Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 32. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: kolega Josip Bajc, kolega Roberto Battelli, kolega Mitja Ljubeljšek od 11.00 do 14.00 ter mag. Franc Žnidaršič. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O POKRAJINAH. Obveščam vas, da so za razpravo o tej točki predvidene 4 ure in 25 minut. Preden dam besedo predstavniku Vlade Republike Slovenije, bo proceduralni predlog podal kolega Školč. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Ne samo iz dneva v dan, iz ure v uro je bolj jasno, da na mizi nimamo vseh tistih podatkov in vseh tistih predpisov, ki bi omogočali, da se lahko kvalitetno odločamo o paketu pokrajinske zakonodaje. V naši skupini, pa tudi drugi kolegi v parlamentu, smo neštetokrat poskušali doseči, da bi Vlada Državnemu zboru ne samo na splet, ampak v proceduro odločanja dala vse tiste predpise, ki bi zaokrožili podobo regionalizacije Slovenije. To se ni storilo. Tega nimamo tudi danes, ko smo pravzaprav v eni od ključnih faz odločanja. Vlada nas sili, da sprejmemo tri zakone, ne da bi vedeli natančno, kako velike bodo regije, ne kakšne vse pristojnosti bodo imele. Zato izkoriščam 74. člen Poslovnika in vam predlagam, da v skladu s prvim odstavkom poslovnika preložimo tako razpravo kot odločanje na eno od naslednjih sej. Katera bo ta naslednja seja, je, kar se nas tiče, odvisno od tega polnega okvira predpisov za regionalno zakonodajo. Če tega ne bo, si ne predstavljam, kako bomo implementirali zakonodajo, ki ji nasprotuje dobršen del opozicijskih strank, ki ji nasprotuje dobršen del parlamenta. In zelo težko si predstavljam, da bo mogoče zagotoviti tudi potrebno dvotretjinsko večino za tisti zakon, ki bo dal piko na i tej zakonodaji. V rokah koalicije je, da poskuša najti sporazum z vsemi, ki jih ta zakonodaja zanima, ne pa, da kot valjar sili v sprejem, brez da bi bile vse stvari znane. Prosim vas, da o tem predlogu glasujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš proceduralni predlog. Kolega Školč, če vas pravilno razumem, se sklicujete na 65. - na kateri člen poslovnika? Kolega Školč, to pomeni, da bo Državni zbor, predlog o vašem oziroma glasoval o vašem proceduralnem predlogu na podlagi 64. člena Poslovnika Državnega zbora, kar pomeni, [[...]]Ja, ravnokar sem bil opozorjen in jemljem nazaj mojo prejšnjo besedo, da vi predlagate, da se točka preloži na eno izmed naslednjih sej. To pomeni, da imamo glasovanje z navadno večino. Glasujemo. Navzočih je 38 poslancev in poslank, kar pomeni, da v tem trenutku še nismo sklepčni oziroma ni glasovalo dovolj poslancev, zato bomo prešli na drugo odločanje o istem predlogu sklepa. Glasujemo. Tudi tokrat ni pritisnilo dovolj poslank in poslancev na glasovalne naprave. Po naši ustaljeni praksi odrejam 15 minut pavze, kar pomeni, da bomo s sejo nadaljevali ob 9.25 do takrat pa prekinjam to točko in sejo Državnega zbora. Hvala.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora in prekinjeno točko dnevnega reda. Kot veste, smo dvakrat poskušali ugotoviti sklepčnost za glasovanje v zvezi s proceduralnim predlogom, ki ga je v sprejem ponudil kolega Školč. Prehajamo na tretje odločanje o istem predlogu. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za predlog je glasovalo 24, nasprotovalo mu je 28. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da proceduralni predlog ni bil sprejet, kar pomeni, da nadaljujemo s točko dnevnega reda. Če gre, kolega Terčon, za enak proceduralni predlog, vam bom odvzel besedo. Izvolite, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Torej, enak proceduralni predlog, kot ste mi že povedali, ne more biti. Mi ugotavljamo, da vladajoča koalicija nima posluha za to, kar smo že večkrat povedali in terjali pri sprejemanju pokrajinske zakonodaje. Vseskozi trdimo in zagovarjamo, da je treba pokrajinsko zakonodajo sprejemati v paketu in skupaj. Sedaj se pa delajo koraki, ki ustvarjajo v javnosti vtis, da smo tik pred sprejemom pokrajinske zakonodaje, dejansko pa najbolj bistvenih stvari nimamo na mizi. In kaj imamo na mizi? Na mizi imamo zakon o pokrajinah, o volitvah v pokrajine in o financiranju pokrajin. Nimamo dveh najbolj bistvenih zakonov, tehničnega zakona, ki prenaša pristojnosti, ki opredeljuje pristojnosti pokrajin, in nimamo zakona, zaradi katerega se vsa ta leta vleče sprejem pokrajinske zakonodaje - o delitvi Slovenije na pokrajine. Pri tem bi rad poudaril, da smatramo, da je delitev na pokrajine tudi vsebina pokrajin. Pokrajine morajo biti funkcionalno operativne, morajo imeti podlago tudi v zgodovinskih dejstvih in morajo biti teritorialno zaokrožene. Tega sedaj na mizi nimamo. Imamo Zakon o financiranju pokrajin, ki praktično nič ne pove, razen tega, da bodo tudi le-te kot občine večinoma ali pa v celoti financirane s strani države, kar pomeni, da ne gre za pravo decentralizacijo, in nimamo vsebine in nimamo delitve, ki je vsebina, kot sem rekel. Minister je tudi pri predstavitvi zakonov že povedal, da naši amandmaji, ki smo jih pripravili in vložili, torej, Poslanska skupina Zares, ne bodo sprejeti. Tudi iz partnerske opozicijske stranke sem slišal glasove, da terjajo obravnavo skupaj, da terjajo vedenje o financiranju, o vsebini in o delitvi na pokrajine. Če bodo oni sodelovali, naj to vzamejo nase, vendar je po moje to nenačelno. Mi pri takem delu ne bomo sodelovali, ker smatramo, da je ta pokrajinska zakonodaja nedodelana in da je škoda za Slovenijo, da jo sprejemamo na tak način in v takem obsegu, ki je le delen in ne sporoča, kakšne pokrajine bomo imeli. V skladu s 65. členom Poslovnika napovedujem, da Poslanska skupina Zares pri današnjem delu na vseh treh zakonih ne bo sodelovala.
Hvala lepa. Kolega Barovič, proceduralno. Izvolite.
Hvala, kolegice in kolegi, predsedujoči. Slovenska nacionalna stranka je ob uveljavljanju regionalnih zakonov predlagala, da naj postane število pokrajin ustavna kategorija. Preprosto zaradi tega, ker smo začeli samostojno Slovenijo s 54 občinami, danes jih imamo 213. Z vsako menjavo oblasti se bo število pokrajin prilagajalo tako, kot bodo umetniki risali. Ni bilo sprejeto. Drugič, v Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da dokler Vlada med sabo, Vlada med sabo - poudarjam, ministri med sabo ne bodo imeli sporazuma in dogovora, da se med sabo prepirata minister za javno upravo in spoštovani minister, ki mu priznavam, da je veliko delal na teh zakonih, in sta neusklajena - enotirni ali dvotirni sistem. Veste, v Slovenski nacionalni stranki ne bomo prenašali bremen, ki jih vi ne znate med sabo rešiti, na svoja pleča in ne bomo mi odgovarjali za to, kar se vi ne znate zmeniti. Tretjič, v Slovenski nacionalni stranki vemo, da ste na pristojnem ministrstvu prejeli stališča občin, zelo natančna stališča. Občine se strinjajo, se ne strinjajo s pokrajino to, to, to, to, to in to. Ne glede na stališča, ki so bila jasna, ste vi čez 14 dni spremenili sliko pokrajin na željo, to je pa bistvo, političnih apetitov te vlade, posameznikov, konkretno lahko povem, ki so doma v Litiji, ki so doma v Zagorju, ker se jim pač zdi, da bi bilo lepše in boljše tako ne pa drugače. Kje so tukaj demografska, geografska in druga vsebinska področja, ki povezujejo pokrajine? Pokrajine bi morale, kolegice in kolegi, združevati in uresničevati skupne interese. To, kar pa imamo pred sabo, pa razdvaja. Kamnik in Zasavje - lepo vas prosim! Jaz spoštujem kolege in imam rad Gorenjsko, ampak to ne gre skupaj, to je tako, kot bi sendvič delali - dva bombona in salamo vmes, no. Mislim no, in to nekdo riše [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], kar tako, na pamet. In ne nazadnje, kolegice in kolegi, če bo regionalizacija po tem načelu, ki ga imamo zdaj, se zavedajte nekaj: vlade ne rabimo več, vlade ne rabimo več! Vsa pristojnost prehaja na regije, vlada ni več potrebna, nihče pa ne ve, kaj bo z bolnicami, kaj bo z zdravstvom, kaj bo s prometom. Ukinjamo od DARS-a, DDC-ja, ministrstev, vse ukinjamo! Pa hudiča, a dajte malo to prebrati, lepo vas prosim! Slovenska nacionalna stranka ne bo v tej tako imenovani, oprostite izrazu, kljub spoštovanju do vloženega dela, kravji kupčiji, sodelovala do takrat, ko bo enkrat red in ko se bomo enkrat uskladili [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa tudi vam. Proceduralni predlog še s strani kolega Petka. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. V imenu Poslanskega kluba LDS želim predvsem koalicijskim poslancem pritrditi v tem, da smo se poslanci zavezali, da bomo skušali sprejeti pokrajinsko zakonodajo v tem mandatu. Vendar je bil cilj sprejeti dobro pokrajinsko zakonodajo, te dobre pokojninske zakonodaje pred nami danes ni, zaradi tega te zaveze v Poslanskem klubu LDS tudi več ni. V LDS smo se ves čas zavzemali za sočasno razpravo vseh zakonov, ki posegajo na pokrajinsko področje, to linijo držimo od prvega dne razprave in je ne imenujemo tudi danes. Koalicija oziroma njena vlada je imela dovolj časa, da nam vloži vso manjkajočo zakonodajo v proceduro, ne pa da nas o njej obvešča preko spleta. Vsi ugotavljamo, da tako imenovani tehnični zakon in zakon o ustanovitvi pokrajin, oba sta v povojih, oba nista vložena v proceduro, usodno vplivata na razmere na bodoče organiziranosti. Ko beremo to spletno verzijo zakona o prenosu pristojnosti, ugotavljamo, da je mnogo anomalij in nedorečenosti na področju kulture, področju urejanju voda in ostalih okoljskih nalog, pri nalogah in obliki spodbujanja gospodarstva in podjetniške iniciative. In imamo občutek, da so nekateri ministri morali zaradi diktata predsednika Vlade pripraviti predlog, kaj naj prenesejo z ministrstev na pokrajinsko zakonodajo. Pokrajinska zakonodaja je tako usodna, da ne sme povzročiti zagat, kot smo jih bili deležni tisti, ki smo sodelovali pri ustanavljanju občin leta 1995 in ne sme biti tako usodna kot je bila nedorečena zakonodaja na področju denacionalizacije, ki še danes pušča posledice v življenju Slovencev; vseh, ne samo tistih, ki so bili upravičenci. Vse bolj v Liberalni demokraciji ugotavljamo, da potrebujemo pravzaprav neke vrste belo knjigo prenosa pristojnosti nalog z državne pristojnosti in pa pregled možnih nalog, ki jih prenašamo iz občin na pokrajinski nivo. Ugotavljamo, da pravzaprav niti ministri niti župani ne vedo, kaj jih čaka s tem, ko se bodo morali prilagajati pokrajinski organiziranosti. Torej, ogromno odprtih vprašanj, dilem, razlogov za to, da v Poslanskem klubu LDS ponovno vztrajamo na tem, kar smo predlagali, torej pri premaknitvi te obravnave, ker pa vladajoča koalicija temu ni prisluhnila, napovedujemo, da pri treh zakonih, ki so danes na dnevnem redu, ne bomo sodelovali in jih bomo obstruirali.
Hvala lepa za popoln proceduralni predlog za razliko od nekaterih, mislim kolega Barovič, da se boste popravili. Izvolite. Kolega Kokalj, takoj vam dam, samo, da se popravi.
Opravičujem se, ker najbrž ni jasno na osnovi 65. člena Poslovnika - tisto, kar sem rekel, da Slovenska nacionalna stranka pri tem ne bo sodelovala, pomeni na osnovi 65. člena Poslovnika ne bomo sodelovali pri vseh teh zakonih in bomo obstruirali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dopolnitev je bila samo kar so me predhodno opozorili. Kolega Kokalj, izvolite.
Gospod predsedujoči, jaz moram protestirati. Če je vaš poslanski kolega nekaj pozabil proceduralno povedati, mu ne morete dati besedo pred menoj. Jaz bi samo izrazil začudenje, cel kup poslancev, ki sedaj odhajajo, je podprlo ustavne spremembe glede ustanavljanja pokrajin. Nisem rekel vaša poslanska skupina, ampak so pa ostali. Jaz ne razumem, ali niso vedeli, kaj podpirajo takrat ali ne. Jaz osebno nisem podprl teh sprememb in mislim, da ustavne spremembe bi morale biti krona tega procesa in mislim, da je to totalna zmešnjava, zato pozivam te skupine, ki odhajajo, da še enkrat razmislijo, kaj so takrat naredile. Če so sprožile postopek, naj sedaj sodelujejo konstruktivno pri tej zadevi.
Hvala lepa za vašo opombo. Verjamem, da je v prvem delu kolega Barovič slišal in drugič ne bo toliko pozabljiv. V drugem delu pa se izrazili vaše stališče in ste malenkostno izkoristil proceduralni predlog. Kot rečeno, tri poslanske skupine so za tri točke napovedale obstrukcijo. Jaz bi praviloma v kolikor bi se to dogajalo pri drugi vsebini tudi sklical delovni posvet. Ampak glede na to, da nobena izmed poslanskih skupin tega ni želela, tega tudi ne bom storil, zato bomo nadaljevali po predvidenem scenariju in dnevnem redu. Kot rečeno pred prekinitvijo, predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Danes je z nami dr. Ivan Žagar, minister brez listnice, zadolžen za lokalno samoupravo in regionalno politiko. Prosim vas, če stopite za govornico. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je druga obravnava ustavnega paketa treh pokrajinskih zakonov. Jaz upam in verjamem, da bomo to obravnavo tudi skupaj opravili oziroma da jo boste opravili, ker je izjemno pomembna za nadaljnje delo pri sprejemanju oziroma vzpostavljanju pokrajin v smislu decentralizacije države, pospešitev razvoja, pospešitev skladnega regionalnega razvoja. Vseeno bi pa najprej tudi z ozirom na navedbe, ki so bile v izhodišču podane, poudaril, da je celoten paket in so vsa vprašanja v tem trenutku na mizi zakonodaje. Je pa res, da ni mogoče o vseh zakonih odločati istočasno, zato ker samo sprejemanje zakonodaje potrebuje redosled sprejemanja in zato tudi sam osebno obžalujem, da ne sodelujejo posamezne poslanske skupine pri tem delu, ker menim, da bi tudi z njihovim delom lahko izboljšali to zakonodajo. Torej, pred vami je v drugi obravnavi osnovni paket zakonov. Tako imenovani tehnični zakon, ki ga ni mogoče sprejemati prej, kot je sprejet osnovni vsebinski zakon o pokrajinah, je v bistvu pripravljen, vendar je tudi sprejetje tega zakona v celoti odvisno od vseh pristojnosti, ki se prenašajo navzdol in so vsebovane v tem osnovnem paketu. Sočasno s tem je bila narejena tudi v sklopu priprave proračuna za leto 2009 projekcija financiranja pokrajin za leto 2009 in pa prenos kadrov na pokrajine za leto 2009. Tudi to gradivo je bilo posredovano v Državni zbor, tako da so tudi ta vprašanja na mizi. Kar pa zadeva Zakon o ustanovitvi pokrajin, je bil tudi vsem poslanskim skupinam v nekaj variantah predložen. Mi želimo v tej fazi, podobno kot smo ves čas tudi poskušali in tudi usklajevali zakonodajo, v predhodnem delu to zakonodajo čim bolj uskladiti in nadgraditi, ker je verjetno bistveno več manevrskega prostora v tej fazi usklajevanja kot pa potem, ko je treba v Državnem zboru opraviti tudi to končno delo. In še enkrat poudarjam, da smo bili ves čas odprti za vsa usklajevanja, smo še vedno odprti in smo tudi obiskali praktično, tudi na njihovo željo, vse poslanske skupine, ki so nas želele sprejeti za vsa pojasnila. In seveda nikakor ne drži, da bi mi v osnovi zavračali, da amandmaji ne bodo sprejeti. Ne nazadnje je že sama razprava na odboru pokazala, da je bilo kar nekaj amandmajev sprejetih iz različnih poslanskih skupin ali pa so bili vsebinsko povzeti v nekaterih amandmajih, seveda v možnih okvirih sprejemanja teh amandmajev. In verjamem, da bo tudi v nadalje mogoče s posameznimi amandmaji še dodatno v smislu kvalitete izboljšati predloge zakonov, ker sodim, da smo za ta del absolutno ves čas odprti, zato ker želimo, da pokrajine, ko bodo pričele delovati, pač imajo najboljšo možno zakonsko popotnico. No, kar zadeva Zakon o pokrajinah, je to temeljni zakon s področja pokrajinske zakonodaje, ki opredeljujejo pokrajino kot mestno raven lokalne samouprave med državo in občinami in kot teritorialno politično-upravno skupnost s položajem pravne osebe, z izvirnimi pristojnostmi, z lastnim premoženjem in lastnimi viri financiranja ter neposredno izvoljenim predstavniškim organom in lastno upravo. Tudi v obravnavi na matičnem delovnem telesu je bil ta predlog zakona izpopolnjen na več področjih in je odbor sprejel vrsto amandmajev. Nekateri sprejeti amandmaji so nomotehnične narave, drugi pa tudi natančno opredeljujejo vsebino posameznih členov. Posebej bi želel opozoriti na tiste amandmaje, ki so zakon tudi vsebinsko dopolnili. Vsebina zakona bo v skladu z amandmajem k 1. členu zakona tudi postopek za določitev sprememb območij, imena in sedeža pokrajine. Tudi v tem delu je zakon dopolnjen. Posebna pozornost je bila posvečena členom, ki se nanašajo na obe narodni skupnosti, tako da je bil sprejet amandma k 11. členu, ki določa, da pokrajina, na območju katere živi avtohtona narodna skupnost, sprejema programe in ukrepe ter skrbi za zagotavljanje uresničevanja posebnih pravic obeh skupnosti. Sprejeti amandma pa je povezan z vsebino amandmaja k 19. členu, ki zavezuje pokrajinski svet k izvajanju teh nalog. Pomembna sta tudi sprejeta amandmaja k 22. in 23. členu, saj utrjujeta položaj obeh narodnih skupnosti ter romske skupnosti. Za uresničevanje pravic narodnih skupnosti se ustanovi svet za uresničevanje pravic narodnih skupnosti. V pokrajinah, v katerih živi romska skupnost, pa se ustanovi komisija za romska vprašanja. Ustrezno so bili dopolnjeni še nekateri drugi členi s sprejetimi amandmaji, tako da tudi v tem primeru apeliram na Državni zbor, da opravi delo v drugi obravnavi, da tudi skozi to delo uspešno nadgradi zakonodajo ter omogoči, da proces ustanavljanja pokrajine, ki so pa nujne za nadaljnji razvoj Slovenije, lahko peljemo naprej. Zahvaljujem se vam za pozornost. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Proceduralno, kolega Kontič, izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi, spoštovani minister s sodelavci! Mislim, da ta način, da obravnavamo tako pomembno materijo, kot je pokrajinska zakonodaja, v odsotnosti velikega dela opozicije, ni dobra rešitev. In pozivam k razumu vse tiste, ki lahko še prispevate k temu, da bomo pokrajinsko zakonodajo obravnavali tako, kot se za to zakonodajo spodobi. Poglejte, sprejemanje pokrajinske zakonodaje na ta način kot poteka danes, bi lahko primerjal z maratonom na način, da tisti, ki diktira tempo, diktira tak tempo, da odpadajo tekmovalci eden za drugim, na koncu pa tudi tisti, ki tempo ustvarja, ne pride na cilj. In to se lahko zgodi s pokrajinsko zakonodajo. Ne bi pa bilo dobro za decentralizacijo Slovenije, za uveljavitev načela subsidiarnosti in še česa, kar bi lahko pokrajine prinesle. Gospod minister govori o tem, da ni mogoče sprejemati vseh zakonov hkrati. Saj to je vsem jasno. Jasno je nam v parlamentu in nam tega ni potrebno več razlagati. Ni mogoče sprejemati teh zakonov hkrati, lahko jih pa obravnavamo hkrati. Ne sicer dobesedno, ampak lahko imamo paket zakonov pred seboj in se pogovarjamo o zakonodaji tako, da soočimo različne zakone in tudi poglede in tako dobimo kvalitetno zakonodajo. To je smisel zahteve obravnave zakonov v paketu. To, da ste odprti, že verjamem, da ste odprti za pogovore, saj smo se večkrat pogovarjali, tudi dogovarjali, ampak na koncu je rezultat tak: vsi govorimo, vsi dajemo pripombe, vsi se pogovarjamo, zadeva pa gre naprej skoraj takšna, kot je bila predlagana. To je praksa v tem Državnem zboru in tudi tukaj ni nikakršne izjeme. Usoda amandmajev, kakšna bo danes, kakšna je bila na seji matičnega delovnega telesa. Za danes še ne vemo, za matično delovno telo vemo, da tistih bistvenih amandmajev, ki bi koreniteje posegli v zakonodajo, niste sprejeli. Sprejeli ste nekaj redakcijskih amandmajev in sprejeli ste nekaj popravkov glede odstopljenih virov pri financiranju pokrajin oziroma razdelitvi oziroma zbiranju trošarin, torej izravnava pred izravnavo. Menim, da način in pot, ki jo danes izbiramo, za tako pomembne zakone kot so pokrajinski zakoni, ni dobra, ni prava, je vredna enega temeljitega razmisleka in dajem proceduralni predlog, da gospod podpredsednik Državnega zbora prekinete sejo Državnega zbora in skličete posvet vodij poslanskih skupin, na katerem se poskušate vodje poslanskih skupin dogovoriti, kako nadaljevati delo, s ciljem, da v tem Državnem zboru obravnavamo pokrajinsko zakonodajo na način, da bomo dosegli dober rezultat, dober skupni rezultat. Torej, da bo tisti, ki diktira tempo, na koncu tudi prišel skozi cilj [[...]] [[Izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa za vaš proceduralni predlog. Strinjam se z njegovo vsebino v celoti. Res je pomembno, da tovrstno materijo obravnavamo v čim širšem sklopu v okviru Državnega zbora. Zato prekinjam sejo in sklicujem delovni posvet, na katerega pa vabim tudi ministra in prosim, čez 5 minut vodje oziroma namestnike poslanskih skupin in ministra, če se dobimo v sobi 217. Lepo vas prosim, dovolite! Hvala. Torej v sobi 217 bo delovni posvet ob 9.55. Do takrat pa prekinjam sejo Državnega zbora v zasledovanju tistega cilja, da nas je kar čim več prisotnih pri obravnavanju te materije. Nadaljevali bomo po kolegiju, po moji oceni, ob 10.15. Hvala.
Poslanke in poslanci, obveščam vas, da bo nadaljevanje današnje seje ob 10.30. Hvala.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Nadaljujemo s prekinjeno sejo in prekinjeno obravnavo Predloga zakona o pokrajinah. Obveščam vas, da se v okviru delovnega posveta niso zbližala stališča in situacija, žal, ostaja taka, kot je bila pred delovnim posvetom. Torej, smo v drugi obravnavi Predloga zakona o pokrajinah. Predstavnik Vlade, minister, je že podal svoje stališče oziroma poročilo. Predlog zakona je obravnaval tudi Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Franca Jazbeca, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 14. redni seji dne 10.10.2007 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o pokrajinah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada Republike Slovenije. Seji odbora so prisostvovali predstavniki Vlade, Službe Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko kot predlagateljice zakona, predstavniki Državnega sveta Republike Slovenije in predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Na podlagi 94. člena Zakona o lokalni samoupravi in 145. člena Poslovnika Državnega zbora je predsednik Državnega zbora dne 30.5.2007 poslal predlog zakona, prva obravnava, v mnenje občinam in določil rok 29. junij 2007 za pošiljanje mnenj Državnemu zboru. Državni zbor je o predlogu zakona na 30. redni seji dne 13.7.2007 opravil splošno razpravo. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Državnega sveta Republike Slovenije, mnenjem Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, stališči Vlade Republike Slovenije do mnenj Državnega sveta, mnenjem Pomurske madžarske samoupravne narodne skupnosti, poročilom Komisije za narodnostne skupnosti, mnenjem občin Krško, Mokronog, Trebelno, mestne občine Ljubljana, občine Hrastnik, Starše, mestne občine Celje, občine Renče-Vogrsko, občine Litija, Prebold in Gornji Petrovci, mnenje Skupnosti občin Slovenije, predlogom dopolnitev Združenja občin Slovenije k predlogu zakona in pripombami Združenja občin Slovenije, amandmaji poslanskih skupin koalicije in amandmaji Poslanske skupine Nepovezanih poslancev, amandmaji Poslanske skupine italijanske in madžarske narodnostne skupnosti ter amandmajem poslanke Cvete Zalokar Oražem in amandmajem poslanca Bojana Kontiča. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je uvodoma ugotovila, da je predlagatelj v pripravi amandmajev koalicije dopolnil predlog zakona v delih, za katere je Zakonodajno-pravna služba v mnenju ocenila, da so podnormirani, zlasti v delu, ki se nanaša na postopek za določitev območja pokrajin. Prav tako je upošteval večino pripomb k posameznim členom, na posameznih mestih pa je ohranil sklicevanje na Zakon o lokalni samoupravi tako, da Zakonodajno-pravna služba še vedno opozarja na te določbe, zlasti na določbe 23. člena, ki ostaja v Zakonu o lokalni samoupravi in se nanaša na pokrajine. Odbor je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika Državnega zbora v nadaljevanju prešel na razpravo o členih predloga zakona in vloženih amandmajih. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so na drugo obravnavo na matičnem delovnem telesu k predlogu zakona vložili amandmaje naslednji kvalificirani predlagatelji: poslanske skupine koalicije k 1., 3., 4., 6., 14., 16 [[..]], 22., 23., 25., 31., 39., 41., 43., 46., 48., 49., 51., 58., 59., in k 61. členu, k naslovu 9. poglavja pa k 64., 65. in 66. členu. Poslanska skupina Nepovezanih poslancev pa k 11., 12., 13., 14., 15., 19., 25., 29., 33. in 36. členu. Poslanska skupina Italijanske Madžarske narodnosti pa k 3. in za novi 11.a člen, k 13., 16., 19. in za novi 21.a člen ter k 22., 23., 30., 46. in 58. členu. Poslanec Bojan Kontič pa k 25., 28. in 29. členu, poslanka Cveta Zalokar Oražem pa k 13. členu. Popravke amandmajev so vložile poslanske skupine koalicije k 1., 14., 25., 51. in 56. členu, Poslanska skupina italijanske in madžarske narodnostne skupnosti pa k 13. členu. Amandmaje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]so umaknile poslanske skupine koalicije k 43. členu, odbor pa je sprejel naslednje amandmaje poslanskih skupin koalicije k 1., 3., 4., 6., 14., 16., 22., 23., 25., 31., 39., 41., 46., 48., 49., 58., 59. in 61. členu. K naslovu 9. poglavja ter k 64., [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]65. in 66. členu. Odbor ni sprejel naslednjih amandmajev Poslanske skupine Nepovezanih poslancev k 1., 12., 13., 14., 19. in 43. členu, Poslanske skupine italijanske in madžarske narodnostne skupnosti [[...]] [[Opozorilo predsedujočega.]] za novi 11.a člen ter k 13., 16. in novi 21.a člen - gospod predsedujoči, jaz bi predlagal, da le grem s tem do konca, ker je bilo toliko amandmajev in toliko, da se v petih minutah tega poročila dobesedno ne da predstaviti.
Če bom to dopustil vam, bom mogel dopustiti tudi vsem ostalim, glede na to, da tega do sedaj nismo dopuščali, ne bom tudi do sedaj dopuščal. Verjamem pa, da je to v pisni obliki, in isto verjamem, da so si prisotne poslanke in poslanci prebrali. Tako da, hvala vam. Mi pa nadaljujemo na podlagi sprejetega poslovnika in pravil iger, ki v tej hiši veljajo. Torej prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda vloženih amandmajev, z dne 23.10. letošnjega leta. V razpravo tako dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Želi v povezavi s tem amandmajem ter členom kdo razpravljati? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo k temu členu. V razpravo pa dajem 11. člen ter amandma Poslanske skupine Zares in Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Želi v povezavi s tem amandmajem kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem predvideno razpravo. In prehajamo na 12. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Prehajamo na 13. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Želi tukaj kdo besedo? Tudi ne. Prehajamo na 14. člen ter amandma poslanske skupine Zares. Želja po razpravi? Ja. Kolega Kontič, imate besedo.
