretjič tam. Ko tretjič odkloni delo, socialne pomoči več v Avstriji ni, vsaj ne za tistega, ki to odkloni ali se enostavno ne odziva. Tu pa govorimo, mladi nam nočejo delati. Kdo bo pa delal? Saj ni nor, za 600 evrov, če jih dobi tako [[tlesk s prsti]] od države, pa še malo kaj pofuša kakšen vikend in je že daleč nad tistim, kar je povprečna slovenska plača. Gospod državni sekretar je dobro povedal, v krizi smo imeli 60 tisoč prejemnikov, danes, ko pa je konjunktura, ko je gospodarska rast, jih imamo pa 90 tisoč, nekaj čez 90 tisoč. Ja, kam smo pa prišli? Saj nihče več noče v naši državi delat. Za mene je to sramota. Dobro, da je povedala gospa Žnidaričeva, jaz sem prej v stališču govoril o 30 transferjih, točno jih je 34. Saj mi, opozicija, ne moremo najti podatkov točno, kje so. Gospod Kordiš vedno govori, žena samohranilka. Ja, okej, ampak verjamem, sem tudi na odboru povedal, če bi ostala sama ženska samohranilka, verjamem, da to ne bi bil ukrep, ki bi se krčil. V glavnem bi po mojem tako ostalo. Ampak ker je bilo zlorab, ker je žal pomanjkljiv nadzor, se to dogaja. In verjamem, tudi sem povedal, da je možno, da bo sigurno center za socialno delo našel nadomestni ukrep ali transfer, da bo tej ženski, ki je prikrajšana v tem dodatku, da bo dobila neki drugi transfer, sem prepričan, da je to absolutno možno. Moram še enkrat povedati, na odboru sem Levico pozval, tudi danes jih pozivam, naj mi postrežejo s podatki, koliko članov Levice ima firme, podjetja, espeje, koliko zaposlujejo in koliko prispevajo v to našo slovensko blagajno, da lahko tako vehementno vedno odločajo, koliko bo kdo dobil. Jaz bi bil strašno vesel, če bi ta podatek dobil. Gospodu Ciglerju bi povedal tako, revščina se dviguje zaradi prevelike sociale. To je problem za vas. Pa še gospodu Siterju – vsaka država ima socialno politiko, daleč od tega, samo v naši je enostavno preveč lenuhov nastalo. Upam, da razumete, kaj hočem povedati. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Najprej replika Primož Siter.
Hvala lepa. Ne vem, ali bi to uvrstil v kategorijo replike ali postopkovnega predloga. Gospod poslanec Slovenske nacionalne stranke, njegova razprava mi je bila strašansko nerelevantna in bi vas, predsednik, opozoril, da mu izrečete opozorilo, še posebej v delu, ko prijemanje za orožje vzame kot neizpodbitno dejstvo, ki da se bo zgodilo. To ni drugega kot hujskanje k nasilju. V njegovi razpravi je bil en seznam dejstev, ki so zelo mejna, neresnična in za katere bi se lahko pozanimal še preden smo politike, o katerih smo danes govorili, obravnavali na delovnem telesu. Skratka, del o orožju pa v vsakem primeru ne sodi v Državni zbor, ki narekuje diskurz v javnosti od tukaj naprej. Prosim, predsednik, to je moj proceduralni predlog, da mu izrečete opozorilo.
Hvala lepa. Njegova razprava ni v ničemer bistveno odstopala od kvalitete razprav ostalih razpravljavcev. Tudi drugi ste zašli na kakšno drugo področju s svojo argumentacijo. Replika gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Se moram odzvati. Prvič, ko je govora o zlorabah. Glejte, 300 urednikov na Ministrstvu za delo je vedelo povedati v odgovoru na naše poslansko vprašanje, da oni kakršnihkoli zlorab in izpada javnih sredstev iz naslova zlorab sploh ne beležijo. Ampak tukaj kolega iz Slovenske nacionalne stranke, seveda, simptomatično ne zna povedati nobene številke, tukaj nekaj zlaga skupaj neke anekdote, očitno je pametnejši kot vsi centri za socialno delo, ki imajo lovke po skupnosti v naši državi, na veliko in na široko govori o nekih zlorabah, podkrepiti tega ne zna z ničemer, meni to zveni samo kot to, da je sam na mestu [[…]]
Gospod Kordiš, to ni predmet replike, to sodi v kategoriji diskreditacije poslanca. To ni namen replike.
Drugič. Odzivam se na to, ker sem bil deležen diskreditacije [[…]]
Ni namen replike to, ampak samo nerazumevanje.
[[…]]da mi je bilo očitano, da osporavam temu, da gre 43 milijonov za Slovensko vojsko. Nisem tega rekel. Rekel sem, da je pa velik problem, da proračun namenja slabih 100 milijonov evrov za Nato. Tukaj pa je problem in da se sprevračajo moje besede. In, kolega, lahko ste prepričani, v Levici ne bomo prijeli za orožje zato, da bomo varovali vaše privilegirane riti, zagotovo ne.
Hvala lepa, ni bilo lepo, ampak [[…]] Želi še kdo razpravljati? Ni replike na repliko. Želi še kdo razpravljati? Dobro, odpiram prijavo za razpravo. En prijavljen. Gospod Doblekar, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram reči, ko to poslušam tukaj notri v Državnem zboru, da ne vem, kje sem. Ali sem v Državnem zboru, ali sem kje na seji kakšne stranke, ali sem kje na kakšnih protestih, ali sem na kakšnem zgodovinskem simpoziju. Skratka, vedno ko je pogovor odprt okrog finančnih transferjev, okrog tega, ali bomo delali v državi na tem, da bomo spodbujali delo ali bomo spodbujali nedelo, pride do nekih težkih konfliktov. Na koncu koncev je seveda zelo lepo govoriti, pa ne da bi imel kaj proti razmišljanju poslancev Levice ali pa katerekoli druge stranke, vsak ima svojo možnost razmišljanja, vsak lahko po svoje pove, ampak vedno, ko pridemo do te teme, se začnemo pogovarjati in napihovati to revščino, kako nam je vsem hudo, kako vsi trpimo in kako nihče ne dela in kako drugi fejst delajo in kako je treba enim pobrati in kako je treba enim dati. Mislim, da smo preveč pavšalni, da premalo razmišljamo z neko trezno glavo. Redki so poslanci, ki razmišljajo in povedo dejansko tako, kot je. Jaz tukaj ne bi iz te tematike delal nekih populističnih zgodb. Ponavadi se tudi potrudim in želim biti čim bolj realen in pa čim bolj takšen, da poglejmo življenje takšno, kakršno je dejansko povsod. Vprašajmo se, zakaj sploh vedno toliko debat o tej revščini, o tem, koliko bomo komu dodali, ker nima. Vse je razumljivo, vse nam je jasno. Tudi v moji družini, pri mojih sorodnikih ni bogatašev, so tudi revni ljudje, ampak skromni in pošteni in seveda tudi zelo delovni. In ne samo pri meni, tudi kje drugje. Marsikaj lahko vidimo sami in tudi tukaj se dostikrat sliši, kako je drugačna situacija na terenu, kdo dobi socialno podporo, zakaj dobi socialno podporo, kaj potem s to socialno podporo dela, koliko je dela na črno, koliko se nekateri ljudje trudijo in fino hodijo v službo zjutraj ob petih, šestih in delajo osem ur, pa dobijo manj kot tisti, ki imajo socialno podporo, kako morajo iti v službo pa otroke pred službo peljati v vrtec in ga tudi plačati, in vrtec tudi plačati, iti v službo delati in potem iti domov po otroke in še doma naprej delati, in doma naprej delati, in skromno živijo. Nekateri drugi pa spet ob sedmih, osmih zjutraj vstanejo, peljejo otroke v vrtec, grejo malo počivati v kakšen lokalček na kavico, malo pofušat pa dobijo na koncu več kakor tisti, ki gre zjutraj v službo in fajn dela. Jaz mislim, da bi se morali veliko bolj pogovarjati o delu, o spodbudah za delo, o tem kako ljudi pripraviti, da bodo delali, da bodo zaslužili denar, da bodo čim manj razmišljali o nekih socialnih transferjih. Pomagati pa tistim, ki se ne znajdejo, tistim, ki težko dobijo delo, tistim, ki ne vejo, kako bi do dela prišli. Jaz vem, da se centri za socialno delo trudijo, da se trudijo zavodi za zaposlovanje, da se trudimo mi poslanci, da se trudi Vlada, državni sekretar, ministri, jaz vem, da se vsi trudimo, ampak še bolj bi se mogli. Še bolj bi mogli vsi na tem delati, da bi spodbujali delo, ne nedelo. In o tem smo tukaj že veliko govorili. Revščina. Stalno revščina, revščina, revščina, revščina. Nonstop to poslušamo. Je revščina, saj ne rečem, da je ni, ampak, hudiča, revščina je pri nas že od propada bivših držav, pa od samega začetka po drugi svetovni vojni do zdaj ves čas. Ves čas je revščina, ves čas je revščina. Denar, milijarde so šle ven. Je revščina, socializem je svoje naredil, žal. Vemo, kako se je živelo, vemo, kako se delalo z obrtniki, s podjetniki, vemo, kakšen način življenja imeli, vemo, kako smo se kreditirali, kako je denar prišel iz tujine k nam in kaj smo za tisti denar naredili, razne Titove bunkerje in ne vem kaj vse, v vojsko se je vlagalo neomejene količine denarja. In kaj imamo zdaj od te vojske? Samo razsulo. Prazna stanovanja, ki jih nobeden ne koristi, propadajo. Raznorazna zaklonišča, ki so pregnita, tako kot pri nas v Litiji, vrata pregnita, voda notri zateka, uničen prostor. Tja je šel denar, tja je odtekal denar. Razna oporišča, ki propadajo pred našimi očmi, in tako naprej. Kup milijard je šel ven. Koliko smo bili ves čas socialni, vemo, nonstop se govori pa o revščini že od druge svetovne vojne naprej in ves čas so na vladi, razen tistih parih let, ko je bila desna vlada, vlada Janeza Janše, ves čas so na vladi leve politične opcije. Pa ne me narobe razumeti, nočem proti nobenemu nič, povem pa tako, kot je. In tega se moramo vsi zavedati, se zavedati in vedeti, kako je bilo. Od druge svetovne vojne naprej socializem in pa leva oblast tako v samem socializmu kot kasneje po osamosvojitvi. In zdaj tukaj govoriti, da bi kakšna leva stranka ali pa poslanec z levim nazorom govoril stalno o revščini, zakaj je revščina, zakaj je tako hudo, zakaj tako trpimo, se mi zdi malo smešno. Dobesedno smešno. Najprej, ne vi, saj so vladali pred vami ali pa tudi pred menoj ljudje, ki jih mogoče sploh več ni ali pa so ostareli, ampak vsi so bili levi, levičarji so bili, socialno usmerjeni, v imenu socializma in komunizma in vsega tega, tiste navlake, vse kar je pač bilo, žal, v tej naši preljubi Sloveniji, da imamo danes tako, kakor imamo, so vladali. In zdaj stalno poslušamo o revščini, o vseh mogočih tegobah tega sveta, ki so se pri nas nakopičile, drugje pa ne. V Avstriji pa ne, pa v Italiji ne, pa v Nemčiji ne, pa v Franciji, pa v Angliji, pa nikjer po zahodni Evropi. Mi imamo pa nonstop ene in iste težave in iste probleme. Mislim, da bi se morali marsikaj naučiti od držav, ki teh problemov s tem socializmom, in ki ga še danes nekateri poskušajo tako propagirati in vnesti v zakonodajo tiste neumnosti, ki so takrat bile, dajmo se pozanimati kje drugje in implementirati te stvari k nam. Poskusimo tudi mi iti enkrat po tej poti, normalni, pametni poti, kot Avstrija. Ves čas govorimo, v Avstriji imajo pokojnine ali pa socialne transferje toliko višje. Seveda jih imajo, ampak tam so normalno delali zgodbo države in razvoja in smisla do upokojencev in do socialnih transferov in do delavcev in do plač in do vsega, ker so spoštovali delo. Pa ne samo v Avstriji, tudi povsod drugje, spoštovali so delo, podjetnike, obrtnike, tiste pač, ki delajo, kmete. Pomagali so seveda tudi tistim, ki se niso tako znašli. In denar, ki so ga šparali na različne načine za upokojence, se pravi za pokojnine, za penzije, je denar ostal tam in ga danes dobivajo ven. In ni noben problem. Mi imamo pa kar naprej neke probleme. Kje bomo dobili denar za upokojence? Kam izginja? Ali bomo lahko sploh toliko izplačali, kakor dobimo v pokojninsko blagajno? Vemo, da vsako leto zmanjka. Potem imamo probleme pri zdravstvu, pa pri sociali, pa nonstop, kar naprej in skozi poslušamo samo to, kako je hudo. Poskušamo nekaj narediti, pa se enostavno spet začnemo samo o tem pogovarjati. Tako da upam in želim, da se bodo stvari obrnile na bolje in da smo tudi vsi tukaj za to, da take stvari v boljšo smer vseh tudi podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Narobe smo bili razumljeni, očitno, da smo bili deležni očitka, kako je kar za vso revščino pri nas kriv socializem in kako se moramo ozreti h kakšni drugi zahodni državi zato, da bomo odpravili neke svoje probleme. Dobro, ozrimo se v voditelje tako imenovanega svobodnega sveta, Združene države Amerike. 30 milijonov ljudi brez zdravstvenega zavarovanja, rastejo šotorišča ljudi brezdomcev, zaradi tega, ker so jih banke vrgle ven iz njihovih domov. Hočeš iti na faks, hočeš priti do izobrazbe in diplome, v redu, samo boš ostal zadolžen do grla in preko do konca svojega življenja. Nikjer nobenega socializma, najčistejša oblika kapitalizma, največja socialna bomba v zahodnem svetu. In navsezadnje, glede na to, da smo imeli na tem področju v teku samoupravni socialistični eksperiment od leta 1945 dalje, glede na to, da je ta eksperiment izkazal rekordne ravni gospodarske rasti, odprave revščine, industrializacije, kakovostnih socialnih storitev, se lahko vprašate, kako je vam v vaših dveh vladah, ki je trajala pet, šest let, uspelo stvari tako zelo zelo zavoziti, da ste vse te pridobitve tega groznega groznega socializma razrušili praktično do poslednjega kamenja.
Hvala lepa, gospod Kordiš. Še gospod Primož Siter, tudi replika.
Hvala lepa. Tudi na izvajanje poslanca Doblekarja. Ker ste omenili poslance z levim nazorom, predvidevam, da je ciljalo na to stran, in ker sedim na najbolj levi strani tribune še toliko bolj. Razprava o revščini, moram vam odgovoriti, ni nikoli bila populizem. Razprava o revščini oziroma če uporabim vaš besednjak, revščina, o stvareh je treba govoriti, o takšnih kot so. Stvari, takšne kot so, je 280 tisoč ljubi pod pragom revščine. Razprava o situaciji, takšni kot je, je Botrstvo na Valu 202, vas povabim, da kdaj poslušate. Zdaj pa še nekaj o tem javnem diskurzu, da so reveži krivi zato, ker delavec ni ovrednoten, njegovo delo ni ovrednoteno tako, kot bi moralo biti. Prosim lepo, to je metanje dimnih bomb zato, da se ne pogovarjamo o pravih problemih, ki pa so napačno ovrednotenje dela. Pa še kratek zaključek na temo krivice, ki da jo je družbenemu redu [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, čas je potekel. Želi še kdo razpravljati? Gospod Jani Ivanuša, izvolite.
Saj bom zelo kratek, ker pač ni tam replike na repliko, bom pač zlorabil to minutažo, ki jo imam oziroma teh nekaj sekund, bom gospodu Kordišu čisto kratko rekel. Saj bi vam jaz s številkami postregel, ampak vi jih tako ne bi razumeli. To je eno. Drugo pa, kar se pa tiče privilegirane riti, imate dosti bolj vi privilegirano rit, ko vas moramo stokrat slišati na postopkovni in na razpravah in ne vem kaj vse replik, tako da o tem rajši kdaj drugič. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagam, da počasi s temi razpravami zaključimo. Tudi s postopkovnimi predlogi. Gospod Kordiš, prosim, če končamo s temi zgodbami.
Hvala. Poglejte v takih slučajih [[…]]
Nimate besede. Predlagal sem, da končamo, tako da ne bi nadaljevali seje v tem delu naprej, ker produktivno to ne bo. [[oglašanje iz dvorane]] Lahko pa vam dam postopkovni predlog, saj ni noben problem. Predlagam sem vam, pač ne upoštevate. Izvolite.
Dejansko se strinjam z vami, predsedujoči, to je silno neproduktivno, ampak v takih slučajih, kot se je ravnokar zgodil, bi pač prosil, da zaščitite ne samo mojo, tudi če se kakšen drug poslanec znajde v tej situaciji, njegovo oziroma njeno integriteto, ker tole ni šlo nikamor. Mogoče je še najbolj zgovoren del tega, da se je kolega Ivanuša spravil polemizirati z menoj takrat, ko nam je v Levici že zmanjkalo časa za razpravo, prej pa očitno ni zbral te neke korajže. Hvala.
