Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 31. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci: gospa Andreja Potočnik, gospa Urška Ban od 15. ure dalje, dr. Franc Trček, gospod Roberto Battelli, gospod Ivan Škodnik in gospod Marijan Pojbič. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in ministre ter generalno sekretarko Vlade k 1. točki dnevnega reda, Državni svet k 15. točki dnevnega reda, mag. Duško Godino, direktorico Agencije za energijo, k 17. točki dnevnega reda, dr. Marka Novaka, predsednika Sodnega sveta, k 18.d točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Dovolite mi, da vas pred začetkom seje obvestim, da Državni zbor danes od 11. do 14. ure v preddverju velike dvorane gosti projekt Skupaj smo večji. Gre za projekt, v katerem otroci in mladostniki iz vse Slovenije ustvarjajo največjo sestavljeno risbo na svetu, in to s ciljem, da bi se vpisali v Guinnessovo knjigo rekordov. Kar pa je pri projektu še posebej dragoceno, je njegovo sporočilo, da je skupaj mogoče doseči več kot vsak zase oziroma da je skupaj mogoče uresničiti tudi velike in zahtevne cilje. Vabim vas torej, da se tudi vi, spoštovane poslanke in poslanci z odtisom dlani pridružite številnim, ki so na ta način postali člani povezovalnega projekta Skupaj smo večji. Prehajamo na določitev dnevnega reda 31. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 9. junija 2017, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda oziroma predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti ni bil nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 31. seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 39 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena ter 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslanke in poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. V zvezi s to točko so se danes opravičili gospod Karl Erjavec, minister za zunanje zadeve, gospa Irena Majcen, ministrica za okolje in prostor, mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, mag. Vesna Györkös Žnidar, ministrica za notranje zadeve in gospa Andreja Katič, ministrica za obrambo med 13.30 in 15.30. Na e-klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašaja bo odgovarjal predsednik Vlade dr. Miro Cerar. Dr. Matej T. Vatovec, imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Hvala, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem! Gospod predsednik Vlade! Moje vprašanje, kot sem tudi napovedal, se nanaša na problematiko pristaniških delavcev v koprskem pristanišču, ki delajo preko tako imenovanih izvajalcev pristaniških storitev. Ti delavci IPS, kot se jim reče, niso samo metoda za skrajno izkoriščanje delavcev, ampak tudi za izčrpavanje podjetja kot takšnega, torej Luke Koper in tudi za utajevanje davkov in socialnih prispevkov. Zato delovanje IPS ne škoduje samo podjetju, ampak po drugi strani tudi državi. Zakaj to trdim? Skoraj polovica teh delavcev v koprskem pristanišču ni zaposlena v Luki Koper, ampak dela preko teh IPS in ti delavci imajo bistveno nižje plače kot tisti, ki so zaposleni v Luki Koper in opravljajo primerljiva dela. To je prvi problem. Drugi problem je ta, da Luka Koper tem delavcem IPS letno izplača okoli 25 milijonov evrov, od tega pa gre samo polovica za stroške plač oziroma za stroške zaposlitev, vse ostalo pa so nekakšne neupravičene marže teh IPS. Tretji problem pa je ta, da se te marže prelevijo nadaljnjim podizvajalcem, s čimer se IPS izogibajo plačilu DDV. Ob tem velja tudi omeniti, da delavci, ki delajo za te izvajalce, opravijo tudi ogromno nadur, ki pa niso izplačane kot nadure, ampak kot neobdavčeni dodatki. Posledično imamo zaradi takšnega delovanja državno izgubo ne samo DDV, ampak tudi dohodnine, socialnih prispevkov, in to dogajanje poznamo že 20 let. Šele oktobra lani je bila izdana odločba delovne inšpekcije, januarja letos tudi poročilo FURS, ki uradno oba tudi potrjujeta takšno stanje. Še več. FURS tudi daje na nek način odgovor, kako se lahko takšna situacija odpravi, in to je tako, da se spremeni poslovni model Luke Koper. V levici se že ves čas zavzemamo za to, da bi se zaposlilo vse delavcev Luki Koper. Prav tako je tudi Komisija za nadzor javnih financ Državnega zbora že predlagala Vladi, da takšne sporne prakse prepove v sami strategiji upravljanja z državnimi naložbami. Skrajni čas je, da država takšne izkoriščevalske prakse prepove in da ukrepa. Zato vas sprašujem, ker ste edini, ki lahko to naredite in tudi odgovorni za to: Ali se sploh zavzemate za to, da se zaposlijo delavci, ki delajo za IPS, v podjetju Luka Koper? Kdaj boste predlagali ustrezne spremembe strategije? Kdaj bo Vlada ukrepala proti takšnim izkoriščevalskim praksam v državnih podjetjih, seveda pa tudi v zasebnih?
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miroslav Cerar, imate besedo za odgovor.
Spoštovani poslanec dr. Matej T. Vatovec, tudi Vlada se zavzema za odpravo takšnih izkoriščevalskih praks. Res gre za negativne, tudi nezakonite prakse. Kot veste je bilo tudi že poročano nedavno Državnemu zboru, da smo že izvedli kar prve ukrepe na tem področju. Naj samo spomnim, da je FURS pri zavezancih, ki izvajajo storitve na območju Luke Koper, izvedla več nadzornih aktivnosti. Se pravi, šlo je za tri izvedene nadzore dela in za zaposlovanje na črno, o katerih je bil opravljen nadzor preko 100 zavezancev, ki so izvajali pristaniške storitve in ugotovljene so bile različne kršitve in uvedeni prekrškovni postopki. Na podlagi tega so bile izrečene globe, v štirih primerih opomini, v petih inšpekcijskih nadzorih so bile odmerjene davčne obveznosti ali pa odvzete identifikacijske številke za DDV, s čimer je bila preprečena nadaljnja zloraba. Pri tem je bila odmerjenih tudi preko 1,3 milijone evrov obveznosti z naslova DDV, nadalje davkov od dohodka pravnih oseb in davkov od drugih dohodkov. Torej to so bile aktivnosti FURS. Poleg tega je Inšpektorat za delo izvedel inšpekcijski nadzor, v okviru katerega so bili izrečeni ukrepi tako naročniku Luki Koper kot tudi izvajalcu pristaniških storitev, postopek pa še ni zaključen in se nadaljuje na Upravnem sodišču. Ugotovitve FURS, ki jih sprejema tudi Vlada, so, da izvajalci pristaniških storitev prav vseh storitev za Luko Koper kadrovsko ne morejo izvajati sami in zato sklepajo pogodbe tudi z drugimi podizvajalci. Ampak ti podizvajalci kot nek drugi člen v verigi imajo delno zaposlene lastne delavce, delno pa poslujejo v verigi z naslednjimi podizvajalci oziroma zaposlujejo na črno. Že drugi člen v verigi praviloma nima več odgovornih oseb, ki bi bili rezidenti Republike Slovenije. Podizvajalci se nato pojavljajo še globlje v verigi, torej tretji in nadaljnji nivoji, in tu gre še za nadaljnje take slabe prakse, ki se tu dogajajo. Tako da se strinjam z vami in tudi že ukrepamo. Zato so tu inšpekcije, finančna in inšpekcija za delo, že izvedle prve pomembne ukrepe. Res je, da je nastalo problematiko mogoče reševati na različne načine ali celo kombinirano s temi načini. Predvsem s spremembo poslovnega modela poslovanja Luke Koper, in sicer tako, da Luka Koper v bistveno večji meri sama zaposli pristaniške delavce, ki jih potrebuje. Tu razmišljamo popolnoma v isti smeri. Potem je druga možnost, da potrebne pristaniške delavce zaposlijo izvajalci pristaniških storitev, ki imajo z Luko Koper sklenjene pogodbe, in to z določbami glede plačevanja davčnih obveznosti, ali pa da izvajalci pristaniških storitev zagotovijo izpolnjevanje pogojev po Zakonu o urejanju trga dela. Zagotovo je zelo pomembno to, da smo že obvestili Slovenski državni holding, ki je tisto pristojno telo za te zadeve, da opozori na te ugotovitve, ki sem jih predstavil, tudi Luko Koper, kajti tu vidimo, da je praksa, delo, poslovni model, neoptimalna in da se na ta način tudi v sami Luki Koper sprejmejo ukrepi, ki bodo preprečili takšne negativne prakse, da se torej zagotovi spoštovanje normativnega okolja, transparentno izvajanje osnovne dejavnosti na način, da veriženje podjetij ne bo več mogoče. Gre torej, kot ste pravilno ugotovili, za problem kršitve ali zlorabe zakonodaje. Zato, kot sem rekel, inšpekcije že ukrepajo. Pričakujemo, da bo tudi SDH opravil svoje delo. Še naprej bomo tako v Luki Koper kot tudi v drugih primerih državnih podjetij na podobne načine ukrepali. Za to so pristojne inšpekcije. Tu zdaj ne morem predstavljati vseh ukrepov v vseh državnih podjetjih, ampak princip je jasen – kjer se pojavijo nepravilnosti, moramo odločno ukrepati, kršitelja kaznovati in vzpostaviti poslovne prakse. Če bomo dobili prepričljive strokovne razlage, da je treba, kot sem dejal, spremeniti poslovni model, bomo to podprli. Je pa dejstvo, da je ta hip tudi pomembno, kaj bo storil Slovenski državni holding. Če zaključim. Stanje že dlje časa, ne samo budno spremljamo, ampak tudi ukrepamo. O tem smo poročali Državnemu zboru. Kot ugotavljate tudi vi, tudi nam v Vladi je absolutno pomembno, da se preprečijo te negativne prakse, ta zloraba delavcev, ta izkoriščevalski odnos in da se pravzaprav z nekimi spremembami, ki sem jih omenil, vzpostavi zakonito in primerno stanje.
Dr. Matej T. Vatovec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Ja, seveda nisem čisto zadovoljen. To, kar ste, predsednik, povedali, je na nek način tisto, kar pravite ves čas, da se zavzemate, torej da stojite za delavskimi pravicami in tako naprej. Ostalo je bil povzetek, kaj so bile ugotovitve FURS in delovne inšpekcije kot različnih alternativ. Moje vprašanje je bilo zelo jasno. Kaj bo Vlada naredila? Ker ste vi tisti, ki ste za to odgovorni. Jaz mislim, da na tej točki niso dovolj oznake na vašem Twitterju, da boste sodelovali pa šli naprej, ampak pokazali tudi neke konkretne rezultate. Mi stojimo trdno na stališču, da edino zaposlitev v Luki Kope jer tista, ki je prava rešite. Tukaj ne morete prelagati odgovornosti na SDH. Ne nazadnje sta tako strategija upravljanja kot tudi letni načrt upravljanja, ki ju potrjuje Vlada, temeljna dokumenta za to, kako bo SDH deloval. Moje vprašanje, še enkrat, je zelo direktno: Ali boste tudi s spremembo letnega načrta upravljanja ali pa strategijo upravljanja vplivali na to, da bo SDH preoblikoval vsaj v državnih podjetjih takšne poslovne modele? Ne nazadnje lahko spomnimo tudi na šlamastiko, ki se dogaja na ministrstvih, ker so zaposleni outsourcani čistilni servisi, ki ne izplačujejo prispevkov. Gre za širše vprašanje, širši problem, ki ni vezan samo na Luko Koper. To je eno. Drogo pa: Kdaj se bo to zgodilo? Rad bi jasen odgovor, kakšen je vaš načrt, ne kakšni so različni možni scenariji, kaj bo naredil SDH. Odgovornost je vaša. Zdaj je čas, da vi pokažete, kaj boste naredili v tem mandatu, ni ga več veliko, za delavce, ker do sedaj ste pokazali bolj malo. To je odlična priložnost za to, da enkrat ta svoja gesla spravite tudi v konkretno dejanje.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Torej, kaj bomo naredili. Najprej naj ponovim, da že delamo. Govorim o finančni upravi in njenih ukrepih, če govorim o inšpekciji za delo in njenih ukrepih, nisem pa še omenil tudi kriminalistov, ki raziskujejo posamezne primere in lahko pričakujemo ovadbe, potem so to ukrepi Vlade. Ukrepi v smislu nadzora in v smislu sankcioniranja kršitev. To je en del. Tukaj mislim, da zelo jasno ukrepamo tudi v drugih primerih, kjer so se pojavili sumi ali pa domneve, da je kaj narobe. Gremo, raziščemo in sankcioniramo. Imate pa prav, potem je treba iti tudi v spremembo nekih strategij, poslovnih modelov itn., če na podlagi obstoječe zakonodaje ali strategije ni mogoče doseči boljših praks. Ampak ponavljam, tukaj je zdaj treba ugotoviti – in zato pričakujemo tudi mnenje SDH, ali obstoječa strategija ne omogoča vplivati na to, da se te prakse odpravijo. Kajti če nekdo krši zakon, ne bo nič pomagalo, če spremenimo zakon. Treba je enostavno zagotoviti, da se zakon spoštuje. Zato moramo zdaj najprej pridobiti strokovno mnenje, zelo jasno, ali je treba strategijo spremeniti. Če je s spremembo strategije edina možnost doseči neke pozitivne učinke, potem bo Vlada to takoj, ko dobi to poročilo, nemudoma storila, torej takoj, ko bo možna. Če pa se ugotovi, da je to mogoče z ukrepi na podlagi sedanje strategije ukrepati boljše, bolj učinkovito, potem pa pričakujemo, da bo to na podlagi odločitev SDH storjeno v sami Luki Koper in kje drugje. Absolutno Vlada ne beži od odgovornosti. Trudimo se za zaposlovanje, za boljše pogoje dela delavcev, proti takim zlorabam in tukaj mislim, da smo to že večkrat dokazali in bomo tudi v prihodnje. Hvala lepa.
Dr. Matej T. Vatovec, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora.
Ja, seveda, vztrajam pri tem, da je to pereče vprašanje, ki ga je treba razrešiti in tudi o njem opraviti mogoče neko širšo razpravo. Čisto ob zaključku predsednika Vlade, inšpekcija ima nekaj težav, tako da ne moremo prelagati odgovornost nanjo. Ravno zaradi tega smo tudi v Združeni levici predlagali spremembo Zakona o inšpekciji dela, ki bi podelil določene pristojnosti delovni inšpekciji, ki bi tudi potem lažje reševala takšnem težave. Ampak vemo, da sedaj imajo bolj kot ne zavezane roke. Vlada je našo novelo tudi zavrnila oziroma ocenila kot neprimerno in potem je seveda sledil padec na odboru. Ampak to je druga stvar. Stvar je taka, da je kljub temu inšpekcija ugotovila, da gre pri takšnih praksah za številne kršitve, za izkoriščanje delavcev, za izčrpavanje državnega podjetja, v tem primeru Luke Koper, ampak tudi drugih in za izmikanje plačevanju davkov in prispevkov. Sedaj politični razred praktično že 20 let dopušča ta model. Nič se ni naredilo v tem času. Občasno se tudi uporablja, tak občutek imam tudi sedaj, te IPS kot nek izgovor za to, da se ustvarijo določene kadrovske menjave v samem podjetju in se potem zelo hitro pozabi na delavce. V Združeni levici na to ne bomo pristajali. Dejansko to stanje pomeni, da priznavate tudi s tem, ko se niste jasno zavzeli za zaposlitev, na to, da imamo drugorazredne zaposlene in prvorazredne zaposlene, da imamo na nek način običajne in drugorazredne delavce. Zato sem vas spraševal, ali razmišljate o tem ukrepu, ki ga predlagamo, torej da se ti delavci v IPS prezaposlijo v samo podjetje, v Luko Koper, da se na splošno v državnih podjetjih prepove outsourcing, ki je ena od takšnih oblik izkoriščanja predvsem delavcev in da tudi javna uprava zaposli že prej omenjene čistilke, pa tudi varnostnike in vse ostale delavce, ki opravljajo podporne dejavnosti. Sodeč po tem odgovoru me skrbi, da se ne bo nič bistvenega zgodilo, tako kot se ni zgodilo v Janševi, Pahorjevi ali pa tudi Bratuškovi vladi. Zato mislim, da moramo o tem opraviti neko širšo razpravo in tudi maksimalno pritisniti na to, da se takšne nekorektne in izkoriščevalske prakse tudi dokončno ukinejo.
Dr. Matej T. Vatovec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 20. junija 2017, v okviru glasovanj. Gospa Ljudmila Novak imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade! 8. junija je Vlada Republike Slovenije sklenila, da ustavi prodajo Nove Ljubljanske banke. Odločitev Vlade je v očitne nasprotju z zavezo iz leta 2013, ko se je Slovenija zavezala prodati skoraj tričetrtinski delež Nove Ljubljanske banke. Prodaja NLB pa ni nujna le zaradi sklepa, temveč predvsem zaradi negativnih učinkov državnega bančništva na slovenski proračun in bančni sistem. Lep primer za to je večmilijardna dokapitalizacija NLB v zadnjih letih ter tudi nedavno odkritje primera s sumom pranja denarja v višini okoli milijarde dolarjev. Vse to se, po našem trdnem prepričanju, ne bi dogajalo, če bi bila NLB v zasebni lasti. Spoštovani predsednik Vlade, zanima me: Koliko je država skupno že vložila v sanacijo NLB? Koliko so državo stali postopki in eksperti, ki so pripravljali zadnjo prodajo? Na kakšen način boste prevzeli odgovornost za negativne posledice odločitve za opustitev prodaje NLB? Kakšna pa bi po vašem mnenju morala biti cena, da bi to banko res prodali?
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala, spoštovana poslanka Ljudmila Novak, za vaše vprašanje. Kot veste, Vlada ves čas sledi cilju, da se s privatizacijo bank doseže kupnina, ki bo v največji možni predstavljala povračilo davkoplačevalskih sredstev, ki so bila uporabljena kot državna pomoč tem bankam v letih 2013 in 2014. To v tem primeru na nek način ni bilo doseženo, zato je Vlada, kot veste, 8. junija 2017 kot skupščina SDH odločila, da ne soglaša z minimalno ponudbeno ceno za delnico NLB in z razponom ponudbene cene za delnico NLB. Ugotovili smo namreč, da problematika prenesenih deviznih vlog na Hrvaškem predstavlja zunanjo objektivno okoliščino, ki ob drugih tveganjih, ki se pojavljajo v prodajnem postopku, enostavno preprečuje izpeljavo prodajnega postopka. Zato smo naložili ministrici za finance, da s tem seznani Evropsko komisijo in v sodelovanju z drugimi resorji in pristojnimi službami Evropske komisije preuči možne variante alternativnih ukrepov. Posvetovanja s pristojnimi strokovnimi službami Evropske komisije zdaj že potekajo. Jaz se zavedam pomena spoštovanja zavez, ki so bile dane 2013 Evropski komisiji. Ampak ne moremo pa, zato da bi enostavno zgolj prodali banko, pristati na to, da bi ponovno oškodovali naše davkoplačevalce. Tega enostavno ne morem dovoliti. Ta problematika deviznih vlog na Hrvaškem je takšen riziko, da bi do tega tveganja, pa tudi morda zaradi nekaterih lahko enostavno prišlo. Jaz ne bom dovolil, da bi naši davkoplačevalci ponovno nosili breme slabe prodaje, da tako rečem, Nove Ljubljanske banke, da bi spet bili naši ljudje oškodovani, ker smo še eno napako naredili zdaj. Tako da verjamem, da bomo v nadaljevanju z intenzivnimi pogajanji našli rešitev, ki bo omogočila, da se ohrani Nova Ljubljanska banka kot močna regionalna banka v jugovzhodni Evropi. V zvezi z višino do sedaj izvedenih dokapitalizacij naj povem, da je država NLB v obliki državne pomoči dokapitalizirala v višini 250 milijonov evrov v letu 2011, 383 milijonov v letu 2012 ter milijardo 551 milijonov v letu 2013. Naj tudi povem, da glede stroškov v dosedanjem postopku še ni mogoče reči dokončne ocene, kajti ta dokončna ocena bo možna šele po preteku nekega časa, ampak po informaciji SDH so dejanski stroški, ki so nastali SDH v zvezi s postopkom prodaje, do sedaj ocenjeni na cca en milijon evrov brez DDV, v primeru uspešno izvedenega postopka prodaje pa bi ti stroški znašali okoli 6 milijonov evrov brez DDV. Naj tudi povem, da ne vidim negativnih posledic naše odločitve o tem, da ne prodamo Nove Ljubljanske banke po tej ceni. Negativno bi bilo, če bi to storili, kot sem prej pojasnil, če bi to banko prodali tako pod ceno in s tem povzročili še neke dodatne rizike za naše davkoplačevalce. Zato mislim, da je bila odločitev Vlade pravilna, seveda pa smo sedaj v intenzivnih pogovorih z Evropsko komisijo, da dosežemo takšne alternativne odločitve, ki bodo zato, da banka živi naprej, da je uspešna, da je tudi regionalni dejavnik, prave. Da bodo prave take podporne rešitve in da ne bodo oslabile delovanja te banke. To je nekaj, na čemer bomo intenzivno delali. Če zaključim, naj rečem še enkrat, da je bila odločitev Vlade premišljena. Ne želim si in nisem mogel dopustiti, da bi bili naši davkoplačevalci še enkrat oškodovani, zato smo se odločili, da po tej ceni banke ni mogoče prodati ob takih rizikih. Hvala lepa.
Gospa Ljudmila Novak, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Spoštovani gospod predsednik Vlade, naši davkoplačevalci in mi vsi skupaj smo bili že velikokrat oškodovani zaradi državnega lastništva v NLB. Niste želeli dodatno spet oškodovati davkoplačevalcev. Oškodovali ste jih že s tem, da ste se odločili, da ohrani država več kot 25 % državnega deleža in da ste se odločili, da prodajate banko po delih. Zakaj se niste odločili za strateškega kupca, ki bi naprej razvijal to banko? Menim, da ste jo prodajali s figo v žepu. In tudi zakaj se vi, gospod predsednik Vlade, ne pogovarjate z Evropsko komisijo, pač pa le ministrica za finance? Kaj pa imajo naši ljudje od takšne banke, če moramo nenehno pokrivati bančno luknjo in preračunano je vsak državljan za to banko že moral pokriti več kot 2 tisoč evrov. Torej več kot 2 tisoč evrov vsak državljan za tuje kredite. Sanacija nas je stala 2,7 milijarde. Potem prenos slabih terjatev na DUTB v vrednosti 2,3 milijarde. Torej 5 tisoč milijonov davkoplačevalskega denarja smo vtaknili v to banko. Žal jo vi prodajate v časovni stiski, vemo, da se rok izteče 31. decembra. Zaradi tega bo jesenski rok še slabši. Torej vi ste že s takim načinom prodaje oškodovali davkoplačevalce.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miroslav Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Res je, da so bili naši davkoplačevalci, torej vsi mi, velikokrat oškodovani v preteklosti. Ampak to zagotovo ni nekaj, kar bi bil jaz povzročil. To se je dogajalo v prejšnjih časih. To je bil tudi eden od razlogov, zakaj je SMC vstopila v politiko, ker je želela, da se to v prihodnje ne dogaja. Naj vam zelo jasno povem, da se strinjam s tem, da so bila ta oškodovanja velika. Jaz bi rekel katastrofalna za našo državo. Tudi vse te slabe prakse. Ampak od zdaj naprej moramo paziti, da ne naredimo podobnih ali drugih napak, da ne bomo ponovno oškodovali davkoplačevalcev. Ko ste rekli, ali se pogovarjamo z Evropsko komisijo, tudi sam sem se pogovarjal s predsednikom Evropske komisije gospodom Junckerjem na to temo, ki je izrazil veliko razumevanje za naš odnos do te tematike, kajti razume problem prenesenih vlog hrvaških deviznih varčevalcev. Razume, da je to neka posebna okoliščina, ki jo v drugih državah pri podobnih prodajah enostavno ni. Tudi ministrica je v stiku nenehnem stiku s kolegico Vestagerjevo, evropsko komisarko, in strokovne službe prav tako na svoji ravni delujejo. Torej na vseh ravneh se pogovarjamo z Evropsko komisijo, ki izraža razumevanje za to našo zadevo, kajti razume, da smo v posebni situaciji. Zato upam na neko konstruktivno sporazumevanje, na neko konstruktivno pogajanje, v katerem pa moramo doseči to, da bo ta banka lahko živela naprej kot nek regionalni dejavnih. Da bomo imeli na nek način neko sistemsko banko, ki bo v našo skupno korist. To je tisti cilj, ki ga jaz zasledujem. Jaz zdaj ne morem popraviti zadeve za 10 ali 15 let nazaj. Lahko pa naredim vse, kar morem, in to delamo skupaj z vlado vsi, da se ne bodo slabe prakse pojavljale in da bomo to banko na nek način peljali uspešno naprej. Hvala lepa.
Gospa Ljudmila Novak, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora.
Spoštovani predsednik Vlade, poslovnik mi omogoča, da o odgovoru predsednika, s katerim nisem bila zadovoljna, Državnemu zboru predlagam razpravo na naslednji seji. Torej trdite, da ne bi ponovno oškodovali davkoplačevalcev, delate pa iste napake, kot so jih delale pretekle vlade, ki niso prodale banke, ki nenehno prinaša bančno luknjo. Vemo pa tudi, da gospodarstvo ni zadovoljno z načinom podeljevanja kreditov in gredo raje na druge banke. Zakaj imamo banko, ki jo moramo davkoplačevalci zalagati z denarjem, Vlada pa je tudi za to prodajo, za eksperte, za pripravo prodaje vrgla skozi okno 7 milijonov evrov. Trdim, da nikoli ne bomo dobili za banko višje kupnine od sedaj ponujene, saj je bilo ponujenih 562 milijonov evrov ali 0,75-kratnik knjigovodske vrednosti. Predlagam, da Državni zbor o tej tematiki razpravlja na naslednji seji.
Gospa Ljudmila Novak, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 20. junija 2017, v okviru glasovanj. Gospod Franc Laj, imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miroslavu Cerarju.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Vsem skupaj en prav lep pozdrav! Spoštovani predsednik Vlade! Zaradi vse večjih negativnih vplivov na okolje se je država znašla pred zelo zahtevnim izzivom, kako vsem državljanom zagotoviti ustavno pravico do zdravega življenjskega okolja, ki je zapisana v 72. členu Ustave Republike Slovenije. Poleg tega pa je še zapisano, da država skrbi za zdravo življenjsko okolje in določa pogoje ter načine za opravljanje gospodarskih in drugih dejavnosti. Menimo, da država in državne inštitucije vsaj tem ustavnim določilom niso zadovoljile, sicer bi se ne smel zgoditi primer kamniškega Kemisa. Vsekakor pa se sprašujemo, koliko takšnih obratov imamo, ki bi potencialno ogrožali ustavno pravico do zdravega življenjskega okolja večjemu številu državljanov Republike Slovenije. Eden takšnih, potencialno nevarnih obratov je predstavljal Lafarge v Trbovljah. Spomnimo se. Potencialno nevarnih obratov je še mnogo več, vendar predvsem v primeru Lafarga se pristojne službe vrsto let na nek način,niso želele ustrezno izreči. Naslednji takšen zelo akuten primer vsekakor predstavlja lendavska bioplinarna, ki potencialno ogroža več kot 5 tisoč ljudi. Tudi sami se, predsednik Vlade, večkrat pohvalite s Slovenijo kot zeleno turistično destinacijo, ki pomeni velike priložnosti za razvoj turizma. Zanima me: Kaj ste oziroma boste storili, da se zaščitijo ljudje in njihove ustavne pravice, pa tudi gospodarski interesi regij in različnih turističnih destinacij, ki se nahajajo v bližini potencialno ogrožajočih obratov? Ali lahko zagotovite delovanje pravne države, ki ne bo podlegla interesom brutalnega pohlepa kapitala, temveč bo zaščita ljudi, državljane tudi na obrobju države, kjer obratuje ta bioplinarna. Hvala za vaše odgovore.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar imate besedo za odgovor.
Hvala, gospod poslanec Franc Laj. Ocena, da v Sloveniji ni vzpostavljen sistem, ki bi skrbel za zagotavljanje zdravega življenjskega okolja, seveda ne drži. Tako kot tudi ne drži očitek, da bi favorizirali kapital pred varstvom ljudi in okolja. Dejstvo je, da si jih prizadevamo, vlada si prizadeva, da bi v skladu s koalicijsko pogodbo težila k trajnostnemu in družbeno odgovornemu razvoju. In od tega ne bomo odstopali. Je pa res, da v Sloveniji je 210 potencialno nevarnih obratov in ti obrati so znani. Njihov seznam je javno objavljen. Ti obrati kot zavezanci morajo za svoje delovanje pridobiti okoljevarstveno dovoljenje. Vsa takšna izdana okoljevarstvena dovoljenja so prav javno objavljena v določenem registru varstva okolja na spletni strani Ministrstva za okolje in prostor. Za izračun ocene tveganja takšnih obratov Inšpekcija za okolje in naravo uporablja posebno programsko orodje, IRAM Integrated Risk Assessment Method), ki za izračun ocene tveganja vključuje kar 8 meril. Inšpekcija za okolje in naravo opravlja redne in izredne inšpekcijske preglede obratov IED. Pri pregledih se preverjajo določila iz okoljevarstvenih dovoljenj ter skladnost z veljavno zakonodajo. Pri vsakem pregledu se pripravi poročilo in pripravijo se sklepne ugotovitve glede tega, ali je treba še kaj nadalje ukrepati, kadar gre za vprašanje skladnosti obrata s pogoji dovoljenja. V treh mesecih po pregledu se tudi javnosti omogoči dostop do končnega poročila inšpekcijskega pregleda. Pri načrtovanju rednih inšpekcijskih pregledom so upoštevane tudi določbe direktive 2010/75 Evropske unije o industrijskih emisijah, ki so prenesene tudi v naš pravni red in se ne razlikujejo od načrtovanja in izvajanja pregledov drugod po Evropi. Izredni nadzori se pa izvajajo na podlagi prijav in obvestil drugih organov, na primer Arso inšpekcijo obvešča o primerih, če na podlagi analiz letnih poročil ugotovi kakšne pomanjkljivosti. Tako da tukaj aktivnosti potekajo, predpisi so in dejansko se trudimo, da v čim večji meri zagotavljamo, da ne pride do nedovoljenih posegov v okolje. Ko gre pa za obremenjevanje okolja s smradom, so pa v zakonodaji najbolj celovito obravnavane vonjave iz kompostarn in bioplinarn, ki predstavljajo poleg gnojenja največji vir pritožb. Tukaj gre za specifične pogoje, kako se načrtujejo te kompostarne in bioplinarne, gre za določeno oddaljenost od območij stanovanjskih in drugih površin, za določene tehnične ukrepe in tudi te zahteve in ti ukrepi se preverjajo pri izdaji dovoljenj. V slovenski zakonodaji še ni predpisa, ki bi vzpostavljal celovit sistem za obvladovanje obremenjenosti zunanjega zraka z neprimernim vonjem in bi hkrati vseboval tudi metodologije zaznavanja in spremljanja neprijetnih vonjav ter določanja ustreznih mejnih vrednosti. Razlogov je zelo veliko. Ocenjevanje teh neprijetnih vonjav se znatno razlikuje od vrednotenja onesnaževanja zunanjega zraka s kemijskimi snovmi. Kvantitativna ocena vplivov neprijetnih vonjav v okoljskem zraku je zelo kompleksna in praviloma ni enoznačna. Problem je tudi odsotnost enotne zakonodaje na ravni EU. Ampak kljub temu se trudimo, da bi tukaj zadeve uredili, zato je Ministrstvo za okolje in prostor pred kratkim sklenilo pogodbo s konzorcijem, v katerem sodelujejo tudi fakultete, z namenom da se tudi v Sloveniji vzpostavi sistem za obvladovanje obremenjenosti zunanjega zraka z neprijetnim vonjem. Ker je zaradi meritev, ki bi podale usmeritve za izbor metodologije zaznavanja in spremljanja neprijetnih vonjav v zunanjem zraku potreben daljši čas, je predvideno, da bo predlog predpisov pripravljen do leta 2018. Tako bomo tudi tukaj sprejeli predpise, ki bodo stanje uredili. Je pa tako, v vsaki državi se lahko zgodi katastrofalna situacija, kot se je zgodila v primeru Kemis. Kot veste, smo se na to odzvali in tudi pripravljamo ukrepe, kako se bomo v prihodnje odzivali na take situacije še bolj organizirano. Dejstvo pa je, da je to primer, ki samo dokazuje, kako pomembni so, kot pravite, ti okoljevarstveni predpisi, njihovo izvajanje in zato bomo tudi v prihodnje delali to, kar delamo, da bomo na vseh teh področjih izredno natančno spremljali stanje in izvajali preglede in nadzor. Hvala lepa.
Gospod Franc Laj, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Spoštovani predsednik Vlade! Delno se strinjam z vami, vendar povejte, kako naj živijo ljudje v bližini teh obratov, od koder se širi neznosen smrad, ki je praktično rečeno že na robu, da se lahko tam živi, toliko so se poslabšali bivalni pogoji. To je eno. To pomeni, da če se ne bo situacija hitro spremenila, se bo zgodilo to, na žalost moram povedati, da bodo ljudje morali zapustiti svoje domove. Mislim, da si tega nihče ne želi, ampak je nemogoče tam živeti. Čakati do leta 2018 je praktično rečeno v teh razmerah nemogoče. Menim, če je država izdala okoljevarstveno dovoljenje, potem so morale biti izdelane študije vpliva na okolje. Te študije nikakor niso mogle temeljiti na teh emisijah, ki se trenutno dogajajo. To pomeni, da vsekakor je samo ena rešitev: da se vse stori v tej smeri, da se te emisije zmanjšajo na znosno raven in da se upoštevajo ustavne pravice vsem tem ljudem. Ni pa nikakor sprejemljivo to, da se ta agonija vleče že od leta 2012. Bilo je veliko prijav na pristojne inšpekcijske službe, vendar se je zgodilo to, da se situacija iz dneva v dan samo poslabšuje. Kaj je temu vzrok oziroma za takšno odzivnost oziroma neodzivnost pristojnih služb? Ali pa je mogoče res kaj narobe z izdanim okoljevarstvenim dovoljenjem?
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. V primeru Bioplinarne Lendava, če govorimo o tem primeru, ki je zelo značilen, se strinjam z vami, da je situacija nevzdržna. Zato je treba ukrepati in zato se tudi ukrepa. Kot veste, je inšpekcija za okolje že uvedla inšpekcijski postopek v maju 2017 na podlagi prijav. Stvar, pravite, traja od leta 2012. To je res dolgo obdobje, ampak sedaj vsaj ukrepamo. V okviru nadzora so bile ugotovljene nepravilnosti po okoljevarstvenem dovoljenju za obdelavo odpadkov. Prepovedan je prevzem blata, izčiščenja komunalnih odpadnih voda v napravo do zagotovitve pravilne obdelave podatkov. Inšpekcijski postopek tukaj še ni zaključen. Uveden je tudi postopek o prekršku zaradi kršitev določil okoljevarstvenega dovoljenja in uredba o pošiljanju odpadkov preko meja. Odrejeni ukrepi Inšpekcije za okolje in naravo bodo vsaj delno le pripomogli k zmanjšanju smradu iz te bioplinarne. Tako da verjamem, da bodo ti postopki pomagali v tem konkretnem primeru in tudi verjetno v nekaterih drugih. Je pa dejstvo, da bo treba to rešiti sistemsko, ko bomo dobili te strokovne ocene, kako se tega ustrezno lotiti. In to bo kmalu. Upam pa, da se ta zadeva reši že v prihodnjih tednih in mescih, ko gre za Bioplinarno Lendava. Hvala lepa.
Gospod Franc Laj, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora.
Mislim, da je ta problematika izredno pereča, saj gre za ustavne pravice državljanov Republike Slovenije. Spoštovani predsednik Vlade, rekli ste, da so potrebne sistemske rešitve. Popolnoma se strinjam, zato mislim, da si ta tema zasluži širšo razpravo v Državnem zboru, kajti mogoče bo tudi to prispevalo k temu, da bomo lažje sprejeli in kvalitetno pripravili vse te zakonske sistemske rešitve. Menim, da je to tudi strateškega pomena za državo, če poskrbi prvič za ustavne pravice državljanov in drugič za zdravo okolje, da bo lahko Slovenija tudi v bodoče ostala zelena turistična destinacija. Hvala.
Gospod Franc Laj, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 20. junija 2017, v okviru glasovanj. Gospod Jan Škoberne imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Najlepša hvala, spoštovani gospod predsednik zbora! Spoštovani predsednik Vlade, cenjeni ministrski zbor, kolegice in kolegi! Slovenija že v tretjem letu beleži gospodarsko rast. Naše gospodarstvo je celo tako učinkovito, da že drugič v letošnjem letu popravljajo tako Banka Slovenije kot mednarodne institucije, Umar napoved naše rasti. Zato je mogoče vzroke poiskati v vsaj treh ključnih momentih. Prva je bila fiskalna konsolidacija, ki smo jo v koalicijski vladi izvedli še v času, ko jo je vodila gospa Alenka Bratušek. Drug pomemben faktor je bistveno povečanje industrijskega odjema naših ključnih izvoznih partnerjev. In v tretjem delu seveda posledično tudi povečano povpraševanje gospodinjstev in tudi našega gospodarstva. Tisto, kar je ključno, če želimo to rast ohraniti in jo tudi okrepiti, pa je uspešnost črpanja evropskih sredstev, pa seveda tudi vseh ostalih virov, ki so nam na razpolago. V letošnjem letu tako vstopamo v praktično zadnje leto prve polovice finančne perspektive, ki je za Slovenijo ključno predvsem s tega vidika, da bo v letu evalvacije treba ugotoviti, ali smo počrpali dovolj ali smo bili dovolj učinkoviti in se ob tem tudi ustrezno odzvati, če bi prišli v sivo polje tistega, čemur rečemo možnost, da nam zaradi neuspešnega črpanja Evropska komisija lahko celo zniža za drugo polovico perspektive možnost dostopa do sredstev. Zakaj vas to sprašujem? Ker je pomembno, da danes tudi od vas, spoštovani gospod predsednik, slišimo, kje smo danes in da nas pomirite, da bomo v naslednjem obdobju imeli možnost polnega črpanja, saj smo v lanskem letu takšen čas iz evropskih skladov počrpali oziroma nam je bilo dodeljeni slabih 600 milijonov evrov, torej 19 % razpoložljivega denarja, pri čemer je bilo pogodbeno vezanih od tega le 12 %, izplačil iz državnega proračuna iz tega naslova pa je bilo lanskega konca junija 0,7 %. V luči tega, da bo treba ustrezno odreagirati, če se te številke niso spremenile, pa verjamem, da bistveno so se, vas sprašujem, povsem preprosto: Spoštovani, gospod predsednik, kje smo danes? Hvala lepa.
Predsednik Vlade Republike Slovenije, dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Spoštovani poslanec Jan Škoberne, hvala za vprašanje. Ko smo začeli z delom v tej vladi, je bilo pravzaprav stanje na tem področju slabo oziroma ni bilo dobro. Sloveniji je za programsko obdobje 2007–2013 glede črpanja evropskih sredstev grozila izguba sredstev iz tega programskega obdobja, kajti nepočrpanih je bilo še skoraj za milijardo in pol sredstev od skupno razpoložljivih 4 milijard in 100 milijonov evrov. Najbolj kritično je bilo stanje na področju kohezijskega sklada, kjer od 1,5 milijarde ni bila počrpana skoraj cela milijarda. Takrat smo zasedali 19. mesto med 28 članicami, sredstva tega obdobja pa je bilo možno črpati še do konca leta 2015. Temu smo namenili polno pozornost ravno takrat. Prvi ukrepi Vlade so bili takšni, da smo se z 19. mesta takrat povzpeli na 4. mesto in pravzaprav počrpali skoraj vsa ta sredstva. Torej smo bili v tem zelo uspešni. Seveda pa smo se takoj lotili tudi zaostankov na področju tekočega programskega obdobja 2014–2020. Naj povem, da ob prevzemu poslov ni bilo dogovorjenih programskih dokumentov. Sistem izvajanja sploh še ni bil niti postavljen, kaj šele akreditiran, kar je pogoj za črpanje sredstev iz proračuna Evropske unije. Informacijski sistem, ki podpira izvajanje kohezijske politike, je bil zastarel. Mislim, da že 11 let ni bil posodobljen in ni zadoščal zahtevam, ki so bile postavljene s strani Evropske unije za novo programsko obdobje. Zato smo morali zagotoviti najprej institucionalno in kadrovsko stabilnost sistema. Kaj smo storili? Zdaj imamo dogovorjene programske dokumente, imamo partnerski sporazum, imamo operativni program. V celoti je postavljen normativni okvir izvajanja, sistem izvajanja je tudi ustrezno akreditiran, nov informacijski sistem zdaj zadostuje vsem kriterijem e-kohezije. Naj poudarim, odobrenih je že več kot tretjina vseh sredstev, ki so na razpolago v tem programskem obdobju. Izdanih je bilo 213 odločitev o podpori v znesku preko ene milijarde evrov. V Vladi seveda vsake tri mesece podrobno pregledamo stanje na tem področju, na področju izvajanja kohezijske politike in s tem seznanjamo tudi Državni zbor. Glede zamud, ki nastajajo, tukaj imate prav in s tem nisem zadovoljen, zato priganjam, da se jih odpravi. Do teh zamud prihaja v največji meri pri posameznih projektih, ki se financirajo predvsem v okviru Ministrstva za okolje in prostor. Te zamude so posledica bistveno bolj zapletenih postopkov, ki so predpisani s strani Evropske unije, v primerjavi s prejšnjim obdobjem. Tukaj smo soočeni z novo okoliščino, ki jo je povzročila Evropska unija. Res je tudi, da smo morali izvajanje kohezijske politike v drugi polovici maja začasno ustaviti zaradi prehoda s starega na nov informacijski sistem. Ta je zaživel 1. junija letos. Prehod na ta sistem je bil skrbno načrtovan in izveden, vendar je prišlo tudi zaradi tega do zamud in temu namenjamo sedaj posebno pozornost in zadeve rešujemo. Vsekakor imamo zdaj nek učinkovit, dober sistem. Jaz mislim, da gremo tukaj v pravo smer, jasno pa je, da moramo biti v prihodnjih mesecih še bolj učinkoviti, da te zamude, ki sem jih omenil, odpravimo. Hvala lepa.
