Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjamo z nadaljevanjem 18. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanka in poslanci: mag. Katarina Hočevar do 15. ure, gospa Iva Dimic, gospa Janja Napast, gospa Alenka Jeraja, gospod Jožef Horvat, gospod Rihard Braniselj do 14. ure oziroma od 14. ure dalje gospod Zvone Černač, dr. Vinko Gorenak in gospod Dragutin Mate. Vse ostale lepo pozdravljam. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O BANČNIŠTVU PO NUJNEM POSTOPKU. Spoštovane kolegice in kolegi, prosim, če zasedete svoja mesta. Nadaljujemo sejo. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada in za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo državni sekretarki gospe Mateji Vraničar.
Spoštovana gospa podpredsednica, gospe in gospodje poslanci! Državni zbor danes razpravlja o predlogu novele Zakona o bančništvu, ki bo vzpostavil pravni okvir za delitev bremen reševanja bank v težavah med državo na eni strani ter upniki banke na drugi strani. S tem pa tudi omogočil nadaljevanje že začetega postopka sanacije slovenskega bančnega sistema. Naj uvodoma poudarim, da je besedilo novele nastalo v tesnem sodelovanju s ključnimi deležniki na področju urejanja predmetne tematike, zlasti z Banko Slovenije. Gradivo je bilo v mnenje poslano Evropski centralni banki ter vseskozi usklajevano z Evropsko komisijo oziroma natančneje s predstavniki Generalnega direktorata za konkurenco. Evropska komisija je od začetka finančne krize sprejela 7 priporočil o uporabi pravil o državni pomoči v zvezi s finančnimi institucijami. V teh sporočilih so navedena podrobna navodila glede meril združljivosti državne pomoči finančnemu sektorju z notranjim trgom v skladu s 107. členom Pogodbe o delovanju Evropske unije. Čeprav je bilo že iz predhodnih sporočil razvidno načelo porazdelitve bremena, pa je ključno sporočilo Komisije, ki se uporablja od 1. avgusta 2013 dalje. V tem sporočilu Evropska komisija kot pomembno merilo za dopustnost državne pomoči in dopustnost uporabe javnih sredstev pri reševanju težav banke določa ustrezno delitev bremena glede zagotavljanja kapitalske ustreznosti banke med državo na eni strani in delničarji ter upniki na drugi. Državna pomoč ne sme biti dodeljena, dokler lastniški kapital, hibridni kapital in podrejeni dolžniški instrumenti v celoti ne prispevajo k izravnavi morebitnih izgub. Evropska komisija je Republiki Sloveniji nedvoumno sporočila, da nova pravila glede državne pomoči veljajo tudi za izvedbo ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Ker v Sloveniji trenutno ne obstaja zakonska možnost, da bi imetniki hibridnih oziroma podrejenih instrumentov s prisilnim prenehanjem ali konverzijo v delnice banke prispevali k reševanju bank, se v ta namen spreminja in dopolnjuje zakon o bančništvu. Nekaj ključnih poudarkov o samem besedilu. Z zakonom se uvaja nov izredni ukrep, ki ga lahko uporabi Banka Slovenije za zagotavljanje potrebnega kapitala za doseganje kapitalske ustreznosti oziroma solventnosti banke. Ukrep se nanaša na prenehanje ali konverzijo kvalificiranih obveznosti v delnice banke, ki se lahko uporabi, kadar v zvezi z banko obstaja povečano tveganje in ni verjetno, da bi Banka Slovenije z drugimi ukrepi dosegla kratkoročno in dolgoročno kapitalsko ustreznost ali ustrezen likvidnostni položaj banke. Ob tem je treba še poudariti, da je uporaba izrednega ukrepa v javnem interesu zaradi preprečitve ogroženosti stabilnosti finančnega sistema. Po predlogu zakona se kot kvalificirane obveznosti šteje obveznosti do delničarjev banke iz naslova vplačanega osnovnega kapital, nadalje obveznosti do imetnikov finančnih instrumentov, ki se prištevajo v temeljni oziroma dodatni kapital banke, kot tudi obveznosti banke do upnikov, ki bi se v primeru prenehanja banke poplačale po poplačilu navadnih terjatev do banke. Pomemben je tudi vrstni red glede prenehanja ali konverzije kvalificiranih obveznosti banke, saj upošteva vrstni red poplačila teh obveznosti v primeru, če bi bil v banki uveden stečaj, in to tako, da izgubo zaradi kapitalskih potreb banke najprej v celoti nosijo delničarji, šele potem je mogoče kritje izgube s prenehanjem ali konverzijo pripisati tudi upnikom iz naslova kvalificiranih obveznosti banke. Višina prenehanja ali konverzije se določi v obsegu, ki je potreben, da se banki na podlagi tega ukrepa in z upoštevanjem pogojev ter možnosti za izvedbo drugih ukrepov zagotovi potreben kapital. Predlagatelj je velik pomen namenil tudi vprašanju retroaktivne veljavnosti zakona, pri čemer menimo, da predlagani zakon ne krši prepovedi povratne veljave, saj je opravil test sorazmernosti. Glede na vse navedeno predlagam, da Državni zbor predlog novele Zakona o bančništvu podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa za obrazložitev državni sekretarki. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku gospodu Starmanu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica, in lep pozdrav vsem skupaj. Odbor za finance in monetarno politiko je na 21. seji dne 23. 10. 2013 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje po nujnem postopku, ki ga je Kolegij predsednik Državnega zbora na svoji 67. redni seji dne 11. 10. 2013 tudi potrdil. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, dne 23. 10. so štiri poslanske skupine koalicije vložile amandmaje k 2., 6., 7., 14., 15, 18., 20., 23., 28., 30. in 32., 33. in 38. členu zakonskega predloga. Vložen je bil tudi amandma k 3. členu Poslanske skupine SDS, ki je bil potem v času trajanja odbora spremenjen in obravnavan kot tak in na koncu tudi ni bil sprejet. V okviru dodatnega delovnega gradiva je odbor sprejel še mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance z dne 18. 10. 2013, mnenje Evropske centralne banke o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu z dne 18. 10. 2013 ter pismo Državnemu zboru z mnenjem glede podrejenih obveznic Abanke gospe Julije Patajac Kosmač in gospoda Giannija Kosmača z dne 18. 10. 2013, pripombe Društva malih delničarjev Slovenije z dne 22. 10. 2013 ter dopis Slovenskega zavarovalnega združenja z dne 23. 10. 2013. Seji so prisostvovali predstavniki Ministrstva za finance, Zakonodajno-pravne službe ter Društva malih delničarjev Slovenije in predstavniki Banke Slovenije. V uvodni obrazložitvi členov je državni sekretar z Ministrstva za finance poudaril, da predlog predstavlja podlago za vzpostavitev pravnega okvira za delitev bremen v primeru reševanja bank v težavah med državo na eni in določenim kategorijam upnikov bank na drugi strani, kar bo omogočilo nadaljevanje že začete sanacije slovenskega bančnega sistema. Besedilo je nastalo v tesnem sodelovanju med Vlado, Banko Slovenije in Evropsko centralno banko, ki predlog zakona podpira, in je usklajeno z Evropsko komisijo, konkretno z generalnim direktoratom, pristojnim za konkurenco, ki je od začetka finančne krize izdala že več usmeritev za reševanje bančnega področja. Upoštevaje, da ima Slovenija v postopku državnih pomoči že dve banki, NLB in KBM, in ob že sprejeti načelni vladni odločitvi za izvedbo tovrstnih ukrepov še v Abanki, je jasno, da se bodo nova pravila državnih pomoči za banke uporabljala v vseh treh primerih. V ta namen pa mora Slovenija odpreti zakonsko možnost za prispevek imetnikov hibridnih oziroma podrejenih instrumentov za reševanje bank, kar hkrati predstavlja tudi ključni namen zakonskega predloga, ki je v obravnavi. Ob predstavitvi mnenje je predstavnica Zakonodajno-pravne službe povedala, da je večina posredovanih pripomb z vloženimi amandmaji štirih poslanskih skupin koalicije na ustrezen način upoštevanih. Po daljši razpravi se je v skladu s 130. členom Poslovnika Državnega zbora odbor opredelil do vloženih amandmajev štirih poslanskih skupin koalicije k 2., 6., 7., 14., 15., 18., 20., 23., 28., 30., 32., 33. in 38. členu in jih sprejel, amandmaja k 3. členu Poslanske skupine SDS pa odbor ni sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona in predlagamo, da ga potrdi tudi Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Andrej Šircelj v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcem, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki že zelo dolgo spremljamo težave bančnega sistema in v zvezi s tem tudi predlagamo različne rešitve. Ena izmed ključnih rešitev za reševanje slovenskega bančnega sistema je, prvič, ugotovitev dejanskega finančnega stanja in, drugič, ugotovitev odgovornosti za nastalo situacijo. Mimo teh dveh zadev ne moremo niti ob tej spremembi Zakona o bančništvu, ki dejansko pomeni delitev bremen med lastniki podrejenih finančnih instrumentov in državo. Z drugimi besedami, ta zakon napotuje na to, da se uvaja v Zakonu o bančništvu poseben stečajni postopek za banke. Namreč, vsi ti ukrepi so zelo podobni ukrepom, ki predstavljajo stečajni postopek. Kot je povedala državna sekretarka, je bil ta zakon narejen s sodelovanjem Evropske komisije, s sodelovanjem Evropske centralne banke, ki je dala mnenje. Skratka, tukaj se postavlja že vprašanje, ali se zakon piše v Bruslju ali se piše v Ljubljani. Gre pa seveda za osnovno vprašanje, da ob tem zakonu dejansko ne poznamo, kakšno je stanje v bančništvu. V proračunu za leto 2014 je rezerviranih 1,2 milijardi za dokapitalizacijo vseh slovenskih bank. Ob tem se upravičeno sprašujemo, ali je to špekulacija: ali je to špekulacija glede na dejansko stanje v bančnem sistemu in ali je to dejansko špekulacija vlade Alenke Bratušek, bomo ugotovili, ko bodo jasni stresni testi in ko bo jasna ocena aktive slovenskih bank. Skratka, pravilnih informacij nimamo in jih tudi nismo dobili oziroma imamo nekatere informacije, ki pa so verjetno nerealne s strani Banke Slovenije o tem, koliko je dejansko slabih terjatev in koliko bo potrebnih slabitev za to, da bodo banke imele uravnovešene bilance oziroma stvarne oziroma realne bilance. V Slovenski demokratski stranki bomo odločitev o tem zakonu vezali na izredno pomemben amandma, ki smo ga že dali na Odboru za finance, in sicer je to amandma glede same bančne tajnosti. Namreč, bančna tajnost, tako kakor je opredeljena v sedanjem zakonu in po sedanjem zakonu, dejansko onemogoča institucijam, ki skrbijo za nadzor, in tudi tistimi institucijam, ki bi morale že vnaprej vedeti, kakšno je stanje v bančnem sistemu, da dejansko odgovorijo na vprašanje, kdo je odgovoren za tako stanje v bančnem sistemu in kdo bo navsezadnje odgovoren za to, da bodo davkoplačevalci iz svojega denarja preko davkov plačevali za napake v bančnem sistemu, ki so se lahko zgodile ne namenoma, lahko pa tudi namenoma na podlagi klientelističnih, prijateljskih, političnih povezav. Tukaj gledamo za celotno obdobje, ne glede na to, v katerem obdobju je bila določena vlada. Odgovornost koga? Tukaj je v prvi vrsti najbolj odgovorna institucija, ki stalno bdi nad poslovnimi bankami, to je Banko Slovenije, na drugem mestu so nadzorni sveti in na tretjem mestu so seveda uprave. Ni vedno rečeno, da v tem vrstnem redu, vendar glede na to, da se s tem zakonom uvaja tako imenovana stečajna zakonodaja, po kateri bodo šle nekatere državne banke, je nujno, da se sprejme amandma, ki drugače opredeljuje bančno tajnost in ki omogoča vsem poslovnim bankam in tudi ostalim, da se ugotovi odgovornost za stanje v bančnem sistemu, katerega bodo plačali davkoplačevalci.