Hvala lepa. Tukaj je prisotna ta večna dilema o vlogi pokrajin in vlogi upravnih enot oziroma upravnih okrajev. V Poslanski skupini Socialnih demokratov od vsega začetka, ko se je pričela priprava te zakonodaje, zagovarjamo rešitev, kjer bi na nivoju pokrajin našli stičišče med državno upravo in lokalno samoupravo. Torej zagovarjamo rešitev, ki bi pripeljala do tega, da bi bila pokrajina dvoživka in da bi imeli enotirni upravni sistem. To seveda pomeni, da bi določene naloge in pristojnosti, ki jih sedaj v imenu države opravljajo upravne enote, prevzela pokrajina. To seveda tudi pomeni, da ne bi istočasno imeli na pokrajinskem nivoju pokrajinske uprave in hkrati upravne okraje, ker to pomeni podražitev sistema in dodatne stroške, ki bi jih vpeljali v ta sistem. To pa mora hkrati pomeniti tudi to, da uporabniki storitev upravnih enot ne bodo čutili prenosa pristojnosti z upravnih enot na pokrajine. Se pravi, storitve se morajo za uporabnike opravljati tam, kjer se upravljajo danes, oziroma je to mrežo potrebno še razširiti in dostopnost uporabnikov do upravnih storitev dejansko tudi omogočiti tam, kjer je za to potreba. Torej, hkrati gre za ohranitev stika s prebivalkami in prebivalci na območjih, kjer danes upravne enote delujejo, funkcionirajo in hkrati enotirni upravi sistem, ki bo pomenil, da na pokrajinskem nivoju ne bomo imeli ločene državne uprave od lokalne samouprave. Poglavitno pri tem je tudi, kot sem že dejal, da na ta način ne povečamo stroškov in da ljudje v pokrajinah ne prepoznajo zgolj stroškov, kar se upravnih nalog tiče, ampak da to ostaja v obsegu, kot je bilo predvideno sedaj. Mi smo prepričani, da je ta amandma potrebno podpreti. Podpreti zato, ker bi dejansko s tem dosegli ne toliko po korakih oddaljeno združevanje na pokrajinskem nivoju, ampak da bi že sedaj v pokrajinski zakonodaji zapisali, da je to mišljeno kot enotirni sistem, da je pokrajina mišljena kot dvoživka in da se te naloge, ki se lahko prenesejo, prenesejo takoj. Zdaj imamo v zakonu predvideno, da pač tiste naloge razvojne in še nekatere z upravnih enot prenesemo takoj, o ostalih pa razmislimo kasneje, ali je to primerno ali ni primerno. To pa lahko pomeni, da ta razmislek kasneje, ko bodo pokrajine že ustanovljene, lahko pripelje do tega, da bomo imeli vzporedno tudi upravne okraje. S tem, seveda, mi ne soglašamo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Zvonko Černač.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi jaz obžalujem, da kolegov iz Poslanske skupine Zares in ostalih, ki so napovedali obstrukcijo, ni danes tukaj, ker mislim, da ta zakon ni eden izmed tistih, ki bi ga bilo potrebno obstruirati. Mislim, da bi bilo prav, da si danes povemo argumente, da jih nanizamo in da se na koncu odločamo na podlagi tega, kar bomo v povezavi s tem prediskutirali. Jaz ocenjujem, da tista temeljna politična volja, ki je dala zeleno luč vsem ostalim procesom, se je zgodila lani junija, ko smo dosegli, kot se temu reče, tako visoko stopnjo političnega zaupanja, da smo spremenili ustavo in omogočili ta drugi nivo regionalizacije. Vse tisto, kar se dogaja sedaj, mislim, da ni dobro, da preprečuje uresničitev tistega kar je bilo načrtovano, in jaz upam, da nas kolegi na prislušnih napravah poslušajo in da bodo svojo odločitev spremenili. Torej, ta člen je gotovo eden izmed tistih, kjer se krešejo različna mnenja, tako v politiki kot tudi v stroki. Mislim, da pot, ki je zastavljena v predlogu zakona, nas v vsakem primeru pripelje do istega cilja. To, kar je govoril kolega pred menoj, da bo mogoče arbitrarno presojati, ali se bodo naloge, ki ne bodo s 1.1.2009, v kolikor ta amandma ne bi bil sprejet, prenesle na pokrajine, zakon tega ne pravi. Zakon v tretjem odstavku 66. člena zelo jasno govori, da vse ostalo naj bi se preneslo najkasneje - ne naj bi se, se bo preneslo najkasneje do 31.12.2011. In gre samo za to, ali je ocena - in ocena stroke, kot jo jaz razumem, je, da nismo sposobni vsega uresničiti s 1.1.2009, pač pa je treba ohraniti možnost nekega prehodnega obdobja, če bo to prehodno obdobje potrebno. Lahko, da se bo ocenilo oziroma da bo ocena taka, da je vse mogoče narediti prej. Ta zakon tega ne preprečuje. Veljavni predlagani zakon tega ne preprečuje, kajti postavlja samo skrajni rok in v okviru tega skrajnega roka 31.12.2011 so vsi ostali roki odprti. Se pravi, teoretično je tudi na podlagi veljavnega člena mogoče ta prenos izvršiti s 1.1.2009. Vprašanje tega člena in tega amandmaja je pa pomembno tudi zaradi tega, ker se skozi to obravnavo pokrajinske zakonodaje po moji oceni z razpravo o neki povečani tako imenovani birokratizaciji, ki jo predstavljajo pokrajine, da se s to razpravo umikamo od tistega, zaradi česar smo spremenili ustavo in omogočili, da se zgodi ta faza regionalizacije, ki je po moji oceni nujna in ki bo pripomogla k hitrejšemu razvoju Slovenije v prihodnje. Zakaj? Zaradi tega, ker je to vprašanje namišljeno. Mislim, da te bojazni niso upravičene, podobne so bojaznim, ki smo jim bili priče v preteklosti, ko se je govorilo, da nove občinske uprave bodo pomenile samo dodatno birokratizacijo in ne bodo prinesle v ta prostor ničesar novega. Če smo pošteni in če pošteno pogledamo podatke, bomo lahko ugotovili, da v vseh primerih novih občin se je razvoj na tistih območjih dogajal hitreje, kot se je dogajal v preteklosti. In da se bo tudi v bodoče dogajal s primernim tempom. Enako velja tudi na tem področju. Če so stvari ljudem bližje, so pod večjo kontrolo, so pod večjim pritiskom javnosti. In tisti, ki ste župani, veste, da se na župane ljudje zelo dosti obračajo; zelo težko se obrnejo na ministra oziroma njegove uradnike po ministrstvih v Ljubljani, do njih sploh ne pridejo. Medtem ko je župan vsak dan na ulici in je dosegljiv, je oprijemljiv, ga vidijo, ga potegnejo za rokav. Nekaj podobnega je s pokrajinskim nivojem. Zadeve, ki se bodo odvijale na pokrajinskem nivoju, bodo ljudem bližje, lažje jih bodo uresničevali in lažje si bodo prizadevali za uresničevanje teh ciljev. To, da bodo kaki drugi uradniki opravljali naloge, ki jih opravljajo sedaj, mislim, da tega nihče ne verjame in da je to govorjenje v prazno. Popolnoma jasno je, da bodo iste referentke, iste osebe, ki sedaj opravljajo te upravne naloge, ki so v pristojnosti upravnih enot, to počele še sedaj, in da bodo, ne glede na to, kako je ta zakon definiran, vsi ti ljudje to delo opravljali še naprej. Skratka, dostopnost storitev ne bo nič slabša, bo boljša, res pa je, da bodo nekateri izmed uradnikov, ki sedaj opravljajo te storitve v centru v Ljubljani, malo bližje, malo bližje ljudem. Tako, da tukaj bojazni jaz ne vidim, edino resno vprašanje, ki se tudi meni osebno postavlja, je, ali je mogoče dejansko ta preskok v celoti uresničiti s 1. januarjem 2009 ali ne. In jaz, ko vagam med tem, ali podpreti amandma Poslanske skupine Zares ali ne, pri tem se odločam na podlagi tega, kaj veljavna ureditev omogoča, in veljavna ureditev omogoča, da to še vedno lahko storimo. Še vedno lahko storimo, v kolikor bodo okoliščine takšne, da bo ta del mogoče tudi prenesti. Tako, da jaz ocenjujem, da gledano z vidika celotnega zakona to ni tako pomembno vprašanje, zaradi katerega bi bili v dilemi ali podpreti ta zakon ali ne. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Franc Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Sprejemanje te zakonodaje danes v drugem branju je po mojem prepričanju eno od najpomembnejših del, ki ga politično opravlja v tem mandatu ta Državni zbor. To je vsebinsko tako pomembno za razvoj, skladnejši razvoj naše države, je, če zelo pošteno in odkrito povemo, tudi bolj pomembno za nerazviti del in za periferijo kot pa za strjena urbana naselja. Zato mi je resnično žal, da danes ne sodelujejo vse poslanske skupine pri tej obravnavi. Še posebej mi je pa žal, da Poslanska skupina Zares, ki je pripravila nekaj amandmajev in prav ta amandma k 14. členu, o katerem sedaj govorimo, ki vendarle postavlja nek koncept, vsebinski koncept zakona v tisti smeri, o kateri so tekle tako ali tako razprave med poslanskimi skupinami in tudi na predstavitvi pri prvem branju. Tako kot je že moj predhodnik poslanski kolega rekel, ni to člen, o katerem se ne bi dalo debatirati oziroma ni to tisto, zaradi česar bi zakonodaja padla in zaradi česar ne bi ti zakonodaje sprejeli. Jaz bi želel danes tudi z njihove strani, ki so to pripravili, slišati argumente in že včeraj na tiskovni konferenci sva s kolegom Jazbecem omenjala, da smo v poslanski skupini odprti za dialog in pogovor ter seveda tudi podporo nekaterih amandmajev. Rad bi pa seveda slišal s strani opozicije, ali je to tisto, zaradi česar pogojujejo sprejetje te zakonodaje. To je lahko edini vsebinski argument. Razlogi in argumenti, ki so jih danes navajali in ki so bili navedeni tudi pri delu matičnega delovnega telesa, seveda niso nobeni razlogi in argumenti. To je enostavno pač politična odločitev, ki pa je seveda za razvoj te države resnično slaba ali najslabša možna rešitev, ki so jo izbrali. Zato mi je pravzaprav žal, ker danes od njih ne slišim, kaj to pomeni v nadaljevanju sprejemanja zakonodaje. Vse tisto, da je potrebno imeti celotni paket in tako dalje, se ve, imamo, je, je na spletnih straneh Vlade in tako dalje. Skratka, to ni vprašanje; vprašanje je, ali je koalicija pač pripravljena sprejeti nekatere amandmaje s strani opozicije, ampak seveda ali je to to, da s tem sprejetjem tudi opozicija pove, da je to tisto, s čimer potem sodeluje pri sprejemanju regionalne zakonodaje. Ker tako, kot je v tem 14. členu zapisano - ta 14. člen je vezan tudi na 66. člen tega istega zakona, v zvezi s črtanjem tretjega odstavka v 66. členu, ki govori, da se pač te naloge, ki jih opravljajo upravne enote, prenesejo na pokrajino. To seveda pomeni nekaj časa dvotirnost, po treh letih pa je seveda konec te dvotirnosti in pridemo do želenega cilja enotirnosti ali pa seveda smo torej pripravljeni to enotirnost narediti že danes in takoj. Sam osebno nimam nobenih pomislekov, da ni možno prenesti vseh nalog, ki jih opravljajo upravne enote direktno in takoj na pokrajinsko zakonodajo. In če bi bilo to tisto, da prepriča opozicijo, da bo sodelovala v nadaljevanju sprejemanja te pokrajinske zakonodaje, bi bilo za mene sprejemljivo ta amandma podpreti. O tem smo govorili, tako kot sem že omenil, včeraj na tiskovni. Seveda pa vemo, da je bistvo vsega tega in odločitev pri tem podpiranju zakona o ustanovitvi pokrajin, to je pa tista 2/3 večina, ki jo je potrebno narediti. Kolegice in kolegi! Jaz sem prepričan, da se nam splača vložiti v to še nekaj napora, tako nam, ki smo tukaj v dvorani, in tudi tistim, ki so napovedali obstrukcijo; zaboga vendarle naj pridejo in povedo, kaj zares hočejo. Ker če ne, pa bomo to lahko oziroma bodo državljanke in državljani to resnično lahko razumeli kot enostavno politično špekulacijo, da te zakonodaje ne bo. In odgovornost potem glede na našo pripravljenost resničnega dela na tem, seveda politična odgovornost, pa potem definitivno ostane na političnih strankah, ki bodo to zakonodajo zavrgle in državljankam in državljanom ne dale možnosti boljšega razvoja. To se je pokazalo tudi od ustanovitve občin, od osamosvojitve in jaz pravim, tukaj je sedaj po 12-ih letih, odkar smo sprejeli lokalno zakonodajo, drugi najpomembnejši korak za to državo, za boljši, hitrejši razvoj in posledično s tem tudi dvig blaginje, dvig plač itd. Skratka, za tem stoji tako pomembna veriga razvoja, da je jaz ne bi usodil zaradi enega ali dveh členov zavreti. V koaliciji smo se zavedali pomena tega, zato smo tudi na matičnem delovnem telesu pustili odprte tako 14., 19. in 25. člen, seveda ko bomo prišli do tistih dveh, bomo tam spregovorili, kar je pa tudi čista politična odločitev. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Ampak hvala lepa predvsem za prikaz, kako se izkorišča Poslovnik in pa nastala situacija. Dovolite, da vas s tega mesta opomnim, v povezavi s 14. členom imamo dva amandmaja in ne enega, kakor govorite. In drugo, kar bi rad izpostavil, da nobenemu nadaljnjemu govorniku ne bom pustil, da tako grobo krši Poslovnik, kot je to storil kolega Pukšič. Od sedaj naprej bomo izključno govorili o vsebini posameznega amandmaja. Prosim, če govornik pove, kateri del člena skozi amandma govori, sploh pa bi prosil, glede na to, da so predstavniki tistih opozicijskih strank, ki so napovedali obstrukcijo, tudi povedali, zakaj so naredili obstrukcijo - zaradi pomanjkanja komunikacije in zaradi tega, ker ne morejo v nobenem pogledu uveljaviti, da to izpuščate iz nadaljnjih pogovorov. Nadaljujemo s seznamom prijavljenih. Pred tem pa kolega Jerovšek, proceduralno, izvolite.
Gospod predsedujoči, zelo me preseneča vaša reakcija na popolnoma korektno razpravo kolega Pukšiča. Še bolj sem pa presenečen, ker ste tekom današnje seje omogočili, da so tisti, ki so nas zapustili, v okviru svojih nastopov pokazali celotno paleto zavrnitve in anarhičnega pristopa, ki sploh ne spada k tej proceduri in sprejemanju te zakonodaje. Sedaj pa ste na po mojem zelo grob način zavrnili [[...]]
Kolega Jerovšek, vaš predlog?
Zato prosim, da umaknete svoje opazke na račun našega kolega Pukšiča. Če boste tako vodili, potem ne bomo šli konstruktivno naprej. Mislim, da je ta razprava o pokrajinah tako pomembna, da se je tudi v okviru amandmajev treba nekoliko širše dotakniti problematike in si enostavno ne znam zamišljati takšne ozkosti, kot ste jo skušali tu prikazati. Hvala.
Kolega Jerovšek, tudi vi ste kršili poslovnik. Še enkrat pa opozarjam vse poslance, ki se bodo prijavili k besedi, da bodo lahko govorili le o amandmaju in ničemer drugem. To je Poslovnik Državnega zbora, drage gospe in gospodje, ki ste ga vi sprejeli, in ta pravila igre ste sprejeli vi. Naslednji ima besedo kolega Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa. Ta dva amandmaja se nanašata na enotirnost ali dvotirnost uprave. Tako da če si bom dovolil kakšno primerjavo, da me ne boste opozarjali, ali sem še v tem okviru razprave, ki jo določa člen oziroma amandmaji. Ampak sedaj imamo enotirno upravo, tako je sedaj, ker nimamo pokrajin, to je dejstvo. Sedaj pa želimo narediti tudi pokrajine in imeti hkrati enotirno upravo. Veste, to je konflikt upravljanja. To je temeljni konflikt upravljanja in ni zmogljivo, ni združljivo, prej ali slej bo prišlo do hudih težav. Ob tem se seveda postavlja vrsta vprašanj ob spremembah tega in potem tudi same smiselnosti, ali ni bila sprememba ustave temeljna napaka. Da, bila je temeljna napaka. To se zdaj kaže pri vseh teh dilemah, vprašanjih, težavah, ki se odpirajo. To je to. Ustavne spremembe so bile temeljna napaka, zato imamo sedaj seveda težave. Dvotirnost ali enotirnost, to je ključno vprašanje stroškov. In kaj želimo s temi spremembami, ki so danes na dnevnem redu? Kaj želimo s to upravo narediti, s to državo Slovenijo, z dvema milijonoma prebivalcev in 20 tisoč kvadratnimi kilometri? Da bi postala uprava cenejša, da bi postalo upravljanje enostavnejše, da bi bil dostop do storitev bolj prikladen za državljane, da bi bilo manj administracije. Ali odgovarjamo s tem zakonom na te izzive, na te želje, na te cilje, na ta pričakovanja državljanov? Samo to vas vprašam. To se moramo vprašati. Ali vsi ti zakoni, teh pet in še vseh nadaljnjih sprememb 45 ali 50, ki bodo sledile zaradi spremembe zakonodaje, ali vodijo do tega? To ni bilo pojasnjeno državljanov. Nekajkrat sem imel priložnost, skopo priložnost, da sem pojasnil, kaj pomeni enotirnost in dvotirnost in uvajanje pokrajin. Ni dodane vrednosti, torej veliko administrativnih in političnih mest zaradi tega nastaja, ker bo dvotirna uprava prej ali slej, prej ali slej, dragi moji, ker ne moreta biti dva neodvisna subjekta in imeti isto upravo. To je konflikt upravljanja. Težave bodo kaj urejati na pokrajinski, kaj na občinski, kaj na državni in kaj na evropski ravni. Saj to so amandmaji, kje so inšpektorji, kje so agencije - seveda, ker koncept ni jasen, potem se poraja nešteto vprašanj in želj, kaj bi kje bilo. Si predstavljate državljana, ne vem, bom rekel Zgornje Kungote, pa naj bo iz Cerknega, kaj bo uredil na občinski ravni, kaj bo na pokrajinski ravni, kaj bo na državni ravni, morda dobimo še kakšno evropsko raven, da se bo dalo tudi kaj urejati neposredno. Da se na Evropskem sodišču. A to bo poenostavitev? Ne! To ne vodi v poenostavitev, to vodi v zapletenost upravljanja, nepristopnost državljanov, in to je razlog, da ta zakonodaja ni primerna. Zapleti s skladnostjo zakonodaje. Ravno zaradi te razdelitve in razmestitve bo prišlo do težav pri skladnosti zakonodaje. Občinsko, pokrajinsko in državno. Ja, seveda! Sploh pa če bo eno in isto upravljanje, če bo enotirno upravljanje, kar je za moje pojme nezdružljivo. In nenazadnje tudi zasičenost z volitvami. Vsako leto, ko imamo volitve, je manj udeležencev na volitvah, in jih bo zagotovo še manj. Imeli bomo pač 14 novih skupnosti, v katere bodo državljani volili, vsa volilna opravila, potem bodo pač ti glavarji ali bodo predsedniki ali kar si že bodi, potem bo ministrska uprava, upravni delavci, ki bodo izvajali enotirno ali dvotirno upravo, agencije in tako naprej. In ti bodo morali tudi nekje domovati. Dokler ni narejenega doma, bodo težko kaj delali. To vemo, kako se te stvari odvijajo. Dokler nimajo miz in telefonov in interneta in mobilnih telefonov, ne bo šlo, vam povem, da ne. Tudi če ni nič profesionalno, torej poklicno, če se ne opravlja, pa se bo potem tako ali tako poklicno opravljalo, prej ali slej, vsak bo uredil svoje lastne vrste. To so stvari, ki jih bo treba plačati. Vprašati se moramo za učinkovitost vseh teh nadzorov in vsega tega. Ali bo kaj bolj zanimivo oziroma prijetno, prikladno za državljane? Utegne se zgoditi težava s pristojnostjo občin, zmanjševanje občine je definitivno zmanjševanje vloge države. To neposredno sledi iz teh sprememb. To je tisto, kar sem na začetku tudi poudaril. Če bi ne prišlo do ustavnih sprememb teh inštitucij, tega dvotirnega ali enotirnega vprašanja, vprašanj dvotirnega upravljanja ne bi bilo. Ne bi bilo potrebno posebnih volitev, posebnih uradov in tako naprej, da ne naštevam. In tako bi lahko pravzaprav lahko imeli tudi več teh pokrajin, brez dodatnih stroškov. Če bi državljanom tudi nalili čistega vina glede stroškov in kdo bo to pokril in jim jasno razložili, da je to stvar davkoplačevalcev, potem navdušenja za pokrajine gotovo ni. Spoštovane kolegice in kolegi! Slovenija je velika 20.000 kvadratnih kilometrov, 2 milijona prebivalcev ima. Na osnovi izhodišč naj bi bilo 14 ali 15 pokrajin, kar je seveda težko dosegljivo. Si predstavljate to državo v EU in njeno moč v perspektivi. Njeno moč uveljavljanje enotnih interesov v EU ob takšni razdeljenosti. Jaz takšnih sprememb ne podpiram. Enotirnost ali dvotirnost pa ni vprašanje. Prej ali slej bo stvar pokazala, da je dvotirnost edina izvedljiva.
Besedo ima poslanec Kristijan Janc.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Spoštovani predsedujoči! Upam, da ne bom šel preveč iz tega konteksta, ko ste kar malce grobo nakazali, kaj smemo in česa ne smemo v tem Državnem zboru. Pa vendarle bom poskušal spoštovati vaše navodilo. Žal mi je, tudi meni, zelo obžalujem, da tako pomembna zakonodaja, kot je pokrajinska, da v tem parlamentu ne sedi več poslancev, še posebej tistih, ki so tudi z ustavnimi spremembami podprli današnjo razpravo. Saj drugače je ne bi bilo. To je to, kar smo se skupaj odločili v tem Državnem zboru, in sedaj smo tukaj, kjer smo. Še bolj obžalujem to, da poslanska skupina, ki ima amandma k 14. členu, ko obravnavamo enotirnost, dvotirnost, kjer vemo, kje so zapleti in kjer se iščejo neki kompromisi. Verjamem, da bi morda tudi z njihovo vlogo pa z njihovimi dodatnimi argumenti morda celo našli kompromis k temu 14. členu, k temu amandmaju. Brez njihove vsebine sodelovanje pri tej razpravi težko najde, kaj je tisto, kar bi bilo še za njih tudi eventualno sprejemljivo. Take razprave si je težko predstavljam kot poslanec, ki najmanj deset let aktivno podpira pokrajinsko zgodbo v Sloveniji, ki je nujno potrebna. In nenazadnje, spoštovani poslanci, vaše poslanstvo je tudi to, da spremljamo to, kar počnejo slovenske občine, slovenski občinski sveti in ti so dali 90% podporo pokrajinski zakonodaji. Tukaj je vaše poslanstvo tudi, da to podpiramo. Se pa strinjam, da tukaj iščemo kompromise, kako in na kakšen način da. Torej ni vprašanje pokrajinske zakonodaje da. Po mojem temeljnem prepričanju da ustavne spremembe in skoraj 9% podpora občinskih svetov občin v Sloveniji je da. Kako pa čim bolj optimizirati to, je v bistvu sedaj je bila danes ta razprava. In tudi 14. člen je eden tistih pomembnih, ki govori o enotirnosti takoj ali kasneje. To je stvar kompromisov. Ena varianta je takoj, druga varianta je postopnost. Mi smo ali pa v teh številnih usklajevanjih, ki jih je bilo, verjemite mi, toliko še nikoli o nobenem zakonu v Državnem zboru v tem mandatu. In prav, da jih je bilo, ker gre za tako pomembno temeljno vprašanje, gre za eno po mojem najbolj vsebinsko paleto zakonov, ki bodo na nek način dali tisto, za kar smo tudi konec koncev številni poslanci v tem Državnem zboru podprli ustavne spremembe. Sedaj pa v bistvu počnemo tisto, kar se zdi meni zelo obžalovanja vredno, da to poslanstvo nekateri poslanci v tem trenutku kar enostavno in odpovejo sodelovanje, ker niso vse [[...]]
Kolega Kristijan Janc, jaz sem dal prej opozorilo, da bom dovolil razpravo samo v povezavi s členom, kakor nam veleva Poslovnik Državnega zbora. Izvolite.
Torej težko je razpravljati o 14. členu v poslanski skupini, ki ni prisotna, in ki je sicer napisano, da amandma [[...]]
Ne razpravljamo o poslanski skupini, razpravljamo o amandmaju. Prosim, če se tega zavedate vi in vsi ostali bodoči govorniki.
Ja, v redu, spoštovani predsedujoči. Verjamem, da boste imeli enak odnos tudi do vseh poslancev v Državnemu zboru, ne samo do nekaterih, do katerih imate takšnega, nekateri pa lahko govorijo kadar hočejo, kaj hočejo in žalijo katerega hočejo. Tudi takrat bi jim morali vzeti besedo. Če mi ne dovolite besede več naprej, potem težko razpravljam, ker sem svoje povedal, kaj je moje težišče, in da to v bistvu upam in verjamem, da poslušajo kolegi iz opozicije, ki obstruirajo. Naj se vrnejo v Državni zbor, čim prej, prekličejo svoj sklep, da nadaljujemo razpravo in iščimo optimalno rešitev tega amandmaja in tudi ostalih v dobrobit tistega, za kar Slovenija po mojem stopa na pravo pot, da dobimo takšno pokojninsko zakonodajo, pokrajinsko, ki bo všeč tudi tistim poslancem, ki sedajle sedijo zunaj parlamentarne razprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dovolite še enkrat. Res je, razprava o pokrajinah, o celotnih treh zakonih, predvidenih šestih zakonih, je bila dolga v Državnem zboru. Ampak delu poslancev, ki so danes napovedali obstrukcijo, ni bilo omogočeno konstruktivno sodelovanje, kar pomeni, da niso mogli uveljavljati tudi svojih pogledov. Danes smo več kot prijazno skušali najti kompromis za to, da so vsi poslanci prisotni pri obravnavi. Imeli smo troje glasovanj. Sklical sem delovni posvet, gospodje in gospe, ampak ni se našlo tega konsenza, zato vas prosim, držite se teme današnje razprave. To so amandmaji. Ne razpravljati o Poslanski skupini Zares, ne razpravljati o vseh ostalih poslanskih skupinah, ki so napovedale obstrukcijo, kar je njihova pravica. Povedali so razlog, ampak vsebina je pa še zmeraj v Državnem zboru danes in tu, to so amandmaji. Besedo ima poslanec Mikolič. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo. Pri teh dveh amandmajih k 14. členu je prav, da se vprašamo, kaj še lahko z vidika racionalnosti naredimo glede možnih pojavov nepotrebne birokracije. Tudi sam smatram, kot so že nekateri pred mano dejali, da nista ta dva amandmaja odločilna oziroma ne bosta odločilno vplivala na to, ali je zakon dober ali ni dober. Meni samemu ni všeč, da nekako nista ministra, minister za lokalno samoupravo in minister za javno upravo našla skupni jezik glede tega področja in je pravzaprav zdaj v enem prehodnem obdobju tako imenovani, jaz to pravim, polovični dvotirni sistem. Bi pa rad to povedal, da je bistveno to, da tisti del nalog iz upravnih enot, se pravi gospodarstvo, okolje in še nekateri, kjer se pa da zadeva racionalizirati, se pravi tu se prenaša na pokrajine in z vidika kadrov sem tudi prepričan, da se bo tu v tem smislu marsikaj naredilo. Bil bi pa zelo proti temu, da bi se pa kar se tiče storitev za bodisi občane, občanke oziroma krajanke, krajane poslabšala storilnost z uvedbo pokrajin. To nam pa pravzaprav v tem prehodnem odboju nekako zagotavlja to, da te upravne naloge se bodo tudi z vidika lokacij izvrševale tam, kjer se danes. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo vedno zagovarjali pri vseh razpravah predstavitev in usklajevanj naše stališče, da se ne sme poslabšati z uvedbo pokrajin dostopnost do storitev, ki jih nujno rabijo občanke in občani. In mislim, da nista bistvena ta dva amandmaja glede sedaj velikega govora o enotirnem in dvotirnem sistemu, ker tudi sam pričakujem, če že bomo sprejeli zakonodajo o pokrajinah, da se bo tudi to področje čim prej preneslo na pokrajine. V tem prehodnem obdobju je pa za to področje samo ta razlika, kot bi naj bila takrat, ko se bo preneslo na pokrajine kdo bo šef temu kadru, ki je sedaj in naj bi v prehodnem obdobju tudi bil na upravnih enotah.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Breda Pečan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Moram reči, da je ta amandma pisan tako, kot bi ga morali napisati in predlagati člen že tudi sami predlagatelji zakona. Dejstvo je, da zdaj mi lahko rečete, da ne ravnam prav, ampak treba je vedeti, da je ta člen izrazito povezan s prehodnimi in končnimi določbami prihajajočega zakona in da je to eden od argumentov, zakaj bi bilo dobro, da bi s tem zakonom tudi počakali. Dejstvo je, da samo pristojnosti gradbene in cestne inšpekcije prenašati na pokrajinske organe, je traparija. Dejstvo je, da ves inšpekcijski nadzor zadev, ki se izvajajo na območju pokrajine, bi moral biti že sedaj organizacijsko tako peljan, da bi bila možna koordinacija inšpekcijskih organov. Tako kot sedaj inšpekcije funkcionirajo, je totalen kaos in dokaz nesposobnosti te države, da bi organizirala nadzor nad dogajanji v vsakdanjem življenju, v delu, v gostinstvu, kjerkoli pač že, v delovnih razmerjih. To, kar se dogaja pri nas v Sloveniji, ko se en inšpektor z drugim ne znata zmeniti in iti skupaj na pregled posameznega področja, to je stvar, ki kaže na nesposobnost organizacije upravnega dela. Tukaj mislim, da ta amandma omogoča, da bo lahko v okviru pokrajine kompletni inšpekcijski nadzor, govorim o drugem amandmaju k 14. členu, da bo lahko koordiniran, da bo recimo pri nekem nadzorovanem subjektu lahko šla na teren gradbena, okoljska, zdravstvena, delovna, davčna inšpekcija in tako naprej, čeprav davčna inšpekcija seveda ne more biti v tem okviru, ker je pa dejansko centraliziran državni organ, ampak se bodo lahko z enim sami inšpekcijskim organom še dogovorili o koordiniranem nadzoru posameznih subjektov, ki ni nujno, da so kršitelji. Vendar pa, ko se gre na pregled, je dobro, da se ta pregled opravi na podoben način, kot se delajo preventivni pregledi, zdravstveni pregledi ljudi. Zaradi tega, da se lahko celoten subjekt pregleda od nog do glave in ugotovi, ali je karkoli takega, kar bi bilo treba popraviti pri ravnanju, ali je vse res "cokn-pok" v redu. Dejstvo je, da se danes vidi, recimo, pri policijskem nadzoru, ki je neprestano na udaru tudi javnega mnenja, da sami policisti marsikdaj ne morejo opraviti tistih stvari, ki bi jih lahko opravili skupaj z drugimi nadzornimi organi. Nikoli ne more en nadzorni organ odpraviti vseh napak, ki jih lahko pri svojem pregledu ne zazna, vendar zaradi tega, ker ni pristojen za tiste druge stvari, enostavno ne more delati. Drugo, kar bi rekla, je pa to, da je tudi predlog, da je v prvem amandmaju v prvem odstavku bolj širše zajet prenos pristojnosti z državnega nivoja na pokrajinskega, to se pravi prav državnih pristojnosti na pokrajinski nivo, je po mojem mnenju boljše zaradi tega, ker bo potem omogočeno v tako imenovanem tehničnem zakonu zajeti res vse tiste pristojnosti, ki jih je treba z državnega nivoja prenesti v izvajanje, v izvrševanje na pokrajinsko raven, da bo ta pokrajina lahko delala v korist in predvsem v interesu prebivalcev pokrajine, ne pa zaradi tega, da bo razbremenila državni aparat in da bo lahko del stroškov izvajanja državnih pristojnosti šel na nižji nivo in bo morda zaradi tega državni proračun videti nekoliko bolj shujšan. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Bojan Kontič.
Hvala lepa. V svojem prvem nastopu se nisem opredelil do drugega amandmaja, ampak kolegica Pečan je povedala osnovni smisel tega amandmaja. Pomembno je, da imamo nekje združene inšpekcijske službe, tako da jih je mogoče koordinirati. Prevečkrat smo danes v življenju priča dogodkom, ki bi jih tesno povezali z inšpekcijskimi službami. Pa tisti, ki želijo ukrepati, naletijo na prevelike ovire. Ko iščejo določenega inšpektorja, ga ta napoti na drugega, ko najdejo tega, ga ta pošlje k tretjemu, ta k četrtemu. Uporabniki teh inšpekcijskih storitev enostavno ostanejo brez moči in brez rešitve. Kar pa se tiče prvega dela, se pravi prvi amandma, je pa ugotovitev, da sedaj obstoječi člen zakona, torej 14, govori o tem, da bomo imeli enotirni sistem. Je pa pomembno, da v prehodnih določbah določamo 31. december 2011. Torej je čas za razmislek za preostali del nalog, ki jih v tem trenutku ne bi prenesli v izvajanje pokrajin. Jaz bi želel slišati tu tudi ministrovo stališče in končni rezultat usklajevanj med ministrom Virantom in njim glede enotirnega sistema. To bi bilo dobro slišati. In seveda je zaželjeno slišati tudi odnos Vlade oziroma ministra do drugega amandmaja, ki dejansko prispeva k temu, da bi nadomestili tekst, ki je zdaj napisan, "naloge inšpekcijskega nadzora na področju cest, ki jim zakon, ki ureja javne ceste, daje regionalni pomen," da poleg tega v ta člen vnesemo tudi ostale inšpekcijske službe, kot so zapisane v amandmaju. Danes je težava, in veliko vas je opozarjalo na to, da nekateri poslanci ne sodelujejo. V dilemi je verjetno tudi podpredsednik Državnega zbora, ki je član ene izmed opozicijskih skupin, ki obstruirajo, ampak vseeno vodi sejo Državnega zbora. Jaz temu ne oporekam, da ne bo narobe razumljeno. Ampak prevečkrat je bilo danes omenjeno, da smo poslanci, ki smo podprli spremembo ustave, zdaj zavezani, da sprejmemo, karkoli nam boste ponudili. Naj bo to danes že moja druga primerjava, če smo takrat nekako sprejeli pokrajinsko zaroko s spremembo ustavnih členov, to seveda pomeni, da smo se dogovorili, da bomo v doglednem času naredili tudi naslednji korak. Pa do tega verjetno ne bo prišlo, ker eden izmed partnerjev, in to je koalicija, hiti s tem zato, ker je cilj zgolj poroka, zgolj pokrajine, cilj, da se dogodek naredi, ne pa potem rok trajanja same izvedbe tega dejanja. Težave so zaradi tega, ker ne prisluhnete, in tudi s strani predsedujočega je bilo to danes kar nekajkrat pojasnjeno - ne prisluhnete argumentom opozicije in dejansko niste pripravljeni na sodelovanje, kot si ga želimo mi v opoziciji.
Hvala lepa. Kolega Štebe, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Najprej bi prosil gospoda predsedujočega, da je toliko benevolenten tudi do mene, kot je bil do zadnjih dveh razpravljavcev, ki sta govorila tudi o drugih zadevah in ne samo strogo o amandmaju, ki je v razpravi. Ta prenos upravnih funkcij, zgodba o tem prenosu se vleče že od leta 1994, ko se je želelo ob uvedbi lokalnih samoupravnih občin tisti del komunalnih, do takrat komunalnih občin, ki so vsebovale tudi ta upravni del, urediti na način upravnih okrajev. Oba projekta sta bila seveda razvodenjena na način, da so bile občine več ali manj določene v Državnem zboru, uvedba upravnih okrajev pa ni bila možna, se ni realizirala. In smo tik pred tem, da pač ta projekt uvedbe pokrajin, kot jih sedaj imenujemo, tudi uvedemo. In ravno ta prenos upravnih oziroma organiziranost upravnega dela države na regionalnem, pokrajinskem nivoju ali okrajnem nivoju, kakor hočete, je pravzaprav bil vedno srž problema in tudi zelo različnih interesov. Tako je projekt leta 1994 v tem smislu propadel. Podobni poskusi so bili tudi kasneje, da bi se število upravnih enot zmanjšalo na neko spodobno število. Še v letu 2003, tudi za časa Drnovškove vlade kot v letu 1994, so bili ti poizkusi opravljeni, pa potem nerealizirani. Amandma, ki pravzaprav želi, da se takoj ob uvedbi pokrajin prenesejo tudi vse upravne naloge na pokrajinski nivo, je seveda dobrodošel po mojem mnenju, po mojem trdnem prepričanju, kar pravzaprav sedanji predlog zakona tudi omogoča. Če boste imeli Vlado naslednje leto, boste to lahko tudi takoj storili. Sem pa skoraj prepričan, da v primeru, da bi bilo določilo, da se to prenese takoj, brez prehodnega obdobja, da bi imeli tukaj zagotovo amandmaje v nasprotnem smislu sedanje urejenosti, pa ne samo amandmaje, tudi podpise sindikatov, da je to nedopustno. Zagotovo bi imeli tukaj še kaj več, kot samo en preprost amandma, ki je v smislu na koncu koncev zmanjševanja državne uprave. Rešili bi se takoj vseh načelnikov, teh, ne vem koliko, 56, 58 upravnih enot, ki so med seboj zelo nesorazmerne in bi bili v organiziranosti pokrajin veliko bolj sorazmerni, glede na sedanje razlike, velike razlike med upravnimi enotami, po velikosti in številu uslužbencev in številu storitev, ki jih opravljajo. Pokrajine kot take in tudi ta odločitev o prehodnem obdobju število pokrajin, je politična realnost, ki je bila zelo zelo usklajevana in razpravljana ne samo med poslanskimi skupinami, tudi preden se je spremenila ustava, ampak tudi na terenu. Zelo veliko je bilo pogovorov in usklajevanj na terenu. Minister je bil, pa ne samo on, na terenu in se je zelo veliko pogovarjal z ljudmi. Mislim, da je to ena od političnih in upravnih realnosti. Gre pravzaprav tudi za ljudi in brez možnosti pretehtanega prenosa in tudi časovno pretehtanega prenosa, te stvari ni smiselno forsirati, kot se po domače reče. Je pa zadeva nekoliko nekonsistentna v smislu, ja, s samo zakonodajo dajmo še malo počakati in razmišljati, ampak pristojnosti in naloge upravnih enot pa prenesimo takoj na pokrajine. Ni tukaj neke konsistence v razmišljanju. Mislim, da je sedanji zakon neka usklajena politična realnost in da bo sam razvoj pokazal, da bo še marsikaj potrebno storiti, tudi tisto, kar je bilo že omenjeno, zakaj ne bi prenesli vse, kar je sedaj na regionalnem nivoju in je stvar državne uprave, ki zadeva ali fizične ali pravne subjekte v občinah, ne govorim zdaj o vseh agencijah in tako naprej, zakaj ne bi tega prenesli potem na nivo uprav pokrajin, teritorialno poenotili, pravzaprav pa vse niti ni treba prenesti, določene stvari se bodo samo geografsko uokvirile, kajti država ima ogromno različnih porazdelitev na pokrajine. Same upravne enote bodo sedaj v enaki obliki z določenim prehodnim obdobjem lahko prešle v okvir pokrajin tudi pod vodenje predsednika in direktorja pokrajine. Velik manjko, po mojem mnenju, pri teh prenosih in zanimivo je, da v tem smislu ni amandmajev, je, da bi se predvsem v ekonomskem smislu, gospodarskem smislu bilo smiselno tehtno pogovarjati o organiziranju gospodarskih javnih služb na nivoju pokrajin. To še čaka prihodnje upravljavce in zakonodajalce. Jaz v tem amandmaju ne vidim neke nove pridobitve, neke nove vsebine, o kateri bi se bilo bolj smiselno tehtno pogovarjati. Sedanje besedilo zakona omogoča tudi to, kot je že to zelo dobro razložil kolega Černač. Jaz tega amandmaja glede na to razmišljanje, ki sem ga dal in tudi razmišljanje nekaterih ostalih kolegov, ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegice Breda Pečan, je res potrebno proceduralno?