Gospod Jan Škoberne, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala, spoštovani gospod predsednik. Jaz vam verjamem in sem vesel, bi pa vendarle ponovil. Lansko leto je bilo stanje 19 % dodeljenih, 12 % pogodbeno vezanih, 0,7 % razdeljenih od možnega. Ministrica je tukaj danes in verjetno lahko dobimo številke. Pomembno bi bilo, da ta zbor ve, kje smo pri črpanju sredstev. Kar se pa tiče manjših zamud, pa se bojim, da ni samo na Ministrstvu za okolje in da je treba odreagirati. Tukaj imam pred seboj dopis mladinskih organizacij Ministrstvu za izobraževanje, ki pravi, da »reševanje zahtevkov traja nerazumno dolgo. Organizacije za leto 2017 nismo prejele še nobenih sredstev, kljub temu da se držimo določil in rokov. Žal pa obratno ne drži za državo.« In potem v nadaljevanju, »verjamem, da veste, da smo v primeru neizplačila plač zaradi nelikvidnosti v davčnem prekršku po zadnji spremembi Kazenskega zakonika, vladne pa tudi zaradi kršitve socialnih pravic, lahko pregonljivi po tem zakonu.« Tako da situacija me skrbi, če danes edini realen podatek, ki ga dobim, je, da približno tretjina je počrpana. Številke za lani so na mizi, pisma dobivate vi, jih dobivamo mi. Strah nas je pa vse skupaj, tako kot denimo pri teritorialnem in čezmejnem sodelovanju, kjer je menda težava na MOP-u, da se nam bo zgodilo to, da bo obseg sredstev, ki nam je na razpolago, odšel drugam, v države, ki bolje črpajo. Sam se absolutno zavedam, da delate vse, kar je v vaši moči, se pa glede na odgovor, ki ste mi ga dali, bojim, ali so vam dali ustrezne številke. Kot rečeno, številke za lani so na dlani, za letos pa jih potrebujemo. Hvala lepa.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Ja, čisto na kratko. Kot ste sami rekli, na ta vprašanja bo podrobneje zagotovo odgovorila tudi pristojna ministrica. Dejstvo je, da jaz zaupam tem številkam, saj sem jih dobil s strani ministrstva oziroma ministrice in njenega urada. Dejstvo je, da zamude so, kot smo rekli. Tukaj si prizadevamo, da bi jih čim prej odpravili. Dejstvo je, da tudi v primerjavi z drugimi državami smo tu na približno istem nivoju, kolikor sem obveščen. Seveda pa ne moremo biti zadovoljni in reči, to je sedaj to. Moramo delati, delati, da dosežemo take rezultate, kot smo jih na začetku dela te vlade, ko smo zaključevali zadevo z vidika prejšnje perspektive. Tako lahko samo zagotovim, da bom maksimalno spremljal tudi v nadaljevanju, kako te zadeve potekajo. Boste pa tudi sami v Državnem zboru sproti obveščani. Verjamem, da bomo tudi tukaj uspešni. Hvala.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. V skladu z 247. členom Poslovnika Državnega zbora prehajamo na poslanska vprašanja, postavljena na 30. seji Državnega zbora. Najprej bo ministrica za izobraževanje, znanost, šport in mladino dr. Maja Makovec Brenčič odgovorila na vprašanje gospe Suzane Lep Šimenko v zvezi z javnimi razpisi za sofinanciranje športne infrastrukture.
Vprašanje je bilo postavljeno z vidika športne infrastrukture in objave razpisov. Podobno vprašanje je bilo podano tudi sicer s strani mag. Lisca. Naj pojasnim, da smo na ministrstvu v letošnjem letu na podlagi razpoložljivih sredstev, ki so bila tudi na podlagi ne le pogovorov, ampak tudi zaradi odprte diskusije na [[…]]
Mir v dvorani!
[[…]]Odboru za izobraževanje, znanost in šport povečana, za leto 2017 in 2018 razpisali za športno infrastrukturo oziroma sofinanciranje investicij v prenove ali nove objekte v dveh sklopih. Prvi sklop se nanaša na sofinanciranje stroškov, ki so nastali pri prenovi športnih podov v športnih dvoranah. Namreč po analizi, ki smo jo opravili v preteklem letu, je bilo tovrstnih potreb veliko. Celovitih potreb za vsa sofinanciranja ali financiranja v športno infrastrukturo s strani občin pa kar za 900 milijonov evrov. Zato smo postopoma predlagali izvajanje tovrstnih investicij v dveh korakih. Prvi korak v okviru tega razpisa za sofinanciranje manjših investicij, torej investicijskih vrednosti do višine 60 tisoč evrov, kar pomeni, da se sofinancira s strani razpisa približno 42 tisoč evrov na izbrano investicijo, ki pa mora izpolniti vse konkurenčne pogoje oziroma kriterije. Hkrati je v sklopu številka 2 sofinanciranje stroškov gradnje in posodobitve javnih pokritih in drugih nepokritih športnih objektov v višini 448 tisoč evrov, kar predstavlja del celotne prenove. Torej pogoj je, da gre za projekt, ki je sicer že pripravljen, ki ima ustrezno sofinanciranje s strani lokalnih skupnosti in katerega investicijska vrednost ne more biti manjša od milijona in pol evrov. Zakaj razporeditev v dva vsebinska sklopa? Glede na posnetek stanja in obilne želje, ki so v resnici bile podane s strani lokalnih skupnosti, smo tudi zaradi lanskega razpisa ugotovili, da je treba čim bolj maksimizirati porabo teh sredstev v čim večje število projektov na način, da so ti projekti takšni, da se jih dofinancira z namenom, da so lahko čim hitreje izvedljivi. Torej država predvsem pomaga na tistem področju in tistih skupnostih ter tistim projektom, kjer je v resnici potrebno le še dopolnilo do končne izvedbe, ne pa večina teh sredstev, prav zato da maksimiziramo porabo teh sredstev na način, da je ta dostopen čim večjemu številu upravičencev. Res je, sredstva so glede na podane želje še vedno zelo omejena, je pa po dolgem času to prvi širši in večji infrastrukturni razpis na področju športne infrastrukture, za kar se tudi zahvaljujem parlamentu, da je odobril povečanje sredstev na tem področju. Za kaj pa povezljivost leta 2017 in 2018? Zato da je obseg teh sredstev v sklopu, torej v celotnem financiranju lahko večji. To je tudi dovoljeno v skladu z ZIPRS oziroma načinom porabe teh namenskih sredstev.
Gospa Suzana Lep Šimenko, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovana ministrica, v bistvu nisem dobila popolnoma nobenega odgovora na svoja vprašanja. Ni problem vsebina tega razpisa in za kaj je namenjen. Je pa pomembno to, da na eni strani naj bi to šlo za razpise, na katere se lahko prijavijo lokalne skupnosti, ki imajo v lasti te javne športne objekte, na drugi strani pa so manjše občine že v startu iz tega izključene. Zakaj to trdim? Zato ker konkretno za prenovo športnih objektov investicija ne sme biti manjša od 1,5 milijona evrov, tako piše v samih merilih, na drugi strani pa so pri točkovanjih bolje točkovane tiste investicije, ki so večjih vrednosti. To pomeni, da nekako zelo težko pridejo zraven. Če mi razumemo pravi pomen teh evropskih sredstev, naj bi bilo prvotno in večinsko namenjena ravno za tista območja, ki so manj razvita. Ampak žal je tako, da imamo tam več manjših občin, ki pa vse težje dejansko pridejo do teh sredstev. Če pa pogledamo na zneske, ki so na voljo, pa vemo, da gre tu za zelo malo količino tistih, ki bodo dejansko na koncu do tega upravičeni. Namreč 5 jih bo dobilo za športne objekte in 12 jih bo dobilo za sanacijo teh športnih podov v letu 2017. Spoštovana ministrica: Zakaj postavljate merila na takšen način, kot so postavljena v tem razpisu? Hvala.
Ministrica za izobraževanje, znanost, šport in mladino dr. Maja Makovec Brenčič, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Če sem vas prav razumela, ste omenili, da gre za evropska sredstva. Ne gre. Nikakor ne gre za evropska sredstva! Gre za nacionalni proračun, ki ga je potrdil ta parlament, mislim da tudi z vašim glasom. Naprej. Gre za 13 objektov, ki bodo sofinancirani v višini 41 tisoč 900 evrov, skoraj 42 tisoč evrov, če ta investicija v celoti znaša 60 tisoč evrov, kar pomeni, da lahko prav majhnim občinam močno doprinesemo prav pri prenovi objektov, ki so potrebni takojšnjih popravil. Posebej so bili v posnetku stanja izpostavljeni prav objekti v manjših občinah ali srednje velikih občinah, kjer je problematika športnih podov izrazita predvsem glede na dotrajanost ali obdobje trajanja uporabe objekta. Zato je bil tudi namen porabe sredstev, da gre v čim več lokalnih skupnosti na način, da pomeni to celo zelo dober doprinos v projekt. Recimo, če je ta vreden 60 tisoč evrov. Če pa je več, pa to dofinancira sama lokalna skupnost. Naj poudarim tudi to, da v dosedanjih financiranjih je bil najvišji delež sofinanciranj običajno tja do 50 % s strani države, govorim o nacionalnem proračunu. Večinoma so bili ti deleži sofinanciranj mnogo manjši, 20 %, 30 %, seveda tudi v odvisnosti od razpoložljivosti sredstev. Glede na to, da imamo res obsežen presek stanja, tako želja kot velikih pričakovanj, je zelo pomembno, da skupaj z vami v parlamentu dosežemo to, da se sistematično tudi v prihodnje po določenih obsegih financira vsako leto vsaj nekaj objektov na način, da se s tem zadosti bodisi malim, srednjim, velikim lokalnim skupnostim. Zakaj? Potrebe so zelo različne. Investicijski način delovanja posameznih skupnosti je zelo različen. Nekateri so se v preteklih perspektivah usmerjali bolj v druge oblike in druge vrste infrastruktur. Ko prvič po dolgem času tudi z vašo pomočjo pripravljamo in smo pripravili ta razpis, tudi lansko leto smo ga, in sicer v višini pol milijona evrov, je v glavnem bilo dobro sofinanciranje izrazito tam, kjer so občine že imele pripravljene projekte in so potrebovale samo še dopolnilo temu financiranju. Tako smo tudi v preteklem letu že izvedli kar nekaj tovrstnih projektov in občine so sporočale, da so seveda hvaležne predvsem v smeri, da lahko zaključijo določene projekte. Ali je sredstev dovolj? Zagotovo ne. Želeli bi si jih še več in še več pomoči dofinanciranj različnim vrstam športnih infrastruktur in objektov.
Sedaj bo ministrica za izobraževanje, znanost, šport in mladino, dr. Maja Makovec Brenčič odgovorila še na vprašanje mag. Bojane Muršič v zvezi z izigravanjem zaposlovanja za določen čas v vzgoji in izobraževanju.
Vprašanje gre z vidika sklepanja pogodb za določen čas v vzgoji in izobraževanju, in sicer gre za namen uporabe za čas trajanja pouka oziroma ne celotnega šolskega leta. V skladu s pogodbo o zaposlitvi za določen čas se ta sklepa izjemoma, torej ni pravilo, je bolj izjema, in samo iz razlogov, ki so določeni v 54. členu Zakona o delovnih razmerjih in prav tako v ZOFVI, in sicer v šestem in sedmem odstavku 109. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Najpogostejša razloga za te oblike reševanja izvajanja pouka so predvsem sklepanje za določen čas, ko gre za nadomeščanje začasno odsotnega delavca. Pogosto se to lahko zgodi tudi med šolskim letom iz različnih objektivnih razlogov in mora ravnatelj oziroma vodstvo odreagirati na način, da pouk nemoteno teče, ali pa gre tudi za začasno povečan obseg dela. To sta dva ključna vzroka. Hkrati se lahko sklene pogodba celo s kandidatom, ki ne izpolnjuje ustreznih pogojev, vendar samo v primeru, ko ni nihče drug prijavljen na razpis oziroma ni nikakršne druge možnosti, je pa objektivno nujno, da se pouk izvaja naprej oziroma kakršnakoli aktivnost v šoli, ki je predvidena za to, da se dosegajo učni cilji, da se sledi ustreznemu učnemu programu. Vendar je tudi možno , da se začasne zaposlitve v skladu z obema zakonoma izvajajo takrat, ko gre za predvideno zmanjšanje števila obsega vpisa učencev, to trenutno ni na osnovni šoli, se pa po nekod v srednješolskem delu to pojavlja, ali pa za spremembo veljavnih programov, tudi to je lahko predpogoj temu, da se premosti določeno obdobje za polno uvajanje določenega programa v vzgoji in izobraževanju. Zelo pomembno je, da se vežejo te obdobne zaposlitve potem tudi na prenehanje same pogodbe v skladu z vzroki, za katero so bile tudi sklenjene, recimo, če gre za začasno nadomeščanje ali gre za začasno izvajanje nekega dela programa, ko se ta prenavlja, posodablja, uveljavlja na novo. To pomeni, da mora biti tudi vzrok prekinitve utemeljen in jasen v skladu s sklenjeno pogodbo. Kar se tiče tudi projektnega zaposlovanja, tudi to je lahko del, ti pa se vežejo na kriterije in pogoje projektov. Verjetno ste tudi to imeli v mislih, na primer ko govorimo o projektih popestrimo šolo, ko govorimo o projektih začasnega zaposlovanja, vendar v okviru trajanja projekta. To je spet odločitev same šole in na koncu tudi odločitev, na kakšen način se lahko tega sodelavca ali sodelavko umešča tudi v nadaljnjo možnost zaposlitve, če se kažejo za to potrebe bodisi na osnovnošolskem bodisi srednješolskem delu.
Mag. Bojana Muršič, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, ministrica za vaš odgovor. Res je, kot ste navedli, gre tukaj za zakonska določila v skladu z zakonom o delovnih razmerjih in zakonom o financiranju izobraževanja. Verjamem, da ravnatelji se teh sklopov tudi držijo. Vendar želim poudariti to, da se je v preteklosti že dogajalo takšno izigravanje teh delovnih mest. Predvsem govorim o teh zaposlenih, ki pomagajo otrokom s posebnimi potrebami. Ti imajo odločbo ob nastopu šole za 8 oziroma za 9 let izobraževanja. Tem zaposlenost za 10 mesecev preneha in potem ponovno začne s 1. septembrom za isto osebo, konkretno osebo. To se je v preteklosti, kot sem rekla, dogajalo. Takrat je bila s strani ministrstva izdana okrožnica in potem tega izigravanja ni bilo več. A danes opažamo, da se ponovno to dogaja, na kar opozarja tudi gospod Štrukelj. Razumem, da je tukaj varčevanje v javnem sektorju in da so ravnatelji dolžni nekako v tistem okviru obsega narediti, vendar je tukaj problem. Predvsem je potem problem pri koriščenju sorazmernega dela dopusta, potem gre za nadomestilo po zaposlitvi. In tu je veliko težav. Ob tem pa bi se postavilo tudi vprašanje, kaj bi se zgodilo, če bi takšen sistem uporabljali in izigravali tudi starši, ki imajo otroke v vrtcu in bi jih med poletnimi počitnicami tudi izključili oziroma izpisali svoje otroke iz vrtcev, potem pa bi jih ponovno vpisali 1. septembra. Mislim, da tu tudi ni fer odnos. Ministrica, ponovno apeliram na vas, da razmislite v tej smeri in pomagate tem zaposlenim, ki dejansko so mladi, ki vstopajo v delovni proces, da do tega ne bi prihajalo.Hvala lepa.
Ministrica za izobraževanje, znanost, šport in mladino dr. Maja Makovec Brenčič, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala. Mi smo glede tega področja ves čas tudi v stiku tako z ravnatelji kot sindikalnimi zaupniki oziroma predstavniki znotraj šol, ki opozarjajo tudi kdaj na te razmere, ki ste jih ravnokar izpostavili. Naj pa povem, da je področje posebnih potreb še posebno področje, ker se v resnici veže tudi na odločbe otrokom in to potegne s seboj tudi spremljevalni del, poveže tudi strokovni del in strokovne službe. Je pa res, da v tem času predvsem skozi Združenje ravnateljev, naša srečanja z njimi, spodbujamo predvsem vodenje in organiziranje pouka na način, da se skuša ta predvidevati ne samo za celotno šolsko leto, ampak celotno koledarsko leto. Hkrati pa se pojavljajo težave tudi zaradi same izdaje odločb, kajti velikokrat so tudi zamiki v izdajanju odločb, kdaj proceduralni, kdaj pa tudi popolnoma vsebinsko pogojeni, in je težko predvideti, kakšen obseg vseh tistih strokovnih sodelavcev in podpore, recimo ravno na področju posebnih potreb, je potreben recimo že 1. septembra. V tem delu pa razumemo fleksibilnost vodstev šol oziroma ravnateljev, da potem poskrbijo za ustrezno reševanje, s poudarkom, da je to pomembno in potrebno zaradi otrok. V takšnih situacijah pa moramo biti fleksibilni, zato tudi zakonodajno je to dopuščeno, se pa strinjam z vami, nikakor pa ne smemo izkoriščati tega instrumenta v napačne namene.
Sedaj bo ministrica za izobraževanje, znanost, šport in mladino dr. Maja Makovec Brenčič odgovorila na poslansko vprašanje gospoda Tomaža Lisca v zvezi s športno infrastrukturo.
Zdaj lahko ponovim vse, kar je bilo že povedano v prvem vprašanju. Torej letos sta razpisana dva sklopa. Tudi gospod Lisec je sodeloval na samem Odboru za izobraževanje, znanost in šport, kjer je bila podana pobuda prav zato, da se povečajo sredstva tudi za leto 2018. Mi smo povezali zdaj sredstva za leti 2018 in 2017 na način, da smo objavili že predstavljena dva sklopa, torej za manjše investicijske projekte in za večje investicijske projekte. Povpraševanja, pobud je seveda ogromno. Omejena so sredstva glede površinskih in tudi kakovostnih infrastrukturnih želja. Občine zelo različno pristopajo tudi k pripravi projektov, kljub temu pa mislim, da je prav, in to ponovno poudarjam, da bomo tudi mi v tem obdobju proračunskih usklajevanj vztrajali pri tem, da se znova zagotovi kontinuirano financiranje na področju športne infrastrukture, kajti to je eno od področij, ki je bilo tudi namensko z vidika investicijskih sredstev še posebej v zadnjem obdobju podhranjeno. V obdobju kohezijskih virov, še posebej pretekle perspektive, pa so občine zelo različno namenjale in uporabljale ta sredstva, nekatera za druge vrste infrastruktur, redkeje za športno infrastrukturo, zdaj v tem kohezijskem obdobju pa vemo, da za to ni namenjenih sredstev oziroma tudi nimamo nobene upravičenosti. Zato je še posebej pomembno, lahko rečem temu, da trajno vzdržnostno in sistematično financiramo in pomagamo sofinancirati lokalnim skupnostim tudi športno infrastrukturo. Mi vemo, da obstaja kar nekaj tako imenovanih belih lis, kjer dolga leta ni bilo investicij in kjer tudi občine same bodisi niso zmogle ali se za to niso odločale, zato je prav, da tudi pogledamo naslednje desetletje in s tem pristopom skušamo zagotoviti ne le manjšim, ampak vsem občinam, da bodo imele priložnost ob pripravi dobrih projektov in konkurenčnih projektov pridobiti tudi nacionalna sredstva. Hvala.
Gospod Tomaž Lisec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala, spoštovana ministrica. Verjetno veste, da je na vašem ministrstvu nek spisek želja in potreb iz leta, mislim da 2015, kjer so lokalne skupnosti želele dobiti od države v naslednjih letih 900 milijonov evrov za področje športne infrastrukture. Pa smo imeli sejo odbora na zahtevo SDS, pa smo imeli naše amandmaje k proračunu in potem ste, kot ste tudi sami rekli, dodatno zagotovili 2 milijona evrov več sredstev za leti 2017 oziroma 2018. Zato nas je zabolelo, ko smo ugotovili, da kljub povišanju v proračunu za leti 2017 in 2018 je razpis, in to oba sklopa skupaj sta vredna 2,7 milijonov. Spoštovana ministrica, brez zamere, ampak sam osebno sem pričakoval, da bo vsaj ena ničla zadaj več, kot pa je teh borih 2,7 milijonov. Zakaj govorim borih? Vsi tisti, ki smo v lokalni skupnosti kdaj bili zraven, ko smo delali projekte za športne dvorane, za kakšne bazene, za stadione in podobne stvari, vemo, kakšne so cene izgradnje. Tukaj v tem sklopu 2 piše, 2,240 tisoč, 200 milijonov, pa 448 tisoč evrov za enega, skratka 5 projektov. Zanima me: Zakaj so takšna merila in kriteriji? Zakaj so tako nizka sredstva oziroma zakaj ob teh 2 milijonih ni več več sredstev? Ali je že znano, katerih pet projektov bo izbranih in kdo so člani te razpisne komisije. Hvala.
Ministrica za izobraževanje, znanost, šport in mladino, dr. Maja Makovec Brenčič, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala. Mislim, da bi si vsi želeli še eno ničlo ali še kaj več, glede na to da so bile želje, ki so prišle in so bile posredovane s strani občin, lokalnih skupnosti koncem leta 2015 in začetku leta 2016, res izjemno velike. To je pravzaprav skoraj da naš cel proračun, več kot dobra polovica, 70 % proračuna celotnega resorja, torej ne samo resorja za šport. Tisto, kar bi želela poudariti, razpis še ni zaključen. Postopki še trajajo. Zato tudi ne morem podati nobenih informacij. Komisija se oblikuje v skladu s postopki za javne razpise. Tudi kar se tiče samega javnega razpisa, so pregledale le-tega tudi ustrezne službe in predvsem način oblikovanja je bil takšen, kot sem prej poudarila, da bi maksimizirali ta omejena sredstva na način, da lahko relativno hitro, pa hkrati z dovolj velikim vložkom pomagamo k zaključevanju tistih projektov, ki so jih občine v resnici že pripravile pred tem ali v teku odprtja samega razpisa in informacij o tem. Tisto, kar mislim, da je zelo pomembno, in še enkrat poudarjam, da vsako leto dopolnjujemo te vire in da vsako leto sistemsko krepimo razpise na področju športne infrastrukture. To, da nismo črpali kohezijskih virov za športno infrastrukturo v veliki večini v Sloveniji je dejstvo. Črpali smo jo za druge namene. Zdaj teh virov ni več. Zato je tako pomembno, da država postopno s koraki dopolni vse to, kar je umanjkalo v zadnjem obdobju. Ne moremo pa tega narediti čez noč. Veste, da se borimo za vsak evrov, da je fiskalno pravilo tudi tisto, ki zagotavlja in mora zagotoviti tudi izvajanje javnofinančnega ravnotežja. Znotraj tega, kar pa zmoremo, želimo izkoristiti vsak evro na način, da se ta dopolni tistim občinam, ki so tudi najbolj pripravljene, ki najbolj konkurenčno izpolnjujejo že opredeljene pogoje v razpisu. Naj povemo, da s tem računamo, da bomo tudi po kvadraturi gledano obnovili največ, kar je mogoče, in da je to eden tistih ključnih kriterijev, ki tudi sledi nacionalnemu programu športa, da pa ga ne izvajamo korakoma, vsaj nismo ga v zadnjem obdobju tako, kot je sam nacionalni program športa tudi predvidel.
Gospod Tomaž Lisec, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora.
Hvala. Želel bi v skladu s poslovnikom, da se na naslednji seji opravi razprava o problematiki športne infrastrukture. Kot je že sama ministrica rekla, za 900 milijonov potreb lokalnih skupnosti, pa glede na to, da je bil kratek čas, verjamem, da je teh potreb še več, pa če rečemo, da so malo prenapihnjene, pa bo ta številka 900 milijonov kar prava. Zato bi rad, da se opravi razprava, kajti če vemo, da je tako Fundacija za šport pa tudi Ministrstvo za izobraževanje v letih 2017 in 2018 skupaj namenilo dobrih 5 milijonov sredstev za področje športne infrastrukture, govorimo o znesku enega malo večjega nogometnega igrišča s pripadajočimi prostori. Torej vemo, o kako majhnih zneskih govorimo. In če na drugi strani vemo, da je povprečna starost športnih objektov v Republiki Sloveniji 37 oziroma 38 let, je še veliko bolj kot na samem Odboru za izobraževanje, kjer smo že opravili podobno razpravo, podobna razprava potrebna znotraj vseh poslanskih skupin v tem prostoru, da ugotovimo, kako morda tudi brez evropskih sredstev priti do teh sredstev, da ne bodo občine dve leti čakale na razpis, potem pa bomo ugotovili, da bo le pet izbranih tistih, ki bodo sredstva prejeli. Ker je bil že datum odpiranja vlog, pa morda niti ni narobe, da si pogledamo, ali so bila prava merila ali pravi kriteriji izbrani ali je razpisna komisija naredila svojo nalogo do potankosti in da morda tudi tako izvemo, katerih 5 je tistih srečnežev, ki so plačali lotka pri tem razpisu in bili uspešni in tudi dobili sredstva pri tem razpisu. Skratka, argumentov, zakaj je potrebna razprava o stanju in pa predvsem o prihodnosti športne infrastrukture v Republiki Sloveniji, je več kot dovolj, Državni zbor pa je pravi prostor, da se o tem tudi pogovorimo. Hvala.
Gospod Tomaž Lisec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 20. junija 2017, v okviru glasovanj. Sedaj pa bo ministrica za izobraževanje, znanost, šport in mladino, dr. Maja Makovec Brenčič odgovorila na poslansko vprašanje gospe Marije Bačič v zvezi z namerami o dodatnih obremenitvah v prvi triadi.
Spoštovana poslanka, hvala za vprašanje. Predvsem se nanašam na nacionalno preverjanje znanja in naš predlog, da ga uvedemo tudi v prvi triadi, torej ob zaključku tretjega razreda. Nacionalno preverjanje znanja predstavlja enega od elementov, s katerim preverimo, na kakšen način v resnici zagotavljamo kakovost in sledimo in dosegamo učne cilje v okviru programov. Nacionalno preverjanje znanja kot zunanje preverjanje ni nič nenavadnega tudi v drugih državah. Naj povem, da nekatere države to počno celo vsako leto. In to ne pomeni, da je to preverba, ki mora biti zelo stresna za učence, za mlade, za učitelje, za starše, ampak mora biti preverba kot del procesa, ki poteka samoumevno znotraj vzgoje in izobraževanja in znotraj posameznih programskih sklopov, ki se izvajajo v osnovni šoli. Naj recimo navedem, da pregled tujih sistemov pokaže, da sta pravzaprav samo dve državi oziroma tri, dve znotraj EU in samo v določenih skupnostih, Belgija v nemško govorečem delu, in Liechtenstein sicer, ki ne vključujejo nacionalnega preverjanja znanja. Drugače celo Združeno kraljestvo, z izjemo Walesa, to pogosteje počenja, kot počenjamo mi. Celo imamo, mislim da Dansko, kjer je obvezno nacionalno preverjanje znanja, preizkusi praktično od drugega do osmega razreda, torej vsako leto. In imamo večino držav, ki to počnejo vsaj trikrat. Torej trikrat v obdobnem delu. Nekatere države imajo osemletno, druge sedemletno, tretje devetletno, nekatere tudi desetletno izobraževanje, odvisno, kako je sistem začrtan. Glede na to, to pomeni, da je nekaj, s čimer dobimo tudi primerjalno sliko z doseganjem znanja in predvsem standardov znanja. Velik poudarek je na standardih znanja naših otrok oziroma mladih in da mora biti to vpeto v sistem izobraževanja na način, da postane zgolj eden od preverjanj znanja, kot sicer poteka vsak dan lahko v šoli. Prav to je bil tudi namen rekonceptualizacije izvajanja nacionalnega preverjanja znanja. Mi smo opravili številne strokovne diskusije, odprli javni forum, pridobili mnenja vseh deležnikov v izobraževalni in širši javni skupnosti. Hkrati vemo, da so že snovalci bele knjige začrtali v letu 2011, da je treba začeti s preverjanji v prvi triadi in ne šele na koncu in osmislili nacionalno preverjanje znanja sedaj tudi z ocenami v 9. razredu, in sicer kot eno od ocen v preverjenih predmetih, torej zgolj eno od ocen v preverjenih predmetih ob zaključevanju celotnega predmeta. Osmišljanje nacionalnega preverjanja znanja po tem novem predlaganem modelu gre predvsem z namenom, da se spremlja učenčev razvoj od prve triade, torej od prvega leta naprej. In je tako orodje in zelo pomemben instrument učitelju kot tudi staršem. Tako enega kot drugega želimo s tem spodbuditi, da sodelovalno preverjata, kaj je morda še dobro, da otrok izpolni, kaj je odlično, kaj bi bilo dobro ali v kaj bi bilo dobro, da se usmerja. V resnici s tem dodajamo nek dodaten moment vrednotenju znanja posameznika, predvsem pa spremljanju znotraj triadnih obdobij. Prav to je tudi osnovni način, metodološko gledano, pristopa zunanjega preverjanja in hkrati seveda tudi celotne evalvacije, ki jo na tej osnovi naredimo z vidika sistema. Na podlagi vseh preverb, ki potekajo na nacionalni ravni, potem tudi naš republiški center in mi kot ministrstvo pregledamo dosežene rezultate, pogledamo, kaj se morda sistemsko pojavlja v manjkanju znanja učencev, in s tem namenom posodabljamo in izpolnjujemo tako imenovane ne le učne cilje, ampak tudi programe, ki vodijo k doseganju teh ciljev. To je zaokrožena zanka kakovosti. Zato so nacionalna preverjanja znanja del sistema kakovosti, ki smo ga sedaj vzpostavili tudi na dovisokošolskem delu, ki ga do sedaj sistemsko povezano nismo poznali. Ali to predstavlja stres? Vsako preverjanje kogarkoli predstavlja verjetno neke vrste stres. A vendar, tisto, kar želimo spodbuditi v prenovi nacionalnega preverjanja znanja, je prav to, da je to zgolj eno od preverjanj, da učenci nimajo neke posebne teže ali vznemirjanja zaradi tega, ampak da to postane del vzgojno-izobraževalnega, okolja kjer v trikotniku otrok–starš–učitelj gledamo predvsem napredek otroka.
Gospa Marija Bačič, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica, hvala za odgovor, s katerim moram povedati, da nisem popolnoma zadovoljna. Pravzaprav nas starši in učitelji opozarjajo o obremenitvah učencev in da ima veliko učencev, otrok težave na področju psihologije, nekateri celo potrebujejo pedopsihiatrično obravnavo. Nikakor se ne morem strinjati, da ne bo to stresna situacija, ne samo za učence, pač pa tudi za starše, kakor tudi za učitelje, ki pravijo, da so učenci na prvi triadi preveč obremenjeni. Zdaj s to prenovo osnovnošolskega programa pa še s prvim tujim jezikom, čemur so v preteklosti, verjetno ste tudi seznanjeni, že nasprotovali razvojni psihologi. Poglejte, to ne bo nacionalno preverjanje znanja enega razreda, to bo nacionalno preverjanje znanja za 1., 2. in 3. razred. In ne mi govoriti, da ne bodo obremenjeni, da ne bo stresno. Če učitelji nimajo drugih vzvodov, da bodo morali preko tega nacionalnega preverjanja znanja ugotavljati, kje imajo učenci težave oziroma kje so odlični, bo to izredno, izredno stresno. Menim, da se veliko staršev odloča za odlog šolanja prav zaradi tega, ker je situacija v prvi triadi prestresna. Vem, ker imam vnučko, ki je celo nadarjena, in ima velike težave, da ne govorim o tem, koliko časa morajo starši nameniti učencem, da opravijo vse te izobraževalne enote. Poleg tega pa menim, da če samo dodajamo in da ne boste razbremenjevali teh programov, sem prepričana, se bodo enkrat učenci razpočili. Hvala lepa.
Ministrica za izobraževanje, znanost, šport in mladino, dr. Maja Makovec Brenčič, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Najprej naj povem, da bo prvo preverjanje zgolj v 3. razredu, ne v 1. in 2. To bo v 3., 6.in 9. Razredu. V 3. razredu dva predmeta – slovenski jezik in matematika. Tisto, kar bi poudarila prav v spodbudo številnim tistim, ki na nek način naslavljajo ne samo na ministrstvo, ampak na vse organe, ki se ukvarjamo z razvojem šolstva, kako otrokom, mladim, učenje narediti bolj ustvarjalno, predvsem, kot temu rečemo, da bolj uživajo pri tem, ko pridobivajo nova znanja. Zato bomo tudi prenavljali in tudi s predlogom zakona o osnovni šoli s spremembami razširjenega koncepta dodajamo prav ta tudi sprostitveni del oziroma ustvarjalni del, inovativni del in tukaj iščemo razbremenitve, o katerih ste prej vi govorili. Zagotovo je vsaka obremenitev otroku nek stres, tako kot sem poudarila tudi prej. Zato je pomembno, da hkrati opolnomočimo učitelje, da bo vsa ta aktivnost, ki poteka ob kakršnem koli preverjanju, tudi običajnem preverjanju v razredu, čim bolj sproščena, hkrati del procesa ki ne predstavlja še dodatnega pritiska in stresa za posameznega učenca, a hkrati opolnomoči učitelja na način, da bo zmogel in znal razvojno spremljati otroka tudi v sodelovanju s starši, na drugi strani pa imel tudi vse nove in potrebne strokovne kompetence. In teh je potrebnih vse več, kajti šola, še posebej osnovna šola, postaja veliko in močno družbeno ogledalo. Vanjo danes prinašamo vse otroci, starši, vsi posamezniki, ki vanjo vstopamo. Pričakovanja in pritiski tudi na učitelje pa so zelo veliki. In prevzemajo veliko odgovornosti, tudi del tiste, ki je morda kdaj niso, in še posebej nove na področju vzgoje, ne le izobraževanja. Kako zdaj ves ta koncept vseh teh novih pričakovanj in hkrati potreb v osnovni šoli zgraditi na način, da obremenitev ne bo preveč za nikogar, ampak da bomo standarde znanja in učne cilje zagotavljali na način, kot nam ga je letos oziroma lansko leto sporočila PISA. Veste, da smo dosegli odlične rezultate na posameznih področjih, verjetno jih ne bi, če nekaj ne bi delali prav. In to so naše mednarodne primerjave, zato sem vam tudi prej podala koncept nacionalnih preverjanj znanj, ki je v marsikateri drugi državi mnogo bolj intenziven kot pri nas.
Sedaj bo ministrica brez resorja, pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospa Alenka Smerkolj odgovorila na vprašanja gospoda Matjaža Nemca glede črpanja evropskih sredstev iz čezmejnega programa sodelovanja Interreg Slovenija – Italija.
Hvala za besedo. Dejansko Služba Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko je pristojna tudi za izvajanje evropskega teritorialnega sodelovanja, med drugim tudi čezmejnih programov Avstrije, Madžarske in Hrvaške, ni pa pristojna v bistvu kot organ upravljanja za čezmejni program Slovenija – Italija. Za upravljanje tega programa je pristojna italijanska stran in dejansko je to deželna direkcija Furlanije - Julijske krajine. Dejstvo je, da pa mi kot organ upravljanja na naši strani pa v skladu s samo zakonodajo usklajujemo vsa mnenja na slovenski strani, se pravi usklajujemo mnenja slovenske delegacije in na vsakem odboru za spremljanje tudi zastopamo Slovenijo. Kje se tukaj zatika? Dejstvo je, da je v lanskem letu bil kot zadnji razpis, kjer smo mi organ upravljanja smo te zadeve precej pohitrili, italijanska stran ni bila tako hitra, pa kljub temu je bil junija lansko leto že izveden javni razpis. Na ta javni razpis so se potem prijavitelji prijavljali. Razpisanih je bilo 38 % programskih sredstev oziroma 28 milijonov evrov. Konec maja, 24. in 25., je potekala seja odbora za spremljanje, kjer je bila ključna tema dnevnega reda potrditev teh projektov na standardnih razpisih. In to verjamem, da je tudi vprašanje. Tam smo bili soočeni s situacijo, da italijanska delegacija ni bila pripravljena odločati o projektih, s pojasnilom, da jim ni bila na voljo popolna dokumentacija ne na slovenski, ne na italijanski strani. Dejstvo je, da smo mi izrazili veliko razočaranje nad to njihovo odločitvijo in ocenili, da je to popolnoma nesprejemljivo. Ne samo ker izgubljamo čas vsi, predvsem zato, ker prijavitelji dejansko čakajo na potrditve že več kot 8 mesecev. Edino, kar smo se uspeli dogovoriti, pa še to je bilo relativno težko, je, da je naslednja seja sklicana že 27. junija in takrat verjamemo, da bo do dogovora v bistvu vseh treh, zdaj so na italijanski strani tako Furlanija - Julijska krajina kot Veneto, Slovenija pa tudi praktično obe regiji prišli do soglasja, katerim projektom bo šel ta prvi denar. Tako lahko rečem, da tudi jaz nisem zadovoljna. Tukaj pač poskušamo, na slovenski strani smo dejansko usklajeni, vendar pa tukaj niso vajeti v naših rokah. Toliko zaenkrat.
Gospod Matjaž Nemec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, gospa ministrica, za izčrpen odgovor. V bistvu je moje vprašanje temeljilo na nekem drugem fokusu. Vi ste sicer lepo opisali te bilateralne odnose in verjamem, da so ti kompleksni. Ampak v opisu svojega poslanskega vprašanja sem se precej dotaknil tistega, kar se mi zdi, da ste vi rekli, da je usklajeno, se pravi na slovenski strani. Interreg, poslanstvo, vemo, kakšno naj bi bilo, predvsem naj bi spodbujalo razvoj na obmejnem pasu, seveda zaradi geografske omejenosti Slovenije oziroma majhnosti je težko definirati, kje ta obmejni prostor sploh je, v primerjavi z večjo državo, kot je v tem primeru italijanska republika. Moje vprašanje in skrb temelji predvsem na neformalnih informacijah, da velika večino slovenskih projektov, potrjenih, naj ne bi segala na obmejni pas. Seveda to je poslanstvo, če prav razumem, tovrstnih čezmejnih projektov. Se pravi, da tisti projekti, ki segajo nekje vzdolž cele zahodne meje, naj ne bi bili tako atraktivni kot tisti, ki prihajajo iz notranjosti države. Seveda vemo, da se v notranjosti države, konkretno v Ljubljani, nahaja cela vrsta uspešnih institucij. Ampak moj poudarek je, ne da tem institucijam jemljemo karkoli, ampak predvsem, da pomagamo tistim institucijam, katerim bi po osnovnem poslanstvu morali pomagati. Se pravi tistim, ki prihajajo iz obmejnega pasu. Konkretno vam povem, v Novi Gorici se zavzemamo za čezmejni projekt za ureditev največjega parka, če smem tako reči, v naravi, čezmejni projekt ureditev Panovca. Po mojih informacijah tovrstnih projekt ni dovolj atraktiven v primerjavi s projektom, ki ga vodi Kemijski inštitut ali pa drugi tovrstni inštituti, kot je na primer Inštitut Jožefa Štefana v Ljubljani. Hvala lepa.
Ministrica brez resorja, pristojna za razvoj strateških projektov in kohezije, gospa Alenka Smerkolj, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa še enkrat. Mogoče zdaj malo bolj razumem smer. Dejstvo je, da kar se tiče samih strateških projektov, imamo dva, ravno za področje Gorice, kjer smo v bistvu tudi skupaj z italijansko stranjo že namenili 8,5 milijona evrov, to je EZTS Gorica. Dejansko sta oba projekta namenjena razvoju somestja stare in pa nove Gorice, to sta dejansko projekta, ki sta absolutno odlična. Kar pa se tiče tistega, v katero smer pa zdaj razmišljate, so pa v bistvu strateški projekti. Za strateške projekte je pa v bistvu določena smer in zdaj se na posameznih desetih strateških temah, ki jih je Slovenija pač predlagala in tudi dobila soglasje v februarju, na nek način formirajo skupine, ki bodo te programe izpeljale. Razpisa za ta del Italija še ni sestavila, tako da tam bo zelo pomembno tudi, kakšni bodo razpisni pogoji, kljub temu da so na nek način teme usklajene. Ta razpis predvidoma obljubljajo za oktober letošnjega leta. Okoli vsake od desetih prednostnih ali strateških usmeritev pa se morajo sedaj prijavitelji oziroma programski partnerji na obeh straneh meje dogovoriti. To pa kar precej intenzivno poteka, na nekaterih področjih, bom rekla, zelo uspešno za slovenski del, na nekaterih pa mogoče malo manj uspešno za slovenski del. Ampak v vsakem primeru pa vemo, da potrebujemo soglasje praktično vseh. Verjamem, da se bodo tisti najbolj uspešni projekti tudi potem na koncu skupaj prijavili. O tem na Kemijskem inštitutu pa moram reči, da ta trenutek ne vem, ker mislim, da v vseh zgodbah za tega še nisem slišala.