Hvala lepa, gospod Šircelj. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov gospod Matevž Frangež, izvolite.
Spoštovane in spoštovani! Ta zakon je nastal v Sloveniji, je pa v popolnem sozvočju z evropsko politiko na tem področju. Obravnava osrednje vprašanje; vprašanje o tem, kako daleč smo pripravljeni iti pri socializaciji, torej podružbljanju izgub v slovenskem bančnem sistemu. Obstaja linija odgovornost. S predhodnikom se ne strinjam, da je za situacijo najbolj odgovorna Banka Slovenije, šele nato pa nadzorni sveti in uprave bank. Uprave bank so prve odgovorne, nadzorni sveti, ki niso opravili vloge korektnega nadzora, na drugem mestu in šele nato lahko iščemo odgovornost tudi pri regulatorju in nadzorniku bančnega sistema, da tam odgovornost obstaja, smo prepričani tudi mi. A zgodbe o iskanju krivcev in nujnih potezah, ki jih moramo narediti za stabilizacijo bančnega sistema na način, da se ta ne bo v celoti prelil v breme davkoplačevalcev, sta dve strani te zgodbe. Predlagamo, da z virtualnimi ukrepi, ki naj bi zagotovili prekinitev bančne tajnosti, ne mešamo ukrepov, ki jih moramo nujno storiti, zato da se v breme proračuna in posledično breme davkoplačevalcev ne prelije večji del bremena, kot je to nujno potrebno. Zanimiva je hipokrizija nekaterih, ki so mesec dni nazaj napovedali interpelacijo zoper finančnega ministra, ker je v nadzorovani likvidaciji dveh manjših poslovnih bank zagotovil varovanje in zavarovanje depozitov, tudi tistih višjih od 100 tisoč evrov. Danes pa se čuti bolečina zato, ker enakega zavarovanja nismo zagotovili tudi tistim, ki so imetniki podrejenih, hibridnih in drugih finančnih instrumentov teh bank. Zato ponavljamo, da je tukaj ključno vprašanje, kako daleč v prevzemanju skupnega bremena za izgube bank smo pripravljeni iti. Socialni demokrati bomo podprli ta zakon, zato ker menimo, da je treba postaviti jasno mejo, do kod lahko davkoplačevalci in davkoplačevalke prevzemajo bremena izgub v bankah. Tako bo ravnala vsa odgovorna politika. Še posebej zato, ker je tudi Evropska komisija v svojem letošnjem sporočilu o uporabi pravil o državni pomoči za podporne ukrepe v korist bank jasno določila vrstni red kvalificiranih terjatev, vrstni red prevzemanja odgovornosti za izgube. Zakon o bančništvu, kot je danes pred nami, tako uvaja mehanizem za zagotavljanje kapitala banke z uporabo zasebnih sredstev, in sicer sredstev delničarjev banke ter določenih kategorij upnikov banke, to pa so kvalificirane kategorije upnikov, s čimer se zmanjšajo zahteve za uporabo javnih sredstev. Na ta način želi Vlada s tem zakonom prenesti del bremena sanacije bank tudi na tiste zasebnike, ki so kupovali hibridne in podrejene instrumente, od teh pa so si lahko zaradi višje ravni tveganja obetali tudi višje donose. Zakon predvideva, da se bodo tovrstni instrumenti bodisi preoblikovali v najkvalitetnejši kapital banke, torej navadne delnice banke, ali tako, da se torej izboljša kapitalska ustreznost banke. Novela natančno opredeljuje, katere so kvalificirane obveznosti, ki se lahko uporabijo za prenehanje ali konverzijo, kadar v zvezi z banko obstaja povečano tveganje in Banka Slovenije zoper banko izda odločbo o izrednih ukrepih. Naj poudarimo, da novela Zakona o bančništvu v celoti sledi logiki insolventne zakonodaje v primeru stečaja v bankah in uvaja identični vrstni red poplačila s pravilom, da imetniki hibridnega ali drugega podrejenega instrumenta ne more biti v slabšem položaju v primeru, ko je banka deležna javnih ukrepov podpore. Socialni demokrati bomo zato predlog zakona podprli.
Hvala lepa, gospod Frangež. V imenu Poslanske skupine Državljanske liste ima besedo gospod Marko Pavlišič.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Slovenski bančni sistem je stabilen in zaupanja vreden. Nobena skrivnost sicer ni, da se tudi naše banke v zadnjih letih soočajo z nekaterimi težavami, a glede tega niso nikakršna izjema v evropskem ali svetovnem merilu. K sanaciji bančnega sistema so morali pristopiti tako rekoč skoraj v vseh evropskih državah. Razlika, ki se kaže med nami in ostalimi, je le v hitrosti in učinkovitosti pristopa k sanaciji. Za razliko od mnogih držav, ki so se sanacije lotili hitro in odločno, kar je pripomoglo k hitrejšemu okrevanju celotnega gospodarstva, mi še vedno stopicamo na mestu. Najboljši primer hitrega in odločnega ukrepanja predstavljajo Združene države Amerike, kjer so se problema lotili takoj, se pravi pred petimi leti. Kmalu zatem pa je že bilo jasno, da bodo davkoplačevalci iz te zgodbe izšli kot zmagovalci. Država je dobila nazaj več, kot je v reševanje bančne luknje vložila. Tega v Sloveniji tudi zaradi počasnosti ukrepanja, žal, ne moremo več pričakovati. Vlada, ki se je bila v letu 2009 morala s krizo prva soočiti, je svoja prizadevanja namesto v sanacijo bančnega sistema usmerila v kenezijanski razvojni preobrat, na katerega pet let kasneje še vedno čakamo. Prejšnja vlada je vsem preprekam navkljub pripravila koncept reševanja in pričela z zakonskimi spremembami, potrebnimi za sanacijo, na aktualni vladi pa je, da te ukrepe dodela, jih sprejme in čim prej udejanji. Poglavitna sprememba Zakona o bančništvu in sprememba, okoli katere je bilo dvignjenega največ prahu, je nedvomno konverzija podrejenih obveznic v kapital banke, pod določenimi pogoji in z odločitvijo Banke Slovenije. Podrejene obveznice so vrednostni papirji, ki so praviloma namenjeni dobro poučenim vlagateljem, saj gre za vrednostne papirje, ki so bolj tvegani od navadnih obveznic ali depozitov. Zaradi obljubljenih višjih donosov pa se za takšno naložbo odloči tudi marsikateri nepoučeni vlagatelj. Ali je bil ob tem ustrezno seznanjen s tveganjem ali ne, je odvisno od primera do primera. Prav je, da se vlagatelje obvesti o njihovih pravicah in če so se dogajali in se še vedno dogajajo primeri zavajanja nepoučenih vlagateljev, se morajo takšni primeri rešiti individualno preko sodišča. Hkrati pa se moramo zavedati, da je praktično nemogoče, da bi bili vsi vlagatelji v podrejene obveznice zavedeni oziroma prevarani. Veliko jih je tovrstne vrednostne papirje kupilo z zavedanjem, v kakšen finančni instrument vlagajo ali pa so podrejene obveznice kupili na sekundarnem trgu, ko so jih ob težavah v bankah po celem svetu, predvsem tuji lastniki, že začeli prodajati pod ceno. Poleg obljubljenega nominalnega donosa so takšni vlagatelji računali na dodatne profite zaradi cene, ki je bila nižja od nominalne. Vprašanje, ki se mi na tem mestu postavlja, je, ali bi bilo prav, da bi izgubo teh vlagateljev, ki so se zavedali tveganja, nosili tudi tisti, ki o takšnih donosih lahko le sanjajo, saj so edine obresti, ki jih poznajo, obresti negativnega stanja na tekočem računu, s katerim nekako povežejo mesec z mesecem. V Državljanski listi vedno zagovarjamo liberalno stališče pravice posameznika do svobode odločanja, a hkrati poudarjamo, da mora za sprejeto odločitev posameznik sprejeti tudi odgovornost in se soočiti z morebitnimi posledicami lastne odločitve, ne glede na to, ali so te res zanj ugodne ali neugodne. Nekateri, bolj kot ne iz političnih razlogov, odpirajo vprašanja o retroaktivnosti zakona. Strinjam se, da je retroaktivnost zakonodaje nekaj, kar moramo sprejemati z veliko mero previdnosti. V predlogu zakona je zato natančno navedeno, na podlagi česa je retroaktivnost mogoča in razlogi, zaradi katerih lahko takšen ukrep uveljavimo pri noveli Zakona o bančništvu, ki ga danes sprejemamo. S sprejetjem teh zakonskih sprememb poleg že navedenega dajemo organom pregona in sodiščem na razpolago več časa za preiskavo nepravilnosti, ki so se dogajale znotraj bank. Novela zakona tako določa štirikratni splošni zastaralni rok za člane organov vodenja in nadzora bank. S to spremembo omogočamo organom pregona in sodiščem, da pred roko pravice privedejo tiste, ki so s svojim neodgovornim in v nekaterih primerih verjetno tudi nezakonitim ravnanjem povzročili tolikšno finančno razdejanje. Po petih letih tavanja v temnem predoru razvojnega preobrata, lovljenja v krogih političnega preigravanja in soočanja z impotenco Banke Slovenije smo končno tik pred tem, da se tudi v Sloveniji korenito lotimo sanacije bančnega sistema. Vlada in Banka Slovenije sta nam ponudili orodje, za katerega verjameta, da bo presekalo krog političnega mencanja in pričelo prakso odločnih ukrepov, ki bodo v letih, ki sledijo, omogočili stabilizacijo bančnega sistema, sprostitev kreditnega krča, zagon gospodarstva in na koncu predora izhod iz krize za boljšo prihodnost za vse. V Državljanski listi bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa, gospod Pavlišič. Slovenska ljudska stranka, gospod Franc Bogovič, izvolite.