Res. Gospod podpredsednik, jaz bi prosila, če bi gospoda Štebeta opozorili, da se ne drži člena in amandmajev, o katerih smo govorili, od sedmih minut in pol, kar je govoril, je najmanj pet minut govoril o amandmaju k 66. členu in ne k 14. členu tega zakona. Naj si pogleda, kaj piše v 66. členu in kaj piše v amandmaju k 66. členu in bo razumel, zakaj ta proceduralni predlog. In drugo, jaz sem govorila o povezavi med členi, 66. in 14., in tudi o povezavi med tem amandmajem in zakonom, ki prinaša prenašane pristojnosti. Tako da mislim, da je treba biti potem pravičen res do vseh.
Zgleda da ima sleherni v tej dvorani občutek, da sem do njega nepravičen. Jaz sem razumel razpravo kolega Štebeta v povezavi s 14. členom. Besedo pa ima poslanec Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! V zvezi s 14. členom, ki govori o prenesenih državnih nalogah, in amandmaji v zvezi s tem, je moja teza, da bodo z novimi pokrajinami pridobili le novi centri teh novih 14 pokrajin, vsa ostala območja pa bodo po mojem mnenju nazadovala oziroma potegnila krajši konec. Tako zgleda, da ta projekt podpirajo le še v teh 14 središčih. Kaj pa v več deset drugih centrih? Mislim na več kot 40 nekdanjih občinskih središč oziroma takratnih komunalnih občin, ki smo jih imeli pred reformo lokalne samouprave leta 1994. Centri oziroma nekdanje občine, kot so bile Idrija, Tolmin, Ajdovščina, Sežana, Piran, Izola, Ilirska Bistrica, Škofja Loka, Radovljica, Jesenice in Tržič, bodo nazadovali, če naštejem samo tista središča s Primorske in Gorenjske. Od leta 1990 je vseh teh 40 in več centrov, središč in komunalnih občin izgubljalo vrsto pristojnosti in z njimi finančna sredstva ter kadrovske potenciale. Kar naštejmo, šle so davčne uprave, šle so geodetske uprave, izpostave za obrambo, inšpekcijske službe, sedaj se bodo reorganizirale še upravne enote ter prenesle vrsto dejavnosti na upravne okraje oziroma te nove pokrajine. Kaj bo, recimo, s centri za socialno delo, pristojno ministrstvo je hotelo že pred letom dni zadevo reformirati, pa zavodi za zaposlovanje in tako dalje. Skrbi nas v takih središčih tudi, kaj bo z zdravstvom, kaj bo s srednjim šolstvom, z ljubiteljsko kulturo. In ko smo dobili v roke osnutek tehničnega zakona, smo ugotovili celo, da je Ministrstvo za gospodarstvo dobilo nalogo, da prenese problematiko zapiranja slovenskih rudnikov na pokrajine. Zato tudi ob današnji razpravi - žal tu ni treh opozicijskih poslanskih skupin - pogrešam vaše kolege, gospod minister, iz Vlade, kajti to so zakoni, ki se praktično dotikajo vseh resorjev. In ne vem, zakaj bi samo vi nosili breme tega projekta. Mislim, da bi celo predsednik Vlade moral tu med nami sedeti. Konec koncev pa tudi preveč silite s to spremembo zakonodaje. Ne vem, zakaj ta trmoglavost, da je treba te zakone sprejeti do konca letošnjega leta. Mislim, da je bil velik uspeh že to, da smo v tem mandatu spremenili ustavo in da smo sploh omogočili sprejem oziroma ustanovitev pokrajin. Popolnoma mirno bi lahko spreminjali in sprejemali to zakonodajo do konca tega mandata, se lepo poslovili od tega mandata in leta 2010 v teh zakonih zapisali, da uveljavimo te nove pokrajine in ne bi bilo nobenega hitenja in dvorana bi najbrž bila tudi bolj polna, kot je sedaj. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim ministra Žagarja.
Hvala za besedo. Mogoče bi se najprej dotaknil tega izvajanja na koncu, zakaj se zdi smiselno sprejeti zakonodajo še v tem mandatu. Ker se bojim, da če ne bomo v tem mandatu zakonodaje sprejeli, potem se bo lahko ponovila zgodba o tem, da se že pogovarjamo več kot 10 let o pokrajinah, pa jih še vedno nimamo, in bo naslednjih 10 ali 15 let preteklo, pa pokrajin ne bo. Jaz tudi menim, da je na nek način takrat, ko se je spreminjala ustava, ki pravzaprav omogoča vse te postopke, bila sprejeta zaveza celotne politike v Sloveniji, ki tudi skupaj s stroko ugotavlja, da so za nadaljnji hitrejši razvoj Slovenije potrebne pokrajine, ravno šla v tej smeri, da se te stari izpeljejo v tem mandatu. Zaradi samih postopkov je potrebno, da se po tej tekoči dinamiki zakonodaja tudi sprejema in se bo sprejemala še sigurno do konca letošnjega leta, pa verjetno tudi še kakšen zakon tudi v naslednjem letu. Ne predlagamo pa nikjer kakšnih pospešenih postopkov, ker res želimo, da je zakonodaja čim bolj pripravljena in v tem smislu smo tudi opravili in imamo namen opravljati številna usklajevanja tudi v prihodnje. V navezavi s tem, kar je tudi gospod Bevk povedal, tudi v povezavi s 14. členom, je dejstvo, da so se v tem času zgodili, pa nimamo pokrajine, tako rekoč tihi prenosi posameznih inštitucij v centre. Prepričan sem, da s sprejetjem te zakonodaje, z ustanovitvijo pokrajin in tudi tako, kot smo stvari v zakonih definirali, bo bistveno težje tihe prenose v tistem delu, ki je še ostal, narediti oziroma jaz sem celo prepričan, da z ozirom na to, ker se prevzema tudi ta del razvojne politične odgovornosti v posameznem okolju, da se zna zgoditi skozi to kakšen obraten prenos. Ne nazadnje tudi zaradi tega, ker v zakonu posebej poudarjamo in garantiramo, tudi z amandmajem je bilo to še posebej dodano, da se mora kvaliteta storitve in postopno ta storitev v posameznih okoljih ohraniti in verjetno je to tudi smisel te zakonodaje. V tej smeri jaz stvari gledam v pozitivni smeri. Tudi prepričan sem, tudi iz izkušenj, ki sem jih pridobil pri delovanju na področju lokalne samouprave, da skozi te mehanizme, ki jih zakonodaja omogoča oziroma uvaja, bo mogoče bistveno lažje te stvari na tak način sprejemati. Je pa res, da v tem smislu bo del odgovornosti sigurno prenesen na pokrajine tudi v smislu politične odgovornosti. In verjamem, da bodo takrat tudi aktualna vodstva temeljito premislila, preden bodo na tiho prenašala nekatere inštitucije. Ponavljam še enkrat, v zakonu garantiramo, da se pa kvaliteta storitev in dostopnost do storitev ohranita, to še posebej poudarjam, ker se to velikokrat v javnosti tudi napačno interpretira, ljudje bodo še vedno hodili na tiste lokacije po dokumente, na katere so šli tudi danes, z e-upravo, z vsemi ostalimi pridobitvami moderne družbe pa mislim, da bo to možno še hitreje postoriti. Kar zadeva enotirnost in dvotirnost. To so standardna vprašanja, ki se postavljajo. Jaz mislim, da je v tem delu zakon zelo jasen. Zakon predvidena enotirni sistem. Je pa res, da je predvideno zaradi obsega tega dela postopno sprejemanje in seveda enotirni sistem je tudi smiseln z ozirom na število pokrajin in tudi v tem smislu, da se skozi to zagotovi, da se ob nastanku pokrajin administracija ne povečuje, ponavljam še enkrat, se ne povečuje. In se ne povečuje tudi obseg financ, torej ni dodatnih obremenitev. Verjetno se bomo tega dotaknili še pri naslednjem zakonu. Ampak je operacija finančno nevtralna, kar smo tudi pokazali skozi sklep, ki je bil sprejet na Vladi, kar zadeva projekcije pokrajinskih proračunov za leto 2009 in pa prenosa kadrov na pokrajine. In jaz sem prepričan, ampak to je seveda ponovno odvisno od učinkovitosti posamezne uprave, da je mogoče tukaj narediti celo pozitiven premik z optimiziranjem uprave, z racionalnim vodenjem uprave in tudi z iskanjem racionalnih rešitev ob enaki kvaliteti zakonodaje na tem upravnem področju, ker namreč v tem delu seveda je še vedno nadzorstvena funkcija in sprejemanje zakonodaje v pristojnosti države, je možno tukaj tudi narediti kakšen prihranek. To nam ne nazadnje kažejo tudi občine, ki so tudi skozi delovanje, praviloma so vse bistveno bolj učinkovite, ampak so pa seveda tudi med njimi razlike in so nekatere še bolj učinkovite tudi iz tega dela. In je tukaj možno iskati tudi prihranke oziroma skozi ta del iskati tudi razvojne možnosti. Razvoj je pa bistvo pokrajin, tega se pa moramo zavedati. In ko se pogovarjamo, zakaj pokrajine, ker je pač to bilo že tudi izpostavljeno, potrebno je povedati, da z uvajanjem pokrajin približujemo odločanje ljudem, skozi to bo sigurno bolj učinkovito, pomeni normalno tudi decentralizacijo, tudi finančno in siceršnjo, skladnejši regionalni razvoj, pospešitev tega dela. In če zdaj to plastično predstavimo na konkretne projekte, jaz sem prepričan, da če bi že recimo danes imeli pokrajine, nekje 10 let, pa če bi vzel za primer recimo Koroško, da bi bil projekt tretje razvojne osi bistveno dlje pripeljan, kot je pa mogoče v tem trenutku, kjer se stvari sicer premikajo, vendar bi že danes verjetno vsaj v enem delu tretje razvojne osi se lahko vozili, ker bi bila pokrajina tista, ki bi imela ta del odgovornosti in bi lahko seveda skozi prioriteto, ki jo daje temu projektu, pač stvari hitreje tehle. In to velja za številne druge projekte, ki presegajo občinski okvir in ki jih v tem trenutku pač vodijo s strani države, seveda ob sodelovanju lokalnih okolij, vendar so v tem smislu bistveno bolj odtujeni. Skozi ta vidik in tudi skozi samo demokratizacijo družbe in vse ostalo je seveda uvajanje pokrajin nujno in v zakonu so seveda številna vprašanja zajeta. Kar zadeva upravnih enot, tudi kar zadeva Vlado, normalno tudi v Vladi se pojavljajo različna mnenja pri posameznih vprašanjih, strokovne diskusije sigurno potekajo, vendar je zakon v tem delu jasen. Predvidena je postopnost prenosa, predpostavljen je skrajni rok kot ta del postopnosti prenosa, in na dolgi rok pomeni to sedaj enotirni sistem, ki ga je pa možno tudi hitreje izpeljati, vendar bo to tudi pokazal čas in tudi zato je smiselno, da se zakonodaja sprejme, da bo v naslednjem letu v smislu operativnih priprav na pokrajine, drugačna zgodba, kot je bila takrat, ko smo sprejemali občine. Ko so se občine uvajale, so bile že volitve izpeljane, pa še ni bilo zakona o financiranju občin. Mi pa želimo, da je to enoletno obdobje, kjer se bodo stvari naslednje leto lahko še tudi operativno konkretno, ne lahko, ampak se bodo tudi konkretno operativno pripravile. Kar zadeva drugi amandma. Zakon predvideva, omogoča prenos tudi ostalih funkcij državne uprave na pokrajine. In menim in se lahko tudi strinjam, da je smiselno, ampak tudi tukaj mi imamo dvofazni postopek, da je smiselno tudi razmišljati o zaokroževanju, smiselnem zaokroževanju recimo v nadaljnjih postopkih inšpekcijskih služb. Je pa res, da smo mi v tem trenutku, kar zadeva upravnih enot in kar zadeva inšpekcijskih služb, predlagali v zakonih prenos tistega dela teh vsebin, ki so povezane z razvojnimi nalogami, ki bi jih naj pokrajine prvenstveno prevzele. Se pa strinjam s tem, da je v nadaljnjem smiselno razmišljati tudi v tem delu. Je pa res vprašanje, ali je zaradi obsega te operacije smiselno to narediti takoj in odločitev na vladni ravni je bila o postopnosti tega prenosa. Hvala.
Hvala lepa. K besedi pa vabim poslanca Marjana Drofenika. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, gospod minister, poslanke, poslanci! Upam, da se bom skušal izključno držati pripomb na člen, amandmaju na 14. člen. In sicer, rekel bi takole, da se mi zdi, da 14. člen, ki je predlagan za prenesene državne naloge, dovolj dobro ureja prenos nalog in tudi, bom rekel, uvaja to tako imenovano enotirnost in ohranja tisto, kar si predvsem tudi v naši stranki želimo, da bodo vse funkcije ostale tako blizu oziroma tam, kjer so pravzaprav danes, seveda pa pod drugačno pristojnostjo, pod pristojnostjo pokrajine. In pravzaprav se mi ne zdi ravno primerno, da bi pravzaprav ta člen bistveno spremenili. Pri drugem amandmaju, ki govori o prenosu inšpekcijskega nadzora iz državne pristojnosti v pristojnost pokrajine, bi pa rekel predvsem tole, mogoče se tudi motim, vendar jaz se še spomnim obdobij, ko v stari komunalni ureditvi so bile praktično vse inšpekcije v okviru starih občin, tam nekje do 1991. leta, in moram reči, da je bil takrat argument prenosa inšpekcij na državo ta, da je bila prevelika zlizanost, če se ne motim, mislim, da je bil to eden od argumentov inšpekcij z lokalnim okoljem in lokalni vplivi na inšpekcijske službe. Mislim, da če hočemo biti relativno resna država, da je treba imeti to hierarhijo, kdo je nad čem pristojen oziroma kdo s kom upravlja. Jaz mislim, da je pravzaprav zahteva po tem, da bi se vse inšpekcijske službe prenesle na regionalni nivo, kljub vsemu malo pretirana. Jaz bom proti tema dvema amandmajema.
Hvala lepa tudi vam. Želi še kdo razpravljati v povezavi z dvema amandmajema k 14. členu? Kolega Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Moram reči tudi, da se zavedam političnega konteksta strank, ki so predlagale ali pa ki je predlagala ta dva amandmaja in potem ne sodeluje v razpravi. Gre za poskus, ampak pri tem podobno ravna celotna opozicija in moram reči, da se zavedam, da želijo iz razprave o pokrajinah narediti tukaj v parlamentu pogrebno mašo za pokrajine. Tudi to je mogoče. Samo bodite odkriti, bodite odkriti, eni podajajo predloge, amandmaje, ki jih ne želijo braniti. Želijo narediti čim bolj kompliciran sistem in želijo, da bi bila zakonodaja dejansko nekonsistentna, da bi takoj potem imeli možnosti za napadanje. Tudi sam se zavedam, da so to zelo resna vprašanja, ki bi jih moral braniti oziroma o njih razpravljati celoten parlament. V tej fazi je obstrukcija enostavno nerazumljiva. [[..]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. Kolega Jerovšek, jaz sem vas prekinil, ker se bom držal načela, ki sem vam ga povedal na začetku seje. Želi še kdo v povezavi s 14. členom, prvim ali drugim amandmajem k 14. členu? 14. člen. Kolega Pukšič, umirite se prosim. 14. člen. [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Kolega Pukšič, umirite se, prosim. Kolega Petek boste [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Kolega Petek boste govorili [[....]]
Proceduralno. Glede na to, gospod podpredsednik, da vaša poslanska skupina obstruira to sejo mislim, da je vprašljivo, ali lahko vi vodite sejo Državnega zbora. [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]
Sejo vodim jaz in jo bom vodil še 10 minut, pozneje dobim zamenjavo. Lahko preidemo na 16. člen? Izvolite, kolega Černač.
Prej sem dvignil roko, pa me verjetno niste opazili. Ne vem, to je sicer vaša odločitev, ampak mislim, da ni bilo rečeno nič takega s strani nobenega od kolegov in kolegic, da ne bi bilo mogoče voditi te razprave. Tudi mislim, da se je kolegica Pečanova po nepotrebnem prej razburjala. Tudi sama je govorila o stvareh, ki so šle malo izven tega konteksta. Zadeva je pač taka, da zadeva konkretno življenje in zelo težko se je uokviriti v določeno, bi rekel, paragrafarsko frazeologijo, ki je tu napisana, in je normalno, da zaidemo tudi malo širše. Ta člen, da ne bo pomote, amandma k 14. členu je povezan, in to izhaja tudi iz pregleda amandmajev, k 66. členu, ker tretji odstavek 66. člena govori o tem prehodnem obdobju, kar pomeni, da sta ta dva člena povezana, in mislim, da ni nič spornega, če se o teh stvareh govori. V tej razpravi je bilo na eni strani rečeno, da so bile ustavne spremembe temeljna napaka, torej te ustavne spremembe, ki omogočajo to razpravo danes, na drugi strani smo slišali neke besede o pokrajinski zaroti pri ustavnih spremembah. To so zadeve, ki so meni, moram reči, zelo nerazumljive, še posebej zaradi tega, ker prihajajo iz ust kolega, ki je predlagal v začetku našega mandata Zakon o pokrajini SA-ŠA. Ali pa sem jaz to izjavo narobe razumel; če sem jo narobe razumel, se že vnaprej opravičujem. Ampak mislim, da ni bilo nobene zarote, da smo ustavne spremembe sprejeli s soglasjem vseh, ki so sedeli takrat, ko smo jih sprejemali, v tej dvorani, razen Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke in kolega Koklja. Vsi ostali, ki smo sedeli takrat v tej dvorani, smo glasovali za spremembe 143. člena Ustave, ki omogoča to razpravo, o kateri govorimo danes. In v tej povezavi bi rekel, če že govorimo o kaki napaki, verjetno s te perspektive gledano, je bila napaka leta 1994, ko je bila sprejeta odločitev o 58 upravnih enotah. Ampak gledano s te perspektive, iz takratne verjetno ne, ker druge solucije takrat v tistih okoliščinah ni bilo mogoče potegniti. Če so želeli tisti, ki so takrat imeli odgovornost upravljanja z državo, zagotoviti, da je ta sistem deloval naprej. In pokrajine so ustavna kategorija, ljudje božji, bile in so sedaj. Samo da je ta sprememba, ki smo jo sprejeli - upam, da smo jo sprejeli zares v lanskem letu, ne za hec, ker ustavne spremembe, predvidevam, da se sprejemajo z nekim namenom, da se potem na podlagi tistega, kar je sprejeto z veliko večino, se pravi, skoraj konsenzualno, sem povedal, potem tudi spravijo v življenje oziroma uveljavijo. In iz tega razloga povem še enkrat, da jaz sprejemam stališča in argumente predlagateljev teh dveh amandmajev k 14. členu in da jih skušam tudi razumeti. Da pa menim, da to ni tisti pomemben temelj, na podlagi katerega bi se odločali o tem, ali je ta projekt primeren za nadaljnjo obravnavo ali ne. V sedaj veljavnem besedilu to isto, kar se predlaga z amandmajem zasledujemo. Samo da si puščamo ta vrata za odločanje o obsegu prenosa in o časovni dinamiki odprta do take mere, da lahko to delamo usklajeno in v skladu z možnostmi. Samo ta razlika je. Razlika med tem amandmajem in med besedilom je samo v tem, ali to narediti s 1.1.2009 ali si pustiti tukaj manevrski prostor in stvar urediti v tem prehodnem obdobju, ki mora biti po zakonski dikciji, po predlogu zakona zaključeno do 31.12.2011. In jaz mislim, da to ni ne vem kako velika razlika, zaradi tega menim, da od tega ni odvisno, kako in na kakšen način se bodo te spremembe v bodoče dogajale. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Černač, pomagajte mi. Ste omenili kolega Kontiča v vaši razpravi? [[Ne.]] Kolega Kontič, potem vam replike ne more dati. Nadaljujemo na podlagi seznama prijavljenih. Poglejte, samo tri prijavljene poslance imamo. Vsak bo prišel na vrsto. Najprej ima besedo poslanka Pečanova, za njo kolega Pukšič in koncu vi, kolega Kontič.
Jaz bom podprla ta amandma, ki govori o tem, da bi tako kot je v zakonu o lokalni samoupravi predvideno, da imajo Romi v občinah, na območju katerih živijo, pravico do svojega predstavnika v občinskem svetu, da je enako tudi pokrajinah. Se pravi, da dve, morda tri pokrajine v Sloveniji bi imele pri pokrajinskem svetu tudi predstavnika romske skupnosti. In mislim, da je to prava, korektna in tudi primerljiva z ureditvijo za italijansko in madžarsko narodno skupnost rešitev. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Pukšič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Jaz sicer razumem, da je razprava o teh amandmajih, vsaj pri nekaterih kolegih, resnično dobra in vsebinska. Res pa je, da je to področje tako široko, da se z dvema stavkoma enostavno tega ne da povedati in so okvirji regionalne politike te regionalne zakonodaje širši, sploh pri zakonu o pokrajinah, kjer govorimo o vsebini. In je to bistveno širše in več, kot tistih, ki so z dvema stavkoma povedali, da niso za razvoj države, da niso za razvoj pokrajin in da enostavno ljudem, državljankam in državljanom ne zaupajo in so zapustili to dvorano. Tisti, ki so pa ostali tu, pa ostajajo živčni in to ni dobro predvsem za vodenje ob tej razpravi.
Upam, da ste si olajšali vest. Besedo pa ima kolega Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Hotel sem replicirati, ampak dobro, nisem bil poimensko naveden, naveden sem pa bil kot avtor oziroma prvopodpisani pod predlog za ustanovitev Savinjsko-Šaleške pokrajine. Gospod Pukšič, nič nismo živčni, smo pa slabe volje zaradi početja, ki ga počnete v Državnem zboru in nezadovoljni, ampak to z živčnostjo nima nobene zveze. Na to se da res replicirati. Verjetno bi lahko našli tudi kakšen drug izraz, ampak ga ne bom uporabil. Kar se tiče napak pri sprejemanju ustavnih sprememb, o napakah nisem govoril jaz, jaz sem od vsega začetka podpiral spremembe ustave in sem še sedaj trdno prepričan, da jih je bilo potrebno sprejeti oziroma spremeniti tri člene. O tem je govoril vaš koalicijski poslanec, iz vaših vrst oziroma iz Nove Slovenije. Tako je verjetno bilo mišljeno to. Kar se pa tiče zarote, nisem govoril o zaroti in niste slišali, niste poslušali ali pa mogoče je to prvo bolj prav, niste slišali. Govoril sem o pokrajinski zaroki, ki pa se lahko klavrno konča, tako kot je zdaj krenila zadeva. Torej ne o zaroti, ampak o zaroki, lahko pa se ta politična pokrajinska zaroka spremeni v zaroto. To se pa strinjam.
K repliki pa se je prijavil kolega Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Kontič, ki me je imenoval v svoji razpravi, ko sem govoril o živčnosti, seveda nisem mislil niti vas niti vaše poslanske skupine, ampak tistih živčnežev, ki so sejo zapustili z dvema stavkoma, nekateri pa so ostali kot figure tukaj. Tako da me niste razumeli. Hvala.
Hvala lepa. Prijava, gospod Petek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da bo zdaj malo lažja razprava, ko je prišlo do spremembe vodenja Državnega zbora. Okrog 14. člena in tega amandmaja je vsekakor vredno razpravljati. Žal pa ne gre, če je prišlo do obstrukcije in če ni kolegov, ko so vložili oba amandmaja, v tej sobani.
Besedo ima gospod Petek. Prosim.
O 14. členu govorimo.
Gospod Petek, izvolite naprej.
Hvala lepa. Mislim, da smo vsi poslanci dobili tudi pismo ptujskega župana gospoda Čelana, ki nas je pozval, da v tem parlamentu sprejmemo pokrajinsko zakonodajo. Mislim, da je on ravno iz vrst LDS, ki obstruira današnje zasedanje Državnega zbora. V samostojni Sloveniji imamo mislim, da tri pomembne mejnike. Prvi je osamosvojitev Republike Slovenije, drugi je vstop v Evropsko unijo in Nato, tretji pa je po moji oceni ravno členitev Slovenije na pokrajine. Proti osamosvojitvi so nekateri glasovali, bili so proti, tudi proti vstopu v Nato in Evropsko unijo in moramo pričakovati, da bodo nekateri tudi proti členitvi Slovenije na pokrajine. Večina Slovencev in tudi večina občinskih svetov pa si želi Slovenijo razdeljeno na 14 pokrajin, kar so pokazale tudi javne razprave. In očitno si tukaj želimo bolj na podeželju kot pa v urbanih središčih oziroma v sami Ljubljani. Ljudje si želijo decentralizacije, decentralizacija pač pomeni bolj enakomeren razvoj. Izkušnje v Evropi pa so pokazale, da regionalizacija vodi k razvoju in upam, da bomo tudi v tem Državnem zboru to zadevo uspeli spraviti pod streho. Kot rečeno, o 14. členu in amandmaju bi se dalo precej pogovarjati, brusiti in dodelovati, žal, kolegov ni tukaj. Sicer pa - v takih razmerah ga ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 16. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Pardon. V razpravo dajem 19. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. V razpravo dajem 19. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Dovolite, da vodim sejo jaz. Prijava, prosim. Za razpravo o amandmaju Poslanske skupine Zares k 19. členu ima prvo besedo gospod Kristijan Janc. Izvolite.
Hvala lepa predsedujoči. Lep pozdrav še enkrat vsem prisotnim v tej razpravi, po moji oceni zelo pomembni, žal po sestavi v Državnem zboru poslancev zelo nepomembni. Na žalost. Pa vendarle smo pri 19. členu, lahko kakšen stavek povemo več, kot je bilo govorjeno prej pri prejšnjem podpredsedniku Državnega zbora. Tukaj so zagotovo dileme, dileme so bile vseskozi med poslanci, med župani, občinskimi sveti, na kakšen način je najbolj pošteno, objektivno izvoliti pokrajinskega šefa: posredno ali neposredno. In tukaj tudi ta amandma zagotovo kaže to pot poslanske skupine, ki obstruira današnjo sejo Državnega zbora, da razmišlja drugače. Seveda, biti izvoljen kot župan neposredno ali predsednik države, so to dve volitve, ki dajejo posebno težo kandidatu, ki je izvoljen na takšen ali drugačen način. Morda tudi takšno razmišljanje, ki je bilo med mnogimi tudi v koaliciji, da če je župan izvoljen neposredno, morda tudi pokrajinski šef in predsednik države, da neka hierarhija tukaj je. Neka logika je, zagotovo in tudi na nek tak amandma, ki je predlagan, verjemite mi, da ni zraslo čisto v enem krogu, ozkem okolju, ampak to razmišljanje je precej široko. Jaz sem se o tem tudi mnogo pogovarjal tako z lokalnimi skupnostmi, župani, takšnimi in drugačnimi, tako LDS-ovimi kot drugih političnih opcij. In tudi pismo, ki smo ga dobili sedaj, nakazuje, kakšno neskladje je znotraj ene iste stranke. Nekateri, ki zastopajo številne župane v tej regiji, podpirajo to zgodbo, podpirajo 90% to pokrajinsko zakonodajo. Tisti, ki pa nekako imajo poslanstvo, izvoljeni na teh mestih, iz te iste opcije, pa danes obstruirajo to sejo Državnega zbora. Čuden svet! Narobe svet je to. Ali do drugega leta, ko bodo državnozborske volitve, bodo pa ponovno prišli k njim spraševat: kako ste kaj, kaj delate, ali boste mene podprli. To je problem nekaterih, ki izgubljajo stik z lokalno skupnostjo, stik z volivci, stik s tistim delom ljudi, ki so jih postavili v ta Državni zbor. To človek težko razume, ne morem razumeti, žal. Jaz sem pač dnevno med volivci in spremljam te kontakte. Konec koncev tudi vidim, kaj oni mislijo o mojem delu, o delu koalicije, o delu tudi te konec koncev tako pomembne zakonodaje, kot je pokrajinska. Pa se jo na tak način lotevamo, kot da se nas to ne tiče, "baš me briga, saj deset let se o tem že pogovarjamo, pa saj ne bo nič iz tega" in tako naprej. Skratka, ne morem razumeti teh odločitev in takšnih razmišljanj. Pa vendar, 19. člen govori o tem, da bi si ta predlagatelj amandmaja želel neposredne volitve. Res, tu sta varianti dve, varianta A, varianta B, tretje ni. In tu bo pač na koncu odločala politika, katerih je več, ki podpirajo takšen ali drugačen princip. Meni je bližje tisto, kar ljudje povedo neposredno, direktno. To je to, to je županska zgodba, neposredno. Če dobiš mandat, imaš tudi določeno moč. Verjetno pa so argumenti proti temu drugačni, odločitve, da vendarle morda tudi izmed voljenih v svetu lahko izberejo svojega predstavnika, ki bo vodil. Res pa je tudi, da ga tudi lahko zamenjajo, kakor je imenovan, tako je lahko tudi odpisan. Kaj je boljše, kaj je slabše, je stvar presoje. In ne nazadnje o tem amandmaju se moramo tudi tu znotraj poenotiti. Žal se bomo težko poenotili, če niti predlagatelja tega amandmaja ni v dvorani Državnega zbora. Kako naj se potem poenotimo? In ko želimo iskati kompromise, ko želimo iskati poti k temu, jih seveda ne moremo, ker nam nekateri pač te možnosti ne dajo in ne želijo. Bilo pa je toliko, ponavljam še enkrat, toliko razprav, ki smo jih vršili na različnih nivojih, na lokalnih, regijskih, v Državnem zboru, poslanskih skupinah, kjer iščemo in želimo, pa mislim, da toliko truda, pa ne zato, ker prihaja iz vrst SLS, kot ga je ekipa z ministrom Žagarjem naredila za to zakonodajo, za to področje usklajevanja, ni nihče v treh letih tu naredil. Pa vendar se zdaj na koncu tako hecate, da enostavno obstruiraš, pa me ne zanima, baš me briga, grem jaz lepo na kavico, pa zdravo! To se mi zdi žaljivo do tako pomembnega področja, do tako velike podpore Slovencev do te pokrajinske zakonodaje. Če 90% slovenskih občin podpira to zakonodajo, tu se gremo pa poslanci tako neresen odnos do te zakonodaje, pa kakorkoli bi glasovali. Prav pa je, da bi tu sodelovali in iskali amandmaje, kompromise, ki jim niso povšeči, čeravno vemo, da je bil cel kup amandmajev sprejetih tudi na usklajevanju na matičnem delovnem telesu. In vsi tisti, ki niso bili, bi bili pa morda danes usklajeni tukaj. Hvala za napor, ki je bil prej narejen med poslanskimi skupinami. Dan je bil dober predlog s strani predsednika Državnega zbora, pa tudi tistega niste sprejeli, češ, tudi to ni dobro. Torej, nagajati do konca, da ta zadeva ne bo šla skozi, ker predlaga ta koalicija, to ministrstvo, ne vem, da to v Sloveniji ni dobro, brez kakršnihkoli argumentov. To mislim, predvsem govorijo pa tisti, ki so žal izgubili stik z bazo, z volivcem, da tam, kjer so bili izvoljeni v ta Državni zbor, pa ne glede iz katere opcije prihajajo. In to me boli in to me skrbi in če se na tak način pelje zgodba naprej, potem tudi ta zakonodaja, kljub temu da jo lahko sicer sprejmemo v tem prvem paketu z večinsko podporo, ampak to ni to. Ta zakonodaja je tako pomembna, da bi morala imeti večinsko podporo v Državnem zboru, takšno kot je bila pri sprejemanju ustavne spremembe. Žal pa se v tem času do danes toliko stvari spremenilo ne vem, zakaj. Ali se kdo boji pokrajin, se kdo boji razvoja, se kdo boji poti, da bi bila Slovenija še bolj uspešna, kot je na področju tega? Ampak brez te zgodbe pa zagotovo ne bodo določeni deli Slovenije dobili stik s tistimi, kar si želijo. In velikost pokrajin, število pokrajin, ljudi, ki živijo, ni odvisna od uspeha. Imamo številne občine, ki so majhne, pa so izjemne uspešne, imajo dobrega župana, dobro vodstvo, dober občinski svet, pa se ne ukvarjajo s politiko, kot se mi ukvarjamo. Tukaj v Državnem zboru pa je zelo pomembno to, ne kdo kaj predlaga, važno je, kdo kaj predlaga. To pa je narobe svet in v tem primeru bi se pa mogli malce poenotiti, gospe in gospodje, kajti govorimo o prihodnosti Slovenije, in če sledimo vsem drugim zakonodajam, evropske zgodbe, tudi na pokrajinski, pa stopimo enkrat na ta voz pa povejmo si: tole še minister ne velja, tole še ne velja, tole spremenimo, popravimo, pa gremo z zgodbo naprej. To bi si želel kot župan in poslanec, ker že deset let maksimalno podpiram, da se vendarle to enkrat zgodi. In verjel sem, da se bo z ustavnimi spremembami, da se bo to zgodilo, da vendarle volja je v tem parlamentu, v tem mandatu, da se to lahko zgodi, pa očitno danes dokazujejo nekateri poslanci, nekateri, ki so to še včeraj zagovarjali, da temu ni tako. Obžalujem, ampak še vedno sem optimist, ker upanje zadnje umira. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič. Prosim.