Gospod Matjaž Nemec, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ravno to razmišljanje me skrbi. Namreč, čezmejno sodelovanje med obema Goricama, res da temelji na izjemnem projektu, ki se imenuje EZTS. Potemtakem, ker smo naredili nekaj dobrega, smo prikrajšani za tisto, kar bi moralo biti naše poslanstvo. Se pravi INTERREG, ki bi moralo biti zasnovano za pomoč čezmejnim projektom, potemtakem ne pride v poštev, ker že imamo tovrsten projekt. Govorimo samo za novogoriški konec – kaj pa vsi ostali? Zanima me tudi potemtakem: Ali so ostali projekti, ki so za notranjost države in nimajo tovrstne konkurence v tej obliki, kot ste jo omenili vi, gospa ministrica, v privilegiranem položaju? Dobro, da se ne bova igrala z besedami, imam čisto konkretno vprašanje, za katerega bi rad v bodoče, žal danes to ne bo mogoče, dobil odgovor, ampak jemljite kot predlog. Ali bi bilo moč združiti strateške in standardne projekte? Imamo kar nekaj povpraševanja in pobud iz te smeri. Gospod predsednik, jaz pa se vam opravičujem za to zlorabo in se mi je prvič zgodilo, da v treh letih in pol ne bom zahteval kot dober koalicijski partner razprave o tem. Se vam opravičujem za to zlorabo že v naprej. Hvala lepa.
Opravičilo je sicer sprejeto, ampak si tega res ne želimo. Podpredsednikom pa res ne bomo dajali opominov, no. Če bomo pa še do tja šli, potem bo pa res vse narobe. S tem smo zaključili s temi vprašanji, ki so bila pred to sejo. Prehajamo pa na aktualna vprašanja poslank in poslancev v prvem krogu. Mag. Andrej Šircelj, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica! Imamo poseben zakon o graditvi drugega tira Divača–Koper. Vsi vemo, da je ta modernizacija nujna za razvoj ne le Kopra, ampak celotne Slovenije. Imamo, v okviru tega zakona, narejene tudi nekatere tehnične rešitve. Kakšna je cena tega projekta? Kakšen je vpliv tega projekta na javne finance? Namreč, prvo vprašanje izhaja iz tega, da ne moremo ugotoviti, po mojem mnenju, vpliva na javne finance, če nimamo cene. In zdaj je ta cena po samem zakonu, če ugotavljamo, po kateri naj bi iz proračuna šlo v posebno družbo vsako leto, in to 45 let, med 30 in 45 milijonov. Polovico teh milijonov naj bi država oziroma proračun dobil s posebnima dajatvama, ampak to, če vzameš 40 milijonov, potem še vedno pomeni, da 20 milijonov bo šlo iz davkoplačevalskega denarja. In, skratka, če bo dala država 40 milijonov vsako leto – mišljeno je 45 let po samem zakonu, potem znaša to 1 milijardo 800 milijonov. Podobno številko je predstavil, sicer je imel zelo široko obrazložitev, tudi gospod Dragonja, ki je na Komisiji za nadzor javnih financ tudi vsem nam dal posebno gradivo. V bistvu je imel to kot prezentacijo, in tukaj znaša milijardo 745. Ali je to res? Ali ti podatki dejansko držijo? Tudi v luči tega, da je premier 8. junija naročil ministrstvu, da za Vlado pripravi sklep, kjer bomo formalno zagotovili, da bomo Drugi tir gradili tako, da bo omogočal dvotirnost. Se pravi, zdaj ne bomo imeli samo enega tunela, ampak dva tunela. Koliko zdaj to podraži in kakšen je vpliv na javne finance? In isti dan je potem seveda po Twitterju, berem tvite premierja Mira Cerarja, povedal, da dosedanja trasa bo pa namenjena za turizem, kot predlagajo na Črnem Kalu. Verjetno kolesarska pot. Ali je vse to zdaj vključeno v javne finance in ali je vse to vključeno v javni dolg, v primanjkljaj in tako naprej? Tudi gospod Dragonja je dal že neke podatke o vsem tem na svoji predstavitvi. Hvala lepa za odgovor.
Ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo, in vam, gospod poslanec, hvala lepa za vprašanje. Iz samega zakona in dosedanjega gradiva oziroma gradiv, ki jih je obravnavala Vlada, izhaja, da je investicijska vrednost izgradnje drugega tira 950 milijonov. Številke, ki ste jih navajali, pa kažejo na stroške oziroma na druge obveznosti, ki jih bo treba v državnem proračunu zagotavljati v času delovanje Drugega tira. Za kaj gre? Gre za projekt, v katerega je vključenih več ministrstev, vsako iz svojega zornega kota. Ni moj namen danes, da v odgovoru na poslansko vprašanje izpodbijam ali potrjujem stališča, ki jih zagovarjajo druga ministrstva. Vsako pogleda projekt s svojega zornega kota in tudi odgovarja za podatke in številke, ki jih v tem okviru predloži. Zaradi tega spremembo oziroma napoved, da bo v projektu upoštevana tudi potreba po izgradnji dveh tirov ne samo enega, gradiva, s katerimi razpolaga Ministrstvo za finance, nima bistvenega vpliva. Tako velikega infrastrukturnega projekta ni mogoče zgraditi, ne da bi sama investicija in pa potem tudi uporaba tira ne imela javnofinančnih posledic. Gre samo za vprašanje oziroma za primerjave med različnimi variantami, kako lahko v bistvu le-te vplivajo na javne finance. Z vidika vpliva same gradnje lahko še enkrat poudarim, da projekt kot tak vpliva tako na deficit kot tudi na dolg sektorja država glede na to, da je za izvedbo investicije zadolženo podjetje 2TDK, ki je vključeno v sektor država. Zaradi tega v bistvu njen izid oziroma investicija, ki jo oni zagotavljajo, vpliva tako na deficit kot na dolg sektorja država, pri čemer na deficit vpliva izgradnja oziroma investicija v obsegu, koliko sredstev je v posameznem koledarskem letu dejansko porabljenih za investicijo, medtem ko na dolg vpliva toliko, kolikor se družba zadolžuje za samo izvedbo investicije, seveda spet v tistem letu, v katerem se družba dejansko zadolži. Za razliko od ostalih alternativnih predlogov za izgradnjo drugega tira, predlog, ki ga je oblikovala skupna Vlada oziroma ki je vsebovan v predlogu, v zakonu, ki ga je Državni zbor že potrdil, se javnofinančne posledice deloma financirajo z dodatnimi prihodki, ki jih zagotavljajo uporabniki oziroma tisti subjekti, ki bodo od izgradnje drugega tira imeli največjo korist, deloma pa iz splošnih oziroma tako imenovanih integralnih virov državnega proračuna. Deloma se ti prihodki zagotavljajo že v samem času izgradnje kot namenski prihodki, deloma pa v času obratovanja kot delni vir za poplačilo najetih kreditov. Upoštevaje vse okoliščine ocenjujem, da je javnofinančni okvir, kakršen je oblikovan z zakonom, med različnimi variantami, ki smo jih obravnavali, obvladljiv z javnofinančnega vidika, nosi sicer svoja tveganja, vendar jih je s sprotnim nadzorom nad izvajanjem same investicije mogoče obvladovati. Hvala lepa.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Vsekakor dopolnitev odgovora. Ker zdaj, jaz se bojim, da bom jaz več podatkov dal v temu vprašanju kot ministrica odgovorov. Poglejte, Fiskalni svet je dal mnenje glede tega projekta in predstavil ga je na Komisiji za nadzor javnih financ dr. Kračun, predsednik Fiskalnega sveta. Znatna so tveganja na primanjkljaj, to je ocena Fiskalnega sveta, predvsem na strukturni primanjkljaj, zaradi tega, ker ni nobenih reform, da bi se ta strukturni primanjkljaj zmanjšal, in zraven pridejo še ti odhodki in ta zadeva. V primanjkljaj gredo vsi stroški, ne samo gradbeni stroški, ampak tudi stroški financiranja in tako naprej. In tukaj mi je žal, da zdaj verjetno imate, spoštovana ministrica, tudi to gradivo, ki je bilo posredovano vsem nam, tudi vaši državni sekretarki, kjer je vpliv na deficit po letih v odstotku bruto družbenega proizvoda, na primer, v letu 2019 0,10 % BDP, to je 400 milijonov, leta 2020 0,25 %, to je približno ena milijarda, leta 2021 1,2 milijardi. To je, o odstotku BDP govorim, 0,3 % BDP znese približno 1,2 milijardi, če upoštevamo, da je 400 milijonov. V bistvu so te zadeve visoke in seveda tudi na sam vpliv. Jaz bi želel natančne podatke: Kakšen vpliv bo to imelo? Ali je dejansko ta znesek sploh sprejemljiv za državo? Ali je ta projekt sprejemljiv za državo tudi v tehničnem oziru?
Ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Kolikor je meni znano, je Fiskalni svet opozoril na znaten vpliv, ki ga ima projekt na javne finance, in tudi sama sem uvodoma povedala, da tako velikega infrastrukturnega investicijskega projekta ni mogoče izpeljati, ne da bi sam projekt imel določen vpliv na javne finance. In podatki, ki so bili predstavljeni, tudi kažejo na te učinke. Vendar moram reči, da so številke, ki ste jih omenili pretirane, ker če imamo dejanski BDP letno 40 milijard, približno zaokroženo, 0,3 % BDP ne pomeni milijarde 200, ampak pomeni 120 milijonov, kar je kljub vsemu velik vpliv na javne finance, ampak vendarle je treba uporabiti prave številke. In še na to bi rada opozorila. Sama investicija nima povezave s strukturnim primanjkljajem oziroma s strukturnim naporom. Nasprotno. Tovrstne investicije lahko predstavljajo posebno izjemo, če bi se odločali, da po tej poti v bistvu zagovarjamo izjemo od zahtevanega strukturnega primanjkljaja oziroma strukturnega napora. In sklepno bi še enkrat rada poudarila, da gre za velik infrastrukturni projekt, pomemben infrastrukturni projekt, katerega finančna konstrukcija je oblikovana primerljivo z drugimi sodobnimi v tujini izpeljanimi infrastrukturnimi projekti, kjer del stroškov krijejo tisti, ki imajo dejansko največjo korist od izvedene investicije, deloma se pokriva iz splošnih javnofinančnih sredstev in deloma se breme deli med različne udeležene države. Tem principom sledi tudi finančna konstrukcija tega projekta. Hvala lepa.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Jaz bi želel, da se opravi ta razprava zaradi tega, ker podatki, ki smo jih dobili, prvič, po mojem mnenju niso natančni. Jaz zdaj citiram tisto, kar smo dobili dejansko na tej seji: »V obdobju realizacije projekta kumulativno vpliv na deficit 1,8 % BDP za leto 2017, 1,47 % BDP upoštevaje rast do 2025 …« in tako naprej. To je ena zadeva. Druga zadeva, poglejte, tudi tehnično ta projekt ni enostavno zaključen in dokončan. To je bilo ugotovljeno na številnih srečanjih, zborih, strokovnih srečanjih. Če ne vemo zelo natančno, kakšni so tehničnih podatki, potem je verjetno tudi zelo težko ugotoviti, kakšna bo dejanska cena. To je ena zadeva. Druga zadeva, kar je mnenje stroke, je predimenzioniran ta projekt finančno in tehnično. 20 kilometrov od 27 bo šlo po tunelih s hitrostjo, ki zahteva posebno opremo, ki zahteva posebno gradnjo, ki zahteva posebne nakupe in tudi posebna raziskovanja, kot je bilo dejansko rečeno. V Sloveniji ima glavno vlogo blagovni promet, kar pomeni, da največ prevažajo avtomobili južno sadje, za ljudi je praktično neuporabna ta železnica, ima ob ovinkih prevelike naklone, kar seveda z drugimi besedami pomeni, da bodo ljudje zelo težko prenašali tako vožnjo, če bo do nje seveda sploh prišlo. Zaradi tega jaz mislim, da je nujno, da Državni zbor pogleda, še enkrat analizira tehnično in finančno plat tega projekta, predvsem zato, da to ne bi slučajno postal nedokončan projekt, tudi zato, da bi Državni zbor dobil podatke od Vlade. Ministrica je rekla, da ima vsako ministrstvo svoje podatke, jaz odgovarjam samo za tiste, ki jih ima Ministrstvo za finance. Ja v redu. Ampak jaz mislim, da je treba, da se ti podatki poenotijo na ravni vlade. In če pač predsednik Vlade govori o tem, da bomo naredili še en tir poleg enega tira, potem je seveda vprašanje za ministrico za finance, ali to pomeni cena krat dva, enostavno povedano, in ali pomeni deficit krat dva in javni dolg krat dva za ta projekt. Jaz mislim, da je nujno, da se opravi razprava o tem odgovoru ministrice za finance. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 20. Junija, v okviru glasovanj. Gospod Luka Mesec bo postavil poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica, moje vprašanje, kot veste, se nanaša na dogovor, ki ga je Vlada 7. junija sprejela s socialnimi partnerji. Po oceni nas, Združene levice, dogovor škoduje najbolj zapostavljenim delavcem, ki so, prvič, zaposleni v nezakonitih agencijah za posredovanje dela, teh je v Sloveniji na žalost vse več, najbolj zloglasen primer zadnje čase pa so tako imenovani IPS v Luki Koper. Potem prejemnikom minimalne plače, ki ne dobivajo dodatkov za težje pogoje dela in za delovno dobo. In tretjič, delovnim invalidom in delavcem, starejšim od 55 let, ki za zdaj še uživajo posebno varstvo pred odpuščanjem. 7. junija ste torej vi kot ministrica skupaj s predsedniki koalicijskih strank podpisali dogovor, da boste nasprotovali zakonoma o inšpekciji dela in o minimalni plači, ki smo ju vložili v Združeni levici, da bi zaščitili ravno te tri skupine ljudi. V koaliciji ta dogovor predstavljate kot kompromis v korist obeh strani, mi pa ocenjujemo, da je to kompromis na škodo najbolj zapostavljenih delavcev. Če konkretiziram, namesto našega predloga boste sprejeli vladni zakon o inšpekciji dela, ki sploh ne omenja delavcev iz nezakonitih agencij. Potem boste zavrnili naš predlog o minimalni plači, ki bi končno zagotovil to, da bi se dodatki, kot je dodatek za delovno dobo in drugi dodatki, izločijo iz minimalne plače in da se na minimalno plačo šele prištevajo, da bi minimalna plača postala osnova. In potem tretjič, še naprej podpirate tako imenovano sporazumno prekinitev zaposlitve, ki pa bi jo lahko, in na to ste bili opozorjeni, delodajalci izkoristili za bajpas pri odpuščanju starejših delavcev in invalidov. Moja vprašanja so zato preprosta: Kaj je vaša rešitev za problem nezakonitih agencij, kot so na primer IPS v Kopru? Kako to, da ste predlani delavcem z minimalnimi plačami, ko smo prvič v Združeni levici predlagali redefinicijo minimalne plače, da se je iz nje izločilo vsaj dodatke za praznike, nočno delo in nadurno delo, to tudi omogočili, zdaj pa nočete zagotoviti izključitve ostalih dodatkov? Kaj je razlog za to? Kako boste zagotovili, da se institut sporazumne prekinitve ne bo zlorabil za odpuščanje starejših delavcev in invalidov? Hvala.
Spoštovana ministrica dr. Anja Kopač Mrak, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanec gospod Luka Mesec, hvala za vprašanje. Je izjemno zanimivo in postavlja v ospredje vprašanja, ali lahko to družbo vodimo naprej tako, da slišimo samo eno stran in morda na način, ki je všečna tu v dvorani, ali pa poskušamo, kar je mnogo težje, dogovoriti stvari, ki so dobre v prid vsem. Kar namreč, socialni dialog je ena izmed temeljnih pridobitev v času po drugi svetovni vojni, da se je poskušalo konflikte, ki so vedno prisotni med delom in kapitalom, na družbeno konsenzualen način urejati. Socialni dialog je imel svoje vzpone in tudi padce, je pa pomembna vrednota. V najbolj demokratičnih in tudi blaginjsko močnih državah njihov družbeni konsenz temelji na socialnem dialogu, kjer so močni sindikati, in tudi dogovarjanje, vlada je vedno mediator med zastopniki delodajalcev in delojemalcev. Torej, ja, moja vrednota, kot ministrice za delo je, da poskušam na konsezualen način reševati družbene probleme. In zato menim, da je 7. 6. podpisan dogovor velik korak naprej, ker so socialni partnerji zelo jasno povedali, tudi sindikati, kot tudi delodajalci, da seveda vsaka stran ne more dobiti tistega, kar bi si v danem trenutku želeli, ker verjamejo, da je na dolgi rok to, da malce dlje sedimo, ampak da se dogovorimo na dolgi rok za to državo, ki je izrazito konsenzualna, to mnogo bolje. Kar se tiče vašega predloga in primerjave, pa bodimo odkriti. Vaš predlog zakona je bil osnovna na predlogu zakona Ministrstva za delo, tiste stvari, ki so bile dodatno vnesene, kar se tiče agencij za delo, pa je Zakonodajno-pravne služba tudi ocenila kot neprimerne. Tako da je vprašanje, kaj je lahko všečno in poveste, drugo je pa, kaj je realno izvedljivo v pravnem redu. In ne, prosim, mešati IPS z agencijami za delo, ker je v bistvu pred upravnim sodiščem, ker je inšpekcija za delo ugotovila, da imajo IPS kršijo zakonodajo, ker bi morali biti registrirani za posredovanje dela, in so se Luka Koper oziroma pač ti, ki jim je bila izrečena odločba, pritožili in čakamo sodbo upravnega sodišča. Torej stvari se rešujejo, način, ki ga vi predlagate, bi pomenil preveliko zmedo, kar je dejansko tudi povedala Zakonodajno-pravna služba. Ampak naš predlog zakona oziroma ki je usklajen s socialnimi partnerji, rešuje vprašanje prekarnosti, tako kot smo se dogovorili, torej če inšpektor ugotovi, da ima nekdo sklenjeno civilno pogodbo, pa gre za elemente delovnega razmerja, ima novo pristojnost, da poleg prepovedne odločbe tudi inšpektor da odredbo, da mora v treh dneh predložiti tudi ustrezno pogodbo o zaposlitvi temu delavcu. In po drugi strani ne pozabite, tudi za neplačilo plač dajemo strožjo sankcijo. Ali to ni zaščita najranljivejših? Predvsem pa pozabljate tudi na drugi zelo pomemben zakona, to je Zakon o urejanju trga dela, ki je tudi del tega paketa, ki jasno poskuša aktivirati brezposelne osebe, dajemo možnost 20 % dodatka k plačilu denarnega nadomestila za vse tiste brezposelne z nižjo stopnjo izobrazbe in tiste s srednjo šolo, ki nimajo deficitarne stopnje izobrazbe. Kar se tiče IPS, gre za nezakonite prakse, in prosim, da se ne meša z agencijami za posredovanje dela, kjer imajo svoje probleme, ampak ne gre pa jabolka in hruške mešati. Kar se tiče minimalne plače, je pa dejstvo, da smo takrat podprli, šlo je za podpisi, bila je stvar, ki smo jo v okviru socialnega sporazuma pogajali. Vašim predlogom pa [[…]]vsem nam je cilj, da se minimalna plača čim bolj dvigne, je pa vseeno minimalna plača z zakonom določena, je eden izmed pomembnih institutov, ni pa edini. In vi posegate tudi v kolektivno dogovarjanje, ki pa je temelj bipartitnega socialnega dogovarjanja, k čemur pa kot ministrica za delo moram biti zavezana, ker je tudi osnovni temelj dogovarjanja plačne politike, in smo se tudi socialni partnerji v socialnem sporazumu dogovorili, da se bodo plače usklajevale s kolektivnimi bipartitnimi pogodbami. Tako da gre pri vašem predlogu za bistven poseg v dejansko kolektivno dogovarjanje, in to je izjemnega pomena tudi za nadaljnji razvoj, ker to pomeni, da ne potrebujemo več panožnih kolektivnih pogodb, ker lahko z zakonom urejamo vse to, kar je pač, na način, kot predlagate. Jaz vseeno verjamem, da je dober predlog, bom pa verjetno v nadaljevanju lahko pojasnila glede sporazumne prekinitve.
Gospod Luka Mesec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Če vas prav razumem, ne želite oziroma nočete posegati v regulacijo minimalne plače, ker pravite, da je to treba izpeljati skozi socialni dialog. Ne vem, če je to samo vaše osebno mnenje, zagotovo pa ni mnenje Vlade, ker Vlada je jasno povedala, zakaj nasprotuje redefiniciji minimalne plače. Postavila je tri točke. Prvič, rekla je, ker bi to škodovalo konkurenčnosti gospodarstva, drugič, ker bi to povzročilo 10 milijonov evrov izdatkov v javnem sektorju, in potem, tretjič, dodala še, da bi bilo treba doseči soglasje socialnih partnerjev. Tako da vam na točki ne morem verjeti, da je problem v socialnem dialogu, ampak mislim, da je problem, na kakšen način se Vlada pogovarja s socialnimi partnerji. Namreč to, kar tukaj berem, je stališče, ki bi ga lahko zlahka prevzela tudi Gospodarska zbornica. Ne verjamem, da ste socialne partnerje soočili s tem, da imamo v Sloveniji v marsikateri kolektivni pogodbi pet, šest, celo sedem plačnih razredov pod minimalno plačo, da se dejansko plače začenjajo prej pri 450 kot pri 613 evrih, da obstajajo prakse v podjetniških pogodbah, kakršne sem jaz sam – vam lahko prinesem papirje –, videl, da ljudje dobijo 240 evrov osnovne plače, ostalo pa potem z dodatki do minimalca. To so enostavno stvari, ki jih ta družba in ta država ne bi smela dopuščati. Zato še enkrat sprašujem: Zakaj nočete poseči v minimalno plačo, da bi to zagotovili? Kar se tiče prekarnih delavcev in IPS. Kompromis, ki ga je Vlada naredila, sicer izboljšuje položaj za espeje, ne izboljšuje pa položaja vseh, ki delajo v nezakonitih agencijah za posredovanje dela. In ta termin uporabljam namenoma, ker IPS sicer na papirju nudijo storitev, v resnici pa niso nič drugega kot podjetja, ki posredujejo delo, in so zato nezakonite agencije za posredovanje dela.
Gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Minimalno plačo smo uvedli Socialni demokrati v 90. letih. Verjetno eden najvišjih dvigov minimalne plače se je zgodil v času finančne krize, mislim, da je bila za 23 % dvignjena. Takrat, ko je bila vpeljana definicija minimalne plače, je bila na podlagi dogovora o plačni politiki, ki se je podpisoval, in takrat je bila dogovorjena definicija minimalne plače. Definicija minimalne plače, v katero vi sedaj posegate, je ena izmed najbolj nevralgičnih točk socialnega dialoga. In bili so številni poskusi, da poskušamo dogovoriti spremembo definicije minimalne plače. Jaz zdaj verjamem, da bo lahko lažje in na drugačen način razumevanje glede minimalne plače, nikakor pa socialni partnerji ne bi pristali na to, da ena izmed političnih strank postavlja minimalno plačo z dekretom mimo socialnega dialoga. Ker morate vedeti, jaz bi lahko s takšnim zakonom prišla, bi vsi ploskali in bi bilo vse lepo, ampak dejstvo je, da na koncu upravljati državo v dobro ljudi pomeni, da rabiš poslušati vse strukture, in ni vedno najlažje poskušati iskati kompromis. In kompromis najti na takšni točki, je težavno. Kot veste, je zaradi podpore minimalne plače tudi padel podpisan socialni sporazum, za katerega smo se dolgo trudili. Moje mnenje je, kot sem ga povedala, minimalna plača v svojem temelju, vaš predlog posega v kolektivno dogovarjanje, kar ruši socialni ustroj in socialni dialog v tej državi, in je to eden izmed temeljih razlogov, zakaj ga jaz osebno ne morem podpreti. Predvsem pa je to stvar urejanja tako občutljivih vprašanj, kjer se je vsaj treba potruditi dogovarjati s socialnimi partnerji. Seveda imate vi lahko luksuz, da lahko rečem, ker ste v opoziciji, da lahko poslušate samo ene in vložite ta predlog, naloga Vlade Republike Slovenije in mene kot ministrice za delo, ker sem kot ministrica prisegla, da moram spoštovati in bom delala za vse državljane in državljanke, je pa moja naloga, da socialni dialog vodim, da ga upravljam in da poskušam najti konsenz. Tako da včasih bi bilo lažje sedeti na vašem mestu.
Luka Mesec, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Izvolite.
Hvala. Jaz seveda predlagam, da Državni zbor opravi razpravo o dogovoru, ki ga je Vlada sprejela s socialnimi partnerji 7. Junija. Kompromisi, o katerih je zdaj govorila ministrica, so na žalost slabi in so vodili v to, da imamo v Sloveniji vse več drugorazrednih delavcev, vse večjo segregacijo med tistimi, ki še imajo delavske pravice, in med tistimi, ki jih nimajo. Med mojo generacijo, med mladimi je espeizacija in prekarnost na žalost postala norma, pa ne samo v gostinstvu ali pa kakšni nevralgični panogi, ampak konec koncev med novinarji v gradbeništvu, v IT sektorju in tako naprej. Po drugi strani pa vidimo pojave, da so se divje agencije za posredovanje dela oziroma nezakonite agencije za posredovanje dela, kakor sem prej imenoval izvajalce pristaniških storitev v Luki Koper, v zadnjih letih dobesedno razpasle, da spomnim samo na kakšen Marof Trade in še kaj podobnega. Zato predlagam, da se v tem Državnem zboru pogovorim o tem sporazumu, in sicer v vseh njegovih treh točkah – prvič o tem, kako bomo poskrbeli da bodo socialne pravice, ki so zagotovljene v tej državi na papirju vsem delavcem, končno dosegle tui prekarne delavce. Drugič, da se pogovorimo o tem, ali je sprejemljivo in kako bomo dosegli to, da ne bodo ljudje v tej državi ob takšni gospodarski konjunkturi, kot jo imamo, delali za 400 evrov, 450 evrov, ostalo pa dobili z dodatki, da sploh prilezejo do minimalne plače. Tretjič, da se onemogoči na zakonski ravni, da človek dobi osnovne plače 240 evrov, potem pa dobi z nekimi dodatki šele izplačilo minimalca, ker s tem ni oškodovan samo on, s tem smo oškodovani vsi državljani in državljanke, ker njegov delodajalec podvaja prispevke v blagajne in v državni proračun od osnove ne pa iz plačila, se pravi od 240 evrov, potem si lahko predstavljate, kako malo je plačanega. In tretjič, da se konec koncev pogovorimo o tem, ali je kompromis, kot mu pravi Vlada, da bodo lahko delodajalci zdaj sporazumno odpuščali tudi delavce, starejše o 55 let in invalide, sprejemljiv. Za nas, za Združeno levico absolutno ni. Predlagam, da se o tem resno pogovorimo.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v okviru glasovanj. Naslednji je mag. Bojan Krajnc, postavil bo poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter ministru za zunanje zadeve, ki je danes upravičeno odsoten. Mag. Krajnc, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica dr. Anja Kopač Mrak in gospod minister, kot rečeno, upravičeno odsoten. Na podlagi pariške mirovne pogodbe je območje sedanje slovenske Primorske pripadlo Federativni ljudski republiki Jugoslaviji. Do uveljavitve mirovne pogodbe so bili tudi slovenski prebivalci tega dela sedanje Slovenije italijanski državljani in so tako kot civilne žrtve vojne svoj invalidski status ter pravice uveljavljali po italijanskih predpisih, nekateri pa so s strani italijanske republike prejemali tudi že invalidnine. Po sklenitvi pariške mirovne pogodbe je v skladu s točko B, četrtega dela pariške mirovne pogodbe obveznost izplačevanja civilnih in vojaških pokojnin prevzela FLRJ. Republika Italija je z namenom popolne povrnitve vojne škode FLRJ plačala 125 milijonov dolarjev. Kasneje je bil leta 1954 med FLRJ in Republiko Italijo sklenjen še sporazum o dokončni poravnavi vseh medsebojnih obveznosti iz mirovnega sporazuma, ki je določil, da bodo pristojne jugoslovanske organizacije vse od 15. septembra 1947 in v okviru določb jugoslovanske zakonodaje zagotovile izplačevanje civilnih in vojaških pokojnin. Žal pa do izplačila tem civilnim invalidom v vojni, ki so se poškodovali že kot otroci, torej večinoma kot otroci in so zdaj na koncu, skoraj na koncu svoje življenjske poti, ni prišlo, čeprav je FLRJ od Republike Italije prevzela obveznost izplačevanja in za ta namen prejela tudi sredstva. Niti FLRJ niti njene naslednice, vključno z Republiko Slovenijo, ki je svojo obveznost podredila z aktom o notifikaciji nasledstva sporazumov nekdanje Jugoslavije z Republiko Italijo, vse do danes niso sprejele ustreznih zakonskih podlag za uveljavitev pravic te skupine civilnih invalidov vojne, za nazaj torej, niti niso dosledno kako drugače izpolnile svojih obveznosti, čeprav so za poravnavo teh obveznosti sredstva prejele in jih k temu zavezuje mednarodna pogodba. Spoštovana gospa ministrica, spoštovani gospod minister v odsotnosti, sprašujem vaju: Kdaj bo Vlada Republike Slovenije na vajin predlog končno zakonsko uredila to pravico do odškodnine oziroma invalidnine za to specifično skupino žrtev vojne sedaj državljanov Republike Slovenije? Najlepša hvala za odgovor.
Besedo ima dr. Anja Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Hvala gospod poslanec Bojan Kranjc za vprašanje. Ustrezna republiška zakonodaja, ki je uredila varstvo civilnih invalidov vojne, je bila sprejeta leta 1968, ko so se nekatere oblike invalidskega varstva zagotavljale za civilne invalide vojne z najmanj 100 % telesno okvaro. Sprejeta invalidska zakonodaja je v naslednjih letih invalidsko varstvo postopoma širila tudi na civilne invalide vojne s priznanimi nižjimi stopnjami invalidnosti vse do leta 1992, ko je bilo ustrezno zakonsko varstvo enako kot za vojaške vojne invalide zagotovljeno tudi za civilne invalide vojne z najmanj 20 % invalidnostjo. Glede problematike invalidskega varstva, ki bi ga civilnim invalidom vojne zagotavljala sklenjena mirovna pogodba med SFRJ in Republiko Italijo, je podano strokovno mnenje Državnega pravobranilstva Republike Slovenije, ki je glede morebitne odškodninske odgovornosti Republike Slovenije kot pravne naslednice nekdanje SFRJ zaradi neizplačanih invalidskih prejemkov civilnim invalidom vojne v preteklosti ocenilo, da v veljavni zakonodaji ni podlage za izplačilo odškodnine na navedeni pravni podlagi. S tem v zvezi Državno pravobranilstvo tudi meni, da iz formulacije 1. člena mednarodnega sporazuma med FLRS in Republiko Italijo o dokončni poravnavi vseh medsebojnih obveznosti ekonomskega in finančnega značaja, ki izhaja iz mirovne pogodbe in sukcesivnih sporazumov iz leta 1954, ni jasno razvidno, kakšne so bile obveznosti SRFJ na navedeni podlagi. Državni pravobranilstvo s tem v zvezi ugotavlja, da odškodninska odgovornost Republike Slovenije kot pravne naslednice SFRJ zaradi nesprejetja oziroma nepravočasnega sprejetja ustrezne zakonodaje v zvezi s posebnim socialnim varstvom slovenskih državljanov iz območja slovenskega Primorja, ki so kot italijanski državljani postali invalidi ter so invalidski status in pravice uveljavili po tedanjih italijanskih predpisih, objektivno ni podana. Vse morebitne odškodninske terjatve za uveljavitev odškodnine zaradi povzročene škode iz tega naslova so po mnenju pravobranilstva tudi absolutno zastarane. Republika Slovenja je leta 1992 z aktom o notifikaciji nasledstva sporazumov nekdanje SFRJ z Republiko Italijo v vsoj notranji pravni pred prevzele oziroma nasledile obravnavami meddržavni sporazum, vendar s tem ni prevzela nobenih pravnih obveznosti z naslova poravnave oziroma plačila odškodnine civilnim invalidom vojne v skladu s sklenjenim sporazumom med nekdanjo SFRJ in Republiko glede začetka in časovnega obdobja. V tem zgledu je pač mnenje državnega pravobranilstva dokaj jasno. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak bo postavil poslansko vprašanje notranji ministrici, in sicer mag. Vesni Györkös Žnidar, ki pa je upravičeno odsotna.
Ali pa ne.
Gospod Gorenak, izvolite.
Ali pa ne. Gospod podpredsednik, jaz imam tu težavo, v uradni napovedi Državnega zbora gospa ministrica ni odsotna. Nihče pri nas ni dobil nobene napovedi, da bo ministrica odsotna, na tem listu zdaj pa piše, da je odsotna. Naredite tu nek red tam pri sebi v Kolegiju predsednika Državnega zbora, na Vladi in tako naprej. Jaz vas lahko samo to spomnim, da naredite tudi kakšno primerjavo med letom 2004, 2008, 2012, pa sedanjim stanjem. To je katastrofa, saj ministri sploh ne hodijo sem. Naredite primerjavo, pa boste videli. Ampak dobro, moje poslansko vprašanje [[…]]moje poslansko vprašanje se nanaša na pravzaprav največjo zgodbo teh dni. To je zgodba, ki se tiče pranja iranskega umazanega denarja, odnosno financiranja terorizma, če želite, preko Nove Ljubljanske banke. Človek bi mislil, da v Sloveniji vlada Vlada. Da vlada Vlada, a ne. Leta 2012 je bila neka druga vlada, to je naša vlada, v kateri sem jaz bil minister. Leta 2012 bi morala policija najbolj intenzivno verjetno preiskovati tisto milijardo, pa me o tem ni obvestil nihče nič, to mora tudi javnost vedeti. To mora tudi javnost vedeti. Zato sprašujem seveda sedanjo aktualno ministrico: Kdaj je bila obveščena gospa Kresalova in kaj je naredila v zvezi z to zadevo? Namreč, za vsako malenkost ministri, in tudi ona je to počela, pišejo usmeritve policiji. Se število mrtvih poveča za 2 – je že usmeritev policiji. Število vlomov v kokošnjake – imamo usmeritve policije. Tu imamo pa milijardo evrov, pa ne vem, če je kaj naredila gospa. Nadalje jo sprašujem: Ali je gospa Kresalova obvestila svojega naslednika gospoda Zalarja? Gospod Zalar mene ni nič obvestil o največjem kriminalu tistega časa. Sprašujem: Kdaj je bil obveščen gospod Goršek? Lahko pa javno povem, da svojega naslednika ni obvestil o tem. Ni obvestil o tem. Nekdo, zdaj jaz ne vem, ali je bil to gospod Goršek ali je bil gospod Jevšek, sedanji župan SD v Murski Soboti je izjavil, takrat je bil pa šef kriminalistične policije, je izjavil, jaz sem to dal podrejenim, potem se pa nisem vtikal v njihovo delo. A si predstavljate?! To še politik ne sme reči, kaj šele, da reče nek šef policije ali šef kriminalistične policije, ne vem točno, kateri je to rekel. Ni ga zanimala ena milijarda. Ni ga zanimala. In to ti je potem šef policije! Skratka, sprašujem: Kako so potekale te informacije? Zlasti pa želim izvedeti s strani ministrice: Kaj je naredila policija? Ker po dosedanjih podatkih, ki so javno objavljeni, ni naredila nič, razen dveh, treh depeš. Odgovor želim imeti ustno, gospod podpredsednik. Hvala.
Hvala lepa, dr. Vinko Gorenak. Gospod Jožef Horvat bo postavil poslansko vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovani gospod minister za javno upravo, Boris Koprivnikar, najprej bom postavil moje vprašanje in ga potem argumentiral. Sprašujem vas, gospod minister: Kaj boste storili, da bodo slovenski državljani, ki ne živijo na narodnostno mešanih območjih, izpis upravnih storitev lahko dobili izključno v slovenskem jeziku ne glede na to, na območju katere upravne enote želijo opraviti upravno storitev? Naj vas spomnim tudi na stališče vašega ministrstva, ki ste ga osebno podpisali 15. decembra 2015, ki pritrjuje mojim nadaljnjim trditvam. Gospod minister, v moji poslanski pisarni na sedežu občine Črenšovci dobivam vedno več pritožb državljanov, ki živijo na območjih, kjer ne živi tudi madžarska narodna skupnost, in želijo dobiti omenjeno potrdilo o upravni overitvi, na primer, v slovenskem jeziku, vendar po navodilih Ministrstva za javno upravo z dne 27. 10. 2016 lahko dobijo le dvojezično potrdilo. Če greste pogledati, jaz sem šel, knjigo pripomb in pohval na Upravni enoti Lendava, tukaj se ljudje pritožujejo, ker dobijo dvojezično potrdilo o upravni storitvi, pa so Slovenci oziroma ne živijo na narodnostno mešanem območju. Mimogrede ta knjiga je, sem nekaj slik teh pripomb naredil na Upravni enoti Lendava, ki je do sedaj praktično vedno bila odlično ocenjena. Gospod minister, oba veva, da Ustava Republike Slovenije v 11. členu določa, da je uradni jezik v Sloveniji slovenščina, na območjih občin, v katerih živita italijanska ali madžarska narodna skupnost, pa je poleg slovenščine uradni jezik tudi italijanščina ali madžarščina. Tudi drugi odstavek 62. člena Zakona o upravnem postopku določa, da na območju občin, kjer sta pri organu poleg slovenščine uradna jezika tudi italijanski ali madžarski jezik, upravni postopek teče v slovenskem jeziku in jeziku narodne skupnosti, če stranka v tem jeziku vloži zahtevo, na podlagi katere se postopek začne oziroma če stranka to zahteva kadarkoli med postopkom. Izpostavljam primer, ko slovenski državljani, ki živijo na območju, ki ni narodnostno mešano, torej, kjer ne živi tudi italijanska oziroma madžarska narodna skupnost, v primeru upravnih overitev dobijo dvojezično potrdilo. Gre za Upravno enoto Lendava, Izola, Koper in Piran, ki so dolžne v skladu s slovensko ustavo in z Zakonom o upravnem postopku izdajati prebivalcem z območja, kjer ne živita tudi omenjeni narodni skupnosti, potrdila o upravnih overitvah izključno le v slovenskem jeziku. Hvala lepa za vaša pojasnila, gospod minister.
Besedo ima minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani poslanec, hvala za ta vprašanja. Naj pač pojasnimo glede na Ustavo in zakone, na katere ste se tudi sami sklicevali, da imamov Sloveniji v določenih delih države posebnost, ki si ji reče dvojezičnost. Ta je zagotovljena z ustavo in zakoni. Zakon pa uporabo jezika na dvojezičnem območju veže, kot že sami ugotavljate, prvič, na vložitev vloge, se pravi, ali sem jo vložil v italijanskem, madžarskem jeziku ali v slovenščini, če si stranka v postopku. V primeru, ko pa se izdajajo potrdila, kjer ni neposredne vpletenosti stranke, se pa izdajajo na dvojezičnih območjih glede na sedež upravne enote pač dvojezično. Poleg Zakona o splošnem upravnem postopku, ki to določa, imamo tudi Zakon o državni upravi in pa Uredbo o upravnem poslovanju, ki točno določajo, kakšna so poslovanja na teh dvojezičnih območjih, in kot rečeno, se vežejo na sedež upravne enote. Ta določa, da se v tem primeru, da je sedež upravne enote na dvojezičnem območju, uporabljajo obrazci, prejemne štampiljke, žigi v obeh jezikih, in to velja že 15 let in se ni v ničemer spreminjalo. In podobno velja tudi za ta primer, ki ste ga sami navedli, za primer potrdila o istovetnosti, kar pomeni, da je štampiljka, ki jo uradnik udari na dokument in potem vpiše, da je dokument istoveten v originalu, pač, dvojezična. To na tem območju velja. Nekaj pomislekov je bilo še glede uvedbe elektronske evidence. Tudi pri elektronskih evidencah glede na veljavno uredbo, ki se, kot rečeno, že dolgo ni spreminjala, upravne enote uporabljajo na teh območjih dvojezičnost. Ugotavljamo pa tudi sami, da so nekateri slovenski državljani zato nezadovoljni. Jaz sem preveril, na ministrstvo so do zdaj prejeli dve pritožbi v teh letih. Nikakor pa ne morem pristati na to, da v tem primeru uporabe dvojezičnosti na dvojezičnih območjih kršimo ustavo ali zakone. Ravno nasprotno, že z ustavnimi načeli in zakoni smo zadolženi, da spremljamo ta standard. Moramo pač sprejeti, kot nekatere druge pogoje tudi to, da v teh območjih, kjer je dvojezičnost oziroma sedež upravne enote na dvojezičnem območju, je to neka dodatna okoliščina, ki velja tako za pripadnike narodnostne manjšine kot tudi za Slovence, ki na tem območju živijo, ker je to standard, ki ga z ustavo v tej državi tudi zagotavljamo. In nenazadnje je to tudi, lahko rečemo, ekonomično glede na to, da so obrazci pripravljeni, napisani in predtisnjeni. V tem primeru tudi uredba določa, da mora biti obrazec dvojezični in da se morajo uporabljati dvojezične glave, naslov, podpis, datum in tako naprej na teh območjih. Je pa ob tem seveda treba povedati, da v primeru izdaje, recimo, potnih listih, v primeru izdaje osebnih izkaznic, se pa individualno preverja območje, stalno prebivališče in ta državljan, ki fizično ni iz tiste občine, ki je neposredno podvržena dvojezičnosti, dobi dokument samo v slovenskem ali v obeh jezikih, tako kot se pač izkaže. V izdajanju odločb in ostalih zadev, pa skladno z uredbo velja na teh območjih dvojezičnost. To se ni spreminjalo z nobenim navodilom ministrstva, to velja že 15 let.