Hvala lepa.Saj v bistvu je v tej razpravi uporabil samo vaše besede, nobene dodatne ni dodal, tudi glede tistega nevljudnega termina. Preden zaključim točko, bi morda še stavek. Včasih je veljalo, da se da delu čast in oblast. Zdaj očitno delo ni več tisto častno in oblastno, ampak so socialni transferji. In še nekaj, če že navajate pridobitve, zgodovinske pridobitve, čudno je, da je samo nekaj let po 2. svetovni vojni šlo iz države zmagovalke v kapitalizem delat skoraj milijon ljudi. Iz Jugoslavije v zahodno Evropo je odšlo milijon ljudi s trebuhom za kruhom, za delo ne pa za socialne transferje. Zaključujem razpravo in o amandmaju. V skladu s časovnim potekom seje zbora bomo odločali jutri, 26. septembra 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ENAKIH MOŽNOSTIH ŽENSK IN MOŠKIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Tilnu Božiču. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ponovno pozdravljeni! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o enakih možnostih žensk in moških je pripravljen z namenom izboljšanja oziroma doseganja enakih možnosti žensk in moških oziroma povečanja deleža podzastopanega spola pri sestavi delovnih teles Vlade ter organov upravljanja in nadzora oseb javnega prava ter pri imenovanju ali predlaganju predstavnic in predstavnikov samoupravne lokalne skupnosti in samoupravne narodne skupnosti v organe upravljanja in nadzora oseb javnega prava. S tem zasledujemo cilj krepitve uravnotežene zastopanosti spolov na položajih odločanja, ki je cilj mednarodne evropske in nacionalne politike za krepitev vloge žensk in enakosti spolov, na vseh področjih družbenega življenja. Veljavni zakon že sedaj v 14. členu zavezuje Vlado, da upošteva načelo uravnotežene zastopanosti spolov pri sestavi posvetovalnih in usklajevalnih organov, drugih delovnih teles ter delegacij, ki jih ustanovi po Zakonu o Vladi Republike Slovenije in po svojem poslovniku, kakor tudi pri imenovanju ali predlaganju predstavnic oziroma predstavnikov Vlade v javnih podjetjih, ter drugih osebah javnega prava, razen če to seveda iz objektivnih razlogov ni mogoče. Spremembo zakona bodo k spoštovanju načela uravnotežene zastopanosti spolov zavezane tudi samoupravne lokalne skupnosti in samoupravne narodne skupnosti pri imenovanju ali predlaganju predstavnic in predstavnikov v organe upravljanja in nadzora oseb javnega prava. V praksi zaradi različnih objektivnih razlogov ni mogoče vedno zagotoviti načela uravnotežene zastopanosti spolov, zato zakon opredeljuje tudi nekatere izjeme. S predlaganimi spremembami zakona se bodo dodatne okrepile zaveze za doseganje enakosti žensk in moških v družbi oziroma za uravnoteženo zastopanost žensk in moških pri oblikovanju in sprejemanju odločitev, tako na ravni Vlade kot samoupravnih lokalnih skupnosti in samoupravnih narodnih skupnosti. Na ministrstvu ocenjujemo, da gre za pomemben, simbolen pa tudi praktičen ukrep, in se ga seveda zelo veselimo. Ravno tako pa se veselimo tudi tega, kar je bilo izkazano že na odboru, ki je za to pristojen, da je bila podpora temu predlogu zelo visoka. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Vojku Staroviću. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 11. redni seji 11. 9. 2019 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o enakih možnostih žensk in moških, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predložen zakon proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in k njemu podala nekatere pripombe. Njena predstavnica je opozorila, da pravila imenovanja in predlaganja kandidatov niso dopolnjena z mehanizmi, s katerimi bi bilo zagotovljeno njihovo izvrševanje, ter da se ne ureja posledic njihovega neizvajanja. Sicer pa vloženi amandmaji sledijo njihovim pripombam. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki je predlog zakona podprla. Uvodoma je predlog zakona predstavil predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Sledila je razprava, ki je potekala predvsem o načelu uravnoteženosti zastopanosti spolov, in sicer naj bi bila zagotovljena najmanj 40-odstotna zastopanost vsakega spola. Slednjo bo treba upoštevati pri imenovanju in predlaganju predstavnic in predstavnikov Vlade v organe upravljanja in nadzora oseb javnega reda, pri čemer pa so tudi določene izjeme od tega načela, ki so v noveli natančno opredeljene. K spoštovanju načela se pri imenovanju ali predlaganju predstavnic in predstavnikov samoupravne lokalne skupnosti v organe upravljanja in nadzora oseb javnega prava zavezuje tudi samoupravne lokalne skupnosti. Določajo se izjeme od tega načela. S strani Poslanske skupine Levice je bil predložen tudi amandma odbora, s katerim so predlagali uravnoteženost zastopanosti žensk in moških v razmerju 50 : 50, saj bi se po njihovem mnenju s to uvedbo dejansko uresničilo načelo enake zastopanosti. Vlada bi bila prva, ki bi lahko s svojim ravnanjem dala zgled drugim nosilcem obveznosti za udejanjanje enakosti spolov. Predlog za amandma odbora ob koncu razprave ni bil sprejet. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, SAB in Desus. Po glasovanju o amandmajih je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora odbor glasoval še o členih predloga zakona in jih je sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Primož Siter, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani predsedujoči, za besedo. Kolegice in kolegi! Cilj zakona je izboljšanje doseganja enakih možnosti žensk in moških ter povečanje deleža podzastopanega, torej v največ primerih ženskega spola, pri sestavi delovnih teles Vlade in ministrstev, organov upravljanja in nadzora oseb javnega prava ter pri imenovanju ali predlaganju predstavnic in predstavnikov lokalne skupnosti v organe upravljanja in nadzora oseb javnega prava. Predlagatelj zato spreminja in dopolnjuje obstoječi Zakon o enakih možnostih ženskih in moških v delih, ki se nanašajo na sestavo posvetovalnih in usklajevalnih organov, delovnih teles in delegacij na državni in lokalni ravni, na najmanj 40 % zastopanosti enega spola. V Levici ocenjujemo, da je namera predlagatelja, da s pravnim urejanjem spodbudi doseganje uravnotežene zastopanosti žensk in moških v delovnih telesih Vlade in ministrstev ter v organih upravljanja in nadzora oseb javnega prava ter zastopanosti spolov v lokalnih skupnostih, pomemben korak naprej v okviru prizadevanj za pospešitev doseganja dejanske enakosti žensk in moških in jo kot tako seveda podpiramo. Vendar podani predlog le delno rešuje težave neuravnoteženosti zastopanosti spolov, njegova pomanjkljivost pa je zlasti ta, da ne uvaja principa paritetne zastopanosti, temveč pristransko razmerje 40 : 60. Ocenjujemo, da bo predlog težko oziroma le deloma dosegel cilj, zaradi katerega se zakon uvaja. Še naprej vzdržuje spolno razlikovanje oziroma kvotni režim 40 : 60, to razmerje pa ne pomeni dejanskih enakih možnosti. Enačaja tu ni, razlika je 20-odstotna. Ustrezno bi bilo, da se v predlogu zakona določi uravnoteženo zastopanost žensk in moških kot razmerje 50 : 50, pomislek, da te zastopanosti ni mogoče doseči, na primer v primeru lihega števila članov ali članic teles, zavračamo z navedbo, da obstaja rešitev v razmerju 50 : 50 +/- 1. Naš pomislek gre tudi v smeri, da zakon ne vsebuje mehanizma nadzora izvajanja določb. Ne predvideva kazni v primeru nespoštovanja določb in ohlapno dodaja izjeme pri obvezi izvajanja načela uravnoteženosti spolov. Kvote so začasen ukrep, ki smo ga z uredbo v Sloveniji uvedli leta 2004. V 15 letih bi dejanska enakost spolov morala biti bolje integrirana v družbene prakse in nazore. A temu ni tako. V slovenski družbi prevladuje izrazito patriarhalna mentaliteta, ki se ne premakne z mrtve točke. Po raziskavi Evropske komisije za leto 2018 kar 55 % prebivalstva Slovenije smatra, da je najpomembnejša vloga ženske skrb za dom in družino. Kot je to označil tednik Mladina: »Ženske za štedilnike«. Slovenija ima denimo, samo za primer 212 občin in samo 16 županj. Vprašanje odnosa do vloge spolov je družbeno vprašanje. Družbo regulira pravo. Zakonodajalec s pravnim aparatom neposredno uvaja načelo vključevalnosti, odpravlja zaviralni faktor stigmatizacije in predsodkov v praksi spolov in spolnih vlog. Temu se reče inovacija z javnim učinkom. Napredka ni pričakovati brez temeljite intervencije pravne regulative, takega, ki bo šel v smeri dejanske enakopravnosti in enakosti spolov. Zato v Levici predlog sicer podpiramo, a še zdaleč ne predstavlja doseženega cilja. Služi naj kot začasni ukrep in kot korak v smeri bolj stabilnim in dolgoročnim spremembam paritetne demokracije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati, bo predstavila Iva Dimic. Izvoli.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Novela zakona o enakih možnostih žensk in moških prinaša uveljavljenja načela uravnoteženo zastopanosti spolov, saj k temu zavezuje tudi samoupravne lokale skupnosti ter samoupravni narodni skupnosti, in sicer v višini najmanj 40-odstotne zastopanosti enega spola. V zakonskem predlogu so predvidene in predlagane tudi možnosti in izjeme, in sicer pri imenovanju samo enega predstavnika oziroma predstavnice ter pri imenovanju treh predstavnikov ali v primeru, da ni na izbiro osebe drugega spola. V zadnjih letih je sicer v Sloveniji prišlo do določenega napredka pri zavedanju pomenov enakih možnosti žensk in moških, vendar so šle zadeve v praksi v neko drugo smer. Prevečkrat je v družbi še vedno prisotno nerazumevanje žensk, ki se odločijo za družino in otroke. V Novi Sloveniji bi si želeli, da bi naša družba resnično postala toliko demokratična, da takih in podobnih zakonov ne bi potrebovali. To bi pomenilo, da bi se moške in ženske ocenjevalo po njihovih kompetencah, znanju, strokovnosti in sposobnosti, predvsem v luči, da so sposobnosti moških in žensk primerljive. Tudi statistični podatki kažejo razkorak, predvsem pri zagotavljanju enakega plačila za primerljivo opravljeno delo. Povečuje se razkorak med prejetim plačilom za delo žensk in moških. Najbolj pa je pereč podatek, na katerega v Novi Sloveniji opozarjamo v zadnjih letih – varnost zaposlitve, varnost zaposlitve za ženske, ki se odločajo za materinstvo in nimajo pogodbe za nedoločen čas. Za varnost zaposlitve mladih žensk, ki se odločijo za otroke in materinstvo, se v zadnjih letih praktično ni naredilo popolnoma nič. Predlog, ki ga je Nova Slovenija že večkrat podala, in sicer da bi se status mladih žensk uredil podobno, kot se je uredil status starejših od 55 let in mladih s prvo zaposlitvijo, ni naletel na razumevanje že prejšnje ministrice Anje Kopač Mrak. Pri tako slabi demografski sliki, kot jo imamo v Sloveniji, bi pričakovali bolj aktivno družinsko politiko, večjo angažiranost in prave ukrepe, ki pa jih sedanja vladna ekipa žal ne zna vpeljati. Poslanci Nove Slovenije –krščanski demokrati bomo predlog v luči večje vključenosti žensk v politično in lokalno delovanje podprli.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavila Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lep pozdrav! Enakost žensk in moških je naša stranka, SAB, postavila za prioriteto na enem od svojih zadnji programskih kongresov. Tudi sedaj in vedno smo mnenja, da je enakost žensk in moških ena poglavitnih načel sodobnih demokratičnih družb, hkrati pa pred pogoji za učinkovito demokracijo in trajno gospodarsko rast. Posameznikom predstavlja tisto osnovno, na kateri imajo ne glede na spol enake pravice in možnost udeležbe na vseh področjih javnega in zasebnega življenja. Na tak način lahko moški in ženske razvijajo svoje potenciale in prispevajo k širšemu družbenemu razvoju. Ta razmislek oziroma premislek je že dolgo prisoten v skandinavskih državah, ki v praksi dokazujejo, da je sobivanje in enakost moških in žensk možno tudi v praksi. Celo več, nekatere raziskave, ki so jih opravili v tistem delu sveta, kažejo, da je celo gospodarska rast dokazano višja v primerih, ko so moški in ženske enakopravno zastopani na vseh področjih življenja. V Sloveniji smo kljub vsemu priča dejstvu, da so ženske v procesih upravljanja in na vodilnih mestih še vedno premalo zastopane. Kot poudarja Zagovornik načela enakosti to velja zlasti za področje politike, gospodarstva in družbene moči. Govorimo o tako imenovanem steklenem stropu, ki ga v svetu že dobro poznajo. Diskriminacija na podlagi spola je namreč ena najstarejših in najpogostejših oblik diskriminacije, ki v skrajni obliki izvira iz spolnih stereotipov in predsodkov. Predstavi o ženski, ki je na vodilnem položaju, je v popolnem neskladju s predstavo o ženski, ki je šibka in potrebna tega, da jo moški ekonomski skrbnik zaščiti in brani. Neenakost obstaja tudi v Sloveniji in to zlasti dejanska. Pri zakonski enakosti smo naredili že številne korake, kljub temu v SAB pozdravljamo tudi novi zakon in ukrepe v tej smeri. Pri tem se nam zdi ključno, da bodo ti ukrepi zaživeli tudi v praksi. Ob tem lahko samo obžalujemo, da nismo v Državnem zboru zmogli moči, da bi posvojili tudi oba predlagana amandmaja Zagovornika, ki sta predlagala konkretne, čisto direktne sankcije za tiste, ki teh novih določil ne bi spoštovali. V Poslanski skupini SAB torej zagovarjamo stališče, da bi k enakosti spolov morale stremeti vse demokratične družbe. Izhajajoč ponovno iz mnenja Zagovornika enakosti se moramo kot družba vprašati, kako je možno, da ženske v naši družbi predstavljajo polovico delavnega aktivnega prebivalstva in so v povprečju višje izobražene od moških, hkrati pa je njihova zastopanost na višjih in odločevalskih položajih v mnogih primerih še vedno podpovprečna. Vprašanje enakosti spolov nikakor ni povezano z istostjo spolov, kot se občasno pojavlja v javnih razpravah, temveč je neposredno povezano z vprašanjem družbene pravičnosti in enakega uživanja dosežkov družbenega razvoja. Na tem mestu je potrebno omeniti tudi vlogo medijev. Slednji nosijo velike odgovornost, saj s svojim vsakodnevnim poročanjem sooblikujejo javno mnenje. Žal tudi tukaj opažamo, da so ženske in moški še vedno deležni drugačnega tretmaja. V SAB bomo predlog zakona podprli in si tudi v nadaljevanju prizadevali, da bi se njegov racijo še nadgradil, kot rečeno, v smeri konkretnih sankcij za tiste, ki zakonske določbe kršijo. Ta sprememba bo končno tudi v Sloveniji, upajmo, omogočila dejansko uravnoteženost spolov tako na ravni upravljanja in tudi na ravni vodilnih mest. K temu bo gotovo prispevala tudi morebitna sprememba Zakona o gospodarskih družbah, za katero si prizadeva naša stranka. O tako imenovanih kvotah gospodarstvo je bilo že veliko govora, morda pa je lahko tudi ta zakon eden tistih, ki bo utrl pot tudi za nove korake na gospodarskem področju. Z večjo vključenostjo žensk na vseh področjih življenja pa tudi na političnem parketu bomo naredili veliko za družbo, veliko pa lahko naredimo tudi ženske same. Zato upam, da bomo tako poslanke kot tudi poslanci tega sklica prepričali nadaljnje generacije žensk, da bodo podpirale vsako spremembo na boljše ter da bodo svoje zanamce prepričevali v smeri, da se tudi oni aktivno vključijo v gospodarsko in politično življenje. Hvala.
Hvala lepa. Jurij Lep nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Državni sekretar, gospa ministrica, kolegice in kolegi! Republika Slovenija že vrsto let spodbuja načelo, ki ne dopuščajo nobenih oblik diskriminacije. V Ustavi Republike Slovenije je priznana enakost žensk in moških, kar je tudi osnovno načelo demokracije in spoštovanja človekovih pravic. Naša država se ves čas trudi za dosego enakopravnosti med spoloma na vseh področjih družbenega življenja. To se izkazuje skozi različne mednarodne kazalnike, ki omogočajo zanesljive primerjave in natančne ocene, kje so največje neenakosti med spoloma po posameznih državah, saj je iz njih evidentno, da se Slovenija umešča med države z relativno visoko stopnjo enakosti. Tako je že vse skozi opaženo, da se je v zadnjih letih precej povečala vidnost in občutljivost za vprašanja, povezana z enakostjo spolov, prav tako je več dostopnih statističnih podatkov o položaju žensk in moških na različnih področjih. Priča pa smo tudi napredku na nekaterih področjih, tako na zakonodajni kot deklaratorni ravni kot tudi v praksi. Vse to nas v Poslanski skupini Desus seveda veseli. Se pa hkrati zavedamo, da zaradi tega nadaljnjih aktivnosti na tem področju, ki bi stanje tudi v prihodnosti izboljševale, ne smemo postaviti na stranski tir. Po znanih podatkih namreč enake možnosti žensk in moških na nekaterih področjih še vedno niso v zadostni meri uresničene. Predvsem nas poslance Desus skrbi ekonomska odvisnost z vidika trga dela in zaposlovanja in v povezavi s tem še usklajevanje poklicnega in zasebnega oziroma družinskega življenja, kar še vedno v veliko večji meri pade na ženske. Pri osebnem dohodku ženske še vedno niso na isti ravni z zaposlenimi moškimi. Slednje pa se odraža tudi pri pokojninah. Seveda ne glede na ta medklic v naši poslanski skupini soglasno podpiramo tokratno obravnavni predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o enakih možnosti žensk in moških. Pričujočo novelo zakona pozdravljamo, saj vsebinsko pomeni še enega v nizu ukrepov, ki jih Slovenija skuša vpeljati s ciljem doseganja čim višje enakosti in nenazadnje enakopravnosti žensk z moškimi ali tudi obratno. Tokratna vsebina ukrepa za doseganje družbene enakosti spolov se nanaša na vprašanje enakomernega zastopanja pri sestavi vladnih in lokalnih posvetovalnih, usklajevalnih organov in drugih teles ter v predstavništvu v organih upravljanja in nadzora oseb javnega prava. Res je, da v praksi uravnotežena zastopanost ni vedno možna, zato so na zakonski ravni v tej noveli pridane še izjeme, ki dopuščajo odstopanje od splošnih pravil. Novelo zakona bo Poslanska skupina Desus z veseljem potrdila. Hvala.
Hvala lepa. Dušan Šiško nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Prebivalstvo Slovenije je 1. januarja 2019 sestavljalo 1 milijon 38 tisoč 665 moških in 1 milijon 42 tisoč 252 žensk. V Republiki Sloveniji je načelo enakosti pred zakonom zapisano v 14. členu Ustave Republike Slovenije. Temeljni namen Resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških 2015–2020 je zmanjšati neenakost med spoloma na osmih prioritetnih področjih, med drugimi tudi glede enake ekonomske neodvisnosti ter nasilja nad ženskami. Ne strinjamo se s tem, da je treba povečati delež podzastopanega spola v vladnih telesih in osebah javnega prava ter povečati delež žensk pri odločanju v izobraževalnih, znanstvenih, visokošolskih, kulturnih, medijskih, športnih in drugih organizacijah. Stanje v družbi de facto kaže na nizko zastopanost žensk na mestih odločanja z večjo močjo oziroma veljavo upravnih in nadzornih odborov. Ta tematika je zelo pereča. Zato smo tudi v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke naslovili poslansko vprašanje ministrici za pravosodje glede zastopanosti žensk v sodstvu. In glej ga zlomka, sodnic je nekaj manj kot 80 %, slednje so v večini na vseh prvih in drugih stopnjah sodišč, na Vrhovnem sodišču pa imajo večino, primat moški – 59,4 %. Dejstvo je, da poklici, ki se v patriarhalni družbi feminizirajo, začnejo izgubljati pri ugledu, moči, statusu. Če pogledamo malo naokoli, je velik delež žensk na delovnih mest vzgojiteljic, varušk, socialnih delavk, učiteljic. Nismo ravno prepričani, da je uravnoteženo število moških in žensk dobro tako za ene kot za druge poklice na sploh, da se človek, recimo, tudi boljše počuti v mešani družbi oziroma službenem kolektivu. Kvote so le eden izmed načinov za uravnoteženje spolnih struktur. Napačno se nam zdi tudi spodbujanje moških za različne fenimizirane police na primer frizerja, kuharja, čeprav vemo, da izpod njihovih rok nastajajo najboljše mojstrovine. V naši Sloveniji imamo veliko nepotrebnih organov, med drugimi tudi Zagovornika načela enakosti, kajti vsi vemo, da teorija je eno, praksa je nekaj povsem drugega. Z novelo zakona naj bi se okrepile zaveze za uravnoteženo zastopanost žensk in moških pri oblikovanju in sprejemanju odločitev na ravni vlade, samoupravnih lokalnih skupnosti in samoupravnih narodnih skupnosti. To pomeni najmanj 40-odstotno zastopanost vsakega spola. Čemu neki, če so lahko na določenih delovnih mestih samo oziroma v večin ženske ali pa moški? Potemtakem, kar se tiče srčne kirurgije, naj bi imeli 40 % žensk, da bo zakonu zadoščeno. Zanima me, ali bodo potem operirale medicinske sestre ali kdo drug. Če bi bilo hipotetično tako še na nižjih delovnih mestih, da bi morale zidarska, malarska dela v določenih procentih opravljati ženske, bi gradbena podjetja oziroma firme zaprla oziroma bi najela študente. O enakosti spolov lahko samo sanjamo. Spolna diskriminacija se ne bo preprečila oziroma odpravila, to so lahko samo pobožne želje. Veste, ne dolgo tega nazaj se je odločalo, da bodo politično izpostavljene. To se je videlo ne dolgo nazaj, ko se v nadzorni svet ni želela prijaviti nobena ženska. To smo dobili obrazložitev. Tukaj v Državnem zboru pa ste sprejeli politično odločitev o kvotah za ženske, to je ena velika bedarija. Pustite ženske, da se same odločajo, in tudi moški. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ne bomo podprli predloga zakona, ker menimo, da so bolj pomembni znanje, izkušnje, kvaliteta dela in ne spolne kvote, izražene v odstotkih.
Hvala lepa. Jožef Lenart nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Pozdravljeni predstavniki Ministrstva, spoštovani kolegice in kolegi poslanci! Na mizi imamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o enakih možnostih žensk in moških. Evropski in globalni indeksi o enakosti spolov merijo enakost žensk in moških na področjih dela, znanja, zdravja, denarja, politične moči in drugih. Slovenija se po omenjenih kriterijih uvršča med nadpovprečne države v evropskem in svetovnem merilu. Če naše slovenske ženske povprašamo, ali se počutijo enake oziroma ali imajo enake možnosti kot moški, odgovorijo pritrdilno. Žal pa je njihovo zanimanje za politiko, za vodstvena in odločilna delovna in funkcionarska mesta po vseh statistikah in anketah vsaj za polovico manjša od moških. Poraja pa se tudi vprašanje, zakaj v sodobni demokratični družbi sploh potrebujemo neke vrste prisilo za uravnoteženo zastopanost v obliki tako imenovanih kvot. Vsi se zavedamo, da imata spola po nekaterih področja dela neenako zastopanost, na primer ženske so bolj zastopane v funkciji sodnic na slovenskih sodiščih ter v slovenskem vzgojno-izobraževalnem sistemu, v zdravstvu. Moški pa so številčnejši v politiki ter kot menedžerji v gospodarstvu. Ali bomo lahko nekoč tudi na teh področjih uredili uravnoteženo zastopanost? Če želimo biti demokratični, enaki in pravični, bi bilo to seveda zaželeno. S predlogom zakona tako Vlada zasleduje cilj bolj uravnotežene zastopanosti žensk in moških, to je najmanj 40 % zastopanost enega spola pri odločanju oseb javnega prava. Torej mora biti načelo uravnotežene zastopanosti spolov upoštevano pri predlaganju oziroma imenovanju predstavnikov Vlade v organe upravljanja, kot so nadzorni sveti družb v državni lasti. Po 14. členu zakona mora Vlada Republike Slovenije upoštevati načelo uravnotežene zastopanosti tudi pri sestavi posvetovalnih in usklajevalnih organov ter drugih delovnih teles, ki jih imenuje. Prav tako predlog zakona prenaša na zakonsko raven del uredbe o kriterijih za upoštevanje načela uravnoteženosti spolov, in sicer v delu, ki opredeljuje izjeme od načela uravnotežene zastopanosti. Predlagana sprememba k uresničevanju načela uravnotežene zastopanosti moških in žensk zavezuje tudi samoupravne lokalne skupnosti. Te bodo odslej po zakonu sledile uravnoteženi zastopanosti v organih upravljanja in nadzora v javnih podjetjih in osebah javnega prava, katerih ustanoviteljice so. Predlog je bil deležen javne razprave. Svoje pripombe na predlog so podali različne skupine civilne družbe ter Zagovornik načela enakosti. Ta je mnenja, da bi morali v prihodnosti podoben sistem kvot vpeljati še za kadrovanje v zasebnih gospodarskih družbah. Ne glede na to, da bi moral biti njegov namen in cilj dosegati večjo enakost spolov, je prisoten občutek, da je celo bolj motiviran k temu, da se več doseže na zastopanosti žensk. Ta namig je bolj kot ne teoretično podprt in spodbujan s strani kakega ženskega lobija, v praksi pa težko preživi. Glejte, naše korajžne, delovne in uspešne Slovenke ne potrebujejo takšne oblike pomoči, morda pa opisana aktivnost nekatere celo žali. Kar je potrebno vzeti v obzir, je v gospodarskih družbah še svobodna gospodarska pobuda in prepoved diskriminacije pri kadrovanju in tako dalje. Mi se z morebitnim nadaljevanjem uvajanja kvot v gospodarsko sfero seveda ne moremo strinjati. Predlog zakona o enakih možnostih žensk in moških je bil obravnavan tudi na matičnem Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kjer je bil, kot smo slišali, podprt, podpira pa ga tudi Državni svet. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo pomembnosti uravnotežene zastopanosti v javni sferi tako na državnem kot tudi na lokalnem nivoju. Mešani poslovni, projektni in tudi drugi timi načeloma dosegajo boljše rezultate na različnih področjih življenja, zakaj jih torej ne bi tudi v osebah javnega prava? Vendar pa je uresničitev želje, da bi bili ženske in moški uravnoteženo zastopani tudi v funkciji menedžerjev v zasebnih gospodarskih družbah ter še kje, časovno še zelo daleč. V največ primerih se lastniki in tudi nadzorniki družb pri učinkovitem kadrovanju še vedno zanesejo na znanje, izkušnje, kompetence, osebnostni prerez ter na reference kandidatke oziroma kandidata. Dobro kadrovati pomeni najti in izbrati najprimernejšega ter najbolj uspešnega kandidata, kandidatko, tako da je izbor na osnovi predlaganih kandidatov po kvotah lahko zelo zamuden, rezultat pa je lahko tudi vprašljiv. Namesto primernega kandidata, ki je na razpolago, bomo iskali rezervnega kandidata ali kandidatko na osnovi kvot. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo napredno evropsko usmerjeni, ker predlog sprememb Zakona o enakih možnostih žensk in moških nekako sledi smernicam Evropske unije, mu kljub omenjenim pomislekom ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Lidija Divjak Mirnik nam bo predstavila stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice, kolegi! Ustava Republike Slovenije v 14. členu vsem prebivalcem zagotavlja enake človekove pravice in temeljne svoboščine ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje, gmotno stanje, rojstvo, izobrazbo, družbeni položaj ali katerokoli drugo okoliščino. Prav tako tudi Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin zagotavlja uživanje vseh pravic, določenih z zakonom, vsem ljudem brez razlikovanja. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca človekove pravice postavljamo na prvo mesto in kot odgovorni zakonodajalci podpiramo vsakršno rešitev, ki se nanaša na zagotavljanje in spoštovanje človekovih pravic. Načelo enotnosti je skupaj z načini za uresničevanje tega načela zapisano tudi v številnih mednarodnih dokumentih in predstavlja eno izmed temeljnih načel prava EU. V poslanski skupini smo se zato skupaj s koalicijskimi partnerji zavezali k zagotavljanju enakih pravic, enakih možnosti in enakovrednosti žensk in moških. Veseli nas, da danes tako sprejemamo novelo Zakona o enakih možnostih žensk in moških, in menimo, da bomo s predlagano ureditvijo stopili korak naprej k doseganju uravnoteženosti zastopanosti spolov, s tem ko se bo povečal delež enega ali drugega spola pri sestavi različnih delovnih teles. Res je, da v tem trenutku pač moški vodite, to je treba priznati, ampak sem prepričana, da bomo tudi to zadevo počasi uredili. Z novelo se pri sestavi posvetovalnih in usklajevalnih organov, delovnih teles in delegacij, ki so ustanovljene po zakonu, jasno opredeljuje najmanj 40 % zastopanosti posameznega spola. To velja tudi za imenovanje oziroma predlaganje predstavnic oziroma predstavnikov Vlade v organe upravljanja in nadzora oseb javnega prava. Pomembno pa je izpostaviti tudi ureditev izjem, ko načela 40 % zastopanosti posameznega spola pač ni možno upoštevati zaradi različnih okoliščin. Nadalje bi želela izpostaviti še novi 30.a člen, ki k spoštovanju načela uravnotežene zastopanosti spolov zavezuje tudi samoupravne lokalne skupnosti in samoupravne narodne skupnosti pri imenovanju oziroma predlaganju predstavnikov ali predstavnic posamezne skupnosti v organe upravljanja in nadzora oseb javnega prava. Predlagani predlog zakona je bil na matičnem odboru sprejet brez glasu proti. Podprla sta ga tudi komisija Državnega sveta ter Zagovornik načela enakosti. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca predlagano ureditev zato podpiramo in bomo novelo zakona tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Soniboj Knežak nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Predstavniki Vlade, spoštovane kolegice, cenjeni kolegi! Slovenija se na podlagi primerjalnih podatkov na področju enakosti spolov na svetovni ravni uvršča v sam vrh. Dobri kazalniki enakih možnosti za ženske in moške so rezultat več desetletij dela in konkretnih ukrepov. Tako smo z obveznimi spolnimi kvotami za kandidatne liste za volitve v Sloveniji dosegli večjo participacijo žensk v politiki in pridobili veliko bolj spolno uravnotežene predstavniške organe tako na državni kot tudi na lokalni ravni. K temu smo svoj delež prispevali tudi Socialni demokrati. Že od vsega začetka smo si prizadevali za enakost spolov in večjo vključenost žensk v politiko ter na vodstvene položaje. Tako smo bili ena izmed prvih strank, ki smo v statutu stranke določile, da morajo biti kandidacijske liste za volitve spolno uravnotežene, to je najmanj 40-procentna zastopanost enega spola. V okviru naše stranke je organiziran tudi Ženski forum, ki si vseskozi aktivno prizadeva za dosledno spoštovanje, uveljavljanje enakopravnosti žensk in moških v javnem in zasebnem življenju. Kljub primerjalno dobrim rezultatom Slovenije na tem področju obstaja nevarnost, da se bo občutljivost na enakost spolov zmanjševala zaradi lažnega občutka samoumevnosti. Prav zato je potrebno še bolj okrepiti samoosveščenost, zlasti na področju razbijanja stereotipov in predsodkov, ter sprejemati potrebne ukrepe za še boljše usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja tako žensk kot moških. Resen problem predstavljata tudi visoka stopnja tveganja za revščino med starejšimi ženskami in spolno nadlegovanje. Sprememba Zakona o enakih možnostih žensk in moških določa, da mora Vlada upoštevati načelo uravnoteženja zastopanosti spolov, to je najmanj 40-procentna zastopanost enega spola pri sestavi svojih delovnih teles in delegacij ter upravnih in nadzornih odborov oseb javnega prava. S tem ukrepom želimo povečati zastopanost žensk v pravnih in nadzornih odborih javnih zavodov, skladov ter državnih podjetij na državni in lokalni ravni, saj so najnovejši statistični podatki od septembra 2018 do aprila 2019 pokazali, da je bilo na teh odborih v povprečju zastopanih zgolj 30 % žensk. Prepričani smo, da so z zakonom določene spolne kvote učinkovit ukrep za doseganje večje enakosti med ženskami in moškimi, saj z njimi uravnoteženost med spoloma dosežemo prej, kot če čakamo na to, da se bodo spolni stereotipi v naši družbi spremenili. Spremembe na področju uravnotežene zastopanosti žensk in moških v predstavništvih, upravnih in nadzornih organih se ne bodo zgodile same od sebe, iz tega razloga Socialni demokrati podpiramo spremembe Zakona o enakih možnostih žensk in moških. Hvala lepa.