Hvala lepa. Upanje res zadnje umira, ampak včasih tudi umre, na žalost. Skupaj s projektom tudi lahko. Ne razumem teh razprav v smeri: amandma je dober, o amandmaju je smiselno razpravljati, ker pa tistih, ki predlagajo amandma, ni v dvorani, amandmaja ne bomo podprli. Tukaj logike ni. Če je zadeva dobra, če je rešitev dobra, jo bomo podprli, ne glede na to, ali so predlagatelji tega amandmaja tukaj ali pa ne. Mnogokrat podprete tudi odločitev Vlade, pa je ni tukaj. Ampak dobro, to bolj kot medklic. Zelo pomemben je ta člen. Zelo pomemben. Gre za neposredne volitve predsednika pokrajine. S tem členom mi tudi dejansko pogojujemo našo podporo temu zakonu, zakonu o pokrajinah. Pogojujemo torej sprejetje amandmaja k 19. členu, kjer črtamo pristojnost pokrajinskega sveta, da on izbere predsednika pokrajine, in v povezavi s tem tudi mislim, da je 25. člen, ki daje možnost neposredne izvolite. Res je in strinjam se s tistimi, ki odpirajo tudi pomisleke o tej rešitvi. Če to primerjamo na lokalnem nivoju s sedanjo ureditvijo, ko volimo tako zakonodajno telo, seveda ni popolnoma primerljiv občinski svet z Državnim zborom, kot tudi župan z upravo ni primerljiv z Vlado in z ministri, ampak gre za neke vrste preslikavo, vendar ne dobesedno, izvolimo občinski svet na neposrednih volitvah in izvolimo župana na neposrednih volitvah. Tu nekateri potem opozarjajo, da lahko pride do konflikta med županom, ki je neposredno izvoljen, in svetom. Ampak ta dva sta prisiljena na sodelovanje, morata najti skupni jezik in morata najti sodelovanje, če želita uspešno voditi lokalno skupnost. Zato mislim, da je ta rešitev neposrednih volitev vsekakor boljša. In ko govorimo o neposrednih volitvah predsednika pokrajine, naj poudarim, da je to še kako pomembno v času, ko bodo pokrajine v fazi ustanavljanja, ko bodo pokrajine v fazi umeščanja v naš slovenski prostor in ko se bodo pokrajine srečevale s porodnimi krči in bo zelo pomembno, kakšno vlogo bo pri tem imela tudi tako imenovana izvršna veja na pokrajinskem nivoju in ne samo zakonodajna v vlogi pokrajinskega sveta. Mi na tem položaju rabimo predsednika pokrajine, ki bo imel določeno avtoriteto, ki bo imel tudi možnost, da se potem za to pokrajino, za pridobivanje sredstev, za umeščanje te pokrajine, kot sem dejal, v prostor, pogaja s tistimi, s katerimi se bo pač pogajati moral, ne pa da se ukvarja vsak dan znova, vsak mesec znova s koalicijo, ki se bo oblikovala znotraj pokrajinskega sveta, in vedno znova preverjal, ali še ima podporo pri svetnikih, ki so mu dali glas, da je postal predsednik pokrajine, ali pa se bo moral dejansko od tega položaja posloviti. Dejansko se bo predsednik bolj ukvarjal sam s seboj, s pokrajinskim svetom, kot pa je naloga predsednika pokrajine. Mi menimo, da je sedaj še kako pomembno, da bi izvolili predsednika pokrajine na neposrednih volitvah. In kot sem v uvodu dejal, ta odločitev je zelo pomembna in bo zelo vplivala na naš odnos do zakona o pokrajinah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan.
Hvala lepa. Menim, da je smiselno razpravljati o obeh členih skupaj, tako o 19. kot 25., ker ne samo da je opozorilo, da je amandma k 25. členu brezpredmeten, če amandma k 19. ne bo sprejet, ampak predvsem zaradi tega, ker je zelo pomembna sprememba, ki prinaša popolnoma drugačno, ne samo vpogled, ampak tudi dejansko funkcioniranje uprave, vodenja pokrajine, ki jo vodi neposredno izvoljen predsednik, ki ima ne samo moralno večjo avtoriteto, temveč je že po naravi stvari pravzaprav človek, ki izvaja svojo funkcijo nekako v smislu, če primerjamo predsednike na državnem nivoju, v smislu predsedniškega sistema, kot recimo: Francija, Rusija, Združene države Amerike in tako naprej, seveda pač na toliko nižjem nivoju. Treba je vedeti, da je kar v precejšnjem številu evropskih držav ali delno, pač odvisno od tega, kako so zvezne države znotraj zvezne dežele, znotraj posamezne države organizirane ali pa v celoti ali celo na osnovni referendumov v posameznih pokrajinah imajo pogosto tudi predsednike pokrajin voljene neposredno. Konkretno, recimo, v naši neposredni soseščini je referendum pred približno tremi, štirimi leti odločil, da bo Furlanija-Julijska krajina imela neposredno voljenega predsednika. In ga ima. In je zagotovo, če primerjamo to z našim sistemom za slovensko narodno skupnost na oni strani meje, bilo to zelo koristno. Ker je bil izvoljen predsednik, ki je odločno stopil ob stran slovenski narodni skupnosti, tudi na ta način, da je potegnil v deželni svet predstavnike levice, ki so pomagali poskrbeti za zaščito pravic manjšine. Nočem reči, da bi to zdaj bilo vsesplošno razširjeno v Sloveniji, vendar zagotovo človek s takšno avtoriteto lažje vodi pokrajino. Istočasno pa zaradi možnih seveda njemu neenake sestave pokrajinskega sveta mora pokazati izjemno politično, diplomatsko zrelost, strpnost, sposobnost pogajanj, ki [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]jih človek, ki je izvoljen neposredno, pač posredno mu jih ne bo treba uveljavljati, bo pa vedno na udaru ali bo ali ne bo dosegel cilja koherentnega vodenja pokrajine. Hvala.
Hvala lepa. Odpiram še en krog prijav k 19. členu, amandmaju. Besedo ima gospod Martin Mikolič. Prosim.
Hvala za besedo. Moram povedati, da ste me pa res presenetili predgovorniki, ki ste nekako pogojevali, če bo ta amandma sprejet, da je od tega odvisno, ali boste glasovali za ta zakon ali ne. Jaz mislim, da bi bilo dobro, da se pogleda oziroma tudi veste, kaj piše v 26. členu, ki opredeljuje pristojnosti predsednika pokrajine. Jaz ne bi rekel samo, da ima zelo velike pristojnosti, ampak ima velike odgovornosti. In jaz mislim, da vsaj v prvem mandatu, če bodo pokrajine ustanovljene, je zelo bistveno to, kar predlaga Vlada, se pravi, da so posredne volitve, ne neposredne. Poglejte, kaj piše: predlaga proračun, sprejema zaključni račun, pa pustimo zaključni račun, predlaga proračun in ostale pomembne akte, ki jih bo potrebno v prvem mandatu sprejeti. Ne vem, da se ne bo zgodilo kaj takšnega, čeravno ni to dobra preslikava glede prvega mandata, ko je občinski svet vodil predsednik sveta, ni primerjava to, zdaj boste rekli: "Ja, zdaj pa ravno kontra govorim," saj vem, kolegica Pečan že ravno to govori. Ampak, poglejte, takrat je nastal konflikt. Zakaj je prišlo do konfliktov? Zaradi tega, ker bi rekel, en organ, župan je bil na enem bregu, predsednik sveta na drugem bregu. Ampak jaz vsaj tu mislim, da v prvem mandatu, ko bo potrebno tudi z vseh vidikov zagnati te pokrajine, predvsem z razvojnega vidika peljati določene projekte in če ne bo konsenza na eni strani med predsednikom pokrajinske uprave in pokrajinskim svetom, potem se bo lahko zgodilo, da bodo določene blokade, določene blokade glede izvajanja nalog. Tega si pa vsekakor ne želimo in bi še enkrat poudaril, da za mene je zelo pomembno, da je zakon oziroma da se ta člen tako glasi, kot je tudi zapisan. Ni pa rečeno, da po prvih volitvah čez štiri leta ne bomo tega ali pa ne bodo tega spremenili. Še enkrat pravim, jaz tega amandmaja, istočasno pa mislim, da se nanaša tudi na 25. člen, ne bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač. Prosil bi pa poslance, če se umirijo.
Hvala lepa. No, gotovo so argumenti za in proti eni ali drugi rešitvi: ali voliti predsednika pokrajine posredno ali pa neposredno. Zdaj, nekaj od tega je že predhodnik povedal, mislim, da je bistvo odločanja v tem, katera rešitev je bolj primerna, odločanje na podlagi pristojnosti. In v zakonu piše, da je predsednik pokrajine izvršilni organ pokrajinskega sveta, predstavlja pokrajinski svet, vodi in sklicuje njegove seje. Se pravi, je izvršilni organ pokrajinskega sveta. Mi, če potegnemo neko pararelo, mislim, da jo težje potegnemo z občinami, dosti lažje z Vlado in Državnim zborom. Vlado imenujemo v tem Državnem zboru, imamo drug primer Državni svet, predsednika Državnega sveta imenujejo izmed sebe. Tako mislim, da je ta ključ. Je pa pri pokrajinah še en drug moment, po mojem, tudi zelo pomemben. Zelo težko bo v pokrajinah na neposrednih volitvah se uspel za šefa pokrajine uvrstiti nekdo iz manjšega okolja, zelo težko. Če karikiram, recimo, Primorska pokrajina - zelo težko v sedanji relaciji nekdo iz Izole, pa je lahko ne vem kako sposoben, ali pa da ne govorim nekdo iz Ilirske Bistrice. Koper bo igral dominantno vlogo v primeru neposrednih volitev in vprašanje, lahko da je to dobro, lahko je pa tudi slabo. Mislim pa, da bistvni odgovor na to vprašanje so pristojnosti. In tako, kot so sedaj v zakonu zapisane, mislim, da je nekaj več argumentov v prid temu, kar je sedaj zapisano v besedilu zakona. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franc Pukšič, prosim. Pardon, gospod Branko Marinič, imate prej besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Pri obravnavi tega amandmaja, ki ga k 19. členu predlagate, je moje mnenje povsem avtonomno. Kakorkoli že se dogovarja ali koalicija ali v okviru poslanske skupine, ali če gledamo mnenje Vlade Republike Slovenije oziroma pristojnega ministrstva, naj izrazim popolno avtonomnost pri odločanju o tako pomembni zakonodaji, kot je pokrajinska zakonodaja. Izhajam iz krajev, na katere je Slovenija v centru odločanja pozabila. Danes mnoga gospodinjstva, preko 200 jih je na območju Haloz, čakajo na pitno vodo iz javnega vodovoda. Posamezni priključki, ki jih morajo sami zagotoviti, presegajo tudi šest neto plač na posameznika. In če predlagate spremembo oziroma črtanje prve alineje 19. člena, sem za to, če dosežemo konsenz, da resnično mislimo resno pri sprejemanju te zakonodaje. Tudi v nadaljevanju, ko predlagate nekatere spremembe, tudi za to sem, samo z namenom, da pridemo do decentralizacije, ki je osnova in pogoj za hitrejši razvoj. Torej, če poenostavim: ali črtamo prvo alinejo in predsednika pokrajine volimo na neposrednih volitvah, ga bomo pač volili na neposrednih volitvah, kajti to je naša domena, to je stvar politikov, ki o tem odločamo, to ni stvar koalicije, to ni stvar opozicije, ampak je presoja slehernega poslanca, da se o tem tudi samostojno odloči. In jaz sem dejal, da sem takoj pripravljen tudi to podpreti, tudi ta amandma podpreti, in pojdimo s pokrajinsko zakonodajo naprej. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franc Pukšič, prosim.
Hvala lepa. No, poglejte, splača se vztrajati, splača se pogovarjati in kar je še pomembneje, splača se poslušati drug drugega. Z veseljem sem poslušal poslanskega kolega Kontiča, ki me prej enkrat ni razumel, in ta njegova napoved podpore 19. členu, kar pomeni potem posledično tudi 25. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Zares, pomeni torej nadaljevanje sprejemanja te zakonodaje in ustanovitev pokrajine, ker je potrebna dvotretjinska večina. Prepričan sem, da je resnično že skrajni čas po dvanajstih letih lokalne samouprave, da dobimo pokrajinsko zakonodajo in možen bistveno hitrejši in boljši tudi pokrajinski razvoj, kot je pa bil do sedaj, ki je bil dirigiran iz centa. Argumenti, torej tisti, ki govorijo, da s tem dobimo še ene volitve - ni res, ker so istočasno volitve v pokrajinski svet, tudi istočasno volitve predsednika pokrajine. Ali je lažje ali težje delati, če si neposredno ali posredno izvoljen, če imaš koalicijo za seboj ali če je nimaš, je odvisno od primera do primera. Vsekakor pa tudi tisti, ki bo neposredno izvoljen, bo moral se pogovoriti s pokrajinskim svetom, bo moral imeti konsenz in se bo enostavno moral pogovarjati. To je tisto, s čemer sem pravzaprav danes začel: moral bo se usesti in znati tudi poslušati. In to vedno ni slabo, če kdaj naredimo tudi kaj takšnega, kar bi sami drugače, pa naredimo zato, ker smo poslušali druge. Včasih to pripelje do boljših rezultatov, mogoče ne v tistem trenutku, na daljši rok pa se to velikokrat izkaže kot dobro. Sam sem tudi pripravljen ta dva amandmaja podpreti in z velikim veseljem pričakujem tudi nadaljnjo obravnavo ostalih treh zakonov in da to zgodbo naredimo ne za nas, poslanke in poslance, ampak za državljanke in državljane, da bomo vendarle prešli tiste prage, o katerih je govoril tudi kolega Marinič, da bodo v 21. stoletju ljudje imeli tudi pitno vodo. In odgovornost na pokrajinah bo bistveno večja in bistveno lažje bo izpeljati nekatere projekte kot pa sedaj s strani centra in s strani države. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Odpiram novo prijavo. Gospod Jožef Horvat, izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Uvodoma moram reči, da amandma k 19. členu zakona o pokrajinah, ki so ga predlagali kolegi iz Poslanske skupine Zares, ne bom podprl. Želim potegniti nekaj vzporednic. Zmagovita stranka ali pa zmagovita koalicija na državnozborskih volitvah postavi vlado. Normalno je, da koalicija, vladajoča koalicija in vlada delata z roko v roki. Parlamentarna koalicija je zakonodajna veja oblasti, vlada je izvršilna veja oblasti. Ko se preselimo v pokrajino, je predsednik pokrajine dejansko opredeljen kot izvršilni organ pokrajinskega sveta oziroma je izvršilna oblast. In če ne bo delovanja z roko v roki med pokrajinskim svetom in med predsednikom, potem to ne bodo razvojno naravnane pokrajine, in to si sam najbolj želim. Kot prvo prioriteto pri decentralizaciji Slovenije oziroma ustanavljanju pokrajin postavljam razvojno komponento pokrajin. Poglejmo po Sloveniji, najdemo kar nekaj primerov občin, kjer občinski sveti enostavno ne priznavajo županom, da so bili korektno izvoljeni in jim torej nagajajo. Danes ne bom govoril o imenih teh občin, morda na kakšni od naslednjih sej. In takšna občina seveda stopica na mestu in ni nobenega razvoja. Gre za nagajanje županu. Katerikoli predlog, ki ga župan prinese na občinski svet, občinski svet a priori zruši brez argumentov, ampak na osnovi moči. In tu se prav tako bojim, lahko bo prišlo, morda pa tudi ne, na nekih volitvah do primera, da bo izvoljen, recimo, da bi bil predsednik pokrajine izvoljen neposredno, da bo izvoljen nek predsednik ugleden ali pa ugledna državljanka ali pa državljan tiste pokrajine, eminentna oseba, če hočete, ampak pokrajinski svet je ne bo podprl zaradi politične pripadnosti ali kakšnih drugih razlogov. Takšna pokrajina nima šans, da bi bila razvojna pokrajina. In to mene skrbi. Če pa pokrajinski svet znotraj sebe, torej med sebi enakimi, izvoli sebi prvega, ki ima ravno tako glasovalno pravico in tako naprej, torej predsednika pokrajinskega sveta, pa je le neka bistveno večja verjetnost, da bo ta zakonodajna veja pokrajinske oblasti in izvršilna veja oblasti delovala in funkcionirala z roko v roki, torej tudi razvojno in uspešno. To so moji argumenti, zaradi katerih ne bom podprl amandmaja k 19. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bojan Kontič.
Hvala lepa. Imam zelo malo časa, zato zelo na hitro. Prvič, nisem čisto prepričan, da me je gospod Pukšič ravno dobro razumel. Drugič, vsi, ki ste argumenti naštevali za posredne volitve, se vam zahvaljujem. To so argumenti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] za neposredne volitve, vse, kar ste našteli. Ne pristajam pa na to, da nekateri imate izračunano, kdo je lahko izvoljen, kdo ne, in tudi ne na dejstvo, da bi lahko imeli dobrega predsednika, pa ga žrtvujemo zato, da ne bo konflikta med pokrajinskim svetom [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala lepa. Gospod Kristijan Janc. Prosim.
Hvala lepa še enkrat. Amandma k 19. členu, ki je povezan s 25. členom, in ta razmišljanja, ki jim sledimo v Državnem zboru. Jaz sem bil v razpravi po moje dovolj jasen in dejal, da tukaj so dileme, mnenja ne samo med poslanci, tudi med župani, med slovenskimi občinami in tako naprej, kako in kaj je boljše. Sem zagovornik tistega, kar sem sam tudi poskusil, torej biti neposredno izvoljen je zagotovo več, nekaj velja v prostoru. In župan, ki je izvoljen na takšen način, ima zagotovo svojo težo, svoje zaupanje. In ko je postavljen, ga lahko samo volivci odstavijo, noben pokrajinski ali občinski svet. Torej, to je zagotovo prednost, ki jo tudi jaz sam podpiram predvsem zato, če je župan tako izvoljen, potem je tudi prav, da je pokrajinski šef, do predsednika države. Potem se pa tako konča ta zgodba neposrednih izvolitev. In mislim, da je enaka teža župana in pokrajinskega sveta, na enak način tudi odgovornost za razvoj tako občin kot bodočih pokrajin zagotovo temeljni povod za uspeh. Kar se pa tiče znotraj . iskanje koalicije. Vsak dober župan, vedno z dobrimi projekti dobi podporo v občinskem svetu. Če dela pa svojeglavo in napak s tistim svojim pogledom, pa od kraja oziroma koalicije oziroma občinskih svetnikov ne dobi podpore. Enaka zgodba se po mojem prenaša na pokrajinski svet. Predsednik sveta, ki bo izvoljen neposredno, bo imel tam svoje člane sveta iz različnih strank, iz različnih okolij in če bo seveda zastavljal tisto, kar je dobro za pokrajino iz ene do druge občine, bo zagotovo dobil podporo. Tako delujejo normalni občinski sveti in tako, mislim, da lahko tudi deluje normalen pokrajinski bodoči svet. In to bi bila zagotovo prava izbira in predvsem zato, ker vem, da so mnenja deljena, je lahko ta podpora in ta amandma pozitiven korak k premiku - tisto, kar sem danes že večkrat povedal: iščimo kompromise in konsenze k skupnemu dobremu. Ni pokrajina za koalicijo, ni pokrajina za opozicijo, ampak za vse državljane Republike Slovenije. To je moje načelo, vedno je bilo in vedno bo in prepričan sem, da bo temu tako. Morda edina bojazen je tista, da v določenih pokrajinah, morebiti manjše občine, ki sestavljajo več občin v pokrajini, pa verjetno tisti morebitni kandidati iz majhnih občin težje pridejo v zgodbo bodočega predsednika pokrajine. Ampak to je že druga zgodba, ki je spet stvar presoje posameznikov, morda lažje skozi posredne volitve v pokrajinski svet. Ampak tudi to ne odgovarja tistim pričakovanjem, da če te neposredno izvolijo, zagotovo velja več, je bolj slajše, ima večjo moč pri vseh odločanjih. Vsakršna koalicija pa je vnaprej obsojena na nerezultate, pač odvisno od tistega, ki vodi ta pokrajinski svet. In ne nazadnje, tako kot vodi kdo Državni zbor, kot morajo občino, bo tisti, ki bo vodil pokrajinski svet odgovoren za vse občine, ki bodo v tej pokrajini, in bo moral dihati z vsemi občinami dobro, če želi biti uspešen in če želi morebiti še kdaj ponoviti ta mandat na neposrednih volitvah. To je dejstvo. In rezultati na koncu štejejo. Štejejo dejanja, ali si kaj naredil kot pokrajinski šef ali nisi. Če nisi - adijo naslednji mandat, tako kot v županski zgodbi. Saj to je popolnoma isto. Torej moja težnja, tukaj nimam težav s tem, in podpiram ta amandma 19., 25., in če to pripomore, da lahko pridemo skozi te proceduralne zaplete naprej, bom jaz prvi za to. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, prosim. Gospod Mikolič.
Hvala za besedo. Veste, moti me, da nekateri, zdaj ne vem s kakšnimi vzroki ali argumenti, skrivate to, da bo v prihodnje oziroma če bodo pokrajine, da ne bo nič politike vmes. Veste, če tako razmišljate, potem bi bilo pa najboljše, da res pokrajin ni. Potem bi bilo najboljše, da ostane 14 razvojnih regij in enak sistem upravljanja ali vodenja teh regij, delitev finančnih sredstev, ki se zdaj tudi nekako delijo, in še druge naloge izvajamo tako naprej kot do sedaj. Jaz sem to pred letom dni, mislim, da je leto dni nazaj, ko smo sploh začeli o pokrajinah razlagati, to med vrsticami tudi omenil. Veste, nekateri se tu zdaj delate fine, in bomo rekli, ja, saj ne bodo nastopale politične odločitve. Še kako pomembne politične odločitve bodo. In to, da zdaj nekdo izjavi, da vsi ti argumenti, ki smo jih nekateri navedli, govorijo ravno v prid temu, da bi naj bile neposredne volitve za predsednika pokrajin, tega pa res, moram povedati, ne razumem. Mislim, da boljše primerjave, kot jo je kolega Horvat prej navedel, ni mogel povedati. Ampak to je politika. Saj zato pa imamo v tem Državnem zboru koalicijo in opozicijo. In najbrž bomo tudi v naslednjem mandatu imeli koalicijo in opozicijo, pa tudi vlado.
Hvala. Ugotavljam, da ni več kandidatov za razpravo, zato zaključujem razpravo o 19. členu. V razpravo dajem 22. člen in amandma Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Lahko nadaljujemo, ker vidim, da ni razpravljavcev. Zaključujem razpravo o tem členu. V razpravo dajem 25. člen in amandma Poslanske skupine Zares. Veliko je bilo že povedanega o tem členu, skupaj z 19. Ugotavljam, da ni razpravljavcev. V razpravo dajem 58. člen ter amandmaja Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Ni razpravljavcev. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 66. člen in amandma Poslanske skupine Zares. Nihče se ne prijavlja k razpravi, zato zaključujem razpravo. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.35. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O VOLITVAH V POKRAJINAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister Žagar, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zakon o volitvah v pokrajine je drugi temeljni zakon s področja pokrajinske zakonodaje, katerega sprejem omogoča izvedbo volitev v organe pokrajine, to je v pokrajinski svet. Zakon ureja volilno pravico, volilni sistem, volilne organe, splošne, predčasne in nadomestne volitve, kandidiranje, glasovanje in ugotavljanje volilnih izidov ter varstvo volilne pravice. V prehodnih in končnih določbah so posebej urejene prve volitve v pokrajinski svet. Ob obravnavi predloga zakona v matičnem delovnem telesu so bili podprti tudi tisti amandmaji, katerih vsebina izboljšuje rešitve predlaganega zakona, predvsem pa volilno pravico italijanske in madžarske narodne skupnosti. Namreč, pravico voliti in biti voljen imajo vsi pripadniki obeh narodnih skupnosti, ki so vpisani v poseben volilni imenik. In v drugem delu, predvsem glede sestave volilnih odborov, je bila upoštevana odločba Ustavnega sodišča, po kateri člani volilnih odborov ne morejo biti osebe, ki so s kandidati v sorodstvenem ali njemu podobnem razmerju. Predlog zakona v 31. členu tako določa, da mora predlagatelj članom volilnega odbora najpozneje v 5 dneh po javni objavi seznama kandidatov obvestiti pristojno volilno komisijo o tem, ali je imenovani član volilnega odbora zakonec, ali je to otrok, ali eden od staršev kateregakoli izmed kandidatov na seznamu. To so tiste najbolj pomembne dopolnitve oziroma izboljšanje tega zakona, zato tudi predlagam cenjenemu zboru, da sprejme to zakonodajo v drugi obravnavi in da tudi v tem delu omogoča, da se pač sprejemanje pokrajinske zakonodaje in v končnem cilju ustanovitev pokrajin pelje naprej. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, kot matično delovno telo. Prosim predsednika gospoda Franca Jazbeca, da da popročilo odbora.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 14. redni seji dne 10.10.2007 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o volitvah v pokrajinah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada Republike Slovenije. Seji odbora so prisostvovali predstavniki Vlade kot predlagateljice zakona, predstavniki Državnega sveta Republike Slovenije, Skupnosti občin Slovenije, Zveze občin Slovenije in predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Na podlagi 94. člena zakona o lokalni samoupravi in 145. člena Poslovnika Državnega zbora je predsednik Državnega zbora dne 30.5.2007 poslal predlog zakona, prva obravnava, v mnenju občinam in določil rok 29. junij 2007 za pošiljanje mnenj Državnemu zboru. Državni zbor je ob predlogu zakona na 30. redni seji dne 13.7.2007 opravil splošno razpravo. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Državnega sveta Republike Slovenije, mnenjem Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, stališči Vlade Republike Slovenije do mnenja Državnega sveta Republike Slovenije, mnenjem Pomurske madžarske samoupravne narodnostne skupnosti, poročilom Komisije za narodnostni skupnosti, mnenje občin Krško, Mokronog, Trebelno, Mestne občine Ljubljana, občine Hrastnik, Starše, Mestne občine Celje, občine Renče-Vogrsko, občin Litija, Prebold in Gornji Petrovci, mnenjem Skupnosti občin Slovenije, predlogom dopolnitev združenja občin Slovenije in predlogov zakona o amandmajih poslanskih skupin koalicije o amandmajih Poslanske skupine nepovezanih poslancev in amandmajih Poslanske skupine italijanske in madžarske narodnostne skupnosti. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je na seji uvodoma poudaril, da so koalicijske poslanske skupine v predlogih amandmajev upoštevale pripombe Zakonodajno-pravne službe k predlogu zakona. Pri tem pa je posebej opozoril na še vedno ne dovolj jasne rešitve, ki so predlagane v zvezi s 27. in 31. členom predloga zakona. Odbor je skladno s 126. in 131. členom Poslovnika Državnega zbora v nadaljevanju prešel na razpravo o členih predlogov zakona in o vloženih amandmajih. Skladno s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so na drugo obravnavo na matičnem delovnem telesu predloga zakona vložili amandmaje kvalificirani predlagatelji: poslanske skupine koalicije, Poslanska skupina nepovezanih poslancev, Poslanska skupina italijanske in madžarske narodnostne skupnosti. Amandmaje so umaknile poslanske skupine koalicije k 85. členu. Odbor pa je sprejel naslednje amandmaje poslanskih skupin koalicije k 5., 7., 18., 35., 39., 78., 79., 81., 83., 86. in 87. členu. Odbor ni sprejel naslednjih amandmajev Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 6. členu, k poglavju 2 - volilni sistemi in drugemu poglavju k naslovu podpoglavja 3 - volilne enote in drugemu poglavju in za novo poglavje 3 - volitve predsednika pokrajine. Odbor ni sprejel tudi amandmajev Poslanske skupine italijanske in madžarske narodnostne skupnosti k 6., 17., 27., 31., 46. in 63. členu. S sprejetjem oziroma nesprejetjem amandmajev so postali brezpredmetni naslednji amandmaji Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 7., 16., 17., 23., 24., 25., 26., 27., 28., 29., 33., 35., 39., 40., 41., 42., 43., 44., 45., 46., 51. vključno do 63., 64., 65., 66., 68., 69. in od 71. do 81. ter k 84. in 85. členu. Odbor je sprejel naslednje svoje amandmaje k 6., 11. in 31. členu, odbor je skladno s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Z vključitvijo sprejetih amandmajev v zakonski predlog je odbor določil besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 30. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23.10.2007. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Gospa Breda Pečan, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Amandma bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli. Ob tem bi rekla, da če ne bi tega amandmaja vložila poslanska skupina Zares, mi smo bili seznanjeni s tem, bi ga vložili mi. Gre namreč za to, da ta zakon in tudi zakon o pokrajinah v celoti opušča idejo oziroma ne idejo, ampak ustavno kategorijo romske etnične skupnosti in znova zanemarja možnost, da bi Romi v pokrajinah, kjer stalno živijo, imeli možnost, da bi imeli v pokrajinskem svetu svojega predstavnika. Zato menimo, da je prav, da se tako v 6. kot v 7. členu določi tudi pogoj, da so voljeni tudi in imajo pasivno in aktivno volilno pravico tudi Romi. Istočasno bi rada opozorila, da bo prišlo do medsebojnega neskladja Zakona o volitvah v pokrajinah in Zakona o pokrajinah, če bo morda zaradi dokaj različnega stališča tudi poslancev koalicijskih strank do neposrednih volitev predsednika pokrajine, če bo amandma k 19. in posledično 25. členu Zakona o pokrajinah sprejet, bo treba uskladiti s temi spremembami tudi Zakon o volitvah v pokrajinah. In tretje opozorilo v zvezi s tem zakonom bi povedala. To je, da Zakon o volitvah o pokrajinah ni vgradil oziroma predlagatelj vanj ni vgradil dveh odločb Ustavnega sodišča, in sicer ene odločbe, ki se nanaša na sestavo volilnih odborov in volilnih komisij, ki bodo imenovani oziroma imenovane v okviru volitev v pokrajinah. In drugo, ni določil načina glasovanja po pošti, ki bi izločalo kakršnokoli možnost napačne uporabe določil v zvezi s pravilnim evidentiranjem glasovnic, ki prihajajo v volilno komisijo, na volilno komisijo po pošti. To imamo sedaj priliko videti tudi v zvezi z volitvami predsednika države in mislim, da to, kar dobivamo sedaj podatke s terena, iz tujine, pritrjuje dejstvu, da je Zakon o volitvah v pokrajinah na tem področju zagotovo nepopoln in da bi potreboval - glede na to, da je drugo branje v okviru delovnega telesa omogočilo amandmiranje samo 6. in 7. člena, kamor pa seveda takih določil ni mogoče vnašati, je sedaj prišlo do tega, da je ta zakon že sedaj, komaj v drugem branju, pravzaprav protiustaven. Zaradi tega bo verjetno treba, če se Vlada in koalicija ne bosta odločili za takojšnje naknadno popravljanje tega zakona, sprožiti presojo ustavnosti tega zakona in bo veljavnost tega zakona prišla mnogo kasneje na vrsto, kot pa če bi se Vlada in koalicija vendarle odločili in se lotili spreminjanja oziroma popravljanja tega zakona kot tudi Zakona o pokrajinah na način, da bo dejansko usklajen v okviru celotnega Državnega zbora. Zato pozivamo, poleg tega, da na današnji seji sprejmemo oba amandmaja, tako amandma Poslanske skupine Zares k 6. členu in amandma Poslanske skupine Zares k 7. členu, da tudi resno razmislite v svojih notranjih krogih, da bi se lotili in po sprejemu teh treh zakonov tudi začeli nov postopek takojšnjega popravljanja vseh treh zakonov, tako da bi bili usklajeni tudi z Zakonom o določitvi izvirnih pristojnosti pokrajin in določitvi pristojnosti, ki bodo prenesene na pokrajinski nivo z nivoja države. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Grill, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice poslanke in poslanci! Sam osebno v nobenem primeru ne vidim najmanjše potrebe po podprtju tega amandmaja, kajti zopet se skuša tu postaviti v privilegiran položaj romsko skupnost. Romska skupnost ima že sedaj dejansko na mnogih področjih praktično dvakratno volilno pravico, če gledamo volitve v občinski svet, najprej imajo volilno pravico, da volijo vse kandidate, ki so, potem pa še posebej volijo predstavnika izmed same romske populacije. To je diskriminatorno za vso ostalo populacijo v Sloveniji. Da gremo pa sedaj z enakim načinom tudi pri volitvah v pokrajinah, je pa to višek nekega, lahko rečem, tudi cinizma, da se zopet skuša privilegirati Rome, ki imajo dejansko vse svoje pravice že v drugih zakonodajah v enakovredni meri tudi upoštevane. Strinjam se, da je narodna skupnost, tako madžarska kot italijanska, tu posebej reševana, ampak to je že v prvotnem besedilu, in to je pač manjšina, ki ima že tudi po ustavi poseben status in je prav, da se ta stvar tudi tako obravnava. Da pa se tukaj zopet daje nek privilegij samo romski skupnosti, pa to ni nobene potrebe oziroma je to diskriminatorno. Ne nazadnje, zopet je to lahko velika razlika med pokrajinami, vemo, ena ima lahko zelo veliko romske populacije, druga ima manj, nekatere pa je celo nimajo. Tako bi tudi sam način bil izredno izredno zahteven za neko pravičnost pri samem določanju teh pravil. Tako niti 6. niti 7. amandmaja v nobenem primeru ne bom podprl. Hvala lepa.
Gospod Pojbič. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega amandmaja k 6. členu Predloga zakona o volitvah v pokrajine predlagatelja Zares ne bomo podprli, ker volilne pravice romskih skupnosti predlog zakona ne ureja. Razlog oziroma podlaga za takšno rešitev je dejstvo, da se v pokrajini ne uresničujejo posebne pravice romske skupnosti, ki so urejene in izhajajo iz Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji. Ne glede na to pa oblikuje pokrajinski svet, na katerem ozemlju v posameznih občinah prebiva romska skupnost, posebno delovno telo. In še gospod podpredsednik, zdi se mi še nekaj, kar moram posebej poudariti. Zdi se mi izjemno pomembno, da povem - poslanske skupine, ki danes obstruirajo obravnavo te zakonodaje, jasno kažejo, koliko jim je mar za naše državljanke in državljane. V zadnjih 10-ih letih je s strani državljank in državljanov Republike Slovenije, še posebej in že tako degradiranega območja, iz katerega prihajam sam, to je občina Šentilj, Pesnica, Kungota, če pogledamo Prekmurje, Koroško, prišel je jasen signal, da je potrebno izpeljati decentralizacijo države, kar bi imelo posledico skladnejši regionalni razvoj, ki je nujno potreben za zmanjšanje razlik med regijami, pa smo namesto tega dobili obstrukcijo. Kje je odgovornost, morala odsotnih poslank in poslancev?
Gospod Pojbič [[...]]
[[...]]kje je njihov čut za socialo [[...]]
Nekoliko ste se odmaknili [[...]]
[[...]]in malega človeka? Kje so [[..]]
Dovolite! Gospod Pojbič!
[[...]]tolikokrat izrečene povezane besede demagogije in zavajanja?
Gospod Pojbič [[...]]
Gospod podpredsednik, mi teh dveh amandmajev v poslanski skupini ne bomo podprli [[...]]
No, to sem hotel slišati.