Jožef Horvat, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Gospod minister, vaši sodelavci, večina jih pritrjuje mojim trditvam, da imam jaz prav in ne vi. Gospod minister, sedež upravne enote ni relevanten. Ni relevanten, važno je moje stalno prebivališče. Če jaz in moji soobčani iz Občine Črenšovci, ravno to se dogaja, zdaj v tem času namreč poteka kampanja zbiranja pristopnih izjav za uvedbo komasacije na območju celotne Občine Črenšovci, gre za 6 katastrskih občin, in nekateri so seveda zaposleni tudi v Lendavi, in zelo praktično je, gospod minister, da gredo na upravno enoto po potrdilo o istovetnosti in tako dalje. In zakaj aplikacija, in to pa je nova aplikacija, in to so ljudje, ki delajo na upravni enoti v Lendavi, opozorili vaše ljudi, da je aplikacijo treba narediti tako, da kot ste vi rekli, če je vloga v slovenskem jeziku, da mora biti tudi potrdilo v slovenskem jeziku. In jaz sem bil v Občini Črenšovci, vi ste najbrž v Občini Ljubljana, pa nima veze, in če postopek midva začneva v slovenskem jeziku, se mora tudi potrdilo izdati v slovenskem jeziku. Tukaj vas, gospod minister, lepo prosim za vaš razmislek, ker kot rečeno, vaši sodelavci mi dajejo prav. Sedež upravne enote ni relevanten! Ni relevanten! Mi živimo v Pomurju, v območju upravne enote Lendava, če želite, v sožitju z madžarsko narodno skupnostjo. Prvi sem za to, da so ti odnosi vsak dan boljši, ampak prav takšne odločitve vašega ministrstva k temu ne prispevajo. Zato se ljudje oglašajo v knjigi pritožb, zato se oglašajo pri poslancu, ki naj to zadevo reši. Ponavljam, prvi sem za to, da če se postopek na narodnostno mešanem območju začne v madžarskem jeziku, da sem zelo konkreten, se mora tudi v tem peljati in mora biti potrdilo dvojezično. Ko pa se postopek začne v slovenskem jeziku in ne prihajam iz narodnostno mešanega območja, želim izključno slovensko potrdilo, gospod minister.
Minister Koprivnikar, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod poslanec, za te dodatne argumente. Meni je sicer zanimiva trditev, da moji sodelavci pritrjujejo vam, moji sodelavci, ki so mi pripravljali ta opomnik in vi ste mi zdaj prvič povedali, da je to zadevo treba urediti, pa čeprav sem za to pristojen. Malce hecno sicer, ne? Uredba o upravnem poslovanju je odprta. Lahko jo spremenimo. Lahko jo spremenimo tudi na tak način, da tudi na dvojezičnih območjih spoštujemo samo to, da če se postopek začne, bodo tudi potrdila in vse ostale zadeve v enem jeziku. Vendar bo to zelo zahtevna operacija in ne vem, kako bo v Državnem zboru glede na standard, ki ga imamo do obravnave manjšin, tak spremenjen pristop tudi sprejet. Za enkrat velja, da če se postopek začne v slovenskem jeziku, se vodi v slovenskem jeziku, če pa se izdajajo potrdila, štampiljke, podpisi, se pa na dvojezičnem območju izdajajo v dvojezični obliki. Postopek se pa lahko začne v slovenskem jeziku in se v takem tudi vodi, ali začne v madžarskem oziroma italijanskem jeziku in se tudi ima pravico pripadnik manjšine do postopka v njegovem materinem jeziku, in to je treba tudi dejansko zagotoviti. Do mene taka zahteva ni prišla. Vaše poslansko vprašanje kaže na to, da je to velika potreba. Moji sodelavci, na katere se sklicujete, me na to niso opozorili in opomnik, ki so ga pripravili moji sodelavci, kaže na drugačne stališče. Lahko pa preverim, če je volja, glede na to, da je uredba odprta, in tudi kakšna bo volja v tem Državnem zboru, da se dejansko spreminja standard obravnave dvojezičnosti na teh območjih. Menim pa, da tu posegamo na neko zelo občutljivo materijo, za katero je treba desetkrat premisliti, preden odpremo to vprašanje. Zagotavljamo standard tako za Slovence kot za pripadnike narodnostne manjšine in zagotavljamo ga na narodnostno mešanih območjih, skladno z ustavo.
Jožef Horvat, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ja, Poslovnik mi to omogoča, da predlagam Državnemu zboru, da opravi razpravo o tem področju. Gospod minister, med vrsticami sem zaznal, da mi nekako očitate nestrpnost. Ponovno poudarjam, nasprotno, jaz živim, imam tudi sorodnike in tudi k meni so se celo, če želite, v mojo družino so se priženili pripadniki madžarske narodne skupnosti in prvi sem za to, da imamo ta evropski standard, ki ga imamo, in o tem veliko govorim, ko veliko tujih delegacij sprejemam. In pravim, da smo glede tega, hvala Bogu, Evropi zgled. Ampak, gospod minister, tu je prišlo do nove aplikacije. Vi ste izdali navodila. In zdaj nekako gojim upanje, kot ste rekli: »Uredba je odprta, dajmo te zadeve urediti.« Pol ure rabiva midva, pa nisva ravno najboljša programerja, da sprogramirava v aplikaciji izbiro, da me uradna oseba vpraša, v kakšnem jeziku želim potrdilo. Samo to potrebujemo. Na narodnostno mešanem območju pa tisti, ki pride, pa vloži oziroma začne postopek, konkretno na območju Pomurja, v madžarskem jeziku, postopek se mora peljati v madžarščini in potrdilo mora biti dvojezično. Če pa začneva midva, gospod minister, ki ne živiva na narodnostno mešanem območju, pa pričakujeva v tej državi, da dobiva dokument, ki bo v slovenskem jeziku. In jaz vas opozarjam in prosim, gospod minister, ker tu, na tej relaciji ste vi moj edini sogovornik. Jaz ne bom šel pobirat informacij kam drugam. Ampak tu ste vi moj edini sogovornik in vas prosim, da o tem razmislite zato, da bo sožitje med večinskim narodom in med manjšino, avtohtono narodno skupnostjo še naprej takšen, kot je, oziroma vsak dan boljši. To nam, midva oba veva, omogočajo računalniške aplikacije. In ta zadeva praktično ne stane nič. Tukaj ne kupim trditve glede racionalizacije in tako dalje, glejte, tega ne kupim. Če gre za osebno izkaznico, če gre za potni list, potem mora iti tudi za papir, kjer bo pisalo, da je to moj lastnoročni podpis. Zelo preprosto. In vas lepo prosim, da to moje dobronamerno opozorilo sprejmete in nemudoma izdate tudi takšna navodila. Jaz bom to spremljal. Če se to ne bo spremenilo, verjamem in trdim, da imam prav, da ne zahtevam preveč, da državljani ne zahtevajo preveč, sicer bom pa šel do konca, vse do Ustavnega sodišča. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri v okviru glasovanj. Gospod Franc Jurša bo postavil poslansko vprašanje ministrici za zdravje gospe Milojki Kolar Celarc. Izvolite, gospod Jurša.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani, posebej pa še seveda gospe ministrici Milojki Kolar Celarc, ki ji bom tudi postavil poslansko vprašanje. Bolnišnica Topolšica se zaradi lani končane naložbe v energetsko sanacijo objekta že nekaj časa sooča z velikimi likvidnostnimi težavami, nima sredstev za plače in ne za izplačilo letošnjega regresa. Vlada je sicer zagotovila denar za plače in se je na osnovi teh likvidnostnih težav odločila, da se bo Bolnišnica Topolšica pripojila Splošni bolnišnici Celje. O tej odločitvi zaposleni v Bolnišnici Topolšica niso bili obveščeni tako, kot bi bilo pričakovati v takšnih primerih, temveč so za načrte Ministrstva za zdravje izvedeli predvsem iz medijev. Konec aprila je bila sicer organizirana okrogla miza na temo, ki se je je udeležil tudi predstavnik Ministrstva za zdravje, ki pa pristojnim ni dal ustreznih pojasnil in obrazložitev. Znano je, da združitvi obeh bolnic nasprotujejo zaposleni v Topolšici in Celju, sindikati zdravstvenih in nezdravstvenih delavcev, seveda pa tudi bolniki, ki so pomoč in nego iskali v Bolnišnici Topolšica. Hitro so se tudi organizirali v Šaleški dolini v civilno iniciativo, ki prav tako nasprotuje tej pripojitvi. Glede napovedane združitve ostaja odprtih ogromno vprašanj, ki zagotovo tudi spodbujajo nasprotovanje združevanja teh dveh bolnišnic, saj je prihodnost bolnišnice neznana in negotova. Ministrico za zdravje zato sprašujem: Kaj pravzaprav predlagano združevanje sploh prinaša tako za delovanje Bolnišnice Topolšica kot tudi za zaposlene? Kakšne prednosti in pomanjkljivosti bo združevanje prineslo bolnikom, obema bolnišnicama in vsem zaposlenim? Ali na ministrstvu že poznate pozitivne in negativne finančne posledice, ki jih bo združevanje prineslo in seveda kakšne so? Med konkretnimi odprtimi vprašanji lahko izpostavimo na primer prevoz bolnikov iz Celja v Topolšico, ki je zdaj plačan posebej, ob združitvi pa bo to transport med bolnišnicama in naj bi menda ta znesek v enem letu znašal 500 do milijon evrov. Zahvaljujem se vam že vnaprej za odgovor.
Gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani poslanke, poslanci! Posebej pozdravljen gospod Jurša in hvala vam za to vprašanje. Ker se nemalokrat ali prevečkrat v javnosti govori oziroma manipulira s tem predlogom, da namreč ukinjamo bolnišnico Topolšica, naj povem, da z omenjenim združevanjem zdravstvene dejavnosti Bolnišnice Topolšica ne ukinjamo. To sem povedala že večkrat, tako županom Velenja, Šoštanja ter Šmartnega ob Paki 5. maja, ki sem jih povabila in z njimi imela sestanek na Ministrstvu za zdravje, enako sem povedala tudi ob mojem obisku Bolnišnice Topolšica 9. maja zaposlenim. Dejstvo je namreč, da je nekdanje vodstvo bolnišnice, žal, z nekaterimi odločitvami povzročilo stanje, za katerega tudi vi ugotavljate, spoštovani poslanec, da nima bolnišnica denarja niti za plače, niti ga ni imela za regres. Na Ministrstvu za zdravje po pogovorih z vodstvi obeh bolnišnic ocenjujemo, da bo s pripojitvijo Bolnišnice Topolšica k Splošni bolnišnici Celje, dosežena predvsem optimizacija pri vodenju in upravljanju. Že iz povedanega je jasno, da na ministrstvu prav ničesar ne skrivamo, saj smo komunicirali tako z zaposlenimi, župani in javnostjo in bomo tako tudi v bodoče, ko bo do konca pripravljen celovit projekt pripojitve. Trenutno se pripravlja pregled dejavnosti, vključno z novim načinom organiziranja vodenja in dejavnosti po pripojitvi. Predvideno je, da bodo ob pripojitvi centralizirane nabavna, investicijska, kadrovska in finančna služba, kar bo pripomoglo k učinkovitejšemu in uspešnemu poslovanju. Ministrstvo za zdravje razpolaga z analizo pripojitve, kjer so kot prednosti te pripojitve predvsem pripoznane, prvič, zniževanje stroškov materiala, drugič, možnost povečanja prihodkov zaradi dodatnih zdravstvenih programov in iz povečanega obsega obstoječih zdravstvenih programov ter povečanja prihodkov zaradi večjega obsega servisnih storitev, kot so pralnica, kuhinja in tehnične enote, ki jih ima danes Bolnišnica Topolšica, tretjič, več razpoložljivih sredstev za investicije v opremo in infrastrukturo, in četrtič, večje možnosti financiranja in pridobivanja dodatnih likvidnih sredstev. Vodstvi Bolnišnice Topolšica in Celje pospešeno usklajujeta aktivnosti in usklajujeta programe. Tudi Ministrstvo za zdravje je bilo seznanjeno s problematiko, ki jo omenjate, predvsem plačila zunajbolnišničnega transporta, pri čemer z oceno teh stroškov, trenutno ne razpolagamo. To vprašanje že rešujemo, in sicer skupaj s plačnikom, to je Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Ko bo projekt pripojitve dodelan iz vseh potrebnih vidikov, kadrovskih, finančnih, strokovnih in investicijskih, bo Ministrstvo za zdravje izvedlo usklajevanje še z lokalno skupnostjo in z vsemi zaposlenimi. Ob tem dodajam, da usoda bolnišnice Topolšica ni neznana in negotova. Kot ste sami omenili, je Ministrstvo za zdravje skupaj z Vlado Republike Slovenije že dva meseca zagotovilo denar za izplačilo plač zaposlenih in tudi za regres, se pravi je zagotovilo proračunska sredstva, in sicer v višini skoraj 1 milijon 200 tisoč evrov, in še dodatno preprečilo tudi nedobave zdravil. S temi sredstvi je bilo omogočeno nemoteno izvajanje zdravstvene dejavnosti za zdravstveno oskrbo prebivalcev na tem območju. In maja, naj dodatno povem, kar dokazujejo moje resne in poštene namene, sem podpisala pogodbo za nakup treh novih rentgenskih aparatov v višini pol milijona evrov za potrebe bolnišnice Topolšica. To dokazuje, da imamo resne namene, da pacienti dobijo še boljšo oskrbo.
Gospod Franc Jurša, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Gospa ministrica, za ta del odgovora sem se vam že v začetku zahvalil. Moram pa reči, da na zastavljeno vprašanje nisem dobil konkretnih odgovorov. Te konkretne odgovore boste morali, ministrica, predstaviti vsem zaposlenim v bolnišnici Topolšica, kakor tudi seveda lokalni skupnosti in seveda tudi civilni iniciativi. Kajti tukaj se zdaj postavlja pa še eno dodatno vprašanje z moje strani, ali zaradi tega, ker je nekdo izpeljal neko investicijo, zdaj ne vem, ali smo to zadevo imeli v celoti pod kontrolo, postavil pod vprašaj likvidnost bolnišnice, pa zaradi tega želimo to bolnišnico zdaj pripojiti k splošni bolnišnici Celje. Jaz mislim, da to niso pravi razlogi za to, da bi se to tudi storilo. Vi boste morali, ministrica, pa seveda tudi vaši predstavniki, boste morali vzpostaviti jasno in odkrito komunikacijo, kot sem že rekel, s predstavniki zaposlenih oziroma zaposlenimi v bolnišnici, civilno iniciativo in seveda tudi z lokalno skupnostjo, ki gravitira na to bolnišnico. Zato vas prosim, da mogoče še na ta moja vprašanja dodatno odgovorite.
Gospa ministrica, izvolite, imate besedo za dodaten odgovor.
Hvala tudi za ta dodatna vprašanja. Prvi del komunikacije je v bistvu bil opravljen, razen s civilno iniciativo, na tej okrogli mizi. Dokler pa nimamo vseh dokončnih podatkov, potrebe po dodatni finančni sanaciji za bolnišnico Topolšica [[…]]Jaz imama tukaj s seboj, ker smo razdelali to kot projekt, časovnico, datume in naj vam povem, da ko bo zadeva dokončna, na strokovni ravni usklajena, ko bodo zagotovljene tudi še dodatne potrebne finance, da se cela zadeva sanira, bomo jasno opravili razgovore z vsemi deležniki, če hočete, z vsemi deležniki, če hočete zaposleni najprej, vodstvi, obe, tudi lokalna skupnost in civilna iniciativa, kjer jim bomo predstavili te projekte. Vse gre v to smer, da se v bolnišnici Topolšica zagotovi dodatne programe zaradi tega, da bo v bodoče lahko tudi, bi rekla, zagotavljala dovolj finančnih sredstev za opravljanje programov, ki jih bo imela.
Gospa Marija Bačič bo predstavila poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik! Spoštovani gospod minister, povečan tranzitni tovorni promet na nekaterih državnih oziroma regionalnih cestah povzroča poškodovana cestišča in ogroža prometno varnost drugih udeležencev v prometu, kot so pešci in kolesarji. Povečanemu tranzitnemu prometu, tovornemu, pa prispeva tudi izogibanje plačil cestnin. Glede na navedeno vas sprašuje: Kakšne konkretne ukrepe in kje je sprejelo oziroma bo sprejelo Ministrstvo za infrastrukturo za izboljšanje prometne varnosti ljudi na območjih, ki beležijo povečan tranzitni tovorni promet? Na kakšen način namerava ministrstvo oziroma Vlada Republike Slovenije preprečiti izogibanje plačevanja cestnin tranzitno-tovornega prometa z vožnjo po regionalnih oziroma državnih cestah? Prosim vas, če ste pri tem lahko natančni glede posameznih lokacij. Kaj boste naredili glede razbremenitev tranzitno-tovornega prometa na obremenjenih področjih in njegovega negativnega vpliva na življenje lokalnega prebivalstva? Hvala za odgovor.
Minister dr. Peter Gašperšič, izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala spoštovani poslanki Mariji Bačič za postavljeno vprašanje. Lep pozdrav tudi ostalim poslankam in poslancem! Jaz bom odgovor na splošno zastavil, ker v bistvu načeloma principi veljajo za vse lokacije, kjer se srečujemo s to problematiko, ki jo opisujete. Lahko rečem, da na Ministrstvu za infrastrukturo si vsekakor stalno prizadevamo za izboljšanje prometne varnosti, in v ta namen potem tudi na tovrstnih odsekih sprejemamo ustrezne ukrepe. Zato na teh območjih, kjer prihaja do tega povečanja tranzitnega tovornega prometa, te zadeve rešujemo na način, da intenzivnost tega prometa zmanjšujemo in omejujejo s preusmeritvami tovornega prometa, predvsem gre tukaj za tovorni promet, iz regionalnih in državni cest nazaj na avtoceste. Govorimo torej o tranzitnem prometu. To je seveda možno doseči s postavitvijo ustrezne prometne signalizacije, ki prepoveduje tak tranzitni promet po omenjenih lokalnih, regionalnih cestah in ga, kot rečeno, preusmerjamo nazaj na avtoceste. Za najpomembnejšega pri izvajanju tega ukrepa se je pokazal nadzor policije, saj marsikje same table ne zadoščajo, kajti tovorna vozila se prepogosto ne spoštujejo teh prepovedi voženj po stranskih cestah, še posebej, če s tem prihranijo kakšen kilometer oziroma tudi seveda kadar se izognejo na ta način plačilu cestnine. Zato je, da bi ta ukrep dosegel svoj učinek, nujno potreben čim večji nadzor s strani tudi policije, ki skladno s tem tudi deluje. Ministrstvo za infrastrukturo pa bo še naprej preko upravljavcev cest na podlagi javljene problematike s strani lokalnega okolja skrbelo za postavitev tovrstnih prometnih signalizacij na problematičnih odsekih, s katerimi bomo potem ta tranzitni tovorni promet usmerili na avtocesto in bo s tem manj obremenitev lokalnega prebivalstva. Zdaj lahko povem še to, da je poleg teh ukrepov Agencija Republike Slovenije za varnost prometa v letošnjem letu organizirala in še bo organizirala izobraževanja nadzornih organov za upravljanje nadzora tovornih vozil z vidika varnosti v cestnem prometu. S tem se bo povečala tudi kvaliteta izvajanja tega nadzora, organizirana pa bo tudi obsežna akcija osveščanja voznikov, predvsem tovornih vozil, glede varnosti v cestnem prometu. To se bo izvedlo preko zloženk, ki se bodo delile na različnih točkah, recimo na počivališčih na cestah, ki so najbolj obremenjene s tranzitnim prometom. Za konec pa naj povem še to, da pričakujemo, da bo tudi z uvedbo elektronskega cestninjenja za tovorna vozila v prostem prometnem toku po prevoženi razdalji, za katerega računamo, da bo v operativno uporabo stopilo z novim letom, s 1. 1. 2018, da bo praktično odpravljen ta motiv izogibanja plačilu cestnine preko cestninskih postaj. Na ta način tudi pričakujemo, da bo ta problematika tega tovornega tranzitnega prometa, ki bo uhajal iz avtocest, precej precej zmanjšan. Hvala lepa.
Gospa Marija Bačič, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala gospod minister. Vendar bi vas v dopolnitvah odgovora prosila za nekaj konkretnih informacij, in sicer vem, da ste bili na Goričkem in ste se s to problematiko tudi srečali. Recimo tranzitno-tovorni promet Sotina–Gederovci, tukaj je bilo kar nekaj prometnih nesreč s smrtnim izidom, in pa sanacija poškodovane regionalne ceste Cankova–Kuzma v območju Občine Rogaševci. Res je problematično in se strinjam s tem, kar ste rekli, da se tovornjaki oziroma ta tranzitni tovorni promet ne držijo omejitve in vozijo, ne vprašajte, 80 in ne vem koliko. Cesta je ozka, cesta je poškodovana, veliko je tudi šolarjev, torej pešcev in pa tudi kolesarjev in je prav, da se res nekaj na tem področju tudi zgodi v prid temu prebivalstvu. Hvala lepa.
Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Ja, hvala lepa. Na te odseke, ki ste jih omenili, sem že bil opozorjen. Tudi pozna jih seveda Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo. Nekaj ukrepov teh omejitev je bilo že postavljenih. Kot rečeno, ključno je seveda, da se jih uveljavi tudi z izvajanjem tega policijskega nadzora. Bomo pa seveda tam, kjer prihaja tudi še do težav v smislu poškodb, uničenja cest, in tam, kjer so vozišča tudi sicer neprimerna za odvijanje tega prometa, ki se tudi sicer lahko odvija zaradi lokalnih potreb, bomo seveda s sredstvi, ki jih skušamo zagotoviti v proračunu in ki se povečujejo, tovrstne odseke tudi varnostno izboljšati. Tako da računam, da bodo tudi ti odseki še v tem smislu nadgrajeni. Kot rečeno, pa mislim, da bo ta odsek precej na boljšem, ko bo uvedeno elektronsko cestninjenje za tovorna vozila. Hvala lepa.
Mag. Marko Pogačnik bo postavil poslansko vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrica za finance! V nadaljevanju bi vam rad zastavil vprašanje v zvezi s poslovanjem slabe banke oziroma Družbe za upravljanje terjatev bank. Zdaj vsi vemo, da je bila ta banka ustanovljena z zakonom, z določenim namenom. Davkoplačevalci pričakujemo, da denar, ki je bil porabljen za sanacijo bančnega sistema, bo nekako v prihodnosti povrnjen skozi dobro upravljanje preko slabih terjatev, ki so bile prenesene na slabo banko, in pa lastniških deležev ponovno v proračun oziroma davkoplačevalcem. Poslovni rezultat Družbe za upravljanje terjatev bank za leto 2016 je znašal, čista izguba iz poslovanja 7,8 milijona evra. Pri tem je treba povedati, da je bil podoben rezultat dosežen tudi v letu 2015, to pomeni v zadnjih dveh letih približno 15-milijonsko izgubo. Zanima me: Ali bo Ministrstvo za finance, ki ima kot resorno ministrstvo po Zakonu o krepitvi stabilnosti te banke možnosti, sprejel kakšne ukrepe? Osebno sem presenečen nad tako slabim rezultatom. Vsi smo pričakovali od te družbe, da bo denar povrnila davkoplačevalcem nazaj, zdaj pa že drugo leto zaporedoma kar precejšen minus. V dveh letih približno 15-milijonska izguba.
Spoštovana ministrica, izvolite, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za dano besedo. Hvala lepa, gospod poslanec, za vprašanje. Najprej je treba pojasniti, da je Ministrstvo za finance na podlagi Zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank pristojno za izvajanje nadzora nad delom DUTB. V splošnih ukrepih nismo pristojni za to oziroma ne smemo dajati konkretnih navodil za izvedbo posameznih poslov. Za obravnavo letnega poročila DUTB, ki vsebuje informacije o poslovnem rezultatu DUTB, ter sprejetje ukrepov v zvezi z gradivom pa je pristojna Vlada kot skupščina DUTB. Vlada bo letno poročilo obravnavala v kratkem. Mislim pa, da je pri uspešnosti poslovanja DUTB treba upoštevati ne zgolj skozi bilančno izgubo oziroma neto izgubo v lanskem letu, ampak na podlagi različnih kazalnikov. Najprej bi rada omenila, da leto 2016 v poslovanju DUTB zaznamuje predvsem pripojitev Factor banke in Probanke, kar je vplivalo na kapital DUTB in na stroške dela. Kapital DUTB se je zaradi pripojitve zmanjšal za 79,4 milijona evrov, prihodki iz prevrednotenja sredstev pa niso zadoščali, da bi pokrili še vedno visoke odhodke iz financiranja. Naj samo omenim, da je obveznica, ki jo je DUTB lani konec leta poplačal, predvidevala donos 4,5 % na vložena sredstva. Stroški pripojitve Factor banke in Probanke so znašali 1,7 milijona evrov. Ne smemo pozabiti pa tudi na dodatne stroške, ki jih je DUTB moral nositi v zvezi s primerom Cimos. Brez teh izrednih dogodkov, ki jih je v reševanje pravzaprav DUTB naložila skupščina, bi DUTB v letu 2016 izkazala dobiček. Ampak, kot sem rekla prej, upoštevati je treba tudi nekatere druge kazalnike. Zadolženost DUTB se je v lanskem letu občutno znižala, skoraj za 400 milijonov evrov. Če ocenimo poslovanje DUTB z ekonomskim kazalnikom donosnosti, tako imenovanim ROE, je le-ta kljub pripojitvi Factor banke in Probanke znašal 9,5 %, kar je za 1,5 odstotno točko več, kot so določeni cilji iz smernic za delovanje DUTB. Kot uspešno velja oceniti tudi dejstvo, da je z aktivnim upravljanjem sredstev DUTB samo lani ustvarila za 369 milijonov evrov prilivov, ki so omogočili, da je DUTB v letu 2016 izvedla dve predčasni poplačili obveznosti do Republike Slovenije v višini 150 milijonov evrov, prva transakcija je iz aprila, in 120 milijonov evrov druga transakcija v avgustu 2016. Hkrati je poplačala celoten znesek preostale obveznosti do Republike Slovenije sredi decembra 2016 v višini 53,6 milijona evrov. Že prej pa sem omenila, da je konec decembra v celoti poplačala zapadlo obveznico DUT02 v znesku 503,2 milijona evrov in obresti od vseh treh izdaj obveznic v višini 26,7 milijona evrov. Refinanciranje in pa poplačilo finančnih obveznosti sta pomemben del uresničevanja poslanstva DUTB, kakor ga opredeljuje zakon in smernice, izdane na njegovi podlagi. Zaradi tega ocenjujem, da DUTB ustrezno izvaja naloge, ki so ji naložene z zakonom. Za naprej pa je ključno, da jim omogočimo izvajanje strategije, kot je zapisana. Hvala.
Mag. Marko Pogačnik, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Spoštovana ministrica, ne vem, mene preseneča, da ste vi kot ministrica, bi rekel, lahko zadovoljni z institucijo, ki že drugo leto zapored ustvarja večmilijonsko izgubo. Pri tem pa, da še vidimo, recimo, kakšne plače si izplačujejo tako poslovodstvo kot zaposleni. V letu 2016, vsaj iz medijev, so si izplačali dodatke v višini po 4 tisoč evrov samo za lojalnost do te družbi. Ali ti podatki držijo ali ti podatki ne držijo, jaz mislim, da boste vi kot ministrica oziroma vlada pojasnili tudi na osnovi letnega poročila te družbe. Me pa preseneča, da vedno iščete ene in iste izgovore, da je vedno posledica neko izredno stanje, neki izredni dogodki. Mi smo vas že tudi kot opozicija opozarjali o sprejetju napačne odločitve, o pripojitvi Faktor Banke in Probanke k slabi banki. Sami ste priznali, da je to tudi posledica tega rezultat, vendar potem je treba poudariti, da smo davkoplačevalci dali 50 milijonov evrov za dokapitalizacijo te družbe. Koliko izrednih dogodkov bo še na DUTB? Kaj se bo zgodilo v zvezi s T2? Odškodninski zahtevki so že poslani. Ali bo v letu 2017 potem ponovno nek izredni dogodek? Zanima me: Kaj boste vi kot ministrica za finance predlagali Vladi kot skupščini ali družbi, da se bo to upravljanje izboljšalo? Kakšen rezultat lahko pričakujemo v 2017?
Gospa ministrica, izvolite, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Izredni dogodki, o katerih sem govorila, niso izredni dogodki, ki bi izhajali iz poslovanja družbe, ampak so ukrepi ali dodatni ukrepi, ki jih je družbi naložila Vlada kot skupščina v izvedbo. Zaradi tega ne morem sprejeti ocene, da je DUTB, ki je izvršila sklepe, kot so ji bili naloženi in minimizirala vpliv teh ukrepov na poslovni rezultat družbe, da bi zaradi tega ocenjevali družbo kot poslovno neuspešno. Ocenjujem, da družba v celoti izpolnjuje poslanstvo, zaradi katerega je bila družba ustanovljena. Ocenjujem, da je družba tudi v letu 2016 v skladu s kvantificiranimi kazalniki izpolnila pričakovanja, ki jih je država družbi postavila tako v obliki prej omenjenega ekonomskega kazalnika donosnosti, lahko bi omenila tudi kazalnik v zvezi s poplačilom dolga ali pa poplačilo vrednosti sredstev, ki so ji dana v upravljanje, do konca lanskega leta je bilo unovčenih oziroma poplačanih že skoraj 43% prenosne vrednosti. Ključno je, kot sem omenila, da se omogoči družbi, da izvaja aktivnosti v skladu s sprejeto strategijo, in da zasleduje cilje, ki so družbi postavljeni s strani Vlade z merili in kazalniki njihovega poslovanja. Kar pa se tiče plač in dodatkov, to so vprašanja, ki so nas zaposlovala v precejšnjem delu tudi lanskega leta, pojasnila so takrat bila dana. Tisti del, ki je v pristojnosti Vlade, je bil tudi preverjen, pojasnjen tako na sami seji Vlade kot v Državnem zboru in javnosti. Hvala lepa.
Gospod Marko Ferluga bo postavil poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite, gospod Ferluga.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrici in ministroma! 10. 6. se je v Čežarjih pri Kopru zgodila huda prometna nesreča v samem naselju. Krajani že vrsto let opozarjajo, da je cesta neprilagojena situaciji, dejansko poteka tam promet, ljudje se izogibajo vinjetam, prehod je tudi proti Hrvaški in poleti so tukaj zelo obremenjene ceste. Sicer gre za tole regionalno cesto tretjega reda, ampak ne glede na to, je tale nesreča spet vzbudila velik srd v krajevni skupnosti in med samim prebivalstvom, lokalnim, prav zaradi tega, ker cesta dopušča izredno velike hitrosti v samem jedru te vasi, ki se razpotega levo od desno od te ceste, in je botrovala nesreči, v kateri sta bili poškodovani mati in hči, voznik pa je pobegnil. Predstavniki krajevne skupnosti baje že 15 let poskušajo na nek način državi dopovedati, da je treba narediti neke ovire, ukrepe omejitev hitrosti, vendar nekako ni nekega velikega posluha. Tudi 2013 so ponovno prosili za to. Država je res 2014. leta zagotovila hitrostno oviro pri vrtcu in pri zadružnem domu, ampak to na splošno ni dovolj Zato vas kot pristojnega ministra sprašujem: Kako bi se dalo na tem konkretnem kraju umiriti tale promet skozi naselje? Ali načrtujete kakšne rešitve? Ali imate kakšno potezo zdaj, se pravi, v kratkem, da bi lahko uredili tale nevzdržen promet, ker sami veste, da je tudi gostota prometa zelo velika? Domačini sicer predlagajo, da za promet, ki bi prihajal iz krajev nad Svetim Antonom, da bi se preusmeril na cesto Kubed–Rižana–Koper Zamina me ocena tega predloga oziroma če imate vi kakšen drug predlog, da bi se ta zadeva umirila in da bi nekako vsaj v tistem najbolj naseljenem delu nekako poskušali umiriti promet. Jaz vem, da ljudje smo takšni in drugačni, da eni bodo to upoštevali, eni pa sploh ne bodo, tudi če bomo zakonsko predpisali, ampak gre za to, da se vsaj na nek način posluša prebivalstvo, ki tam živi. Če jim lahko stopimo korak naproti, bodo hvaležni vam in nam. Hvala.
Minister dr. Peter Gašperšič izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoči za besedo. Hvala spoštovanemu poslancu, gospodu Marku Ferlugi za postavljeno vprašanje. Razumem težavo, s katero nas seznanjate, da na tem odseku že dlje časa prihaja do teh težav s povečanim prometa, zlasti v poletnem času, in da je ta nesreča zadeve še zaostrila in da si krajani še bolj želijo neke ustrezne rešitve. Bi pa želel že takoj na začetku poudariti, da je Direkcija za infrastrukturo na prošnjo krajevne skupnosti Pobegi–Čežarji že v juliju 2013 dala odgovor, v katerem je bilo krajevni skupnosti pojasnjeno, da je v skladu z Zakonom o cestah za izvajanje ukrepov za umirjanje prometa na državni cesti znotraj naselja pristojna občina. Bojim se, da je ravno tukaj zdaj neko jedro nesporazuma, zaradi teh pogledov, kdo je zdaj dolžan kaj narediti. Krajevna skupnost je bila takrat tudi seznanjena s pogoji, ki morajo biti izpolnjeni za izvedbo teh naprav za umirjanje prometa, in da je treba pristopiti k ustrezni izdelavi projektno-tehnične dokumentacije, za katero si mora investitor, torej občina, potem pridobiti tudi soglasje s strani Direkcije Republike Slovenije za infrastrukturo. Ponovno poudarjam, za izvedbo različnih ukrepov za umirjanje prometa znotraj naselja, tudi če gre za državno cesto, je pristojna lokalna skupnost. Hitrostne ovire se seveda lahko izvedejo v skladu s predpisi o projektiranju cest, če na drugačne načine ni možno zagotoviti želene hitrosti vozil. Bi pa tukaj poudaril še to, da je ukrepe za umirjanje prometa treba upravičiti, tudi na podlagi podatkov policije o večjem deležu stalnega neupoštevanja omejitev hitrosti v daljšem časovnem obdobju ter s podatki o številu prometnih nesreč na tem delu državne ceste. Verjetno bi se ta del tudi dal upravičiti, kot razumem, z vašega vprašanja. Pri postavljanju teh ovir je treba paziti še na to, da če po cestah poteka javni potniški promet, da so tudi še določene omejitve zaradi izvajanja avtobusnih prevozov. Potem se ti ukrepi umirjanja prometa, recimo ležeči policiji, izvajajo praviloma v bližini ali v samem območju avtobusnih postajališč, da čim manj motijo promet avtobusov. Dejal bi še to, da je treba upoštevati tudi druge razmere, kot so nagibi ceste, morebitno izvajanje zimske službe, kar verjetno tam ne bi bil problem. Pri ureditvi teh fizičnih ovir je treba opozoriti tudi na to, da sama fizična ovira lahko povzroči neke druge neugodne, predvsem hrupne učinke, ki so lahko tudi moteči za bližnje stanovalce, tako da je treba tudi to upoštevati. Glede samega predloga preusmeritve prometa na alternativno cesto, bi pa rekel to, da zakon o cestah v 3. členu določa, da so javne ceste prometne površine, ki so splošnega pomena za promet in jih lahko vsakdo prosto uporablja na način in pod pogoji, ki so določeni s predpisi, ki urejajo ceste in pravila cestnega prometa. Skratka, načeloma je neka javna cesta, ki je kategorizirana kot javna cesta, je javno dostopna pod enakimi pogoji za vse uporabnike. Zakon o cestah v 65. členu določa neke posamezne izjeme, ko je dopustna taka omejitev uporabe državne ceste, vendar pa, moram reči, da neupoštevanje prometnih predpisov, kot je bilo v tem primeru, recimo, kršitev hitrosti, ne sodi med take razloge, da bi bilo dopustno promet preusmerjati na drugo cesto. Tako da resnično ostajamo na tem, jaz upam, računam, da se bodo našli neki ustrezni ukrepi za umirjanje prometa, medtem ko preusmerjanje pa, kot mi je poznano, v tem primeru ne bi bilo možno. Hvala lepa.
Gospod Marko Ferluga, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Če sem jaz prav vas razumel gospod minister, naš vrli župan, ima vso možnost, da uredi ta del, ki se tiče naseljenega, znotraj naseljenega, na pobudo krajevne skupnosti. Sem prav razumel? Se pravi, krajevna skupnost bo dala pobudo in Mestna občina Koper je zadolžena oziroma mora to nekako izpeljati po vseh teh parametrih, ki ste jih povedal. To me je zanimalo. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z gospo Violeto Tomić. Postavila bo poslansko vprašanje ministru za kulturo, gospodu Antonu Peršaku. Izvolite, gospa Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Na 19. seji Odbora za kulturo, ki smo jo sklicali mi v Združeni levici, je bil sprejet naslednji sklep: »Odbor za kulturo poziva Ministrstvo za kulturo, da v čim krajšem času oblikuje delovno skupino, sestavljeno iz samozaposlenih ter predstavnikov strokovne javnosti, ki bo pregledala kriterije ter pripravila ustreznejše rešitve za položaj samozaposlenih. Rešitve vključno z oceno finančnih učinkov morebitnih predlaganih rešitev naj Ministrstvu za kulturo posreduje pristojnemu Odboru za kulturo najkasneje do 1. marca 2017.« Sedaj vemo, da je socialno-ekonomski položaj samozaposlenih v kulturi zelo slab, zelo pereč, kajti tu gre za zelo veliko skupino prekarcev. In vemo tudi, da kar ena tretjina samozaposlenih v kulturi živi pod pragom revščine. Nujno sejo smo decembra sklicali, ker je nova uredba o samozaposlenih ob sprejemanju naletela na veliko neodobravanje strokovne in kulturniške javnosti. Nato je prišlo do delnih popravkov. A zaradi rokov v zakonu vsebina uredbe ni bila pripravljena v dialogu s strokovno zainteresirano javnostjo. Neustreznost uredbe in nezadovoljstvo z njo sta se potrdila v razpravi na odboru, posledično pa je bil tudi sprejet prej navedeni sklep. Minister, že na seji odbora ste rekli, da je rok za pripravo nove uredbe nerealen, zato smo pričakovali, da bo prišlo do nekajtedenske zamude, vendar pričakovane spremembe pa zdaj zamujajo že skoraj 4 mesece. Neaktivnost Ministrstva za kulturo dobi še dodaten negativen predznak, saj je začasna ekspertna skupina kljub kratkemu mandatu vendarle uspela pravočasno sestaviti obširen nabor predlogov za izboljšanje položaja samozaposlenih v kulturi. Zato vas v zvezi s tem sprašujem: Kdaj boste na ministrstvu preučili delo ekspertne skupine za pregled kriterijev Uredbe o samozaposlenih v kulturi, ki je z delom zaključila že konec februarja? Zanima me tudi: Ali ministrstvo sploh namerava pripraviti novo Uredbo samozaposlenih v kulturi v skladu z izhodišči, ki jih je pripravila ta prej omenjena ekspertne skupina? Ali ministrstvo namerava v predlog novega prihodnjega Nacionalnega progama za kulturo vključiti tudi nov model urejanja področja samozaposlenih in kakšne rešitve bodo v zvezi s tem predlagane? Hvala za odgovore.
Besedo ima minister za kulturo gospod Anton Peršak. Izvolite.