Lep dober dan, spoštovane kolegice, kolegi, spoštovana podpredsednica, državna sekretarka! Na mizi imamo novelo Zakona o bančništvu in mirno lahko rečemo, da je na mizi ta zakon iz enega samega razloga – da je vrag vzel šalo in da je nekdo drug vzel stvari v svoje roke namesto nas. Več kot očitno je, da ta zakonski predlog povzema najnovejša navodila Evropske komisije za sanacijo oziroma reševanje bančnih sistemov, ki izvirajo iz letošnjega avgusta. Ne gre še za nobeno uredbo niti za direktivo, ki bi jo morali posvojiti zakonodajni sistemi držav članic, zato lahko rečemo, da je Evropa zgolj nakazala smer, v kateri bomo te probleme reševali v prihodnje. Bivši guverner Banke Slovenije, priznani bančni strokovnjak gospod Arhar, ne razume, zakaj se pri sprejemanju te bančne zakonodaje tako hiti. Tudi v Slovenski ljudski stranki imamo veliko pomislekov o tem, zakaj smo najprej v Sloveniji cepetali od leta 2009, ko bi na predloge nekaterih že takrat morali začeti z uvedbo slabe banke in začeti z resnično in realno sanacijo bančnega sistema. Lansko leto so tisti, ki danes najbolj vneto zagovarjajo to rešitev, imeli sto razlogov, da so nasprotovali uvedbi slabe banke. Po dolgih pogovarjanjih in usklajevanih predlogov so se potrudili, da je tudi Ustavno sodišče imelo delo s tem zakonom. V letošnjem letu enostavno pol leta zopet cepetanje na mestu, na koncu pa po tistem, ko so iz Komisije jasno povedali, da nam ne verjamejo več, poslali svoje ljudi v pregled naših bank, pa zdaj zopet na vrat na nos sprejemamo neko rešitev. Za nas je povsem nesprejemljivo, da v tem trenutku, ko se vrši pregled slovenskih bank, ko Slovenke in Slovenci nismo vredni tega, da bi vedeli, po kateri metodologiji se ta pregled opravlja, ko smo tik pred tem, se pravi, en mesec se že napoveduje, da bomo končno to veliko vprašanje odprli in dobili jasno kvantificiran ta problem, koliko je tega manka v slovenskih bankah, danes po nujnem postopku sprejemamo to spremembo Zakona o bančništvu. Teh podrejenih obveznic bi naj bilo v teh treh državnih bankah, o katerih govorimo, za približno 270 milijonov evrov. Govorimo, ker ne vemo številke, tam od 3 do 5% volumna problema, hipotetično sem ta odstotek izračunal glede na znane številke. In ne vem, v čem je danes res tako velika potreba in tako velik problem, da ob dejstvu, da ne poznamo tega problema, da na drugi strani še nismo dorekli, na kakšen način bomo celoten problem rešili, danes v tako nemogoč položaj postavljamo tiste, ki so v preteklosti te papirje enostavno odkupili. Da ne bo kakšnega hudega vprašanja, tudi na čigavo sugestijo so jih kupovali. Še aprila letošnjega leta je tedanji guverner Banke Slovenije gospod Marko Kranjec govoril z zavarovalnicami in pokojninskimi družbami, ki imajo denar slovenskih davkoplačevalcev v rokah, da bodo poskrbeli za njihovo starost, da so to stabilni, varni papirji, zdaj se pa preko noči odločamo, ko je nekdo samo nakazal, v katero smer naj gredo rešitve. V Slovenski ljudski stranki bi vsekakor želeli celovito rešitev bančnega sistema, primerno, pravično razdelitev bremen, kjer bi del bremen sprejeli tudi lastniki podrejenega dolga. Vsekakor zdaj zopet sprejemamo rešitve preko noči. Pri tem vprašanju je že omenjeni gospod Arhar dejal, da gre tu za vprašanje vrednosti zaupanja, ki se ga pa ne da kupiti, moraš si ga prislužiti. Slovenski bančni sistem si ga tako ne bo pridobil. Mi, spoštovane kolegice in kolegi, si ga pa tudi ne bomo pridobili, če bomo bremena prenašali na pleča slovenskih davkoplačevalcev na takšen način, da ne bomo predhodno ugotovili, kdo so tisti ključni odgovorni za to, da smo v takšni situaciji. Zato bomo podprli amandma, ki gre v to smer. To rešitev bi pa v Slovenski ljudski stranki bistveno raje in z veseljem podprli, če bi imeli na mizi celoten koncept reševanja bančnega sistema, ne pa, da zopet po delih rešujemo probleme. Odločili se bomo po razpravi, ki se bo odvila v Državnem zboru.
Hvala lepa, gospod Bogovič. V imenu Poslanske skupine DeSUS gospa Marija Plevčak, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. V Poslanski skupini DeSUS podpiramo dopolnjeni Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu po nujnem postopku, ki ga je sprejelo matično delovno telo. V poslanski skupini menimo, da je sprejetje omenjenega predloga nujno potrebno za ponovno vzpostavitev relativno normalnega delovanja bančnega sistema. Zmanjšanje aktivne kreditne bančne politike je še vedno vzrok za kritične razmere v gospodarstvu v naši državi. S predlaganimi zakonskimi rešitvami se omogoča izvajanje ukrepov za večjo stabilnost bank na podlagi pravil o državni pomoči. Ta so v veljavi od avgusta letos in so tudi predpogoj, da Evropska komisija odobri ukrepe za krepitev stabilnosti bank. V Poslanski skupini DeSUS smo prepričani, da navedena pravila vsebujejo določbe glede porazdelitve poravnave oziroma bremena, torej izgube med delničarji in podrejenimi upniki. Prične se z lastniškim kapitalom, sledi pokrivanje izgube s prispevki imetnikov hibridnih instrumentov in podrejenih dolžniških instrumentov v obliki prenehanja ali pa konverzijo kvalificiranih obveznosti banke v delnice kot izrednega ukrepa, ki ga lahko banki izreče Banka Slovenije. Prav ta ukrep je naletel na nasprotujoča mnenja, še zlasti v Društvu malih delničarjev in Združenju bank Slovenije. Enako tudi v nekaterih drugih interesnih združenjih, ki menijo, da je Vlada potrdila predlog novele bančnega zakona kljub opozorilom o nepopravljivih posledicah takšne rešitve, s katero želi država pri sanaciji razmer v bankah retroaktivno poseči v pravice imetnikov hibridnih in podrejenih obveznic. Mi smo dobili takšen predlog zakona, v katerem je navedeno, da je usklajen z vsemi pristojnimi organi. Skratka, v naši poslanski skupini menimo, da je tako imenovani mehanizem, to je vključitve zasebnih upnikov, imetnikov podrejenega dolga, kot so to hibridne obveznice, tehten za reševanje bank. S tem želi Vlada delničarje in druge upnike spodbuditi, da v čim večji meri sodelujejo pri reševanju bank v težavah. Z delitvijo bremen med delničarje in imetnike podrejenega dolga se bo državna pomoč minimalizirala, zmanjšala do najmanjše mogoče mere. Za reševanje konfliktov pa so seveda na voljo vsa pravna sredstva, ki jih lahko oškodovanci uporabijo za zaščito svojih interesov. Pa naj dodamo oziroma spomnimo samo še na to, da odgovornost nad nakupom, odločitvijo, nosi kupec sam in da je le-ta pretehtal opcije prednosti in pomanjkljivosti pred njim. Tudi na morebitne posledice, na katere bi moral biti opozorjen tudi s strani prodajalca, če jih pač ni želel sam predvideti oziroma se pozanimati o njih ali povprašati o njih. Pa naj se izkažejo cvetke finančnega trga, najti je treba krivca in ga pokazati, ne pa še naprej ščititi. Ali to sploh zmoremo? Ali bomo ščitili lastnike, špekulante? Prepričani smo, da dopolnjeni predlog, sprejet na matičnem delovnem telesu, nedvomno stremi k ohranjanju in varovanju nacionalnega bančnega sistema, predvsem depozitnih vlog na nivoju kredibilnosti, stabilnosti, transparentnosti ter spoštovanju evropskih in nacionalnih bančnih oziroma širše, finančnih etičnih načel. Tudi mi, spoštovane poslanke in poslanci, smo odgovorni za svoja dejanja, odločitve. Ali se jih sploh zavedamo? Kot smo že uvodoma dejali v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev, bomo podprli dopolnjeni predlog Zakona o bančništvu, sprejetem na matičnem odboru.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije gospod Matej Tonin, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Danes obravnavamo spremembe Zakona o bančništvu, ki predstavljajo enega izmed pomembnejših predpisov, ki bodo močno vplivali na sedanje lastnike bank, na imetnike podrejenih finančnih instrumentov in ne nazadnje tudi na vse državljane, saj bodo za sanacijo bančnega sistema plačevale številne sedanje in tudi prihodnje generacije. Novela zakona o bančništvu predstavlja pravno podlago za sanacijo slovenskih bank, predstavljeni koncept sanacije bančnega sistema predvideva porazdelitev bremena sanacije bank med državo, lastnike bank in imetnike podrejenih finančnih instrumentov. Tak način sanacije bank naj bi sicer priporočala Evropska komisija, vendar z dvema pomembnima dodatkom. Prvič, tak način sanacije bank Evropska komisija priporoča za sistemske banke, popravki zakona, ki pa je pred nami, pa ga uvajajo za vse banke, ne glede na lastništvo. Sprašujemo se zakaj ta posebnost prav v Sloveniji, mar ne zato, da se bodo ponovno manjše privatne banke reševale z državnim denarje. Drugič. Rok za vključevanje imetnikov podrejenih finančnih instrumentov ni zahtevan in predpisan takoj, s čimer tem imetnikom ponuja dovolj prostora in možnosti, da vendarle poiščejo boljšo rešitev; ampak zakon, ki je pred nami, pa to uvaja takoj in nemudoma, s čimer v neugoden položaj postavlja na primer lastnike bančnih obveznic, ki so v dobri veri kupili obveznice pod predpostavko, da gre za varno naložbo, seveda pa pri slabem upravljanju bank niso imeli nobene odgovornosti. Popravki Zakona o bančništvu, ki so pred nami, prinašajo dve pomembni stvari pri sanaciji bančnega sistema. Izključujejo ciprski model, kjer bi breme za reševanje bank nosili tudi varčevalci, in podaljšujejo se zastaralni roki za kazniva dejanja v bančnem sektorju. To sta zagotovo dve pozitivni stvari. Kljub temu pa imamo v Novi Sloveniji še vedno nekaj pomislekov nad pomanjkljivostmi in nenavadnimi konceptualnimi rešitvami, s katerimi se ne moremo strinjati. Predvsem menimo, da lastniki podrejenih finančnih instrumentov ne bi smeli nositi bremena sanacije bank v večji meri kot lastniki depozitov nad vrednostjo 100 tisoč evrov, torej nad zneskom, do katerega nosijo garancijo za izplačilo depozita Republike Slovenije. Namreč, ne eni, ne drugi niso imeli pravice upravljanja in odločanja o bankah. Zavzemamo se tudi za to, da morajo večjo odgovornost za kolaps bančnega sistema nositi tisti, ki so ga povzročili. To so člani uprav in nadzornih svetov. Vsi ti so s svojim premoženjem odgovorni za svoje slabe odločitve. Njihova odgovornost obstaja že po do sedaj veljavnih predpisih, konkretno gre za 60. in 66. člen Zakona o bančništvu, vendar se očitno ta dva člena v praksi ne izvajata, saj si člani uprav in nadzornih svetov še vedno izplačujejo visoke plače in nagrade kljub slabemu poslovanju bank. V Novi Sloveniji nasprotujemo dejstvu, da se z državno pomočjo sanirajo vse banke, torej velike, sistemske in tudi tiste manjše, in to ne glede na javni interes, torej tako sistemske kot tudi manjše. Našemu mnenju pritrjuje tudi Evropska centralna banka, ki v svojem mnenju o spremembah zakona pod točko 3.2 pravi: "Če organ za reševanje ugotovi, da javni interes ni ogrožen, bi morala institucija prenehati po običajnih postopkih zaradi insolventnosti, ki veljajo za take institucije po nacionalnem pravu." Te stavke in te določbe mi razumemo, da mora država manjše in nesistemske banke poslati v stečaj, ne pa jih reševati z javnim denarjem. Končno moramo nekaj reči tudi o bančni tajnosti. Namreč zanjo se vse prepogosto skrivajo nepravilne, da ne rečemo nezakonite odločitve članov uprav in nadzornih svetov. Zaveza bančne tajnosti je šla celo tako daleč, da celo institucije, ki so opravljale revizijo bančnega poslovanja, niso prijavljale sumov kaznivih dejanj organom pregona, ki so bile ugotovljene ob revizijah. Zaradi vsega navedenega ta zakon in te spremembe Zakona o bančništvu nimajo podpore Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod Tonin. Še Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in gospod Alojzij Potočnik.