[[...]]bomo pa podprli predlog zakona v predlagani vsebini.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan, imate besedo.
Zanima me, če je moj predhodnik imel pooblastilo šefa poslanske skupine, da take stvari govori. Ampak jaz bi povedala, da v 65. členu Ustave posebej navajamo, država Slovenija, državljani in državljanke, da imajo Romi posebne pravice. In kadar gre za manjšine, poudarjam, manjšine, čisto vseeno je, ali gre tukaj za narodnostne, spolne, starostne ali kakršnekoli druge manjšine, gre za to, da se pravice teh manjšin ali pa možnosti teh manjšin, da lahko uveljavljajo svoje pravice v družbi, tudi v slovenski družbi, določajo in urejajo na tak način, da gre za pozitivno diskriminacijo. Če nekateri v Državnem zboru še niste slišali za pojem pozitivne diskriminacije, si pač pojdite neke literature o tem nabrati pa boste razumeli, kaj to pomeni. Tudi italijanska, madžarska manjšina in s tem z ustavo določeno tudi manjšina, ki se jim reče romska etnična skupnost, ni narodna manjšina, narodnostna, je pa etnična skupnost, ker ima pač drugačne lastnosti kot Italijani in Madžari v okviru Slovenije. Imajo pravico do pozitivne diskriminacije in ta pozitivna diskriminacija se lahko izvede samo na podlagi zakonskih določil. Ena od vrst te pozitivne diskriminacije je tudi posebna volilna pravica, ki jo imajo Madžari, ki jo imajo Italijani in ki jo imajo Romi v občinah. Ker je dejstvo, da so Romi, da je romski živelj omejen samo na nekaj bodočih pokrajin, na manjše število, daleč od štirinajstih, gre bolj za približno tri pokrajine, je samo po sebi umevno, da v teh pokrajinah omogočimo Romom, da imajo v pokrajinskem svetu svojega svetnika. In to, da imajo dvojno volilno pravico, ni nič kaj posebnega. To se dogaja od državnega do občinskega nivoja s predstavniki italijanske in madžarske narodne skupnosti, zato mi ni jasno, zakaj ne bi bilo enako tudi z Romi na pokrajinski in na občinski ravni. V Državnem zboru verjetno bi zelo težko prišli do tega, da bi sprejeli lahko Zakon o volitvah v Državni zbor zaradi znane nestrpnosti velikega dela poslancev in poslank, da bi lahko imeli med seboj tudi predstavnika romske skupnosti v Sloveniji. Meni se ne zdi, da bi bilo kaj narobe, če bi tudi v Državnem zboru imeli dvojno volilno pravico, z drugo volilno pravico Romov, imeli izvoljenega tudi predstavnika Romov. Vendar, žal, ni pričakovati, da bi v začetku 21. stoletja lahko v Sloveniji do tega prišli. Morda bomo prišli v prvi polovici 21., morda celo v prvi četrtini 21. stoletja. Mislim pa, da ne bi bilo prav nič groznega, če bi končno enkrat prišli poslanci in poslanke v Državnem zboru do zaključka, da vsaj na nivoju občine in pokrajine zagotovimo Romom pravico do svojega predstavnika. Na tak način bomo slišali njihov glas takrat, ko bo potrebno, na tak način bodo morda vsakokrat, ko bomo v pokrajinskem svetu in v občinskem svetu pokrajine oziroma občine, kjer Romi tudi stalno živijo, prišli do možnosti, da bom slišali, kaj vse Romi dejansko potrebujejo, da se bodo integrirali v to družbo in da bodo ohranili svoje značilnosti, ob tem, da se bodo istočasno vključili v normalno vsakdanje življenje te družbe. Zato menim, da nasprotovanje takšnemu amandmaju kaže samo na nivo strpnosti v tem Državnem zboru, ker menim, da v tej državi takšnega nizkega nivoja strpnosti do manjšin vendarle nimamo, da v tem primeru Državni zbor ni odslikava celotne družbe v Sloveniji, ker je družba v Sloveniji bistveno bolj strpna, kot pa so mnogi poslanci v Državnem zboru.
Hvala lepa. Gospod Marjan Drofenik, prosim. Oprostite, ste imeli repliko? [[Ne.]] Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister, poslanke, poslanci! Jaz bi rekel kar na začetku, da tega amandmaja ne podpiram, in sicer iz preprostih razlogov, ker menim, da ni nič problematičnega v 6. členu kar se ustavnosti tiče in kar se tiče pravic italijanske in madžarske narodnosti. Seveda pa niso tu vključene pripadnosti etničnih skupnosti, kot so na primer Romi, in ta amandma skuša to uvesti. Jaz bi rekel, da se ne bi čisto strinjal in enačil etnične skupnosti z manjšinskimi skupnostmi, če bi tako rekel, italijanske in madžarske, to je prvo. Drugo, bi rekel, da imamo zaščito tudi romske skupnosti in pravice na lokalnem nivoju in v tistih lokalnih skupnostih, kjer te skupnosti živijo, imajo pravico tudi sodelovati v občinskih svetih. Seveda pa vsi vemo, da je strpnost včasih tudi občutljiva tema in je včasih s pretiravanjem, s pozitivno diskriminacijo možno sprožiti tudi določene negativne zadeve v preostalem delu družbe. Pa še daleč od tega, da je družba kot celota, pa lahko da nastopa proti nekim etničnim skupinam ali proti temu, vendar pretiravanje z nekaterimi zadevami pa lahko tudi potem takšne zadeve sproži. Menim, da ta amandma k 6. členu ni potreben. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Grill, prosim.
Še enkrat hvala lepa za besedo. Mene prav čudi, da se tukaj meša izraz narodna manjšina pa ostale manjšine, etnična oziroma verska ali kakorkoli bi že temu rekli. Če bi želeli vsaki manjšini zagotoviti neko tovrstno pozitivno diskriminacijo, da se tu omogoča volilna pravica, potem bi bilo tudi nekim državljanom iz drugih republik bivše Jugoslavije, naj bo to pravoslavna skupnost, naj bo to muslimanska skupnost, naj bodo to iz Hrvaške, naj bo to kdorkoli drug, ne nazadnje istospolne skupnosti. To pomeni, da bi morale imeti tudi vse te skupnosti tu še posebno volilno pravico. Mislim, da je to zopet krivica do vseh državljank in državljanov Republike Slovenije. Res je, da je treba manjšinam zagotavljati pozitivno diskriminacijo, vendar dvojna volilna pravica zagotovo ne more biti pozitivna diskriminacija. Kot vemo, smo sprejeli Zakon o romski skupnosti, kjer smo navedli številne pozitivne diskriminacije oziroma rešitve, ki jim bodo omogočale, da se bodo lahko razvijali na svojem kulturnem in tudi jezikovnem področju. Da pa se tu meša dvojna volilna pravica, pa ni nobene potrebe. Zakaj tako razmišljam oziroma sem v to prepričan. Vsaka romska skupnost ali neka druga skupnost se lahko organizira na način, ki ga predpisuje zakon, da pač imajo svoje predstavnike na listah ali na kakršenkoli drug način. In lahko preko tega ravno tako povsem enakovredno nastopajo v tekmi za mesta svetnikov ali druge organe. Primer iz prakse. V Novem mestu, iz katerega izhajam, imamo dva romska svetnika. Prvi romski svetnik je bil izvoljen na način, ki ga določa zakon, s posebnimi volitvami, kjer je bil izbran romski svetnik, medtem ko drugi romski svetnik pa je bil izvoljen na neki drugi listi, na neposrednih volitvah, na način, kot vsi ostali. To pomeni, če je želja, če je interes, se lahko brez kakršnihkoli problemov ali zadržkov vsak, ki želi tu sodelovati, primerno organizira in tudi enakovredno nastopa. Nobene potrebe po takšni diskriminaciji ni, in to predvsem do naših ostalih državljank in državljanov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kumer, izvolite.
Hvala lepa. Nisem se imel namena oglasiti pri tej temi, ampak ker toliko govorite o tej enakosti ali pravičnosti in nepravičnosti ter pozitivni diskriminaciji, bi vas kljub temu opozoril na dve stvari. Tudi vsak poslanec je izvoljen po dveh krogih glasovanja, enega v stranki, drugega potem na volitvah. Pa pustimo to ob strani. Na nekaj drugega bi rad opozoril. Vaš glas v primerjavi z ostalimi državljani Slovenije je vreden 1.500 glasov. Vi kot poslanec lahko s tremi podpisi nadomestite 5.000 podpisov, ki jih morajo zbrati državljani, da koga kandidirajo. Ampak tako smo se odločili v zakonodaji. Jaz pa veljam 1.500 državljanov te države. Moj podpis velja za njihovih 1.500 podpisov. Pa se ne bom spuščal v diskusijo in filozofiranje o tem. Ampak rad bi opozoril na nekaj drugega. Če je problem v Sloveniji, in očitno problemi so, jih je treba rešiti v pozitivno smer, v dobrobit tako romski skupnosti kot nas vseh, potem imamo mi kot možno zakonodajalci v tem primeru, če to prispeva k nekim pozitivnim rešitvam, da se tudi odločimo, da v pokrajinskem svetu sedi svetnik romske skupnosti. Pa se ne bom zgovarjal na ustavo, pa se ne bom zgovarjal na proporce med različnimi manjšinami, narodnostnimi, etičnimi in tako dalje. Ampak če vidimo, da je problem in če bi to kaj prispevalo k razreševanju tega problema, potem imamo sedaj možnost, da še skozi eno nišo to naredimo. Po mojem mnenju tudi en svetnik romske skupnosti, ki bo sedel v enem pokrajinskem svetu, ne more narediti škode, kvečjemu lahko kaj k temu prispeva. To je moj pogled na to problematiko, pa se ob tem nisem hotel oglasiti. Še enkrat pa bi opozoril na to nepravičnost ali pa pravičnost, da jaz veljam 1.500 podpisov drugih državljanov. Ampak tako so se v preteklosti odločili tisti, ki so pisali zakon o volitvah v Državni zbor.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 7. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Ugotavljam, da ni razpravljavcev, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.35. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O FINANCIRANJU POKRAJIN. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, gospod dr. Žagar.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Prehajate na obravnavo zadnjega zakona iz tega paketa, čeprav jaz še vedno menim, da pravzaprav vsa materija, kar zadeva bodočih pokrajin, ki je v tem trenutku v razpravi, je seveda v različni fazi, kar se tiče sprejemanja zakona, ker drugače tudi ni mogoče. In jaz mislim, da je tudi današnja razprava že privedla do tega. Kar zadeva Predlog zakona o financiranju pokrajin, ta pokrajinam zagotavlja ustrezne vire, ki so sorazmerni z nalogami, ki bodo prenesene v njihovo pristojnost. Nenazadnje je to Vlada potrdila tudi s sklepom v povezavi s sprejetjem proračuna za leto 2009, kjer je bila sprejeta tudi projekcija financiranja bodočih pokrajin, pa tudi prenos kadrov. Zakon je pripravljen skladno z načeli finančne in fiskalne decentralizacije. To pomeni, da ko govorimo o finančno nevtralni operaciji, ko se ne uvajajo novi davki, nove dajatve, pokrajine financirajo naloge iz svoje pristojnosti z deležem dajatev, ki so do sedaj pripadale državnemu proračunu, v bodoče pa bodo pripadale proračunom pokrajin. In to je treba imeti v vidu tudi pri obravnavi amandmaja. Zakon vsebuje tudi rešitve, ki pomenijo osnovno načelo decentralizacije, tudi fiskalno decentralizacijo, in sicer ustrezno porazdelitev prihodkov, davkov in drugih dajatev po posameznih pokrajinah na način, da bodo pokrajine lahko izvajale svoje naloge in da bodo lahko imele tudi dovolj sredstev za tako imenovane razvojno-investicijske naloge. Tudi ta zakon je bil v večkratnem usklajevanju na različnih nivojih, tudi v poslanskih skupinah, bil je ustrezno nadgrajen, osebno ocenjujem, da v smislu izboljšanja. In nazadnje je bil zakon izpopolnjen tudi s sprejetjem nekaterih amandmajev oziroma s povzetjem amandmajev v nekaterih rešitvah tudi opozicijskih predlagateljev, tudi tistih, ki jih danes v tem trenutku žal ni tukaj. Menim, da bi bilo koristno, da bi sodelovali pri nadaljnji razpravi, zato obžalujem njihovo odsotnost. Posebej bi želel opozoriti na tiste amandmaje, ki so zakon dejansko vsebinsko dopolnili ali pa najbolj. Sprejet je amandma k 3. členu, ki določa, če v soglasju z občino na pokrajino prenesemo opravljanje posameznih nalog, mora občina pokrajini zagotoviti tudi ustrezna sredstva za izvajanje le-teh. Ko prenašamo navzgor stvari, seveda v soglasju, mora občina navzgor prenašati tudi ustrezen delež finančnih virov. Amandma k 4. členu določa, da se prihodki iz tega člena pokrajinam nakazujejo tedensko. To je izjemno pomembno za zagotavljanje finančne likvidnosti pokrajin. V 5. členu se povečuje delež odstopljenih prihodkov pokrajinam, in sicer na račun trošarin. Trošarine od alkohola in alkoholnih izdelkov se povečujejo z 20% na 90% in trošarine od tobačnih izdelkov s 5% na 10%. Pomembno je pa tudi to, da se trošarine delijo glede na število prebivalcev pokrajine, z ozirom na to, da je sicer zajemanje teh trošarin kot tudi drugih davčnih virov izjemno koncentrirano v posameznih okoljih. In pri iskanju teh rešitev ne moremo akceptirati rešitev v procentih odstopljanja posameznih davčnih virov, ki bi lahko nekaterim pokrajinam pravzaprav onemogočili delovanje, kar je pa v nasprotju s tem, kar želimo s pokrajinami doseči, torej pospešiti razvoj predvsem tistih okolij, ki imajo največje razvojne probleme. V 6. členu je tudi določeno, da so viri financiranja pokrajin tudi prihodki od vodnih povračil, plačil za storitve pokrajinskih javnih služb, deleži koncesijskih dajatev in povračila za uporabo javnih cest. Spremenjena je bila tudi formula, tudi na podlagi tega prenosa pristojnosti v skladu s sprejetim sklepom je bila smiselno sprejeta rešitev, da se v samo formulo za izračun primerne porabe vnese tudi dolžina pokrajinskih cest in dodan je bil tudi novi 16.a člen, ki posebej določa financiranje programov in ukrepov ter dejavnosti za ohranjanje posebnih pravic narodnih skupnosti. In nenazadnje v 28. členu so določene povprečnine za leti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]2008 in 2009. To je podobno kot pri prejšnjih dveh zakonih. Tudi v tem primeru predlagam, da cenjeni zbor potrdi sprejete rešitve v drugem branju in s tem omogoči nadaljnjo izvedbo projekta ustanovitve pokrajin, ki so nujno potrebne za skladen razvoj Slovenije za decentralizacijo Slovenije, kar nenazadnje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ugotavljamo na vseh nivojih. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je Obravnaval odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, kot matično delovno telo. Prosim predsednika gospoda Franca Jazbeca, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 14. redni seji dne 10.10.2007 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o financiranju pokrajin, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada Republike Slovenije. Seji odbora so prisostvovali vabljeni predstavniki Vlade, Službe Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko, kot predlagateljica zakona, predstavniki Državnega sveta Republike Slovenije in predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Na podlagi 94. člena Zakona o lokalni samoupravi in 145. člena Poslovnika Državnega zbora je predsednik Državnega zbora dne 30.5.2007 poslal predlog zakona - prva obravnava, v mnenje občinam in določil rok 29. junij 2007 za pošiljanje mnenj Državnemu zboru. Državni zbor je o predlogu zakona na 30. redni seji dne 13.7.2007 opravil splošno razpravo zakona. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravno službe, mnenjem Državnega sveta Republike Slovenije, mnenjem Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, s stališči Vlade Republike Slovenije do mnenja Državnega sveta Republike Slovenije, mnenji občin Krško, Mokronog, Trebelno, mestne občine Ljubljana, občine Hrastnik, občine Starše, mestne občine Celje, občine Renče-Vogrsko, občine Litija, Prebold in Gornji Petrovci, z amandmaji poslanskih skupin koalicije in amandmaji Poslanske skupine nepovezanih poslancev in amandmaji poslanca Bojana Kontiča. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je na seji uvodoma ugotovila, da je predlagatelj pripravil amandmaje k posameznim rešitvam zaradi uskladitve z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, pri tem pa opozorila na posamezne, še vedno ne dovolj jasne rešitve v predlogu zakona, ki jih je v Zakonodajno-pravna služba posebej izpostavila tudi v svojem mnenju k predlogu zakona. Odbor je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika Državnega zbora v nadaljevanju prešel na razpravo o členih predloga zakona in o vloženih amandmajih. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so za drugo obravnavo na matičnem delovnem telesu predloga zakona vložili amandmaje naslednji kvalificirani predlagatelji: poslanske skupine koalicije k 2., 4., 5., 9., 10., 12., 14. in 28. členu ter popravke amandmajev k 4., 5., 14. in 28. členu, poslanska skupina nepovezanih poslancev k 3., 4., 5., 6., 7., 14., 15. in 22. členu; poslanec Bojan Kontič k 4., 5., 6., 9., 12., 14., 16., 18., 20. in 21. členu. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije, Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 3. in 5. členu, poslanca Bojana Kontiča pa k 6., 9. in 18. členu. Odbor ni sprejel naslednjih amandmajev: Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 4., 6., 7., 14., 15. in 22. členu, poslanca Bojana Kontiča pa k 4., 5., 12., 14., 15., 20. in 21. členu. Odbor je sprejel naslednje svoje amandmaje k 15. in novi amandma za novi 16.a člen. Odbor je v nadaljevanju prešel na obravnavo členov, h katerim niso bili vloženi amandmaji. O teh členih na seji zbora ni bilo razprave. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Z vključitvijo sprejetih amandmajev v zakonski predlog je odbor določil besedilo dopolnjenega predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 30. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23.10.2007. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Ni razpravljavcev. Pardon. 4. člen, gospod Mikolič. Želite razpravljati?
Se opravičujem, 5. člen. Ali je 4. člen amandmiran?
Gospod Mikolič, v razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Želite razpravljati? [[Ne.]] Ugotavljam, da nihče ne želi razpravljati na to temo. Zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 5. člen ter amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Nihče se ne prijavlja. Gospod Mikolič, prosim.
Se opravičujem, ker sem [[...]]V bistvu je že prej bil 3. člen. Moram povedati, da je sedaj predlagani 5. člen odraz trenutnega stanja v Sloveniji glede razvitosti oziroma nerazvitosti določenih območij oziroma regij. In ravno s tega vidika je Vlada tudi predlagala ta predlog, da se upošteva 20% prihodek od dohodnine. Poglejte, predlagatelj amandmaja predlaga dvig iz 20% na 30%, da bi to pomenilo neko večjo avtonomijo, tako imenovano finančno avtonomijo pokrajin. Vidimo oziroma mislim, da samo ena pokrajina nima finančne izravnave. Glede na to, vsaj po mojem, da do takrat dokler pokrajine imajo, so še vedno v obsegu finančne izravnave, noben povišan evro ne pomeni večjo avtonomijo z vidika stimuliranja, da bo ta lastni vir čim večji, pomeni pa to takrat, ko presegaš tako imenovane lastne vire, se pravi, da ne rabiš več finančne izravnave. In v tem pogledu, sicer jaz ne vem, ali so bili matematični izračuni narejeni, jaz se sedaj sprašujem, kaj to pomeni, če nekdo že presega lastne vire nad finančno izravnavo. To bi pa najbrž presegala tista območja oziroma tiste predlagane pokrajine, ki so najbolj razvite, pomeni to samo še dodatno stimulacijo za te oziroma ne samo stimulacijo, ampak več finančnih virov, ostale pokrajine bi pa ostale na enaki osnovi. To pa pomeni, da ne sledimo osnovnemu namenu uvajanja pokrajin, da bomo s tem odpravili te velike razvojne razlike, zato jaz tega amandmaja ne bom podprl. Hvala.
Gospod minister, izvolite prosim.
Hvala za besedo. Jaz bi vseeno skušal pojasniti posledice tega amandmaja. Mi imamo tu pripravljene tudi finančne izračune v smislu simulacije, pa jih lahko tu dobite oziroma se naj razdelijo. Kar zadeva praktično posledico tega amandmaja, se situacija z vidika tega, da bi več pokrajin postalo finančno v tem smislu nevtralnih, čeprav govorimo seveda tukaj o nekoliko drugačnem sistemu financiranja kot pri občinah. s primerno probo tukaj zagotavljamo izvajanje nalog, je znotraj izvajanja nalog dovolj manevrskega prostora tudi za en del razvojnih nalog v večini oziroma v vseh pokrajinah, kar so tudi pokazale analize. Vse te analize smo tudi posredovali vsem poslanskim skupinam. Bistveni razvojni vir je odstopljen delež davka na dohodek pravnih oseb. To je tisti razvojno-investicijski del, tistih 25% z limiti, ki pa so seveda tudi nujni, in to tudi sledi iz finančnih analiz, ki so bile narejene in so tukaj zraven dodane. Hočem reči, da tudi če bi dvignili iz 20% na 30% dohodnino se zaradi koncentracije dohodnine v osrednji Sloveniji, in to je problem z vidika priprave tega zakona zagotavljanja finančnih virov, ker so podobni problemi tudi na drugih možnih davčnih virih, situacija nič ne spremeni. Še vedno samo osrednja Slovenija ostane na tako imenovanem samostojnem financiranju, kar pomeni, da bistveno preseže nivo primerne porabe. Težava, ki pa jo s tem imamo, je potem takoj povezana tudi s tako imenovano finančno nevtralnostjo celotne operacije, prenosa nalog skupaj s finančnimi viri in kadrovskimi strukturami navzdol, ker bi seveda pomenilo, če bi želeli te zadeve izravnati, mi je žal, da niso predstavniki predlagatelja prisotni, pa bi potem seveda morali tista okolja, zaradi česar prav pokrajine ustanavljamo, prvenstveno tista, ki imajo največje razvojne probleme, rabijo najmočnejši finančni impulz, bi bila dodatno s tem prizadeta, ker bi jim morali znižati povprečnino, da bi lahko izravnali v smislu finančne nevtralnosti ta razkorak na tem segmentu. Zato ta predlog v tem smislu pravzaprav verjetno ni sprejemljiv. In jaz bi tu apeliral in posebej opozoril na to, da v tem trenutku, ko vstopamo v projekt pokrajin, imamo zatečeno stanje na nivoju davčnih virov, takšna kot pač v Sloveniji je koncentracija finančnih virov, seveda na dveh mestih oziroma dveh pokrajinah in da je v tej prvi fazi nujno potrebno, če želimo res pospešiti razvojni impulz, narediti tudi finančno decentralizacijo v smislu prerazporeditve finančnih virov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jazbec, prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod podpredsednik. Nujno se mi zdi nekaj stavkov splošno, preden preidem na sam amandma, povedati. Poglejte, danes je bilo precej razprave na samem začetku pri proceduralnih zapletih, kako niso bili nekateri nujni amandmaji v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu sprejeti in pa seveda tudi o tem, da opozicija ni dobila ustreznih izračunov pri posameznih zakonih, tako da bi se lahko bolj verodostojno opredeljevala do danes obravnavanih treh zakonov. Če pa pogledamo amandma k 5. členu in potem naslednjega k 6., 14. ali pa k 15. členu, velja pravilo isto za vse. Vsi amandmaji posegajo nekako v strukturo financiranja pokrajin, pa so, kljub temu, da so opozicijski, brez vseh izračunov, kaj to pomeni za državni proračun, kaj to pomeni za pokrajinske proračune in kaj pomeni na splošno za državo. Kaj hočem s tem povedati? S tem hočem povedati namreč to, da so amandmaji narejeni brez primerjalnih izračunov in da so narejeni na pamet, da so populistični in da so vloženi samo zato, da se merijo moči, kdo bo koga. Mislim, da je sprejetje amandmaja k 5. členu dobesedno nesprejemljivo, kajti spreminjati procent z 20 na 30, bi bilo pa res treba pripraviti vsaj grob izračun pri takem amandmaju. Amandmaja ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janc, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Ta amandma bi bil na prvi pogled lahko komu celo všečen. Ampak žal temu ni tako. Malo se spoznam na financiranje občin, kot je bilo v preteklosti. Dvig dohodnine s 30% na 35%. Kdo je pa dobil? Tisti, ki so že do takrat preveč dobili. Tisti, ki so bili revni, so bili pa še bolj revni. In ta amandma kaže sliko, tisto, čemur ta pokrajinski paket ne sledi - skladnejši regionalni razvoj Slovenije, decentralizacija tudi financ. In ne nazadnje s tem amandmajem, če bi ga podprli, bi dobili bogate še bogatejše, revne pa še revnejše. To je tipičen primer, kar smo že nekoč slovenske občine imele. Hvala bogu, imamo zdaj drugačen model, ki je bolj pošten, bolj korekten do vseh pokrajin, če hočete, do vseh slovenskih občin. Pa tudi manjše občine iz tistih okolij, ki imajo dohodnine bore malo, kjer ljudje zaslužijo borih 400, 500 evrov samo plače, tam seveda dohodnina tisti občini prinaša zelo malo. Tam, kjer so pa plače bistveno večje od slovenskega povprečja ali še višje, pa prinašajo bistveno več. Pa smo vsi državljani te iste republike. In vse občine želimo čim več denarja in čim več narediti, to so normalne občine in takšne so v večini, sigurno. S tem amandmajem bi zagotovo porušili sistem. Nenazadnje tudi simulacije, ki jih imamo, kažejo, kaj prinaša ta amandma poslanske skupine - prinaša tistemu, ki ima še danes ne vem koliko preveč, še več denarja. Žal, to ni v tisto smer, kamor gre ta pokrajinska zakonodaja, zavedajoč se, da je Zakon o financiranju pokrajin izjemno pomemben, o njem smo se veliko vsi skupaj pogovarjali, preračunavali, kaj to pomeni za prihodnost. Model, ki ga je Vlada pripravila, pa mislim, da nekako uravnoteža te finance po bodočih pokrajinah v Sloveniji, ne glede na to, ali je dohodnina v neki pokrajini izjemno visoka in tako naprej. To je pomemben uravnotežen moment, katerega model se iz Zakona o financiranju občin prenaša tudi na pokrajine. S tem bi to zgodbo porušili nazaj v stare čase, ko so bili bogati bogatejši, revnejši pa še bolj revni. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, prosim.
Hvala lepa. Tudi sam tega predloga ne bom podprl iz enakih razlogov, kot so bili tukaj navedeni že v predhodni razpravi. Je pa res, da je pa simptomatično, da v poslanski skupini Socialnih demokratov gre za to, da bi bili bogati še bogatejši. In tukaj se vidi, da delajo izključno v interesu nekaj bogatih občin. Zaradi tega bi jaz ta amandma na nek način prevedel v Jankovičev amandma. In zakaj pravim Jankovičev amandma? Zato, ker me je streslo včeraj, ko je omenil v predvolilni propagandi, da je Lojze Peterle del tiste koalicije, ki je prizadela Ljubljano. In seveda je treba na tem mestu reči, da je Lojze Peterle dal Ljubljani največ, ko je ustanovil državo in je postala glavno mesto. In od glavnega mesta ima Ljubljana daleč največ in je taka populistična propaganda, ki se odraža tudi v tem amandmaju neopravičena in nesprejemljiva. Dajte, bodite bolj transparentni, dostikrat govorite, da ste [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]razvoj, delate pa popolnoma drugače. Popolnoma drugače, nič socialnega ni v stranki, ki ima v nazivu socialni, nič socialnega. Vse bi vzeli revnim, tistim, ki nimajo ne vem kakšnih dohodkov in prenesli bogatejšim, da bi bili še bolj bogati. In zaradi tega se s takšnim amandmajem seveda ne morem strinjati.
Hvala lepa. Nekoliko ste skrenili, sicer od zastavljenega cilja, ki je amandma. Gospod mag. Cvikl, izvolite.
Rad bi seveda kontriral tistim kolegom in kolegicam, ki nasprotujejo amandmaju, ki ne želi narediti nič drugega, kot odpraviti velike probleme, ki so bili najprej ustvarjeni s spremembo zakona oziroma novim zakonom o financiranju občin in ki bodo ustvarjeni z zakonom o financiranju pokrajin, če bomo z zakonodajo, kot je sedaj, ustanovili invalidne pokrajine. Mi vsebinsko tukaj predlagamo povečanje deleža dohodnine za pokrajine, da bi sploh testirali voljo koalicije, ali je koalicija pripravljena pokrajinam zagotoviti toliko sredstev, kot jih pokrajine potrebujejo za izvrševanje svojih nalog in da naj bi to bilo odvisno od gospodarske razvitosti v pokrajinah, ne pa od vsakokratne volje te ali one politične koalicije. Seveda tisti, ki nas danes spremljajo v medijih, imajo razumevanje, imajo problem z razumevanjem problemov. Zato dovolite, predsednik, dve številki. Minister je sicer o tem govoril. Na nek način Vlada pravi, da z zakonom, ki ga še ni in se imenuje zakon o prenosu pristojnosti na pokrajine in nekateri o njem govorijo, da je to tehnični zakon, gre pa za najbolj vsebinski zakon, kar smo jih kdaj imeli v Republiki Sloveniji na področju regionalne zakonodaje, prenesla na pokrajine za približno milijardo tristo evrov nalog. Virov, ki jih pa zagotavljate, med njimi tudi ta dohodninski vir, pa je za približno, če so moji izračuni točni, 500 milijonov evrov. Kakšne pokrajine ustanavljamo? Ustanavljamo pokrajine, ki bodo imele 500 milijonov virov, ki so odvisni od pokrajin, ne pa od dobre volje ministrov ali če hočete, vsakoletnega zakona o izvrševanju proračuna, ki bo določil tako imenovani transfer [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]pokrajin. To so za nas invalidne pokrajine. Pravite, da z amandmajem na nek način, kako je že nekdo rekel, da je to Jankovičev amandma. Tako nekako sem razumel, da mi s tem podpiramo to, kar je situacija v Ljubljani. Res je. Situacija v Ljubljani je kritična, zato ker je država z zakonom o financiranju občin Ljubljani vzela realne vire. Ampak vam moram povedati, da ta situacija ni samo v Ljubljani, gospodje. Ta situacija je pri stotih slovenskih občinah. Poglejte si številke, poglejte si številke v proračunih, ki jih sprejemamo. Če je leta 2007 bilo za občine namenjeno 50%, 49,8% dohodnine, je v proračunih leta 2008 in 2009 namenjeno samo še 42%. Tukaj mi poslanci in poslanke kažete sliko o prihodkih pokrajin. Veste, kako se ta problem reši? Tako, da imaš enega ministra za finance, ki sodeluje z ministrom Žagarjem, in napišeta podzakonski akt, kjer zahtevata od davčne uprave razpored dohodnine, DDV-ja in še česa, po tako imenovanih stroškovnih mestih Interspara, Mercatorja, E`Leclerca itn. In potem boste dobili popolnoma druge številke. Vsaka malo bolj resna firma ve na prodajno mesto natančno, koliko je zbrala DDV-ja. In ne mi reči, da ne morete dobiti podatkov za DDV, za vse vrste DDV-jev po mestu nastanka porabe, za DDV iz prodaje pa od tam, kjer je prodaja res bila. Nihče mi ne bo trdil, da Interspar v Velenju ne more podati in da Interspar nima podatkov za dejansko porabo v Velenju. Trenutno pa se vsa Intersparova poraba po celi Sloveniji kaže na Intersparu Ljubljana. Ampak, gospodje, to ni problem zakona. To je problem izvršne oblasti, ki mora napisati podzakonski akt, in se napiše še par dodatnih kontov na Upravi za javne prihodke, pa se to izračuna. Tako delajo vse države. Vi pa vzamete podatke kot podlago in potem delate sistem, kjer je 13 od 14 pokrajin, če jih bomo imeli 14, odvisnih od države. To je napačna logika in to je invalidna pokrajina! Zato je naš amandma amandma, ki testira voljo koalicije. Ne samo, da da za milijardo 300 milijonov evrov nalog pokrajinam, ampak tudi zagotovi realne vire. Zato sodelujemo v tej razpravi, da bi pokazali slovenski javnosti, kaj je minister Žagar naredil. Minister Žagar je obsojen na neuspeh, ne zaradi ministra Žagarja, ampak zato, ker minister Bajuk noče pri tem sodelovati. In če kdo misli, da bomo s sprejetjem te zakonodaje lahko 1.1.2009 dobili dobre pokrajine, se moti. Dobili bomo pokrajine, ki imajo naloge, nimajo pa virov. Predvsem pa, kar je najbolj pomembno, ti viri sploh niso odvisni od gospodarskega razvoja v pokrajinah, ampak, po domače povedano, od, kako se temu reče, sedeža pravne osebe. Predstavljajte si, da Merkur po novem preseli sedež, in formalno ga bo, v Ljubljano. Merfin d.o.o. je namreč, če se ne motim, lociran v Ljubljani, Merkur je pa v Naklem. To bistveno spremeni razmerje med davkom od dohodka in DDV Merkurja na Gorenjskem in v Ljubljani. In zato seveda je to, kar je ministrstvo danes predočilo, in številke, ki jih tu vrtite, to lahko vržete v koš. Treba pa je seveda dobiti podrobnejše številke, včasih smo imeli za 60 občin in danes lahko imamo za 210 ali pa za 500 enot, kjer se DDV obračunava. Zakaj pa imate DDV kot sistem obračunavanja, če ne ravno zaradi tega? In ta amandma bi zmanjšal invalidnost pokrajin. Mi moramo priti v situacijo, ko se bo od 14 pokrajin večina pokrajin samofinancirala. Ampak to naredite z razporeditvijo virov, ne preko zakona, kot je tu bilo narejeno, ampak z ugotavljanjem, kje so viri dejansko nastali, kje je gospodarska aktivnost. Ne pa, da bomo v situaciji, gospod poslanec Janc, ko tvoja občina Sevnica ne glede na to, kaj se ti dogaja v gospodarstvu, dobi toliko denarja, kot reče Žagar. To je situacija danes. [[Oglašanje v dvorani.]] Umiri se! Kolega Pukšič, umirite se. Umirite se, ker ni nobenega razloga. Gre za razlog, da smo mi naredili od 210 občin 195 ali 200 občin odvisnih od države. Tukaj ste šli v sistem financiranja občin, ki daje možnost izvršni oblasti, da vpliva na razvoj občin. In ne mi reči, da je to normalen sistem. To je sistem, ki v bistvu, v narekovaju, "pospešuje" negativno selekcijo ali kvečjemu povečuje razdrobljenost. In zdaj bomo imeli 14 pokrajin, od katerih jih bo 13 financiral s transferom minister za finance, lepo vas prosim! Kje pa je tukaj listina o lokalni samoupravi? Zato je treba današnjo razpravo o tem amandmaju razumeti kot naš prispevek k zmanjšanju invalidnosti pokrajin. In očitno si moramo najprej razjasniti nekaj pojmov. Upam, da sem bil za vas in za gledalce in gledalke, tiste, ki nas poslušajo, dovolj jasen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jazbec, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Že zjutraj pri proceduralnih zapletih je bilo največ govora ravno o treh zakonih, ki niso danes predmet razprave. No, nekaj podobnega se je zgodilo pri predhodnem razpravljavcu, ki je razpravljal o vsem drugem, najmanj pa o amandmaju, ki mu iz pozicije očitamo eno, in to je, da dviguje procent iz 20 na 30 brez primernih izračunov. Od poletnih mesecev namreč poslušamo pripombe, kako Vlada ne da izračunov na to pripombo pa na tisto pripombo, pa na vse mogoče načine in na vse mogoče predloge, ki jih opozicija podaja. Sama opozicija pa vlaga amandmaje brez izračunov kar na pamet, na palec čez prst, bi temu rekli, brez izračunov in brez tega, kaj to pomeni za državni proračun, kaj to pomeni za pokrajino in kaj to pomeni za vseh 14 pokrajin. Ravno to, gospod Cvikl, ko ste omenjali, tak procent dviga dohodnine bo za nekatere pokrajine sicer lahko vplival zelo pozitivno. Kaj pa za druge? Za druge pa verjetno ne v pozitivni smeri. Obtožbe in vse, kar se vrsti v tej smeri, so neprimerne in tako na pamet predložen oziroma vložen amandma brez primerjav je nesprejemljiv. Hvala lepa.