Hvala za vprašanje. Najprej naj povem, da je ministrstvo pregledalo poročilo Delovne skupine za pregled kriterijev specializiranih poklicev na področju kulture, ki so po uredbi pogoj za pridobitev statusa ali pravice do plačila prispevkov. Poročilo Delovne skupine za pregled kriterijev specializiranih poklicev v kulturi je bilo dne 7. marca uvrščeno na dnevni red Delovne skupine za trajni dialog med samozaposlenimi, ki pa ga na tej seji ni obravnavala, ker pač ni prišla do te točke. Kasneje je bila ta skupina za trajni dialog še dvakrat sklicana, enkrat si je pač zadala drugačen dnevni red, enkrat pa se ni uspela sestati v ustrezni zasedbi oziroma zadostni zasedbi. Naj pa povem, da delovna skupina predlaga dvoje. Predlaga uvrstitev novih poklicev med samozaposlenimi v kulturi, in to vrsto poklicev, ki ne sodijo med ustvarjalne oziroma umetniške poklice niti med strokovne poklice, ampak – recimo kot primer povem – oblikovalec svetlobe naj bi bil tisti, ki namešča svetlobna telesa za osvetljevanje pomembnih zgradb, ali pedagog, ali tajnica režije, ali kaj podobnega. Predlaga tudi bistvene omilitve meril za ugotavljanje pravice do plačila prispevkov ali celo tako rekoč opustitev meril. V zvezi s tem naj povem, da smo naredili pregled o tem, kako učinkujejo nova merila, in januarja je strokovna komisija obravnavala še vloge, ki so bile še po starem vložene, se pravi po stari uredbi, in so se tudi obravnavala v skladu s staro uredbo. Obravnavala je 134 vlog, od tega je bilo 69 pozitivno rešenih, 38 negativno, kar pomeni, da je 28 odstotkov prosilcev bilo zavrnjenih. Od 1. februarja do konca maja je obravnavala 293 vlog po novi uredbi, pozitivno rešenih je bilo 241, negativno 52, kar pomeni 17,7 odstotka. Se pravi, 10 odstotkov manj je bilo zavrnjenih kot po stari uredbi, po tisti, ki je veljala v 2016 in prej. Poleg tega priporočila ministrstvo meni, da bi predlagana spremembe, se pravi omilitev ali celo opustitev v določenih primerih, seveda prinesle dodatne finančne obremenitve, nepredvidljive, čeprav delovna skupina, katere naloga naj bi bila tudi ocena finančnih učinkov, te ocene ni naredila, ampak nekako pričakuje, da bo to oceno naredilo ministrstvo. Kar zadeva samo poročilo. Mi se strinjamo s poročilom v tistem delu, da so potrebne sistemske spremembe na področju samozaposlenih, vendar mislimo, in tudi njihovo poročilo navaja primere, ki jih je mogoče urejati samo z zakonom, ne pa z uredbo. Se pravi, da so potrebne zakonske spremembe, in mi načrtujemo zaradi kompleksnosti, ker je več vrst samozaposlenih – so takšni, ki delajo v poklicih, v katerih zaposlitve sploh niso mogoče, so takšni, ki delajo v poklicih, kjer zaposlitve so, in delajo praviloma po terminskih pogodbah in tako naprej –, da je treba to področje urejati z zakonom. V zakonu naj bi predvsem urejali pogoje za samostojno opravljanje te poklicne dejavnosti na področju kulture, potem pogoje za pridobitev statusa glede na različne skupine samozaposlenih, potem pogoje za pridobitev pravice do plačila prispevkov za socialno varnost iz državnega proračuna, seveda ustrezno vrednotenje dela samozaposlenih pri vseh naročnikih, ne samo v javnih zavodih, in seveda ureditev pravice do sindikalnega organiziranja in kolektivnega dogovarjanja samozaposlenih.
Gospa Violeta Tomić, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala, minister. Imeli boste možnost še dopolniti odgovor, kajti na Delovni skupini za trajni dialog s samozaposlenimi ste povedali, da boste na ministrstvu delo te skupine preučili do maja, zdaj smo nekje že v drugi polovici junija. Moram reči, da tudi Odbor za kulturo v Državnem zboru zelo redko zaseda, in zgleda, da tudi na ministrstvu delate malo bolj počasi. Upam, da zaradi tega tudi bolj temeljito. Zato me, zelo jasno, zanima dvoje: Prvič, zanima me okviren terminski plan o nadaljnjih korakov spreminjanja Uredbe o samozaposlenih v kulturi. Drugič, zanima me: V kateri smeri razmišljate, ali bo trenutni model ostal ali bo prišlo do kakšnih sprememb in kakšnih konkretnih? Namreč, v Izhodiščih za prenovo kulturnega modela in nekaterih vaših nastopih v zadnjih tednih so se pojavile zaskrbljujoče smernice spremembe statusa samozaposlenih v kulturi, kjer želijo razdeliti samozaposlene na tako imenovane avtorske in neavtorske poklice. Bojimo se, da gre tukaj za lažno dilemo. Po eni strani definicija avtorstvo v sodobni umetnosti, ki po navadi deluje kolektivno, je zdaj zelo težko opredeljiva. Na primer, knjiga ne more nastati brez pisatelja, lektorja, urednika, oblikovalca, založnika in tako naprej. Po drugi strani se pa bojimo, da gre spet za varčevanje, in na tak način, da bi nekako zmanjševali število samozaposlenih v kulturi, ki bi imeli pravico do plačila prispevka, z izgovorom, da na primer nekateri poklici lahko preživijo tudi brez tega na trgu – recimo producenti. Skratka, vedeti moramo in zavedati se moramo, da trg v kulturi sploh ne obstaja in je zato na tem trgu zelo težko preživeti. Tudi nevladne organizacije so popolnoma odvisne od državnega financiranja. Še dodatno vprašanje: Kdaj bo Nacionalni program za kulturo pripravljen, kajti nov nacionalni program za kulturo, vsaj do te točke, žal ni nastajal v dialogu s strokovno javnostjo? Kaj pa ZUJIK? Ali lahko v tem mandatu pričakujemo kakšne spremembe glede tega [[izklop mikrofona]]
Gospod minister, izvolite.
Teh vprašanj je več, tako da najbrž bom lahko samo na nekatera odgovoril. Naj povem najprej to, da naj bi se samozaposleni delili glede na to, kateri poklici so avtorski oziroma ustvarjalni, in kateri niso, da se glede tega ni zmogla zediniti niti delovna skupina, kajti določen del delovne skupine je zagovarjal eno rešitev, drugi del pa drugo. Se pravi, da ne gre samo za to, da bi ministrstvo mislilo, da je potrebno tukaj kakšno razlikovanje, ampak gre za to, da to misli sfera kulture sama. En del sfere misli tako, drugi del tako. Logično je, da se za razlikovanje zavzemajo predvsem predstavniki tistih poklicev, ki so izrazito avtorski, ustvarjalni in tako naprej, kar jih ni tako malo, in da se za nerazlikovanje zavzemajo predvsem predstavniki tistih področij, ne toliko poklicev, kjer gre za neke bolj kreativne industrije in kjer je seveda veliko podpornih ali pa dodatnih poklicev, pri čemer se je pa seveda vendarle postavilo vprašanje, ali je res vsak električar lahko že samozaposleni na področju kulture, ali je lahko vsak voznik in tako naprej. Ne glede na to, da sodeluje pri snemanju filmov, recimo. Kar zadeva trg v kulturi, seveda v določenih delih trg obstaja, v Sloveniji obstaja tudi zasebni sektor na področju kulture, ne nevladni. Kajti nevladni sektor je, recimo, nepridobitni, obstaja dokaj razvit zasebni sektor na področju kulture, samo da ga mi običajno ne zaznavamo, ker mislimo, da gre za trivialno kulturo ali pa da gre za neko čisto gospodarstvo. Ampak tudi legitimni deli celih področij, recimo založništvo, filmska industrija, je ne nazadnje zasebni sektor, velik del nekaterih drugih sektorjev je popolnoma zaseben in deluje po principih gospodarskih dejavnosti. In to niti ne tako neuspešno, kot se včasih zdi, po nekaterih podatkih, ki smo jih pridobili ravno zdaj, ko pripravljamo nov nacionalni program. Nov NPK se pripravlja in ni res, da se ne pripravlja v sodelovanju z javnostjo. Imeli smo več kot 100 sestankov in tudi srečanj dosti širokih v zvezi z, recimo, nekim materialom, ki smo ga imenovali izhodišča. Tudi ZUIJK, kot veste najbrž, da [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod minister. Gospa Violeta Tomić, izvolite, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo na naslednji seji.
Minister, saj ste lepo opisali situacijo v kulturi, vendar pogrešam konkretne odgovore na moja vprašanja: Kdaj bo Nacionalni program za kulturo pripravljen? Tudi ZUJIK ste zdaj na koncu omenili in: Ali bo ZUJIK v tem mandatu pripravljen in ga lahko pričakujemo? Tudi terminski plan okoli uredbe je bilo zelo konkretno vprašanje, na katerega, žal, nisem dobila odgovora. Tako upam, da bomo imeli to možnost v razpravi in zato v skladu s poslovnikom si želim razprave o tem na seji. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 20. junija, v okviru glasovanj. Dr. Dragan Matić bo postavil poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu, ki je pa danes opravičeno odsoten. Dr. Matić, prosil vas bom, da se še izjasnite, ali želite v pisni ali pa v ustni obliki odgovor. Hvala lepa.
Hvala za besedo, predsedujoči. Les je ena redkih domačih surovin, ki jo imamo na voljo v precejšnjih količinah in zato je za Slovenijo zelo pomemben. Verjetno se lahko strinjamo, da je les bolj smiselno predelovati doma, kot pa zgolj izvažati hlodovino. Predelave lesa, ki bo konkurenčna, ni mogoče izvajati brez sodobne, s surovinami podprte lesnopredelovalne industrije in vzpostavitvi gozdno-lesnih verig s ciljem izdelovati lesne izdelke z visoko dodatno vrednostjo. Organiziranje centrov za zbiranje oziroma predelavo lesa naj bi bilo v skladu z izhodišči, ki jih je sprejela Vlada novembra 2016 in bi moralo biti natančno vpisano v Strateškem načrtu poslovanja družbe Slovenski državni gozdovi za obdobje 2017–2026. Ta družba je konec leta sicer predložila strateški načrt poslovanja, a ker ni bil pripravljen v skladu z vladnimi izhodišči, ga Vlada še ni obravnavala. Glede delovanja omenjenega državnega podjetja se v zadnjem času pojavljajo tudi poročila v medijih, v katerih je navedena primerjava s Hrvaško. Ta primerjava pokaže, da poslovanje hrvaškega državnega gozdarskega podjetja izredno pregledno in so podatki o prodaji lesa javno dostopni. Pri nas pa je situacija drugačna, čeprav sta Slovenija in Hrvaška članici iste Evropske unije in torej za obe veljajo isti predpisi. V javnosti se tudi zbuja vtis, da naše državno podjetje ne deluje transparentno. Družba Slovenski državni gozdovi namreč še vedno ne želi razkriti, komu in za kakšno ceno je letos prodala hlodovino, ki je last vseh državljanov. V zvezi s tem, kar sem navedel, me zanima: Prvič. Kdaj bo Vlada obravnavala Strateški načrt poslovanja družbe Slovenski državni gozdovi za obdobje 2017–2026? Drugič. Kaj namerava Vlada storiti, da bodo njena izhodišča za strateški načrt poslovanja te družbe, ki se ukvarja z državnimi gozdovi, udejanjena? Tretjič. Zakaj imena kupcev oziroma cene prodajnega lesa iz državnih gozdov niso javno objavljena oziroma kdaj bodo? Zahvaljujem se za odgovore.
V pisni obliki, dr. Matić? V ustni ali pisni v pisni obliki? Ustni. Hvala. Gospa Nada Brinovšek bo postavila poslansko vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen, ki je opravičeno odsotna. Tudi vas bom prosil, da se izjasnite, v kateri obliki želite odgovor. Hvala lepa.
Hvala za besedo. No, rada bi odgovor v pisni obliki. Ministrstvo za okolje je v jesenskem času 2015 pripravilo Osnutek načrta zmanjševanja poplavne ogroženosti. Načrt je bil v letu 2015 tudi predstavljen po vsej Sloveniji in nanj je bilo kar precej pripomb. Decembra 2016 je ministrica v zvezi z mojim poslanskim vprašanjem glede načrta zmanjševanja poplavne ogroženosti povedala, da se pripravlja okoljsko poročilo in da bo v začetku leta 2017 predlog načrta pripravljen in ga bo ministrstvo ponovno predstavilo po vsej Sloveniji. Prav tako je ministrica tudi na decembrski seji povedala, da bo načrt zmanjševanja poplavne ogroženosti v juniju 2017 sprejela Vlada. Zdaj, junij je tu, načrta za zmanjševanje poplavne ogroženosti ni, prav tako tudi ni obljubljenih javnih predstavitev. V Zgornji Savinjski dolini je bila leta 2015 imenovana civilna iniciativa, ki ministrstvo neprestano opozarja na nevarnosti in škodo, ki jo povzroča reka Savinja ob poplavah. Civilna iniciativa je bila tudi seznanjena, da v tem načrtu zmanjševanja poplavne ogroženosti zgornjega toka reke Savinje ni. V zvezi s tem me zanima: Kdaj bo glede na ministričine obljube načrt ponovno javno predstavljen? Ali bo po javni predstavitvi še mogoče podati pripombe? Zakaj v predlogu načrta ni zgornjega toka reke Savinje? Znano je, da je reka Savinja v zadnjih desetih letih napravila ob poplavi škodo v višini 25 milijonov. Zanima me tudi: Kdaj ministrstvo predvideva, da bo načrt zmanjševanja poplavne ogroženosti zaključen? Kot že rečeno, ministrica je obljubila, da bo ta načrt zmanjševanja poplavne ogroženosti zaključen in posredovan na Vlado že junija 2017. Hvala za odgovore.
Hvala lepa, gospa Brinovšek. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem. Gospa Iva Dimic se obrača s poslanskim vprašanjem na ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospo Anjo Kopač Mrak.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica! Zanima me izvajanje projekta in dinamika porabe sredstev pri projektu prestrukturiranja centrov za socialno delo Republike Slovenije ter storitev priprave in izvedbe komunikacijske strategije v podporo reorganizaciji CSD. Po našem prepričanju, po prepričanju Poslanske skupine Nove Slovenije, je strošek vrtoglavih 121 tisoč 509 evrov zelo visok strošek, kar je več, kot je ministrstvo namenilo odnosom z javnostjo v vseh letih, od leta 2007 naprej. Zanima me tudi: Kako to, da ste najeli podružnico mednarodnega podjetja, da vam je svetoval pri tem? Prepričana sem, da oddelek za odnose z javnostmi vašega ministrstva pozna bolje situacijo v Sloveniji, slovensko realnost in razmere v centrih za socialno delo po vsej Sloveniji kot neko zunanje podjetje. Pa me zanima, kako ste zadeve [[…]]Boste pokomentirali. Hvala.
Gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana poslanka, hvala za vprašanje. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je na podlagi javnega naročila, objavljeno je bilo 31. 3. 2016, z družbo A. T. Kearney svetovanje, d. o. o., s sedežem v Ljubljani, v oktobru 2016 sklenilo pogodbo za izvedbo storitev projektnega vodenja in izvedbo komunikacijske strategije pri projektu prestrukturiranja centrov za socialno delo Republike Slovenije. Izvajalec pogodbena dela izvaja v sodelovanju s konzorcijskim partnerjem, družbo Pristop d. o. o. Družba A. T. Kearney, svetovanje, in družba Pristop opravljata storitve podpore pri projektnem vodenju ter pri pripravi in izvedbi komunikacijske strategije v podporo reorganizacije centrov za socialno delo. Ob tem je pomembno razumeti, da je načrt reorganizacije centrov za socialno delo v lanskem letu pripravila projektna skupina, ki jo sestavljajo zaposleni na ministrstvu, saj predlagane vsebinske rešitve, ki jih vključuje reorganizacija, tako sprememba organizacijske strukture, socialne aktivacije, informativna odločba, so torej rezultat internih resursov ministrstva. Projektno skupino vodi Tanja Amon, generalna direktorica Direktorata za socialne zadeve. Tudi pri izvajanju načrta reorganizacije pri uvajanju socialne aktivacije in informativnih odločanj intenzivno ves čas sodeluje širša ekipa strokovnjakov ministrstva, vključno s sodelavci na področju odnosa z javnostjo. Treba je pa povedati, da imamo v celotni piar službi dva zaposlena, tako da to je verjetno ena najnižja številka v državni upravi. Zunanjih svetovalcev nismo najeli zato, ker bi oni bolje poznali slovensko realnost in razmere v centrih za socialno delo, ampak zaradi njihovih specifičnih kompetenc na področju upravljanja projektov ter upravljanja in komuniciranja sprememb. Namreč, morate se zavedati, da tako kompleksen projekt, ki sovpade z reorganizacijo, torej organizacijska sprememba, socialna aktivacija, informativna odločba, je vsak za sebe projekt in, žal, nimamo dovolj znanja za vodenje tako zahtevnih projektov. Nujna je bila pomoč od zunaj nekoga, ki ti svetuje pri uvajanju sprememb. In dejstvo je; ja, res teh sredstev ni bilo, a ste najprej v pisnem poslanskem vprašanju, ki ste ga zastavili, dobili vse podatke. Jaz sem tudi pogledala. Dejstvo je, da nikoli reorganizacija centrov za socialno delo ni bila sprejeta na Vladi Republike Slovenije. Upam, da bo tudi v Državnem zboru potrjena in da bomo ta projekt pripeljali h koncu. Gre za eno večjo reorganizacijo na področju, če tako želite, delovanja javne uprave v naši državi in verjamem, da brez pomoči najboljše ekipe na ministrstvu za delo, ampak brez te zunanje pomoči, ki je tudi zelo aktivno sodelovala pri komuniciranju, da smo vodili komuniciranje tako interno [[…]]Uvedli smo komunikacijsko strategijo za vse zaposlene, da so bili seznanjeni s spremembami, ki se odvijajo. Vsega tega enostavno z ljudmi, ki so vsebinsko sicer pri nas strokovno pokrivali, ampak vseh teh sprememb na način ne bi mogli voditi. Izbrani so bili pa na javnem razpisu. To je to, kar je za povedati. Hvala.
Gospa Iva Dimic, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Verjamem, da so projekti zahtevni, zato sem bila prepričana, da ste to vedeli, tudi preden ste se spustili v neko reorganizacijo centrov za socialno delo. Vendar še vedno mislim, da kot ministrstvo imate dovolj sposobnih ljudi, poznajo razmere v Sloveniji, poznajo centre za socialno delo, poznajo specifike in da ne bi bilo treba plačevati neki podružnici tujega podjetja 121 tisoč evrov. Predvsem, če pogledam v luči, se mi zdi, da bi bilo ta znesek bolj smotrno nameniti še vedno za odpravo zaostankov pri reševanju pritožb v zvezi z UPJS na drugi stopnji, ki se po zadnjih podatkih ponovno povečujejo. Pa me vseeno zanima: Koliko denarja ste za odpravo teh zaostankov namenili v letu 2016 in 2017? Da vendarle vidim, kaj je prioriteta, tudi ne nazadnje ministrstva. Verjamem, da vi rabite neko reorganizacijo centrov za socialno delo, po drugi strani pa imamo na drugi strani državljane, ki kar ne morejo in ne morejo zaradi zaostankov na ministrstvu priti do neke pravice oziroma do pravičnega poplačila in seveda do novih odločb. Ne nazadnje še vedno govorim močno pod vtisom zmanjšanih sredstev tudi za VDC, ki tudi spadajo pod vaše ministrstvo, in o bivalnih enotah, ki jih potrebujejo invalidi. Zdi se mi, da bi bili takega zneska marsikateri VDC v Sloveniji zelo vesel.
Ministrica, izvolite, imate besedo.
Reorganizacijo predvsem potrebujejo vsi državljani in državljanke in zato smo tudi odgovorno pristopili k enemu verjetno najbolj zahtevnih projektov v zadnjem času na Ministrstvu za delo. Dejstvo je, da je informativna odločba ena izmed bistvenih poenostavitev in da bo tudi zmanjšala zaostanke. Drugače pa žal ne gre; če bi lahko teh 121 tisoč namenila za odpravljanje zaostankov, bi jih, pa jih žal ne morem, ker smo zamejeni s kadrovskim načrtom, ki je skupen kadrovski načrt. In če pogledate, je Ministrstvo za delo vložilo na Vlado Republike Slovenije večkrat prošnjo za povečanje kadrovskega načrta, da lahko stvari rešimo. Tako dobro veste, da denar, ki je namenjen za eno stvar – žal s tem denarjem ne morem omogočiti dodatne zaposlitve, ker sem omejena s kadrovskim načrtom. Dejstvo pa je, da se je število zaposlenih na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve zmanjšalo v letu 2012 za 38 ljudi. Da takšnega zmanjšanja ministrstva – ni bilo primerjave z nobenim drugim ministrstvom, celo nižali so plače na Ministrstvu za delo, ker je bilo to ministrstvo vodeno na način, da je treba privarčevati sredstva, kar še danes plačujemo, ker namreč ne morem doseči, da bi potem naenkrat dobili toliko več zaposlitev, in smo še vedno krepko pod številko iz leta 2008. To so žal dejstva in z denarjem, ki ga ne [[…]], drugače bi ga pa absolutno. Reševanje pritožb je problematično. Trudimo se po svojih močeh, ampak 7 javnih uslužbencev to dela. Dejstvo pa je, da outsourcati tega ne moremo, torej to ni storitev, ki bi jo lahko kdorkoli drug delal zunaj, da bi reševali drugostopenjsko odločitev, kar verjetno veste. Glede VDC moram reči, da v tem mandatu, toliko kot je bilo rešitev, ni bilo v zadnjih šestih, sedmih letih. Tudi gradnjo mislim, da sem – VDC Nova Gorica [[…]]Torej tudi kar nekaj sredstev je bilo v ta namen, tako da prosim, 121 tisoč je velik znesek, da ne bomo [[…]]. Ampak za pomoč, ki smo jo dobili, in če uspemo skupaj pripeljati ta projekt tako, da imamo podporo vseh deležnikov, kar pomeni, da se vsi počutijo vključene, pa verjamem, da je bilo ta denar smotrno porabiti. Največji rezultat bo, če bodo na koncu vsi državljani in državljanke zadovoljni s to reorganizacijo. Hvala.
Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo postavila poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite, gospa.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni, spoštovana gospa ministrica! Od leta 1999 dalje se ustvarja pokojninski sistem, ki postaja vse bolj nepravičen, saj se hitro poslabšuje gmotni in s tem tudi socialni položaj upokojenih. Mnoge pokojnine ne zadoščajo več za dostojno življenje. Več kot 46 odstotkov upokojenih ima starostno pokojnino nižjo od 600 evrov. V letu 2015 je bila meja tveganja revščine 617 evrov, skoraj 63 odstotkov upokojenih pa ima nižjo starostno pokojnino od 700 evrov. Po podatkih Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je v letu 1999 znašala povprečna starostna pokojnina 345 evrov, v letu 2016 pa 612,64 evrov, kar pomeni porast za 77,6 odstotka. V tem obdobju je inflacija porastla za 95,3 odstotka, kar pomeni, da je povprečna starostna pokojnina zaostala za inflacijo za 17,7 odstotne točke, kar pomeni realno zmanjšanje vrednosti povprečne starostne pokojnine. In to kljub temu da se je v tem obdobju podaljšala delovna doba upokojenih, prav tako pa se je dvignila upokojitvena starost. Povprečna neto plača je od leta 1999 do konca leta 2016 porastla za 125,9 odstotka, kar je za 5,2 odstotne točke manj, kot je v tem času porastel bruto družbeni proizvod – govorim o tekočih cenah. To pomeni, da je povprečna starostna pokojnina v tem obdobju zaostala za neto plačami za 48,3 odstotne točke, za BDP pa za 53,5 odstotne točke. Povprečna neto starostna pokojnina, ki je v letu 1999 znašala 75 odstotkov povprečno neto plače, znaša v letu 2016 le še 59,5 odstotka povprečno neto plače. Temu lahko rečem le sistemsko prikrajšanje upokojenih za dostojno starost. Tako od leta 1999 dalje upokojeni sploh niso participirali na gospodarski rast, čeprav so prav oni ustvarili premoženje, ki je ustvarjalo to gospodarsko rast, s katero so se od osamosvojitve dalje okoriščali drugi. Zato me zanima: Ali bo in kaj bo ministrstvo storilo za uveljavitev bolj pravičnega pokojninskega sistema in za dostojne pokojnine? Po osamosvojitvi Slovenije je bil namreč ustvarjen skrajno nepravičen pokojninski sistem, s katerim se sistemsko siromaši starejše generacije. Te ne zmorejo več delati in se tudi niso zmožni upreti siromašenju. Ker so upokojene generacije ustvarile ogromno družbeno premoženje, ki se preliva v zasebne žepe, je to sistemsko ropanje starejših generacij [[izklop mikrofona]]
Besedo ima ministrica dr. Anja Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovana poslanka gospa Julijana Bizjak Mlakar, hvala za vprašanje. Dejstvo je, da na poslabšanje položaja upokojencev je vplivala pokojninska reforma iz leta 2000, ki je prinesla nižjo odmero pokojnin, in prav odprava tega padanja pokojnin je bil glavni cilj pokojninske reforme iz leta 2010, ki je bila kasneje zavrnjena na referendumu. Veseli pa me, da je tudi reforma iz leta 2012 sledila temu cilju in zaustavila padanje pokojnin. Z novim načinom odmere pokojnin, določenim s ZPIZ-2, torej od leta 2012, zagotavlja ugodnejši način odmere, po drugi strani pa tudi zaustavlja padanje pokojnin, ki je bilo v prejšnji zakonodaji posledica načina določanja tako imenovanih valorizacijskih količnikov in nižjih odmernih odstotkov. V zvezi z navedbami, da se gmotni položaj slovenskih upokojencev poslabšuje, bi želela pojasniti, da iz podatkov ZPIZ za leto 2016 izhaja, da se je realna vrednost pokojnin v zadnjih dveh letih povečala, in sicer v letu 2015 za malih 0,1 odstotka in v letu 2016 do 0,4 odstotka, ampak ne zmanjšuje se, ne pada. Pojasnjujem še, da je posebna strokovna skupina v lanskem letu pripravila Belo knjigo o pokojninah, na podlagi katere je v preteklem ter v začetku tega leta potekala intenzivna razprava s socialnimi partnerji glede možnih prihodnjih sprememb pokojninskega zavarovanja. To se bo en dokument sprejemal tudi v informacijo Vlade in tudi Ekonomsko-socialno svet bo obravnaval, ker je kot eden izmed pomembnih vidikov predpisano tudi, da naj bi se dogovorili za ustrezno višino pokojnin z najnižjo nadomestitveno stopnjo v višini 70 odstotkov po izteku vseh prehodnih obdobij. Vlada Republike Slovenije se je odzvala na pobudo Zveze društev upokojencev Slovenije, v letošnjem letu uspešno predlagala tudi spremembo pokojninske zakonodaje – minimalno pokojnino v višini 500 evrov. Ob zadnji reformi se je onemogočilo upokojevanje pod pogoji 20 let pokojninske dobe ter 61 let starosti za ženske oziroma 63 let starosti za moške, saj se je ugotovilo, da nezadostno višino oziroma nižjo višino pokojnine odločno najprej vpliva predvsem dolžina prispevnega obdobja. Če pogledamo, Slovenija – namreč povprečna bruto starostna pokojnina za 40 let pokojninske dobe znaša 813,37 evrov, kar je 18 odstotkov več od povprečja vseh starostih pokojnin, ki je znašalo 688,77. Verjetno vrednost, ki ste jo vi navedli, ste navedli tudi za invalidske in druge, vdovske in družinske. V starostni je podatke glede ZPIZ tak, kot ga navajam. Dejstvo je, da je na slabši gmotni položaj upokojencev v zadnjem obdobju močno vplivalo tudi omejevanje usklajevanja pokojnin, torej z ZUJF omejeno usklajevanje ima svoje posledice. To je Vlada tudi že odpravila. Pokojnine so se že uskladile v preteklem letu za 1,1 odstotka namesto 0,4 odstotka, kar bi znašala realna uskladitev po ZPIZ, a prav tako tudi letos je bila uskladitev v višini 1,15 odstotka, če bi se po ZPIZ-2 uskladile, torej normalna uskladitev, redna, bi bila ta uskladitev 1,1 odstotka. Torej ni [[...]]Sistem pokojnin je dejansko na koncu stanja trga dela. Lepo ste navedli, kaj se je dogajalo s plačami. Seveda povprečja marsikaj omogočajo, znotraj tega so pa razlike velike. Dejstvo je, da bo sistem v prihodnje po letu 2025, ker bo pač z reformo treba paziti na dovolj dolgo delovno dobo in hkrati tudi nadomestitveno razmerje, ki bo zagotavljalo dostojnejšo pokojnino, kot je to danes. Seveda pa izhaja tudi iz višine prejemkov, ki jih imajo zaposleni tekom svojega aktivnega obdobja. Hvala.
Mag. Julijana Bizjak Mlakar, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Rahli napori sicer obstajajo, vendar ti niso zadostni. Podatki ZPIZ kažejo, da povprečna neto starostna pokojnina do povprečno neto plače še naprej pada. Konec leta 2016 je, kot sem povedala, znašalo to razmerje 59,5 odstotka. Zaradi nepravičnega pokojninskega sistema in sistemov socialne varnosti živi danes 78 tisoč upokojenih pod pragom revščine, veliko pa jih životari okoli tega praga. Vaše ministrstvo v tem obdobju ni poskrbelo za vzpostavitev sistema dolgotrajne oskrbe starejših, kaj šele za bolj pravičen pokojninski in socialni sistem. Žal se je v tem obdobju dopustilo, da se z javnim denarjem plačuje profit zasebnim družbam, ki delujejo na področju sociale in tudi zdravstva. Namesto nujnih popravkov krivične zakonodaje je ministrstvo pripravilo predloge Bele knjige, ki bi v primeru uveljavitve gmotni položaj upokojenih še poslabšali. Zaskrbljeni smo lahko tudi, kako globoko v revščino bo padla baby-boom generacija, ki se bo upokojila v naslednjem desetletju. Zato vas, spoštovana ministrica, sprašujem: Koliko naj bi se v prihodnjih letih Slovenija še odmikala od priporočil OECD, po katerih naj bi povprečna pokojnina znašala 70 odstotkov povprečne plače? Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, ministrica, izvolite.
Hvala za besedo. Morda še enkrat poudarim, da Bela knjiga, ki jo je pripravilo ministrstvo, gre za strokovni dokument, ki je bil kot tak tudi dan v javno razpravo. Povedala sem že, da je več kot leto in pol tekla razprava, da se pripravljajo zaključki in en izmed teh zaključkov je, da se v bodoče zagotovi 70-odstotno nadomestitveno razmerje; torej to, kar ste izpostavili – OECD. Ker navajate, da v Beli knjigi ni, vam govorim, da Bela knjiga to vsebuje. Kar se tiče pokojninskega sistema, ste zelo jasno povedali na začetku svojega vprašanja, da je stanje danes posledica sprememb leta 1999, predvsem takrat uveljavljene reforme iz leta 2000. Seveda lahko spremembe za naprej peljemo odgovorno, za nazaj vse, kar se je dogajalo, težko spreminjamo. Kar se tiče dolgotrajne oskrbe, absolutno potrebna bi bila, ampak v letošnjem letu je bilo na željo predsednika Vlade, kar tudi veste, preneseno to na področje Ministrstva za zdravje, tako da verjetno nisem najbolj primerna za to vprašanje.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo postavila vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman ter ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Res je, naslavljam na oba ministra vprašanje. Gre za problematiko, ki traja že več let. Gre za t. i. kreditojemalce, ki so že tam 12 let nazaj najemali kredite v t. i. švicarskih frankih. Gre za problematiko, ki seveda ni poznana samo v slovenskem prostoru, ampak je poznana tudi širše, v evropskem in tudi po Balkanu. Dejstvo je, da je med vsemi temi državami Slovenija edina, ki tukaj ni naredila praktično nič. Dejstvo je, da so pač t. i. kreditojemalci ob kreditnih pogodbah dobivali podatke, da lahko valuta zaniha največ do 2 in 3 odstotke. Tukaj pred mano je celo letak, ki govori o tem – »Oprite se na trdno valuto« – in poudarja, kako zanesljiv je kredit v t. i. švicarskih frankih. Gre za to, da so državljanke in državljani temu, kar so banke ponujale, nasedli, jemali stanovanjske kredite, po t. i. črnem petku, to je bilo nekje 15. januarja 2015, pa je postalo stanje dobesedno ubijalsko. Danes ljudje ne samo da izgubljajo premoženja, razpadajo družine, ljudje si jemljejo življenja, ker dejansko ne vedo, kako iz situacije. Samo da povem za primerjavo, dejstvo je, da je tako glavnica in potem tudi obresti nekako poskočile tudi do 64 odstotkov in nekdo, ki je 12 let nazaj vzel kredit, ne vem, v vrednosti 209 tisoč evrov, jih je v tem obdobju poplačal 110 tisoč evrov, danes dolguje 264 tisoč evrov. To pomeni več, kot je najel samega kredita. Ljudje so takrat zaprosili za to, da bi se jim stvari spremenile in prilagodile v evre, ampak so banke govorile, da za to ni nobene potrebe in da bo valuta ostala stabilna. Po tem dogodku je vse tiho, banke so si umile roke, ker to naša država dovoljuje, medtem ko druge države tega ne dovoljujejo in zadeve rešujejo tako po sodni plati v korist kreditojemalcev kot tudi zakonski plati. Da je temu res tako, kaže tudi podatek, da so banke dobesedno te terjatve začele prodajati posameznim družbam, lahko rečemo tudi sumljive okoliščine, glede na to, da jih prodajajo po 20 odstotkov vrednosti. Pomeni, da so banke očitno vse zadeve uredile, poplačale, zdaj pa jih prodajajo po 20 odstotkov, medtem ko posluha za kreditojemalce ni bilo. Mene zanima ne to, kar ste odgovarjali Šoltesu in tako naprej, ampak: Kaj bo država naredila? Sprašujem pa oba ministra, ker gre tudi za Obligacijski zakonik. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Mateja Vraničar Erman, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik, in hvala za vprašanje. Pri reševanju tega problema, ki se ga na vsak način zavedamo, je treba upoštevati, da je med državami, ki ste jih v svojem vprašanju navajali oziroma omenjali kot balkanske države oziroma države na območju nekdanje Jugoslavije, Slovenija edina država, ki ima evro za svojo nacionalno valuto. Kar pomeni, da Republika Slovenija ne razpolaga z vzvodi, s katerimi bi lahko vplivala na menjalno razmerje med evrom in švicarskim frankom. Tako ne v času, ko je švicarski frank veljal za čvrsto valuto, niti kasneje, ko je zaradi posledic monetarnih ukrepov in poslov na odprtem trgu, ki jih je izvedla Švicarska centralna banka, prišlo do spremembe vrednosti. Ne nazadnje je treba omeniti tudi, da ukrepe nekaterih drugih držav, ki so zavezane spoštovati evropska pravila, predvsem pravila pogodbe o prostem pretoku kapitala in enotnih priporočilih, pregleduje in ocenjuje Evropska komisija, ki utemeljeno ocenjuje, da sprejeti ukrepi niso proporcionalni niti ne zagotavljajo delitve bremen, ker celotno breme prelagajo na banke. Ne nazadnje je treba omeniti tudi, da gre za pravno razmerje med dolžniki in banko. Kljub vsemu pa ne velja, da država ni naredila vsega oziroma ni naredila nič. Že v začetku leta 2015 smo zadevo obravnavali skupaj z več deležniki, tako s civilnimi iniciativami kot tudi z Banko Slovenije, Združenjem bank, pripravili pisno izjavo o možnostih in pravicah, ki jih imajo imetniki posojil v švicarskih frankih, in jih napotili na reševanje težav, ki izhajajo iz rasti neposredno v odnosu z bankami. Zakaj? Zato, ker gre za civilnopravne odnose med posameznim kreditojemalcem in banko. Veljavna zakonodaja že sedaj podrobno ureja pravila, ki morajo biti ob sklenitvi kreditne pogodbe spoštovana in ta so vključena v Zakon o potrošniških kreditih, v Zakon o varstvu potrošnikov in določbe Obligacijskega zakonika. Po našem mnenju veljavni zakoni predstavljajo ustrezen pravni okvir in dodatnih zakonskih predlogov ne načrtujemo.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovana poslanka, druge poslanke in poslanci, kolegici! K temu bi dodal samo še to, da dejansko situacija od države do države je različna. V Franciji so se, recimo, tega lotili tudi skozi kazenske postopke, vendar je šlo za specifično situacijo, kjer je bila dokazana direktna kolizija oziroma kriminalna združba, ki je nastala med največjo nepremičninsko agencijo v Franciji in eno od bank. Sicer, kot je kolegica povedala, 2016, decembra 2016, je bil sprejet nov Zakon o potrošniških kreditih, ki tovrstno področje bolje ureja. Na področju, ki se tiče domnevnih množičnih oškodovanj, smo pa ravno prejšnji teden na Vladi potrdili besedilo Zakona o kolektivnih tožbah, ki naslavlja tudi tovrstna vprašanja. Ko smo se na ministrstvu srečali lansko leto, mislim, da v začetku lanskega leta s predstavniki civilne iniciative društva Frank, so dodatno apelirali na nas, da naj pohitimo z vzpostavitvijo pravne podlage, ki bi tudi v Republiki Sloveniji bila olajšana tako imenovana kolektivna tožba oziroma kolektivno uveljavljanje odškodninskih tožb. Namen kolektivne tožbe, ki je v zakonu, ki je, kot rečeno, prešel v vladno proceduro in bo jeseni pred vami poslanci; namen tega je tudi izboljšati dostop do sodnega varstva in zagotoviti uresničevanje pravic posameznikov, kršenih v primerih množičnega oškodovanja in odvračanja potencialnih kršiteljev od protipravnih ravnanj. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Zahtevate dopolnitev odgovora? Gospa Anja Bah Žibert? Izvolite.
Hvala lepa. Ministrica, povedala sem, da so bile tako imenovane države bivše Jugoslavije zraven. Sedaj pa poslušajte, imamo Avstrijo – prepoved kreditiranja v tuji valuti, valutna klavzula nična, če kreditojemalec ni bil kakovostno in dokazljivo seznanjen o tveganjih. Povedala sem vam, da niso bili. Madžarska – banke so morale vrniti vse neupravičene prihodke iz naslova tečajne razlike v 90 dneh. Grčija – kreditojemalci morajo plačevati po tečaju na dan najema kredita. Pri nas morajo plačevati že 64 odstotkov glavnice, spoštovana. Poljska – množične sodbe v korist kreditojemalcev. Italija – nične valutne klavzule. Francija – to je že nekaj povedal tudi minister, ampak dejstvo je, da so prav tako vsi krediti v tuji valuti nični. To je v Franciji in to je tudi razvidno iz dokumentov. Sedaj vas, ministrica, sprašujem: Vi pravite, da ne boste nič naredili za državljane in državljanke? Sedaj pa na drugi strani kar oba. Minister, vaš sodelavec je tudi dr. Boštjan M. Zupančič. On je pripravil sedaj pravno mnenje in zadeva gre pred Ustavno sodišče. Pri nas individualne tožbe padajo. Prišle bodo tudi pred Vrhovno sodišče, pred Ustavno in sedaj bo zadeva prišla pred Evropsko sodišče. Sedaj vidva meni skupaj odgovarjata v bistvu, da bomo sedaj vsi državljanke in državljani plačevali zaradi tega, ker vi niste sposobni zadeve zakonsko urediti, in banke, ki so to počele namensko, vedele so, kaj se dogaja, Banka Slovenije jih je opozarjala, pa so te kredite še kar ponujale, pravite, da ne boste naredili nič. Poglejte, sodelavci na ministrstvu pišejo pravna mnenja, kjer govorijo, da bo zadeva padla pred Evropskim sodiščem. Tukaj pa se sprenevedamo in pravimo, nič ne bomo naredili. Prosim [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Mag. Mateja Vraničar Erman, izvolite.
Pravni okviri, v okviru katerih je mogoče postopanje, so oblikovani in so veljavni. Večina ukrepov, ki jih navajate, so ukrepi, ki so bili izvedeni v sodnih postopkih, v konkretnih sporih, ki so jih vodili posamezni kreditojemalci do kreditodajalcev oziroma bankam. Tovrstni postopki in tovrstni spori tečejo tudi pri nas. In če je mogoče posamezni banki dokazati, da je dejansko zavajala pri določanju kreditnih pogojev, potem se bo to ugotovilo ne z vidika ministrstva, ampak v konkretnem sodnem postopku. Kot urejena družba imamo postavljena določena pravila, ki jih moramo pač spoštovati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Zgolj na kratko. Kot rečeno, tečejo posamezni postopki, ne drži, da ne bomo nič naredil. Kot rečeno, je Vlada prejšnji teden potrdila zakon o kolektivih tožbah, ki je namenjen tovrstnim množičnim oškodovanjem, ne zaradi tega, da bi prejudicirali, kdo je imel prav in kdo ni imel prav, ampak zato, da se pohitri in za celotno skupino hitreje odloči. Zdaj vprašanje, seveda takšen zakon bo veljal za naprej, to je dejstvo [[…]]Samo doslej ga nismo imeli, prvič smo se spomnili, da bi ga tudi, mimogrede, za okoljevarstvene škode. Toliko. Tisto pravno mnenje, pa ne glede na to, kako spoštujem prof. Boštjana M. Zupančiča, pa je njegovo mnenje oziroma mnenje inštituta na pravni fakulteti ne pa mnenje Ministrstva za pravosodje, ki se ne more izrekati v konkretnih sodnih postopkih, to pa verjamem, da razumete.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert, zahtevate razpravo v Državnem zboru? Izvolite.