Spoštovani! Spremembe in dopolnitve Zakona o bančništvu niso presenečenje. Prej obratno. Odločitev je visela v zraku. Nacionalni odločevalci v državah evra, ki jih je kriza prizadela, že dlje časa pogledujejo k Evropski komisiji in Evropski centralni banki. Torej kriza ni od včeraj. Naj spomnim, preteklo je 6 let, odkar so ameriške denarne oblasti pričele stečajni postopek takrat ugledni banki Lehman Brothers. Dogodki so se čez lužo vrstili s filmsko naglico. Padlo je do danes blizu 500 bank. V tem času so v Evropi kovali monetarno strategijo, bančna kriza pa je med tem prerasla v splošno dolžniško krizo in usodno, domala v smrtni objem povezala banke in proračun. Država je preko proračunskih posegov postala tako imenovani lastnik v skrajni sili. V tem obdobju, v obdobju treh vlad, smo izgubili na tisoče delovnih mest, na 10 tisoče delovnih mest, na tisoče podjetij, za 10 in več odstotkov so se zmanjšale plače v javni upravi, na lestvici konkurenčnosti drsimo, število davkoplačevalcev pada, število prejemnikov socialnih pomoči pa temu primerno raste. Pogubno zamudništvo z zelo težkimi posledicami, si upam trditi in takoj tudi dodajam: težav in problemov smo v dolgi časovni vrsti krivi sami. Drža, češ krivda, to so drugi, je patološka. V Pozitivni Sloveniji menimo, da sta Vlada in Banka Slovenije razumeli temeljno sporočilo bančne reforme. Navsezadnje je že nakazano pri ravnanju v primerih Factor banke in Probanke. Sporočilo Komisije o uporabi pravil o državni pomoči za podpore ukrepe v korist banke v okviru finančne krize je nedvoumno. Pomembno merilo za dopustnost državne pomoči in uporabe javnih sredstev pri reševanju težav določa ustrezno delitev bremena pri zagotavljanju kapitala banke med državo na eni strani in delničarji ter upniki banke na drugi strani. Z drugimi besedami, večjo odgovornost naj prevzamejo tudi lastniki bank in imetniki podrejenih vrednostnih papirjev, tako hibridov kot tudi obveznic, že tako pičel davkoplačevalski denar pa naj se raje v razumnem kratkem roku preusmeri in uporabi tam, kamor spada, torej med moralne stiske in potrebe in ne v igro moralnega hazarda. Proračun, spoštovani kolegi in kolegice, ni bankomat. Zato izredni ukrep prenehanja ali konverzije kvalificiranih obveznosti banke, ki se lahko izreče le na podlagi ocene vrednosti premoženja. In še dve pomembni omejitvi. Nobeden od upnikov kvalificiranih obveznosti ne sme priti zaradi ukrepa v slabši položaj, kot bi nastal, če bi bil v banki uveden stečaj. Drugič. Banka Slovenije lahko, če bi ukrep ogrozil stabilnost finančnega sistema, posamezne skupine kvalificiranih obveznosti izvzame iz ukrepa. O pravnih vprašanjih in spoštovanju načel varstva lastnikove pravice, prepovedi povratne veljave in načelo zaupanja v pravo tokrat ne bom razpravljal, so pomembna in so v pristojnosti institucij – te naj opravijo svoje delo –, zna pa biti s pravnega stališča tudi resen problem. Vsebina pa za Poslansko skupino Pozitivne Slovenije ni problem. Na koncu še o posebni odgovornosti tega zbora. Pred letom dni smo, ujeti v vrhuncu krize, sprejeli Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, ki določa ukrepe za izboljšanje stanja v slovenskem bančnem sistemu. Brez novele, ki je danes na naših klopeh, je sistemski zakon težko izvedljiv ali celo neizvedljiv. Kje bo potem tu naša odgovornost? Poslanska skupina bo novelo zakona podprla. Hvala.
Hvala lepa, gospod Potočnik. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih oziroma na razpravo o vloženem amandmaju. Imamo vložen en amandma, in sicer amandma k 2. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS. Odpiram razpravo in možnost za prijavo k razpravi. Prosim, prijavite se, kdor želi razpravljati. V tem krogu sta prijavljena dva razpravljavca. Prva je na vrsti gospa Alenka Pavlič.
Hvala lepa, predsedujoča. Razpravljamo o bančni tajnosti. Stroga bančna tajnost je vgrajena v Zakon o bančništvu in Zakon o banki zaradi zagotavljanja stabilnosti bančnega sistema, ki je en vidik ustavnega načela pravne države, 2. člen Ustave. 228. člen Zakona o bančništvu omogoča državnim organom samo dostop do podatkov, iz katerih ni mogoče prepoznati posameznih bank, zato je toliko manj mogoče zahtevati podatke od posameznih bank. Tak člen, ki bi od banke, ki prejema državno pomoč, zahtevala razkritje bančne tajnosti, bi bil v direktnem neskladju z 228. členom Zakona o bančništvu. Bi bil v neskladju z ustavno določbo 152. člena, ki zagotavlja Banki Sloveniji samostojnost in neodvisnost pri vodenju denarne politike, in nadzor bank ne spada v pristojnost Državnega zbora, ker spada v pristojnost Banke Slovenije. Lahko bi bil tudi poseg v varstvo osebnih podatkov, in to se tiče 38. člena Ustave, se pravi vpogled vloge komitentnov oziroma fizičnih oseb. Opozicija nas je v razpravi večkrat opozarjala oziroma poudarjala, da smo kot vladajoča koalicija – oziroma Vlada je imela dvakrat priložnost, da se razkrijejo nečednosti pri nadzorovanju likvidacije Probanke in Faktor banke, in sicer to se je dogajalo na seji Odbora za finance. Očitali ste nam, da tega sklepa oziroma amandmaja ne želimo sprejeti, ker želimo ščititi interese lobijev in posameznikov. Oprostite, jaz s tem osebno nimam nič, nisem bila ne v vladajoči strukturi, ne v eni vladi nikdar in nikoli do sedaj, zato tega očitka ne sprejemam. Ne moremo sprejeti tega sklepa tudi zato, ker enostavno to ni v pristojnosti Državnega zbora in bi bili edina država na svetu, kjer je pač mogoče razkriti bančno tajnost. Vso to diskusijo lahko razumem s strani opozicije, tako kot je navedel kolega Jerovšek, ko je bil v britanskem parlamentu, in je povedal, da je vloga opozicije oviranje vladajoče koalicije pri sprejemanju ukrepov oziroma zakonov oziroma da jim pri tem čim bolj nagajamo. Tako lahko vso to razpravo odmislimo kot strokovno, pač pa absolutno populistično. Oba, gospodarski in bančni sistem, poznata tveganje. Kar je za gospodarstvo konkurenčnost, je za banke zaupanje. Skupno obema je kapitalska ustreznost. Vzporedno in povezano potekata pripravi na izvedbo ukrepov za kapitalsko stabilnost bank in razdolževanje gospodarstva, te spremembe, ki se tičejo insolventnosti. Seveda bom ta zakon podprla.
Hvala lepa [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Replike v tem trenutku še ni mogoče imeti. Gospa Pavličeva je bila prva razpravljavka. Na vrsti je mag. Vizjak.