Hvala. Gospod mag. Cvikl, replika.
Glejte, gospod Jazbec, vi ste predsednik Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki je obravnaval proračunski memorandum z vsemi dokumenti. Če boste pogledali številko, je dohodnine za leto 2009 namenjenih v celotnih slovenskih javnih financah dve milijardi 322 milijonov 878 tisoč in 10% je točno 232 milijonov. In 10% ali 232 milijonov bo bistveno zmanjšalo invalidnost pokrajin, kot jih imamo sedaj. Upam, da so vam številke povsem jasne in poslancem, teh številk v obrazložitvi ne rabimo pojasnjevati. Če to želite razumeti. Če pa seveda je teza ta, da je dobro to, da naj bo 13 od 14 pokrajin odvisnih od države, potem pa je treba spremeniti ime vašega odbora, to ni "Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj", to je "Odbor za lokalno ne-samoupravo in državno voden regionalni razvoj"
Hvala lepa. Gospod minister želite zdaj besedo?
Hvala za besedo. Jaz sem sicer to že prej pojasnjeval in bom še enkrat poskusil pojasniti. Bojim se, da bi s tovrstnim amandmajem stvari lahko pripeljali v to zgodbo, če upoštevamo seveda finančno nevtralnost, h kateri pa smo bili vsi zavezani, da bi potem res tiste pokrajine ali tista okolja, ki imajo že danes največje razvojne probleme, zaradi česar sploh ustanavljamo pokrajine, postala dodatno še invalidna. Če pogledate primerjave, ki so narejene tudi z dvigom dohodnine za 10%, mi s tem ne naredimo nič. Še vedno ostalih 13 pokrajin ostane na istem sistemu financiranja, edino osrednja Slovenija - ker se pač tukaj zbere največ dohodnine, ker je tu najbolj razvito okolje in podobno seveda velja tudi za občine. Mimogrede, kar zadeva občin, se s tem absolutno ne morem strinjati. Rešitve so šle v primerljiv sistem financiranja vseh lokalnih okolij v Sloveniji in verjetno smo temu v osnovi zavezani. Če je posamezen župan zavezan, da mora poskrbeti za primerljiv standard po vseh šolah, vrtcih v svoji občini, potem je seveda po moje država zavezana za to, da mora poskrbeti za primerljiv sistem financiranja vseh občin v Sloveniji, recimo na vrtcih, šolah ali na vseh drugih področjih. In tudi ko se pogovarjamo o pokrajinah, če seveda povečamo ta procent, potem na eni strani ogrozimo finančno nevtralnost, zato ker v osrednji Sloveniji samo še presežemo bistveno bolj, kot kažejo izračuni, to lastno samofinanciranje, ostale pokrajine pa so še vedno na tako imenovani izravnavi. Zato sem prepričan, da govorijo te številke, da pokrajine nujno potrebujemo in ni tega mogoče popraviti, zato je seveda treba izpeljati decentralizacijo, pospešiti razvoj, tudi prenesti finančne vire, da se bodo zbirali po vseh okoljih in potem lahko v naslednjih fazah razmišljamo o drugačnih sistemih financiranja. Prepričan sem, da si v Državnem zboru verjetno ne želite pripeljati do takšnih rešitev, ki bodo eno Koroško in eno Prekmurje skozi sprejeto pokrajinsko zakonodajo in Zakon o financiranju še dodatno udarile. In k temu smo sledili pri vseh teh rešitvah, ki so tudi prikazane na teh diagramih in številkah takoj ko smo vam seveda te stvari posredovali na primeru 14 pokrajin. Posredovali smo vam te štiri predloge, to je model 14, tretja varianta.
Hvala lepa. Gospod Pukšič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci, gospod minister z ekipo. Ta sprememba v 5. členu, da se v prvi alineji 5. člena iz 20 nadomesti s 30%, to je 20% prihodkov od dohodnine, ki jo plačajo zavezanci s stalnim prebivališčem na območju pokrajine, je bilo s strani gospoda Cvikla rečeno, da je teh 10% 238 milijonov evrov. Govorimo o 14 pokrajinah, ne govorimo o dveh milijonih prebivalcev. Od teh 238 milijonov evrov bi glavnina tega ostala v najbogatejši pokrajini, to je tista, ki ima tudi glavno mesto. To bi bilo popolnoma enako diskriminatorno, krivično, nepošteno in škandalozno, kot je bilo sprejetje leta 1998 spremembe zakona o financiranju občin, kot se je iz dohodnine 30% spremenilo na 35% kot lastni vir občin. In prav najbogatejše občine so postale še bogatejše. S tem bi se zgodilo točno to, kar je minister rekel, da bi nekatere pokrajine popolnoma potegnili iz tega načela financiranja in načela zakona o financiranju popolnoma. Ker imamo v tretjem odstavku določeni prihodki oziroma prihodki iz davkov in drugih dajatev, bi sedaj z dvigom in tudi ostali amandmaji sledijo izključno temu, da še obogatimo najbogatejše pokrajine še. Kolegice in kolegi! Jaz sem za, da se dvig dohodnine iz 20 spremeni na 30 ali 40, vendar takrat, ko bomo imeli v tej državi približno enakomeren razvoj, enakomerno razvito državo, da ne bo vsak dan vozilo ne vem, 200, 500 avtomobilov iz Prekmurja, iz Lendave in Štajerske v Ljubljano v službo, ko bodo tekli tokovi tudi v nasprotno smer, iz Ljubljane proti Štajerski na zaposlitev, takrat ja, ko bomo vse otroke te države približno enako obuli in oblekli. Gospod Cvikl, vi imate že krzneni plašč in želite še krzneno kapo. To je vaš način razmišljanja. V Lendavi, v Slovenskih goricah, v Halozah pa nimajo za zimo niti kratkih "gat" in vi bi jim sesuli še te kratke "gate". Sram naj vas bo, ker tako razmišljate. To je resnično cinizem do te zakonodaje, do državljank in državljanov, ki imajo resnično pravico vsaj približno pod enakimi pogoji živeti in delati v tej državi. To možnost jim moramo dati. Zato gospod Cvikl teh amandmajev SD-ja res ne moremo podpreti. Niso vsebinski, ampak so v nasprotju z našimi državljankami in državljani. Proti lastnemu narodu pa ne smemo delati. Če si boste to privoščili, ne boste drugo leto zmagovalna ekipa na volitvah, ampak boste poraženci pod plafonom. To se enostavno z ljudmi ne dela. Hvala.
Gospod mag. Cvikl, replika.
Kolega Pukšič, jaz ne želim nič drugega, kot da bi ta indeks dohodnin na prebivalca pokrajine, ki je pri dveh občinah že čez 100, pri dveh pokrajinah že čez 100, vplival na to, da bodo prebivalci pokrajine, ki bo imela večjo zaposlenost, od tega tudi nekaj imeli. In vi dobro veste, kolega Pukšič [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]vi dobro veste, da je trenutni sistem financiranja občin sistem, po katerem je država za leto 2009 s sprejetim proračunom, predlaganim proračunom vzela občinam 160 milijonov evrov. Veste, če so šle štiri občine ne Ustavno sodišče, ker so jim vzeli ta delež dohodnine in so jim s tem zmanjšali lokalno, samostojnost lokalne samouprave, je danes v Sloveniji zaradi sistema financiranja občin v letih 2008 in 2009 oškodovanih najmanj 100 občin. In midva se razlikujeva samo v naslednjem, da jaz razumem regionalni in lokalni razvoj kot razvoj, kjer povečane stopnje zaposlenosti v posamezni občini vplivajo na njihove prihodke, vi ga pa razumete tako, da hodite k enemu ali drugemu ministru. To je problem sistema in razumevanja samostojnosti lokalne samouprave. In zato pravim, da to ni ne regionalni razvoj, ampak je kvečjemu državno usmerjan regionalni razvoj. To pa seveda ni v Evropski listini lokalne samouprave in ne gre za to, da bi komurkoli, kakšne irhaste hlače jemali. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa, še enkrat. Zelo sem vesel, da se je pokazalo oziroma da je odletelo perje, v katerega je bil zakrit ta amandma. In za ta amandma je kolega Cvikl rekel, da bi nas radi testirali, ali smo za pokrajine, dejansko, za enakomeren razvoj in tako naprej. In testirali nas bi na amandmaju, ki predvideva še bistveno večjo centralizacijo, graditev samo enega centra in enega mesta v državi. Stekanje vsega denarja v ta center. Jaz mislim, da smo temu centru s tem, ko smo naredili državo in Ljubljano dali za prestolnico, naredili ogromno koristi. In prav je tako, prav je tako. Tukaj prihajajo trume turistov, vsa državna uprava je tukaj in od tega ima Ljubljana blazno korist. In zato je neresnična teza gospoda Jankoviča, nesramna, da je gospod Peterle s tem, ko je naredil državo, Ljubljani škodoval. Gospod Jankovič se naj zamisli, koga je takrat podpiral on, s kom je simpatiziral, ko se je delala država, ali je simpatiziral s tistimi, ki so nasprotovali samostojni slovenski državi, pa še nekateri, ki jih sedaj podpirate [[...]]
Gospod Jerovšek, lepo vas prosim, govorimo o [[...]]
Ne, ne, to je treba povedati, to je to [[...]]
Ali lahko dobim besedo?
Grem naprej [[...]]
Mi dovolite besedo? V razpravi je 5. člen in amandma, zato se držimo tega, prosim.
Točno o tem govorim. O tem, koliko bodo imeli denarja [[...]]
V to ste vi prepričani, jaz ne.
[[...]]koliko bodo imele denarja katere pokrajine. In ta amandma je ta, ki hoče uničiti sedaj manj razvite pokrajine. In popolnoma točno je tisto, kar je kolega Pukšič rekel. Vsak dan, ko se vozimo v Ljubljano, ne par sto, tisoče ljudi je, ki so vezani na prestolnico, vse se steka sem. In jaz kolega Cvikla razumem, da podpira najbogatejše, ker zna dobro participirati oziroma krog, ki mu pripada, zna dobro participirati. In krogu, ki mu pripada, se dosti stvari potem iz takih virov steče tudi v žepe. In to je ključen interes. In sem vam hvaležen, da ste tako nazorno pokazali, kaj si zamišljate pod to zakonodajo. Žal mi je samo, da tu ni gospoda Jelinčiča. On je dobil v tistih najbolj prizadetih okoljih največji procent. In sedaj očitno podpira te kroge, ki hočejo tem ljudem, ki so ga podprli, vzeti, vse vzeti, čisto vse vzeti. In želel bi, da pove, ali podpira takšne namere Socialnih demokratov, ki očitno imajo samo en interes - da so pri pipah, ki so sedaj bogato tekle, da se to ohrani, da so pri vseh virih denarja, da s to zakonodajo, ki predvideva pokrajine, kjer pravimo, da bi naj omogočila bolj enakomeren razvoj, tudi to, da bi se razvijali tudi drugi centri - vi ste proti temu. In tudi za te, ki jih danes ni tu, sedaj vemo, zakaj želijo zrušiti pokrajinsko zakonodajo - zaradi tega, ker bi omogočila boljši in hitrejši razvoj pokrajin. In to vam politično ne odgovarja in ta amandma je politična prostitucija v korist najbogatejših. Hvala lepa.
Gospod Janc, izvolite. [[Oglašanje v dvorani.]] Prosim, gospod mag. Cvikl, replika.
Da ne bi Slovenke in Slovenci, državljani Republike Slovenije, mislili, da zavajamo. Gospod poslanec, poglejte si številke! V letu 2007, ki ga končujemo, bodo občine mogoče, mogoče imele 2% rast odhodkov. Za leto 2008, ki ga bomo obravnavali, naj bi bila ta rast približno 5%. Ampak država bo imela pa rast 11%. Dvakrat višja rast bo rast odhodkov države, kot je rast občin. Tako da ne mi razlagati o tem, kako obstoječa finančna zakonodaja občinam pomaga! In ko bomo k temu dodali regionalno zakonodajo, tako kot je zdaj zapisana, bodo razlike še večje. Ne samo, da bo 13 pokrajin dobivalo, pod narekovaji, "izravnavo", odvisno, veste, kakšne bodo koalicije v posameznih pokrajinah, bodo ministri bolj ali manj prijazni. Zdaj se pač to razbije na 210 občin. In ne bi rad videl, pod narekovaji, "ene pokrajine, ki bo desno usmerjena", ali pa "ene pokrajine, ki bo levo usmerjena", imeli bomo pa Vlado na drugi strani. In zato morajo biti viri avtonomni in neodvisni od ministrov. Tega pa nočete. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] 5. člen je - me zanima, kako boste na 13. člen diskutirali gospod kolega poslanec.
Gospod Janc, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Sem se kar bal, da bo ta razprava minila brez kolega Cvikla, res bi ti priporočal kolega, da bi se zapeljal v Prekmurje, Belo krajino in še kam, pa pogledal to našo lepo Slovenijo, kako nekatere občine dihajo, kako delajo, kako se razvijajo in kakšen pogovor opravil s kolegom županom in s kakšnim poslancem, ki tam živi, tam dela, pa morda to bazo, te slovenske občine morda bolj pobliže spoznal, kot pa samo osrednjo Slovenijo in Ljubljano, ker ta zgodba je popolnoma drugačna, kot je recimo kje drugje. In prav v tem 5. členu, ko govorimo o teh stvareh, kot je dohodnina; poglejte, jaz mislim, invalidne statistične regije imamo danes po vsej Sloveniji, ki so res invalidne. In tem novemu pokrajinskemu paketu zakonodaje, vključno z zakonom o financiranju pokrajin, sledi po moji oceni, eden pomembnejših zakonov, ki smo jih sprejeli v tem Državnem zboru, ki ga je Vlada predlagala. Zakon o financiranju slovenskih občin, ki je v prvi vrsti uravnotežen, pravičnejši do tistih, ki niso krivi, vključno tudi z našo občino, da imamo takšne dejavnosti, kot je delovna intenzivna panoga, kot je tekstil, les in podobne zadeve, kjer so plače res skromne. Ampak naši ljudje so zahvalni, da sploh imajo službo in da imajo tudi tiste nizke plače. In za te nizke plače nismo krivi ne župan ne jaz kot poslanec, ampak verjetno je pač tak sistem bil in tako bo in takšna struktura gospodarska pač je. Nekje je pač bistveno boljša, da je pač denar vreden bistveno večje in da so plače trikrat večje kot so pri nas v Sevnici, ampak za to ne more biti občinski proračun, ki ga vodim jaz, budžet takšen, kakršen pač je, ker ima slabo gospodarstvo, ti pa se ne smeš razvijati in se ne boš razvijal, ker imajo tvoji delavci plače samo 400 ali 500 evrov na mesec. Bistveno premajhno za naš čas, ampak žal taka je realnost in tudi jutri ne bo nič boljša, katerakoli vlada bo prišla na oblast, nič bolje ne bo. Plače bodo v nekaterih regijah, v nekaterih občinah še vedno izjemno slabe, nizke, mi pa smo veseli, da jih sploh imajo in da imajo delavci v končni fazi službo, da lahko gredo delati. In to je poslanstvo. In s tem amandmajem, bodimo pošteni, saj ne govorimo kitajsko ali albansko, s tem amandmajem bi tistim, ki ima dovolj, ki se hvali, da ima rekorden proračun, da ima največjega, da niti zadolževanje ne bo potrebno, dali še več. To je narobe svet. To govorimo že tri leta in se trudimo, da poskušamo to Slovenijo uravnotežiti tako na način občin, zdaj pa s pokrajinami. Zakaj ne bi tudi Bela krajine, pa Prekmurje dobilo nekaj te pogače, bom rekel, ljubljanske, če hočete ali državne? Temu sledi ta zakonodaja. In doslej, ko smo se pogovarjali, saj v bistvu vsi to nekako podpiramo na nek način, ko pa pridemo do financ, bi pa vi radi zdaj v tem paketu pokrajinam, tistim, ki že imajo nadpovprečne rezultate, nadpovprečne plače, še dali več državnega budgeta. Katerakoli vlada bo, zakon bo, saj ga lahko popravlja vsak parlament in vsaka vlada, ampak zaenkrat mislim, da to sledi eni praksi, ki pa je s terena, številih slovenskih občin, pozitivna. To vam povem, 90% slovenskih občin podpira ta model, gospodje in gospe. Ali vam to nič ne pomeni? Spoštujete voljo ljudi, krajanov, državljanov, občinskih svetnikov, županov ne glede na politične opcije, vseh opcij so, ki so povedali, da je to dobro, da je to pozitivno. In vključno z Zakonom o financiranju pokrajin, ki pa je pomemben in najpomembnejši, zagotovo, od teh treh, o katerih se danes pogovarjamo. Brez te muzike ne bo razvoja regije in če še to vzamemo njim po vašem modelu, potem ta stvar ne pije vode, kot pravim jaz po posavsko. Ne pije vode! Potem smo tam, kjer smo bili takrat: 30% dohodnine, pa smo jo dvignili na 35% - kaj smo naredili za slovenske občine! Ja, naredili smo za tiste bogate, za revne smo pa še tisto vzeli, kar smo jim dali. Torej, to ne gre skupaj in mislim, da me boste težko prepričali kljub vsem spoštovanju, kolega Cvikl, o vašem poznavanju javnih financ, tukaj nisva enaka, ste vi bistveno boljši, ampak govorim pa iz baze, govorim iz tistega, kar doživljam dnevno med ljudmi, med župani, med svetniki in med tistimi, ki tvorimo te zgodbe občinskih proračunov in zdaj prenašamo to na morebiti bodočo pokrajinsko zakonodajo. Samo to, nič drugega. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister. Prosim? Replika, gospod mag. Cvikl. Izvolite. Gospod mag. Cvikl, imate repliko.
Hvala lepa. Gospod Kristijjan Janc je povedal temeljni problem. Vi in vi gospod župan menita, da je situacija, kjer naj v vaši občini, v narekovaju, "bodo dolgoročno plače nizke", pač situacija, ki jo vi ne morete spremeniti. Gospod Janc, gospod župan, če se boste vi potrudili in dobili delovna mesta z visoko dodano vrednostjo, visoko plačo, v sistemu, v katerem ste, to ne bo niti za tolarja evrov spremenilo vaš proračun. In zato reči, da je ta zakonodaja za eno leto ali za dve leti - napačna teza. In ne spodbujati oblikovanja visoko kakovostnih delovnih mest, ker imate v narekovaju, "nek sistem izravnave", ker minister odloča, koliko bo kdo dobil. To nas je pač pripeljalo, kamor nas je pripeljalo, k razdrobljenemu velikemu številu občin in k, po naši oceni, finančno invalidnim pokrajinam.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Moram se še enkrat oglasiti tudi na to temo. Sam bi bil prvis za to, da bi mi dali tudi, če je potrebno, 50 ali pa 60% dohodnine na pokrajino, če bi bilo to možno na tak način izpeljati in če ne bi imeli zatečenega stanja takšnega, kot ga imamo. In to zatečeno stanje govori prav o tem, da nujno potrebujemo pokrajine, da bomo lahko šli hitreje v tej smeri, ker sicer se bojim, in tudi z ozirom na to, ker sem deset let delal tudi na področju lokalne samouprave kot operativec, da ni ravno tako enostavno v vsakemu okolju, posebej v tistih najbolj razvitih, kar "high-tech" delovna mesta pripeljati čez noč, kar bi to potem lahko eventualno rezultiralo. Pa tudi ne znam si predstavljati in ne verjamem, da bomo v celotni Sloveniji imeli samo "high-tech" delovna mesta pa nikakršnih drugih. To težko verjamem. Sedaj mimogrede, čeprav to ni razprava o financiranju občin, ampak jaz vseeno moram povedati, da je treba gledati tudi, kar se tiče sistema financiranja občin, celoten učinek zakona, ne samo se osredotočiti na eno samo točko, in to je dohodnina in to v tistem trenutku, ko ti ustreza, ker se lahko zgodi naslednje leto, da več ne bo ustrezalo, potem pa več to ne bo vprašanje. In da recimo z leta 2007, 2008 je v masi povečanje sredstev za občne 5,4% in iz 2008 na 2009, ko pa pravzaprav zakon že vstopa v polno veljavo tudi z vsemi ostalimi zadevami, ki temu sledijo, tudi z ocenjevanjem stroškov, pa je ta indeks z 2008 na 2009 7,5%, brez investicijskih transferov, ki so se pa tudi povečali. In to je sistemski prestop in velja za vse občine enako, za vse občine v Sloveniji in ne nazadnje o tem odloča vedno aktualna politika, ki pa lahko tudi sprejme drugačen zakon. Tudi se lahko sprejme drugačen zakon. Seveda, ker gledate samo en drobec iz tega segmenta. Ne morete primerjati enega pa drugega, ampak je treba celoten sistem financiranja občin primerjati. To je, kar zadeva ta del. Kar zadeva pa pokrajine, bi pa še enkrat apeliral, da ko se pogovarjamo o financiranju, mi moramo v tej prvi fazi, ko pokrajine zastavimo, jim dati v bistvu ta razvojni impulz in v smislu tega razvojnega impulza je pač potrebno tudi ob upoštevanju Evropske listine o lokalni samoupravi ne samo govoriti o avtonomiji, ki je absolutno nujna, se strinjam, in pomembna, ampak tudi o ostalih segmentih, tudi o solidarnosti, ki velja povsod po Evropi. In to v tistih delih, recimo, s katerimi se primerjamo, je to najbolj izražen model. Tudi na Finskem, ker so tudi po razvitosti bolj različne pokrajine in potrebni solidarnostni učinki. In jih je potrebno v tem smislu v to zakonodajo vgraditi, če želimo, da bomo sfinancirali pokrajine na način, da bomo dali tudi tistim okoljem, ki imajo največje razvojne probleme, in to želimo narediti, tudi ustrezen impulz. Če pa pogledate tudi te številke, pa še vedno, tudi skozi te številke osrednja Slovenija ali pa tista najbolj razvita okolja, dobijo ustrezen delež pogače iz obeh naslovov: iz naslova primerne porabe, kjer že presega s temi dohodki nekoliko, da se pa ne pogovarjamo o tistem razvojnem deležu sredstev, kjer pa zaradi koncentracije davka na dohodek pravnih oseb je pa tudi ta delež največji v osrednjem slovenskem delu. In če ne naredimo teh prerazporeditev, potem pa je verjetno res vprašanje, kakšen smisel ima ustanavljanje pokrajin, če želimo to s pokrajinami narediti, kar želimo, in to verjetno vsi želimo. In v tej smeri je vedno šla tudi debata. Ob tem seveda, da upoštevamo tudi načelo finančne nevtralnosti in seveda, da v tem trenutku ni novih davčnih virov, ampak da so ti davčni viri, ki so na voljo, na voljo, in način zajemanja, kot se v tem trenutku pač zajemajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Mikolič, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz sem pričakoval, da bo kolega Cvikl, jaz prosim, da mu daste potem besedo za repliko, ki se nam je pridružil kasneje kot strokovnjak za področje financ, dodal kaj ali pa prispeval kaj dodane vrednosti k temu zakonu. Ampak to, kar je on razlagal so pa res floskule. Mi smo pri 5. členu, nismo pri 4. členu, pa ne obravnavamo tudi ne državnega proračuna. Jaz sem prepričan, da ni kolega Cvikl vložil tega amandmaja oziroma ga predlagal, razen če je to res Jankovičev amandma, ker dejansko, kar ga tukaj lahko razložimo, je to Jankovičev amandma. Jaz mislim, da ga je vložil kolega Kontič, ki se zdaj ne javlja k razpravi, ker je najbrž ugotovil, da ga je polomil. Ker če bomo to sprejeli, ga bodo najbrž v njegovi bodoči pokrajini Šaleška ali SAŠA, kaj je že - ne bom zdaj ravno rekel linčali. Ker jaz ne vem, govoriti na pamet, glede na to, kar je prej minister razložil, da s povišanjem dohodnine z 20 na 30% še vedno samo osrednja Slovenija ni na finančni izravnavi, vse ostale pokrajine pa so na finančni izravnani, pomeni dobesedno, da nismo z uvedbo pokrajin naredili nič, kar se tiče odpravljanja finančnih oziroma razvojnih razlik. To pomeni, da bo osrednja Slovenija še bolj strmo prebila tako imenovano primerno porabo, ostali ostanemo na enakem. Jaz ne vem, potem bi pa izračune naredili, pa predlagali 30, 40%. Ampak to ne gre, jaz sem velikokrat razlagal, če hočemo uveljavljati skladni regionalni razvoj oziroma odpraviti razvojne razlike, potem mora biti, bi rekel, formula oziroma model takšen, da bo to omogočal. In to je ta predlagani model. Ni idealen, ampak potem pridite z novim modelom za izračun financiranja pokrajin, z novim modelom, ne pa, da predlagate spremembo z 20 na 30, za investicije z 25 oziroma od tistega ste menda odstopili, pa koeficiente spreminjati v sami formuli. Saj s tem niste nič naredili. Kaj ste naredili? Jaz sicer podpiram, da se upošteva sprememba, kar je bilo tudi na odboru akceptirano, da se v formuli upošteva tudi dolžina. Ampak poglejte, na tem modelu pravzaprav tudi to veliko ne pomeni. Sam sem bil na usklajevanju predlagatelj, da se vnese v formulo indeks razvojne ogroženosti. In če bi hoteli kaj več doseči, da bi te razlike še bolj odpravili, potem bi prav gotovo bilo treba na tem segmentu več narediti. Ali pa bomo rekli, potem pa dajmo dohodnine: Prekmurju 50%, Ljubljani pa 20%. Ampak veste, to ne gre. Moram vam povedati, da sem presenečen, ko strokovnjaki nam tu solijo pamet, kako je ta amandma oziroma kako bo ta amandma prispeval k pokrajinski zakonodaji odločilno, da bo proračun uravnovešen, če sedaj lahko tako rečem, v vseh 14 pokrajinah oziroma da bodo vse pokrajine v prihodnje se samofinancirale oziroma da ne bodo odvisne do države. Jaz mislim, da ne bodo odvisne od države takrat, ko ne bomo imeli razvojnih razlik. To so dejstva! Kaj si zapirate oči? Takrat se bomo pa lahko šli model, da bomo samo na področju ali na območju pokrajin vse črpali iz lastnih virov. Ampak na žalost, danes je razmerje med najmanj in najbolj razvito regijo v Sloveniji preveliko.
Hvala lepa. Ne morem vam dati replike, gospod Kontič, ker niste razpravljali pred tem. Če bi razpravljali, potem ste upravičen do replike, tako pa ne. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ja, vas je omenjal, res je, točno tako. Gospa Pečanova.
Moram reči, da se mi zdi - ne današnja, ampak ta del razprave [[...]]Prav zaprepadena sem, ko sem poslušala zbirko demagoških izjav, ki jih že dolgo nisem slišala. Ponavadi obtožujete prav mene osebno za demagogijo, ampak to, kar sem pa zdaj slišala, je prav za vzorec. Mislim, da bo treba magnetogram spraviti za bodoče poslance v tem Državnem zboru, da se bo vedelo, kako se ne smemo pogovarjati. Ker to, da bi eventualno povišanje deleža dohodnine za 10% kogarkoli v preostalih pokrajinah prizadelo v primerjavi s teoretično najbogatejšo pokrajino, to je osrednjo slovensko, je čista laž. Da bo nekomu vzeto zato, da bo nekdo drug dobil. To ni res! Če se poveča delež dohodnine za 50% napram sedaj predvidenemu, se vsem poveča za 10%, torej za 10% točk - tisto, kar je bilo prvotno predvideno, da bo 20% točk - in nič drugega se ne zgodi. Se pravi, Prekmurci bodo dobili pač namesto - tukaj imamo v Prekmurju predvidenih 30%, recimo Prekmurje, ki ste ga tako posebej - Pomurska regija bi dohodnine dobila namesto dosedanjih 12 milijonov evrov pač skoraj 18. Kaj bi ji bilo odvzeto? Kateri Pomurec bo ostal brez hlač zaradi tega? Ne! Samo izravnava se zmanjša, res pa je seveda, da bi pa osrednja slovenska regija imela presežek napram povprečju primerne porabe. N namesto dosedanjih 5 milijonov evrov bi jih imela kar 46 milijonov evrov. To je pa res. Vendar to ne bi bilo vzeto niti Prekmurcem, niti posavski regiji, niti nikomur drugemu. Iz državnega proračuna bi bilo odvzeto. Tako moram zdaj nekaj zelo, bom rekla, kompromisnega predlagati ali pa konkretnega, tako da bi morda do glasovanja malo razmislili. Mislim, da glede na to, da je to k 5. členu, kot sem jaz razumela edini amandma, ja, edini amandma je. Predlagam, da ga danes zvečer izglasujemo in da se pa, seveda "off-record" dogovorimo z ministrom in njegovimi sodelavci, da najdejo nek način, ki bo z amandmajem v tretji obravnavi na ta člen dosegel, da tega velikega preboja osrednje slovenske regije ne bo. Jaz vem, da je to skoraj zahtevati, da čudeže delamo, ampak razmisliti je treba. Še vedno se lahko zgodi to, gospod minister, da boste šli in boste predlagali amandma, s katerim boste vrnili delež dohodnine nazaj na 20%. Nič drugega se ne bo zgodilo. Lahko se še vedno stvar popravi. Če pa ta člen ne bo odprt, ne bo možno nič več narediti z njim. In vi točno veste, kaj mi ves čas govorimo in nas nočete poslušati, nas ne razumete, mislite, da zganjamo trmo. Mi smo danes v tej dvorani, kljub temu da nas tri opozicijske stranke obtožujejo, da smo vaši tihi zavezniki. Mi smo tukaj zato, ker želimo, da bo pokrajinska zakonodaja ustvarila pogoje za funkcionalne, dobre, uspešne pokrajine. In verjemite nam, da nimamo želje, da bi bila osrednja slovenska pokrajina za vse večne čase najbolj uspešna. Čeprav jo že vnaprej določa za najbolj uspešno pokrajino dejstvo, da je v njej sedež te države. Ne moremo si pomagati - kjerkoli na svetu je glavno mesto določeno, v katerikoli državi, se denar steka tja, ne da se pomagati. Delovna mesta se odpirajo bistveno bolj intenzivno v središču države kot pa kjerkoli drugje. Verjemite mi, da kot Primorka nisem prav nič navdušena nad tem. Tudi nad tem nisem navdušena, da bo Koper, recimo, vedno neke vrste središče v pokrajini južni Primorski, zaradi tega, ker mislim, da bi bilo bolj smotrno, da bi bil sedež pokrajine v Sežani ali pa v Ilirski Bistrici, zaradi tega, ker bi se avtomatično v tej pokrajini začele stvari stekati bolj v novo središče pokrajine kot pa v Koper. Ne bi Koper zaradi tega skoraj nič izgubil, vendar bi pa ta novi sedež nekaj pridobil. Zato govorim o tem, da bi bilo treba določati sedeže pokrajin na drugačen način. Jaz vem, da geografi in demografi govorijo o regijskih središčih, subregijskih središčih in tako naprej, ampak istočasno pa se da marsikaj narediti tudi na nekoliko bolj umeten način. Zato mislim, da bi tu ta člen pa morda tudi, če bi 4. člen amandmirali - praktično bi pustili odprte vse člene do tretjega branja in se vmes dogovorimo do tretjega branja, kaj bomo pustili, kaj bomo popravili. Saj se znamo usesti pa glave skupaj stakniti! Pa pozabite enkrat na to, da smo eni v opoziciji in drugi v koaliciji. Tu gre za našo državo v celoti in gre za vse pokrajine, ne glede na to, koliko jih bo, in ne glede na to, kje so. Tako govoriti o tem, da naj gre nekdo gledat v Prekmurje, kako so ljudje ubogi, in naj ne sedi ves čas samo v Ljubljani, to je nekorektno in mislim, da nima nobene zveze s to zakonodajo. Zaradi tega, ker vam povem nekaj: ta zakon ne bo izboljšal stanja v Prekmurju kar sam po sebi. Tudi če bo Prekmurje imelo dvakrat več denarja, kot ga ima sedaj, ne verjamem, da bo zaradi tega kaj dosti bolj uspešno, še marsikaj drugega bo treba narediti. Tudi to, da bo treba preseliti nekatere stvari, ki se dogajajo sedaj drugod, da bo treba preseliti v Lendavo, v Mursko Soboto in tako naprej. Ne pa, da bomo govorili o tem, da zaradi tega, ker Ljubljana jemlje nekomu - ne jemlje Ljubljana nikomur nič. In tudi če bi dodelili Ljubljani enako kot vsem ostalim, 10% več, večji delež od dohodnine, ne bi Ljubljana s tem nikomur nič jemala. Tako prosim lepo, zaradi slovenske javnosti, ki je ne smemo zavajati s takimi sprevrženimi razlagami - to je sprevržena razlaga. Mislim, da bi bil moj predlog, da ta amandma sprejmemo, ne glede na to, ali nam je všeč ali nam ni všeč. Saj minister je meni sedaj že razložil, kako so težave take in drugačne, ampak mislim, da je boljše, da se v miru usedemo in še enkrat premislimo, kaj narediti - brez dvigovanja rok, brez pritiskanja na gumbe, potem ko ta člen pustimo, odpremo, bom rekla, še za tretje branje. Dajmo si pustiti malo več manevrskega prostora za normalno pogovarjanje, dogovarjanje, posvetovanje. Ne z glavo skozi zid in trditi, zato ker oni niso prišli oziroma so nas zapustili, pa mi bomo sedaj zanalašč jim nagajali pa rekli, da ne bomo sprejemali njihovih amandmajev. To je neumno. Mi si s tem puščamo odprt prostor za nadaljnje pogovore.