Seveda, absolutno., ker gre za sprenevedanje najprej ministrice za finance. Poglejte, tukaj imam še en tak letak, poglejte, kaj na tem letaku piše: »Stanovanjski kredit z valutno klavzulo v švicarskih frankih je idealna rešitev, ki zagotavlja, da se višina mesečne imunitete ne bo bistveno večala.« Gre za direktno zavajanje državljank in državljanov. Preprostih državljank in državljanov in vi pravite, da bo sodišče uredilo! Sodišče kljub takšnim letakom pravi, da je bilo vse v redu, in o tem, če smo urejena država, vsaj kar se tiče sodišč, poglejte, boljše da smo vsi skupaj tiho. Pri nas tožbe na Evropskem sodišču padajo kot po tekočem traku. Tukaj seveda gre za dr. Boštjana M. Zupančiča in gre tudi za dr. Cirila Ribičiča, vam vsem dosti bolj poznanega kot meni. Dejstvo je, da eden od njih je bil ustavni sodnik, drugi pa je bil na Evropskem sodišču in oba sta jasno napisala, da bo zadeva za Slovenijo padla. Ampak razlika med vami in nami je očitno, da bo ta zadeva trajala, da bo prišla pred Evropsko sodišče in potem jo bodo plačali vsi državljanke in državljani. Ker seveda, tako kot ste rekli, ta zakon, ki ga pripravljate, bo deloval za naprej, mene pa zanima: Kaj bomo naredili za te ljudi, da se bo stisnilo banke, ki so to počele? In druge države so to rešile! Prav tako za nazaj, spoštovani, saj niso delale za naprej, saj sem vam govorila v letnicah! Torej, samo Slovenija je tukaj nek unikum, ki ni sposobna tega rešiti. In bomo spet mi plačevali, zato ker se očitno nekomu ne zdi vredno 16 tisoč državljankam in državljanom in njihovim družinam – to je 50 tisoč ljudi, spoštovani, okvirno –, ki danes trpijo zaradi tega, ker nismo sposobni, očitno po vzoru drugih držav Evropske unije rešiti stvari. Prosim in pozivam, da naredimo javno razpravo in tukaj kličem na razum ostale poslanke in poslance, da iščemo rešitev po vzoru drugih držav in tem ljudem pomagamo. Nihče od njih, spoštovani, si ne želi, da dobi karkoli zastonj. Pripravljeni so plačati obresti, ki so seveda normalne, danes vemo, da imamo celo zakon, do koliko lahko te zadeve skočijo. Takrat ga ni bilo. Zadeve je treba popraviti generalno, za nazaj spoštovani! In ni res, da se ne da! Samo voljo je treba imeti in zato upam, da bi razprava v Državnem zboru doprinesla k temu [[…]]
Hvala lepa [[…]]
[[…]]da zadeve uredimo zakonsko. Tako kličem tukaj še enkrat na razum, pomagajmo sodržavljankam in državljanom, ničesar nočejo zastonj, ničesar nočejo, da se jim podari, samo pravično obravnavo.
Hvala lepa, gospa Anja Bah Žibert. Državni zbor bo o vašem predlogu odločil jutri, 20. 6., v okviru glasovanj. Gospod Miha Kordiš bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Moje vprašanje je preprosto in se glasi: Zakaj je socialna pomoč še vedno za 92 evrov nižja od uradne ocene minimalnih življenjski stroškov? Zakaj mora 39 tisoč naših prebivalcev životariti z 293 evri na mesec, medtem ko lahko koalicija zniža dohodnino za 10 odstotkov najboljših plač v državi? Leta 2009 je bila izdelana zadnja uradna ocena življenjskih stroškov. Avtorica Nada Stropnik je v njen jasno zapisala, da se mora minimalni dohodek za začasno socialno pomoč zvišati na 385 evrov. Od takrat je minilo 8 let, življenjski stroški so šli gor, začasna socialna pomoč pa znaša 293 evrov. Se pravi, smo danes še vedno najmanj 92 evrov pod življenjskimi stroški. Vi, ministrica Anja Kopač Mrak, ste bili v teh osmih letih šest let na ministrstvu kot sekretarka oziroma kot ministrica. Predlani ste v socialnem sporazumu obljubili, da boste v letu 2016 izvedli nov izračun minimalnih življenjskih stroškov in da jih boste uskladili – višino socialne pomoči z minimalnimi stroški. Te obljube niste izpolnili. Še več, februarja ste že prejeli nov izračun, konec aprila ste dobili tudi že dopolnjen izračun. Se pravi, ste se mi na prejšnji seji gladko zlagali, ko ste rekli, da se izračuni še pripravljajo in da ko se bodo, bo sledila seveda analiza. Analiza je že, vi na ministrstvu pa zavlačujete. Pa tudi to še ni vse, navsezadnje. Vaše ministrstvo je novinarju dnevniku odgovorila, bom kar citiral: »Trenutna prioriteta je reorganizacija centrov za socialno delo, zato naj bi šele jeseni predlagali nove višine socialnih transferjev.« Drage državljanke, dragi državljani! Ministrstvo nam sporoča, da se raje ukvarjajo s svojim lastnim upravnim aparatom in samim s seboj kot z našimi socialno ogroženimi prebivalci! In zato sprašujem: Zakaj, zaboga, ne predlagate nove višine socialne pomoči in to predlagate takoj? Že itak smo več let prepozni s tem. Zakaj niste zagotovili uskladitve v letu 2016, kot ste se obvezali v socialnemu sporazumu? Koliko bi moral biti po novi oceni minimalni dohodek za začasne prejemnike? Hvala.
Hvala lepa. Ministrica dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje. Ministrstvo je povabilo k oddaji ponudbe o izvedbi raziskave o minimalnih življenjskih stroškov poslalo 1. 7. 2016. Izbran je bil Inštitut za ekonomska raziskovanja, IER, s katerim je bila podpisana pogodba. Izračun minimalnih življenjskih stroškov temelji na dveh osnovnih podatkovnih bazah. Prva so podatki o prehrani, količina in stroški, za katere obstaja splošno sprejeti standardi oziroma slovenska košarica hrane, ki jo sestavljajo in ovrednotijo na Nacionalnem inštitutu za javno zdravje. Druga podlaga pa so raziskovanja o uporabi v gospodinjstvih, KPG, ki ga izvaja Statistični urad Republike Slovenije. V preteklosti se je ta raziskava o uporabi v gospodinjstvih izvajala vsakih 5 let, zdaj pa so periodično spremenili na vsakih šest let. To je bil tudi razlog, da je bil nov izračun minimalnih življenjskih stroškov predviden za leto 2016. V nasprotnem bi morali uporabiti nekaj let stare podatke, vendar pa so bili podatki Statističnega urada, torej ti novi, dostopni šele proti koncu leta 2016, zato nam je izvajalec raziskave IER poročilo lahko posredoval šele v letošnjem v začetku letošnjega leta. To so storili tako, kot ste povedali. Ministrstvo je raziskavo pregledalo in podalo določene vsebinske pripombe ter zaprosilo za pojasnila oziroma dopolnitve. Trenutno se te dopolnitve še izvajajo oziroma se še usklajujejo. Stvar pa ni tako zelo preprosta, kot jo vi slikate. Namreč, minimalni dohodek oziroma izračun stroškov, minimalnih življenjskih stroškov, je sicer res podlaga za denarno socialno pomoč in varstveni dodatek, vendar posamezniki in družine ne prejemajo samo denarne socialne pomoči, ampak so ponderji določeni za vse družinske člane. In dejstvo je, da kljub gospodarski rasti število upravičencev, ne prejemnikov, torej družinskih članov, strmo narašča. Zato ob tej raziskavi, ki vsekakor bo vodila v zvišanje minimalnega dohodka, je treba pregledati, kaj bo to pomenilo situacijsko za družino, in tudi izvesti primerjavo z minimalno povprečno plačo v Republiki Sloveniji. Kajti neodgovorno – pri čemer s tem, prosim, ne zavajajte in obrnite, da boste rekli, da nasprotujem dvigu minimalnega dohodka. Vsekakor za samsko osebo, ki živi samo od tega, je 292 evrov absolutno premalo. Ko pa družina v celoti dobi tako otroške dodatke, subvencije in celoten paket, je danes razlika od nekoga, ki je na denarni socialni pomoči, in tistem, ki prejema minimalno plačo, tako nizka, da je vprašljiva spodbuda za delo. To pa ne more biti sporočilo socialne države, zato ob tem ministrstvo opravlja tudi tovrstne izračune. In odgovorno bomo k temu pristopili in dvignili minimalni dohodek, kot je izračunano za samske osebe, in našli odgovorne rešitve, ki pa niso tako zelo enostavne, kljub temu da verjetno se zdi in je enostavno verjeti, da lahko. Je žal, ko pogledamo otroški dodatek, subvencije za vrtec, ko pogledamo subvencije za malico in kosila, je situacija takšna, kot je. In odgovorno je seveda k temu pristopiti, da ne bodo vedno pogosteje – ker me postavljajo pred vprašanja, kako to, da ne dobijo, da nihče ne želi delati, in je treba najti tu pravo razmerje. Vsekakor pa za samske osebe, ki so odvisni samo od tega dohodka, je dvig minimalnega dohodka nujen.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Gospa ministrica, nikoli ne trdim, da vi retorično nasprotujete proti temu, da se dvigne cena minimalnih življenjskih stroškov in socialne pomoči, jaz samo trdim, da vi v praksi na vse kriplje to sabotirate. In to lahko podkrepim na precej dobri osnovi, celo s časovnico, kako se vse skupaj razvija, pa ne nazadnje tudi s takšnimi trditvami, če jih znamo prav prebrati, s katerimi ste ravnokar postregli. Med njimi tudi, da moramo poskrbeti, da bodo ljudje dovolj revni, zato da jih lahko naženemo in prisilimo v to, da sprejmejo kakršnokoli delo. Ker oba veva, kje je prag tveganja revščine; oba veva, kje je minimalna plača; oba veva, kako je s prekarnostjo. Edini način, edini razlog, zakaj se ne dvigne raven denarne socialne pomoči in ob tem uporablja argument, da ne smemo dati ljudem preveč, ker potem ne bodo zainteresirani za delo, je to, da se jih drži v revščini namerno. Kar se tiče vaših izvajanj, konkretnejših, na današnjo temo. Okej, recimo, da ste res tiste podatke dobili šele oktobra oziroma pozneje, ampak saj se je že vnaprej itak vedelo, da bodo ti podatki na razpolago šele takrat. Se pravi, bi morali narediti takšno pogodbo, da bi bila raziskava izdelana takoj, ko bi bili dostopni ti podatki. Navsezadnje tukaj ne gre za izumljanje tople vode, so morali samo tam v IER vnesti cifre. Navsezadnje, že od konca aprila na ministrstvu preučujete analizo Nade Stropnik. To je absolutno dovolj časa, da bi izdelali predlog. Konec koncev ima ministrstvo nekaj sto zaposlenih birokratov in preprosto je samo treba nekaj politične volje usmeriti v to, da se ta predlog za dvig denarne socialne pomoči izdela.
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Sistem socialnih transferjev v naši državi je izrazito kompleksen. Minimalni dohodek je osnova za izračun denarne socialne pomoči, ki je začasni prejemek za tiste, ki si začasno ne morejo zagotoviti dostojnega preživetja, in tudi osnova za izračun varstvenega dodatka. Ob tem je pa dejstvo, da v zadnjem času v številu prejemnikov denarne socialne pomoči upada delež samskih in se povečuje delež družin, pri čemer je ob situaciji družin treba vedeti, da ima ta družina na voljo poleg denarne socialne pomoči otroški dodatek in ostale transferje in je treba ob ponderiranju zagotoviti vzdržnost ne z vidika, da želimo ljudi pustiti revne ali da bi umetno vzdrževali, da delajo za manj, da so pripravljeni za delo. Vendar je pa absurdno pričakovati, da lahko s socialnimi transferji nekdo ima 50 evrov razlike – glede na nekoga, ki je na minimalni plači – in mislim, da tam okoli 100 evrov za tistega, ki je na povprečni plači. To pa žal ni vzdržno in pri tem je pač treba zagotoviti z vsemi izračuni tudi to, da se to ne bi zgodilo. Poudarjam pa še enkrat, to pa ne pomeni za samske osebe, ki so odvisne zgolj od denarne socialne pomoči in nimajo pravice do drugih socialnih transferjev, ki so vezani na družino. Je pa zanimivo, da ob bistvenem znižanju, kar bo uradni podatek kmalu znan, tveganje revščine, ki se znižuje, se nam povečuje delež upravičencev, ne prejemnikov, upravičencev do denarne socialne pomoči in tukaj je treba določeno pozornost in analizo in to je odgovorna politika. Če pa seveda menite, da so ti izračuni tako zelo preprosti, boste, ko vam bodo državljani in državljanke, če vam bodo dovolili in podelili ta mandat, boste sestavili vlado in boste lahko to v enem dnevu ali dveh ali treh z birokrati, ki delajo na način, kot delajo, to uredili. Opozarjam pa, da so birokrati, ki jih naslavljate, tudi delavke in delavci, ki verjetno zaslužijo spoštovanje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, boste zahvali postopkovni predlog?
Seveda bom zahteval splošno razpravo. Lahko bi jo zahteval o ministričini aroganci, ampak jo bom raje o sami vsebini. Za začetek o tem, da ne moremo kar tako dvigniti socialne pomoči, ker se potem zmanjša razlika do minimalne plače. Saj ste imeli na mizi predlog za dvig minimalne plače, pa še kar ga imate, ki smo ga pripravili v Združeni levici. Ali ga podpirate? Ga ne. Potem ko pa je treba dvigniti denarno socialno pomoč, ki je krepko pod pragom tveganja revščine in ljudi pušča v izjemno slabem položaju in revne, potem je pa izgovor premajhna minimalna plača. Mislim, gospa ministrica, s takim argumentom sami sebi žagate vejo, na kateri sedite. Še posebej pa zahtevam splošno razpravo zato, ker mislim, da bi moral Državni zbor reagirati, kadar ministri zavestno lažejo oziroma zavestno zavajajo. Pa ne samo poslancev, ampak zlasti državljane. To je ministrica počela v zvezi s tem odgovorom na tej seji, to je počela že na prejšnji seji in mislim, da bi morali razpravljati o takih manipulacijah. Poslovnik vendarle določa, da mora minister odgovarjati na vprašanja poslank in poslancev, se pravi jih ne sme zavajati. Če ne ve, če ne pozna odgovora, je lahko tiho, lahko pošlje pisni odgovor, ne sme pa dajati lažnih izjav. Tukaj mislim, da je problem še posebej pereč, ker je na udaru najbolj ranljiva strata slovenskih prebivalcev, tisti, ki so potrebni socialne pomoči in tukaj na ministrstvu pa politično vodstvo tega ministrstva namerno zavaja, da ne rečem nateguje. Neko neuradno informacijo se da dobiti, da med drugim tudi zato, ker je izračun življenjskih stroškov, minimalnih, pokazal malo previsoko številko, zdaj pa gledajo in mutijo in mučkajo kako bodo to čim bolj znižali, zato da ja ne bi bilo treba dvigniti te denarne socialne pomoči oziroma to narediti na minimalni ravni. Ampak glejte, to je neuradna informacija, zato tudi z njo nisem težil ministrici. Ampak vse to je seveda bob ob steno. Tisto, kar morajo državljani vedeti, je naslednje: Vlada načrtno drži socialno ogrožene prebivalce v revščini, zato da bi bili prisiljeni sprejeti vsako delo. Vladna socialna politika vzdržuje rezervno armado delovne sile, ki se je potem za svoje preživetje prisiljena zatekati v razne Marof trade, IPS v Luki Koper in druge izkoriščevalce. Navsezadnje pa tudi ne drži, da ni denarja za višje socialne pomoči. Zato ker bi za dvig socialne pomoči na 385 evrov potrebovalo od 60 do 90 milijonov evrov, za kar ni treba dvigniti ne davkov, ni treba najeti novih kreditov. Zelo preprosto je, da dohodninsko lestvico vrnemo na tisto iz leta 2015, kjer trenutno izgubljamo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, v torek, v okviru glasovanj. Gospod Franc Breznik bo postavil vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman ter ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, minister! Naslednje poslansko vprašanje, moram priznati, je nekoliko žalostno, ampak se nanaša na eno žalostno okoliščino. Naj povem, da sem pred približno tremi tedni izrekel iskreno sožalje svojemu nekdanjemu bojnemu tovarišu, ki mu je tragično umrl sin, to je bilo 23. maja, na točno svoj 20. rojstni dan je tragično umrl v okolici Velenja. Fant je bil že eno leto zaposlen in je za leto 2016 imel izračunano, da dobi, mislim da, vrnjenih 190 evrov dohodnine. Kot veste, dohodnina prihaja za nekatere malo prej, za nekatere malo pozneje, ta odmera za dohodnino je prišla na družino po smrti tega sina, torej 30. maja – umrl je 23. maja. Na izpostavi v Velenju je bilo, torej na Dursu, rečeno, da pač svojci tudi v zapuščini nimajo pravice dobiti te dohodnine od svojega sina. Naj povem, da je bil sin samski, gre za drugi dedni red, torej so starši tisti, ki dedujejo, ki bi naj dedovali. Vemo, jaz sem si pogledal tako Zakon o dedovanju, načela Zakona o dedovanju, tako načelo Zakona o davčnem postopku. Kot veste, spoštovane kolegice, če ima zapustnik kakršnekoli tudi dolgove do Finančne uprave, do Davčne uprave Republike Slovenije, ti dolgovi tudi prihajajo v zapuščino, seveda do višine zapustnikovega imetja, za vse svojce, zdaj pa je seveda nejasno to pravilo. Svojci si ne želijo tega denarja, gre pa za nek način ob tej res žalostni zgodbi. Morda bi za ta denar, če bi bil v zapuščini, lahko prižgali nekaj dodatnih sveč na preranem grobu svojega sina. Ampak vseeno se mi zdi ena žalostna podoba neke naše države, tudi do staršev, ki so izgubili svojega sina. Zato oba sprašujem, tako ministra za pravosodje kot ministrico za finance: Ali se da na kakšen način to zadevo rešiti? Obrazložitev izpostave Velenje je bila, da te pravice svojci nimajo po svojem pokojnem sinu. Če bi pokojni sin to odločbo dobil v tisti prvi rundi, kot bi rekli na Štajerskem, bi ta denar dobil, zdaj pa svojci tudi v okviru tega, ker so en teden po smrti dobili odločbo, nimajo pravice, torej tudi ne v zapuščinskem postopku. Hvala za vajin odgovor in se zahvaljujem seveda. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Mag. Mateja Vraničar Erman, ministrica, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod poslanec! Dohodnina je osebni davek in zaradi tega tako obveznost za plačilo kot tudi pravica do vračila plačane dohodnine, plačanih akontacij v zvezi z dohodnino načeloma preneha s smrtjo. Zakon o davčnem postopku vsebuje v 48. členu podrobnejša pravila, kako se v teh primerih ukrepa in če je informativni izračun že izdan, potem se tako pravica do vračila kot morebitna obveznost do poplačila ali doplačila preostale obveznosti prenese na pravne naslednike, če pa dohodninski izračun še ni izdan in vročen zavezancu, potem v bistvu ni ne doplačila niti vračila morebiti drugače odmerjene dohodnine. Kar je bilo med letom oziroma pred smrtjo plačane dohodnine, se šteje za dokončni davek. Skratka, upoštevaje zakonske določbe in upoštevaje okoliščine, kolikor ste jih pojasnili v svojem vprašanju, žal drugačne rešitve, kot jo je nakazal pristojni davčni urad, v tem primeru ne vidim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, minister, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik! Spoštovani poslanec, nisem povsem vedel, kakšno bo vaše vprašanje. Zdaj, ko sem ga slišal, ni veliko dodati k temu, kar je ministrica za finance povedala. Tega se skozi Zakon o dedovanju ali Obligacijski zakonik ne da rešiti, to je treba razumeti. Osebni davek bodisi v breme ali v korist dediščine nastane z izdajo, kot je bilo rečeno, akta informativnega izračuna dohodnine v tem primeru. Ne, ni prijetno stati v takem trenutku takole, ampak v okviru obstoječe zakonodaje te možnosti ne vidim. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik, izvolite, zahtevate dopolnitev odgovora.
Poglejte, Zakon o davčnem postopku sem si prinesel. Seveda ministrica je pravilno povedala, gre za osebni davek, ampak tudi v tej obrazložitvi je povedala. Tisti dan, ko je bila izdana odločba, torej, če bi bil ta fant umrl nekaj dni pozneje, bi bili in on in starši upravičenih do teh 190 evrov. Ne nazadnje ne gre za neko bogato družino, po drugi strani pa seveda govorite o tem, da če bi pa umrl, potem ko bi to dohodnino prejel, pa bi, recimo, bil dolžan nekaj sto evrov, pa da bi tudi starši po njem podedovali neko premoženje, bi morali tudi v zapuščinskem postopku to vrniti. Torej, ta osebni davek ni takšen osebni davek, da preneha z zapustnikovim življenjem, ko zapustnik neha biti pravna oseba v slovenskem pravnem prostoru. Ampak zdi se mi v smislu pravičnosti te države, gre v smislu te pravičnosti, da če bi ta Matic, kot mu je bilo ime, ta mladi fant imel to srečo – torej imel je veliko nesrečo –, ampak če bi imel to srečo, da bi se pisal drugače in bi bil v tisti prvi fazi, ko so se izdale odločbe, bi ta denar družina prejela ali pa on osebno še v času življenja. Ker pa Davčna uprava izdaja seveda preko aparata v nekih, lahko rečemo, naletih te odločbe, pa je ta zadeva skrajno nepravična. Verjamem, da lahko tako nepravičnost, kot je zakonodajna veja oblasti, odpravimo. Kakorkoli se bo ta novela imenovala, mogoče tudi po tem fantu Maticu, ki je umrl točno na svoj 20. rojstni dan in kjer so starši točno en teden po smrti prejeli ali pa ne sprejeli to odločbo, v kateri piše, da pač več ni upravičen do tega denarja. Zdi se mi žalostna zgodba v smeri pravičnosti te družbe, v smeri nekih možnosti, v smeri tega, da tudi Durs se mora posipati s pepelom, saj bi lahko v eni fazi dal vse odločbe takoj na začetku leta, ker gre za odločbo za prejšnje leto, torej za prejšnjo zadevo. Meni se kot ekonomistu, ne nazadnje tudi kot pravniku, inženirju, ne zdi pravično, da bi takšni zakoni ali pa podzakonski akti veljali [[izklop mikrofona]].
Hvala lepa. Mag. Mateja Vraničar Erman, izvolite.
Ob vsem spoštovanju do te tragične usode je vendarle pri pisanju pravnih pravil treba upoštevati v bistvu splošne okoliščine. Ne glede na to, kje bi se postavila meja, kdaj obveznost ali pa pravica do vračila plačane dohodnine še nastane in kdaj ne, vedno bi prišlo do nekega mejnega primera, kot je ta konkreten primer, kjer ne bi mogli v bistvu slediti temu, kar bi si kot ljudje želeli. Zaradi tega ocenjujem, da bi lahko kakršnakoli obljuba v smeri spremembe zakona povzročila nepravičnost ali pa krivico v nekem drugem primeru, v vsakem primeru pa je nekje meja, na kateri se v bistvu ta vprašanja lahko lomijo, in pravni akt mora določiti splošno pravilo, ki velja enako v vseh mejnih primerih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zahtevate razpravo v Državnem zboru? Gospod Breznik, izvolite.
Gospa ministrica, seveda vas razumem. Vedno so mejni primeri, vedno je nekaj, kjer zakon zaobide večino ljudi, nekaj pa jih pade vedno ven, ampak če bi, recimo, Davčna uprava ali pa Ministrstvo za finance delovala, da bi na en dan, recimo, izdale odločbe za vse državljane, ne pa, da izdajo po dekadah kar nekaj odločb – recimo, ne vem ali gre po abecedi, ker ta gospod se je pisal Štrigl –, ampak potem bi razumeli to mejno zadevo, da vedno pač nekdo izpade; ampak, če bi se drugače pisal, bi ta denar dobili. Torej, iščemo rešitve v smeri tega, da bi Ministrstvo za finance izdalo odločbe za dohodnino za prejšnje leto, torej v enem mesecu za vse državljane. V tem vidim rešitev. Potem lahko upravičimo to, da nekoga ne zajame. V tem trenutku pa se zgodijo takšni primeri, kot se je zgodil primer te družine, tega nesrečnega dogodka; seveda, pravila so pravila, je pa tudi, veste, neka pravičnost. Če bi državljani na isti dan, recimo, dobili odmero dohodnine na isti dan, potem teh problemov ne bi bilo. V smeri tega, v smeri neke pravičnosti, v smeri boljšega delovanja ne nazadnje tudi naše birokracije, naše uprave, državne uprave in vseh sistemov in podsistemov te države, na podlagi tega seveda želim, in tudi na podlagi Poslovnika Državnega zbora, da na to temo, na moje poslansko vprašanje opravimo splošno razpravo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Gospod Zvonko Lahko bo postavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Ministrica je odsotna, zato vas prosim, da se opredelite do načina odgovora. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Žal ministrice ni. Prosil bi, da na naslednji seji odgovori potem ustno. Bom pa postavil poslansko vprašanje. Glede na to, da imamo sedaj v postopku tako pomembno gradbeno zakonodajo in prostorsko zakonodajo, s terena pa poslanci čedalje več vprašanj raznih investitorjev, da imajo administrativne oziroma birokratske ovire pri izvajanju določenih investicij, sprašujem ministrico za okolje in prostor: Zakaj je treba za najmanjše posege ali investicije pridobiti okoljevarstvena soglasja oziroma še dodatno, glede na pravilnik oziroma uredbo o mejnih vrednosti kazalcev hrupa v okolju, izdelati celo posebno študijo emisij hrupa, ki je izdelana s pomočjo modelnega izračuna, čeprav ta dela potekajo v naravi, na polju? En tak modelni izračun stane skoraj 5 tisoč evrov. Gre za izvedbo namakalnega sistema, ki poteka 25 metrov od objektov razpršene poselitve. Gre za približno 100 metrov poteka, katerega naj bi gradili oziroma bi bil povzročen hrup približno 4 ure na dan, 2 dni. In za to je treba dati skoraj 5 tisoč evrov, da se naredi neka modelna študija ukrepov oziroma hrupa. Gre za gradbene stroje, ki so tišji, kot so kakšni starejši traktorji – ker v nadaljevanju lahko pričakujemo, da bo potrebno, da bo kmet pridobil razna dovoljenja, ko bo šel na njivo orat. Ne gre pa samo za to. Gre tudi, recimo, za primer, kako smo pokvarili neko evropsko uredbo, ko je treba pridobiti mnenje Arsa za priključitev na kanalizacijo, ki je daljša kot 15 kilometrov – gre za 100 metrov kanala –, ker so birokrati narobe napisali v uredbi, da gre tudi za priključitev na ta kanal, v resnici pa je treba dobiti okoljevarstveno dovoljenje, če se kanal gradi daljši kot 15 kilometrov. In veste, koliko je te birokracije, da ti uradniki odgovorijo vsem investitorjem? Zato je v času, ko sprejemamo to zakonodajo nujno, da se takšne stvari odpravijo.
Hvala lepa. Odgovor boste dobili na naslednji seji. Mag. Dušan Verbič bo postavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Tudi vas prosim, da se opredelite do načina odgovora, ker je ministrica odsotna. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Ministra, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Dajem vprašanje in prosim za pisni odgovor. In sicer, razvojna os z oznako 3A, ki poteka od občine Ljubljana do občine Kostel, torej vse do sosednje države Hrvaške, je to zelo pomembno zaradi investicije v to prometno infrastrukturo. Posledično to pomeni tudi gospodarski razvoj prav vseh občin, ki ležijo ob tej osi. Žal pa se je zapletlo že na začetku te osi, in sicer z obveznico Škofljica, ki je najšibkejši člen te prepotrebne prometne infrastrukture, kot se že vrsto let nesporno ugotavlja. Pri tem ne morem mimo spoznanja, da je ena od ključnih zakonskih pristojnosti Ministrstva za okolje in prostor ravno usklajevanje interesov v prostoru. Vprašanje glede 3A razvojne osi se rešuje že mnogo predolgo in to predstavlja 14 let neučinkovitega delovanja države na tem segmentu, kar menim, da je nesprejemljivo. V zvezi z vodenjem postopka državnega prostorskega načrta za obvoznico Škofljica je ministrstvo pred dobrima dvema mesecema ponovno prijelo dopis pooblaščenega koordinatorja županov občin na tej 3A osi, to je podpisani župan občine Škofljica. Glede na predstavljeno zaskrbljujoče dejstvo sprašujem in prosim za odgovor: Ali je resorno ministrstvo že kaj storilo na tem segmentu ? Ali je koordinator že prejel odgovor na svoj dopis? V pričakovanju pisnega odgovora in premika v konkretni zadevi prav lepo pozdravljam ministrico v odsotnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pisni odgovor boste seveda dobili. Gospa Jelka Godec bo postavila vprašanje ministru za infrastrukturo, dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministru! Moje vprašanje se seveda nanaša v zvezi z rekonstrukcijo ceste Dole–Ponikva–Loče, to vprašanje sem že večkrat postavila tako pisno kot ustno. Rada bi zdaj odgovore na to, kar mi je bilo tudi že odgovorjeno v bistvu v letu 2015, konec leta 2015 je bilo na moje pisno poslansko vprašanje odgovorjeno glede rekonstrukcije te ceste sledeče: »Terminski plan realizacije investicije je v celoti odvisen od zagotavljanja finančnih sredstev, ki bodo v ta namen zagotovljena v proračunu Republike Slovenije. Pričakuje se, da bo v letu 2016 pričelo z izdelavo projektne dokumentacije in urejanjem zemljiško-pravnih zadev, v letu 2017 pa tudi z gradbenimi deli.« Potem sem dobila tudi, bom rekla kar osebno, ker sem tudi tako prosila ministra za odgovor oziroma na moje vprašanje, kako daleč je zdaj ta zadeva, in to je bilo nekje konec oziroma junija – oziroma, se opravičujem, v letu 2016, oktobra 2016 je bilo rečeno takole: »V predlogu proračuna za leto 2016–2017 so na investicijskem projektu predvidena finančna sredstva v višini 260 tisoč evrov. Projekta dokumentacija na nivoju PZI za odsek ceste 4. kilometer do 4 plus 76 in 5. kilometer do 8. plus 500 je že v izdelavi in bo predvidena konec leta. Predvidena je rekonstrukcija ceste in izgradnja opornih ter podpornih zidov in avtobusnih postajališč. V letu 2017 je predvideno pridobivanje potrebnih zemljišč in v kolikor bo to možno, tudi pričetek gradbenih del. Ker je pričetek del vezan na uspešno pridobitev potrebnih zemljišč in izvedbo postopka javnega naročanja, ni možno podati bolj natančnega terminskega plana.« Mene zanima, gospod minister: Kako daleč je zdaj s pridobivanjem teh zemljišč? Kako daleč je v bistvu na teh odsekih zadeva pripeljana? Kdaj lahko krajani oziroma državljani pričakujemo rekonstrukcijo te ceste glede na zapisano? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala tudi za postavljeno vprašanje. V zvezi z odsekom te ceste Dole–Ponikva–Loče smo se v tem državnem zboru res še kar nekajkrat pogovarjali. Nekaj je bilo tudi pisnih poslanskih vprašanj. Spoštovana poslanka gospa Jelka Godec, natančno ste podali kronologijo in stanje na tem projektu. Lahko vam povem, da je v zvezi z obljubljenim načrtovanjem, torej izdelavo projektne dokumentacije za izvedbo, da je ta aktivnost bila uspešno zaključena, da so projekti sedaj s strani direkcije posredovani v recenzijo. Takoj ko bo to zaključeno, se predvideva potem tudi parcelacija na terenu in pridobivanje teh zemljišč. To se bo nadaljevalo še tekom letošnjega leta. Takoj ko bodo zemljišča tudi pridobljena, je predvideno tudi, da se bodo dela začela. To je, kar se tiče teh investicijskih ukrepov. Lahko pa povem, da je v okviru rednega vzdrževanja predvideno, da bodo na tej cesti izvedena še določena krpanja na najbolj kritičnih odsekih. To pa bo predvidoma še tekom tega meseca narejeno. Ni kaj več prav v zvezi s tem povedati, ampak kot rečeno, te aktivnosti, ki so bile napovedane, so v teku in se tudi načrtuje njihova realizacija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Jelka, Godec zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za ta del odgovora. Prosila bi, če lahko malo bolj natančno poveste: Kdaj bo prišlo do te končne recenzije, kdaj bo parcelacija na terenu in kdaj predvidevate pridobitev zemljišč? Glede na to, da ste mi odgovorili, da bi v letu 2017 naj bila predvidena tudi dela. Poglejte, Vlada, pa tudi vaše ministrstvo, se nenehno hvali s tem, koliko denarja daje za infrastrukturo. Mene skrbi, da bo sedaj očitno ves denar šel v drugi tir in da bomo na podeželju ostali s takšnimi cestami, kot so. Moram vam povedati, da niti vzdrževanje več ni mogoče. Če se sedaj peljete sedaj – vi ste se peljali, mislim da, leta 2015 po tej cesti –, ne verjamem, da bi se lahko že po sredini ceste peljali. Namreč, sedajle ko so vzdrževali ceste, bankine je več bankine kot asfalta na nekaterih delih. In ne vem, kaj boste vzdrževali glede na to, da na nekaterem delu celo beton vlivajo v cesto, ne več asfalta. In da sedaj, ko je čas košnje, da imamo nepregledne ovinke, zato ker je en meter visoka trava, ki pade celo na cestišče [[…]]In moram reči, da se niti dva osebna avtomobila na določenih odsekih več ne morete normalno srečati. Da tvegamo vsak dan prometne nesreče, da je že tako dobro, da ni večje materialne škode, kot je, da skozi vas nimamo pločnikov za otroke, pri čemer ni ogrožena le varnost voznikov ampak tudi prebivalstva. Gospod minister, predlagam vam, da se še enkrat peljete po tej cesti in pogledate [[…]]To je državna cesta; državna cesta, po kateri se peljem vsak dan, pa ne zato, ker se jaz peljem, peljejo se tudi drugi državljani, je obvozna cesta za avtocesto [[...]]In še enkrat; vliva se beton, več je bankin kot asfalta. Res bi prosila, da končno enkrat poveste za to cesto: Bo ali ne bo? Kdaj bo točno parcelacija na tem terenu? To nenehno odlaganje – mislim, da pa res sedaj že ljudi potrpljenje mineva, ker to več ni cesta. To je sedaj že kolovoz.
Hvala lepa. Minister dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Mislim, da je več ali manj vse, kar je bilo napovedano, tudi realizirano. Morda prihaja do določenih zamikov teh aktivnosti. Kot rečeno, recenzija je v teku, te aktivnosti po navadi ne potekajo prav zelo dolgo, tako da računam, da bo to lahko v mesecu, dveh opravljeno in takoj zatem pristopi direkcija k parcelaciji in odkupu zemljišč. Tu nimam podatkov, koliko časa je načrtovanih za te aktivnosti. Lahko vam to postrežem naknadno s še dopolnjenim pisnim odgovorom. Bi pa vseeno, ker ste že ravno omenili drugi tir, izkoristil tudi svoj del odgovora, da repliciram na način, da če bo zakon, ki smo ga predlagali, ostal v veljavi, ni strahu, da bi zmanjkalo denarja za tovrstne investicijske projekte. V nasprotnem primeru se pa lahko dejansko zgodi, da bi drugi tir preveč obremenil proračun in se bo lahko situacija tudi bistveno spremenila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Danilo Anton Ranc bo zastavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Ministrica je odsotna, zato vas prosim, da se opredelite do načina odgovora. Izvolite, gospod Ranc.
Spoštovani predsedujoči, lep pozdrav vsem prisotnim! Ker ministrice danes ni tukaj, bi želel, da mi odgovori ustno na naslednji seji Državnega zbora. Vlada Republike Slovenije je sprejela številne strateške dokumente: Pametno specializacijo, strategijo krožnega gospodarstva, Vizijo Slovenije in akcijski načrt Les je lep, v katerih se je zavezala, da bo s predelavo lesa znižala emisije toplogrednih plinov, zmanjšala porabo energije in vzpostavila zelena delovna mesta ter oživila lesno industrijo. V letu 2016 smo posekali okoli 6 milijonov kubikov lesa, žal pa smo v Sloveniji predelali samo milijon in pol kubikov; 4,5 milijonov pa smo ga izvozili brez dodane vrednosti. V zadnjih 20 letih smo v lesni industriji izgubili okoli 40 tisoč delovnih mest, kar je povzročilo direktno in indirektno gospodarsko škodo okoli 8,8 milijard evrov, kar je enoletni državni proračun. S ponovno vzpostavitvijo lesne industrije pa bi lahko povečali letno gospodarsko rast kar za 0,4 %. V parlamentu smo tudi v sodelovanju z Ministrstvom za okolje in prostor sprejeli zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi, ki udejanja ukrepe in cilje, ki smo si jih zadali ob sprejetju zgoraj naštetih strateških dokumentov. Kot ministrici, odgovorni za okolje, za uvajanje okoljsko prijaznih tehnologij in zelenih delovnih mest, vam je zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi omogočil, da tudi kot članica skupščine SiDG spremljate izvajanje zakona o gospodarjenju z državnimi gozdovi in sklepov vlade kot skupščine SiDG. Zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi določa, da bo družba SiDG v centrih za zbiranje in predelavo lesa vzpostavila predelavo lesa, ki zmanjšuje negativne vplive na okolje. Spoštovana ministrica, v zvezi z zniževanjem emisij toplogrednih plinov, vzpostavljanjem zelenih delovnih mest in uvajanjem okoljsko prijaznih proizvodenj vas prosim za odgovora na naslednji vprašanji: Kako boste kot ministrica in kot članica skupščine SiDG zagotovili, da bosta nadzorni svet in uprava družbe SiDG izvajala na vladi sprejeta izhodišča za izdelavo strateškega načrta družbe SiDG ter v zvezi s tem zagotovili ustvarjanje gozdno-lesnih verig kot nosilcev trajnostnega razvoja in oblikovanje zelenih delovnih mest? Kako boste zagotovili, da se bodo državna poroštva zakona o gospodarjenju z državnimi gozdovi v višini 20 milijonov evrov namenila za vzpostavljanje centrov za zbiranje in predelavo lesa s proizvodnjo lesenih izdelkov, ki bi s proizvodnjo in vgradnjo znižali emisije toplogrednih plinov in porabo toplotne energije? Za odgovora se vam zahvaljujem.
Besedo ima gospod Uroš Prikl, ki bo postavil poslansko vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite, gospod Prikl.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister, najbrž se vsi strinjamo, da je internet postal v zadnjem času eno izmed ključnih orodij za zagotavljanje in dostopanje do informacij in posledično tudi storitev. Bolj kot kadarkoli prej je pomembno, da lahko prav vsak dostopa do spletišč in mobilnih aplikacij, jih razume ter tudi ustrezno uporablja. To velja tudi ali pa predvsem za invalide in starejše uporabnike. V Sloveniji so se pojavile različne oblike urejanja spletne dostopnosti, ki pa niso celovite in po mojem mnenju ne zadovoljujejo celotnega spektra potreb, ki jih imajo invalidi oziroma starejši. Evropski parlament je konec lanskega oktobra potrdil Direktivo o dostopnosti spletišč in mobilnih aplikacij organov javnega sektorja, ki uporabnikom omogoča elektronski dostop do informacij, obrazcev in storitev. Spletne strani in aplikacije upravnih organov, bolnic, sodišč in ostalih institucij v javnem sektorju naj bi z njenim prenosom postale enostavno dostopne vsem, poudarjam, vsem uporabnikom. Direktiva naj bi dostop do vsebin, obrazcev in plačil na spletnih straneh olajšala predvsem, kot sem že poudaril, invalidom in starejšim uporabnikom. Seveda pa tudi vsem ostalim. Trdno sem prepričan, da bi morala biti spletna dostopnost omogočena vsem, zato izključenost določenega segmenta državljanov po mojem trdnem prepričanju nikakor ne sme priti v poštev. Zdaj pa konkretna vprašanja: Ali znamo pri nas prepoznati prednosti dostopnih spletnih strani in jih povezati z drugimi področji dela za potrebe multiplikacije učinkov – nižji stroški, razbremenitev dela na drugih področjih, sektorjih in podobno? Ali obstaja pri nas ocena stanja o dostopnosti slovenskih spletnih organov v javnem upravljanju? Ali imamo že razvito metodologijo in tehnike prilagajanja spletnih strani s stališča dostopnosti? Ali imamo pripravljen terminski plan aktivnosti glede na predvidene roke, ki jih direktiva Evropske unije, o kateri sem prej govoril, predvideva? In na koncu, pa sploh ne najmanj pomembno: Ali obstaja pri nas dovolj visoka raven razumevanja potreb invalidov in starejših pri delu z računalnikom in internetom?