Spoštovani! Osebno bom ta amandma k 2. členu podprl. Za to je vrsta razlogov. Kot poslanec se že kar nekaj sklicev relativno zoprno počutim, kadar moram sprejemati odločitve v tem parlamentu o dokapitalizacijah bank. Tega je bilo v preteklosti kar nekaj, pri čemer nihče od nas ne sme vedeti oziroma ni upravičen do podatkov, zakaj moramo verjeti bančnim oblastem brez kakršne koli odgovornosti le-teh. Mislim, da moramo temu narediti enkrat konec. Soglašam z vsemi tistimi, ki na prvo mesto odgovornosti za situacijo v bančnem sistemu ne postavljamo lastnikov, pa tudi ne imetnikov podrejenih in imetnikov navadnih obveznic ali depozitov, temveč uprave bank, nadzorne svete bank v okviru njihovih pooblastil in nadzorne institucije Banke Slovenije. Torej, ti so v največji mogoči meri odgovorni za to zadevo, ki se imenuje sanacija bank v državi, s katero se ukvarjamo že kar nekaj let, s katero zamujamo in ki bo nas, davkoplačevalce stala milijarde evrov. Ne želim špekulirati, koliko, vendar se to meri v milijardah evrov. Sprašujem se, spoštovani, do kdaj bomo kot neke ovce tule glasovali in podpirali bankirje, zaupali nadzornim institucijam, ki govorijo, da je to treba narediti, da je to nujno narediti, pri čemer pa ne bomo dosegli bistva in zgolj verjamemo temu, s čimer nas slepijo, mislim, da že kar desetletja. Amandma želi le to, da smo tudi tisti v parlamentu, še posebej pa nadzorne institucije, ki se s tem ukvarjajo ter preiskovalna komisija parlamenta, ki je bila ustanovljena, da lahko sploh opravi svoje delo. Da lahko opravi ugotavljanje političnih povezav, klientelističnih povezav med bankirji in politiko. Dokler teh povezav ne bomo identificirali, razkrili, tako dolgo bomo lahko slepo zaupali tistim, ki so nas že ničkolikokrat prepeljali okoli in milijarde evrov pretočili v ta slovenski bančni sistem. Do kdaj, spoštovani gospodje, do kdaj, mislite, da imajo naši davkoplačevalci toliko denarja? Mislim, da ga nimajo in da je skrajni čas, da si tudi tu v parlamentu nalijemo čistega vina. Doslej je bilo kar nekaj poskusov, da bi parlamentarna Komisija za nadzor javnih financ, Odbor za finance ali pa preiskovalna komisija, ki ugotavlja povezave med javnimi funkcionarji in bankirji, da bi prišla vsaj do ključnih podatkov za določene ugotovitve. Vedno znova smo dobili od vseh institucij sporočila, da nam teh podatkov ne bodo dali, ker se sklicujejo na bančno tajnost iz Zakona o bančništvu. In vi pravite, da je tako prav. Okej, če je tako prav, potem pa naj tudi te institucije zagotovijo denar za sanacijo bančnega sistema oziroma za slabo delo, ki so ga do zdaj opravljale. Še enkrat, mislim, da so uprave, nadzorni sveti in Banka Slovenije najbolj odgovorni za situacijo v bančnem sistemu, kakršna je. Če boste pa vprašali ljudi na cesti, bodo pa pokazali na nas oziroma vas, da smo mi, politiki, krivi, da je temu tako. Jaz to doživljam vsak dan in se zelo zoprno počutim, ker nimam nobenega podatka, nobenega podatka ne smem imeti, za vse smo pa odgovorni. Mislim, da mora biti odgovornost porazdeljena dejansko med tiste, ki jo tudi imajo. Če želimo reči bobu bob in narediti tudi ne nazadnje red, potem ni druge, kot da v primerih, kadar banko sanirajo davkoplačevalci oziroma je deležna državne pomoči, v primerih torej, ko gre za ta poseben mehanizem ali neko drugo obliko državne pomoči – mimogrede, pri nadzirani likvidaciji Factor banke Probanke bodo davkoplačevalci pomembno oddelali oziroma odrezali svoje premoženje za to, da bodo reševali zasebne probleme teh dveh bank. Tudi v teh bankah bi bilo dobro videti te kreditne pogodbe in zakaj je temu tako. Spoštovani, danes sem dobil na mizo odgovor ministra za finance oziroma Vlade glede depozitov enotnega zakladniškega računa v Probanki in Factor banki. Na Odboru za finance smo poslušali: "Ja, saj ti depoziti so približno enako visoki v teh dveh bankah že od leta 2009." Spoštovani, ni res! Ti depoziti so se zelo zanimivo gibali v zadnjem obdobju in so v glavnem povezani z vladami, v katerih je bila Socialdemokratska stranka. Poglejte, zanimivo! 31. 12. 2008 je bilo v teh dveh bankah depozitov enotnega zakladniškega računa 80 milijonov 500, samo eno leto kasneje, 31. 12. 2009, je bilo v tej banki 284 milijonov evrov depozitov enotnega zakladniškega računa. Torej, v enem letu se je za 200 milijonov evrov povečal obseg depozitov enotnega zakladniškega računa v Factor banki in Probanki, takrat ko je bil minister Križanič in njegova desna roka gospod Isajlovič – samo ne mi govoriti, da je to naključje! To se pravi, v tem času se je za skoraj 3-krat povečal ta obseg, medtem ko se je v državnih bankah povečal zgolj za 2-krat. To se pravi, v teh dveh zasebnih bankah se je odstotkovno neprimerno povečalo število depozitov. In poglejte, zanimivo, letošnje leto so se povečali depoziti v Factor banki in Probanki za več kot 100 milijonov evrov, več kot 100 milijonov evrov. Ne verjamem, spoštovani, da je to naključje! Ne verjamem, da še nekdo ni vedel v letošnjem letu, kakšna je situacija v teh dveh bankah in je pomagal tistim, ki so bežali, ker nekdo je mogel natankati noter denar, da ga je nekdo odtakal ven, da se ni banka že prej sesula; in to kar za dobrih 100 milijonov evrov. Spoštovani, tukaj obstajajo klientelistične, politične povezave, mi jih lahko zgolj slutimo, ne smemo priti do podatkov, kajti kot vidim, tudi največja koalicijska stranka nasprotuje temu, da bi si tudi mi poslanci nalili čistega vina, kaj šele, da bi te podatke izvedeli davkoplačevalci, ki bodo na koncu vse to plačali. Ko smo že pri davkoplačevalcih, poglejte ta Zakon o bančništvu postavlja mejo tega vrstnega reda prevzemanja bremen v skladu z navodili, smernicami Evropske unije. Lastniki so prvi, drugi imetniki oziroma lastniki podrejenega dolga, potem pa naprej, verjetno lastniki obveznic, depozitarji. Zakaj, spoštovana državna sekretarka, zakaj se je Vlada odločila postavljati mejo za imetniki podrejenega dolga? Zakaj ga ni – ker ne bo dosti za sanacijo bančnega sistema, bo treba verjetno še več denarja. Zakaj torej tu? In recimo, zakaj bodo enemu imetniku navadnih obveznic teh bank priskočili na pomoč vsi davkoplačevalci? Kajti, njegov dolg je varen. Sprašujem vas: Zakaj tudi nesocializacija oziroma zakaj socializacija teh imetnikov obveznic, zakaj socializacija depozitarjev nad 100 tisoč evrov, zakaj morajo vsi davkoplačevalci, tudi tisti najšibkejši, poravnavati račune za te, ki so si lahko privoščili depozite nad 100 tisoč evrov? Sprašujem se, ker mislim, da tu mora biti nek razlog, zakaj. Tukaj postaja bolj konsistentno tudi ravnanje Slovenske demokratske stranke oziroma za vas razumljiva konsistentnost delovanja Slovenske demokratske stranke v primeru Factor banke in Probanke. Če ste proti socializaciji – zakaj ste postavili tam mejo? Spoštovani, prepričan sem, osebno sem prepričan, da ta meja ne bo tam ostala. Ta meja bo tam ostala, dokler ne bomo mi izvedeli, kolikšno luknjo imamo, in potem bo verjetno Vlada prišla v parlament s kakšnim drugačnim zakonom. Tudi to je v skladu s smernicami. Pri tem razvrednotenju kvalificiranih imetnikov podrejenega oziroma tudi imetnikov podrejenega dolga se je Vlada tudi v skladu z mnenjem Zakonodajno-pravne službe zavestno lotila retroaktivnega posega. Skratka, zavestno ste posegli v pravice nekaterih ljudi, ki so te pravice pridobili v preteklosti, se pravi za nazaj. In želite obrazložiti oziroma utemeljiti ta poseg v te pravice z javno koristjo, češ javna korist sanacije bančnega sistema je nad tem oziroma je težja, kot pa je ta retroaktivni poseg, zato je retroaktivni poseg upravičen. Tako jaz razumem, čeprav Zakonodajno-pravna služba opozarja, da je ta obrazložitev tukaj prešibka oziroma ni zadostna, da bi utemeljevala poseg v pridobljene pravice – za javno korist. Pa vas sprašujem, če je kdo izračunal oziroma če pozna to javno korist. Mi imamo samo izračunano statično javno korist. To je to, kar je v tem trenutku. Mi vemo, da zaradi razvrednotenja podrejenih upnikov tega ne bo treba socializirati oziroma pripeljati davkoplačevalcem. To vemo. Ne vemo pa in nismo izmerili in niste izmerili in nočete izmeriti, ker se verjetno tudi ne da, roko na srce, srednjeročnih in dolgoročnih posledic tega bega institucionalnih in siceršnjih vlagateljev iz slovenskih bank. Danes lahko beremo, zdi se mi, da bo čez dva dni mednarodni ali slovenski dan varčevalcev, in danes lahko že beremo o stanju depozitov v slovenskih bankah: depozitarji bežijo iz slovenskih bank! Zniževanje imamo odstotkov teh prihrankov in povečevanje depozitov v tujih bankah, tudi v tistih bankah, ki imajo svoje poslovalnice v Sloveniji. Torej že imamo učinek nezaupanja v slovenski bančni sistem in če kaj, je imel bivši guverner gospod Arhar prav, ko je rekel, da je denar plaha ptica. Ko ji vi nakažete možnost, spoštovani, da čez noč posežete v neko pravico – tista pravica, ta ukrep ni bil znan vlagatelju v te obveznice takrat, ko je te obveznice kupil –, torej, ko vi poveste, da lahko čez noč posežete v to pravico z zakonom, retroaktivno, je to signal – zase vem, kakšen, da ne boste govorili, da plašim v tem parlamentu. To obnašanje vlagateljev je povsem normalno. Spoštovana državna sekretarka, ste izmerili to škodo? Koliko negativnih finančnih posledic bo imel takšen poseg za nazaj, retroaktiven poseg v zaupanje slovenskih bank in posledično v denar? Govorim o slovenskih vlagateljih v slovenski bančni sistem, ki so mu ljudje, mimogrede, še lani zelo zaupali. Ko smo lani ob istem času sedeli in se pogovarjali o obsegu vlog itn. in ne nazadnje tudi o vlagateljih v slovenski bančni sistem, smo lahko ugotovili, da je tega kar nekaj. Zato menim, da je verjetno neizmerljiva tudi škoda, ki je bila narejena določenim zavarovalnicam. Nekateri zavarovalničarji so imeli toliko poguma, pa so se oglasili. Narejena je seveda tudi škoda primarnim vlagateljem, institucionalnim vlagateljem, kot so pokojninske družbe in tudi upravljavci vzajemnih skladov. Tudi ti ne bodo več poslej vlagali v to, ampak drugam. In za toliko več bo potrebna dokapitalizacija. Če ne bo domačih zasebnih virov, bo treba več denarja za zagotavljanje ustreznosti. Mislim, da niste izmerili tega, ko ste govorili o javni koristi, češ da ne boste tukaj socializirali dolga oziroma socializirali teh obveznic. Tega niste izračunali. Če pa ste izračunali, mi pa, prosim, povejte, kakšno škodo ste predvideli zaradi izgube zaupanja v slovenski bančni sistem zaradi tega posega. Nedvomno je, da bi bil gluh in slep, če tega ne bi opazil. Čisto na koncu mi dovolite še eno vprašanje. Vsi razumete in razumemo, da je potrebno narediti mejo socializacije problemov in izpostave davkoplačevalcev v slovenskih bankah. Sprašujem vas, zakaj ni bilo nekega podobnega odnosa, ko so šli megalomanski gospodarski sistemi v stečaje oziroma so bili v nezavidljivih položajih. Takrat ni bilo govora o nobeni socializaciji, o nobeni meji in takrat smo kar mirno puščali v stečaj gospodarske subjekte, pri čemer bi verjetno lahko kakšnega tudi rešili. Vsi, gospod Meh, tudi vi. Tudi mi in tudi vi. Vsi. Takrat ni bilo razumevanja za posebne zakonske rešitve, kako socializirati del težav, ki so jih povzročile uprave, tudi nadzorni sveti in tudi nadzorne institucije. Zato se lahko delavka, recimo Preventa pa tudi delavec Primorja, če želite, sprašuje, kako to, da ko je on bil pred stečajem, ga ni nihče razumel, sedaj pa vsi razumejo banko in inovirajo posebne sheme za reševanje le-teh. Res bi bilo treba enkrat priznati, da so očitno banke sistem nad sistemi posebnega pomena v tej državi. Sam osebno menim, da je ključno pri tem zakonu razkriti in omogočiti tudi nosilcem nadzornih vlog v tem parlamentu vpogled v te svinjarije, ki so se dogajale v bančnem sistemu. Namreč, te pogodbe imajo na eni in na drugi strani podpisnike. Prav zanimivo bi bilo videti po vrednosti najtežjih pogodb in podpise na eni in na drugi strani, kje so ti ljudje. In ne nazadnje tudi, kakšnemu političnemu ozadju lahko pripadajo tudi, če je mariborska škofija med njimi.