Hvala lepa. Gospod Pukšič, prosim.
Hvala lepa. Gospod predsedujoči, kolegice in kolegi, gospod minister! Koalicija je vseskozi, tudi pri prejšnji obravnavi zakonodaje, pokazala, da je pripravljena prisluhniti amandmajem, ki bi zakonodajo izboljšali. Težko pa prisluhnem amandmajem, ki bi pokrajine že v štartu napravile preveč različne. Resnično grenka izkušnja, ki smo jo imeli s spremembo zakona o financiranju občin pri spremembi dohodnine, je prevelika in preblizu, da bi na to pozabili. To, kar pravi govornica pred menoj, da pustimo člen odprt, bi bilo potem smiselno ali pa nujno potrebno imeti odprt tudi 15. člen, kjer bi bilo potrebno namesto 15% ne spreminjati na 25, ampak spreminjati na 5 ali pa celo še na manj procentov; torej navzdol. Ta sprememba - kje jemlje in komu daje? Saj nihče ne govori, da s tem vzameš drugim pokrajinam. Ampak najbogatejše pokrajine dobijo s tem v sorazmerju na število prebivalcev nekajkrat več in v tem je problem. Vzame se, jasno, iz levega žepa in se da v desni žep. Vzame se iz državnega proračuna. In če v državnem proračunu se vzame in se da izključno v upravljanje samo eni od pokrajin, so zaradi tega prizadete vse ostale pokrajine. To je jasno. Ker masa je takšna, kot je. Dejansko se pa je pokazalo, da prav razdelitev države na 210 občin je končno prineslo razreševanje problematike v celotni državi. In tisti, ki temu nasprotujejo oziroma govorijo drugače, seveda nočejo sprejeti realnih dejstev, ki po državi so ali pa enostavno resnično tega ne vidijo. Res pa je, da je bilo pri tem členu danes preveč demagogije, ko nekateri poslanci govorijo in pošiljajo župane, da naj bodo uspešni in pridobijo nova delovna mesta. Prvič kot prvič, nimamo zakonodaje na lokalni ravni, ki bi županom to sploh omogočala. Če bi ta isti poslanec znal povedati, kaj pa naj naredimo, da pridobimo delovna mesta, sem prepričan, da smo to sposobno narediti vsi župani v tem parlamentu; pa če je potrebno, tudi dva kroga teči okoli parlamenta. Ampak seveda, to ni rešitev. In govoriti, da župani hodijo od ministra do ministra. Seveda, normalno, saj gre za to, da razvijajo področja, iz katerih prihajajo, ampak še v glavnem osnovnem elementarne pogoje. In ta pokrajina mora imeti nadgradnjo tega, ta pokrajina mora poskrbeti in zakonodaja poskrbeti, da bomo v pokrajini resnično lahko ustvarjali razvojne pogoje. In razvojni pogoji bodo možni le na ta način, da bomo lahko parirali tudi za tisti del sredstev, ki jih bomo lahko dobili iz evropskih skladov. To bo pa seveda možno, če bomo imeli dovolj kvalitetnih sredstev za razvijanje teh razvojnih pogojev. In tako kot sem že prej omenil, ko bomo enkrat prišli na področje, kjer bodo pokrajine v državi približno enako usposobljene, potem seveda lahko spremenimo tiste parametre, ki bodo pripeljali do tega, da se bodo pokrajine iz lastnih virov financirale. S tem se pa ne bodo, to pa ni res, z dvigom dohodnine z 20 na 30 bodo samo tiste, ki so bogate, še dobile bistveno več, tiste, ki pa ostajajo revne, pa jih bo tako ali tako potrebno sofinancirati s finančno izravnavo. Poglejte, še bolj se bo to pokazalo pri obravnavi, žal, 14. člena o financiranju, predvsem pri tistem delu, ko govorimo o indeksu razvitosti pokrajine. In dejansko je struktura financiranja, tako kot je sedaj nastavljena v tem zakonu, ker je ne moremo gledati kot posamezne elemente posameznih členov, seveda ni korektno - ne reči, da so občine izgubile 160 milijonov evrov, kar ni res. Občine, od spremembe zakonodaje, ki jo je sprejel ta parlament, so dobile 160 milijonov evrov, ne izgubile. In ne moreš posamičnega elementa opredeljevati, ampak moraš celotno strukturo, torej načela financiranja pokrajin pregledati v celoti. In vse te spremembe amandmajev, o katerih se govori, bi morale imeti za sabo tudi finančni izračun, ki ga pa ni. In jasno je že prvi pogled in prvi tak "ad hoc" izračun čez palec pomeni samo to, da pri dveh pokrajinah, ki sta že tako ali tako dovolj bogati, ki se sami financirata, se bo ta vrednost še povišala in bo razlika med pokrajinami še večja in ne bo prišlo do te razvojne komponente celotne države. Naša država pa je premala, da bi si lahko privoščili samo en center in samo razvoj centra. Saj se zavedamo, da glavno mesto ima prednosti in tako dalje, ampak, vsi deli Lendave ne morejo biti poleg, če že imamo Ljubljano glavno mesto. Ampak, zaradi tega ne rabimo tega še pospeševati na takšen način, kot bi ga sedaj s tem amandmajem radi. Zato ni realne osnove, da to podpremo.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa za besedo. V bistvu najverjetneje, da ne bom dodal k temu nič novega, bi pa rad povedal, da mi je žal, da ni tukaj sedaj gospoda Cvikla in kolegice Brede Pečan, ki tako goreče zagovarjata ta amandma, ki bi v bistvu, tako kot pravita, dal vsem več. Kaj pomeni dati vsem več? Vsi vemo, da to ni mogoče, da je to prazno pričakovanje, ker od tam, kjer jemlješ, tam je seveda omejeno in nujno je potrebno ostati na finančni izravnavi, pa naj govorimo o financiranju občin ali pa naj govorimo o financiranju pokrajin. V tej situaciji z 20% dohodnine dobi osrednja slovenska pokrajina z glavnim mestom toliko sredstev, da ne rabi finančne izravnave, če pa bi sprejeli ta amandma, pa tako kot oba zagovornika in SD, verjetno vsi skupaj zagovarjajo, bi Ljubljana dobila 40 milijonov evrov več, je bilo povedano. Sprašujem, od kod bomo pa potem vršili finančno izravnavo manj razvitim pokrajinam, od kod? Ljubljana je glavno mesto samo po sebi, vsi tokovi tečejo proti glavnemu mestu. Ko smo nekoč gradili Cankarjev dom, smo zbirali za Cankarjev dom sredstva po celi Sloveniji in bilo je rečeno: "Vsi boste lahko hodili v Cankarjev dom." Seveda je to res, samo, če hoče nekdo iz severovzhodnega dela države v Cankarjev dom, potem mora narediti toliko in toliko kilometrov, mora plačati vso cestnino in tako naprej. Drugače pa mu je omogočeno, da to storitev uporablja, seveda po veliko višji ceni. In tako je z vsemi temi storitvami, ki so se danes nakopičile in so v glavnem mestu. Nikoli ne bodo plače pri nas tako visoke, v celoti gledano, kot so v Ljubljani, ker so pač tu tiste glavne institucije, ker so tu centri moči, in vse, kar potrebuje ta država za svoje funkcioniranje, je več ali manj v Ljubljani. Kaj bomo mi potem imeli od tega, če se nam da nek procent dohodnine več - nič ne bomo od tega imeli. Se pravi, mora ostati sistem finančne izravnave, če hočemo govoriti o nekem skladnem regionalnem razvoju v Republiki Sloveniji. In me ne preseneča, da se pravzaprav poslanci, ki so istočasno župani, oglašamo, ker poznamo te strukturne probleme, ki so povezani z višino, če hočete, ali pa s plačnim sistemom v Republiki Sloveniji. Recimo, plače pri nas v Ormožu, od koder prihajam, ali pa plače tu, v Ljubljani, pa so vendarle precej višje. In če ob tem povem samo dva podatka. Recimo, za vrtec, ki ima enake normative in povsod enako stane ali pa bolj ali manj enako, če je povprečno prispevek staršev v Republiki Sloveniji k ceni vrtca 27%, potem je to pri nas krepko manj. In razliko seveda morajo dodati občine. Pri nas pridemo nekje na 21%. In tu nastaja velika razlika. In enak problem bo seveda obstajal tudi na sami pokrajini. Ali pa, večkrat smo tu že govorili, zaradi poseljenosti, demografije, kot jo imamo, cena avtobusnih prevozov. Ja, v Ljubljani ne rabi ljubljanska mestna občina plačevati za avtobusne prevoze. Mi potrošimo v naši občini za to 100 milijonov tolarjev, 400 tisoč evrov. To so te velike razlike. Da pri tem ne omenjam kilometrov cest, kjer, recimo, na enem kilometru živi ena družina in podobno. Torej, to je treba imeti v mislih. In zato ne morem pristati na to tezo, češ, če povišamo to dohodnino, bodo vsi dobili več. Ja, osrednja slovenska pokrajina bo dobila veliko več, mi bomo tudi dobili več, ne vem pa, od kje bo država vršila izravnavo in prispevala potem sredstva za nek skladnejši regionalni razvoj. To govorjenje, da so s proračunom zmanjšana sredstva za občine, je, milo rečeno, ne vem, ali nepoznavanje ali pa namerno zavajanje. Treba je torej upoštevati proračun, ki je namenjen za občine v celoti. To je tisti del, ki gre za skladen regionalen razvoj, torej po različnih mestih v proračunu, to sešteti in potem dejansko dobimo tiste prave procente povišanja, ki je nastalo za časa te Vlade in pa te vladne koalicije. Vse drugo je seveda neko govorjenje, ki nima nobene realne podlage in je daleč od resnice. Je daleč od resnice, in mislim, da tudi namerno producirana neresnica v slovenski prostor. "Nezavistno" od tega, za koliko pokrajin se bomo na koncu odločili, koliko bo teh pokrajin, sem tudi s stališča strukturnih problemov občin na področjih v Sloveniji - ne bom rekel nerazvitih, ampak tistih, ki so manj razvita področja, povedati pač nekatere podatke, ki držijo in zaradi katerih pač ne moremo pristati na tako enostavno napisane amandmaje, ki ne pomenijo pravzaprav nobene dodane vrednosti, niso neka nova formula, niso nek nov pristop, ampak enostavno pač všečni biti, vsem ponujati več, istočasno pa pri proračunu govoriti to, kar govorijo kolegi iz SD-ja, da država troši preveč. Da bi morali v času gospodarske rasti primanjkljaj, kako že pravite, izničiti; ne samo zmanjševati, ampak nič ne bi smelo biti. Morali bi celo ustvariti neko rezervo in tako naprej. Vse to poslušamo in jaz mislim, da bodo tudi novinarji, ki bodo spremljali, malo primerjali te razprave; se pravi, ko gre enkrat za povečevanje, drugič pa na drugi strani povsem nasprotni učinek, da je treba ne vem kaj vse zmanjšati. To enostavno, dragi kolegi, ne gre, pa četudi boste na vsaki seji povedali, da boste naslednji rudno tej državi vi vladali. Tega, kar govorite, ne boste mogli na noben način uresničiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz sem se oglasil zaradi tega, ker nikakor nisem zasledil besede "solidarnosti". Potem jo je izrekel gospod minister, o neki pravičnosti so govorili redko tudi kolegi. Ni pa bilo te besede slišati s strani predlagateljev tega amandmaja, ki govori o tem, da se za 10% poveča procent dohodnine, ki je namenjen za pokrajine in skuša s tem všečno dokazovati, da pač vsi dobijo več. Normalna aritmetika, to v resnici pomeni, normalna, običajna, preprosta aritmetika. Dobijo vsi več. Se pravi, enotna stopnja je bila uporabljena v tem primeru kot nekaj, kar naj bi pravzaprav bilo nekaj pozitivnega - vsi dobijo več za enak procent. Ko je bila neka druga zgodba o enotni stopnji, sicer z neko drugačno poanto, je bilo to najbolj pregrešno, najbolj nesocialno, najbolj grdo, kar je moglo biti. Ob tem se pa nihče na sprašuje, da govorimo o proračunu, o izvornih prihodkih, davkih, ki se jih na ta način nekoliko več preloži v segment pokrajin, vsem v enakem procentu, seveda pa v zelo različnih absolutnih zneskih. Preprosta aritmetika to govori. In v kontekstu solidarnosti, besede, ki jo predlagatelji v svojih obrazložitvah ne poznajo in je ne omenjajo, je tukaj tisto, kar je najbolj sporno. Tisti, ki že itak imajo veliko, ogromno in imajo tudi vse možnosti, da pridobijo še več, v razvojnem smislu, inovativnem smislu, v tem, da pač večina aktivnosti poteka pravzaprav v glavnem mestu, pokrajina Ljubljana bo praktično glavno mesto z malo somestja. Praktično v celoti urbanizirano področje, ki pridobiva več sredstev iz drugih naslovov. Jaz ne vem številk, ampak sem prepričan, da glede na to, kako visoko Ljubljana zaračunava nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, beri davek na nepremičnine, da je to za Ljubljano neizmeren vir, sploh pa, če bi pobrala vse tisto, kar bi po odloku o tem nadomestilu morala. Da ne govorimo, da je njihova infrastruktura, ki jo gradijo, mnogo bolj učinkovita, ker ima veliko več porabnikov in verjetno tudi višje cene, kot drugje, kjer pa je sorazmerno ta infrastruktura zaradi geografskih razmer in gostote poselitve dražja in prinaša manjše prihodke. In da na koncu ne omenjam še komunalnih prispevkov, ki so v Ljubljani bistveno višji in jih bistveno več poberejo kot kjerkoli drugje v Sloveniji, sploh pa v manj razvitih območjih. In tisto, kar mislim, da je minister povedal, kjer je poleg solidarnosti treba pogledati tudi vse okoliščine, vse okoliščine, ki igrajo vlogo pri taki ali drugačni odločitvi. Jaz bi bil vesel, če bi tisti, ki zelo strogo gleda na proračun, raje razmišljal o tem, da bi se 10% dohodnine namenjalo za več socialnih pravic. Seveda, če ta država, glede na to, v kakšnem stanju razvoja smo in spreminjanja naše učinkovitosti, si lahko in koliko si lahko pri tem privošči. Meni je en kolega predlagal, glede na to, da se govori, da bodo te pokrajine samo več stale, da bi pač morda rajši odločili za 15% dohodnine in 5% dohodnine zmanjšali vsem državljanom. To bi bilo nekaj, kar bi lahko predlagala stranka, kot je Socialdemokratska stranka. Če seveda proračun in vse okoliščine v tem proračunu to dovoljujejo. Ob vsej strokovnosti skupine pa bi človek pričakoval malo bolj dodelan amandma. Zelo enostavno je in všečno je reči: "Ah, namesto 20% pa dajmo 30%." Zelo všečno in zelo enostavno, preprosto. Sploh se ni treba potruditi, še pri obrazložitvi se ni treba ne vem kako potruditi. Z malo demagogije si morda celo všečen, če pa to mediji poberejo, pa je še boljše. Mislim, da Ljubljana, ob tem da nima finančne izravnave, ima skupaj več prihodkov iz svoje dohodnine in iz trošarin, praktično za 20 do 30 procentov več kot tista naslednja, ki pa dobiva še finančno izravnavo in je to skupaj primerljivo, da dejansko pridobijo tukaj nesorazmerno. In zakon o financiranju občin je pravzaprav to anomalijo vseh možnih prihodkov Ljubljane in še dveh občin, ki so pravzaprav mesta kot taka in sploh nimajo pravega podeželja, na nek način samo nekoliko korigiral in naredil zadevo bolj vzdržno v smislu solidarnosti. Uravnoteženje razvitosti je to, teh 10% dohodnine, ki ostaja v proračunu, pa se uporablja za kohezijsko, solidarnostno in enakomerni razvoj tistih delov, ki lovijo povprečje. Ono lovijo povprečje. Kje je šele to, da prideš nad povprečjem! Tako nikakor ne morem sprejeti tako poenostavljenega amandmaja in glede na to, da potrebe v Sloveniji v posameznih bodočih pokrajinah niso sorazmerne z njihovimi viri, tako sorazmerno določenimi, tak amandma ne pride v poštev. Prišla bi v poštev neka degresivna, neka drugačna krivulja, ne pa sorazmerna, ki bi pravzaprav vgrajevala solidarnost že kar v sistem. Morda bi bilo še najbolje zadevo vezati ne na pravzaprav eno formulo, ki se imenuje primerna poraba, pa je pravzaprav nihče ne razume od običajnih državljanov - še jaz j dolg časa nisem - , ampak da bi bili viri, davčni viri na nek način sorazmerni z, recimo, razvojno ogroženostjo. In taka stvar bi bila potem tudi neodvisna od posameznih ali ministrov ali pa posameznih vlad. Nikakor ne pristajam na tako poenostavljen način premeščanja nekih virov, ki imajo lahko veliko večjo učinkovitost v samem proračunu, kar tako na pokrajine, v nekem procentu, absolutni zneski pa seveda se negirajo in za predlagatelje niso pomembni. Jaz takega amandmaja ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kontič. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Moral sem počakati na razpravo, ker replike na gospoda Mikoliča nisem mogel dobiti, ker pred tem nisem razpravljal. Gospod Mikolič ima pa to neverjetno sposobnost, da ve, kaj bom razpravljal in mi vnaprej polaga besede. Jaz čakam na magnetogram seje Državnega zbora, pa ga v tem trenutku še ni, ga bom pa dobil. Če sem prav slišal, gospod Mikolič, vas skrbi za mojo varnost, za moje zdravje, napovedali ste moj linč, v Savinjsko-šaleški pokrajini. Jaz trdno upam ali pa želim si, da nisem slišal prav. Če sem slišal prav, potem je že to lahko ugotovitev, da bi kakšno razpravo ali kakšnega posameznika lahko v bodoče imeli kar za mersko enoto za pokvarjenost v tem parlamentu. Jaz vam predlagam, gospod Mikolič, da skrbite za svoje zdravje in za svojo varnost, jaz bom pa poskrbel v prihodnje, tako kot sem do sedaj, za svojo varnost. Poleg tega istočasno govorite o tem, da naš amandma vsem daje in hkrati govorite o tem, da v Savinjsko-šaleški pokrajini s tem amandmajem ne bodo zadovoljni. Zakaj? Ker jim daje dodatna sredstva? Popolnoma zmedena razprava. Argumente za ta amandma je v bistvu podala kolegica Breda Pečan, ampak kljub temu mislim, da je potrebno še nekaj reči. Jaz se seveda zavedam, da so posamezne pokrajine v razvojnem zaostanku, to je dejstvo in tega je potrebno odpraviti z razvojnimi sredstvi, torej z novimi sredstvi, ki jih bodo pokrajine dobile za to, da bodo razkorak odpravile. Ampak ne na način, spoštovane kolegice in kolegi, da bomo rekli, tiste pokrajine, ki so danes najbolj razvite, naj se za trenutek ustavijo in počakajo pokrajine, ki so v razvojnem zaostanku. Ne! Vse pokrajine se morajo razvijati, ampak tiste, ki imajo razvojni zaostanek, se morajo razvijati hitreje. In strinjam se, da ima tukaj vlogo tudi finančna izravnava. In finančna izravnava bo morala obstajati v tem zakonu v vsakem primeru, ker drugače ni možno narediti financiranja pokrajin. Ni pa logično, spoštovane gospe in gospodje, ni logično, da so finančne izravnave tako velike skoraj kot odstopljeni viri, se pravi, da imajo vse pokrajine finančno izravnavo. To seveda kaže, da je s tem zakonom o financiranju pokrajin nekaj hudo narobe. Če bi vsaj polovica pokrajin bila samozadostna, druga polovica tistih zaostalih pa finančno izravnana, bi to razumel. Da so pa vse na finančni izravnavi, pa tega seveda ne moremo razumeti. Zaradi tega tudi ne razumem nekaterih razprav. Govorimo o 5. členu, čeprav smo zdaj pomešali že vse člene, ampak saj razprava je tako ali tako časovno omejena, pa pri drugem členu potem nekaj časa zmanjka. V 5. členu so našteti viri financiranja pokrajin: prihodki od dohodnine in trošarin. Ko smo mi vložili amandma, da za 10% dvignemo dohodnino, je to demagogija. Ko ste prisluhnili predlogom Poslanske skupine Socialnih demokratov in trošarine od alkohola povišali na 90%, je pa to dober predlog, zato ker je bil za vas sprejemljiv. V tem pa ni nič demagogije, ampak isti člen govori o tem. In ko govorimo o tem, kdo komu daje in kdo komu jemlje - veste, dohodnina je pač vezana tudi na prebivališče. In ljudje, ki dohodnino ustvarjajo, se verjetno do tega deleža v lokalni skupnosti tudi upravičeni. Zdaj, kako se bo delil, je stvar razprave. Predlog, da se pusti odprt člen daje možnost, da se o tem še dogovarjamo, da iščemo rešitve, v nasprotnem primeru boste člene zaprli, zakon bo zaprt in včasih imam občutek kot da si želite nekateri ne vsi, ampak nekateri, v tej dvorani, da bi pripravili Socialne demokrate do tega, da tudi oni obstruirajo, da rečejo: "Ne gremo se več, saj nima smisla, saj nihče nič ne posluša, saj argumenti niso pravi." No, tokrat nas v to ne boste prepričali, ker smo se odločili, da mi poskusimo nekaj še bolj nemogočega, da z argumenti prepričamo vas, da so naši predlogi utemeljeni in da je možno te zakone še izboljšati. Ni rečeno, da je ta amandma, ki smo ga mi vložili, tisti edini in pravi, je pa možnost, da pustimo člen za tretjo obravnavo odprt; je možnost, da si še vedno vzamete čas za razmislek; je možnost, da soočite vse ostale zakone, ki jih v tem trenutku še nimamo, s temi in da člen, ki je odprt, tudi spremenimo v tretji obravnavi. In ko govorimo o tem, da se nekomu samo daje: 15. člen tega istega zakona govori o teh prihodkih in o višini teh prihodkov, o katerih govorimo zdaj že nekaj časa, in tam je zelo jasno zapisano: če so prihodki pokrajine iz prejšnjega odstavka za več kot 15% višji od izračunane primerne porabe, se presežek, ki ga posamezna pokrajina - torej tista, ki bi ji ti amandmaji, recimo, tudi nekaj prinesli - , se presežek nad 15% zmanjša za 50%. Se pravi, tistim, ki imajo več, bomo v vsakem primeru po tem členu ta sredstva vzeli: 50% sredstev nad 15%. To seveda gre za poseg v avtonomnost financiranja lokalne skupnosti, ki ji bomo mi rekli v bodoče pokrajina. Torej, jaz predlagam, da konstruktivno razpravljamo, da poskušamo najti rešitev, še je možnost, še je možnost tudi razpravljati o teh členih, še je možno poiskati skupno rešitev, takšno, ki bo sprejemljiva za veliko večino, in dejansko predlagam, kot sem že dejal, da razpravljamo resno in da ne uporabljamo pri tem pretirano demagogije. En kanček vam je niti ne zamerim.
Hvala lepa. Gospod Janc, prosim.
Hvala lepa. Če se navežem malo na to razpravo predhodnika. Več kot leto dni že iščemo, iščete, iščemo skupaj neko kompromisno rešitev te pokrajinske zakonodaje bolj ali manj intenzivno. To počnemo že danes v bistvu cel dan, kako poskušamo zbližati interese vaše, naše - tisti, ki prihajate iz mestnih občin, bogatih občin, kot tisti, ki prihajamo iz bolj revnih občin. Iščemo na poti, prihajamo z nekimi argumenti, ki niso demagoško obarvani, ampak so stvarnost, ali vam je prav ali vam to ni prav, pač jaz mislim, da je ta namen dober, vaši argumenti, ti argumenti, naši argumenti, naši predlogi, predlogi Vlade. Mislim, da smo na pravi poti. Tudi nekaj predlogov, ki ste jih podali, nekaj teh smo tudi, vsaj jaz, javno podprl. So dobri, pozitivni - zakaj ne? In upam, da bodo tudi kolegi ostali sledili, ko bo prišel čas glasovanja. Upam pa, da je mimo čas neenakih možnosti. To kalvarijo smo dali skupaj skozi občine, prišli na bolj uravnotežen proračun financiranja občinskih proračunov, prihajamo na pokrajinske. In prav je, da tukaj sledimo eno pozitivno zakonodajo, pozitiven premik naprej pa je, o katerem je danes tekla beseda že več časa na to temo, financiranje pokrajin. Pomembna tema, izjemno pomembna tema in moramo jo prav zastaviti. Brez te dobre in pametne finančne spodbude zagotovo ne bo prihodnost pokrajin dobrih [[...]]nikoli ne bodo pokrajine enako razvojno razvite.Definitivno nikoli ne more Prekmurje ali pa Bela krajina doseči osrednjo Slovenijo. Pa saj to je normalno, saj tu ni nič narobe! Da se pa lahko malce približamo, približajo, je pa cilj, upam, tudi te zakonodaje, drugače pokrajin niti ne rabimo. To pa je cilj, moramo se približati. In seveda, spoštovani, mislim, da ob vsem spoštovanju do mesta Ljubljane, lepo je, da se razvija, upam, da se bo še hitreje razvijala v sedanjem času, ker v preteklih desetih letih se je zelo slabo razvijala. Zelo slabo razvijala ob dejstvu, da so imeli na voljo izjemno veliko finančnih virov, takšnih, o kakršnih druge slovenske občine lahko samo sanjamo. In tudi pozdravljam, kot sem že rekel, izjemno dober proračun za leto 2008, baje, da je rekorden. To ni nič slabega, to je dobro za državo, za glavno mesto, za razvoj. In če uspejo zgraditi še brez zadolževanja finančnih virov, je toliko bolje. Ljubljana se bo razvijala neverjetno hitro, in prav je tako. Ampak ne bodite do ostalih 209 občin tako, bi rekel, sramežljivi. Tudi one se želijo razvijati, tudi one imajo te interese, enake interese. In govoriti, da je 10% dohodnine od plače 300, 400 evrov enako kot od 1000 in več evrov plače, povprečne, to me pa ne boste "nasankali". Daleč od tega. Kdo dobi več? Ja, tisti, ki ima večjo plačo! Žal, to pa ni v Beli krajini, ne v Prekmurju, ne v Posavju, če hočete, ne v Sevnici. In recept, ki sem ga prej poslušal, s šolo. Jaz bom zelo lepo prosil, če mi lahko ta recept pomaga, da ga prenesem v našo občino, v naše gospodarstvo, našim lastnikom, našim menedžerjem, kako izboljšati te plače, da ne bodo imeli več 400 evrov v tekstilni branži, ampak 800 evrov. Kako ta recept narediti, da bodo imeli delavci več, da bo imela občina več, regija in država? Lepo prosim, gospod Cvikl, potem lahko greva na kavo, da mi to formulo poveste, da grem jutri takoj v akcijo, da pridemo do teh večjih plač z lastnimi viri v lastni občini. Jaz bom najbolj zadovoljen župan, pa ne samo jaz, predvsem naši delavci, ki tam delajo za 400, 500 evrov. Ampak če mi ga boste izdali, se vam bom javno zahvalil na tem istem mestu. Kar se tiče teh novih 14 pokrajin, skladnejše, uravnotežene finance so pomembne. Nihče ne želi, da tisti, ki imajo, ki so razviti, ne bi dobili še dodatnega vira, naj imajo, ampak ne morejo dobiti toliko več, kot tisti toliko manj, ki bolj potrebujejo, če hočejo uloviti voz razvoja bolj razvitih pokrajin v Sloveniji oziroma aktualnih, obstoječih regij, ki jih imamo zdaj. Tako da mislim, da ta dogovor, ki ga vi predlagate, jaz sem vedno za njega, danes in vedno, iščemo kompromise, iščemo soglasja. In prav bi bilo, da jih še več iščemo in več najdemo, kajti ta zakonodaja ni samo za koalicijo, ampak je mnogo več, kar sem danes že enkrat povedal. In upam, da bodo te stvari vam in nam skupne. Tako da nenazadnje tudi predloge, ki jih imate, ki jih dajete in ki jih dajemo skupaj, verjemite mi, spoštujte vsakega poslanca posebej, od koderkoli prihaja. Razmere v Prekmurju so drugačne, kot so, recimo, v Posavju, kot so v Kopru, verjetno čisto druga zgodba, kjer nimate teh problemov, ki jih imamo mi, kot jih je prej kolega Sok iz življenja, iz prakse povedal, kako to zgleda v neki občini, ki ima ogromno podeželja, ki ima tam dve hiši, tam pet hiš, tam cesto, tam vodovod, tam kanalizacijo, tam to in ono. To je neprimerljivo, vam povem, z urbanimi naselji. To je druga zgodba in ne moremo dati na isti imenovalec. Verjemite mi, če hočemo, da v tem tisočletju dobijo tudi nekateri naši občani končno asfaltno cesto do svoje hiše, ali ni že čas za nekaj takega, kar imate v Kopru že 30 let, ali pa v Izoli! Tudi to so dejstva. In spoštujte tudi drugače misleče in drugačne pogoje, ki jih imajo. Zato sem rekel, tista pot od Prekmurja do Posavja, da bi mogoče komu koristila, ko bi spoznaval to našo lepo Slovenijo, ampak tudi infrastrukturo, s katero se še danes borimo v določenih občinah, ki nimajo niti vode, da o cestah ne govorim in tako naprej. Tudi to je stvarnost in tudi to je želja Vlade, te koalicije, pa verjamem, da tudi vas poslancev, ki ste mogoče te probleme že zdavnaj prešli - privoščite še tistim, ki teh osnovnih pogojev nimajo. In tudi s to pokrajino je po mojem ena možnost odprta več, da pridemo do dodatnih finančnih virov, predvsem pa, da bomo sami na naši ravni odločali o naših problemih. Seveda se danes ugovarjamo v Ljubljani z ministrstvi takšnimi ali drugačnimi, pa ni važno kdo je šef Vlade, ta ali oni, približno je zgodba podobna, enkrat ali drugič. Ampak to, da smo nekaj korakov naredili za lokalne skupnosti, da smo dali malo več možnosti in za to so po mojem prepričanju te lokalne skupnosti izjemno hvaležne. In to napako dobre prakse sledimo tudi v financiranju pokrajin, ki jih bomo upam, da dobili 1.1.2009. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Marinič. Ste se javili k repliki? Gospod Marinič dovolite, da bo gospod Cvikl repliciral. Izvolite.
Gospodu Jancu repliciram samo z naslednjim vprašanjem. Po vaše je v redu, glede na predlog Vlade, dopolnjen predlog Vlade, da naj imajo pokrajine več od tega, da ljudje več kadijo in več pijejo, ne pa da več delajo. In napadate, da smo mi demagogi, ker dvigujemo delež dohodnine iz 20 na 30%, hkrati pa se strinjate s tem, da je v redu, da je delež trošarin iz 5% šel na 10% in alkohola iz 20 na 90%. Gospod župan, gospod poslanec, jaz sem za to, da dobijo pokrajine toliko virov, tudi pri davku od dohodka pravnih oseb je treba poseči in še kje, da bodo v čim večji meri samozadostne, zato, da se bodo pokrajine razvijale, ker bodo od razvoja imele več lastnih virov. Ne pa, da je njihov razvoj odvisen od tega, koliko izravnave jim bomo določili v državnem proračunu. Zato je seveda teza, da naj se pokrajine razvijajo samo od tega kako ga ljudje tam pijejo in koliko pokadijo, ne pa, koliko delajo - napačna teza. Ampak gospodje, to ste vi predlagali, dopolnjen predlog proračuna povečuje delež prihodkov, lastnih prihodkov samo zaradi trošarine in zaradi več trošarine na alkoholi in trošarine od tobaka. To je politika. To veste, je pa politika, ki je na glavo postavljena. In gospod poslanec, te dni je izšla knjiga "Proračunsko pravo" kolegice Etelke Korpič Horvat. Poglejte si malo in naj vam vaši financarji to pogledajo in poglejte si, kaj se zgodi, če postanejo pokrajine odvisne od tega, koliko trošarin od alkohola in tobaka bodo imele, ne pa koliko dohodnine. In to je narobe svet. In takrat, ko se bomo to šli, takrat bo seveda mogoče razvojna filozofija posameznih pokrajin drugačna, kot ta, ki jo stimulira zakon. Veste, kaj je treba narediti, da se razvijate? Ja, na Goriškem bi morali odpreti čim več s temi ali onimi igralnimi aktivnostmi povezanih takšnih ali drugačnih barov. To je narobe svet. In zato ne trditi, da imamo mi in da mi zganjamo demagogijo, ker želimo povečati, da dobijo pokrajine več denarja od dela.