Besedo ima minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Hvala, poslanec Prikl, za vprašanje. Naj poskušam na kratko v tem času odgovoriti. Seveda prepoznavamo te prednosti. Tudi sama direktiva ni tista, ki bi bila začetek razmisleka o tem, da morajo biti spletne strani dostopne vsem skupinam uporabnikov; ampak direktiva je tista, ki jasno določa tudi pogoje in zahteva, da se to prenese tudi v pravni red, zato jo tudi sami poudarjamo. Analizo spletnih mest smo naredili že jeseni 2016 v okviru vladnega projekta P11, ki združuje preko 350 spletnih mest v enotno spletno mesto, tako imenovani gov.si, ki bo veliko bolj pregleden za državljane. In ob tem pregledu smo za vsa ta spletna mesta tudi ugotovili, ali dosegajo te standarde, kako so dejansko prilagojeni, tako da imamo pripravljen pregled obstoječih spletnih mest, ki se združujejo. Vsa gradiva, ki se pripravljajo v zvezi z zakonom, bodo vključevala tudi spremljevalno analizo stanja in tudi zahtevo za končno stanje. Konkretno smo mi na Ministrstvu za javno upravo to potrebo zaznali že prej, ker tudi pričakujemo, da bo ta direktiva sprejeta, in ker si tudi želimo, da bi čim širši krog uporabnikov storitev uporabljal naše spletne storitve. Zato smo že pri prenovi portala eUprave upoštevali ta standard prenosa WCAG, ki določa prilagajanje spletišča različnim potrebam. Hkrati pa je zelo pomembno, da smo navezali zelo tesno sodelovanje z različnimi organizacijami, ki nam pri tem pomagajo, predvsem z Zvezo društev slepih in slabovidnih in Zvezo društev gluhih in naglušnih Slovenije; kajti z njimi smo tudi med samim razvojem portala konstantno sodelovali. In na zvezi slepih recimo prav ta trenutek pripravljajo analizo naših spletišč in predloge za izboljšave. V bistvu prilagoditev pa je, kot sami veste, da lahko izbereš tipologijo, velikost črk, barvne kombinacije, ozadja in to, kar je pomembno za slepe, da imaš tudi zvočno predstavitev posameznih storitev; in za gluhe to, da je dejansko tudi v slovenskem znakovnem jeziku predstavljena tista tema, ki se nanaša na določeno vsebino. V okviru prenove spletišč imamo tudi vzpostavljeno enotno uredniško politiko, določeno strukturo urednikov. In vsi ti uredniki, ki so zadolženi za vsebine, so že začeli in bodo tudi v prihodnje šli skozi usposabljanja, na katerih bodo posebej opozorjeni tudi na to, kako mora biti spletno mesto pripravljeno in prilagojeno, da ga lahko uporabljajo tudi osebe s posebnimi potrebami oziroma vsi mi, ki imamo vsak kakšno svojo potrebo, da so čim bolj dostopne in čim bolj jasne. Z veseljem povem nekaj konkretnih primerov, kjer so te prilagoditve že opravljene. Recimo na portalu eUprava je že danes možno kar 145 informacij, storitev pogledati v slovenskem znakovnem jeziku ali v posnetem govoru za slepe in slabovidne. Na portalu Finančne uprave je tako opremljenih preko 30 storitev. Na spletišču Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je ta področna zakonodaja predstavljena tudi v znakovnem jeziku in v zvočni obliki. Glede metodologije in prilagajanja teh spletnih mest nam najlepše sovpada ta celotna prenova državnih spletišč z omenjenim projektom P11, ki bo vodil v spletna mesta, ki bodo organizirana po sistemu življenjskih dogodkov; kajti po izveden projektu bo ostalo samo še približno 30 spletnih mest od sedanjih preko 300. In teh 30 bo v celoti izpolnjevalo tudi to direktivo skladnosti AA in bodo prilagojena za slepe, slabovidne, za ljudi z disleksijo, bralnimi težavami in tako naprej. Standardi so določeni v direktivi, jih že poznamo. V najožji delovni skupini, ki je pripravljala to direktivo, je ves čas sodeloval tudi predstavnik Ministrstva za javno upravo, tako da smo spremljali, katere standarde bomo morali implementirati, in smo tudi aktivno sodelovali pri njihovi izgradnji. Je pa treba vedeti, da je bilo tudi za to direktivo kar zahtevno usklajevanje, ker prinaša dodatne stroške. Zato so tudi številne države kar krepko nasprotovale tej implementaciji direktive; vendar sedaj je tu in jo bomo prenesli v pravni red ter tako še povečali dostopnost spletišč. Hvala.
Gospod Uroš Prikl, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Najprej hvala lepa za odgovor. Na moja zelo konkretna vprašanja ste mi praktično odgovorili, da obstaja tukaj posluh, obstaja zavedanje te potrebe. Seveda sem vesel, da ni pač direktiva Evropske unije tista, ki bi Slovenijo gnala na teh in drugih področjih naprej. Ampak že zavedanje znotraj države je zelo hvalevredno. Osebno nisem zagovornik pretirane uporabe teh sofisticiranih, modernih, novejših sodobnih orodij. Mnogokrat takšen način komunikacije je takšen način. Tudi uveljavljanje potreb, uveljavljanje pravic, ki jih imajo posamezne skupine državljanov, prispeva k temu, da je zadeva mnogo hitrejša, učinkovitejša in imajo pri tem vsi koristi. Tukaj od vas nisem slišal, koliko bo ta zadeva državo koštala, kolikšni bodo finančni učinki tovrstnih aktivnosti. In tisto časovnico bi želel, kdaj bo realiziran projekt do konca, kdaj bomo lahko govorili o zaključku tega projekta in končni implementaciji vsega, kar ste mi v odgovoru že povedali, kaj vse počnete. Pa še nekaj, zelo sem vesel, da pri teh rešitvah, ki jih snujete na vašem in tudi na drugih ministrstvih, to ni samo zgodba enega ministrstva, čeprav ste vi na nek način horizontalno ministrstvo tukaj; ampak da upoštevate tudi interese posameznih ciljnih skupin. Jaz sem govoril o starejših in invalidih, vi ste šli tukaj bolj v podrobnosti – gluhih, naglušnih, slepih, slabovidnih in tako dalje. Na odboru, ki mu predsedujem v Državnem zboru, vedno rečemo – nič brez invalidov. Mislim, da je to zelo pomembna ugotovitev. Če bodo njih zadovoljile te rešitve, potem so dejansko naletele na plodna tla. Hvala lepa.
Minister Koprivnikar, izvolite, imate besedo.
Se opravičujem, ker nisem bil dovolj natančen. Glede terminskega plana mogoče samo toliko, rok za implementacijo direktive je 22. september 2018. Do takrat bomo tudi direktivo prenesli v naš pravni red. Do konca letošnjega leta pa pričakujemo osnutek zakonskega predloga, čisto konkreten. Glede zadnjih pripomb o sodobnih orodjih, da se razumemo, čeprav sem odgovoren za področje digitalizacije, tudi sami gledamo na uporabo digitalnih storitev morda manj radikalno kot nekatere druge države, in sicer ne po načelu only digital, če mi dovolite; ampak po načelu also digital, To pomeni, da se to vedno ponudi kot dodatna možnost, vendar ne na način, da se klasične možnosti, ki že obstajajo, nasilno ukinjajo. Sam sem velik zagovornik tega, da morajo imeti uporabniki sami možnost izbire storitve. Te storitve pa tudi same po sebi predstavljajo veliko priložnost tudi za vse tiste ljudi, ki imajo zaradi svoje invalidnosti ali pa morda tudi zaradi starosti ali drugih razlogov težave pri gibanju; zato se trudimo, da je vedno več storitev dostopnih od doma, iz domačega okolja, kadarkoli. Na tak način se poveča transparentnost, demokratičnost in tudi uporaba javnih storitev. Kar se pa tiče horizontalnosti, absolutno naše ministrstvo ne more biti tisto, ki je izvajalec prenove spletišč. Naše ministrstvo je tisto, ki samo skrbi za koordinacijo; vsebino pa morajo prispevati vsi organi, in teh je nekaj sto. Zaradi tega smo zgradili strukturo tako imenovane uredniške politike, kjer z vsemi uredniki sproti dogovarjamo, kako bodo vsebine prikazane, katere vsebine, to morajo pa uredniki s posameznih področij doreči. Ampak če delujemo enotno, po enotnih standardih, potem bo tudi izgled države urejen, dostopen in pregleden za uporabnike, pa naj bodo to državljani ali podjetniki. To je tudi temeljni koncept tega projekta prenove vseh državnih spletišč. Hvala.
Gospod Primož Hainz bo postavil poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav obema ministroma, predvsem dr. Petru Gašperšiču! Evropska komisarka za promet gospa Violeta Bulc je konec maja predstavila zajeten sveženj ukrepov za posodobitev cestnega prometa, ki vključuje tudi predlog za ukinitev vinjet in uvedbe enotnega elektronskega cestninjenja. Zato sprašujem gospoda ministra: Kaj si o teh ukrepih komisarke misli naš minister doma? Gre namreč za naslednje. Prvič, uvedba elektronskega cestninjenja je velik finančni zalogaj. Ampak tisto, kar je bistveno, mislim predvsem na ljudi, ki so se prisiljeni voziti dnevno v službo z osebnimi avtomobili. V primeru vsakokratnega plačila po kilometrih bi ljudi nagnala z avtoceste skozi kraje, po tako imenovanih starih cestah. Soglašam pa, da je elektronsko cestninjenje nujno za tovorni promet, kajti tam se tovornjaki dejansko ustavljajo, medtem ko se osebni avtomobili z ABC sistemom ne ustavljajo več. Preprosto me zanima: Kakšen je vaš odnos do istega problema? Hvala lepa.
Minister dr. Peter Gašperšič, izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala tudi poslancu gospodu Primožu Hainzu za postavljeno vprašanje. Res je, mobilnostni sveženj, ki ga je predstavila Evropska komisija, prinaša celo vrsto novosti, je zelo obsežen in bi želel že takoj na začetku povedati, da je zaenkrat še v fazi predloga. Namen Evropske komisije je spodbuditi razpravo o tem nadaljnjem razvoju evropskega trajnostno naravnanega prometnega sistema. Ker so te predlagane spremembe kompleksne, je treba ta predlog Evropske komisije najprej temeljito proučiti, nato pa ga v sodelovanju z vsemi deležniki, ki se jih ta predlog tudi aktivno dotika, v nadaljevanju uskladiti in doreči v končno obliko. Ministrstvo za infrastrukturo načeloma pozdravlja rešitve, ki jih bo omogočila interoperabilnost elektronskih cestninskih sistemov na območju celotne Evropske unije; je pa ob tem treba upoštevati tudi obstoječe cestninske sisteme posameznih držav. V okviru dosedanjih razprav je bilo s strani Evropske komisije tudi zagotovljeno, da bodo v primeru sprejetja teh sprememb zagotovljena ustrezno dolga prehodna obdobja, ki bodo državam članicam oziroma cestninskim koncesionarjem omogočila, da na stroškovno racionalen način ustrezno prilagodijo svoje obstoječe cestninske sisteme. Ob tem ne moremo in ne smemo zanemariti dejstva, da se je v Sloveniji z uvedbo vinjetnega sistema cestninjenja močno povečala dostopnost avtocestnega omrežja, s tem pa tudi sama mobilnost prebivalstva. Izboljšala se je tudi prometna varnost, kar pa sta z družbenega vidika zelo pomembna učinka, ki jih prinaša uvedba vinjetnega sistema. Vzpostavitev enotnega evropskega sistema cestninjenja oziroma zagotovitev interoperabilnosti obstoječih elektronskih sistemov pa bi omogočilo, da bi lahko uporabnik z eno elektronsko napravo plačeval cestnino po celotnem ozemlju Evropske unije; za navedeno storitev pa bi imel sklenjeno samo eno pogodbo, za opravljene storitve bi prejel samo en račun, kar bi torej bilo podobno, kot poteka recimo zaračunavanje storitev pri mobilni telefoniji. Z navedeno storitvijo bi se postopek plačila cestnine za uporabnike precej poenostavil. Vzpostavitev novega elektronskega sistema cestnine bi poleg tega omogočilo, da bi se po vseh državah članicah cestnina plačevala glede na dejansko prevoženo razdaljo, po načelih – uporabnik plača in onesnaževalec plača; kar je v skladu z načeli trajnostne prometne politike. Je pa treba tukaj poudariti tudi to, da vzpostavitev enotnega sistema cestninjenja še avtomatsko ne pomeni, da je nivo cen na celotnem območju Evropske unije enoten. Države članice bodo še vedno lahko samostojno odločale o višini cestnine ter svojo cenovno politiko določale samostojno in na ta način tudi uvajale ustrezne ukrepe, ki bodo določali sámo prometno politiko na nivoju držav. Toliko lahko zaenkrat o tem mobilnostnem paketu rečemo. Gre torej za prvi predlog, ki se bo še usklajeval v nadaljnjih fazah. Bomo pa, kot rečeno, v Sloveniji zagovarjali čim daljša prehodna obdobja, če bo odločeno, da vinjetni sistemi več niso tisti način cestninjenja, ki bi še bil sprejemljiv. Treba je pa tudi povedati to, da je bilo tudi že s strani Evropske komisije nakazano, da bodo uporabniki, ki avtoceste uporabljajo bistveno več, imeli možnost tudi do uveljavljanja določenih popustov. Vsi sistemi bodo še predmet nadaljnjih usklajevanj. Hvala lepa.
Gospod Primož Hainz, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa za odgovor. Kljub vsemu moram reči, da okoli tega, kako se bo proučevalo oziroma ne bo proučevalo. Dejstvo je, da je evropska komisarka že operira z letnicami, torej z nekim programom, kdaj bi se to storilo, kdaj se ne bi storilo. Jaz pa natančno ločim recimo tovornjake, ki se dejansko ustavijo pri vsaki avtocestni cestninski postaji posebej, torej da plačujejo že zaradi tega, ker jih je treba s ceste spraviti na vlake, torej na drugačen način tranzitnega prometa. In seveda ločim osebne avtomobile. Kajti ljudje se danes vozijo v kraje izven svojega prebivališča in slovenska poselitev je izjemo disperzna ter je popolnoma nemogoče tudi organizirati javni promet; tudi če bi bili najbolje organizirani, pa žal vedno nismo. Tudi če bi bili, imamo tukaj težave, ker vsak Slovenec pač hoče imeti svojo hiško; in čim ima svojo hiško, seveda ne morejo vsi stanovati na isti lokaciji. Zato je teh prevozov izjemno veliko. Če bomo plačevali po kilometrih, to pomeni, da bo to zelo drago. Ljudje se vozijo 100 in več kilometrov vsak dan v eno smer. Tudi če gredo Ljubljančani v Maribor, so kaznovani, čeprav večinoma je obratno. Gre za to, da je zadeva za nas zelo življenjsko pomembna in me malo preseneča, da se s tem ravno naši komisarki mudi s temi ukrepi. Sam se bojim, da ko bodo ljudje vozili po starih cestah, to ne bo ne varno in ne bo ekološko sprejemljivo. Hvala lepa za dopolnilni odgovor.
Dr. Peter Gašperšič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Kot rečeno, vinjetni sistemi, ki jih imamo pri nas ter tudi v drugih evropskih državah, prinašajo vrsto ugodnosti; zlasti v tem, da je avtocestni sistem na ta način zelo dosegljiv in je ugodno dosegljiv predvsem pogostim uporabnikom. Vsi se verjetno še spomnimo časov, ko smo imeli sistem plačevanja cestnine po bolj ali manj prevoženem kilometru; bil je odprt sistem in to ni bilo vedno doseženo. Vsi vemo, da so takrat pogostejši uporabniki plačevali lahko letno tudi tisoč in več evrov za uporabo avtocest, drugi smo plačevali manj, nekateri pa tudi popolnoma nič, če so se recimo vozili samo po območju obvoznice. Vinjetni sistem je to potem uredil drugače. Pogosti uporabniki so bili na boljšem. Tisti, ki so avtoceste uporabljali redkeje, so bili sorazmerno nekoliko na slabšem. Ti očitki se še vedno pojavljajo pri tranzitiranju naših avtocest v času poletnih dopustov. Evropska komisija želi tem sistemom očitno narediti konec. Želi, da se plača po sistemu – uporabnik plača, onesnaževalec plača. Za te sisteme napoveduje tudi daljše časovno obdobje uvedbe. In o načinih uvedbe teh sistemov bodo potekala še pogajanja med komisijo in državami članicami. Jaz bi tem pogajanjem prepustil usodo tega, kaj bo na koncu tudi dejansko uveljavljeno. Hvala lepa.
Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Gospod Jan Škoberne bo postavil poslansko vprašanje ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc. Gospod Škoberne, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, cenjeni kolegice in kolegi! Najprej mi dovolite, spoštovana ministrica, da povem, da mi je v resnici žal, da vam moram na tak način in tukaj postavljati to vprašanje; ampak nam, žal, ne puščate kaj drugega; ne odgovarjate na mojo pošto, ne vi, ne državne sekretarke, ne šefica kabineta. Na vabila županov na seje občinskega sveta odgovarjate generično, da ste zasedeni, ker imate vnaprej napovedane druge obveznosti. Civilni iniciativi se ne odzivate. Podobno kot pri Kranju se dogaja tudi pri Topolšici, isti model. Sporočite odločitev o združitvi z neko drugo bolnišnico, ne da bi nas – vsaj tiste, ki živimo v lokalni skupnosti – najprej obvestili o tem, kako in s kakšnimi učinki to nameravate. V primeru združevanja in reševanja Bolnišnice Topolšica smo prišli od tega, da je pred tremi meseci menda bil v izdelavi s strani bivšega direktorja Bolnišnice Golnik elaborat združevanja Golnika in Topolšice; menda celo zato, da bi dosegli prenos dela tericarja z Golnika na Klinični center. Pa je potem, ne vem, kako, prišlo do odločitve, da bi se naj sedaj Bolnišnica Topolšica združevala z Bolnišnico Celje, s katero ima skupnega samo dvoje. To, da je slabo vodena in da je v finančnih težavah. Skrbno sem poslušal vaš prvi odgovor danes in me veseli, da vidite v tem združevanju veliko pozitivnih stvari. Tudi sam si denimo želim nekaj, kar smo že dolgo vsi skupaj napovedovali, to je centralizirano naročanje. Ker ste danes prvič predstavili tudi model oziroma vsaj kazalnike, po katerih bi lahko merili uspešnost te pripojitve, vas prijazno prosim, da nam poveste v številkah, konkretno: Kaj se bo izboljšalo, kakšni bodo prihranki in kakšen bo finančni neto učinek optimizacije poslovanja na vseh točkah, ki ste jih danes v odgovoru že našteli? Torej za investicije iz točke likvidnosti, kakšen bo prihranek iz naslova skupnih služb; in da pod črto potegnemo, o kakšnem denarju govorimo. To pa predvsem zaradi tega, ker okolje že ima iz preteklosti izkušnjo tega, da je bila Bolnišnica Topolšica splošno sprejeta kot hiralnica, da so ljudje raje ostajali doma in vsaj umirali doma, ne pa hodili tja. In ko se bolnišnico, ki živi od opravljenih storitev, enkrat prime tak sloves, gotovo ne bo rešena. In to, da ji boste vodstvo odpeljali oziroma pripojili k Celju, si predstavljam, da ne bo nič kaj bistvenega rešilo. Prosim, verjetno obstaja model, verjetno obstaja računica, vas sprašujem odprte glave, žal na seji zbora, ker druge priložnosti nimam. Pa še enkrat; kljub temu da očitno neradi odgovarjate na elektronsko pošto, morda je iz gole vljudnosti dobro, da kdaj odgovorite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odgovorila bo ministrica gospa Marija Milojka Kolar Celarc.
Hvala, gospod podpredsednik; spoštovani poslanke in poslanci! Spoštovani poslanec gospod Jan Škoberne, hvala za to vprašanje. Mogoče bom nekatere stvari kljub vsemu morala ponoviti, kar sem že odgovorila poslancu gospodu Jurši. Ne morem ocenjevati, govoriti, kaj je bilo v preteklosti. Če so bile neke slabe izkušnje okoliških prebivalcev, kamor gravitirajo zdaj v Bolnišnico Topolščica, tega ne morem ocenjevati in se opredeljevati; sigurno pa to ni namen Ministrstva za zdravje, če je. In zaradi tega je ta bojazen popolnoma neupravičena. Ne bi dodatno govorila o tem, kaj so pretekla vodstva povzročila. Dejstvo je, da je bila ta bolnišnica že drugi mesec blokirana, da ni bilo denarja za plače delavcev, zdaj tudi ne za regres in da so dobavitelji zdravil grozili z nedobavo zdravil. Zaradi tega je Ministrstvo za zdravje preko vlade zagotovilo nekaj manj kot 2 milijona evrov, da je lahko delo potekalo nemoteno in da so dobili tudi zdravila. Bom povedala, kje vse sem bila, ampak naj na začetku poudarim, da projekt tega povezovanja sploh ni še končan. Danes vam na to vprašanje ne morem odgovoriti, bodo pa vsi akterji, lahko tudi vi, povabljeni, da bomo vsem obrazložili, ko bodo zaključena. Najprej se dela finančni skrbni pregled, ker je treba ugotoviti, po domače, koliko finančnih sredstev oziroma koliko velika luknja je v Bolnišnici Topolščica, da bi jo lahko finančno ozdravili. Drugič, strokovna vodstva zdaj ugotavljajo, katere programe bi prevzela Topolščica, kaj bo delala v prihodnje, da bo dobila tudi večje financiranje programa iz Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Če gledamo samo njihov program, dolgoročno ta bolnišnica samo s tem programom, ob teh zaposlenih in ob tem, da vodi samostojno vse podporne funkcije, ne more finančno preživeti. In da ne bom ponavljala, kje bodo te pripojitve in izračunani učinki, kot sem rekla, skupna nabava, zniževanje stroškov materiala, povečanje prihodkov iz dodatnih programov. Potem možnost glede njihovih servisnih dejavnosti, ki jih ima, da bi se tudi drugje še opravljale te storitve ali konec koncev tudi na trgu. Mi smo izdelali podrobno časovnico, ko bo cel finančni pregled končan, predvidevam, da najkasneje do konca junija, bo narejen celovit pogled po korakih. To se ne more zgoditi čez noč, to bo proces. Vsako vodstvo mora vedeti, katere aktivnosti mora peljati. Imela sem že sestanke z župani vseh treh občin – Šoštanj, Šmartno ob Paki in Velenje, da je bil naš udeleženec na sestanku civilne iniciative; res pa je, da se nismo mogli udeležiti. Žal je pomanjkanje takšnih kadrov, da ko imamo aktivnosti v parlamentu, vladnih odborih, praktično nimam osebe, ki je na višjem nivoju, in jo poslati na ta sestanek. Dajem besedo in vam povem, da ko bo projekt dokončan, ko bo zelo znano, bomo najprej seznanili vodstvo, zaposlene, civilno iniciativo in vse akterje. Mimogrede naj omenim to, kar se želi v javnosti večkrat reči, da bomo ukinjali dejavnost. Verjemite, da kot odgovorna ministrica ne bi podpisala in zagotovila denarja za nakup treh novih rentgenskih aparatov v višini pol milijona evrov, ki jih ta bolnišnica potrebuje za svoje storitve. Bo pa nekako po tej časovnici vsaj projekt narejen in sprejet; postopne aktivnosti pa bodo potekale do konca leta, tako da bo dovolj časa, da se vsi seznanijo s točno konkretnimi koraki in predlogi.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo zahteval dopolnitev odgovora. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Najprej, ni "Topolščica", nobenega č ni v imenu. Topolšica je. Vsaj to, ampak okej. Drugo, vprašal sem vas zelo taksativno, ker ste danes povedali, na katerih področjih bo prihranek in pozitiven učinek; koliko. Ali samo jaz napak razumem, da ste se odločili, da boste povedali, da bo pozitiven učinek zanesljivo in da gremo v združevanje, ne da bi pred tem opravili osnovno kalkulacijo. In ne da bi bilo to narejeno, ste se odločili kljub zavedanju, da v vsaki lokalni skupnosti to pomeni hudo vznemirjenje. Nam na periferiji tako malo navržete: Saj v "Topolščici" bodo že razumeli, pa se bodo čez pol leta postopoma seznanjali, kaj bo iz Ljubljane prihajalo in kako bo iz Ljubljane prihajalo. Jaz upam, da razumete našo jezo. Ali pa vsaj mojo, ker je moja še precej kontrolirana v primerjavi s tem, kaj ljudje naredijo, ko jim nekdo čez palec pove, da jim bodo pač nekako tako, kot se bo spotoma po časovnici čez pol leta dogajalo, nekaj spremenili; za njih pa je to eksistencialnega pomena. Saj veste, zdravje je pri ljudeh, se mi zdi, skorajda nad vsem. In še enkrat prijazno prosim, spoštovana gospa ministrica, v odgovoru prej poslanskemu kolegi Jurši ste povedali, da bodo prihranki iz optimizacije poslovanja, da bo več likvidnostnih sredstev, da bo več sredstev za investicije; povejte, koliko. Sam se bom odpeljal nazaj, šel bom do civilne iniciative, do vseh treh županov in jim povedal: Ministrica mi je povedala na znanemu delu ob znanih številkah, to je za nas bolje. Prvi bom lahko zagovarjal to združitev. Ampak v odgovoru, ki ste mi ga dali, pa tega ne morem narediti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne, eno rahlo opravičilo gospe ministrice. Pred 40 leti je to bila Topolščica, pa ste potem preimenovali in nekateri potem govorijo malce iz spomina. Izvolite, gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc.
Hvala za opozorilo. Res je Topolšica, se opravičujem. Bilo bi zelo neodgovorno od mene, da bi na pamet operirala s kakršnimikoli številkami. Kot sem rekla, dela se skrben finančni pregled. Ko bo ta znan, bo šele jasno, kako velika luknja je, oprostite izrazu, v poslovanju te bolnišnice, za nazaj. In tudi projekcija, najmanj koliko sredstev ali programa mora imeti, da bi lahko poslovno delovala. In ko bo dejansko narejen ta skrbni pregled, ko se bo vedelo, ker bo treba ta denar nekje zagotoviti, da se stabilizira poslovanje, da se zapadle obveznosti poravnajo in, tretjič, ko se bo lahko ugotovilo, koliko programa bo v Topolšici, kaj v Celju; in glede Zavoda za zdravstveno zavarovanje, da bo potem ta program tudi financiral. Seveda je to del projekta, s katerim boste seznanjeni. Ampak če bodo skupne nabavne službe, veste, da se lahko s skupno nabavo pri razpisih lahko prihrani. Že zdaj se ugotavlja, da so različne nabavne cene. Potem bo sigurno lahko učinkovitejše upravljanje in vodenje. In še niz takih stvari je, ki jih bo pokazal projekt zelo detajlno, da se bo argumentiral in dobil dodatna finančna sredstva. Takrat bo čas, da se zelo detajlno usede z vsemi temi skupinami, ki ste jih omenjali, da se naredi dolgoročno stabilnost te bolnišnice.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo postavila vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Upam, da me tokrat ne boste prekinili. Gre za na videz zelo preprosto vprašanje. Mi dobro vemo, da posamezni zavodi sodijo v pristojnost lokalne skupnosti, posamezni zavodi sodijo v pristojnost države, kar se tiče imenovanja njihovih svetov. Mene kar konkretno zanima in zato sprašujem tudi vas: Po kakšnih kriterijih Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport predlaga Vladi v imenovanje posamezne člane v svete zavodov, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija in sodijo pod področje vzgojno-izobraževalnih zavodov? Seveda so tudi drugi zavodi, vendar pa me tukaj zanima: Kakšni so kriteriji, so ti kriteriji objavljeni? Kje, na kakšen način naredite potem izbor teh predstavnikov? Ali gre izključno zgolj za politično motiviranje oziroma delitev po proporcih med političnimi strankami, ki so v koaliciji? Toliko uvodoma, potem pa v nadaljevanju naprej. Hvala.
Hvala lepa. Ministrica dr. Maja Makovec Brenčič, izvolite.
Najlepša hvala. Hvala tudi za vprašanje. Pozdrav vsem še prisotnim! Predstavnike ustanovitelja, to so povprečno dva ali trije v svetu zavodov, ker so tudi še drugi predstavniki drugih deležnikov v posameznem področju, imenuje Vlada Republike Slovenije. Enega običajno tudi sam sedež, torej občinska skupnost ali kraj, ki je zadolžen in tudi v jurisdikciji sodelovanja z vzgojno-izobraževalnim zavodom. Eden od predstavnikov, ki ga imenuje ustanovitelj in s tem tudi Vlada Republike Slovenije, je tudi predstavnik delodajalcev s področja dejavnosti, na katerem zavod deluje; in ta je izbran v širšem aspektu socialnih partnerjev ali konkretno od samih delodajalcev. Odvisno, recimo na srednješolskem delu ali vizavi osnovnošolskemu delu imamo tudi različno strukturo glede področja delovanja posameznega zavoda. Če delodajalci oziroma socialni partnerji ne predlagajo svojega predstavnika v 30 dneh po prejemu pisnega poziva, potem običajno ravnatelj obvesti ministrstvo, da ni bilo odziva; in s tem tudi opravimo poziv za imenovanje obeh predstavnikov, torej neposredno delodajalskega ter tudi tako imenovanega vladnega predstavnika. Ko svet ugotovi, da preneha mandat, tudi takrat ravnatelj nemudoma obvesti resorno ministrstvo oziroma tako imenovano pristojno volilno telo. Potem gre postopek ponovno v obravnavo. Tudi če preneha mandat posameznemu članu, recimo imenovanemu izmed partnerjev zavoda, potem prihaja spet do pisnega poziva. V 30 dneh naj bi se ponovno imenovalo, da se tudi zapolnijo ustrezna mesta zaradi operativnega dela in tudi načrta izvajanja, delovanja posameznega sveta zavoda. Običajno predlagajo te kandidate javno, javni vzgojno-izobraževalni zavodi. Kadar pa ni nikogar, tudi ne na poziv, ministrstvo še posebej predlaga ta poziv, da se kandidati čim prej odzovejo. V preteklih obdobjih, recimo v času ministrovanja dr. Lukšiča, so bili to celo javni pozivi, vendar so žal bili izjemno neuspešni. Ni bilo odzivanja in zato se ta instrument na ta način izvedbe umaknil. Hkrati moram povedati, da se sami kriteriji nanašajo na znanja, izkušnje, strokovno področje in tudi vse to, kar želijo in izpostavljajo kandidati v svojih življenjepisih. To je del postopka, pri čemer pa je treba vedeti, da gre za področje vzgoje in izobraževanja, za področje šolstva, kjer se skuša – kjer je le mogoče, vedno pa ni mogoče – pridobiti posameznike s tovrstnimi izkustvi, predvsem poznavanji posameznih področij. Moram poudariti, da velikokrat ni moč dobiti kandidatov, čeprav se s temi pozivi spodbuja tudi preko ministrstva oziroma še posebej v skupnosti, ki imenuje te člane. Marsikdaj se določeni predstavniki tudi ne želijo izpostaviti, imamo različne situacije; dejstvo pa je, da moramo in smo dolžni popolnjevati celovite sestave svetov zavodov.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Ministrica, res ste lepo razložili vse, kako te stvari potekajo. Zdaj pa poglejva prakso. Povedali ste, da se predlaga v svete zavodov osebe, ki naj bi imele neka področna znanja, izkušnje – in ker govorimo res o vzgoji in izobraževanju –, zagotovo tudi pomembne vzglede. Jaz vam osebno ne morem očitati etične in moralne vlade, ker vas na začetku te vlade niti ni bilo. Vendar pa se je premier v začetku, zdaj je pač na besedi etika in morala nekoliko pozabil, ker so se že dejansko izpele. Gimnazija Vič, spoštovani, predlagatelj je ministrstvo za vzgojo in izobraževanje; v svet zavoda ste predlagali gospoda Domna Saviča. Mene so na to opozorili državljanke in državljani. Jaz se na tem mestu opravičujem tudi vsem v tej dvorani ter državljankam in državljanom, ker bom prebrala njegova stališča. Takole zapisuje na Twitterju: »Še enkrat, pičke klerotalibanske …« To so njegove besede. Drugič: »… In potem ji na poti do zdravnika stoji krota, ki se dere nanjo in maha s križem.« To so zapisi osebe, ki je bila imenovana v svet Gimnazije Vič. Zdaj mi boste pač težko rekli, da iz teh zapisov kažejo znanja, izkušnje, predvsem pa tisto, kar naj bi za področje vzgoje in izobraževanja posameznik imel. In ti zgledi, to je daleč od tega, da bi bil zgled. Ministrica, jaz vas pozivam, da ste pri takih zadevah bolj previdni, ker na to opozarjajo državljanke in državljani. In gospod, tudi ko je imenovan, zapiše takole [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Ministrica dr. Maja Makovec Brenčič, izvolite.
Najlepša hvala za povedano in to opozorilo. Jaz težko komentiram osebnostno in način izražanja gospoda, ki je bil izbran. Poudarjam pa to, da v resnici res velikokrat ni možnosti preverjanja vseh vrst dejstev in tudi ne reakcij, ki lahko iz tega pritičejo. Vzeto na znanje in zagotovo bomo skušali pridobiti vse, kar je potrebno za življenjepis in ustrezno izvedbo postopka, ter tudi širša vedenja in, kot izpostavljeno, tudi način komuniciranja, ki potem daje določeno noto posamezniku. Vsi posamezniki smo pa zelo, močno in predvsem odgovorni najprej sami do sebe in seveda tudi do tistega, kar prevzemamo kot odgovornosti; v tem primeru tudi funkcije oziroma članstvo v takih zavodih. Seveda jih moramo nositi sami, ne samo s pristojnostjo, ampak predvsem z odgovornostjo. Zato hvala za povedano.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo postavila vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite.
Hvala za besedo. Več kot 8 let je minilo, odkar smo ugotovili, da v plačni skupini J obstajajo številne anomalije. Od leta 2009 dalje se je prav vsaka vlada vsako leto zavezala k odpravi teh krivic, ki so se zgodile ob uvedbi novega plačilnega sistema. Ampak kljub temu pa do danes te krivice še niso bile odpravljene. V tem času, zdaj potekajo pogajanja med vlado in sindikati javnega sektorja. Vladna stran pa pri tem vidi rešitev povsem drugače kot sindikalna stran. Če je bilo ob sprejemanju dogovora v preteklem letu prvenstveno govora o odpravi anomalij za tiste najslabše plačane, pa danes zgleda stvar čisto drugače. Strinjam se, da je treba anomalije in krivice odpraviti za vse. V Levici ves čas izpostavljamo, da bi vlada morala odpraviti prav vse anomalije v plačnem sistemu in tudi za to najti določena sredstva. Ampak vlada predlaga drugačen način reševanja. Namesto da bi najprej poiskala in evidentirala vse anomalije ter potem raziskala, koliko sredstev je potrebno za odpravo le-teh; je najprej določila višino sredstev, sedaj pa v okviru teh neprimernih sredstev išče tudi neprimerno in pomanjkljivo rešitev. Ker vlada in vi vztrajate, da se bo način odprave iskal znotraj razpoložljivih 70 milijonov evrov, bi po našem mnenju bila edina sprejemljiva rešitev, da se potem ta sredstva prioritetno namenijo za odpravo anomalij tistim najslabše plačanim. Skratka, rešitev, ki jo predlagate vi, pomeni dvoje. Prvič, da bodo vse anomalije zaradi pomanjkanja sredstev samo deloma odpravljene in, drugič, da bodo imeli najmanj od te rešitve ravno tisti, ki živijo najtežje in ki so najslabše plačani. Zato vas sprašujem: Ali bo vladna pogajalska stran podprla predlog sindikatov, da se teh razpoložljivih 70 milijonov evrov nameni za odpravo anomalij pri najslabše plačanih, torej pri plačnih razredih do vključno 26. plačilnega razreda? Ali nameravate kot pristojni minister predlagati Vladi Republike Slovenije, naj sprejme celovito rešitev za odpravo vseh anomalij v plačnem sistemu ter da naj za ta namen tudi zagotovi ustrezna finančna sredstva? Kdaj lahko pričakujemo, da bo država dejansko postala dober zgled ostalim delodajalcem in bo poskrbela za to, da se bo najnižji plačilni razred v javnem sektorju začel pri minimalni plači – in ne pri sramotnih 440 evrih, kolikor znaša 1. plačilni razred? Hvala za odgovore.
Hvala lepa. Minister gospod Boris Koprivnikar, izvolite.
Hvala, predsedujoči, in hvala poslanki za to vprašanje. Pravilno ugotavljate, ja, že 8 let se vleče odprava anomalij. Vse vlade so to do zdaj obljubile, naša vlada je pa zagotovila in dosegla dogovor s sindikati; dodatnih 70 milijonov samo za ta namen. Leta 2008 in leta 2009 so bile že ugotovljene plačne anomalije in takrat so bile ocenjene, prav tako skupaj s sindikati, na približno 50 milijonov evrov. Za odpravo anomalij, kar bi pomenilo, da nihče ne bi bil na slabšem, zato smo se dogovorili v lanskem letu s sindikati, da zagotovimo dodatnih 70 milijonov, kar bi omogočilo, da bi ugotovljene anomalije, ki se že dolga leta vlečejo, dejansko lahko odpravili na način, da bodo razporeditve plačnih razredov bolj pravične in da ne bo nihče imel zato manjše plače. Kajti odpravljanje anomalij bi pomenilo, da gredo nekateri gor, nekateri dol. V tem primeru gredo sedaj vsi samo gor. Malce me čudi, od kje vam tako trdno stališče do tega, da je vladni predlog usmerjen v višje plačne delovne skupine. Pravkar prihajam s pogajanj s sindikati, kjer ugotavljamo, da od celotnega zneska za odpravo anomalij do 26. plačnega razreda od skupno 70 milijonov evrov namenjamo preko 62 milijonov. To se pravi, da so podatki diametralno nasprotni od tega, kar trdi morda tudi sindikalna stran. In še nekaj. Sindikalni protipredlogi, ki jih v pogajalskem procesu dobivamo, so po vsoti bistveno večji, ker presegajo 100 milijonov evrov, čeprav smo se skupaj dogovorili in podpisali, da bomo imeli v okviru 70. Ampak distribucija sredstev, ki so namenjena glede na višine posameznih plačnih skupin, je pa popolnoma enaka, odstopa za kakšen procentek ali dva. Ampak s tem vam dokazujem to, da je že danes osnovni vladni predlog ogromno večino sredstev, ki jih imamo na voljo, namenil vsem tistim do 26. plačnega razreda. Rešitev, ki jo predlaga vlada in jo je predlagala že februarja letos, je celovita, ker predlaga odpravo anomalij v celotnem plačnem sistemu; in je bila od samega začetka celovita in od samega začetka je glavnino sredstev namenjala tistim najnižje plačanim. Težko odgovarjam na vprašanje, zakaj vlada ravna tako, če pa vendar ravnamo popolnoma drugače. To dejansko dokazujemo tudi s konkretnimi podatki. Celovita rešitev, ki je bila predlagana, je bila februarja že na mizi, je bila zelo težko in v dolgotrajnem procesu usklajevana med resorji ter je še vedno samo predlog. Zato pričakujemo od sindikalne strani morebitni protipredlog, ki ga še do danes nismo dobili poenotenega. Pa vendar tudi pristajamo na možno rešitev v smislu, da se najprej dogovorimo samo za delavce do 26. plačnega razreda. Zato smo tudi, ker smo dajali tak poudarek temu, pristali na to, da gredo le-ti tudi najprej v izplačilo, z julijsko plačo, ki jo bodo prejeli v avgustu. Zato sem tudi sam zelo nezadovoljen, ker v pogajalskem procesu nismo uspešni; pa vendar smo ljudem skupaj, sindikati in vlada, obljubili, da z avgustovsko plačo dobijo tista povišanja, ki jim zaradi anomalij tudi dejansko gredo. V tem primeru lahko rečem, da je vlada res storila in še dela vse, kar je v njeni moči, da ohrani dialog, da se drži zavez, ki so bile sklenjene, s sindikati dogovorjene in podpisane, ter da daje pri odpravi anomalij poudarek prav tistim plačnim skupinam, za katere menimo, da morajo imeti prioriteto po času in prioriteto po količini sredstev, ki jih namenjamo tem plačnim skupinam za odpravo anomalij. In očitki, ki jih vi danes izražate v poslanskem vprašanju, pa jih pogosto tudi slišim v javnosti, zelo enostavno, z enostavnim pregledom vladnega predloga dejansko postanejo brezpredmetni. Predlagam, da si res pogledamo vsebino predloga in aktivno sodelujemo v pogajalskem procesu; ne pa da operiramo s pavšalnimi ocenami, ki niso skladne z realnim stanjem. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Tukaj imam poročilo STA in nikakor Konfederacija sindikatov javnega sektorja očitno ni zadovoljna, zato bomo jutri imeli demonstracije pred vlado. Če bi bilo tako, kot pravite, vse krasno, potem se tisti najslabše plačani ne bi znova dvignili in znova morali poslati svoj glas za ureditev teh anomalij. Tukaj gre za res pomembna vprašanja. Oprostite, te stvari je treba razčistiti, kajti plačni sistem v javnem sektorju, ki določa kar 16 razredov pod minimalno plačo, in plačni sistem, ki je poln anomalij, je popolnoma nesprejemljiv. In odgovora na moje vprašanje, kdaj bo država postala dober zgled vsem ostalim delodajalcem, nisem tokrat dobila. Vztrajate in cela vlada vztraja pri varčevanju, kljub temu da imamo, ves čas govorimo o rekordni gospodarski rasti, ki je okoli 4 %; ampak to se, oprostite, pri najrevnejših ne pozna. Zelo hitro pa se je 80 milijonov našlo za darila in davčne odpustke tistim 10 % najbogatejših Slovencev; ampak, kot vidite, tisti najslabše plačani pa morajo na ulico, da bi si zagotovili svoje pravice. In bi rekla, da je to pomanjkanje prioritet, kajti to je ena superhikovska logika, da se jemlje revnim in daje bogatim. Proti temu je danes moj glas in zato bom jaz jutri tudi tam, kjer bodo demonstrirali, kajti treba je biti solidaren s temi ljudmi. Očitno te stvari niso urejene. Hvala.
Hvala lepa. Minister gospod Boris Koprivnikar, izvolite.