Hvala lepa, gospod Vizjak. Verjamem, da je še želja po razpravi, zato bom odprla še en krog, ker nam čas še ni potekel. Prosim, da se prijavite tisti, ki bi radi razpravljali. Tokrat imamo sedem prijavljenih razpravljavcev. Prvi je na vrsti mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Če me občutek ne vara tako opozicija kot pozicija priznavata, da pravzaprav Zakon o bančništvu sprejemamo zaradi hudih težav bančnega sistema. Ta bančni sistem, če ga ne bi tudi v preteklosti polnili s proračunskimi sredstvi, bi de facto oziroma de iure bankrotirali; de facto tako ali tako je. Se pravi, imam občutek, da se tukaj strinjamo. Sedaj pa se meni kot opazovalcu, jaz bolj opazujem pa se učim, pojavlja vprašanje. Ta bančni sistem so upravljali ljudje, tudi kredite so dobivali ljudje. Od kod, zakaj pri vloženem amandmaju takšen odpor, da bi mi ugotovili, kdo je povzročil bankrot bančnega sistema in posredno na nek način de facto bankrot države? Zakaj se to dogaja? Kajti, institucije, ljudje, ki so delali in upravljali v imenu institucij, sistema, seveda imajo imena in priimke, bi najbrž morali odgovarjati. Tako na načelni ravni praktično govorite vsi. Ko pa mi pridemo dejansko do tega, da bi morali dejansko z zakonom ustvariti institucionalne pogoje, da bi bilo vendarle mogoče pokazati na ljudi, to niso delale institucije, ni Banka Slovenije, Ljubljanska banka, Kreditna banka Maribor, to so imena institucij, ampak v imenu teh institucij so to opravljali ljudje. Verjetno je čas, da tudi v javnem sektorju, bančnem sektorju, kdo osebno odgovarja za napačne odločitve. Ali pa ležijo vzroki za bankrot bančnega sistema v tako imenovani korpokraciji; to je v škodljivi povezavi pajdaških kapitalistov vseh vlad doslej in bančnikov, ki so ustvarili pošasten aparat z medsebojnimi povezavami, ki je tako požrl bančni sistem in tudi lastno državo. Vprašanje je, če smo mi samostojni. Danes verjetno res sprejemamo navodila in priporočila Evropske komisije in Evropske centralne banke, ampak ti dve instituciji skrbita samo za dvoje: za stabilnost evra in za to, da države posojilojemalke to vrnejo. Drugo jih ne zanima. Blaginja prebivalstva, kar je pa naloga in skrb parlamenta, jih ne zanima. To mora seveda skrbeti parlament. Postavlja se tudi vprašanje, če je mogoče sprejemati Zakon o bančništvu ob dejstvu, da mi ne vemo, kakšna je tako imenovana bančna luknja, kakšno je dejansko stanje v bankah. To je povedala na nedavnem obisku tudi predsednica Vlade v Bruslju. Mi sprejemamo en zakon, ne vemo pa pravzaprav, kakšno je stanje tistega sistema, za katerega zakon sprejemamo. To je približno tako, kot če grem jaz k zdravniku, rečem, da se hudo slabo počutim, da me nekaj boli, zdravnik pa naj ugotovi, kaj je z menoj narobe, pa mi predpiše neko tableto. Tudi takšni primeri so, samo veste, kako se končajo: s smrtjo. Bojim se, da se bo tudi to končalo tako. In še nekaj. To je pa moja, nekako generalno, želja. Mislim, da se takšni zakoni ne sprejemajo ne po hitrem postopku, ne po nujnem postopku, ampak po rednem postopku in se seveda poskuša dobiti zelo širok konsenz. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Vogrin. Gospa Aleksandra Osterman. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani vsi prisotni! V svoji razpravi se bom opredelila do vloženega amandmaja opozicije, in sicer kot poslanka se zavedam, da sem v prvi vrsti in predvsem poslanka vseh državljanov in državljank Slovenije. Torej ne samo teh ali onih, levih ali desnih. In kot poslanka sem zavezana k odločanju, da se odločam in glasujem po svoji lastni vesti in v skladu z zakonom in ne v skladu z delitvijo oblasti, pa čeprav bi si tudi sama mogoče po tihem želela, da pride kakršen koli ali marsikateri podatek na plano. Pa to ne gre kar tako, ko se nekomu nekaj zazdi, nekaj zahoče, nekaj naredi. Imamo pravno državo, imamo pravni red in v pravni državi, naši državi, še vedno obstaja pravni red in imamo organe, ki preganjajo kriminalna dejanja. Obstaja pa tudi predpostavka, da je krivdo najprej treba dokazati. Zato, spoštovani, vašega amandmaja kot zavedna poslanka in odgovorna državljanka, ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Ko danes spreminjamo Zakon o bančništvu, se na podlagi nekaterih zadnjih razprav sprašujem, ali si ta koalicija dejansko želi rešitve in sanacije naših bank ali pa korak za korakom popušča zgolj pod pritiskom mednarodnih institucij. Mislim, da veje iz teh razprav to, da bi to, kar so delali na Factor banki in Probanki in še v številnih drugih bankah, kar delali, ker to so ja bili naši ljudje – imate prepričanje – in te naše ljudi je treba ščititi, večno, z vsemi tajnostmi in čisto vsem. Prvič sem zdaj slišal "zavedna poslanka" – Poslanske skupine Pozitivne Slovenije, očitno. Zavednost do Pozitivne Slovenije in do bogov Pozitivne Slovenije. Zavednost pa državotvornost je treba izražati na drugačen način. Bogovi, ki jih imate v tej stranki, niso slovenski bogovi, celo ne delajo za slovenske interese, zato me nekatere reakcije resnično ne čudijo. Vaša poslanka kolegica Pavličeva je prej o meni rekla, da sem zadnjič povedal, kako nam je razložila funkcijo opozicije v britanskem parlamentu šefica njihove opozicije, 8 let ministrica tudi v Blairovi vladi. Da je osnovna naloga opozicije, da ovira, kar je res rekla, upam, da je Maša Kociper vam to tudi povedala, ko je poslušala, da ovira projekte vlade in vladne namere in jim nasprotuje. Ta demokracija, ki je najstarejša na svetu, deluje! Gospe in gospodje, tudi če bi bil to osnovni razlog našega amandmaja, je legitimen. V Veliki Britaniji nimajo tako silnih problemov z bankami, pa z ropom v bankah, kot jih imamo v Sloveniji. Ko vi pristajate na neke druge principe, neke druge vrednote in ko nas naši mediji kar naprej posiljujejo, da naša opozicija ni dovolj spravljiva. Saj imate koalicijo, imate večino! Ukvarjajte se z vladanjem, ne pa se vsak dan ukvarjati z Erjavcem in Virantom, ko enkrat eden skoči ven, drugič drugi in se vi s tem ukvarjate in sami s seboj. Peljite pozitivne projekte, mi bomo pa opozarjali na tisto, kar so vaši skriti nameni. In zdaj zopet opozarjamo na skrite namene, kako zaščititi vse te lopove v bankah, ki so izropali ta sitem in zdaj boste kazali bančne tajnosti pa ne vem kaj. Res je to zapisano, ampak to je bil vir zla [[...]]Banka Slovenije – ne vem, ali ji lahko v bodoče zaupamo, saj tam so razen guvernerja vsi isti ljudje ostali. Mi moramo krepiti nadzorne instrumente in mora tudi parlament in nadzorne in preiskovalne komisije priti do tistih podatkov, kdo je te kredite odobraval. Zdaj bomo dali novi denar notri, pa spet ne bomo vedeli, kako ga bodo porabili. Ja, na vse možne načine se branite tega, da bi res začeli sanirati ta bančni sistem. Pa ne samo tu! Gospo Musarjevo je Ustavno sodišče ustavljalo sedaj, ker je bil namen zopet isti, zaščititi ene kategorije ljudi, pa ali se bo nekaj [[...]]Tam so pa osebni podatki, pa ne vem, kaj vse. Pa nisem proti varovanju teh temeljnih človekovih pravic, samo za mene so to dosti večje zlorabe, kar se je dogajalo v bankah, tu so bistveno bolj napadene temeljne človekove pravice, ko so ljudje postali reveži, ogoljufani, bosonogi dobesedno – jih ščitite. Zadovoljen sem, vesel pa sem tega, da je izpostavila to nasprotovanje temu gospa Pavličeva, ki je preko družinskih vez direktno v kabinetu predsednice Vlade povezana. Zdaj vidim, da je to stališče predsednice Vlade, kako je treba zaščitit vse te ljudi, ščititi jih je treba do zadnjega diha. Do zadnjega diha! Vem, da imajo za vaše stranke, za vašo opcijo strašne zasluge, da so plačali kampanje, ker z ukradenim denarjem lahko plačaš, to ni nič vredno, to lahko dokažeš, pa daš dosti denarja in je treba to ščititi. To je treba ščititi na vse možne načine; ampak nimate pravice tega ščitenja in varovanja. Meni se to, kar ta zakon predvideva na podlagi tistih finančnih institucij v Evropi, ki zagotavljajo denar, sicer zdaj pod težkimi pogoji za nas, ampak je treba tu spremeniti tudi to konverzijo teh hibridnih, pa podrejenih instrumentov v kapital banke. Tu so banke nategnile, če tako rečemo, tudi nedolžne, naivne ljudi. Te instrumente so pa uporabljali tisti posvečeni, posvečeni so glavni uporabljali. Vem, da je nekaj nedolžnih in moram reči, da bodo tudi nekatere žrtve. Ampak nisem jaz žrtev in moja družina, ko smo v zaupanju nesli družinske certifikate v Infond sklad, pa so vsi propadli do zadnjega tolarja. Vsi! Vmes so me pa še na prvi strani Dela namalali, ker je tudi Šrot postal lastnik tega Infonda, da sem lastnik tajkunskih delnic od Šrota, razumete, in niso hoteli objaviti demantija. Košir ni hotel objaviti demantija! Absolutno ni objavil demantija! To je zločinska naveza, veste [[...]]