Hvala lepa. Janja Sluga nam bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Sodobna, odprta in liberalna družba na vseh ravneh pooseblja široko sprejeto miselnost, ki zagovarja in zagotavlja pogoje za enako obravnavo posameznikovih možnosti ne glede na njegove osebne okoliščine. K temu nas zavezujejo ne samo ustava in zakoni, temveč tudi in predvsem lastni občutek za pravičnost in enakopravnost. V Stranki modernega centra te zaveze postavljamo visoko na lestvico svojih vrednot in smo prepričani, da lahko skozi bolj uravnoteženo zastopanost posameznih družbenih skupin in s tem uravnoteženost spolov bolje izkoristimo vse razvojne potenciale. Žal naša družba teh vrednot ni ponotranjila do te mere, da se ni več potrebno pogovarjati o položaju žensk in o dejansko doseženih družbenih ciljih, da lahko vsak posameznik ne glede na spol enako prispeva k družbenemu razvoju in blagostanju. Na lestvicah enakosti se sicer uvrščamo relativno visoko, kar je zagotovo spodbudno, a uravnotežene zastopanosti obeh spolov, predvsem na področju gospodarstva, znanosti in politike, vendarle še nismo dosegli. Ženske smo v povprečju bolj izobražene od svojih kolegov, imamo primerljive delovne izkušnje, pa vendar redkeje posegamo po vodilnih delovnih mestih oziroma ne sodelujemo v najvišjih organih odločanja. Stekleni strop je v Sloveniji še vedno močno prisoten, plačna vrzel med spoloma se poglablja – ženske smo za enako delo, znanje in kompetence še vedno plačane manj kot moški. Kljub deklarirani enakosti spolov, ki je posredno zapisana v 14. členu Ustave, vsakdanja praksa kaže, da ustrezne zastopanosti spolov na posameznih področjih družbenega življenja še nismo dosegli. Liberalci trdno verjamemo, da se s tem zanemarja naš družbeni potencial. Hkrati smo prepričani, da v kolikor je enemu spolu otežen dostop do najvišjih mest odločanja, je naloga države, da z ukrepi ustvari okolje za odpravo ovir, ki onemogočajo polno izrabo potencialov, in to seveda ob upoštevanju načel meritokracije. Zato so za nas podatki, ki kažejo, da bi po neki naravni poti brez ustreznih ukrepov oblasti do uravnotežene zastopanosti spolov na najvišjih mestih odločanja prišli šele leta 2080, preveč črnogledi. Takšna dinamika napredka je zagotovo prepočasna, pretoga in celo zavirajoča za družbo. Zato je nujno, da z novelo zakona, ki jo danes sprejemamo, že veliko prej poskrbimo za večjo spolno uravnoteženost na položajih odločanja pri sestavi delovnih teles Vlade ter organov upravljanja in nadzora oseb javnega prava ter dodatno pri imenovanju oziroma predlaganju predstavnic in predstavnikov samoupravnih lokalnih skupnosti v organe upravljanja in nadzora. Počasi, a vztrajno se kvote tudi v naši družbi utrjujejo kot učinkovit mehanizem vzpostavljanja enakosti spolov in s tem smo lahko vsi skupaj zadovoljni. A nikakor ne zadovoljni na način, da smo s tem dosegli zadnjo stopničko pri krepitvi enakosti in uravnotežene zastopanosti. Večkrat so se namreč že pokazale težnje, še posebej ob glasnih konservativnoideoloških pozivih, da je potrebno pridobljene pravice omejiti ali pa celo zavirati progresivne politične ideje, ki bi enakopravnost na papirju bolje ali dejansko prenesle tudi v življenje. V Stranki modernega centra se takim idejam jasno in glasno upiramo. Prepustiti ženskam možnost odločanja na najvišjih in najpomembnejših položajih odločanja ni samo stvar enakopravnosti, ampak je bistvenega pomena za rast in razvoj naše družbe. Zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona seveda podprli, saj verjamemo, da s predlaganimi spremembami razbijemo stekleni strop, na katerega pogosteje in močneje naletijo ženske. Čas je že, da se to konča.
Hvala lepa. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 26. septembra 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI KAZENSKEGA ZAKONIKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Mateju Toninu. Izvolite.
Drage poslanke in poslanci, dober dan! Vse spolne zlorabe zaznamujejo žrtve za celo življenje, saj puščajo psihične posledice, posebno če so žrtve otroci oziroma mladoletne osebe. Ti največkrat dejanj storilcev ne zaupajo staršem ali pa jim starši ne verjamejo oziroma se odločijo, da zaradi dolgotrajnih postopkov, v katerih mora žrtev sodelovati, ne bodo vložili kazenske ovadbe. Večino spolnih zlorab otrok žal storijo osebe, ki so otroku zelo blizu, ki jim otroci zaupajo in verjamejo. Največkrat so to člani ožje ali širše družine ali osebe, ki jim je otrok zaupan v varstvo. V tem primeru ne gre za dejanja, storjena s silo ali grožnjo, temveč s prevaro, kar je najbolj sprevrženo in nevredno človeka. Če so se spolne zlorabe zgodile v zgodnjem otroštvu, jih žrtve po navadi podzavestno potlačijo tako globoko, da se jih niti ne zavedajo. Z njimi so se pripravljene resnično soočiti šele morda desetletja kasneje, ko pa je žal v nekaterih primerih že prepozno. Zadnji razkriti primeri so pokazali, da ko so žrtve spolnih zlorab zbrale pogum, primere predstavile tudi v javnosti, se je pojavil drug problem, to je, da je pregon storilcev žal zastaral. Kazenski pregon po sedanji ureditvi ni več dovoljen, če je poteklo 10 let od storitve kaznivega dejanja, za katero se sme po zakonu izreči zapor vsaj enega leta, oziroma če je poteklo 20 let od storitve kaznivega dejanja, za katero je predviden zapor vsaj pet let, oziroma če je poteklo 30 let od kaznivega dejanja, za katero se sme izreči zapor nad 10 let. Torej v nekaterih primerih ta kazniva dejanja zastarajo v 10, nekatera v 20, nekatera v 30 letih. Zadnji primeri pa kažejo, da žrtve zberejo pogum šele po 40, nekateri tudi po 50 letih. Nobenega dvoma ni, da gre pri kaznivih dejanjih zoper spolno nedotakljivost za nesprejemljiva dejanja, ki puščajo dolgoletne posledice žrtvam in njihovim svojcem. Zanje ni opravičila. Zanje ne sme biti olajševalnih okoliščin, ki bi dopuščale, da storilci ostanejo nekaznovani oziroma da bi kazenski pregon zoper njih zastaral. Glede na to, da so ta kazniva dejanja lahko povezana s silo ali grožnjo in pomenijo hud poseg v človekovo dostojanstvo, je nujno potrebno dopolniti Kazenski zakonik v delu, ki govori o nezastarljivosti kaznivih dejanj. V NSi s tem predlogom zakona predlagamo, da kazniva dejanja v povezavi s spolnimi zlorabami ne bi nikoli zastarala. Predlagana dopolnitev zakonika bi pomenila veliko olajšanje za žrtve teh kaznivih dejanj, saj bi tudi po daljšem času imele možnost za pregon storilca. Po drugi strani pa bi se potencialni storilci zavedali, da v primeru storitve takšnega kaznivega dejanja čas ne bi bil njihov zaveznik in bi lahko za svoja storjena dejanja odgovarjali ne glede na dolžino časa od storitve kaznivega dejanja. S sprejetjem tega zakona danes bi najprej poslali zelo jasno sporočilo vsem žrtvam. To je: Nikoli ne boste ostale same. Poslali bi pa tudi zelo pomembno sporočilo vsem kriminalcem, ki ta sprevržena dejanja dejansko storijo, in to je: Roka pravice vas bo slej ko prej dosegla.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade Andreji Katič, ministrici za pravosodje. Izvolite.
Hvala. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada, Ministrstvo za pravosodje in jaz osebno podpiramo vsakršna prizadevanja, ki so usmerjena k izboljšanju položaja žrtev kaznivih dejanj, še posebej v zvezi s kaznivimi dejanji zoper spolno nedotakljivost. Zato podpiram današnjo razpravo. Menim, da lahko predstavlja pomemben doprinos k iskanju rešitev nekaterih kompleksnih vprašanj. Gre namreč za tematiko, ki je žal še vedno tabu v slovenski družbi. Da je tako, pričajo žalostne zgodbe največkrat žensk, pa tudi moških. Še posebej tragično je, če so žrtve teh sprevrženih dejanj otroci. In prav iz položaja žrtev je potrebno najprej izhajati. Kaj lahko storimo, da jim pomagamo v taki situaciji? V mislih imam postopek, dokazovanje pa tudi zdravstveno in psihološko pomoč. Veseli me, da ste letos podprli našo novelo Zakona o kazenskem postopku, s katero žrtev in njena zaščita prihajata v ospredje. Rešitve bodo v praksi zaživele 20. oktobra. Na Ministrstvu za pravosodje skupaj z drugimi v teh dneh zaključujemo tudi pripravo pregledne zloženke glede pravic žrtev kaznivih dejanj, s katerimi jih bodo ob prvem stiku seznanili pristojni organi. Ocenjujem, da osveščanje žrtev in ustrezen celovit odziv in pomoč pristojnih organov, vključno s sodišči, lahko pripomore k spodbujanju prijav spolnih kaznivih dejanj in pregonu storilcev. Veljavni Kazenski zakonik v 90. členu določa roke za zastaranje kazenskega pregona. Ti začnejo teči od storitve kaznivega dejanja, njihova dolžina pa je vezana na različne dolžine kazni zapora, ki se smejo izreči. Z uveljavitvijo Kazenskega zakonika leta 2008 so bili določeni v še enkrat daljšem trajanju. Kazenski pregon za temeljno obliko kaznivega dejanja posilstva zastara po uveljavitvi KZ-1 iz leta 2008 po 20 letih. Podaljšan je bil tudi rok za zastaranje pregona v zvezi s spolnim napadom na osebo, mlajšo od 15 let, ki začne teči šele ob njeni polnoletnosti, torej zastara pri starosti žrtve 38 let. Ali je to dovolj? Ali bo nezastaranje imelo preventivni učinek? Ali bo odvrnilo morebitne storilce? Ali bo prispevalo k izboljšanju položaja žrtve? Ali naj za vsa kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost velja enako, ne glede na težo dejanj? V obrazložitvi današnjega predloga so prikazane reforme kazenskih zakonov v nekaterih državah. Tudi mi, kot že veste, v okviru priprave naslednjih sprememb in dopolnitev, med katerimi je tudi vprašanje primernosti zastaralnih rokov, preučujemo poglavje kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Pridružujem se mnenju naprednejših držav, da model prisile v zvezi s kaznivim dejanjem posilstva ni več ustrezen. Ob pripravi sprememb Kazenskega zakonika želim, da se izhaja iz modela: le da je da. O tem sem z nekaterimi vami, spoštovane poslanke in poslanci, ob obisku in predstavitvi prioritet Ministrstva za pravosodje že govorila. Seveda se zavedam, da je končno odločitev potrebno sprejeti v sodelovanju s stroko in z vami. Tudi v iskanju argumentov za po mojem mnenju potrebne spremembe smo pristopili k temeljiti analizi vseh končanih sodnih postopkov v zadnjem obdobju. Pri opredelitvi modela je v ospredju tudi vprašanje dokazovanja. Zakaj moramo osveščati javnost in govoriti o tej tabu temi? Možnost dokazovanja kaznivega dejanja tudi s potekom časa vse bolj upada. Nekatera dejstva je po preteku let vse težje oziroma celo nemogoče dokazati in prav zaradi možnosti dokazovanja bi morali spodbujati žrtve, da čim prej prijavijo dejanje, da ne preteče preveč časa, preden poiščejo pomoč. Ne glede na prihodnje razprave glede navedenih sprememb pa zagotovo kot ženska in kot mati zagovarjam vsak korak v smeri izboljšanja položaja žensk, ki so največkrat žrtve teh kaznivih dejanj. V tem okviru še enkrat pozdravljam današnjo razpravo in verjamem tudi v podporo nadaljnjim potrebnim spremembam, o katerih se moramo dogovoriti skupaj, v dobro žrtev. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Blaž Pavlin nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Poslanci Nove Slovenije smo v parlamentarno proceduro vložili predlog sprememb Kazenskega zakonika, po katerem primeri spolnih zlorab ne bi zastarali. Veljavni Kazenski zakonik v svojem 95. členu določa, za katera kazniva dejanja kazenski pregon in izvršitev kazni ne zastarata. To so kazniva dejanja, za katera je zagrožena dosmrtna zaporna kazen, nekatera kazniva dejanja zoper človečnost in kazniva dejanja, ki jih kot nezastarljiva opredeljujejo mednarodne pogodbe. Med njimi ni kazenskih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Ker gre za dejanja, ki so storjena s silo ali grožnjo oziroma s prevaro, je potrebno tudi ta kazniva dejanja najostreje obsoditi in kaznovati. Še posebej, če so žrtve otroci in mladoletne osebe. Te žrtve imajo dolgotrajne psihofizične posledice in njihovo življenje postane začaran krog iskanja odgovora zakaj. Največkrat so žrtve otroci in mladoletne osebe, mlajše od 15 let, ki šele po mnogo letih zmorejo spregovoriti o nasilnem dejanju, zato je prav, da ta kazniva dejanja nikoli ne zastarajo. Sprejetje današnje novele Kazenskega zakonika bo omogočilo, da se bo zoper storilce teh kaznivih dejanj postopek lahko začel vedno, torej ne glede na to, koliko časa je minilo od storitve kaznivega dejanja. Predlagana dopolnitev zakonika bi pomenila veliko olajšanje za žrtve teh kaznivih dejanj, saj bi tudi po daljšem času imele možnost za pregon storilca. Po drugi strani pa bi se potencialni storilci zavedali, da v primeru storitve takšnega kaznivega dejanja čas ne bi bil njihov zaveznik in bi lahko za svoja dejanja odgovarjali ne glede na dolžino časa od storitve kaznivega dejanja. S predlaganimi spremembami Kazenskega zakonika ne posegamo v višino kazni, ki je zagrožena za posamezna kazniva dejanja. Sprememba je le v tem, da bi bili lahko storilci kadarkoli pripeljani pred roko pravice. To je ne nazadnje tudi namen kazenskopravne zakonodaje in ta cilj moramo kot družba zasledovati vedno in povsod. Storilci se sedaj zavedajo, da je v primeru izvršitve kaznivih dejanj čas njihov zaveznik. Po daljšem času jim nihče nič ne more, zato niso redki primeri, da se storilci s svojim skrivanjem ali izogibanjem sodnim obravnavam uspešno izognejo kazenskim sankcijam. Storilci izberejo slabotne in nemočne žrtve, kar povečuje težave pri pregonu spolnih zlorab. Te tako mnogokrat več let zbirajo pogum za prijavo, ko pa se končno odločijo za prijavo, so največkrat zastaralni roki že mimo. Storilci imajo tako mnogo let brezmadežno kazensko datoteko, tako si lahko najdejo zaposlitev v šolstvu, športu, zdravstvu ali v drugih vzgojno-varstvenih zavodih. S podporo predlagani spremembi bi kot država pokazali, da v Sloveniji do spolnih zlorab velja ničelna toleranca. Takšno stališče bi moralo biti stališče vseh poslancev, kajti če se postavimo v vlogo žrtve ali njene bližje osebe, potem vsaka dilema glede kaznovanja odpade. V Novi Sloveniji smo prepričani, da mora država postaviti in zagotoviti zakonski okvir, ki v temelju zagotavlja, da bodo ti storilci za svoje zavržno dejanje odgovarjali kadarkoli, tudi če je od časa storitve kaznivega dejanja preteklo mnogo let, zato bomo predlog novele podprli. Poslance vseh poslanskih skupin pa vabimo, da ravnate podobno. S tem boste omogočili, da skupaj s predstavniki Ministrstva za pravosodje in strokovno javnostjo v drugi obravnavi naš predlog še dopolnimo in izboljšamo.