Hvala še enkrat. Seveda imamo pravico demonstrirati, kadar želimo; vendar predlagam, da si pogledamo podatke. V času te vlade je skupna vrednost odpravljenih varčevalnih ukrepov znašala na letni ravni 324 milijonov evrov. Toliko denarja je bilo vrnjenega v plače; mislim, da imamo odprtega še [[…]], nekje tukaj imam podatek, koliko še, da v celoti odpravimo varčevalne ukrepe. Toliko o strategiji te vlade. Glede demonstracij pred vlado se sam sprašujem, sem že večkrat povedal, zakaj. Ker sem vam ravnokar povedal podatek, da od razpoložljivih 70 milijonov evrov 62 milijonov namenjamo zaposlenim pod 26. plačnim razredom; in prav ti demonstrirajo pred vlado. Ne vem, ali so oni pravilno od svojih predstavnikov seznanjeni, kakšen je vladni predlog in čemu te demonstracije služijo, kajti rezultat zaustavitve pogajalskega procesa in vsekakor demonstracije v času potekanja pogajalskega procesa niso konstruktivno dejanje; to odločno in javno povem. Zaustavitev tega pogajalskega procesa bo enostavno pomenila, da najnižje plačani javni uslužbenci teh sredstev ne bodo mogli dobiti, če ne bo prišlo do sporazuma in dogovora s sindikati. Meni je to popolnoma nesprejemljivo. Jaz bi si celo upal trditi, da mnogi od tistih, ki bodo morda jutri demonstrirali, ne razumejo dobro, kaj je njihov najboljši interes. Kar se tiče države, da bo dober zgled; seveda imamo tudi v naši državi in tudi v celotnem plačnem sistemu določen prag minimalne plače. In prav s to odpravo anomalij te najnižje plačne razrede dvigamo na 10.; tudi za tri plačne razrede višje, tako da so zelo redki tisti, ki ostanejo s potrebo po doplačilu z minimalno plačo. S tem praktično že normaliziramo celoten sistem, da se v celotni lestvici plače normalno nadaljuje. Kar se varčevanja tiče, sem vam že odgovoril. Kar se tiče pa najrevnejših javnih uslužbencev, pa ponovno poudarjam, da govorimo o nekaj 100 milijonih, ki so bili vrnjeni javnim uslužbencem z varčevalnimi ukrepi, in da govorimo še o dodatnih 70 milijonih, od katerih gre ogromna večina točno tistim, ki so najslabše plačani. To je strategija vlade, to tudi izvajamo, zagovarjamo, vendar v dialogu s sindikati. Zaradi našega pravnega reda, tudi če bi vlada želela ta sredstva jutri izplačati, jih ne more, dokler ne dosežemo dogovora s sindikati. V dobro delavcev upam, da ga bomo čim prej tudi dosegli, kot smo se skupaj zavezali in v lanskem dogovoru tudi skupaj podpisali; v dogovoru s sindikati.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić, imate postopkovni predlog? Izvolite.
Spoštovani minister, rekli ste, da je kot v vseh državah tudi pri nas določen prag minimalne plače. Kot veste, smo v Združeni levici predlagali, da bi se minimalna plača dvignila na dostojno raven in da bi bili predvsem vsi dodatki izvzeti, potem bi mogoče ljudje lažje živeli. Zdaj se začne plačilni razred pri sramotnih 440 evrih v 1. plačilnem razredu, kar je dejansko nesprejemljivo. Če bi se začelo pri tej minimalni plači, ki bi bila še korektno zvišana in bi bili izvzeti dodatki, potem bi se lahko drugače pogovarjali. To, kar ste povedali, je nek obet, ne rečem, da ni; vendar nisem dobila odgovora, kdaj bodo v celoti odpravljene te anomalije in kdaj bomo dokončno črtali prvih 16 plačilnih razredov, ki so res sramota. Kdaj se bo 1. plačilni razred začel pri minimalni plači in ne pri teh grozljivih, sramotnih 440 evrih, s katerimi res nihče ne more preživeti. Ne glede na vse povedano, jutri demonstracije bodo in mi lahko vseeno o teh stvareh opravimo pogovor na naslednji seji. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, 20. junija, v okviru glasovanj. Gospod Marko Ferluga bo postavil vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala lepa. Pozdrav ministroma in ostalim poslednjim Mohikancem, ki se tule borimo! Na predhodnih sejah Odbora za zunanjo politiko in Odbora za zadeve Evropske unije, kakor piše v načrtu dela, bomo tudi na tokratni seji obravnavali Predlog zakona o ratifikaciji Protokola o ravnanju z nanosom k Okvirnemu sporazumu o Savskem bazenu ter Predlog zakona o ratifikaciji Protokola o preprečevanju onesnaževanja vode zaradi plovbe. To sta dva predloga protokola k Okvirnemu sporazumu v Savskem bazenu. Sicer jih potrjujemo med zadnjimi, ampak ni to poanta. V luči te obravnave teh dveh protokolov me zanima: Ali ima ministrstvo kakšno vizijo oziroma strategijo glede rečnih plovb oziroma plovb po notranjih vodah? To je eno vprašanje. Sam dobro ne razumem, kako je sploh to možno glede na kar veliko število hidroelektrarn, ki jih imamo. Je bilo pa zanimivo to, da je predstavnik MOP na sejah Odbora za zunanjo politiko in Odbora za zadeve Evropske unije povedal, da je glede Save in teh dveh protokolov Slovenija omenjena kot dobra praksa pri urejanju Save in da imamo tukaj en velik neizkoriščen gospodarski potencial za Slovenijo. Omenjeno je bilo tudi, da se načrtuje imeti v Brežicah rečno pristanišče. Iz vsega navedenega me zanima, gospod minister: Ali imamo realne možnosti za to in kakšen bo vpliv teh dveh ratifikacij na razvojni potencial Slovenije na tem področju? Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala gospodu poslancu Marku Ferlugi še za drugo današnje poslansko vprašanje. V zvezi s tem Okvirnim sporazumom o Savskem bazenu lahko povem, da je bil sprejet 3. decembra 2002 in da je bila Republika Slovenija dejansko depozitar tega sporazuma in kasneje sprejetih protokolov na podlagi tega Okvirnega sporazuma. Dejstvo je tudi, da je nadaljnji razvoj mednarodne plovbe po celinskih vodah v Republiki Sloveniji odvisen oziroma je v neposredni povezavi s sklenitvijo ustreznega sporazuma z Republiko Hrvaško o vzpostavitvi plovnosti reke Save med Obrežjem in Siskom v ustrezni mednarodni plovbni kategoriji. Vizija oziroma strategija glede razvoja plovbe po celinskih vodah, po kateri tudi sprašujete, pa je podrobno opredeljena v treh ključnih strateških dokumentih. Prvi je Strategija prostorskega razvoja Slovenije, to je dokument iz leta 2007. Potem sta dva novejša, ki sta bila sprejeta v tem mandatu, in sicer Strategija razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki jo je Vlada sprejela v juliju 2015. In na podlagi te strategije potem sprejeta Resolucija o nacionalnem programu razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki pa je bila tudi sprejeta v tem državnem zboru v letu 2016. V Sloveniji se plovbi po celinskih plovnih poteh doslej ni dajalo velikega poudarka, čeprav je na slovenskih rekah in jezerih za to kar nekaj možnosti. Kljub temu pa rečni promet v Sloveniji poteka in je v pristojnosti občin. Pri tem tudi prihaja do določenih težav, ki zahtevajo, da se to področje uredi tudi na državni ravni, predvsem v zvezi s kategorizacijo plovbe po rekah in jezerih ter v zvezi s pogoji za to plovbo in njeno varnostjo. In to tudi načrtujemo narediti. Slovenija si v okviru članstva v Evropski uniji in delovanja v Mednarodni komisiji za Savski bazen tudi prizadeva, da dolgoročno povežemo okoli 20 kilometrov dolgo slovensko celinsko plovno pot po Savi med Brežicami in Obrežjem z obstoječo savsko plovno potjo pri Sisku. Rabimo še del, ki poteka od hrvaške meje do Siska. Izgradnja hidroenergetske verige pretočnih elektrarn omogoča vzpostavitev te plovbe na posameznih akumulacijskih jezerih, za povezavo teh plovnih območij pa je treba pri hidroelektrarnah, pri pregradah zgraditi ustrezne plovne prehodnice oziroma tako imenovane splavnice. Pri hidroelektrarni Brežice je bila v času načrtovanja te elektrarne že pripravljena idejna zasnova za takšno 120-metrsko splavnico. Z zgraditvijo hidroenergetske verige na Savi med Krškim in Obrežjem v Sloveniji ter tudi nadaljevanje na hrvaškem delu Save med Obrežjem in Siskom bo tako vzpostavljena nova celinska plovna pot, ki bo lahko ustrezala pogojem z vsaj četrto mednarodno plovbno kategorijo, kar bi Sloveniji omogočilo tudi vključitev v mednarodni celinski vodni promet in prometne poti Donavskega bazena, tako imenovani TEN-T koridor. Tako bi ta strateška odločitev o podaljšanju plovne poti od Siska do Brežic prinesla več ugodnih učinkov. Tako bi bil tudi obstoječi multimodalni cestno-železniški koridor, 10. koridor, dopolnjen z mednarodno celinsko plovno potjo na pomembnem in dokaj dolgem odseku Save, kar bi prinašalo to privlačnost za kombinacijo prevozov med cesto, železnico in plovnimi potmi. S kategorizacijo se bodo predpisali tudi enotni plovbni režimi, kar bo olajšalo upravljanje. Lahko pa povem še to, da je skladno s 1. členom Pravilnika o plovbi v Savskem bazenu plovno območje že določeno med Obrežjem in Brežicami. Na Ministrstvu za infrastrukturo pa, kot rečeno, pripravljamo spremembe Zakona o plovbi po celinskih vodah; v okviru teh sprememb pa bomo predpisali tudi način uporabe predpisov Savske komisije tudi za plovbo po drugih plovnih območjih v Republiki Sloveniji.
Miha Kordiš, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Hvala za besedo, predsedujoči. Vlada se na vse kriplje prizadeva, da bi slovenskim državljankam in državljanom zvišala cene goriva. Prvi korak je storila v začetku aprila lani, ko je deregulirala 100-oktanski bencin in kurilno olje. Potem je sledil drugi korak novembra lani, ko se je deregulirala cena goriv ob avtocestnem križu; in to kljub temu, da je Odbor za gospodarstvo pozval, da do konca leta, gospod minister, pripravite oceno posledic deregulacije cen naftnih derivatov. To sejo smo sklicali socialisti, vendar je pa bil to koalicijski sklep, ki je bil sprejet. Če bi bilo po naše, bi pa deregulacijo itak ustavili. Moje prvo vprašanje se glasi, ker smo sredi leta 2017 in da se konec meseca izteka veljavna uredba: Ali ste upoštevali sklep Odbora za gospodarstvo in pripravili oceno posledic deregulacije cen naftnih derivatov? Če nadaljujem, vaše lastne analize, ki pa so bile narejene pred deregulacijo, dokazujejo, da ima lahko ta deregulacija samo negativne posledice za državljane, državni proračun ter, tudi na to ne smemo pozabiti, preostale sektorje gospodarstva. No, pa ste vendarle po tem, ko ste pripravili analizo posledic deregulacije ob avtocestnem križu, ki je ugotovila nevarnost izpada več milijonov evrov iz državnega proračuna, naj razume to logiko kdorkoli more, vendarle te cene deregulirali. Zakaj ste to storili?! Ker ste že ob začetku deregulacije sami napovedovali, da je končni cilj popolna deregulacija, so naftni trgovci ob avtocestnem križu, jasno, cene držali na isti ravni kot drugod. Če bi dvignili cene, bi pomenilo, da bi torpedirali svoj lasten projekt celotne odprave regulacije cen. Zgodil bi se revolt javnosti in cel politični projekt profitiranja bi propadel. Moje mnenje tukaj je, da je potrebna obratna logika zaradi nedvignjenih cen. Se pravi, ker distributerji niso dvignili cen, marž, čeprav bi jih lahko, je ukrep deregulacije nesmiseln. In njen edini učinek je, da trgovci lahko prosto določajo maržo. In če se za to niso odločili in še kar folgajo, ta ukrep preprosto ni potreben. Zato vas sprašujem: Ali nameravate konec meseca, ko se izteče veljavna uredba, storiti zadnji korak, zabiti zadnji žebelj v bencinsko krsto in popolnoma deregulirati cene naftnih derivatov na trgu, ki je v resnici duopol?
Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek, imate besedo za odgovor.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanec, poslanke in poslanci! Najlepša hvala za vprašanje. Najprej moram povedati, da bom odgovoril toliko, kot bom lahko odgovoril na tisto, kar ste mi pisno posredovali, ker se vaše vprašanje razlikuje od tistega, ki ste ga posredovali. Kljub vsemu bom poskušal po svojih zmožnostih na to odgovoriti. Vladi nameravam predlagati popolno liberalizacijo cen naftnih derivatov. Poleg tega, da sem velik zagovornik svobodnega delovanja trga, pa kljub vsemu niti približno nisem neoliberalec, pa moja odločitev temelji predvsem na dveh analizah, in sicer na analizi Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence in analizi Urada Republike Slovenije za makroekonomske analize in razvoj. Analiza dereguliranih cen naftnih derivatov je namreč pokazala, da se je cena neosvinčenega bencina višjih oktanskih vrednosti v analiziranem obdobju le rahlo povišala, v povprečju za 1,3 % od cene, ki bi veljala na trgu, če bi bila ta še naprej regulirana. Je pa bila dejanska maloprodajna cena ekstra lahkega kurilnega olja v povprečju za 0,3 % nižja od najvišje maloprodajne cene, če bi bila cena še naprej določena s strani države. Predlog za popolno liberalizacijo bom podal tudi na podlagi ugotovitve AVK, da je na trgu pogonskih goriv potencial za razvoj diskontne ponudbe s pogonskimi gorivi. S tem je dana možnost za nižje cene goriv na parkiriščih trgovskih centrov. Ta predlog bo dal tudi na osnovi tega, kar se je dogajalo po delni liberalizaciji, in sicer liberalizaciji na avtocestnem križu, ko smo prvič prišli do tega, da so bile cene različne. O tem nihče ne govori. Na zahodnem delu resda ne veliko nižje, na vzhodnem pa malo višje. Tudi zato, ker menimo, da ne gre samo za dva ponudnika, ampak ker je znotraj posameznih vrst goriv ponudba, povpraševanje s strani večjih ponudnikov kot pa samo s strani dveh. Konec koncev imamo, tako kot smo imeli do sedaj, varovalko, da lahko vsak morebitni odklon v smeri, ki jo napovedujete tako vehementno že od prvega koraka naprej, odpravimo s ponovno uvedbo starega sistema, to pomeni regulacijo; kar pa ne verjamem, da bo treba. Konec koncev je prvi in tudi drugi korak dokazal, da gremo v pravo smer. Seveda bi si pa želel, da bi dosti več diskusije posvetili tudi drugim delom, ki vplivajo na ceno goriva. Odločno zavračam trditve, da gre za drastičen vpliv na državni proračun. Si pa želim, da bi bili kritični do davčnega trošarinskega dela, s katerim bi lahko pri manjšem deležu prišli do večje prodaje na našem avtocestnem križu in na popolnoma enak rezultat v smislu vpliva na budžet. Hvala.
Najprej ste rekli postopkovno. Ne, saj je v redu; se mi je zdelo, da ni treba. Miha Kordiš, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala. To sem želel po nesojenem postopkovnem predlogu povedati. Gospod minister tukaj vsak mesec že 3 leta odgovarja na poslanska vprašanja in bi že moral vedeti, kako ta poslanska vprašanja delujejo. Napoved našega vprašanja je popolnoma v skladu s tem, kakšna je tudi vsebina tega vprašanja, ker so to vse zelo intimne točke vprašanja deregulacije cen naftnih derivatov. Ste pa vsaj približno odgovorili na vprašanje, ki sem vam ga zastavil, ali mislite predlagati popolno deregulacijo. Ja, očitno mislite predlagati popolno deregulacijo. Niste odgovorili neposredno, ampak iz vašega odgovora je bilo razvidno, da na vladi ali pa na vašem ministrstvu ocene posledic deregulacije cen naftnih derivatov niste naredili. Pobrali ste samo nekaj statistik o tem, da se cene niso zares dvignile, vse skupaj pa začinili z ideologijo konkurenčništva na prostem trgu. Ampak tudi znotraj reguliranega režima lahko naftni trgovci tekmujejo v tem, kdo bo spustil ceno navzdol. Samo neskončno v višave je ne morejo zategovati, zato je ta trditev, ta postulat zgrešen. Glede na to, kolikokrat smo to že izpostavili, pa bom rekel, da gre kar za navadno zavajanje, če že ne laž. In tukaj je že od začetka procesa deregulacije jasno, da nimate niti enega samega tehtnega strokovnega argumenta za takšno politiko. Ko sem vas lani spraševal o deregulaciji cen, ste odgovorili, da je bila ta potrebna, ker distributerji bežijo. In sedaj me zanima: Koliko novih distributerjev je prišlo v Slovenijo, odkar ste deregulirali cene? Koliko novih bencinskih črpalk se je odprlo? Še več? Podatki o tem, koliko črpalk se je zaprlo v letih pred deregulacijo kot posledica omejevanja višine marž, bi bili tudi zanimivi. Kakšne so bile v zadnjem letu izgube Petrola in OMV zaradi tega, ker sta imela navzgor omejeno maržo? Prisegli ste, gospod minister, da boste z vsemi močmi delovali za blaginjo Slovenije. Edini učinki vaše politike deregulacije sta blaginja Petrola in OMW-ja.
Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Kaj bo, če bo in ko bo popolna regulacija, bomo še videli. Podjetja, ki delujejo na tem trgu, svojih rezultatov ne ustvarjajo samo z naftnimi derivati, ampak na njih je, da to predstavijo; nisem njihov advokat. Glede vpliva na cene še enkrat ponavljam, treba bo prediskutirati vpliv trošarinske politike in nekaj uredb, ki smo jih tudi zaradi zaščite okolja v zvezi z vmešavanjem biogoriv sprejeli in bodo od 1. julija dalje vplivale na cene; pa bodo te deregulirane ali ne, ali bodo po starem regulirane, ampak vpliv bo iz drugega naslova. In upam, da bomo takrat lahko o tem diskutirali popolnoma odprto. V letu 2016, ko smo se odločili za postopno liberalizacijo reguliranih cen naftnih derivatov, smo, kot sem že povedal, prišli do tega, da pri prvem koraku samo pri 98-oktanskem in kurilnem olju ni prišlo do sprememb. Potem, ko se je 9. 11. dereguliralo marže na avtocestnem križu, pa je prišlo do razlik navzdol in navzgor. Ne velikih, ampak je prišlo do razlik. Mislim, da v nobenem primeru v škodo potrošnikov, ker lahko potrošniki takoj kaznujejo neustrezno politiko z odhodom z avtoceste in tankanjem goriva na drugih mestih. Za trg pogonskih goriv v Sloveniji velja, da je trg homogenih proizvodov, za katere velja stabilno in neelastično povpraševanje, ki ga obvladujeta dve večji, vertikalno povezani podjetji. Maloprodajni trg pogonskih goriv v Sloveniji obsega 519 bencinskih servisov, s katerimi je na tem trgu prisotnih 9 ponudnikov, od katerih večji del tega trga obvladujeta dva vertikalno integrirana ponudnika. V Sloveniji obstajata tudi dva tako imenovana diskontna ponudnika na maloprodajnem trg pogonskih goriv; in sicer podjetje M-Energija in podjetje FE-Trading. Prvi ima 21 avtomatiziranih bencinskih servisov brez osebja. Z obratovanjem je pričel leta 2007 in zadnji bencinski servis je postavil leta 2011. In drugi ima 6 avtomatiziranih bencinskih servisov, lociranih na parkiriščih trgovske verige Hofer. Na tem področju po našem mnenju tudi zaradi sistema, ki ga imamo, nimamo rasti ponudb. Zato pričakujem, da bomo še naprej kritični do tega, kar počnemo; ampak v vsakem primeru pa imamo na Vladi varovalko, da vsak odklon v smeri, kot ste ga navedli, s prehodom na star sistem tudi ubranimo. Hvala.
Miha Kordiš, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora.
Hvala, predsedujoči. Socialisti smo zaskrbljeni zaradi početja ministra Počivalška v zvezi z deregulacijo cen naftnih derivatov. In zato smo do zdaj sklicali že dve nujni seji, vlagali smo poslanska vprašanja, vlagali smo poslanske pobude in ker vse to ni bilo zadosti, smo vložili še svoj zakon o oblikovanju cen naftnih derivatov, s katerim smo ponovno vpeljevali regulacijo cen za vse naftne derivate. Deregulacija cen na duopolnem trgu, kakršen je v Sloveniji, je škodljiva. O tem se strinjajo vsi resni ekonomisti; še več, o tem pričajo tudi čisto vse vladne študije, katere pa sta ta vlada in njen neoliberalni minister Počivalšek gladko povozila in spregledala, ko se je o deregulaciji cen naftnih derivatov dokončno odločalo. Gre za ukrep, ki bo podražil vsa goriva in hkrati povzročil še večjo luknjo v državnem proračunu. In to bo šlo na škodo končnega potrošnika, torej državljank in državljanov, to bo šlo na škodo javnih financ in šlo bo na škodo preostalih sektorjev gospodarstva, ker se bo podražil energent. In ker je bil zakon o oblikovanju cen naftnih derivatov zavrnjen na obravnavi na matičnem odboru, ni prišel do redne seje Državnega zbora, da bi se v tej večji dvorani ob večji pozornosti javnosti lahko pogovorili o škodljivih politikah ministra Počivalška. Gre za resno temo, ki je verjetno najboljši odraz tega, kako vlada deluje po diktatu zasebnega kapitala v škodo vseh državljanov. V tem konkretnem slučaju niti ne deluje v dobro kapitala kot celote, ampak je deregulacija tipičen interesni ukrep, ki bo deloval samo nekemu drobcu, ki si je zlobiral pot v Ministrstvo za gospodarstvo, šel pa na škodo vseh ostalih. Zato zahtevam splošno razpravo. Mimogrede naj omenim, prej mi je zmanjkalo časa, gospod minister je že ob deregulaciji cen 100-oktanskega bencina in kurilnega olja obljubljal nek sistem sledenja cen na posameznih črpalkah, kot ga poznajo v tujini, neka spletna stran, kjer bi to lahko spremljali. Ta ukrep je podprla celo Trgovinska zbornica Slovenije, ki je v resnici naftni lobist. Kje je danes ta sistem, zakaj ga še vedno ni, kdaj bo na voljo? Ne vemo. In tudi o tem smo socialisti na odboru govorili, na to smo opozarjali, pa izvršna oblast tega ni upoštevala. In tudi o tem bi bilo dobro kakšno besedo reči v tem državnem zboru.
Miha Kordiš, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, 20. junija 2017, v okviru glasovanj. Mag. Julijana Bizjak Mlakar, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen, ki je opravičeno odsotna, ter ministrici brez resorja, pristojni za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospe Alenki Smerkolj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni, spoštovana gospa ministrica gospa Alenka Smerkolj! Ker je ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen danes odsotna, lahko zastavim poslansko vprašanje le vam, ki ste odgovorni za razvoj in evropsko kohezijsko politiko. Gospe ministrici Ireni Majcen bi se želela hkrati zahvaliti, ker mi je zaradi svoje današnje odsotnosti v petek poslala sporočilo, naj bi problem, ki je bil povod za postavitev ustnega poslanskega vprašanja in smo ga lep čas reševali, rešili v tednu dni. Naj pojasnim. Gre za probleme majhnih občin, kot primer sem navedla Občino Komenda, ki so si dlje časa na Ministrstvu za okolje in prostor ter tudi pri pristojnih iz Službe Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko prizadevale za povrnitev upravičenega dela svojih sredstev, vloženih v občinske kohezijske projekte. Obljube o skorajšnji povrnitvi upravičenih delov zahtevanih evropskih sredstev za občinske kohezijske projekte se doslej po informacijah s strani komendske občine še niso uresničile. Vzrok neizplačil sredstev občinam naj bi bile težave pri delovanju informacijskega sistema v Službi Vlade Republike Slovenije za razvoj in kohezijsko politiko; po drugih informacijah pa naj bi se izplačila ne izvedla, ker naj bi Ministrstvo za okolje in prostor še ne izvedlo vsega, za kar je to ministrstvo pristojno. Pri majhnih občinah lahko odsotnost pričakovanih prilivov sredstev povzroči resne likvidnostne težave, zaradi česar občine ta sredstva nujno potrebujejo. Zato sem obema ministricama postavila poslansko vprašanje: Kdaj bo Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in kohezijsko politiko občinam oziroma Občini Komenda lahko povrnila upravičene dele vplačanih sredstev za občinske kohezijske projekte? Če pa drži, da bodo težave rešene v roku enega tedna, se obema ministricama zahvaljujem za trud, ki sta ga vložili v rešitev tega problema. Hvala lepa.
Ministrica brez resorja, pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospa Alenka Smerkolj, imate besedo za odgovor.
Spoštovana poslanka gospa Bizjak Mlakar, draga Julijana, hvala za tole vprašanje. Dejstvo je, da je vprašanje res pomembno. Ni pomembno samo za male občine, kot ste izpostavili, in kontekst, v katerega ste dali to vprašanje. V bistvu je vprašanje pomembno za vse udeležence v sistemu izvajanja evropske kohezijske politike, pa naj bodo to male ali velike občine, posredniški, izvajalski organi, upravičenci, organi nadzora, kdorkoli. Pomembno je, da sistem deluje, da je operativen in da konec koncev skupaj z obema informacijskima sistemoma Ministrstva za finance, to sta MFERAC in eCA, zagotavlja Republiki Sloveniji tudi prilive iz evropskega proračuna. Bistvo je, da upravičenci, ki izvajajo projekte in morajo morebiti v ta namen tudi zalagati lastna sredstva, dobijo vse to tudi povrnjeno v skladu s sofinancerskimi pogodbami. In sem spada tudi Občina Komenda. Da, na SVRK se tega tudi zavedamo in zato smo se vseh sprememb lotili z največjo skrbnostjo. Ne želimo, da bi se nam celotno izvajanje kohezijske politike ustavilo zaradi tehničnih težav kakršnihkoli informacijskih sistemov. Pa naj razložim množino, ki jo uporabljam v tem kontekstu. Celotni sistem poganjajo trije sistemi, dva na Ministrstvu za finance, eden na SVRK; in da bi celoten sistem res deloval, se morajo vsi trije razumeti. Ta integracija podatkov in izmenjav informacij med temi tremi sistemi je žal trajala dlje, kot sem sama želela; zato smo morali vmes poseči po začasni rešitvi. Zato smo pač uredili izplačila v vmesnem obdobju v informacijskem sistemu ISARR2. S 1. junijem smo stopili v produkcijo novega informacijskega sistema, zato je treba narediti kar nekaj stvari. Sredi maja smo zato morali ta začasni sistem ustaviti, zmigrirati podatke. In kaj imamo v tem trenutku? Od 1. junija naprej cel sistem dejansko deluje, tiste pogodbe, ki pa so, kot recimo pri Občini Komenda, živele v starem informacijskem sistemu, je pa bilo treba zmigrirati v nov informacijski sistem ter tudi dodatno upariti še z MFERAC in eCA. Ta zgodba z MFERAC zahteva vpis dodatnih pravnih podlag, dodatnih matičnih podatkov, ki jih star sistem ni zagotavljal. Ko so zgodbe enkrat zmigrirane, mora potem Ministrstvo za okolje in prostor dodati nekaj svojih; upravičenec pa še svoje dodatne podatke. Tudi zaradi te urgence je mogoče delo na Ministrstvu za okolje in prostor steklo še hitreje, ker se je ministrica tudi osebno v to vključila. Jaz na naši strani, ona na svoji. In dejstvo je, da je bilo čez vikend že kar nekaj stvari narejenih. Informacije, ki jih imam jaz z moje strani, vsak dan dobim zvečer poročilo, so, da je Občina Komenda dejansko zdaj že kar nekaj vpisala, ko bo enkrat dopolnilna zgodbo v celoti, potem ta zahtevek za izplačilo Ministrstvo za okolje in prostor samo še potrdi. Potem gre lahko zgodba nazaj k nam in mi jo lahko potem pošljemo v certificiranje. In to je tisti dan, ko pa občina tudi dobi sredstva. Kar se tiče Občine Komenda, pa mislim, da sta še dve ali tri vloge, ki so tudi na Ministrstvu za okolje in prostor, so dejansko zdaj že zelo daleč. Toliko zaenkrat z moje strani. Hvala.
Mag. Julijana Bizjak Mlakar, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Rešitev problema je pomembna za vse akterje v tej zadevi. Seveda sem posebej izpostavila te majhne subjekte, ker se tam lahko pojavijo likvidnostne težave prej kot pri velikih subjektih. Če želite še kaj dodati, vam s to intervencijo, izkoriščanjem teh dveh minut dajem možnost, da še kaj poveste. Sicer pa bi se želela resnično zahvaliti obema ministricama, ki sta se osebno angažirali za to, da se ta problem hitro reši, tudi v imenu vseh istih, ki zadaj čakajo na denarje in jih bodo sedaj dobili hitreje kot sicer. Hvala lepa.
S tem smo zaključili pri tem vprašanju, pa tudi nobenega iz opozicije ni tu, ker v nasprotnem primeru bi zdaj kaj povedali. Gospod Uroš Prikl, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, tisti, ki še vztrajate, in seveda spoštovani gospod minister, dragi Zdravko! Na temo deregulacije ali pa liberalizacije, kar je komu pač lepše, naftnih derivatov je bilo v preteklosti izrečenega marsikaj. Ogromno besed, ne nazadnje smo nekaj minut nazaj slišali praktično identično poslansko vprašanje kolega Kordiša, vendar pa, spoštovani minister, bolj malo s strani MGRT, predvsem če govorimo o učinkih zadnje, druge, deregulacije ali pa liberalizacije, ki jo je Vlada sprejela lani novembra. Dobesedno je bila preslišana nedavna analiza varuha konkurence, ki pa je vse prej kot trivialna institucija. Že v zadnjem odgovoru na poslansko vprašanje ste mi odgovorili, da so učinki prve deregulacije pokazali, da je prišlo do minimalnega povišanja cen. Morda za nekoga minimalnega, morda za nekoga neopaznega povišanja cen, pa vendarle povišanja cen za nekaj desetink odstotkov, za nekaj odstotkov, kar pa ima za posledico, da bodo davkoplačevalci, fizični ljudje, državljani in državljanke te države in pravni subjekti morali poseči v svoje denarnice. Maloprodajna cena je odvisna, to vsi vemo, od številnih dajatev, ki so v pristojnosti tudi ostalih ministrstev. Naj se dotaknem samo trošarin in davčne politike. Ob tej priložnosti vas sprašujem: Ali se načrtujejo podobne spremembe tudi na omenjenih področjih? Ker nenehno opozarjamo na potrebo po konstantnem spremljanju učinkov – in ti učinki so nam v obliki analize bili obljubljeni – delne regulacije in ob skorajšnjem poteku veljavne vladne uredbe, vas sprašujem: Ali resnično nameravate iti v tretjo dokončno, divjo liberalizacijo, dokončno liberalizacijo cen naftnih derivatov, ali je vendarle tukaj še nekaj možnosti in priložnosti, da prisluhnete analizam, da nas, poslanke in poslance, kot je bilo obljubljeno, s tem seznanite in da vendarle na koncu pridemo do tiste odločitve, ki bo najboljša? Jaz v tem trenutku ne trdim, da je regulacija, popolna – da se vrnemo nazaj na izhodiščno točko – najboljša rešitev, nikakor pa brez analize seveda ne morem trditi, da je popolna liberalizacija najboljši učinek v korist državljank in državljanov te države. Zanimajo me argumenti, za katere vas lepo prosim, da jih čim bolj natančno in jasno obrazložite: Na podlagi katerih argumentov se boste odločili in šli v eno izmed treh opcij, ki jih imate ob zaključku veljavnosti te uredbe na voljo? Želimo pa predvsem temeljito analizo in želimo predvsem takšno odločitev, ki bo pripeljala do pozitivnih učinkov, ne pa, da se bomo zaleteli v neke odločitve in da bomo potem šteli škodo, finančno, takšno in drugačno, ko bo že za vse skupaj prepozno. Jaz se vam zahvaljujem za odgovor, če pa bom ocenil, da je potrebno, da še dopolnim svoje vprašanje, pa bom seveda izkoristil to priložnost.
Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek, imate besedo za odgovor.
Spoštovani predsedujoči, cenjeni gospod poslanec, poslanke, poslanci! Hvala za vprašanje. Potrudil se bom čim bolj natančno odgovoriti na vaša vprašanja. Kot ste že ugotovili sami, je maloprodajna cena naftnih derivatov odvisna tudi od drugih dajatev, ki so v pristojnosti drugih ministrstev. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo zato na vse te dajatve nima vpliva. Ne vem, ali kolegi ministri načrtujejo na tem področju kake spremembe, bi pa jaz kot minister za gospodarstvo seveda takoj podprl manjšo davčno in trošarinsko obremenitev cen naftnih derivatov, zato da bi skozi povečano prodajo derivatov na našem avtocestnem križu – tako kot sem že prejšnjič odgovoril – prišli do enakega budžetskega efekta, naredili bi pa malo več prostora tudi liberalizaciji cen naftnih derivatov. Ker sam močno verjamem v tržno gospodarstvo in sem zagovornik svobodnega delovanja podjetij na trgu brez vmešavanja države, bom še naprej izpostavljal potrebo po razpravi o uveljavitvi tržnih mehanizmov. Ker uveljavitev tržnih mehanizmov podjetjem daje možnost in priložnost konkurenčnega nastopa na trgu, bom tudi predlagal popolno liberalizacijo cen vseh naftnih derivatov. Govorim o tem, da bom jaz to predlagal, odločitev Vlade bo pa takšna, kakršna pač bo. Moja odločitev za ta predlog temelji tako na raziskavi trga pogonskih goriv varuha konkurence, torej AVK, kot tudi na analizi gibanja cen naftnih derivatov, ki smo jih pripravili skupaj z Umarjem in Ministrstvom za finance. Tukaj bi nas vse skupaj prosil, da res pogledamo to analizo in da je ne ocenjujemo samo po senzacionalističnih naslovih v posameznih medijih. Raziskava AVK je namreč pokazala, da sicer obstajajo visoke stopnje ovire na trgu pogonskih goriv, vendar pa so te ovire posledica regulirane marže in dolgotrajnih postopkov za pridobitev vseh potrebnih dovoljenj. Agencija je v svoji raziskavi tudi ugotovila, da je na trgu pogonskih goriv potencial za razvoj diskontne ponudbe s pogonskimi gorivi. Zato bom kot gospodarski minister poskušal odpraviti prvo oviro, se pravi regulirano maržo. In upam, da bodo moji kolegi ministri poskrbeli za odpravo preostalih vstopnih ovir, da bomo tudi v Sloveniji končno imeli konkurenčen trg z naftnimi derivati. Predlog za popolno liberalizacijo bom oddal tudi na podlagi analize, ki je pokazala, da se je cena neosvinčenega bencina višjih oktanskih vrednosti v analiziranem obdobju le rahlo povišala, v obdobju je bila za 1,3 % višja – kot ste povedali – kot bi bila, če bi bila še naprej regulirana. Je pa bila zato dejanska maloprodajna cena ekstra lahkega kurilnega olja za 0,3 % nižja. Tako kot sem že prej povedal, tudi pri liberalizaciji na avtocestnem križu beležimo na enem koncu povišanje, na drugem koncu znižanje, v povprečju približno enako stanje. Prepričan sem, da bo deregulacija cen pozitivno vplivala na razvoj konkurenčnosti in posledično bo med ponudniki prišlo do večje cenovne konkurence, od česar bomo imeli na koncu koristi tudi potrošniki, saj bodo cene enake ali nižje kot doslej. Še enkrat pa moram poudariti, da na ceno goriva ne vpliva samo marža, ampak – tako kot ste sami povedali – trošarinska in davčna politika, in mislim, da je treba tudi na tem področju narediti korak naprej in omogočiti našim naftnim trgovcem, da bodo bolj konkurenčni, predvsem na področju velikega tranzita, ki ga imamo na avtocestnem križu. Kajti veste, da se Slovenija da prevoziti po dolgem in počez brez tankanja, in tukaj smatram, da izgubljamo ogromen potencial. Hvala.
Gospod Uroš Prikl, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Seveda bom izkoristil to priložnost, ker z ogovorom, jasno, nisem zadovoljen. Jaz bi si želel, da se pogovorimo – tako kot je bilo obljubljeno – na podlagi te analize, ki očitno je, ki jo očitno imate vi pripravljeno in na podlagi katere vaše odločitve temeljijo. Jaz pa nisem prepričan, da so to dovolj dobri argumenti, ki bi nas, ki smo malo skeptični na tem področju, prepričali. Jaz ne bi želel biti žaljiv, pa upam tudi, da nisem preveč gestikulativen in da moj ton glasu ni previsok, kot ste zadnjič omenili, ampak vendarle bom v eni terminologiji, ki je vam dosti bližje, skušal zadevo pojasniti. Se mi zdi, da tukaj skačemo v bazen, pa ne vemo, če je zadosti tekočine notri in če je zadosti globok, pa vendarle skačemo v ta bazen. Zato jaz mislim, da je zelo primerno, da se predhodno s to analizo jasno seznanimo in da ugotovimo, v katero smer je smiselno iti. Vse govorim v korist državljanov in državljank in predvsem gospodarskih subjektov, ki jih pa vi morate zagovarjati kot gospodarski minister. Ne govorim samo o trgovinski zbornici, govorim o celotnem segmentu gospodarstva. Z deregulacijo, vi pravilni izraz uporabljate, liberalizacijo – jaz bi temu še kakšen pridevnik dodal, pa ga ne bom, ker to ne bi bilo primerno – cen goriv, bomo razbili duopol Petrola in OMV ter povečali konkurenčnost med naftnimi trgovci, napovedujete vi, gospod minister. Pa se to ni zgodilo in prepričan sem seveda, da se tudi ne bo zgodilo. Sveža analiza – še enkrat se bom vrnil na analizo varuha konkurence – pa kaže, da vstopa novih ponudnikov ni bilo in ga kratkoročno tudi ne bo. Brez veze se je slepiti, da je slovenski trg toliko zanimiv za tuje ponudnike naftnih derivatov, da bo zdaj tukaj iz duopola nastala neka prava tržna konkurenca, ker temu pač ni tako. Bojim pa se, da bomo lahko z nepremišljenimi odločitvami – in tukaj si dovolim vrednostno sodbo – ki jih na tem mestu napovedujete vi, kratko potegnili državljani, državljanke in gospodarski subjekti. Razmislite, dokler je še čas. Hvala.
Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Spoštovani gospod poslanec! Povedal sem, da bom Vladi predlagal popolno liberalizacijo marž na področju goriv. Verjamem, da ne skačemo v neznano. Verjamem, da bodo te analize dobra podlaga za tako odločitev, vendar pa v vsakem primeru pričakujem, da se zavedamo, da je to ena od zadnjih, poleg šolskih učbenikov edina regulirana zadeva na trgu pri nas. Da so tudi v soseščini popolnoma liberalizirali cene goriv in da imamo, tako kot imajo oni, tudi mi še vedno instrument, varovalko, s katero lahko odklone, ki bi se zgodili, če se bo zgodilo to, kar pravite vi, v trenutku odpravili. Treba se je pa zavedati, da imamo reguliran trg naftnih derivatov, mislim da, od leta 2003 in da po tistem zakonu lahko to zadevo podaljšamo enkrat ali dvakrat. Skratka, mi moramo najti rešitev, ki bo prešla iz starega sistema na nekaj novega. Smo dovzetni za opozorila, ki ste nam jih dali. Še enkrat bomo poskušali tudi vas vse skupaj seznaniti s temi analizami, ki jih imamo, in verjamem, da bomo prišli z ustrezno odločitvijo na Vlado, ki se bo pa potem morala odločiti za takšen ali pa drugačen sistem. V vsakem primeru pa še enkrat poudarjam, da prihajamo v obdobje, ko bo treba zaradi tega, ker imamo na eni strani davčno in trošarinsko politiko takšno, ki pač zapolni ves prostor, najti rešitev za večjo tržnost tudi na drugih področjih, ne samo na področju marže. In s 1. julijem se nam bo zgodila še ena zadeva, ki bo vplivala direktno na ceno, in sicer so sprejete uredbe v Državnem zboru, ki zahtevajo rast, povečanje deleža biogoriv, ki bodo stroškovno vplivala na cene, ne pa maržna in deregulacijska politika. Se pravi, da bodo cene na udaru neodvisno od tega, ali bomo to regulacijo izpeljali ali ne. V vsakem primeru pa vzamem na znanje vaša opozorila in nameravamo še enkrat vse zadeve preučiti, preden bomo prišli s tem končnim predlogom, ki sem ga navedel. Hvala.
Gospod Uroš Prikl, imate besedo za postopkovni predlog za razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora.
Hvala lepa. Gospod minister, saj meni je povsem jasno, da boste vi Vladi predlagali, na koncu pa bo Vlada ta, ki se bo odločila. Ampak vendarle se mi zdi, da moram to na tem mestu povedati, da si je bolje vzeti kakšen teden oziroma kakšen mesec več za premislek in nemara podaljšati veljavno uredbo pa potem priti z enoznačno jasno sliko na Vlado, ne pa da bi tam prišlo do preglasovanj. Veste, ko slišim besedo deregulacija ali pa liberalizacija, bom tvegal, divja liberalizacija si nekako ne morem kaj, da ne bi pomislil, da se moramo državljani in državljanke prijeti za denarnico, ker to vendarle ne prinaša, po mojem trdnem prepričanju, nič dobrega. Čisto ob zaključku pa verjamem, da bodo argumenti prevladali tudi na strani gospodarskega ministrstva. In čisto ob zaključku. Glede na to, da je imel praktično identično vprašanje kolega Kordiš iz Združene levice in je že zahteval postopkovno, da se o tem opravi javna razprava v Državnem zboru, se mi zdi brezpredmetno dvakrat o isti zadevi glasovati, zato ne bom zahteval javne razprave v Državnem zboru. Predsednik, vaš nasmeh je bil dosti zgovoren. Najlepša hvala. Če bom pa deležen opomina, pa bom tudi tega vzel dobronamerno. Hvala lepa.
Ne, danes ne dajemo opominov, sploh pa pogrešamo opozicijo, najverjetneje že pol dneva, tako da nas niti ne sili v karkoli takega. O tem torej ni razprave. Razprava bo na Vladi. V redu. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, 20. junija 2017, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 31. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.