Gospod Jerovšek, bančna tajnost in povezava s tem.
Ja, saj. Kot pravim, jaz sem za omejitev tega 214. člena, ki tako ščiti, da ta država, ta parlament in organi v tej državi ne bodo mogli priti do tega, kdo je te kredite odobraval, kdo bo spet porabil ta denar, ki bodo spet milijarde. Milijardo je zdaj odobrenega kritja, poroštva države za Factor banko in Probanko. Jaz sem proti temu. Tisto poroštvo ste dali, ker pri Factor banki so vsi lastniki iz Foruma 21. Jaz sem proti temu, da rečemo, da je Forum 21 država v državi s posebnimi pravicami. To ste s tistim naredili. Zdaj imate v rezervi še cel kup stvari, na kakšen način ščititi tudi nadzornike bank. Prej je nekdo povedal, da 60. ali 66. člen Zakona o bančništvu pravi, da ti nadzorniki morajo tudi materialno odgovarjati. In pri takih luknjah ni sprožen niti en postopek, da bi kdor koli odgovarjal. Pa saj niso resna institucija, ti nadzorni organi pa nadzorni sveti bank! To so dejansko osebna prijateljstva, ki so te ljudi spravili na tiste položaje v preteklosti, kjer so si poleg sejnin delili 50, 60 tisoč nagrad, pa si še zdaj delijo. Glejte, kar sem že vprašal, v avgustu so si lastniki Factor banke razdelili milijonske dividende, ob tem ko so vedeli, da je banka že v bankrotu! In je bilo očitno zmenjeno, da bo to pokrila država in bo za to jamčila država, izplačevali so si pa Rigelnik in vsi ostali večmilijonsko, 7 milijonov! To je za 200 avtomobilov passat, če preračunamo, ker naši ljudje ne razumejo, če je 7 milijonov – ja, dobro je pač dobil. Treba je preračunati v avte, v hiše in tako naprej, potem pa vidimo, kakšna grozodejstva se dogajajo znotraj tega. Ko govorimo o teh podrejenih in hibridnih obveznicah, upam, da so tisti lastniki Infonda, tudi Zvona, kupili te obveznice, da bodo vsaj tam malo nastradali. Da bodo vsaj morali vsaj malo solidarnosti pokazati, pa da jim bo nekaj odvzetega. Vaše branjenje tega, da je to iz razloga bančne tajnosti, da se ne sme nadzornim institucijam parlamenta pojasniti, kam je šel ta denar, to je ščitenje korupcije, kriminala, vam povem! Kar jasno poveste, da ste za to, zato ker imate nekateri, mislim, da ne vsi, ampak vaše stranke, očitno koristi od teh ljudi, ki sedijo na tem denarju in tudi vas financirajo. Drugače si ne morem razlagati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Pavlič, izvolite, replika.
Hvala lepa. Gospodu Jerovšku sporočam, da družinski člani ne sodijo v Zakon o bančništvu. Mislim, da v tem kontekstu, kot ste povedali, tudi predsednica Vlade ne vidi svoje vloge. Je pa v tem primeru vaš manever popolnoma izpuhtel oziroma vaš naboj ni zadel v pravo tarčo, ker me s tem niste nič ujezili. Nasprotno, še celo ponosna sem, da sem jaz vaša tarča, ker vemo, poznamo vašo parlamentarno prakso; izredno si želite, opozicija, oponiranja. Od nekoga izmed vaših sem tudi slišala, da je škoda, ker ni toliko razpravljavk; in evo, tukaj sem, lahko še kdaj napadete, pa vam bom z veseljem replicirala, ampak tokrat je bila pa razprava popolnoma – poden!
Hvala lepa. Gospod Matevž Frangež, izvolite.
Najprej, mislim, da je razprava o tem amandmaju dimna bomba, ki se jo poizkuša vreči v sredo tega parlamenta, da ne bi govorili o realnem problemu, ki je v ozadju tega zakona. Mislim, da lahko vsakdo in da lahko tudi preiskovalna komisija tega Državnega zbora po postopku, ki je za to določen, pridobi informacije, ki jih potrebuje za to, da ugotovi politično odgovornost. Tudi v kontekstu razčiščevanja vsega, kar se je v bančnem sistemu zgodilo. Opozoriti želim na to, da državljanke in državljani od nas nedvoumno pričakujejo, da ugotovimo to odgovornost. Posledice velikih napak, zlorab, tudi korupcij in klientelizma v bančnem sistemu so prevelike in preusodne za celotno slovensko gospodarstvo in za celoten socialni sistem in socialne usode ter perspektive naših ljudi, da je to zelo jasna zahteva naših ljudi. Vendar predlagam, da to odgovornost ugotavljamo na način, ki bo pravno korekten in nesporen in ki tudi preiskovalni komisiji ne bo dal večjega privilegija, kot ga imajo drugi preiskovalni organi v državi. Državni tožilec lahko pridobi z odredbo preiskovalnega sodnika tudi zaupne informacije v bančnem sistemu. Na identičen način, tako jaz razumem veljavno ureditev, lahko tudi preiskovalna komisija za ugotavljanje zlorab v bančnem sistemu pridobi zahtevane informacije, če to resnično želi. Bojim pa se, da je ta preiskovalna komisija, ki zdaj deluje že nekaj mesecev in bolj ali manj zbira gradivo, resnega preiskovalnega dela pa še ni začela, takega, ki bi se začel z zaslišanji tistih, ki so sedeli v upravah bank, zaslišanje tistih, ki so sedeli v nadzornih svetih teh bank. ne nazadnje pa tudi zaslišanje odgovornih oseb regulator, tudi bivšega ali bivših guvernerjev, če hočete. Politično odgovornost na način, da bomo izbrali iz kreditnih map samo nekaj primerov, ki bodo pač politično atraktivni za potrebe političnega boja, ne pa za potrebe resničnega ugotavljanja dejanskega stanja in ugotavljanja, kje je bil političnih vpliv izkoriščen za to, da so se slabi krediti podeljevali. Predlagam torej, da gremo tukaj na povsem korekten način, ki ne bo z ukinjanjem bančne tajnosti zamajal temeljev že tako šibkega in nestabilnega bančnega sistema. Mislim pa, da je pri tem zakonu bistveno pomembnejša tista druga plat, tista druga plat, o kateri je v zadnjem delu svoje razprave govoril kolega Vizjak. Čutim se poklicanega, da ponudim v razpravo tudi nekaj odgovorov na njegovo vprašanje. Najprej, zakaj so se od 31. 12. 2008 do leta dni za tem, bistveno povečali depoziti države v bančnem sistemu, tudi v dveh omenjenih bankah. Tudi v dveh omenjenih bankah. Ampak bistveno so se povečali tudi v bančnem sistemu kot celoti zaradi tega, ker je država s svojimi sredstvi morala intervenirati, zato da je ohranjala likvidnost bank; zaradi tega, ker se nam je na prelomu leta 2008 v leto 2009 zgodil velik odliv depozitov iz države. To je mimogrede bila zasluga tudi tujih bank s sedežem v Sloveniji. To je bil torej takrat korak, zato da se je ohranjalo zaupanje in da so banke obdržale minimalno potrebno likvidnost za servisiranje svojih potreb. V tej razpravi se danes pojavlja nekaj resnih kontradikcij in nisem si še povsem izčistil odgovora na vprašanje, kaj Slovenska demokratska stranka pravzaprav hoče. Vložili so interpelacijo zoper finančnega ministra, zato ker se je ta vlada skupaj z Banko Slovenijo in skupaj z odločitvami, sprejetimi v tem Državnem zboru, odločil, da bo zaščitil interes depozitarjev, imetnikov depozitov, tudi tistih nad 100 tisoč evrov. Med temi depozitarji je tudi država. Še več, danes in pred dobrim tednom na razpravi na Odboru za finance pa se postavlja vprašanje, zakaj je meja postavljena ravno tukaj med imetniki obveznic in imetniki podrejenih finančnih instrumentov – ker je treba izbrati zdravo mero pri socializaciji izgub našega bančnega sistema. Mi lahko govorimo in pritrdil bom, da so bile v preteklih letih usodno zamujene priložnosti za to, da bi mi problem v našem bančnem sistemu rešili elegantneje, ceneje in pravočasno, kar bi na koncu botrovalo tudi temu, da se prelitje problema iz bank v gospodarstvo danes ne bi čutilo na tako boleč način, kot se. Toda, kljub mojim osebnim stališčem ali, če hočete, stališčem moje stranke in zadržanostjo do nekaterih procesov vidite, da zaradi kontinuitete teh procesov, zaradi tega, ker so preveč usodno pomembni, ne blokiramo procesov, tudi takšnih, do katerih smo bili izrazito zadržani ali smo jim celo nasprotovali v času, ko je to državo vodil Janez Janša. Govorim, recimo, o konceptu Slovenskega državnega holdinga v povezavi z bančništvom in predvsem konceptom slabe banke, ker razumemo, da je problem treba rešiti in da ni več časa, da delamo akrobacije za 180 stopinj in iščemo nove recepte. Vesel sem izvajanja stresnih testov zaradi tega, ker v tem vidim zagotovilo za to, da bo davkoplačevalski denar zaščiten, kolikor je mogoče, in da ne bo zlorab s strani različnih ambicij, ki so povezane z milijardnimi prenosi slabih naložb bank, ki so slabe naložbe, ki so nekaj toksičnega in nekaj slabega, za mnoge pa predstavljajo tudi izjemno dragoceno priložnost. Poskrbeti moramo, da ta priložnosti ne bodo financirali davkoplačevalci, ampak da bodo pri tem prevzeli le tisto breme, ki je nujno za to, da zagotovimo stabilnost bančnega sistema, prelom kreditnega krča in zagon kreditiranja. Denar je plaha ptica, je dejal nekdanji guverner, danes je to ponovil gospod Vizjak. Da, denar je plaha ptica in tudi zato se je ta država zavestno odločila, da bo korake v bančnem sistemu delala na odmerjen način. Tako, da bo tiste, ki so pri tem najšibkejši ob davkoplačevalcih, tudi imetniki depozitov, zavarovala bolje kot tiste, ki so si zaradi investiranj v preteklih letih v različne finančne instrumente, hibridni in podrejeni dolg, lahko obetali višje donose iz naslova teh instrumentov, zato ker iz narave teh instrumentov izhaja, da ko gre kaj narobe, prevzemajo tudi večji del bremen. Najprej prevzamejo breme delničarji, kapital, potem tisti finančni instrumenti, ki so kapitalu po svoji vsebini najbolj podobni. Hibrid pomeni, da je mešanica dolžniškega in lastniškega kapitala, da se torej v finančnem instrumentu združujejo lastnosti ene in druge. Zato tudi velja, da bodo imetniki tovrstnih instrumentov – da pa se razume, ni jih veliko, gre za 2 tisoč