Hvala lepa. Marko Bandelli nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovana ministrica! Poslanska skupina Nova Slovenija nam je v obravnavo podala predlog sprememb Kazenskega zakonika. Z njimi želijo doseči, da nobeno kaznivo dejanje, storjeno zoper spolno nedotakljivost, ne bo zastaralo. Naj se najprej dotaknem namena instituta zastaranja kazenskega pregona oziroma izvršitve kazenske sankcije. Kazenski pregon, obsodba storilca kaznivega dejanja in izvršitev kazni so najbolj učinkoviti, če se zgodijo relativno hitro po storitvi kaznivega dejanja. Več časa kot poteče od storitve do pregona kaznivega dejanja oziroma izreka kazni, manjši so učinki izrečene kazni. Namen kazni v kazenskem pravu sta v prvi vrsti specialna in generalna prevencija. To pomeni odvračanje storilca od ponovne storitve kaznivega dejanja in na splošno odvračanje ljudi od kaznivih dejanj. S potekom časa pa vsi ti instituti izgubijo smisel, tako pregon kaznivega dejanja kot kazen. Tudi dokazovanje kaznivega dejanja je vedno bolj vprašljivo in oteženo. Prav tako je zastaranje kazenskega pregona pomembno z vidika pravne varnosti in predvidljivosti, saj predstavlja instrument za omejitev arbitrarnosti države. Država namreč po poteku določenega časa izgubi pravico do izreka oziroma izvršitve kazenske sankcije. Sicer pa imamo v našem kazenskem pravu od leta 2008 bistveno podaljšane zastaralne roke. Kazenski zakonik v 95. členu določa nezastarljivost nekaterih kaznivih dejanj. Gre za najbolj zavržna kazniva dejanja, za katera je možno izreči kazen dosmrtnega zapora, kot so genocid, hudodelstva zoper človečnost, vojna hudodelstva, agresija, odgovornost vojaških poveljnikov in drugih nadrejenih, ščuvanje h genocidu in tako dalje. Nezastarljivost velja tudi za tista kazniva dejanja, za katera mednarodne pogodbe določajo, da zastaranje ni mogoče. Dejstvo je, in najbrž se tu vsi strinjamo, da tudi kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost sodijo med najbolj zavržna kazniva dejanja. Še posebej takrat, ko so žrtve otroci oziroma mladoletne osebe. Žrtve tovrstnih kaznivih dejanj se s posledicami navadno soočajo celo življenje, saj gre za hud poseg v človekovo dostojanstvo. Veliko žrtev, predvsem žensk in otrok, takšnih dejanj sploh ne prijavi oziroma se za to opogumijo veliko kasneje, včasih celo prepozno. V Poslanski skupini SAB vsebinsko podpiramo takšne rešitve, saj ostro obsojamo kakršnakoli kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost in njihove storilce. Tako bomo v prvi obravnavi predlog zakona podprli. Hkrati si bomo prizadevali, da se v naslednjih korakih odpravijo pomanjkljivosti predloga, na katere je opozorilo Ministrstvo za pravosodje. Počakati bo treba tudi na mnenje Zakonodajno-pravne službe. Ne želimo si namreč prenagljenih rešitev, ki so na prvi pogled všečne, a hkrati ne vsebujejo tehtnega premisleka o posledicah. Pri tem računamo tudi na predlagatelje, da bodo pripravljeni na nadaljnjo razpravo za oblikovanje konstruktivnih rešitev. Strinjamo se, da se takih sprememb ne gre lotevati parcialno, na kar je opozorila že Vlada. To lahko v pravni red vnese negotovost. Potrebna sta temeljit razmislek in analiza celotnega področja. Na Ministrstvu za pravosodje so že zagotovili, da pripravljajo spremembe Kazenskega zakonika, v okviru katerih bodo odprli tudi poglavje kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. V naši poslanski skupini menimo, da je treba pri spremembah tako pomembnih zakonov, kot je ta, pristopiti sistemsko. Kot že rečeno, bomo v Poslanski skupini SAB predlog zakona v tej fazi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Jurij Lep nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovana ministrica s sodelavko, kolegice in kolegi! Kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost predstavljajo hud napad na telesno in duševno integriteto in svobodo. Sama po sebi pomenijo kršenje temeljev človekovega dostojanstva, hkrati pa onemogočajo uživanje vrste drugih človekovih pravic, med drugimi pravice do fizičnega in duševnega zdravja. Po mnenju poslancev iz vrst Desusa so ta dejanja, ki jih lahko stori človek proti sočloveku, že sama po sebi moralno najbolj zavržna, še posebej pa je tak delikt sprevržen, če je žrtev otrok. V našem Kazenskem zakoniku je osem členov, ki opredeljujejo oziroma definirajo osem tovrstnih kaznivih dejanj. Sama osnovna dejanja so seveda še dodatno razdelana glede na način in izvršitve ter glede na status oziroma odnos med storilcem in žrtvijo. Glede na navedene okoliščine se zagrožene kazni gibajo od polletne do petnajstletne zaporne kazni. Poleg definicije kaznivega dejanja je ključnega pomena za uspešen pregon tudi zastaralni rok. Zakaj je časovna omejitev pregona ravno pri teh dejanjih tako pomembna? Zato, ker se zelo redko zgodi, da žrtve o tem spregovorijo v času, ko se spolne zlorabe še dogajajo, ali kmalu po tem, ko so se končale, saj se morajo najprej same soočiti s tem, kar jim je bilo storjeno, potem pa morajo zbrati še pogum in vse to še enkrat podoživeti, ko oziroma če se za naznanitev organu pregona sploh odločijo. Zastaralni roki pri teh kaznivih dejanjih so tako kot različne dolžine zagroženih kazni prav tako različni in odvisni od kvalifikacije kaznivega dejanja. Tako pregon po veljavni zakonodaji zastara najprej v 10 letih od storitve dejanja in najkasneje po 30 letih. Pomembno pa je, da je pri tistih kaznivih dejanjih, kjer so bile žrtve mladoletne osebe, začetek zastaralnega roka postavljen od polnoletnosti žrtve, kar pomeni, da je lahko možnost za pregon podaljšana vse do 48. leta starosti žrtve. Veljavna zakonodaja torej do določene mere že upošteva specifičnost kaznivih dejanj, ker med dejanjem samim in začetkom kazenskega pregona lahko preteče precej več časa, kot je to običajno. V Poslanski skupini Desus se zavedamo pomembnosti tematike kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, ki jo je s svojim predlogom sprožil predlagatelj, s predlogom o nezastaranju. Predlog je na mestu. Je legitimen ter terja pozornost. Žrtve se s tem, da so bile spolno zlorabljene, še posebej, če se je zgodilo v otroštvu, praviloma spoprimejo šele desetletja kasneje, ko zberejo dovolj poguma in moči, da o tem sploh spregovorijo. Žal je pri spolnih zlorabah čas pogosto zaveznik spolnih napadalcev in sovražnik njihovih žrtev, zato smo poslanci Desusa načeloma naklonjeni današnjemu predlogu, se pa zavedamo tudi tega, da daljša časovna oddaljenost od storitve kaznivega dejanja vpliva na kakovost dokaznega materiala, kar je na koncu lahko slabše za izid postopka. Ne nazadnje pa je treba vzeti v obzir še sorazmernost glede na različne vrste kaznivih dejanj. Današnjo razpravo podpiramo in pričakujemo, da bodo zaključki karseda konstruktivni. Konstruktivni ob zavedanju, da se Kazenskega zakonika ne spreminja z danes na jutri, da je treba poleg vprašanja zastarljivosti očitno odpreti še kakšno vprašanje v naši kazenskopravni zakonodaji. Ob dejstvu, da je prijavljenih posilstev menda samo okoli 15 %, bi bilo smiselno preveriti tudi definicijo oziroma opredelitev kaznivih dejanj in ustreznost višine kazenskih sankcij samih. Kljub temu da se s pobudniki predloga zakona načeloma strinjamo, pa se v naši poslanski skupini zavedamo tudi, da se je s to pobudo odprlo mnogo pravnih vprašanj, zato se nam zdi prav, da se k spremembi pristopi celovito in v drugem branju tudi strokovno. Slednje pa nas ne odvrača od tega, da danes obravnavanega predloga v Poslanski skupini Desus ne bi podprli. Glede na povedane pomisleke hkrati upamo, da bo novelo v nadaljevanju v zakonodajnem postopku mogoče spremeniti in modificirati. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Dušan Šiško nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Predlog zakona je dober, saj sledi razvoju kazenskega prava v naši državi. Obstoječe kazenske norme ne izpolnjujejo več pričakovanj, zato je potrebno kazensko represijo nujno zaostriti, saj slednje narekujejo družbene spremembe. Nezastarljivost kazenskega pregona in nezastarljivost izvršitve kazni sta pomembna ukrepa, ki upravičujeta zaostrenost kriminalitetne politike. Edino kazenska represija je tista, s katero lahko dosežemo pravico, ki daje žrtvam kaznivega dejanja občutek, da jih družba razume in je na njihovi strani, in sicer tako, da strogo obsodi takšna nerazumna, zavržna ravnanja storilcev. Že iz same narave kaznivih dejanj je povsem jasno, da vsako od njih na žrtvi pušča dolgotrajne psihofizične posledice. Žrtve imajo težave z vključevanjem v družbo, zapirajo se vase, se zdravijo zaradi depresije, imajo težave s samopodobo in podobno. Še posebej hude travme doživljajo mladoletne osebe, mlajše od 15 let. Take žrtve zlorabo podzavestno potlačijo za dolga leta, travme pa izbruhnejo čez desetletja. Edini način, s katerim se lahko borimo proti kaznivim dejanjem zoper spolno nedotakljivost, je strožja kazenska represija. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ne vidimo nobenega drugega vzvoda, s katerim bi se država lahko odzvala na kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost in hkrati sporočila žrtvam, da je na njihovi strani. Odločno nasprotujemo vsakršnim resocializacijskim ukrepom za storilce, saj slednji po našem prepričanju ne prinašajo nikakršnih učinkov na odgovornost storilca prej omenjenih kaznivih dejanj. Osebe, ki storijo takšna nagnusna kazniva dejanja, so pokvarjene in zlobne, saj so po našem mnenju spolni iztirjenci. Prav je, da kot zakonodajalec sprejmemo vse ukrepe, da takšne osebe izločimo iz družbe. Prav je, da se s predlagano dopolnitvijo želi uzakoniti nezastarljivost kazenskega pregona in tudi nezastarljivost izvršitve kazni. S takšnim ukrepom se krepi predvsem generalna prevencija, saj se da storilcem jasen znak, da nikoli ne bodo ušli roki pravice. Čas od zdaj naprej ne bo več njihov zaveznik. Žrtvi je potrebno omogočiti, da lahko poda ovadbo zoper storilca kadarkoli začasa življenja, in ne sme biti pod časovnim pritiskom, do kdaj mora to storiti. S sprejetjem današnjega predloga se bo najstrožje obsodilo tovrstne storilce. Družbene spremembe, o katerih sem govoril na začetku, so te, da v državo vstopajo ljudje iz drugih kulturnih okolij oziroma iz držav, kjer so tovrstna kazniva dejanja ohlapnejše obravnavana. Ponekod velja zelo velika toleranca do takšnih dejanj, primer tega je Indija. Ko pridejo takšni ljudje v našo državo, mislijo, da lahko svoja ravnanja opravičijo na način, da velja pravo iz njihove države, vendar ni tako. Za te storilce so najbolj na udaru žrtve, nad katerimi se stori posilstvo in spolno nasilje. Storilci zapustijo našo državo – in kaj potem? Nič. Prav je, da damo jasen signal, da v kolikor bo storilec zapustil naše ozemlje, ne bo nikoli mirno spal, kajti nad njegovimi dejanji bo ves čas pretil kazenski pregon. Zadnje čase lahko v medijih zasledimo veliko število primerov, kako se v tujini dogajajo svinjarije, ko prihaja do posilstev državljanov Evropske unije. Prej ko slej se bodo organi odkrivanja in pregona v naši državi soočili s tovrstno problematiko. Prav je, da smo na njo ustrezno pripravljeni. Predlog zakona o dopolnitvi Kazenskega zakonika bomo seveda podprli.
Hvala lepa. Mag. Dejan Kaloh nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa za najavo. Spoštovana ministrica, spoštovani kolegi poslanci! Stališče Poslanske skupine SDS v zvezi dopolnitvijo Kazenskega zakonika je naslednje. Danes obravnavamo prvo branje predloga Nove Slovenije za dopolnitev Kazenskega zakonika, kjer predlagatelj predvideva dopolnitev prvega odstavka 95. člena Kazenskega zakonika tako, da bi določil tudi nezastarljivost kazenskega pregona in izvršitve kazni v zvezi s kaznivimi dejanji zoper spolno nedotakljivost. Roke za zastaranje kazenskega pregona določa KZ-1 v 90. členu tako, da začnejo teči od storitve kaznivega dejanja, njihova dolžina pa je vezana na različne dolžine kazni zapora, ki se smejo izreči za kazniva dejanja. Kazenski zakonik sedaj predvideva v kontekstu kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost zastaranje od 10 do 30 let, odvisno seveda od predvidene zaporne kazni. V zvezi z dolžino rokov za zastaranje kazenskega pregona velja poudariti, da so bili dejansko z uveljavitvijo KZ-1 v letu 2008 glede na ureditev v prej veljavnem kazenskem zakoniku občutno podaljšani, saj so bili določeni v še enkrat daljšem trajanju in kot taki še vedno veljajo. Povezano s potekom rokov za zastaranje kazenskega pregona je pomembna tudi določba tretjega odstavka 91. člena KZ-1, v skladu s katero zastaranje ne teče v času, ko se po zakonu pregon ne sme začeti ali nadaljevati ali ko je storilec nedosegljiv za državne organe, na primer zato ker je na begu. Če storilec v času, ko teče zastaralni rok, stori enako hudo ali hujše kaznivo dejanje, pa se v skladu s četrtim odstavkom 91. člena KZ-1 zastaranje pretrga, po pretrganju pa začne teči znova. Prav tako je potrebno spomniti na tretji odstavek 9. člena, da pri kaznivih dejanjih zoper spolno nedotakljivost in kaznivih dejanjih zoper zakonsko zvezo, družino, mladino, storjenih proti mladoletni osebi, začne rok za zastaranje kazenskega pregona teči šele od polnoletnosti oškodovanca, kjer je seveda zaznati prizadevanje zakonodajalca, da še dodatno zaščiti mladoletne žrtve oziroma jim tako dajejo časovno prolongacijo za kazenski pregon. Sodni svet je v svojem mnenju poudaril, da je zastaranje kazenskega pregona spolnih deliktov vprašanje, ki naj bi terjalo poglobljeno razpravo in šele potem morebitno spremembo KZ. Vlada Republike Slovenije pa se v svojem mnenju strinja s predlagatelji glede težjih kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, posegov v človekovo dostojanstvo ter njihovih posledic, a hkrati opozarja na sorazmernost. Pri poglavitnih rešitvah predloga KZ-1F predlagatelji izpostavljajo, da sedaj zastaranje tovrstnih kaznivih dejanj omogoča, da storilci ob tem, ko žrtve dolgo ne spregovorijo o spolnih zlorabah, uidejo roki pravice. Velja se strinjati s predlagateljem, da predlagana dopolnitev zakona ni usmerjena le k pregonu storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, ampak tudi k zaščiti samih žrtev, saj bi tudi po daljšem času imele možnost za pregon storilcev teh kaznivih dejanj. Hkrati pa bi tudi sami storilci dobili signal, da v Sloveniji spolnih zlorab ne toleriramo in da bo roka pravice vedno daljša od časa, ki je pretekel od njihovih nezakonitih in nizkotnih početij. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zato ob tem prvem branju predlog Nove Slovenije za dopolnitve Kazenskega zakonika podpiramo in bomo glasovali za predmetni predlog nezastaranje kaznivih dejanj zoper zavržne spolne zlorabe. Hvala.
Hvala lepa. Tina Heferle nam bo predstavila stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala za besedo. Glede na to, da predlog spremembe Kazenskega zakonika govori o ukinitvi zastaranja za kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost, naj za uvod povem nekaj o tem institutu. Institut zastaranja je v pravu eden izmed najstarejših pravnih institutov, ki je bil v pravni sistem vpeljan že začasa rimskega prava. Njegov namen v kazenskem pravu je potrebno iskati v namenu kazenske sankcije, ki zasleduje tako specialno kot generalno prevencijo. Preprosteje povedano kazenske sankcije dosežejo svoj namen, če so izrečene v relativno kratkem času. Od tod sploh izvira razlog, čemu imamo tudi v kazenskem pravu zastaralne roke. In danes sicer imamo pred nami predlog, s katerim se človek težko ne strinja, se pa je potrebno zavedati, da ima v kaznovalnem pravu zastaranje ustavnopravni pomen in je uzakonjeno predvsem zato, da ugasne pravica države, da bi posameznika kazensko preganjala v nedogled. Kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost so najbolj grozovita, saj predstavljajo najbolj grob poseg v človeka in njegovo telo, povzročajo trajne psihične posledice za žrtev in povzročajo stigmo, ki se je žrtev težko osvobodi. Tako kot vsa kazniva dejanja je potrebno ta, še posebej ta ostreje obsojati. Ob ukinitvi zastaralnega roka za tovrstna kazniva dejanja se, hočemo ali nočemo, postavijo najrazličnejša strokovna vprašanja, na katera bo potrebno odgovoriti. Na slednje je opozoril tudi Sodni svet, ki je za vprašanja zastaranja spolnih deliktov predlagal poglobljeno in strokovno razpravo in opozoril na pasti, ki jih lahko prinese hitra sprememba Kazenskega zakonika. Na nas je odgovornost, da glede predlagane spremembe, ki je danes pred nami, omogočimo strokovni dialog in strokovno razpravo, ki mora po našem mnenju preseči meje Državnega zbora in vključiti stroko. Zato bomo v LMŠ s tem namenom predlog danes v prvi obravnavi tudi podprli. Menimo pa, da je pri pripravi morebitnih sprememb kaznivega dejanja zoper spolno nedotakljivost potrebno zadevo pogledati širše, tudi z vidika morebitne reforme, ali je model prisile v zvezi s kaznivim dejanjem posilstva še sploh ustrezen. Vsekakor se sprememb, ko gre za tako občutljivo področje, kot je kaznivo dejanje spolnih deliktov, ne bi smeli lotevati na hitro in brez premisleka, zato tudi podpiramo današnjo razpravo in možne rešitve. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Meira Hot nam bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Dejstvo je, da gre pri kaznivih dejanjih zoper spolno nedotakljivost za grozovita, neopravičljiva in zavržna dejanja, potrebna najbolj strogega obsojanja in kaznovanja. Posilstvo, spolno nasilje, spolna zloraba slabotne osebe, spolni napadi na osebo, mlajšo od 15 let. V celem Kazenskem zakoniku najtežje berem ravno te člene. In še težje je poslušati zgodbe žrtev teh kaznivih dejanj. Še posebej grozljivi pa so primeri, ko so žrtve spolnih zlorab otroci. Gre za zelo pretresljive, travmatične dogodke, ki na otrocih pustijo posledice in travme za vse življenje. V tistem najbolj občutljivem obdobju, ko bi morali poznati zgolj veselje in smeh, ko bi morali biti varni in bi jim edino breme morala biti šola, jim je otroštvo kruto in nasilno odvzeto. Izpostavljeni so najbolj nizkotnim in zavržnim dejanjem, ki jih zaznamujejo za celo življenje. In kot družba moramo taka dejanja najostreje obsoditi in sankcionirati. Zato je pomembno, da opazimo morebitno zlorabljanje, prepoznamo stisko otrok, jih poslušamo, najpomembneje pa, da nemudoma ukrepamo. Edino tako bomo namreč lahko v največji meri preprečevali take grozovitosti. Socialni demokrati se sprašujemo in že dalj časa zagovarjamo dejstvo, da je nastopil čas za celovite spremembe naše kazenske zakonodaje na področju kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Menimo, da je potrebno spremeniti opredelitev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, in sicer na način, da bo ta usklajena z mednarodnim pravom in standardi, vključno z obveznostmi Slovenije po Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter o boju proti njima oziroma po tako imenovani istanbulski konvenciji. Naša država je žal uveljavila prav vse možnosti za pridržke, ki jih omogoča 68. člen Konvencije. Med njimi je zlasti pomembno, da smo se odrekli možnostim, da žrtvi spolnega nasilja ni potrebno sami preganjati storilca ter v postopku vedno znova podoživljati travme nasilja, marveč preganjanje storilca in izterjavo odškodnine po prijavi v celoti prevzamejo organi države po uradni dolžnosti. Trenutna ureditev zaradi takšnih postopkov odvrača žrtve spolnega nasilja od pregona in mnogokrat omogoča, da na koncu dejansko nasilje celo prevlada. Za Socialne demokrate je to absolutno nesprejemljivo in menimo, da bi vse pridržke na zadevno konvencijo Slovenija morala končno odpraviti. Dejstvo je, kar potrjujejo tudi mnogi ključni deležniki, da storilci teh zavržnih dejanj zaradi določenih okoliščin, ki so po našem mnenju absolutno neprilagojene modernemu času, dobijo nižjo kazen, kot si jo nedvomno zaslužijo. V najhujših primerih pa celo ostanejo nekaznovani, zaradi česar se zdi, da v naši družbi dejansko obstaja precej visoka toleranca do tovrstnih dejanj. In temu se moramo odločno upreti in jasno izkazati, da so kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost med najbolj zavržnimi dejanji, vredna najostrejše obsodbe in ničelne tolerance. V Sloveniji imamo uzakonjen model prisile, po katerem gre za kaznivo dejanje na primer posilstva, če nekdo prisili drugo osebo k spolnemu ravnanju tako, da uporabi silo ali zagrozi z napadom na življenje ali telo. Nekateri zato upravičeno opozarjajo, da gre za zastarel model, za katerega se sprašujemo, ali zagotavlja učinkovito zaščito spolne nedotakljivosti, saj zahteva, da se žrtev upira, in s tem pravzaprav od nje zahteva, da se z uporom še bolj izpostavi nevarnosti. Žrtev v mnogo primerih temu ne zadosti in na primer otrpne. Samoobrambni mehanizmi in reakcije so pač pri različnih žrtvah lahko različni. Sodna praksa na področju kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost se z razlago prisile in grožnje z neposrednim napadom na življenje ali telo sicer odmika od modela prisile in se že približuje modelom, ki v ospredje postavljajo voljo žrtve. Tako je na primer v sodbi Vrhovnega sodišča z dne 1. februarja 2018 sodišče zapisalo, da se je sila manifestirala, citiram, »v obsojenčevi fizični premoči in nadvladi, ki jo je uporabil nasproti oškodovanki, s čimer jo je v nasprotju z njeno voljo in pravico do spolne samoodločbe prisil k spolnemu občevanju«. A ne more ostati zgolj pri oblikovanju sodne prakse. Potrebno je narediti premike na zakonodajnem področju in uveljaviti nov model, v katerem bodo zaščita žrtve in njene pravice do svobodnega odločanja, osebne svobode in varnosti bistvene. Nekatere evropske države tako že uvajajo nove modele, kot sta recimo model ne pomeni ne, kot ga poznajo v Nemčiji oziroma v Avstriji, ter model da pomeni da, kot ga poznajo na Švedskem. Pri teh modelih ni več potrebna sila. Dovolj je že, da žrtev jasno pokaže, da ne daje soglasja, oziroma jasno pokaže, da daje soglasje k določenemu spolnemu ravnanju. Socialni demokrati menimo, da je absolutno prišel čas, ko mora tudi naša družba in politika odpreti razpravo in tudi pri nas spremeniti model na način, da bo zakonodaja primarno in izrecno upoštevala izraz žrtvine volje. Na tem mestu zato pozdravljamo, da je Ministrstvo za pravosodje napovedalo tudi spremembe Kazenskega zakonika v tem delu in da že opravlja potrebno razpravo s ključnimi deležniki. Kazenski zakonik je eden od stebrov kazenskega prava, zato je seveda k spremembam potrebno pristopiti premišljeno, na temeljih vseh potrebnih raziskav, mednarodnopravnih primerjav z drugimi državami in v razpravi s strokovnimi in drugimi zainteresiranimi deležniki. Kljub temu pa je tudi pravica in hkrati naloga vsakega slehernega zakonodajalca, da oblikuje kazensko pravo na področju spolne nedotakljivosti v prvi vrsti s posluhom za ljudi, za žrtve teh grozljivih kaznivih dejanj, za njihovo pravično zadoščenje in za storilčevo ustrezno kaznovanje. Zato Socialni demokrati menimo, da so spremembe potrebne. Primer moškega v Sloveniji, ki je spolno občeval z žensko, medtem ko je spala, in je uporabil silo, šele ko se je zbudila – bil je obsojen za kaznivo dejanje prisiljenja, ki je blažja oblika, in ne za posilstvo. Ali primer v Španiji, ko je žrtev otrpnila, potem ko jo je obkolilo pet moških, in se ni upala braniti in upirati in storilcem niti ni bilo potrebno uporabiti sile – bili so obsojeni za blažjo obliko kaznivega dejanja in ne za posilstvo. Vse to so primeri, ki so evropske države spodbudili k spremembi zakonodaje na tem področju. Bo ta današnji predlog sprememb Kazenskega zakonika rešil te primere? Ne bo jih. Zato je potrebno ta predlog spremembe zakona razširiti, premisliti o spremembi definicije posilstva in spolnega nasilja. Pa tudi če že danes celovito spremenimo te določbe, ne bomo mogli pomagati vsem žrtvam, ki so že bile zlorabljene. Zakoni žal ne veljajo za nazaj. Lahko pa s spremembami preprečimo, da se mnoge žalostne zgodbe več ne ponovijo. Pri vprašanju, ali so kazni za storilce teh kaznivih dejanj dovolj visoke, je verjetno vedno odgovor, da ne, in najbrž nikoli ne bodo. Zato je potrebno ves napor vložiti v pomoč žrtvam teh grozljivih kaznivih dejanj, da se jim nudi ustrezna opora. Govorimo o psihološki podpori, o ustreznem ravnanju in razumevanju pristojnih institucij, policije, zdravnikov in vseh drugih deležnikov. In pomembno je, da jim pomagamo takoj, da se ne obrnemo stran in čakamo, da se bo samo rešilo, da bo bolečina minila. Vendar je potrebno opozoriti, da se s hitenjem in naglico kazenska zakonodaja ne sme spreminjati, saj se s tem hitro lahko poruši sistematičnost oziroma logična skladnost zakonodaje, ker se postavijo pod vprašaj temeljni instituti kazenskega prava. In vse to lahko ogrozi pravno varnost. Zato se nam pri tem predlogu odpira tudi vprašanje upoštevanja načela sorazmernosti, saj se predlagane spremembe zastaralnih rokov nanašajo na celotno poglavje kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. In tu moramo biti pazljivi in tu moramo slediti stroki, predvsem pa ustavnim načelom. Vsekakor bomo predlog v prvi obravnavi podprli. Vendar zaradi vseh naštetih opozoril pričakujemo od Ministrstva za pravosodje, da opravi poglobljeno strokovno razpravo, ki se sicer pravzaprav že opravlja, in pripravi predloge morebitnih potrebnih sprememb, ki bodo v prvi vrsti v največji meri zaščitile žrtve teh kaznivih dejanj. Veseli me, da smo začeli govoriti o tem, da se je začela razprava. O tem namreč moramo govoriti. In če na koncu uporabim še stavek ministrice za pravosodje Andreje Katič, mislim, da si bomo ženske morale izboriti še eno bitko. Hvala.