Hvala. Gospod Marinič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani in spoštovane! Če sem prej v prejšnji diskusiji dejal, da mi je vseeno, ali glavarja volimo posredno ali neposredno in podprem eno ali drugo varianto, samo da pokrajinska zakonodaja shodi v drugi obravnavi in omogočimo tretjo obravnavo in omogočimo skladnejši regionalni razvoj Republike Slovenije, pa tega ne morem ob amandmaju k 5. členu. Seveda gre za bistveno razliko od predlagatelja, ki je skušal nekatere stvari v osnovi odpraviti. In bilo bi prav, da se spomnimo zadnje diskusije predstavnika predlagatelja, ministra Žagarja, ki je izhajal iz 10-letnih lastnih izkušenj, ko je bil kot župan in natanko ve, o čem je govoril. Zato bi, spoštovane in spoštovani, pričakoval resnično, pa tudi za ceno, ki smo jo danes že slišali s strani predlagateljev amandmaja k 5. členu, pustimo stvari odprte, vzemimo si čas, pojdimo skozi in morda pridemo še do boljše rešitve. Nikoli ni tako dobro, da bi ne moglo biti še boljše. In če se vrnem sedaj nazaj, bi si želel, da bi sistem in zagotovljen vir financiranja bil s strani predlagatelja takšen, da bi resnično omogočal skladnejši regionalni razvoj, kar do sedaj ni bila praksa. Zato imamo velike razvojne zaostanke na nekaterih delih Slovenije. Zelo nazorno so to skušali prikazati tako kolega Janc kot kolega Sok, pa kolega Pukšič. Veste, mi prihajamo iz nekih drugih okolij in morda to drugače gledamo kot nekateri, ki zgolj in samo skušate v teoriji dokazati kako to ni pravilno oziroma kako je to utemeljeno, kar predlagate z amandmajem k 5. členu. Moram pa poudariti istočasno, da se je zelo težko osredotočiti samo na amandma k 5. členu, ker nujno zaideš tudi v 14. člen, kjer prav tako predlagate amandma. Verjetno nisem edini in verjetno nisem sam v tej zvezi, ko še enkrat poudarjam, da je vendarle pokrajinska zakonodaja in v zvezi s tem financiranje pokrajin, temeljni dokument, ki bo omogočal skladnejši regionalni razvoj. In viri financiranja, ki so v 5. členu s strani predlagatelja, to jasno nakazujejo. In če najdemo neko srednjo pot med tistim, kar predlagatelj želi, med tistim, kar želite z amandmajem k 5. členu, da najdemo resnično sredinsko pot, ki bo morda najboljša, a se mi zdi, da so vsi inštrumenti okoli teh izračunov s strani predlagatelja v tej zvezi izčrpani in da bo težko najti boljšo možno in mogočo varianto, ki bi bila še sprejemljivejša od ene ali druge variante. Kakorkoli že, predlog zakona o financiranju s strani predlagatelja se mi zdi dober, morda ne najboljši, zato si resnično vzemimo čas, skušajmo najti rešitev ali obstaja boljši model za to in najdimo srednjo pot med predlaganim in med amandmajem, ki ga predlagate. Takšnega amandmaja, ki ste ga predlagali pa žal ne morem sprejeti, ker potem nismo naredili ničesar in vrnili smo se v bistvu v neko drugo obdobje, katerega priča smo v sedanjem trenutku. Zdi se mi zelo pomembna tudi splošna ugotovitev, da moramo v tem času, ne vem koliko časa nimamo več, smo že v zamudi, to drugo raven lokalne samouprave, tudi kar zadeva zakona o financiranju občin, čim prej urediti in sprejeti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Han.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Verjetno bom težko kaj dodal dodane vrednosti k tej razpravi, pa vendarle nekaj mojih misli, pa mogoče bo tudi v tej smeri šlo, da bomo poskusili ta problem na nek način rešiti. Najprej eno ključno vprašanje. Mi se vsi skupaj vrtimo okoli tega amandmaja in na tem amandmaju, mislim, da stoji vsa zgodba o ustanovitvi pokrajin. Ali hočemo imeti te pokrajine, ali nočemo imeti teh pokrajin? Socialni demokrati smo na nek način napadeni s strani pozicije, ker s svojimi argumenti, s svojimi razmišljanji, ki tudi ni nujno, da so najbolj pravi, se borimo, da bi ta pokrajinska zakonodaja na nek način oživela in da bi resnično Slovenijo zgradili tako, da bi bili po celi Sloveniji ugodni pogoji za življenje. Po drugi so pa do nas kritični naši opozicijski kolegi, ki so tudi s svojim razmišljanjem šli tako daleč, da so zapustili to dvorano, kar jim jaz dam čisto prav, in rekli, da bodo na tak način poskusili zadeve reševati. Kolegica Breda je pred pol ure rekla en dober predlog: sprejmimo ta amandma, do tretje obravnave imamo še čas in potem lahko ta amandma še popravimo. Popraviti ga pa verjetno nas 90 poslancev ne bo moglo. Popravijo naj ga finančni strokovnjaki, ki imajo drugačne poglede, kot jih imamo mi, ki nimajo teh političnih pogledov, in naj poskusijo ti finančni strokovnjaki nas prepričati. Gospodu Jancu bi rekel to, glede na to, da je moj velik kolega, jaz lahko tudi demagoško nastopim zelo hitro in rečem, kako naše Radeče, moje Radeče niso najbolj razvito in kako je treba v Radeče denar dati, pa v Ljubljano nobenega denarja več. Vendar to niso, bom rekel, prave zgodbe. Jaz sem tudi občino Radeče umestil v pokrajino Posavje in zdaj sem lepo zadovoljeni in za druge pokrajine me, bom rekel, ne briga. Jaz sem poslanec v Republiki Sloveniji in mi je važno tudi, da drugi ljudje, v drugih pokrajinah bodo zadovoljni ali pa bodo nezadovoljni. Ampak spoštovane poslanke in poslanci, vprašajmo se, če je narod sploh za to drugo vejo lokalne oblasti oziroma za pokrajine, da ne bi mi napenjali mišic. Jaz mislim, da bodo pokrajine, tako kot je moj kolega Kumer rekel, na nek način mesto za odpadle politične kadre in bodo tam lepo dobili ene fine fotelje in bodo na nek način lepo presedeli, narod pa še vedno ne bo vedel, ali je prišel na upravno enoto, ali je prišel na občino, ali je prišel na pokrajino in za vse bo kriv župan. Če bi hoteli res Slovenijo razdeliti dosti enakomerno, bi jaz enostavno predlagal, dajmo več denarja občinam in bi se sigurno razvijale, bom rekel, v mesta v Sloveniji veliko hitreje in bolje, kakor pa iz same Ljubljane. Tisti, ki je župan, točno ve, če da v krajevno skupnost 1 evro, krajani krajevne skupnosti iz tistega evra naredijo 10. Takšno je moje poznanje in mislim, da tudi gospoda Soka in gospoda Prevca, ki je imel sploh priliko zdaj v teh težkih trenutkih to razmišljati in je videl, ljudje lahko sami veliko več naredijo, kakor pa, bom rekel, neki birokrati. Gospodu Soku bi samo to rekel, mi nikjer ne jemljemo, enostavno razporedimo sredstva iz proračuna. Zdaj pa, ali bomo uspeli iz proračuna več denarja ministrom vzeti oziroma raznim ministrstvom, ali ga pa ne bomo. Gospod Žagar je pa rekel, da finančni okvir ostaja isti, zaradi tega se, bom rekel, proračun ne bo povečal. In če je to to, potem je edina moč to, da poslanci čim več denarja vzamemo centru, se pravi ministrstvom, in ga pripeljemo na pokrajine. Jaz bi predlagal, da sprejmemo ta naš amandma, ki mogoče tudi ni najbolj pameten, ni pa, bom rekel, slabonameren. Tudi mi se v Socialnih demokratih borimo, da bo Slovenija enakomerno razdeljena, enakomerno finančno in da se bo enakomerno razvijala. Da imamo pa Ljubljano, pa hvala bogu, da jo imamo. Vsaj eno mesto imamo urejeno, če že druga mesta nimamo. Moj predlog je, da je naš amandma pravi. Če ga pa ne sprejmemo, se bo pa to naredilo, kar so naši kolegi povedali, amandma bo zaprt in potem na nek način ni več povratka. Mi smo se že trikrat vrnili nazaj v tirnice, Socialni demokrati, in poskusimo to pokrajinsko zakonodajo na nek način spraviti pod streho, ker na koncu koncev bo pa veliko debat pri zadnjem zakonu, ki potrebuje dve tretjini, to je pa zakon o ustanovitvi pokrajin. Tam pa že zdaj povem, da se jaz s tistimi pokrajinami, s takšnimi mejami osebno ne strinjam. Občina Radeče je sicer umeščena v Posavje in bi bil lahko zadovoljen, vendar ko gledam kamniško-zasavsko regijo, ko vidim, da ni kočevske regije zaradi nekih drugih političnih zadev, ki so se naredile, jaz mislim, da to ni v redu. Ampak gremo korak za korakom in poskusimo to danes spraviti pod streho, pa potem še eno konstruktivno debato narediti in poskusiti pokrajine spraviti pod streho. Vendar ne siliti z glavo skozi zid in to narediti, da bomo imeli volitve leta 2009, ker nam bo verjetno vsem žal. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sok, ali ste bili imenovani? Izvolite, imate repliko.
Hvala lepa. Jaz moram poslanskemu kolegu Hanu odgovoriti na tole, kar je povedal. Poglejte, 20% dohodnina pomeni to, da se osrednja Slovenija, ali če hočete, če temu rečemo Ljubljana, ne dobi finančne izravnave. Dobi 83 milijonov in nekaj tisoč, 400.000 sredstev. Če se pa ta amandma, ki ga vi predlagate, uresniči, potem pa seveda polovico tega iz 20 na 30 dobi Ljubljana toliko več, se pravi za 40 milijonov več. Postaja popolnoma jasno, da pač vsi skupaj pomagate Ljubljani. In to je v redu. Ampak od kod bomo potem vzeli, da bomo izvršili finančno izravnavo do drugih delov Slovenije. Ne more držati to, kar je prej bilo rečeno, ne vem, da so te razvojne razlike zato, ker pri nas ljudje ne delajo in samo pijejo in kadijo, tako kot je rekel gospod Cvikl. Ne gre za to v tej državi. Ljubljana je glavno mesto sama po svojem, zato ima pač veliko prioritet in veliko možnosti. Vsi naši študentje hodijo sem, puščajo denar na univerzi, vse inštitucije so tu, od finančne, vladne, da ne naštevam kaj vse. Pri nas je v celem vzhodnem delu države ali pa še marsikje drugje situacija popolno druga. In ne morete sedaj vsi pomagati gospodu Jankoviču reševati teh 22 projektov. Ljubljana bo to že rešila, saj ima veliko možnosti in pa veliko virov. In tudi ni res, da je zakon o financiranju občin karkoli vzel, še manj je res, da je gospod Peterle za to kriv, kot razlaga gospod Jankovič, in tako naprej. To so neke demagogije, ki se širijo v ta slovenski prostor in poskušajo ljudi v nekaj prepričati, kar seveda nikakor ne more držati. In vsi, ki tudi spremljamo to financiranje projektov, saj podpiramo vse to, ampak malo bo mogoče potrebno zmanjšati apetite. Če ne moreš narediti enega štadiona, dobro, si ne moreš istočasno dveh zamisliti in pričakovati, da bo cela Slovenija financirala, da bo nekdo izvršil neke svoje obljube, ki so očitno bile prevelike. In s tem se ne moremo strinjati. In čisto nič osrednja Slovenija s tem predlogom 20% dohodnine ne izgublja. Čisto nič. Še enkrat povem, državni proračun ni nekaj, iz česar bi lahko samo neskončno veliko jemali. Ne more iti, spoštovani kolegi iz opozicije. Tega ob dejstvu da znižujemo tudi davke v tej državi, kar počne Vlada in ta vladna koalicija, enostavno postaja zadeva ob teh vaših predlogih nevzdržna in jo bomo očitno morali kar naprej tudi v tem parlamentu ponavljati in razlagati, da bodo ljudje nekako videli, kaj je možno in kaj ni možno. Hvala lepa.
Hvala. No, res ni bila replika, ampak tudi replika gospoda Cvikla ni bila replika, ampak je bila razprava in bi morda že po tem, ker sem nadomestil gospoda Klavora, opozoril - držimo se razprave, razprava teče po seznamu, lahko se 10-krat javite, dokler ima poslanska skupina čas. Naslednja ima besedo gospa Pečanova. Ni replike na repliko.
Ja vem, saj je v redu.
Gospa Pečanova, izvolite, imate besedo.
Jaz nimam replike na repliko. Imam razpravo, se vam zahvaljujem za besedo, gospod predsednik. Rada bi povedala, če bi kolegi, kolegica se zgleda ni niti ena oglasila, ne vem, ali si ne upate, ker imate mogoče kakšne konstruktivne predloge in bi zato bile kregane, ampak vendarle. Poglejte, ministrstvo je pripravilo celo serijo izračunov, kombiniranih, takšnih in drugačnih. In med drugim tudi to, kaj pomeni 30% delež dohodnine. Avtomatično se finančna izravnava vsem zniža. In to je dejstvo. Ljubljanski ali osrednje slovenski pokrajini se bistveno zvišajo prihodki, to je res, vendar zaradi 15. člena, ki ga vsi več ali manj pozabljate, govorite o 14. členu, kjer je govora samo spremembi formule in s tem se tudi uteži nekoliko spremenijo in se zaradi tega razporeditev sredstev spremeni, kjer ni res, da Ljubljana nima izravnave, ampak tudi dobi, 4 milijone evrov bi imela več osrednja slovenska pokrajina. Bolj je problem v tem, da 15. člen govori samo o tem, da v primeru, da posamezna pokrajina presega povprečno glavarino, dajmo temu reči, za več kot 15%, se 50% tega, kar presega 115% povprečja glavarine, odvzame. Konec. Se pravi, da dobi tista pokrajina, v tem primeru je to samo osrednja slovenska, če dohodnina zraste na 30%, dobi osrednja slovenska pokrajina namesto 97 milijonov primerne porabe 128 milijonov primerne porabe, kar je 115% plus 50% nad 115%. Mene moti nekaj konkretnega. Moram reči, da se mi zdi, da bi bilo tudi amandma k 15. členu smotrno sprejeti. Zakaj? Zato, da bi ga lahko prilagodili. Mislim, da to, da mora biti 25% nad povprečjem, nihče ne trdi, da je to najboljša možna rešitev, in sem prepričana, da moji kolegi, ki so pripravili amandma k 15. členu, ne bi imeli nič proti, če bi bilo 15% nad povprečjem ali pa celo 10% nad povprečjem. Bolj pomembno pa je tisto, kar je eden od kolegov prej omenil, da v naših amandmajih ni vgrajene nobene solidarnosti. Ni sicer čisto res, ker denar, ki se zaradi 15. člena odvzame tistemu, ki prebija povprečje, gre v skupno blagajno. Jaz pa mislim, da bi bilo bolj prav, kot da gre nazaj v proračun, da bi izravnave ostale tako, kot so, se pravi, da se napajajo iz državnega proračuna, da pa tisto, kar tiste pokrajine - jaz upam, da ne bo za vse večne čase samo osrednja slovenska tista, ki bo prebijala ta prag 110, 115, 105% nad povprečjem, ampak da se ta denar v 15. členu izrecno navede, da se uporabi za spodbujanje pospešenega razvoja manj razvitih pokrajin. Se pravi, če gre; jaz ne razumem točno, ali je to 30 milijonov tistega denarja kar presega. V tem primeru se tej osrednje slovenski pokrajini, če je 30% dohodnine, odvzame 30 milijonov evrov, ne 30, 15 milijonov evrov, torej 15 milijonov evrov, 50% nad 115% povprečja. Teh 15 milijonov evrov bi moralo iti k Ministrstvu za lokalno samoupravo in regionalno politiko in ministrstvo bi moralo potem, ne vem na kakšen način, z razpisom, kaj vem kako, vsako leto razdeliti ta denar tistim pokrajinam, ki ga najbolj potrebujejo za pospešen razvoj. To je prava solidarnost. In tak vzorec lahko zasledimo v nekaterih nemških zveznih deželah [[oglašanje v dvorani]] , pa Švedska, no, tako funkcionira. Mislim, da je to pravi način. Potem noben prebivalec osrednje slovenske pokrajine - ne občan, prebivalec pokrajine, ker nismo državljani pokrajine, bomo prebivalci pokrajine, pokrajinci, nisem še slišala, da bi se reklo - ne bo mogel reči, ne, jaz sem pa proti temu, da bi ta denar šel v Prekmurje, v Haloze, kaj vem kam, tudi na koncu koncev v del severne Primorske, recimo. Ker severna Primorska bo sicer imela en del, ki bo izrazito in močno razvit, en del pa, ki daleč caplja za povprečjem Slovenije. Mislim, da to bi bil tudi način. Vendar pogoj je ta, da danes sprejmemo amandmaje, ki nam bodo pustili za tretjo obravnavo prostor, da lahko te stvari popravimo, da bo v korist vseh, ne samo zato, da bomo mi s svojimi baje demagoškimi, ne, pardon, demagoški ste bili tokrat vi, brez zamere, mi pa baje zato, da hlače slačimo revnim in oblačimo v krzno bogate, kar, verjemite mi, ni bil namen, pa tudi res ni.
Hvala. Gospod Grill.
Hvala lepa za besedo. Kljub temu, da se razpravlja o amandmaju k 5. členu, se odpirajo tudi dileme, ali so sploh smiselne pokrajine ali ne. Če pogledamo, vsaka občina, ki je bila na novo ustanovljena, tudi te, ki smo jih v lanskem letu ustanovili, vsaka je s tem pridobila pri svojem razvoju. Tudi ene občine ni, ki bi imela manj denarja na razpolago, kot ga je imela prej pod okriljem neke druge občine. Tako tudi vsaka regija, ki bo ustanovljena, zagotovo bo tisto področje deležno več finančnih sredstev, več razvojnih možnosti, kot pa jih ima sedaj pod okvirom celotne države. Ko smo razpravljali o razvoju zdajšnjih regij, pokrajin ali pa področij, vsi ugotavljamo, da so razvite zelo različno, in se išče rešitev, kako to nekako uravnati oziroma izravnati. Razprava enega izmed predhodnikov, ali vidimo v koaliciji rešitev, da se mora sedaj neko razvito regijo zaustaviti pri njenem razvoju na račun tega, da se bo neka druga hitreje razvijala, jaz trdim, ne, ni potrebno. Vendar se moramo zavedati, da razvoj bogate regije ne gre linearno naprej, ampak gre s kvadratom naprej v primerjavi z nekim področjem, ki je manj razvito. Če pa se z nekimi mehanizmi skuša tej hitro rastoči regiji ta kvadrat razvoja nekoliko zmanjšati, s tem ne izgublja, ampak bo pa pridobivala manj razvita regija in bo v krajšem času skušala doseči bistveno večji razvoj, kot ga ima sedaj. Lahko se tukaj vprašamo, kako je pa prišlo do tako velikih razlik med regijami. Tukaj so verjetno neke zgodovinske okoliščine, tudi politike, ki so se vodile v preteklih desetletjih, mogoče tudi stoletjih. Vendar vsaka regija, ki je sedaj bolj razvita, se je na nek način razvijala na račun nekega drugega področja, ali skozi migracijo delovne sile ali pa tudi z neposrednim vlaganjem v določene projekte posameznih področij Slovenije. In posledica takšnega delovanja je danes tako velika razlika. In če bi sedaj želeli doseči to, kar predlagatelji tega amandmaja k 5. členu, da bi se nekako tem manj razvitim regijam s povečanjem tega odstotka dohodnine zagotovilo več sredstev, to ni prava rešitev. Se strinjam s tistimi razpravljavci v preteklih razpravah, pa se bom še tudi jaz vrnil na to, ampak če bi želeli zagotoviti vsaki pokrajini več sredstev, je potem tukaj potrebno 14. člen ponovno preučiti in videti, ali bi se v 14. členu lahko zagotovila tista primerna poraba, kajti to je tisti znesek sredstev, ki jih bo vsaka regija deležna. S samim 5. členom pa dejansko ne naredimo nič, če spremenimo odstotek dohodnine. Bom povedal čisto preprost primer s številkami in tukaj ni treba nobenih ekonomskih znanosti, ampak čisto preprosta kmečka logika. Dajmo vzeti za primer eno regijo, ki ima recimo določeno po 14. členu 100 milijonov evrov primerne porabe. In ta regija recimo z 20% dohodnino pridobi približno 20 milijonov evrov iz tega naslova, pa še nekaj ostalih virov, ampak še vedno mora do 100 milijonov država poskrbeti z izravnavo, da doseže nivo 100 milijonov evrov. Pa dajmo pogledati zdaj drug primer. Regija, ki ima eno milijardo primerne porabe, in ta regija dosega to primerno porabo že sama s svojimi prihodki, pod pogojem, da je recimo delež tistih zneskov od dohodnine 200 milijonov evrov: Kaj bi to pomenilo, če zdaj sprejmemo tak amandma, kot ga predlagate v opoziciji? Tisto razliko, ki jo bo ta regija pridobila, to je tukaj cca 100 milijonov evrov, avtomatsko presega, pomeni da dajemo močnejši regiji več kot pa neki drugi, ki s tako rešitvijo ne pridobi niti evra. Manj razvita regija bo v vsakem primeru dobila od državnega proračuna tisto, kar tukaj tudi potrebuje. Tovrsten amandma ali pa takšna rešitev ni tista prava pot, da bomo dosegli kolikor toliko uravnotežen razvoj oziroma da bomo ta razvoj skušali z leti in desetletij izenačiti. Zato sam resnično ne vidim potrebe niti razloga, da bi izrazil podporo temu amandmaju. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sok. Se odpoveduje. Ker je še interes k razpravi o 5. členu in o amandmaju k temu členu, odpiram ponovno prijavo. Prosim, da vsi, ki želite razpravljati o tem amandmaju, se prijavite. Gospod Mikolič.
Hvala še enkrat za besedo. Bil bi zelo vesel, pa verjetno marsikdo tukaj v dvorani, da bi razumeli, zakaj je pri tem predlogu 13 pokrajin na finančni izravnavi. Zaradi enormnih razvojnih razlik med najbolj razvito Osrednjeslovensko pokrajino in ostalimi 13 pokrajinami. In pri tem modelu financiranja je brezpredmetno, da razpravljamo sedaj že dve uri, če še ne več, o tem, ali bo delež dohodnine 20% ali 30% glede na to, da s tem samo povečujemo finančni delež osrednje slovenske regije. Mislim, da bi bilo dobro, da bi si izračunali, kje pa je tista višina dohodnine, ki bi jo naj imeli, da bi katera od naslednjih pokrajin prebila primerno porabo brez izravnave. Mislim, da je ni tam do enih 35%, če ne še več. In da mi bo tu sedaj nekdo razlagal, da bomo s tem dali tudi ostalim pokrajinam s temi spremembami tudi finančna sredstva, to ne drži. Jaz nisem prej rekel, da bodo ostali s tem kaj izgubili, ampak dejansko bo finančna izravnava manjša, ampak še vedno bodo posamezne pokrajine imele lastne vire pod tako imenovano primerno porabo. In še enkrat ponavljam, dokler ne bomo v Sloveniji odpravili razvojnih razlik, ni drugega modela, da bi lahko pomagali manj razvitim. Pravzaprav to je solidarnost, to kar mislim, da so predhodniki že prej omenjali. In solidarnost mora biti tako dolgo, dokler bomo, če že ne odpravili razvojne razlike, ampak se nekako približali eden drugemu. Res ne vidim argumentov, da bi ta člen imeli odprt tudi naprej, da samo zaradi tega, da bo člen odprt, sprejmemo predlagani amandma v višini 30%. Ne vem, lahko sprejmemo v višini 25, ali pa 35, ampak s tem nismo ravno s tega vidika, da bomo odpravili razvojne razlike, nič naredili. Jaz bi bolj vesel, tako kot sem že prej omenil, da bi povečali indeks razvojne ogroženosti. Da bi ta faktor bil ključen pri dodelitvi finančnih sredstev za tako imenovane obvezne naloge, ki jih bodo pokrajine izvajale, in tudi lahko pri tako imenovanih investicijah. Ampak vemo, da to ne gre. Sicer me presenečate nekateri, ki ste predlagali oziroma sprememba formule, ki se nanaša tudi na ta koeficient, ki se pravzaprav s predlogom celo zmanjšuje. Jaz mislim, da je Vlada ogromno naredila na področju financiranja občin ravno s tem, ko je uredila financiranje in med ostalim tudi na osnovi 21. člena zakona o financiranju občin, kjer je bistvenega pomena tudi indeks razvojne ogroženosti, govorim o proračunih občin, da s tem poskušamo, ali pa da se že to precej odraža na terenu, da se lahko v manj razvitih občinah tudi veliko več dela na področju investicij. Če ne bi imeli, pa bom s tem zaključil tako močnega gradbenega lobija, kot ga imamo, da so se cene dvignile za enormno višino ali odstotke, potem bi lahko vsi župani rekli, odlično je bilo v zadnjih dveh, treh letih, predvsem pa zadnje leto. Meni je žal, da smo na račun ali pa da so na račun tega, koliko se je ta Vlada trudila in prisluhnila lokalnim skupnostim, da smo res pridobili veliko več sredstev za investicije, da je en del te pogače šel potem izvajalcem. Hvala.
Hvala. Gospod Pukšič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, minister s sodelavci. Razlika v izračunih, sedaj smo veliko govorili o tem, kaj bi to pomenilo, če se dvigne dohodnina iz 20 na 30%. Če pogledamo te razlike v izračunih, hitro ugotovimo, da Osrednjeslovenska regija, z Ljubljano na čelu, gre pa predvsem za to, dobi prej 80 milijonov evrov iz dohodnine, sedaj pa 125 milijonov. Razlika je gromozanska, 45 milijonov evrov. Če seštejemo te razlike pri ostalih pokrajinah, lahko daste skupaj Kamniško-zasavsko, Vzhodnoštajersko, Savinjsko, Celjsko, Primorsko, Obalno-kraško, Pomursko, pa skupaj ne dobite 45 milijonov. Ali pa če daste skupaj Gorenjsko, Severnoprimorsko, Koroško in Notranjsko, tudi dobite komaj skupaj 45 milijonov. Ali drugi podatek. Iz tega izhaja, če razliko iz 8-ih milijonov, sedaj pa bom govori o vzhodni Štajerski, spremenimo iz 20 na 30%, na 13 milijonov, smo po prebivalcu dvignili približno 5 evrov po prebivalcu. V Ljubljani pa 45 milijonov in upoštevamo, da je tukaj 380 tisoč prebivalcev, pa smo dvignili za približno 100 evrov po prebivalcu. To razliko delamo s tem amandmajem. V tem je problem. In problem, kolegice in kolegi, da imamo tako nerazvito to državo, tako nerazvito, je problem odnosa centra in vlad do celotnega razvoja v tej državi. Gospa Pečanova, če bi predlagala, da z dvigom dohodnine iz 20% na 30% in tisto razliko, ki jo dobijo tisti, ki presegajo čez primerno porabo, ker primerna poraba po zakonu tako za lokalno samoupravo kot za regionalni razvoj, torej za regije, je tista, ki zagotavlja izvajanje ustavnih in zakonskih nalog. Če bi vsi tisti, ki pridejo čez 100, dali v skupni žakelj na ministrstvo ali kamorkoli že za regionalni razvoj in bi potem s tem pospeševali regionalni razvoj, bi se jaz s tem strinjal. Tudi sedaj bi bilo pravzaprav prav, da bi Zakon o financiranju občin spremenili v tej smeri, vendar šele takrat bi skakali v "luft" predvsem v Ljubljani in tisti, ki z drugimi viri prebijajo primerno porabo. Čisto vse občine v državi plačujejo vrtce, obvezno zdravstveno zavarovanje za brezposelne, plačujejo za starejše, ki so v domovih, in tako dalje. Celo več. Prav občine na slabše razvitih področjih imajo bistveno višje stroške, konkretno s prevozi otrok v šolo, imajo podeželske občine stroška do nekaj procentov, skoraj do desetine proračuna. Urbane občine tega nimajo. Bolj so bogate, manj imajo stroškov, ker so bolj v centru in ni potrebno pobirati po 30, 35, 100 kvadratnih kilometrov otrok in jih voziti v šole. In tudi tega ne prejšnja in tudi ta Vlada ni upoštevala in tega uredila. Nobena še tega ni uredila, pa opozarjam 12 let že na to, pa bom, kakor dolgo bom tukaj, na to opozarjal. S to spremembo resnično sezujemo, ne samo slečemo, ampak še sezujemo tiste, ki že tako ali tako nimajo veliko in oblečemo še bogatejše v bogatejše ne samo krznene, ampak še bogatejše plašče, ki imajo veliko. V glavnem gre vsem, ki to enostavno zagovarjate, po drugi strani pripeljati Jankoviču dejansko tiste milijone, ker on misli, da jih je izgubil. Nič jih ni izgubil. Ampak porazdelitev je postala končno malo bolj pravična, pa čeprav še sploh ni pravična, o čemer sem že prej govoril. Iz številk, ki jih imamo pred sabo, in iz razmerij, ki izhajajo iz tega na prebivalca, je jasno, kam pes taco moli. In temu psu te tace tja ne smemo spustiti.
Hvala. Gospod Jazbec.
Hvala lepa. Razprave iz zadnjih nekaj mesecev o tej pokrajinski zakonodaji ta Vlada in koalicija non-top prejema pripombe kako ni primernih izračunov, kako ni tehtabel, kako ni onih tabel. Danes pa je po tej maratonski razpravi dosežen končno en napredek. In ta napredek je, da je ena mojih predhodnih razpravljavk jasno in glasno povedala, ker smo dobili cele kupe izračunov, pač vidimo to in to. To je zame velik napredek, kajti še včeraj je bilo vsem medijem predstavljeno, kot da manjka večina izračunov. Ti izračuni, hvala bogu, so se danes med razpravo našli in to je velik napredek današnje razprave. Kar se pa amandmaja k 5. členu tiče in teh izračunov, ki jih imamo vsi pred sabo, zdaj končno tudi opozicija, pa je razvidno, da je ta amandma res napisan samo nekomu na kožo. Da ne bi ponavljal stvari, je prav, da ta amandma v tem parlamentu ne dobi podpore. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 5. členu? [[Ne.]] Dobro. Prehajamo na 6. člen in amandma Poslanske skupine Zares k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na razpravo o 14. členu ter amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] V razpravo dajem 15. člen ter amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Vidim roko, zato odpiram prijavo za razpravo o 15. členu in amandmaju Socialnih demokratov k temu členu. Gospa Pečanova, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Moram reči, da prvo, kar je, jaz nisem rekla, da smo kup izračunov dobili, dobili smo tri tabele, vsaj jaz osebno sem jih videla, nisem jih pa jaz osebno dobila, ker sem jih potem pobrala pri kolegih, ki niso kompletni. Ampak pustimo. Jaz mislim, da 15. člen, ponovno poudarjam, odpira možnost, da solidarno tiste pokrajine, ki bodo finančno močnejše, poskrbijo za solidarno pokrivanje oziroma spodbujanje razvoja manj razvitih pokrajin. Če bomo poslušali tako kategorične zavrnitve kakršnekoli možnosti ohranjanja odprtosti posameznih členov, ki se nanašajo na to, to pa so tako 4., kot 5., kot 6., kot 14. in kot 15. člen, potem ne moremo govoriti drugače, kot da ste nam zaloputnili ali nam boste zaloputnili vrata pred nosom. Mi smo sicer dovolj previdni, da se bomo pravočasno umaknili, ker nimamo namena, da nam s svojim loputanjem z vrati, kot smo ravnokar prejle slišali, nikakor ni možno takšnega amandmaja sprejeti. Dejstvo je, da v demokratično razviti družbi s parlamentom, ki razmišlja demokratično, pri zadevah, ki so resnično vsedržavnega pomena, ki prizadevajo vsakega državljana in državljanko, ne moremo loputati z vrati. Kljub temu, da je koalicija močnejša, kljub temu, da imate več poslancev in poslank, kljub temu, da se vedno čutite popolnoma premočne in ne potrebujete nobenega argumenta, mislim, da je pa tokrat prilika, da pokažete nekaj več demokratične zrelosti, kot jo je pokazal vaš kolega ravnokar pred menoj. Z loputanjem z vrati se ne doseže ničesar. Zaradi tega vam predlagam, ne glede na to, da ste kritično razpoloženi do amandmajev, ne glede na to, da mislite, da smo trapaste amandmaje vložili, potrdite jih in potem se bomo ponovno pogovarjali o pravi vsebini. Vedno imate možnost s svojo večino v parlamentu vrniti besedilo člena v tisto, kar je bilo pred drugim branjem. Nobenega problema. Jaz pa povem ponovno, da bi najraje podprla amandma, ki bi rekel, vse, kar je nad tisto mejo, vse tisto, kar se odvzame, pravzaprav se ne odvzame, ampak se pač ne nakaže na proračun posamezne pokrajine, ki presega tisto slavno povprečje, se uporabi kot poseben fond za spodbujanje razvoja manj razvitih pokrajin. Prepustimo to tistemu resorju, ki je najbolj pristojen - mislim, da se vsi strinjamo, da vemo, kateri je ta resor -, in, za božjo voljo, pomagajmo tistim, ki so manj razviti. Lepo prosim, nehajte s takimi, ne bom uporabila pravega izraza, ampak bom uporabila tujko, banalnimi, neokusnimi primerjavami o gatah, čevljih in kaj vem kaj še vse, vas lepo prosim, ker ni mesto, na katerem lahko na tak način govorimo.
Hvala. Je še kakšen interes po razpravi o 15. členu in amandmaju k temu členu? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. Zaključujem tudi razpravo o zakonu. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Sicer bom verjetno moral ponoviti ta proceduralni predlog pred glasovanjem, ko bo verjetno čez pol ure, vendar predlagam, da glasovanje o vseh treh današnjih točkah opravimo na eni od naslednjih sej. To je tudi v skladu z vašim predlogom na današnji seji, vmes med trajanjem seje, na seji Kolegija predsednika Državnega zbora. Tako da dajem uradno ta proceduralni predlog in da o njem tudi glasujemo. Hvala lepa.
Hvala. Slišali ste proceduralni predlog, da se glasovanje o amandmajih in vseh treh zakonih prenese na eno od naslednjih sej. Proceduralni predlog bi dal na glasovanje, če smo sklepčni oziroma če nas je dovolj, kajti tako se ponavadi dela in se je dopoldne naredilo. Sicer bi morali počakati pol ure. Predlagatelja sprašujem, ali lahko sedaj prekinem sejo, kot je sicer predvidena za pol ure. Čez pol ure glasujemo, ko bomo prešli na glasovanje. Dobro. Predlog je, da proceduralni predlog takoj dam na glasovanje. Slišali ste proceduralni predlog. Ali vodje poslanskih skupin želite obrazložiti glas k temu predlogu? Imate pravico? [[Ne.]] Potem prehajamo na glasovanje o proceduralnem predlogu, da se glasovanje o amandmajih vseh treh zakonov prenese na eno od naslednjih sej. Glasujemo. Nismo sklepčni. Po Poslovniku sem dolžan ponovno dati na glasovanje isti predlog. Ponovno, drugič, glasujemo. Tudi sedaj smo nesklepčni. Prekinjam sejo in jo nadaljujemo čez 10 minut. To se pravi ob 16.05 s tretjim glasovanjem.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Smo pri tretjem poizkusu glasovanja o proceduralnem predlogu gospoda Presečnika. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Državni zbor bo na eni od naslednjih sej glasoval o amandmajih o vseh treh pokrajinskih zakonov. S tem zaključujem to točko. Prekinjam tudi sejo Državnega zbora in nadaljevali jo bomo jutri ob 9. uri. Lep dan, kolikor ga je še ostalo.