Hvala lepa. Igor Zorčič nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi! S predlogom kazenskega zakonika Nova Slovenija predlaga dopolnitev prvega odstavka 95. člena Kazenskega zakonika tako, da bi določil tudi nezastarljivost kazenskega pregona in izvršitve kazni v zvezi s kaznivimi dejanji zoper spolno nedotakljivost. Podatki iz Svetovne zdravstvene organizacije razkrivajo, da je pred dopolnjenim 18. letom zlorabljena vsaka četrta deklica na svetu in vsak šesti deček. Državno tožilstvo je v letu 2018 prejelo 168 kazenskih ovadb za spolni napad na osebo, mlajšo od 15 let, in 44 ovadb za kaznivo dejanje prikazovanja, izdelave, posesti in posredovanja pornografskega gradiva. Glede teh kaznivih dejanj državni tožilci ne zaznavajo kakšnega vidnega upada. V SMC opozarjamo, da je katerokoli število teh kaznivih dejanj preveliko. Opažamo pa, da se v sodobnih družbah povečuje občutljivost za spolne zlorabe, sploh mladoletnih oseb, kar je tudi prav. Menimo namreč, da ni bolj nedopustnega in zavržnega dejanja, kot je spolna zloraba otroka. Kot družba tega ne smemo in ne moremo dopustiti. Spolne zlorabe otrok namreč predstavljajo hudo kršitev otrokovih pravic in povzročijo dolgotrajne negativne posledice, ki se kažejo tudi v odrasli dobi. Slovenija je že leta 2008 zastaralno dobo za ta kazniva dejanja določila tako, da začne teči šele po polnoletnosti žrtve. To je pomembno, saj večina zlorabljenih otrok to izkušnjo potlači v podzavest, leta pozneje pa so žrtve običajno že prepozne, da bi učinkovito ukrepale zoper storilce. Prav tako smo bili priča noveli Kazenskega zakonika leta 2011, ki je posebno pozornost namenil prav zaostrovanju kazni za kazniva dejanja za spolne delikte, kjer so žrtve mladoletne osebe. Bolj zaostreno in natančneje so bila določena nekatera kazniva dejanja, zloraba prostitucije, prikazovanje, izdelava, posest in posredovanje pornografskega gradiva in trgovina z ljudmi. Nadalje je bil v preteklosti uveden tudi tako imenovani register pedofilov znotraj kazenske evidence, kamor se vpišejo kaznovani storilci spolnih zlorab otrok. V tem mandatu smo tudi naredili en korak naprej pri reševanju te problematike. Sprejeli smo namreč novelo Zakona o socialnem varstvu, ki kot novo socialnovarstveno storitev določa ustrezno podporo žrtvam kaznivih dejanj in njihovim družinskim članom, ki zajema prepoznavanje stiske upravičenca, seznanjanje, usmerjanje in vodenje, da bi žrtvi kaznivega dejanja omogočili ustrezno psihološko, socialno in finančno izboljšanje položaja, v katerem se je znašla zaradi kaznivega dejanja. V SMC smo zagovorniki učinkovitega, poštenega in hitrega sojenja. Namreč, sojenja, ki se zgodijo recimo več deset let po tem, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno, ne pripomorejo k večji pravičnosti. Več desetletij po storitvi kaznivega dejanja je namreč težko dokazovati same elemente kaznivega dejanja. Dolg zastaralni rok pa ne nazadnje oškodovancem tudi pri teh deliktih daje neko lažno upanje, da bodo prišli do sodnega zadoščenja na enak način, če bodo kaznivo dejanje naznanili jutri ali pa 15 let kasneje. To je neko izhodišče, glede katerega smo nekako skeptični, ali je podaljšanje zastaralnih rokov oziroma ukinitev zastaralnih rokov zadeva, ki koristi oškodovancem kaznivih dejanj ali ne. Naj spomnimo na primer župnika Karla Jošta, osumljenega kar 16 spolnih napadov na osebe, mlajše od 15 let, ki je umrl pred koncem sodnega postopka. Njegov zagovornik je končanje postopka, ki se je pač končal zaradi smrti, pospremil z besedami, da je odletel na krilih nedolžnosti. Mi si ne želimo, da bi še kdo od osumljencev kadarkoli odletel na krilih nedolžnosti, še posebej zato, ker bi se postopek zoper njega začel kasneje, kot bi se lahko. Kar se tiče predloga, ki ga imamo na mizi, bomo zato v prvi vrsti prisluhnili stroki. Če bo možno pa se bomo zavzemali predvsem za to, da se v praksi tiste določbe, ki sem jih omenil predhodno, torej iz novele Zakona o socialnem varstvu, implementirajo na ta način, da se bo žrtve teh kaznivih dejanj spodbujalo, da karseda hitro prijavijo sama kazniva dejanja. Torej da se jim pomaga tako na institucionalni kot na drugih ravneh z namenom, da pride do teh sojenj čim hitreje in da osumljenci oziroma kasneje obsojenci dobijo tisto, kar jim pač po kazenskem pravu gre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Nova Slovenija – krščanski demokrati s spremembami Kazenskega zakonika predlaga ukinitev zastaralnega roka za pregon in za izvršitev kazni za storilce kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Ker seveda govorimo o posilstvih, pedofiliji, spolnem nasilju, zlorabah, prostituciji, spolnem izkoriščanju, skratka najbolj zavržnih dejanjih, ki jih je človek sposoben, je predlogu na prvi pogled zelo težko oporekati. Še posebej, ker gre za občutljivo področje, ki v širši javnosti sproža izjemno čustvene odzive. To je najverjetneje tudi ključni razlog za vložitev takega predloga. Vsebinsko bi namreč zelo težko rekli, da bi predlagana rešitev bistveno izboljšala trenutno stanje na tem področju. Ravno zaradi čustvenega naboja, ki ga tematika sproža, bi morali biti še toliko bolj pozorni na to. Vsakršno zbujanje občutka žrtvam, da bodo prišle do vsaj delnega zadoščenja, je namreč obsojanja vredno. Prepričan sem, da se Krščanski demokrati tega zavedajo. Ukinitev zastaralnih rokov za pregon storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost je, kot rečeno, všečen predlog, ne prinaša pa rešitve ključnega problema. Zakaj? Najprej je potrebno izpostaviti tudi zaradi javnosti, da tak predlog ne bi veljal za nazaj, ne bi veljal za pretekla dejanja, zato moramo pogled usmeriti naprej, se pravi v prihodnost in kako izboljšati trenutno situacijo. V Levici največjega problema namreč ne vidimo v samih zastaralnih rokih, pač pa v samem sistemu obravnave spolnega nasilja. Tudi stroka že vrsto let opozarja na to dejstvo. V mislih imam neučinkovito preprečevanje, odkrivanje in pregon storilcev tovrstnih kaznivih dejanj, pa tudi problematiko neprimerne zaščite, obravnave in ponovne viktimizacije žrtev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, da o stigmatizaciji sploh ne začenjam. Vse to vsekakor odločilno vpliva na to, kdaj in ali sploh se žrtev opogumi in prijavi samo kaznivo dejanje. V Levici menimo, da trenutni sistem žrtvam spolnega nasilja ne zagotavlja primerne obravnave in ne spodbuja prijave kaznivih dejanj. Strah pred ponovno viktimizacijo, dolgotrajnimi policijskimi in tudi sodnimi postopki, mnenjem oziroma obsojanjem s strani javnosti in strah pred maščevanjem s strani storilca so vsekakor eden izmed pomembnih razlogov, da se žrtve na žalost redko odločijo za prijavo. Še danes lahko pogosto slišimo komentarje, da gre za maščevalno naravo žensk, zamere med bivšimi partnerji, pa vse do prepričanj, da je žrtev sicer rekla ne, a da je zagotovo mislila da. Ali da je žrtev z načinom obnašanja, oblačenja ali pa kakorkoli celo izzivala. Poleg neustrezne zaščite žrtev je zastarala tudi definicija posameznih kaznivih dejanj. Vedno več je evropskih držav, ki so zakonodajo že modernizirale ali pa to nameravajo v kratkem storiti. Modernizacija pa gre v smeri opredelitve posilstva kot vsakega spolnega odnosa brez privolitve. Tovrstne spremembe zakonodaje so med drugim sprejeli Velika Britanija, Belgija, Ciper, Nemčija, Islandija, Luksemburg in Švedska. Med njimi na žalost ni Slovenije. Tudi glede tega smo Vlado pozvali, naj pripravi ustrezne spremembe, ki bodo posilstvo opredelile na način, da bo kot kaznivo dejanje opredeljen vsak spolni odnos, ki nima privolitve. K temu se je Slovenija ne nazadnje sama zavezala s podpisom Konvencije o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter o boju proti njima, iz katere med drugim izhaja tudi zahteva o prostovoljni privolitvi. Potrebna bi bila na primer tudi redefinicija kaznivega dejanja spolne zlorabe slabotne osebe, saj trenutna ureditev obravnava slabotnost žrtve kot olajševalno okoliščino za storilca. Poleg vseh omenjenih sprememb smo v Levici prepričani, da je potreben razmislek o zastaralnih rokih, a ne o njihovi ukinitvi. Zastaranje kazenskega pregona in izvršitve kazni ima namreč samo po sebi svoj smisel. Učinkovita kaznovalna politika ali pa učinkovit sistem sankcij med drugim zahteva tudi to, da je kazen za storjeno kaznivo dejanje izrečena v doglednem času. To velja tako z vidika žrtve, storilca kot družbe kot celote. Že v tem delu so kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost posebna, še posebej, če so žrtve otroci. Izjemno redki so primeri, ko otroci o zlorabah spregovorijo v času, ko se spolne zlorabe dogajajo. Več let ali celo desetletij je potrebnih, da se opogumijo in spregovorijo. Temu dejstvo je vsekakor potrebno prilagoditi tudi zakonodajo. Zaradi te specifike začne že po trenutno veljavni ureditvi zastaralni rok teči šele s polnoletnostjo žrtve in ne od dneva storitve kaznivega dejanja dalje, kot to velja za ostala kazniva dejanja. V Levici se sprašujemo, ali je takšna ureditev res najustreznejša. Nekatere države so ta rok že podaljšale. Vladi smo tako januarja letos že predlagali, naj razmisli o morebitnih spremembah na tem področju. A kot rečeno, ne v smeri ukinitve zastaralnih rokov. Odgovornost države je v prvi vrsti, da zagotovi učinkovit in hiter pregon storilcev kaznivih dejanj. Odgovornost države je, da jih ustrezno kaznuje, in to v zglednem času. Ne gre namreč spregledati dejstva, da je pregon storilca po 60, 70 letih od spolne zlorabe tako zelo otežen, da bi bila obsodba praktično nemogoča. Žrtev bi bila le prisiljena podoživeti zlorabe, vsaj delnega zadoščenja v obliki obsodbe storilca pa najverjetneje ne bi bila deležna. Že zaradi tega smo v Levici prepričani, da je potrebno zagotoviti sistem, ki bo žrtve spodbudil k čim prejšnji prijavi storilcev, in ne sistema, ki bo storilce preganjal pol stoletja ali več po samih zlorabah. Je pa vprašanje zastaralnih rokov za spolne zlorabe vsekakor aktualno tudi z vidika zlorab v slovenski katoliški cerkvi. Ko pedofile in posiljevalce ščiti vplivna, bogata in razvejana multinacionalka, postane možnost, da bodo obsojeni za svoje zločine, praktično ničelna. In dejstvo je, da tudi v primerjavi s sicer redkimi pozitivnimi premiki v tujini pri nas zaostajamo. Prikrivanje zločinov, ščitenje storilcev in tlačenje zlorab pod preprogo so del razloga, zaradi katerega zločini zastarajo. Še več, največkrat sploh nikoli niso odkriti. To je tudi del razloga, da si žrtve ne upajo spregovoriti. Stališča, da bo RKC sama interno in za zaprtimi vrati poskrbela za sankcioniranje lastnih pedofilov in posiljevalcev, pa so zavržna ravno toliko kot zločini sami. Kazni za pedofila v obliki enoletne molitve psalmov, premeščanja iz škofije v škofijo in iz župnije v župnijo se RKC očitno zdijo povsem primerne sankcije za spolno zlorabo. Potrebe po vključitvi policije in sodišča zato pač ne vidijo. Bržkone se teh vprašanj ne moremo dotakniti s spremembo Kazenskega zakonika. Kar je skrito, zatajeno in pometeno pod preprogo, je namreč težko preganjati. A to boste vi vedeli bolje kot mi. V Levici zaradi teh pomislekov zakona ne bomo podprli v prvi obravnavi. Vsekakor pa vztrajamo na naših pobudah, ki smo jih že naslovili na Vlado, in želimo ter ne nazadnje tudi zahtevamo, da se to področje čim prej uredi. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Še pred tem pa dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Mateju Toninu. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa. Drage poslanke, poslanci! Hvala lepa za ta uvodna stališča. Zahvaljujem se vam za korektno razpravo in tudi korektno podana stališča, ki so nakazala, da to je problem v družbi, in kar je bistveno, in če bomo od te današnje razprave odnesli, predvsem to, da se tudi klima v družbi spreminja. To je en pomemben korak naprej, da želi ta družba in da želi ta parlament gojiti ničelno toleranco do vseh vrst sploh zlorab. Če je to osnovno sporočilo današnje razprave, je to vsekakor dobro. V nekaterih stališčih ste se posamezniki spraševali, kje je bil razlog, v čem je razlog, da je Nova Slovenija prišla s tem predlogom, da spolne zlorabe ne bi nikoli zastarale. Razlog je zelo konkreten, in sicer najverjetneje poznate civilno iniciativo Dovolj.je. Gre za civilno iniciativo, ki preganja spolne zlorabe znotraj Rimskokatoliške cerkve. Ko so dobili posameznike, ki so se bili po dolgih letih pripravljeni izpostaviti in o teh zlorabah tudi spregovoriti, so naleteli na konkreten zid. To je, da so primeri zastarani, ker je od dogodka pa do časa, ko je žrtev zbrala pogum, da je to stvar tudi predstavila, preteklo preveč časa. Vsekakor se strinjam tudi s tistimi, ki pravijo, da je poleg vprašanja dolžine zastaralnega roka pomembno tudi vprašanje tega, da se te stvari prijavljajo čim prej, čim hitreje, da procesi čim hitreje tečejo. Z vsem tem se strinjamo tudi v Novi Sloveniji in to podpiramo, vsekakor. Če bomo v družbi gojili ničelno toleranco do spolnih zlorab, potem bomo tudi vse žrtve spodbujali k temu, da bodo to storile čim prej, ker se bodo počutile tudi na nek način varne, da jih bo sistem zaščitil v tem kontekstu. Kar poglejte, kaj se zdaj dogaja v Združenih državah Amerike, kako stvari curljajo vsak dan na plano, ker se je odnos do tovrstnih stvari v tisti družbi bistveno spremenil. Postopoma, morda nekoliko zakasnelo te stvari prihajajo tudi sem. Edina stvar, ki me je presenetila pri teh stališčih, je stališče Levice. Včasih jo je resnično težko razumeti, ker se mi zdi, da stališča prilagajajo glede na predlagatelja, oziroma če smo Nova Slovenija za, to avtomatsko pomeni, da so oni proti. Ko sem poslušal dr. Tašnerja, je tako – lahko je čisto upravičeno opozoril na nekatere nenavadne, čudne, neprimerne, nesprejemljive prakse v Rimskokatoliški cerkvi, tudi sam govoril o teh stvareh, da je za pregon tovrstnih dejanj problem tudi zastaralni rok, ki je prekratek, ampak hkrati je pa rekel, da teh stvari ne podpira. Razumi, kdor more, se mi je pa zdelo zanimivo poudariti te stvari, ker vendarle se mi zdi, da pridejo tudi trenutki, kakršen je danes, ko pa smo vendarle v tem parlamentu sposobni nekega širšega soglasja, širše enotnosti pri določenih stvareh, seveda z izjemo Levice, ki pa je vedno nekoliko posebna. Zavedamo se, da je ta tema občutljiva in da je tudi pravno zahtevna. Mi ne trdimo, da je to, kar smo mi napisali, edino dobro in zveličavno in da je samo to in nič drugega. Zagotovo nas bo zelo zanimalo mnenje Zakonodajno-pravne službe, in če bo to mnenje zelo negativno oziroma nakazovalo na precej popravkov, se bo potrebno resno lotiti tudi dela v drugi obravnavi in ta akt dopolniti. Vesel sem tudi, kar je ministrica povedala. Imela je uvodoma zelo korektno razpravo o vseh težavah in razsežnostih teh problematik. Jaz sem vesel, da tudi ministrstvo razmišlja, da se bo Kazenskega zakonika lotilo nekoliko širše, kar pa vseeno mislim, da je komplementarno s temi našimi spremembami, ker mi se lotevamo zastaralnih rokov. To, kar je ministrica napovedala, gre pa tudi na neke drugačne definicije teh spolnih zlorab. Tudi na tej točki Nova Slovenija podpira, recimo temu, dikcijo – Samo da je da; in nič drugega. Tudi te stvari bo treba v Kazenskem zakoniku popraviti. Ko smo mi dajali primerjalni pregled v ta naš zakon, lahko vidite, da so nekatere države tukaj že storile korak naprej, da Slovenijo tukaj ta korak naprej še čaka. Tukaj bo zagotovo koalicija pa tudi ministrica imela našo podporo pri teh konkretnih spremembah. Ampak še enkrat rečem, ta popravek, ki ga mi zdaj dajemo, je vsekakor lahko komplementaren tistemu, kar bo naredila ministrica. Kot sem rekel, sem vam hvaležen, da po stališčih poslanskih skupin se zdi, da bo zakon v prvi obravnavi šel skozi, to pomeni, da ga bo v drugi obravnavi mogoče amandmirati. Če bomo v drugi obravnavi tudi na recimo ustrezen način uredili zastaralne roke, potem ni nobene ovire, da pa ministrica pol leta kasneje, nekaj mesecev kasneje pride še z nekim sistemskim zakonom, ki bo uredil še definicijo spolnih zlorab, morda tudi še določene stvari pri zastaralnih rokih popravi in tako naprej. Bistveno v tej razpravi je, da najprej naš parlament poda zelo jasno sporočilo, da stojimo in hočemo ničelno toleranco do spolnih zlorab. To je osnovno sporočilo. S sprejetjem tega popravka to sporočilo lahko damo. Jaz se tudi zavedam tistih težav, ki ste jih nekateri dali, da morda je to lažna varnost v tem smislu, če bo imel nekdo občutek, da ta zločin nikoli ne zastara, da bo s tem morda odlašal; čeprav verjamem, da bo vsakdo, tudi če bo družba temu naklonjena, poskušal te stvari razrešiti čim prej. Seveda pa bojo še vedno obstajali tudi primeri, kjer se bodo te stvari tiščale globoko v podzavesti in bodo nekoliko kasneje izbruhnile. Prav zaradi teh se mi zdi pomembno zadevo urediti na takšen način, da zadeva ne zastara.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Tudi sama sem današnjo razpravo doživela kot dvojno sporočilo. Najprej, da ima slovenska politika ne glede na barvo ničelno toleranco do vsakršnega spolnega nasilja; ter kot drugo, napotilo Ministrstva za pravosodje, da nadaljujemo s svojim delom, kar se tiče sprememb Kazenskega zakonika, predvsem ali zlasti tudi na tem področju. Mogoče še kot tretja točka ali podtočka druge, danes imamo tukaj politično razpravo, jaz sem bila pravzaprav presenečena, da ta predlog v neki širši javnosti ni bolj odmeval, verjamem, da po današnji razpravi bo. In menim, da je tudi to treba pozdraviti, saj je spolno nasilje še vedno tabu tema v slovenski družbi, o tem je treba govoriti. Že sama sem s tem, ko sem govorila v različnih skupinah o spremembah modela Le da je da, velikokrat naletela na velika nasprotovanja s strani dela stroke, predvsem pa s strani laične javnosti, tudi svojih znancev. In zaradi tega menim, da je potrebno širše sporočilo, širša podpora ne samo nevladnih organizacij, ki se vsakodnevno ob svojem poslanstvu srečujejo z žrtvami teh kaznivih dejanj; ampak tudi družbe kot celote. Zaradi tega pozdravljam to razpravo in jo razumem; razumem tudi predlagatelja, da bo v nadaljevanju te obravnave stroka povedala svoje. S tem štejem tudi nas, Ministrstvo za pravosodje, kot stroko, poskušali bomo, kje lahko najdemo nek končni rezultat. Takšno je bilo po moje tudi vaše napotilo. Zagotovo pa vsi skupaj delujemo v dobrobit žrtve in verjamem, da bodo takšni potem tudi končni rezultati. Veseli me ta podpora Državnega zbora oziroma politike, pa naj bo to na tej ali na drugi strani, mogoče z določenimi pomisleki, ki so bili izrečeni s strani Levice, ampak zagotovo se moramo pogovarjati o tem. Verjamem, da bo v nadaljevanju, moja roka je odprta, ponujeno je sodelovanje tudi s strani predlagatelja, da vsi skupaj poskušamo narediti najboljše. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat. Ker se je pa seznam prijavljenih poslank in poslancev spremenil, bom navedel še nekaj. Pripravi naj se Predrag Baković, nato sledi mag. Bojana Muršič, mag. Dušan Verbič in Nina Maurovič. Hvala lepa. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavko, dragi kolegice in kolegi. Moram reči, da sem tudi sam pozitivno razpoložen, ko sem poslušal vaša stališča glede našega predloga. Moram reči, da smo se od letošnje pomladi ukvarjali s tem predlogom, ki je danes pred vami. Se strinjam, gospa ministrica, neke velike medijske pozornost ni bilo, razen ko je naš predsednik mag. Matej Tonin med počitnicami predstavil to dopolnitev Kazenskega zakonika na tiskovni konferenci, je bilo nekaj člankov. Ampak nismo tega napisali kar tako. Morda maja ali aprila sem podpisal naročilo ali bolje zaprosilo in ga naslovil na naš Raziskovalno-dokumentacijski sektor, ki je izjemno dober, izjemno dober, večkrat ga pohvalim. Tudi tokrat ga moram posebej pohvaliti. In sem zaprosil za primerjalni pregled na temo Kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost. Imate ga na sedemdesetih straneh. Predlagam, da ga ne natisnete, tako kot sem to jaz naredil, ampak ga uporabljate v digitalni obliki. Narejena je res zelo koristna primerjava med državami, ki smo jih mi v našem zaprosilu, našem naročilu navedli: Avstrija, Češka, Francija, Hrvaška, Italija, Nemčija, Nizozemska, Poljska in Združene države Amerike na zvezni ravni in na ravni dveh držav, in sicer Kalifornija in New Jersey. Primerjalni pregled, da vidimo, kje so druge države, in da vidimo, kje smo tukaj mi, Slovenija. Imamo neko možnost, da smo lahko na področju pregona dejanj zoper spolno nedotakljivost znotraj Evropske unije ali širše primer dobre prakse. Kolegice in kolegi, morda ne veste ali se ne spomnite, da kazniva dejanja, ki jih naredijo banksterji, to so bančni kriminalci, zastarajo v štiridesetih letih. V štiridesetih letih. Kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost, spolne zlorabe pa že po desetih letih. Kje sem našel teh štirideset let za banksterje oziroma kazniva dejanja, ki jih in so jih naredili bančni kriminalci. Najdete jih v 33. členu Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. 33. člen. Mimogrede. Ta je tako težek, pomemben, da je leta 2012 Pozitivna Slovenija, po našem občutku, prav zaradi tega zakona želela zaustaviti ta zakon, ampak ji ni uspelo. Tam je zapisano, da ne glede na splošne zastaralne roke kazniva dejanja, ki so jih naredili bančni kriminalci, zastarajo v štirikratniku običajnih zastaralnih, splošnih zastaralnih rokov. Se pravi, bančni kriminal – štirideset let, spolne zlorabe – samo deset let. Sami presodite, ali je to prav. Pa gotovo nihče ne misli, da bi znižal zastaralne roke za banksterje. Pozdravljam idejo ministrice, ki pravi, da je treba te rešitve temeljito premisliti, absolutno se strinjam. Naš scenarij je, če bo šlo vse po sreči, da gremo v drugo obravnavo, če bo zakon dobil jutri podporo. In kot zgleda, da bo. Na odboru pa, saj veste, mi, poslanci, smo zakonodajna veja oblasti. Mi diktiramo tempo sprejemanja zakona. In odbor bo gotovo ravnal najbolj modro, kar je možno; bo najbrž predlagal in potem bo tudi predsednik Odbora za pravosodje kolega Blaž Pavlin sklical javno predstavitev mnenj, kamor bodo povabljeni strokovnjaki z ministrstva, Sodni svet in najširša možna strokovna javnost. V tem smislu nas absolutno nekako k temu napotuje tudi predsednik Sodnega sveta dr. Erik Kerševan, ki ugotavlja, da »zastaranje kazenskega pregona spolnih deliktov je vprašanje, ki upravičeno terja poglobljeno razpravo in morebitno spremembo Kazenskega zakonika; vendar hitra, poenostavljena in strokovno nepreverjena sprememba določb Kazenskega zakonika ni ustrezna rešitev«. Absolutno se strinjamo in zaradi tega se nikamor ne mudi, uporabimo vse možne postopke, aktivnosti, ki jih Poslovnik Državnega zbora dopušča. In nadaljuje dr. Kerševan: »Sodni svet je mnenja, da je treba začeti strokovno razpravo o tej temi in nato na tej podlagi pripraviti zakonske rešitve in možne spremembe Kazenskega zakonika.« Ravno to počnemo. Danes se je začela, jasno, politična razprava, za katero sem vesel in si upam trditi, da bo odprla vrata k naslednjemu koraku te obravnave. Kar nekaj zadev sem pogledal tudi v evropskem pravnem redu, čeprav roko na srce, to je moja nestrokovna ocena, tudi evropski pravni red nekako zaostaja z aktivnostmi za pregon spolnih zlorab. Rad bi pa samo omenil direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o boju proti spolni zlorabi in spolnemu izkoriščanju otrok. Ta je sicer že iz leta 2010. Med razlogi in cilji te direktive naslednje: Spolna zloraba in spolno izkoriščanje otrok sta posebno hudi obliki kaznivih dejanj, saj sta usmerjeni proti otrokom, ki imajo pravico do posebne zaščite in skrbi. Ta dejanja imajo za žrtve dolgoročne, fizične, psihične in socialne posledice, njihova prisotnost pa slabi temeljne vrednote sodobne družbe v zvezi s posebno zaščito otrok in zaupanjem v zadevne državne institucije. Kljub pomanjkanju točnih in zanesljivih statističnih podatkov študije kažejo, da je lahko kar nekaj otrok v Evropi v otroštvu žrtev spolnega napada. Raziskave pa prav tako kažejo, da se ta pojav s časom ne zmanjšuje, ampak so nekatere oblike spolnega nasilja vedno pogostejše. In tukaj gotovo lahko najdemo tudi odgovor, zakaj ta dopolnitev Kazenskega zakonika – da natančno pokažemo tem kriminalcem, ki zlorabljajo predvsem otroke, o tem govorim zdaj, da se naj ne igrajo in da imamo neke pravne okvirje in da jih bomo prijeli za vrat, poenostavljeno rečeno. In to kadarkoli, pozno, torej veliko let od samega dejanja. Splošni cilji politike Evropske unije na tem področju v skladu s 67. členom Pogodbe o delovanju Evropske unije; zagotoviti visoko raven varnosti z ukrepi za preprečevanje kaznivih dejanj, ki vključujejo spolno zlorabo in spolno izkoriščanje otrok ter za boj proti njim. V skladu s 83. členom Pogodbe o delovanju Evropske unije bi bilo treba to storiti predvsem z vzpostavitvijo minimalnih pravil glede opredelitve kaznivih dejanj in sankcij na področju spolnega izkoriščanja otrok. Posebni cilji bi zajemali učinkovit pregon kaznivih dejanj, varstvo pravic žrtev ter preprečevanje spolne zlorabe in spolnega izkoriščanja otrok. Direktiva naprej tudi govori, kar je smiselno in pametno, da s pojavom novih tehnologij, s pojavom digitalnih tehnologij seveda prihaja tudi do novih možnosti zlorab, spolnih zlorab. Tudi na te zadeve moramo biti izjemno pozorni in slediti z našo nacionalno zakonodajo, da jih bomo pravočasno sankcionirali. Saj veste, velikokrat ugotavljamo, da tehnologija zelo zelo prehiteva našo zakonodajo, našo regulativo. Tukaj moramo biti, še enkrat, zelo pozorni in zakone prilagajati sodobnim tehnologijam, ki ljudem ne samo pomagajo, žal tudi omogočajo raznorazne zlorabe. Povsem normalno je, da bom sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Predrag Baković. Pripravi naj se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Moram povedati, da sem se pri svojem prejšnjem delu kot policist tudi sam srečeval s kaznivimi dejanji zoper spolno nedotakljivost, tako s posilstvi kot tudi s spolnim nasiljem, spolno zlorabo slabotne osebe in tudi s spolnim napadom na osebo, mlajšo od 15 let. Nobeno od teh sprevrženih in groznih dejanj te ne more pustiti ravnodušnega. Taka dejanja puščajo nepopravljive posledice na žrtvi in na njenih bližnjih. Ne vem, katera kazniva dejanja so hujša – tista zoper življenje in telo ali tista zoper spolno nedotakljivost, kot nekateri pravijo, slednja ubijejo dušo človeka. Ko se takšno dejanje zgodi, se žrtev slej ko prej sreča s postopki, v katerih vsakič znova podoživlja dejanje; srečuje pa se seveda tudi z obdolženim in njegovim odvetnikov, ki poskušata prepričati sodnika in javnost, da dejanje ni bilo storjeno oziroma se iščejo neke procesne napake, s čimer se storilec poskuša izogniti odgovornosti. Vse to žrtev spravlja v neko ponovno viktimizacijo. Le-ta ne more doumeti, da se lahko nekdo s takšnimi ali drugačnimi pravnimi manevri posluša ali celo izogne odgovornosti za takšno sprevrženo dejanje. Zato je prav, da se danes pogovarjamo o teh stvareh, da se hitro odzivamo na morebitne anomalije ali celo pomanjkljivosti in iščemo ustrezne rešitve. Mi sicer že imamo uvedene institute, ki v poglavju Kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost drugače urejajo zastaralne roke, kot na primer 90. člen Kazenskega zakonika, ki določa, da roki za zastaranje kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost pričnejo teči od polnoletnosti, ali na primer zastaranje ne teče v času, ko se po zakonu pregon ne sme začeti ali nadaljevati; ali ko je storilec nedosegljiv za državne organe na primer zato, ker je na begu; ali celo v primeru, če je obsojenec pobegnil iz prestajanja kazni zapora, tudi izvršitev preostanka kazni ne zastara. Vendar pa se je treba zavedati, da se žrtve s tem, da so bile spolno zlorabljene, še posebej če se je to zgodilo v otroštvu, praviloma spoprimejo šele desetletja kasneje; a kljub temu za kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost veljajo ista pravila zastaranja kazenskega pregona kot za vsa druga kazniva dejanja s prej omenjeno izjemo, da rok prične teče od polnoletnosti oškodovanca. To pa v praksi največkrat ne pomeni bistvenega podaljšanja zastaralnih rokov. Sodni svet sicer opozarja na to, da prehitro in premalo premišljeno spreminjanje zakonodaje, ki ni plod poglobljene strokovne razprave, ne pripomore h krepitvi pravne varnosti v družbi; obenem pa lahko sodiščem pri poslovanju povzroči pomembne ovire za učinkovito in odgovorno izvrševanje sodne oblasti. Ampak vseeno, vprašajmo se, kdaj pa je čas za spremembe. Moje osebno mnenje je, da je čas sedaj; morda je bil tudi že prej. Zato je prav, da se pričnemo pogovarjati o tem in dodatno stimuliramo pristojne, da pričnejo iskati ustrezne rešitve. Predlog sicer imamo pred seboj in s tem pravzaprav tudi priložnost, da ga dodelamo, spravimo v neke pravne in dejanske okvire. Pravni strokovnjaki verjetno pravilno opozarjajo, da je vsaka hitra, poenostavljena in strokovno nepreverjena sprememba določb Kazenskega zakonika lahko problematična. A na drugi strani se nam v realnem svetu dogajajo anomalije, ki jih ne moremo hitro in učinkovito sanirati, ker se zakonodaja mnogokrat odziva prepočasi. To lahko vidimo tudi v poslabšanju razmer na Dolenjskem ali Kočevskem, čemur smo priča v zadnjih dneh, ki so plod sistemskih pomanjkljivosti pa tudi nedoslednosti, neurejenosti, morda tudi površnosti odgovornih. Me pa veseli dejstvo, da je Ministrstvo za pravosodje napovedalo tudi spremembe Kazenskega zakonika v tem delu in se že opravlja potrebna razprava s strokovnimi deležniki. In zato bom predlog zakona v tem delu tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Današnja stališča, razprave, ki smo jih slišali, so bile zelo čustveno obarvane. Še posebej se me je dotaknilo stališče kolegice Meire, ki je opisala nekaj primerov tega nedopustnega dejanja. Posameznik, ki se znajde v vlogi žrtve spolne zlorabe, je pred težko preizkušnjo. Že sama narava tovrstnih kaznivih dejanj predstavlja za posameznika hudo hudo travmo, poleg tega pa, žal, tudi dolgotrajni sodni postopki vedno znova žrtev povrnejo v čas grozote, ki jo je doživljala. Zato je pred takšno žrtvijo težka preizkušnja – ali zlorabo prijaviti, ali to zlorabo potlačiti v podzavest, ali z njo živeti, ali umreti. Največkrat so žrtve ženske, šibkejše in tudi mladoletni otroci. Ženske se ponavadi čutijo krive in iščejo svojo odgovornost, da se niso bile sposobne upreti. Predvsem pa zato, ker žal v družbi veljajo stereotipi, ki na žensko valijo vso krivdo. Zato je toliko bolj pomembno, da danes začnemo o tem tudi govoriti. Ženske, ki so žrtve, se zaradi travm raje umaknejo, zaprejo vase, razmišljajo celo o samopoškodovanju in se velikokrat popolnoma izolirajo iz okolja. Ob tem pa se žal bojijo tudi maščevanja storilcev. Šele po več letih, ko se žrtve sprijaznijo z dejstvom, da to ni dobro zanje, so se sposobne spoprijeti z dolgotrajnimi sodnimi postopki, prijavijo kazniva dejanja, to še posebej velja pri mladoletnih žrtvah. Žalostno dejstvo pa je, da se s prijavo kaznivega dejanja žrtev ponovno travmatizira, kar je tudi, žal, posledica nestrokovnega ravnanja ljudi, od katerih pa tudi žrtev pričakuje neko sočutje in pomoč. Otroci, izkušnje pri njih so toliko bolj težje. Njihova dognanja, njihova izkušnja vpliva na življenje tudi v odraslosti, kar se vidi tudi kasneje, še posebej če se pogovarjaš z žrtvami, ki so bile v rani mladosti tega deležne. Pozna se v njihovih medsebojnih odnosih, ko imajo žrtve težave pri vzpostavljanju in vzdrževanju telesnih in tudi intimnih odnosov. Zaupanje se jim popolnoma poruši, spremeni se jim odnos do njih samih ali do svojega telesa, čutijo odpor, gnus, se slabo cenijo, zbija se njihova samopodoba, se počutijo ničvredne, manjvredne, nesposobne, ne zanjo premagovati različnih življenjskih situacij. Praznine, ki jo čutijo, ne znamo mi, ki tega hvala bogu nismo bili deležni, opisati; ampak iz pogovorov, moram reči, da so to travme, ki se te dotaknejo. Zelo zelo težko jim tudi pomagaš, zgolj prisluhneš lahko. Tudi na duševno zdravje so vplivi. To so depresije, ki se ponašajo tudi v starejši dobi. Lahko je tudi slabše njihovo vsakodnevno življenje in počutje. Moram reči, da je posilstvo dejanje, kjer se ne uniči samo integritete žrtve, temveč se žrtev izniči kot osebnost, njeno pravico do telesnih občutij, spremeni se odnos do lastnega telesa, odnos do bližnjih, odnos do drugih. Moram reči, da je zame takšna žrtev tudi, žal, duševno mrtva. In prav zaradi tega menim, da je prav, da se ta tema odpira, kot je tudi bilo v razpravi omenjeno, da se zna predvideti javna predstavitev mnenj, da stroka poda svoje mnenje, ali je način teh zastaralnih rokov oziroma nezastaranja tega pravilen, saj se moramo zavedati, da lahko tudi najhrabrejšemu srcu spodleti in postane žrtev spolnega napada. In ko se žrtev pobere, le opogumi, je ne smeta zadrževati ne strah, ne ponos, ne zakon, da bi se obrnila na institucijo, ki mora takšna ravnanja tudi v bodoče obsoditi, saj vsekakor mora veljati ničelna toleranca do spolnega nasilja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Dušan Verbič ima besedo. Pripravi pa naj se gospa Nina Maurovič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi, prav lep pozdrav! Uvodoma naj začnem z zelo jasnim stavkom; in sicer sem velik zagovornik ničelne tolerance do spolnih zlorab. Lahko tudi rečem, da smo lahko vsi malce razočarani, da je šele sedaj prišlo do tega; saj imamo v Kazenskem zakoniku vrsto navedb o nezastaranju. Človek bi pričakoval, da se je to kategorijo že po osamosvojitvi Republike Slovenije nekako zaščitilo, kajti za te tako imenovane spolne zlorabe vemo, da se odvijajo predvsem pri mladih, otrocih, mladoletnih osebah. To je tista skupina, o kateri so nas običajno polna usta, kako skrbimo za njih in jih ščitimo. Menim, da so spolne zlorabe ena od najhujših oblik kaznivih dejanj, in si celo dovolim reči – najhujša oblika. Zakaj je to moje skromno razmišljanje tako? Predvsem zaradi tega, kajti preprosto si sploh ne znamo predstavljati, kaj doživlja taka oseba, ki ji je to storjeno, kaj šele po dogodku. In če smo spet pri kategoriji mladih, življenje imajo pred seboj in te travme so praviloma skoraj nenadomestljive. Žal je to kruta realnost. Pri tej zadevi je sila pomembno, ko se včasih pogovarjamo – pa ne samo v političnem smislu, mislim tudi v stroki – o primerjavi zastaranja kaznivih dejanj in podobno. Zaradi tega sem zavestno omenil, da je to res najhujša oblika kaznivega dejanja, kajti v primerjavi s kaznivimi dejanji, ki imajo materialno vsebino, po takem dogodku so neka zadoščenja, satisfakcije, nepremičnine, premičnine, denar in vse, kar je podobno, je to preprosto neprimerljivo. Kajti človekovega dostojanstva, ki je s doživeto spolno zlorabo načeto, preprosto v življenju ne moreš nadomestiti. In tisto, kar je dolžnost, in jaz to pozdravljam, predloga predlagatelja, da vse, kar lahko storimo, je, da gre pri spremembi te določbe Kazenskega zakonika predvsem za močno sporočilno vrednost tistim osebam, ki so ali ki v neki smeri – saj vemo, da v vsaki družbi obstaja nek odklon posameznikov –, da tudi v naši družbi prehajamo v sistem, ko obstaja ali bo obstajala ničelna stopnja tolerance do tovrstnih kaznivih dejanj. Dejstvo je, da stvari, v tem primeru, ko se pogovarjamo o spolnih zlorabah, same po sebi kličejo, da se zaščitijo te tako imenovane ranljive skupine. Povsem normalno je, da v tem primeru kot poslanec pričakujem, da se politika poenoti. Verjamem, da bo tukaj stroka imela tako ali drugače težave, kako to zadevo uskladiti z vsemi vidiki, vendar če samo zaključim, ta tako imenovana ničelna toleranca v teh zadevah mora biti v družbi, v kateri pač smo, zelo jasno in transparentno sporočena. Kot dokaz tega je tudi, ko smo to gradivo prejeli s strani predlagatelja, je lepo priloženo tudi gradivo, iz katerega izhaja, da je pred kratkim bil tudi nek posvet organov pregona Republike Slovenije ter tudi pristojnih strokovnjakov ravno na temo spolnih zlorab. Tisto, kar nas mora v tem primeru skrbeti, je njihova ugotovitev, da je porast spolnih zlorab mladoletnih oseb v Republiki Sloveniji v velikem številu. Pozdravljam to pobudo. Tudi s strani predlagatelja je bilo rečeno, da glede tega postopka pričakujejo, da bodo šli naprej, da bo vključena tudi javna predstavitev mnenj. Mislim, da je to prava pot, da se tudi stroka nekako poenoti in da potem zaključimo to spremembo v dogledno hitrem času. Še enkrat, podpiram to zadevo in hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo Nina Maurovič. Naj preberem še nekaj naslednjih razpravljavcev, za njo bo na vrsti Lidija Divjak Mirnik, Tadeja Šuštar, Iva Dimic in Nik Prebil. Gospa poslanka, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Tudi jaz bi začela z besedami, ki jih je mag. Tonin izpostavil v svojem nagovoru, in sicer da mora ta državni zbor danes, in jaz pravim tudi nasploh, zelo velikokrat in večkrat dati jasno sporočilo, da imamo ničelno toleranco do vsakršnega nasilja, še posebej do spolnih zlorab. Moram reči, da sem se osebno prav s težavo prebijala čez vaš predlog in tudi čez ostala gradiva, ker je meni osebno nepredstavljivo, da tako zavržena dejanja, tako degutantna dejanja v tej družbi, sodobni družbi leta 2019 sploh obstajajo. To se mi zdi nepojmljivo. Vedno se vprašam, kakšen človek moraš biti, da si sposoben sočloveku napraviti nekaj takega. Zato mislim, da bi v tej razpravi danes šla jaz majčkeno širše, malo bi se na naše družbene probleme osredotočila in bi želela opozoriti na osnovni problem; in to je, da imamo občutek, da žrtve niso opolnomočene, da niso pogumne žrtve. Obstajajo podatki, da okoli 20 % žrtev gre v prijavo takšnih dejanj, 20 % je res malo. Tudi podatki, ki jih imamo, da se na leto na sodiščih zgodi okoli 70 obsodb v povezavi z dejanji spolnega nasilja, mislim, da vsak od nas posredno ali direktno pozna koga, ki je bil žrtev spolnega nasilja. Teh 70 obsodb je, na žalost, majhna številka, ker vemo, da realne številke so bistveno večje. Zakaj se ne odločajo, da prijavljajo tovrstne napade. Mislim, da veliko k temu prispeva tudi neka stigma, ki se žrtev oprime. Na žalost v naši družbi zelo velikokrat pride do tega, da celo družinski člani nagovarjajo žrtve k temu, da ne bi prijavile spolnih zlorab. Na žalost je pri nas še vedno zelo prisoten tisti rék – Kaj bodo pa drugi rekli, kaj bodo pa sosedi rekli. In to je za moje pojme naravnost grozljivo. In tudi to je razlog zastaranja nekaterih primerov ali pa zelo poznih prijav. Naslednja težava je pa neka splošna družbena percepcija in odnos okolja. Mislim, da imamo Slovenci še vedno preveliko toleranco tudi do zlorabe alkohola in drugih vrst opijanja, zelo velikokrat ravno alkoholizem in zloraba alkohola pelje v tovrstna dejanja. Zelo sprejemljiv je tudi med mladimi, ker vemo, da se to navaja kot nek izgovor med mladimi – Joj, pa sem bila pijana; sem bil pijan, pa je bila tam. Absolutno moramo tudi to poudariti, da to ni sprejemljivo. O obsojanju žrtve sem že govorila. Mene recimo še vedno v tej družbi preseneča nedostojno obnašanje, predvsem do žensk. Neki vulgarni predlogi so v letu 2019 postali že kar nekaj normalnega. Vulgaren predlog ženski ni enako kompliment. Tudi če je ženska prijazna in vljudna, medtem ko se nasilnega človeka otepa, to ne pomeni, da z njim flirta ali da si želi kakršnekoli interakcije. Mislim, da je tudi tukaj družba preveč popustljiva. Ženska tudi ni seksualni objekt, tudi če je privlačna, ali se uredi, ali pa se tega zaveda. Tudi o tem ne govorimo. Jaz bi opozorila tudi na odnos nekih oseb, ki so avtoritete; in to že pri mladih ljudeh. En primer bi navedla, ki ga pač poznam. Na neki srednji šoli je nek deček izvajal neke pritiske na eno dekle. Šlo je za zadeve v zvezi s spolnostjo, pošiljanje fotografij, izsiljevanje in tako naprej. Ko je ta deklica, žrtev, o tem potožila prijatelju – šestnajstletniki to rešujejo malo drugače kot mi, ki smo odrasli –, sta se ta dva fanta scufala. Ne zagovarjam, da se nasilje rešuje z nasiljem, ampak epilog vsega tega je bil, da so odgovorni na šoli obema fantoma dodelili enako kazen. Kakšno je bilo sporočilo za žrtev tega fanta? Nikakršno. Ona je dobila občutek, da ji nihče ne bo pomagal, ker bo za pomoč kaznovan. Pustimo to, kot sem rekla, da se ne strinjam, da se je stepel. Glede tistega fanta, ki je zlorabljal, pa jaz močno dvomim, da bo ta vzgojni ukrep, ki ga je dobil in je bil enak tistemu, ki se mu je nekako zoperstavil, imel kakršenkoli vpliv na njega, da mu bo to dalo vsaj malo za misliti. Naslednja težava, ki jo imamo, pa je po mojem mnenju precej permisiven odnos do nasilja, se pravi v obliki preblagih sankcij. Ko sem malo pobrskala, v Franciji in Nemčiji imajo zagrožen dosmrtni zapor tudi v določenih primerih posilstva, seveda težjih; ampak je. Vemo, da pri nas dosmrtnega zapora ne poznamo niti za umor. In izredno visoke globe; da o Združenih država Amerike sploh ne govorimo. Pri njih vemo, da so kazni res visoke. Poslušamo o večkratnih dosmrtnih kaznih, pa tudi recimo pri njih imajo povratniki kar trikrat višjo kazen za storjeno dejanje. In za posilstvo v večini zveznih držav sploh ni zastaralnega roka. V Sloveniji pa, kot smo že slišali, so te kazni ena do deset let oziroma tri do petnajst let, če gre za grozovito dejanje, več storilcev in podobno. Mislim, da je petnajst let za neko uničeno življenje, za travme, vse to, kar smo že prej slišali od kolegice, po mojem mnenju odločno premalo. Predvsem pa res zastaralni roki, glede katerih se ta razprava danes vrti. Če se postavim recimo v kožo nekega mladega dekleta, da bi se mi kaj takega dogajalo pri petnajstih, šestnajstih letih, pa moram reči, da sem zelo samostojna, pogumna, neodvisna ženska, vsaj tako se nekako doživljam, ampak jaz še pri enainštiridesetih letih nisem sigurna, če bi zmogla to moč, da bi recimo tako dejanje prijavila v primeru, da bi se mi v mladosti dogajalo. Nisem sigurna pri enainštiridesetih letih; se absolutno strinjam, da bi se ti roki morali bistveno bistveno podaljšati. Pa kot smo že tudi slišali, včasih so travme tako hude, da ti ljudje to tako globoko potisnejo, da se v bistvu spomnijo mogoče na stara leta ali pa ob kakšnem sprožilcu, ko se jim kaj takega zgodi, da se spomnijo. Zelo zanimivo prebiranje oziroma čtivo sta knjigi gospe Milene Miklavčič o odnosih v slovenski družbi, ker vidimo, da so te korenine nasilja nad ženskami v bistvu v neki nenehni diskriminaciji žensk in je to zažrto v vse pore naše družbe, ki še vedno ni predelala vseh teh škodljivih vzorcev. Zelo zelo se strinjam s to debato in predlaganimi spremembami zakona. Mislim, da je ni ženske in da tudi ne bi smelo biti Slovenca, ki bi tem predlaganim spremembam nasprotoval in jih ne bi podprl. Je pa res, da je treba začeti strokovno razpravo o tej temi, na tej podlagi pripraviti zakonske rešitve, možne spremembe. Tudi jaz pozivam predlagatelja in vlado, da pri tem stopi skupaj in v sodelovanju pripravi predloge o smeri spremembe zakonodaje. Drugače pa zelo podpiram vsakršna stroga sankcioniranja takšnih dejanj, v smislu večjih kazni in tudi v smislu podaljšanja zastaralnega roka. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj se je javil k besedi. Izvolite, mag. Tonin.
Najprej se uvodoma zahvaljujem poslanki Maurovič za tako zelo zanimivo pa korektno razpravo. Povedala je kar nekaj primerov iz prakse, kako stvari stojijo. Jaz sem hotel k tej dobri razpravi dodati še dva citata. Eden je citat Tomaža Piska, gre za odvetnika in sodelavca Civilne iniciative za zaščito žrtev spolnih zlorab v Cerkvi na Slovenskem, ki je za Prvi program Radia Slovenija, oddajo Studio ob 17.00, povedal naslednje: »V okviru civilne iniciative Dovolj.je smo doslej prejeli 38 prijav zlorab in po tem, kar lahko sami ugotovimo, menimo, da je velika večina teh po naših predpisih že zastarana.« 38 prijav in večina je že zastarana. Absolutno podpiramo to spremembo, ker se nam ne zdi prav, da bi storilci ostali nekaznovani zgolj zaradi zastaranja. In tudi izkušnja – ne samo naša, ampak tudi iz tujine – potrjuje, da žrtve v povprečju potrebujejo več desetletij, preden spregovorijo o zlorabah. Zaradi tega menimo, da je podaljšanje teh zastaralnih rokov nujno potrebno. Zadnja sprememba Kazenskega zakonika iz leta 2008 ni prinesla dovoljšnega podaljšanja teh rokov, ker tudi po tej spremembi bi bilo kar nekaj primerov, s katerimi smo se mi srečali v iniciativi, že zastaranih. Torej gre za konkreten primer človeka, ki se konkretno ukvarja s spolnimi zlorabami in pove, da je naša trenutna zakonodaja, kar se tiče zastaralnih rokov, neustrezna. Naslednji citat je citat Sanje Rozman, gre za zdravnico in psihoterapevtko iz zavoda Sprememba v srcu, prav tako za oddajo Studio ob 17.00, pravi pa naslednje: »Zavrnitev, češ da je dejanje zastaralo, je za njih zelo poniževalna. Nekaj takega ne more zastarati, tako hud zločin nad tako nemočnim otrokom, zločin, ki ni problematičen samo tiste minute, ko se dogaja, ampak ki mu uniči celo življenje in perspektivo, kako bo kasneje tvoril odnose z drugimi ljudmi. Nekaj takega, da zastara, je pravzaprav posmeh in poniževalno do žrtev. Mislim, da je družba za to, da zaščiti šibkejše. Razumem, da so komplikacije, ko se zakoni spreminjajo, ampak te komplikacije se morajo nekako rešiti, ker so žrtve nemočne, če nimajo pomoči od zunaj.« In mi smo tukaj zato, da spreminjamo zakon na način, da ustrezno zaščitimo žrtve.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo predstavnica Vlade. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala. Mogoče bi k temu sama dodala še to, čeprav je težko govoriti o takih primerih v statističnih podatkih, ampak vseeno. Okoli 70 primerov imamo letno zaključenih zgodb na sodišču. Današnja razprava je seveda dobrodošla. Ne bi pa želela zbujati tistim lažnega upanja, ki se danes borijo ali ki danes razmišljajo, ker karkoli bomo naredili, bo veljalo za naprej. Tudi če se danes dogodek zgodi, tudi če jutri spremenimo zakon, velja za naprej. Samo toliko, da bo v javnosti to tudi znano, zakaj so bile v preteklosti takšne odločitve, kakšno bodo naše prihodnje odločitve. Verjamem, da bomo naredili najboljše za žrtve, da se čim manj takih dogodkov v prihodnosti zgodi.
Hvala lepa. Predlagatelj ima ponovno besedo. Izvolite.
Se strinjam, seveda noben zakon retroaktivno ne velja; je pa pomembno, da te stvari storimo čim prej, ker dlje, kot odlašamo, slabše je.
Hvala. Sedaj pa ima besedo gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite. Pripravi pa naj se Tadeja Šuštar.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Lep pozdrav, kolegice, kolegi, gospa ministrica! Jaz ne bi ponavljala vsega tega, kar je bilo že povedanega okoli Kazenskega zakonika, dosti je bilo povedanega. Strinjam se z vsem tem. Ni opravičila, grozna dejanja in vse tisto, kar je bilo povedano. Bi pa želela ob tej razpravi opozoriti še na preventivo, ki se mi pa zdi v tej zadevi ključna. Zakaj? Bom tudi razložila. Sama sem tudi inštruktorica programa CAP, to je Child Assault Prevention. Če še niste slišali zanj, bom razložila, zakaj gre. To je program za preventivo nasilja in zlorabe otrok, primarno preventivni program, ki nudi pozitiven način za obravnavo resne in zahtevne teme, to je nasilje in spolna zloraba otrok. Otrokom se na ta način na pozitiven in seveda njihovi starosti primeren način spregovori in tudi zaigra o situacijah nasilja, zlorabah; in se jih okrepi, da bi se znali nanje ustrezno odzvati in tudi zaščititi. Zelo pomembno se mi zdi in bilo bi fino, če bi to slišati tudi na šolskem ministrstvu, da bi tak preventivni program izvajali v vseh vrtcih in v vseh osnovnih šolah ter s temi veščinami okrepili čim več otrok, kar bi seveda pomembno prispevalo k temu, da bi se otroci znali zaščititi. Ko sem bila študentka, sem se izobrazila in takrat tudi ta program izvajala. Zdaj ga seveda že nekaj časa več ne. Kaj smo pravzaprav na ta način otroke učili? Otroci se na ta način naučijo, prvič, o pravicah vseh otrok, da so varni, močni in svobodni. To se mi zdijo tri zelo pomembne zadeve, da so otroci varni, močni in svobodni. Drugič, kako otroci prepoznajo potencialno nevarne situacije nasilja in zlorab, to smo jih učili. Tretjič, kako se nanje samozavestno odzovejo. Četrtič, kako pomembna je pomoč vrstnikov in staršev. In petič, kako pomembno je povedati o izkušnji z nasiljem ali o svoji stiski odrasli zaupni osebi. Ni rečeno, da so to starši. Dostikrat se tudi zgodi, da otroci svoje izkušnje povedo v šoli, kakšni učiteljici ali komu drugemu. Tu vam lahko povem tudi svoj primer, ko sem še bila profesorica na gimnaziji. Prvo šolsko uro sem jaz ponavadi dijake spraševala, kaj od mene pričakujejo, in so mi to napisali na listek, anonimno seveda. In med vsemi tistimi listki, kaj oni od mene pričakujejo, je bil tudi listek, na katerem je pisalo: Gospa profesorica, bila sem posiljena. Prosim, pomagajte mi. In takrat, verjemite mi, sem malce globoko dihala. Ampak ker sem imela na srečo znanje, ki sem ga pridobila v vseh svojih letih izobraževanj kot študentka, sem seveda tudi ustrezno odreagirala. S to punco sva še danes občasno na vezi in sem vesela, da sem se takrat odzvala tako, kot sem prepričana, da se mora odzvati vsak pedagoški delavec. Mogoče samo še nekaj o tem preventivnem programu, ker se mi res zdi pomemben. Otroci se v tem programu učijo o treh situacijah, ki bi se jim eventualno lahko zgodile. Prva je nasilje med vrstniki, tega je seveda ogromno v naših šolah. In se mi zdi pomembno, da tudi o tem govorimo jasno in glasno, da ga je treba preprečevati in otroke učiti, kako se zaščititi. Potem drugič, učimo jih o situaciji, ki bi se jim lahko zgodila, to je da bi jih recimo nek neznanec ugrabil, kako morajo reagirati. In tretji primer, ki je najhujši in ga tudi tisti, ki smo to izvajali, vedno s težavo izvedemo, in sicer s primerom, ko je otrok lahko žrtev spolne zlorabe s strani odraslega, ki ga pozna. In ta situacija je bila zame, ko sem to igrala, zelo težka, moram priznati. Ob tem se uporabljajo lutke, igre vlog, fotografije in seveda tudi skupinske diskusije. Otroke smo spodbujali k temu, da so čim bolj aktivno tudi sodelovali. Povedala bom še eno situacijo, ne bom pa povedala, na kateri šoli se je zgodila. Ampak v šoli je bilo tako sprejemljivo s strani vodstva in učiteljev, da otrok prihaja v šolo in ima okoli zapestij odtise verig. In ko sem jaz skočila v luft, so mi rekli – Saj veste, oni tako v tej družini fejst pijejo. Potem se je seveda odreagiralo pravilno, ker mislim, da je vsaka institucija, tudi šola, dolžna odreagirati, kadar zazna znake nasilja. Marsikaj bi lahko še povedala, pa ne bom, ker temu ni namenjena ta razprava. Če uspemo nasilje, kakršnokoli, dovolj zgodaj prepoznati in ustaviti, ga preprečiti ali celo zmanjšati, lahko žrtvam pomagamo veliko bolj, kot se pravzaprav v tem trenutku zavedamo. Zato pozdravljam to spremembo zakonodaje in si želim, da čim prej pripravimo še verjetno kakšne sistemske ukrepe, ki jih bo treba v tej pozitivni smeri čim prej urediti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Tadeja Šuštar. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Spolne zlorabe so najbolj zavržena kazniva dejanja, s čimer se verjetno vsi strinjamo. Ni pomembno, kdo je storilec ali na kakšen način je bilo to kaznivo dejanje izvedeno, ampak je pomembno, da se zavedamo tega, da spolne zlorabe zaznamujejo žrtev za celo življenje. Povzročijo jim psihične posledice, še posebno je to pri mladoletnih oziroma pri otrocih, ki še niso dopolnili 18 let. Mladoletni ne zaupajo starejšim in zaradi tega spolne zlorabe velikokrat niso razkrite, ampak jih mladoletne osebe potlačijo v podzavest, saj o tem ne želijo govoriti. Storilci so ponavadi njihovi bližnji in člani njihove ožje ali širše družine oziroma tisti, ki so njihovi varuhi. V teh primerih so dejanja izvedena s prevaro, da otroke zvabijo, jim ponudijo kakšne ugodnosti. In to je še bolj sprevrženo in nevredno človeka. V Sloveniji imamo do sedaj nekaj kaznivih dejanj, ki ne zastarajo, to so genocid, hudodelstva zoper človečnost, vojna hudodelstva, agresija, odgovornost vojaških poveljnikov in drugih nadrejenih, združevanje in ščuvanje h genocidu, hudodelstvom zoper človečnost ali agresiji. Tem kaznivim dejanjem bi se morala pridružiti tudi kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost. Predlagana dopolnitev bi pomenila olajšanje za žrtve teh kaznivih dejanj, saj bi tudi po daljšem času imeli možnost za pregon storilca. Kot je znano, se šele po dolgem času opogumijo, da to priznajo in se lotijo teh postopkov. Zato pozdravljam predlagano dopolnitev in jo bom tudi podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dobi gospa Iva Dimic. Pripravi naj se Nik Prebil.
Hvala lepa. Spoštovani! Taka tema seveda ni prijetna, pa vendarle se mi zdi, da gre zakon, ki smo ga v Novi Sloveniji pripravili in vložili, v pravo smer, da se prepreči tisto, kar se mi zdi, da je v vsaki družbi najbolj zavrženo dejanje; in to je zagotovo spolna zloraba oziroma kršenje spolne nedotakljivosti. Kaj narediti, ko se ti nekdo izpove ali pa ko poznaš osebo spolne zlorabe; ko jo mogoče poznaš, večkrat srečuješ, se sprašuješ. Najprej spremljaš verjetno nekaj časa žrtev, potem spremljaš nekaj časa storilca in razmišljaš, kaj se je vendarle v glavni zgodilo, da se je premaknilo in da je prišlo do takšnega izkrivljenega, iztirjenega dejanja. Dejstvo je eno, kakorkoli se žrtve počutijo stigmatizirane, so vsi ti storilci res vedno en korak pred njimi, že tako ali drugače – ali z izsiljevanjem, ali z nekimi obljubami, ali z opravičevanjem. In so te žrtve verjetno – mislim, ocenjujem – tudi zmedene, ne vedo, ali so res krive ali so si res to zaslužile; to so njihova vprašanja. Seveda potrebujejo nekoga, ki reče: Poglej, to je bilo zavrženo, nedopustno dejanje. Da je v Sloveniji teh primerov kar nekaj na leto, se mi zdi, da za eno tako družbo, ki strmi k neki demokratičnosti in spoštovanju človekovih pravic, nedopustno; zato je na nas vseh, da pripravljamo tako zakonodajo, da žrtve, najšibkejše v naši družbi zaščiti. Zanimiv je tudi podatek, da imamo veliko nasilja v družini, veliko nasilja nad ženskami. V prihodnjih tednih bo svetovni dan nasilja nad ženskami. Zdi se mi, da je treba razumeti, čeprav želimo vzpostaviti v družbi enakost moških in žensk, da so vseeno ženske nekoliko bolj ranljive, da so kljub vsej enakosti, ki je na papirju, zaenkrat še vedno tudi šibkejše. In da je ta moč stigme v naši družbi še vedno tako globoka, da enostavno te žrtve ostajajo še vedno za štirimi stenami. Ta stigma, da bi nekdo vedel, kaj se ti je zgodilo, je tako močna in tako negativna v naši družbi, da se žrtve bojijo povedati, bojijo priznati. In kot sem že prej rekla, v mnogih primerih iščejo krivdo pri sebi – kaj sem narobe naredila, da se mi je to zgodilo. Želim si, da bi bili skupaj z ministrico in tudi z vami, kolegi poslanci, zmožni tudi popraviti zakon glede preprečevanja nasilja, da bi vendarle imela žrtev večjo pravo zaščito. Govorim predvsem o tem, ko žrtev poda prijavo, da se počuti ogroženo, je potem ta policijski ukrep pa sodnik najprej na začetku tri dni, potem je pol leta. In ko žrtev kljub pretečenem pol leta pove, da se še vedno počuti ogroženo, in poda vlogo za podaljšanje ukrepa o približevanju, lahko pride do ponovnega odločanja v času meseca dni. V tistem mesecu ona ni formalnopravno zaščitena kot žrtev, zato bi bilo treba verjeti žrtvi, če reče, da se še vedno počuti ogrožena, da bi to bilo nekako hitrejše urejeno. Jaz sem ravno leto nazaj sprejela eno od takih žrtev, ki je rekla: Jaz sem junija podala vlogo za podaljšanje približevanja, ker so bili meseca julija in avgusta seveda dopusti, sem brez tega varstva in upam, da bom dobila v septembru, oktobru ponovno nazaj zaščito. Želim da, da verjamemo, da je ta učinek, ko reče nekdo, da se počuti ogroženega in da je žrtev, da je na strani pristojnih organov, ki lahko to uredijo, tudi posluh, tudi če je to ponovno policija ali kakorkoli. Ampak če se ta oseba počuti ogrožena, bi morala to zaščito imeti, ker v Sloveniji imamo žal tudi kar nekaj takih primerov, ko je ravno v tem obdobju prišlo tudi do najhujših primerov za te žrtve. Želim, da bi zakon resnično služil tistemu, kar je namen. In da bojo ljudje, ki so žrtve, imeli to pravno varstvo. da bojo vendarle, ko se bojo opogumili in ko se bodo v njih stvari zložile tako, kot morajo, da so zmožni narediti ta korak, da prijavijo, da vendarle ne bo to na koncu, ko bodo ugotovil, da je ta zadeva zastarala. To se mi zdi, da žrtev ubije še enkrat. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavila gospa ministrica. Izvolite.
Hvala. Navezala bi se na to, da takrat, ko smo obravnavali zadnjo novelo zakona o kazenskem postopku, smo mogoče res preveč, če lahko temu rečem preveč, ali pa zlasti govorili o drugih problemih: o lovilcih IMSI, o hišni preiskavi, tisto, kar je bilo s strani določenih poslancev sporno. Ve se tudi, da niso vsi podprli te novele; premalo smo pa govorili, kaj zadnja novela zakona o kazenskem postopku prinese za žrtve. Jaz sem v uvodu povedala, da 20. oktobra začne veljati tudi ta novela, ki bo pomenila bistveno drugačno obravnavo za žrtve. V tem času ne ministrstvo, ne sodstvo, ne tožilstvo, ne policija, ne MNZ, ne Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti nismo počivali. Pripravili smo zgibanko – mislim, da je ta teden v dokončni obravnavi, da gre tudi v oblikovanje in potem v tisk –, ki jo bodo imeli zlasti na policiji, tožilstvu, kjer bo podrobneje opisano, kakšne vse pravice in položaj ima žrtev. Pa naj mogoče samo naštejem nekatere: recimo pravica oškodovanca v predkazenskem postopku do posebej skrbnega in obzirnega ravnanja, kadar je to potrebno zaradi ranljivosti, kot na primer starosti, zdravja, nebogljenosti ali druge podobne okoliščine; do uporabe svojega jezika; do prisotnosti zaupne osebe, ki jo lahko sami izberejo ob prvem stiku s pristojnim organom; da vas lahko v postopku zastopa pooblaščenec, ki je lahko tudi odvetnik, če ste mladoletni oškodovanec določenih kaznivih dejanj, pa vam bo pooblaščenca postavilo sodišče, če si ga prej ne boste zbrali sami; da ste upravičeni do brezplačne zdravstvene, psihološke in druge pomoči ter podpore, ki jo nudijo centri za socialno delo in druge organizacije; da ste seznanjeni z možnostjo pomoči in ukrepov po Zakonu o preprečevanju nasilja v družini in še bi lahko naštevala, da ne bom zdaj brala. Kar se mi zdi tukaj najpomembnejše, da bi izpostavila, je v tem času res zelo dobro sodelovanje vseh organov, zlasti policije, tudi sodstva, da pristopijo ne le k oblikovanju brošure, ampak predvsem k izobraževanju, k usposabljanju vseh svojih zaposlenih, na kakšen način morajo pristopiti do žrtve; da počasi preidemo od tega, da se bo žrtev počutila nerodno, da se bo želela skrivati, da se ne bo razkrivala, da jo bodo vprašali – Dobro, punca, kako si pa oblečena, zakaj si pa pila? Ampak da bo primeren nastop tudi do žrtve. Zavedamo se, da se to ne bo čez noč spremenilo, ampak na takšen način bo to tudi sčasoma pomenilo, da se bodo lažje žrtve odločile za to, da bojo prijavile storilca in tudi poiskale pomoč. V tem času bomo res izvedli vrsto izobraževanj, nekaj usposabljanj že poteka, spremenili se bodo pravni poduki; in skupaj z nevladnimi organizacijami, tudi v okviru tega, da čim širšo javnost seznanimo s temi novimi pravicami, ki bodo začele veljati s spremembo Zakona o kazenskem postopku, da jih seznanimo, izobrazimo in tudi na takšen način nudimo pomoč. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana ministrica, za to. Replika zgolj zato, mogoče v svojem izvajanju nisem bila dovolj korektna ali pa dovolj natančna. Kar tudi žrtve zelo boli, je to, da se morajo žrtve izseliti iz stanovanja, nasilnež pa ostane v stanovanju. In žrtev umikamo. To je bilo že takrat, ko smo imeli zakonik, ko smo že to sprejemali. Mislim, da bi bilo tukaj treba pogledati, kaj je. Žrtev je žrtev psihičnega, fizičnega nasilja, potem se mora še umakniti iz stanovanja brez osnovnih sredstev, brez finančnih sredstev; nasilnež ostane pa v stanovanju. To je mogoče en del anomalije, ampak verjamem, da če se bomo pogovarjali, bomo to rešili. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj ima besedo gospod Nik Prebil. Pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec in kot zadnji mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Najlepša hvala. Kolegice, kolegi, spoštovana gospa ministrica! Hvala vam za to intervencijo vmes. Jaz sem resnično vesel, da se bo to področje uredilo. Tematika, o kateri govorimo, je resnično izjemno občutljiva in kakršnakoli zloraba, takšna ali drugačna, je nedopustna; sploh pa takšna, kot je spolno nasilje; je sprevrženo dejanje. In kakšna družba smo, da tega ne znamo jasno obsoditi. Dejanj je sigurno več, kot jih poznamo, saj marsikatera žrtev zaradi travmatičnih posledic, poškodb ali pa še česa drugega ne zbere dovolj poguma in moči, da bi se soočila ponovno s storilcem, da bi ga preganjala; zgodi se tudi, da postopki zastarajo. Nihče, nobena kazen in nikakršno opravičilo ne odtehtata te travme in psihičnih posledic, ki jih žrtve imajo zaradi teh dejanj. Včasih preberemo, da je sploh govora o kakšnih olajševalnih okoliščinah storilcev, jaz sem tukaj resnično brez besed. In potem preberem novico – Ljubljana, 29. april: Vrhovno sodišče je po poročanju Dnevnika v primeru spolnega napada pritrdilo višjemu sodišču in s tem potrdilo desetmesečno zaporno kazen za obtoženca. Ali se mi sploh zavedamo, kaj to sporoča žrtvi. Da je šla čez celoten postopek, predvajala si v glavi vse še enkrat, podoživljala; in potem storilec dobi desetmesečno zaporno kazen. V zaporu bo priden, bo naredil nekaj družbeno koristnega dela in bo bog ve kdaj že zunaj. Bom v razdelitvi časa to dokončal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec. Pripravi naj se, kot rečeno, mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Najlepša hvala in lep dober dan vsem skupaj! Jaz trdim, da smo v družbi naredili premalo, da bi se učinkovito spopadli s to peročo družbeno temo, kot je spolno nasilje nad najšibkejšimi, zlasti nad najšibkejšimi, nad otroci; ki je prisotno vsepovsod, v družini, v šolah, vrtcih, tudi v cerkvi, v obšolskih dejavnostih in tako naprej. Družba, kot smo mi, moramo narediti korak naprej. Korak naprej je zagotovo zakon, ki ga predlaga Nova Slovenija. In zagotovo je o tej temi treba govoriti zelo občutljivo. Gre resnično za perečo družbeno temo. Gre na eni strani za zelo krute zločine, še enkrat poudarjam, zoper tiste, ki se ne morejo braniti, in gre za zelo krute nasilneže; ter na drugi strani za pogostokrat popolnoma nemočne žrtve, nemočne žrtve. In gre za torej sprevržena, popolnoma gnusna dejanja. Ko smo se pogovarjali z določenimi kliničnimi psihologi, tudi psihiatri in tako naprej, kdaj dejansko pridejo posledice glede spolnih napadov, ki se zgodijo recimo v otroštvu določenega posameznika; gospe in gospodje, čez nekaj desetletij se lahko odraža to, kar je posameznik občutil v samem otroštvu. Čez nekaj desetletij. In te posledice so zelo težko popravljive. Ta zakon, ki ga predlaga Nova Slovenija, je zlasti to, da dajemo signal vsem potencialnim storilcem teh kaznivih dejanj, v navednicah govorim, nikoli, nikoli ne morete zbežati pred roko pravice. In to je tisti ključni faktor tega zakona. Kajti tisti, ki naredi tak zločin, da spolno zlorabi otroka, ta si zasluži, da ga država večno, da ga naš pravni sistem večno preganja, do onemoglosti. Le to je tisto, kar je prav. In tudi v praksi so se na nas obrnile civilne iniciative, ki se ukvarjajo z ugotavljanjem spolnih zlorab. Ugotovile so, da se v številnih primerih ti zločinci gibljejo gor in dol, levo pa desno, nič se pa jim ne zgodi; ampak na drugi strani pa ti otroci odrastejo in še vedno trpijo. Ti ljudje do onemoglosti trpijo. Zagotovo je to korak naprej, da skupaj potrdimo ta zakon, da se potencialnim storilcem teh kaznivih dejanj poda jasen signal, tukaj zdaj politika, naprej pa tudi naše pravosodje. Najlepša hvala.
Hvala lepa. In kot zadnji dobi besedo mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Si bom tudi jaz dovolil biti na začetku malo čustven. Ministrica je tudi dejala, da kot ženska in kot mati pozdravlja izboljšanje na tem področju. Kot oče osnovnošolke včasih tudi jaz rečem tako, ko pomislim, ko bo hči začela hoditi ven, se srečevati z mladostniki, seveda še v tej predadolescenčni dobi, ko bo še najstnica, postanem malo zaskrbljen, glede na to, da vemo, kaj vse se dogaja. Me boste razumeli, zakaj ta vložek. Kar se pa tiče same materije predlagatelja, na oni strani levice se je neka umetna dilema ustvarila. Kakšen je smisel kazenske sankcije, ki pride pozno oziroma prepozno. Pojavljajo se različna vprašanja, kakšen je smisel, da se kaznujejo, recimo v Nemčiji, ostareli nacisti. Ja, odgovor je zelo enostaven – da je pravici zadoščeno. Pravici mora biti zadoščeno. In kot je prej rekel kolega Vrtovec, ta roka pravice bo vedno daljša od teh storilcev teh zavrženih kaznivih dejanj, naj gre za narod v primeru nacističnih zlikavcev ali pa gre za posameznika, posameznico, ki je bil oziroma bila spolno zlorabljen ali zlorabljena. Verjamem, da bo ta predlog v prvi obravnavi potrjen, da se res lahko odpre neka širša strokovna razprava, tudi s področja kazenskih strokovnjakov, naj se skliče, kot je bilo rečeno, javna predstavitev mnenj. Mene osebno moti, da že zdaj, v tem Kazenskem zakoniku se po dekadah, če ste opazili, desetletno zastaranje, dvajsetletno zastaranje, tridesetletno zastaranje, ki so v kontekstu blažjih, v navednicah, težjih in še težjih. Vsako takšno dejanje, prej je kolegica Hot naštevala, posilstvo, spolno nasilje, spolna zloraba, vse to je do konca zavržno. In po teh dekadah in zastaranju, že to je po mojem mnenju napačno. Tukaj bi veljalo, ko bo razprava dala neko širšo sliko, da se vsaj tu na začetku poenoti; in to na zgornjo mejo. Trideset let, po tridesetih letih. Ti nesrečniki, otroci, ki so bili zlorabljeni, bodo vsaj do oseminštiridesetega leta imeli možnost s kazenskim pregonom zasledovati tega storilca. Mag. Tonin je prej tudi že citiral določene strokovnjake, tudi jaz sem našel enega, gospoda Dragana Petrovca. Vsi ga poznamo, veliki strokovnjak Inštituta za kriminologijo, nedavno je za en politični tednik dejal. Vprašanje zastaralnih rokov pri kaznivih dejanjih zoper spolno nedotakljivost je po njegovem mnenju legitimno prav zato, ker se žrtve s tem, da so bile spolno zlorabljene, še posebej če se je to zgodilo v otroštvu, praviloma spoprimejo šele desetletje kasneje. In zato ta predlog naslavlja pravo vprašanje. In še enkrat tudi na kolege, ki so imeli mogoče kakšne dileme. Mislim, da ob obširnih razlagah teh, ki smo za to, da se podpre, tudi na njih nekako trkam, niti ne na vest, ampak dejansko na njihov zdrav razum, da Slovenija je dovolj zrela družba, da bo tovrstne spolne zlorabe obsodila tudi na politični ravni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade, ministrica in predstavnik predlagatelja. Najprej dobi besedo gospa ministrica. Izvolite.
Saj bi rekla po gentlemansko, hvala za prednost, ampak po Poslovniku jo imam. Malce šale. Mogoče bi kot nek zaključek povedala še to, da me veseli, da ima politika ne glede na svetovni nadzor ničelno toleranco do kaznivih dejanj zoper splošno nedotakljivost. Ko pa govorimo o sklopu kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, katerih se dotika ta predlog in zakaj ga je treba ga še dodelati, pa je zagotovo to, da govorimo tukaj o osmih različnih kaznivih dejanjih. In znotraj tega imajo še potem ta kazniva dejanja različne življenjske dogodke, kakorkoli že. Govorimo posilstvu, govorimo o spolnem nasilju, govorimo o spolni zlorabi mladoletne osebe, o spolnem napadu na osebo, mlajšo od petnajst let, o pridobivanju oseb, mlajših od petnajst let, za spolne namene, o kršitvi spolne nedotakljivosti z zlorabo položaja, o zlorabi prostitucije, o prikazovanju, izdelavi, posesti in posredovanju pornografskega gradiva. Ni pa recimo tukaj notri krvoskrunstva, ker ni v sklopu kaznivega dejanja zoper spolno nedotakljivost; je pa zajeto v drugih kaznivih dejanjih, ki sem jih že naštela. In v sklopu tega še vedno – da, zagotovo daljše kazni nekaj dosežejo, daljši zastaralni roki nekaj dosežejo. Nezastaranje lahko nekaj doseže; ampak prvo, kar mora biti vodilo, mora država imeti sistem, ki bo žrtev prepričal, da čim prej prijavi storilca, da čim prej poišče zdravniško, psihološko pomoč, da zaščiti svoje interese, kajti čez 30 let, čez 40 let, ne delajmo si utvar, bo dokazovanje na sodišču skoraj nemogoče. Ni prav, da žrtvam zdaj rečemo, da je kadarkoli. Ne, čim prej se morajo odločiti. Čim prej, ker čez 40 let lahko storilci ne bodo več živi ali se ne bodo priče spomnile. Ponavadi že tako v teh dogodkih ni priče in je beseda enega proti besedi drugega. Zato je treba tovrstna dejanja prijaviti čim prej. Mi moramo vse narediti, da bo sistem tak, da bo to omogočeno žrtvam čim prej. Seveda, daljše kazni, daljši zastaralni roki, zastaranje ima tudi druge učinke, to sem želela povedati. Mogoče pa v vsem tem času nisem omenila še enega medresorskega projekta, ki ga imamo, to je Barnahus - Hiša za otroke, kjer želimo na enem mestu v multidisciplinarni in medinstitucionalni, otroku prijazni obravnavi v tako imenovani Hiši za otroke omogočiti obravnavo otroka ter tudi pomoč vseh služb na enem mestu, da ne bi bil tak otrok potem izpostavljen ponovni viktimizaciji oziroma pričanju pred različnimi organi, od zdravnika, policije, tožilstva, sodstva in vse naprej. Imamo še problem s pravno podlago, kako umestiti to hišo za otroke v našo zakonodajo in kako potem uvrstiti ta program tudi znotraj samega zdravstvenega sistema. Upam, da bomo dobili kvote za ustrezno zaposlitev strokovnjakov, ki se bodo s tem ukvarjali. Še najmanjši problem bodo finančna sredstva, za katere mislim, da jih bomo dobili preko spodbud s strani Evropske unije oziroma norveškega mehanizma, ampak o tem vas bomo tako ali tako tudi sproti seznanjali. Hvala za današnjo razpravo. Upam, da bomo imeli vsi skupaj podporo tudi v prihodnje, ko bomo prihajali s predlogi sprememb. Hvala.
Hvala, gospa ministrica. Mag. Matej Tonin, izvolite, beseda je vaša.
Uvodoma najprej iskrena hvala vsem za kultivirano pa tudi vsebinsko dobro razpravo. Zavedamo se, da so spolne zlorabe pravno zelo zahtevna materija in da imamo različna kazniva dejanja. Če bomo naredili korak naprej v teh spremembah, ki jih ministrica napoveduje, da bodo jasnejše definicije, bo to ena zelo pomembna stvar. Jasnejše definicije so potem tudi ključne in zelo pomembne pri nadaljnjem pregonu. K temu sodijo tudi različne kazni. Ampak ključno sporočilo popravkov zakona, ki jih je predlagala Nova Slovenija, pa je, da pregon nikoli ne zastara. Sporočilo vsem tem kriminalcem je, da jih bo roka pravice vendarle enkrat dosegla. Seveda pa tudi tukaj ni nobenega avtomatizma. Tudi tisti, ki ste danes govorili o morda kakšnih lažnih občutkih, tukaj ni avtomatizma. Tudi ko se žrtev odloči za to zelo pomembno dejanje, je treba iti na sodišče in na sodišču dokazati, da se je to zgodilo. Vsekakor razplet ni vedno samoumeven, čeprav se morda na prvi pogled zdi. Zdi pa se mi nujno, da pa politika sploh odpravi oviro, ki jo ima lahko nekdo na tej poti. Torej da odpravimo te zastaralne roke, ki nekomu, ki je zbral pogum, ki se je odločil, da bo s to preteklostjo razčistil, počistil, vsaj po pravni poti omogočimo, da vsaj ima možnost, da je pravici zadoščeno. Ker sedaj so številni primeri pokazali, da te možnosti pač ni, ker stvar relativno zastara, v nekaterih primerih že v desetih letih. Glede na današnjo razpravo verjamem, da bo zakon v prvi obravnavi sprejet, da tukaj mi vsekakor sprejmemo roko ministrice in ministrstva, da tudi v skladu s tistim, kar bo povedala Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, naš predlog še dopolnimo. In kot sem rekel, to bo začetek resnične ničelne tolerance do spolnih zlorab, ker potem se ne bo mogel nihče sprenevedati in delati vse, da neka stvar zastara, ker enostavno tega ne bo mogel več doseči. Za tem prvim korakom bodo pa morali slediti še drugi, o katerih smo danes tudi govorili; in verjamem, da bodo realizirani. Kot sem rekel, še enkrat vsem hvala za kvalitetno razpravo.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želite na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati. Ker vidim, da je interes, bom odprla prijavo za razpravo. Prijavljene imamo tri razpravljavce. Prva dobi besedo gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Ko samo kot mama dveh otrok in kot ženska pomislim o spolnih zlorabah otrok oziroma spolnih zlorabah nasploh; že težko razmišljam o tem, kaj šele da bi to [[…]]To je res nekaj sprevrženega. Pri dejanjih zoper spolno nedotakljivost gre za izrazito velik poseg v človeško dostojanstvo. Praviloma ima hude posledice na žrtve, ki jih zaznamuje za vse življenje. Samo če razmišljam o tem, če se spominjam sodnih procesov, ki so potekali, kako grozno mora to biti. Strinjam se z ministrico, ki je povedala, da moramo vsi mi stremeti k temu, da se žrtve čim prej odločajo o prijavi. Čeprav če sama pomislim, če poskusim stopiti v njihove čevlje, bi se zelo težko odločila za prijavo, bi moralo biti že zelo hudo. Saj če bi bil zlorabljen otrok in če se postavim v čas, da jaz prijavim šele takrat, ko imam 18 let oziroma kasneje, in če pomislim, da bi bila stara 45 let, ko bi prijavljala zlorabo, ki bi se naj mi hipotetično zgodila pri desetih letih, bi takrat odprla še enkrat to rano. Čeprav se strinjam, ja, ničelna toleranca, kot je rekel gospod Tonin. Povečanje občutljivosti sodbe družbe na tovrstna dejanja je povsem razumljiva. In prav je, da stremimo k ničelni toleranci. Posebno zavržna, gnusna in nizkotna dejanja so spolne zlorabe otrok, saj predstavljajo hudo kršitev otrokovih pravic. Pogosto povzročijo dolgotrajne, nepopravljive posledice v njihovem življenju, do konca življenja. Ampak na srečo se v Sloveniji tega dobro zavedamo. Zato je zakonodajalec v tretjem odstavku 90. člena Kazenskega zakonika sprejel določbo, po kateri zastaralni rok za kazniva dejanja, povezana s spolno nedotakljivostjo, in za kazniva dejanja zoper zakonsko zvezo, družino in mladino, storjena proti mladoletni osebi, prične teči šele po polnoletnosti žrtve. To je pomembna določba, saj večina zlorabljenih otrok to izkušnjo potlači globoko v podzavest in se je zave šele v kasnejših, zrelejših letih. Pa da se ne pogovarjamo samo o zastaranju. Verjetno bi se morali v tem kontekstu pogovarjati tudi o višini kazni in drugih kazenskih sankcijah. Zato menim, da je treba to problematiko celovito in strokovno obravnavati. Pri vsem tem pogrešam mnenje in argumente penologov, psihologov in sociologov o tem, kako pravično sankcionirati storilce in kar najbolje pomagati žrtvam teh dejanj. Seveda pa moramo upoštevati tudi pravne strokovnjake s področja kazenskega prava in vse ostale, ki delujejo na tem področju. Zavedati se moramo, da kazen, izrečena oziroma izvršena za kaznivo dejanje po preteku dolgega časovnega obdobja, nima več preventivnega učinka. Dejstvo je tudi, da se s pretekom časa otežujejo možnosti dokazovanja. Nekatera dejstva se zelo težko dokazujejo, nekatera pa morda sploh ni več možno dokazati. S tem pa se lahko povečuje možnost sodnih zmot. Torej obstaja velika možnost tako imenovane indične sodbe, ki pa posledično zmanjšuje pravno varnost. Zato pričakujem, da se bo ta problematika obravnavala celovito in strokovno. Kazenskopravna zakonodaja globoko posega v človekove pravice in svoboščine žrtev ter domnevnih storilcev. Zato moramo biti pazljivi pri hitrih, poenostavljenih in strokovno nepreverljivih odločitvah. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Nik Prebil. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala lepa še enkrat. Saj bom zelo kratek. Želim samo dokončati tisto, kar mi prej ni uspelo, ker mi je zmanjkalo časa. Ko prebiram te novice o teh zapornih kaznih, ki so se tudi znižale, da se je uporabilo milejše kaznivo dejanje glede na tistega, ki je bilo storjeno. Jaz tukaj ne vem, ali naj se zjokam od neke sramote ali pa naj me od šoka pobere, ker ti ljudje, ki to storijo, to so resnično neki družbeni izrodki, po mojem osebnem mnenju ne vem, če bi jih še kdaj spustil na ulico. Vem, da predlog, ki je podan, ne spreminja zgolj zastaranja, ampak kot je rekla kolegica Udovč, bi bilo verjetno vredno razmisliti tudi o višini kazni za storilce. Ker resnično do teh dejanj, še posebej pa če kdo to stori otroku, sem tako, kot so rekli kolegi, resnično brez kakršnekoli tolerance. In ker gre za resnično občutljivo tematiko, pričakujem res temeljite analize in podatke o tej celoviti spremembi področja. Ne želim pa si, da bi povzročili to, da bi zaradi hitrih sprememb in nekih nepreudarnih odločitev postopki padli na sodišču zaradi nekih procesnih zadev, ker tega si pa resnično žrtve in nihče, ki je v to vključen, ne zasluži. Res bi želel, da se zadevo torej dodela in zapolni morebitne pravne vrzeli. Kot je bilo rečeno, jaz res želim, da se predlagatelj in ministrstvo tukaj uskladita ter mi vsi skupaj, ker moramo kot družba napredovati in takšne zadeve strogo obsoditi. Državni zbor kot institut demokracije mora dati jasno sporočilo, da je to nedopustno. Predvsem pa bi rad povedal še eno zadevo, da postopki, sploh v teh zadevah, morajo biti resnično hitri in učinkoviti. Jaz bom zadevo v prvi obravnavi seveda podprl. Gospa ministrica, resnično vas spoštujem in verjamem, da bo zadeva ustrezno urejena, da bodo s strani ministrstva in strani stroke podani ustrezni predlogi, kaj in kako. Podpredsednica, hvala za danes.
Hvala lepa. Še kot zadnji ima besedo mag. Matej Tonin. Izvolite.
Strnil bi današnjo razpravo v pet ključnih točk. Prvič, da se treba o teh stvareh veliko pogovarjati, da ustvarjamo neko pozitivno klimo, ki je naklonjena žrtvam, in jih spodbujamo, da se za pregon storilcev odločajo. Drugič, da moramo jasno sporočiti, da je vsakršno spolno nasilje nesprejemljivo. Tretjič, da bi bilo dobro, da te stvari ne zastarajo. Če nekdo zbere pogum, da ima možnost, da pravico na sodišču tudi doseže. Četrtič, da bo jasnejša definicija vseh teh spolnih zločinov prispevala k temu, da bo tudi pregon učinkovitejši. Petič, treba se bo tudi resno pogovarjati o višini kazni, ker kazen lahko tudi pomembno odvrača posameznike od kakšnih stvari. Hvala lepa za danes. Kot je že naš vodja poslanske skupine predlagal, mi ne bomo s temi stvarmi hiteli. Pred drugo obravnavo bomo predlagali tudi javno predstavitev mnenj, da se poleg politike lahko vključi tudi stroka, da tudi pravna stroka pove, kako naj se teh stvari lotevajo. Mislim, da je bilo danes sporočilo zakonodajalcev jasno – ničelna toleranca do tega. Kako pa to pravno dodelati in urediti, pa lahko tudi pravni strokovnjaki povedo in dodajo svoj prispevek k urejanju tega področja. Na koncu s tem našim delom in z ministričinim delom lahko naredimo en dober paket. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 11. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Srečno!