subjektov, po mojih informacijah – prevzeli takšna bremena, kot bi jih v primeru stečaja. Tu boste seveda postavili vprašanje, zakaj pa se v primeru teh bank nismo odločili za stečaj. Mislim, da je bila tudi to zrela in modra odločitev, kjer se je natančno premislilo, kakšno bi bilo prelitje stečaja posamičnih bank v usodo celotnega bančnega sistema in predvsem v zaupanje državljank in državljanov, lastnikov depozitov slovenskih bank. Mislim, da je bila to akcija, ki je za razliko od radikalnega zamujanja na tem področju bila pravočasna in odmerjena na način, da se minimizira škoda v slovenskem bančnem sistemu in breme za davkoplačevalce. Zanimivo je, da se pojavlja nek nov val evroskepticizma, in to pri strankah, ki si jih do sedaj štel kot ene verne zagovornice in zaveznice evropske poti. Danes se postavlja vprašanje, kje je bil ta zakon napisan. Da nam Evropska centralna banka ne bo dirigirala naše poti. Pri tem želim pozvati vse kolege, da združujemo svoja prepričanja v razumevanju, da Slovenija svojih težav ne more v celoti rešiti sama in da je potrebna koordinacija z resnimi institucijami, ki med drugim predstavljajo tudi v pomembni meri lastnike našega dolga. Zato odklanjam hitre, navidezno privlačne rešitve – Islandija pač ni enaka Sloveniji, islandske banke so bile izpostavljene predvsem v drugih ekonomijah, v drugih državah. Tam tako tesne zveze med težavami bančnega sistema in kondicijo in zadolženostjo gospodarstva ni bilo. Če bi se v Sloveniji odločali za kakšne hitre in popularne scenarije, o katerih lahko prebiramo na socialnih omrežjih, bi to usodno vplivalo na celoten gospodarski sistem te države. Naj počasi zaokrožim. Zakaj v kontekstu tega zakona govorimo o pravilih v državni pomoči? Zato, da z javnimi sredstvi ne bi pomagali tistim, ki morajo prevzeti svoj del bremena. In ko gospod Vizjak postavlja vprašanje, zakaj je linija odgovornosti točno tu, pa vas vprašam, oprostite, ali je imel dobro poučeni finančni vlagatelj, vi jih poznate več kot jaz, gospod Vizjak, več informacij, boljšo oceno tveganja od državljana, ki je svoje prihranke vložil v delnice Nove Kreditne banke Maribor v času, ko javno prodajo delnic organizirala vaša vlada. Ali je imel več informacij ali ne? Zakaj mora torej delničar Nove Kreditne banke Maribor, eden od sto tisočih, prevzeti breme izgub? Zakaj pa ga ne bo borznoposredniška hiša, ki ima veliko tovrstnih finančnih instrumentov? Zakaj? Zato, ker je tako prav. Ker je Evropska komisija v svojih smernicah naredila vrstni red, po katerih se prevzema odgovornost za izgube v bančnem sistemu ali v posamični banki. Pri tem je zelo pomembno to, da ta položaj ne sme biti slabši, kot bi bil v primeru, če banka ne bi bila deležna ukrepov države; torej, v situaciji, ko bi šla banka v stečaj, za imetnika takih finančnih instrumentov ta položaj ne sme biti ugodnejši od primera, ko je banka deležna ukrepov in podpore države. Mislim, da je ta vrstni red povsem korekten, ustrezno ščiti javni interes, in to je interes davkoplačevalcev, Prepričan sem, da je opravil tudi zelo strog test sorazmernosti v presoji retroaktivnega učinka za tovrstni institute in instrumente za nazaj. Med drugim tudi zato, ker je že do sedaj veljalo, da bi v stečaju imetniki tovrstnih instrumentov izgubili identično enako ali celo več kot v primeru ukrepov, ki so vsebovani v določilih tega zakona. Zato mislim, da je ta zakon treba sprejeti. Amandma, ki pa zgolj navidezno prispeva k temu, da bi resnično ugotovili, kaj se je zgodilo v slovenskem bančnem sistemu, pa ne. Preiskovalna komisija pa mora začeti delati bistveno bolj aktivneje kot doslej in iz ene pasivne vloge zbiralca gradiv prevzeti aktivno vlogo zasliševalca tistih, ki so prvi poklicani, da nam kot braniku javnega interesa dajo odgovore na vprašanja.
Hvala lepa. Gospod Vizjak, replika.
Spoštovani! Svoja vprašanja sem zastavil Vladi, nisem vedel, da je gospod Frangež že del Vlade, da mi odgovarja, ker ti njegovi odgovori so z enim političnim pridihom, od državne sekretarke bi pričakoval le bolj strokovne odgovore. Ti odgovori gospoda Frangeža so tudi za lase privlečeni, ne nazadnje sprevračajo tisto, kar sem želel povedati. Jaz sem želel povedati, da ni moje mnenje, da je retroaktiven poseg, ampak je to mnenje Zakonodajno-pravne službe, lahko ste ga prebrali, če ste ga, pa ga niste želeli – verjetno. Torej, gre za poseg za nazaj. Kaj to pomeni? To pomeni, da ti vaši dobro poučeni vlagatelji v času nakupa teh podrejenih obveznic niso vedeli za pravila igre, kot se jih sedaj uveljavlja in kot jih ja avgusta letos začrtala v smernicah Evropska komisija. Niso vedeli in če bi vedeli, je veliko vprašanje, ali bi se odločili za nakup teh vrednostnih papirjev ali pa teh finančnih instrumentov. Veliko vprašanje. Zakaj? Zaradi tega, ker so oni kupovali podrejene obveznosti slovenskih sistemskih bank. V skladu z veljavno zakonodajo so lahko ob premoženje oziroma gredo v razvrednotenje v primeru insolventnih postopkov oziroma stečaja in likvidacije. Ne v enem – mi pa ne govorimo danes ne o enem, ne o drugem primeru, temveč o tretjem primeru. Govorimo, kadar bo prenesena ali kadar bo za reševanje teh bank uporabljen en nov postopek. To se pravi, imetniki podrejenega dolga, ki so vlagali v te obveznice, so vlagali pod drugačnimi pogoji, z drugačnim vedenjem tveganja, kot jim mi to danes delamo. Spoštovani, če tega nočete meni verjeti, verjemite Zakonodajno-pravni službi, ki je opozorila, da retroaktivno posegamo v pravice teh ljudi, kajti ti ljudje leta 2010, ko so kupili podrejene obveznice, na primer NLB banke na okenčku, ki jih je prodajala, ki ji je prodajala bančna uslužbenka, je lahko z vso gotovostjo verjel, da bo razvrednoten samo v primeru, če gre banka v likvidacijo ali stečaj. Vedel je in ocenjeval je: v redu, če gre banka v likvidacijo in stečaj, O. K. sem ob to. Sedaj se pa izmišljujemo, da bo on razvrednoten tudi v tretjem primeru in to je retroaktiven poseg. Torej, ko zdaj govorimo o tem, ali so bili ti kaj drugače poučeni kot NLB oziroma kod delničarji NKBM, tudi jaz sem delničar NKBM, ampak sem takrat vedel, da kupujem vrednostni papir in bom ob njega, če bo seveda se to zgodilo, in se je pač to zgodilo in normalno je, da lastniki vedno, ker je to lastniški vrednostni papir, ne dolžniški [[...]]
Gospod Vizjak, zaključite stavek, tri minute.
Seveda. Torej, spraševal sem, zakaj je meja tu, zakaj en dobro poučen vlagatelj, ki je kupoval obveznice teh bank, ni v istem položaju kot ta, ki je podrejeni dolg kupoval. Zakaj?
Hvala lepa. Gospod Vizjak, se boste lahko javili še kasneje v novem krogu razprav, če boste želeli. Zdaj pa je na vrsti gospod Golubović. Izvolite.
Lepo pozdravljeni, kolegice in kolegi! Da se za trenutek spet vrnemo k amandmaju k 2. členu. Če ga na kratko povzamem, določa, da se Državnemu zboru omogoči, da dostopa do vseh podatkov bank, ki so prejele tako ali drugače denarna sredstva tudi preko dokapitalizacije, likvidacije ali stečaja. Se pravi, da organom Državnega zbora politiki omogočimo, da lahko pridobijo podatke o vseh komitentih katere koli banke, ki je prejela državno pomoč. Po vsej verjetnosti mora politika to obrazložiti, zakaj kaj potrebuje, ampak dejstvo je, da mi odpiramo vrata vstopu politike v banke in da se bo lahko tako leva, desna, zgornja ali pa spodnja politika igrala in imela svoj peskovnik tudi v bankah, kjer bo pregledovala takšne in drugačne kreditne mape. To je nevarnost tega amandmaja, ob vedenju, da že danes v zakonodaji obstajajo orodja, s katerimi lahko ustrezne institucije pridobijo zaupne podatke bank, se pravi, lahko jih pridobi policija, tožilstvo, sodstvo, Banka Slovenije in, konec koncev, tudi preiskovalna komisija. Če se spomnite, včeraj sem malo pobrskal, ena od preiskovalnih komisij, ki se je ukvarjala z brezplačniki, je preko sodne odredbe pridobila vse prilive in odlive preko transakcijskega računa neke osebe. Če bi ta preiskovalna komisija, ki se trudi nekaj narediti, mogoče upoštevala idejo kolega Vizjaka, ki je rekel, naj se pogleda deset največjih kreditnih map na levi in desni, kdo je podpisan in kam je šel denar, bi mogoče lahko tudi to zahtevali od sodišča in od ustreznih bank pridobili. Zdaj pa še k orodjem, ki jih z novelo Zakona o bančništvu dajemo ustreznim organom. Na predlog GPU, Generalne policijske uprave, se spreminja člen, s katerim se nalaga bankam, da v primeru zaznave, ugotovitve suma kaznivega dejanja ne samo podajo splošno prijavo, ampak posredujejo tudi zaupne podatke policiji, tožilstvu ali sodišču. Poleg tega, kar je bistvenega pomena, se za štirikratnik povečujejo zastaralni roki. V primeru, če Kazenski zakonik govori, da je nek zastaralni rok 5 let, je tu na bančnem delu to 20 let. S tem omogočamo ustreznim organom tudi to, da preiskujejo za nazaj. Pa še nekaj. Osebno menim, da je naloga Državnega zbora, da sprejema zakonodajo, ki je tudi v praksi izvedljiva. V zadnjem letu, zadnjem letu in pol ali celo dveh Državni zbor sprejema zakonodajo in se trudi sprejemati zakonodajo, ki je tudi v praksi izvedljiva. To je tista osnovna naloga. Ali si upajo ustrezni organi ali znajo to zakonodajo tudi uporabiti, ta orodja, ki jih imajo na voljo, je pa že drugo vprašanje. Dejstvo je, da se stvari spreminjajo. Dejstvo je, da organi vedno bolje delujejo. Včeraj smo lahko poslušali novinarsko konferenco glede delovanja sodišč. Osebno menim, da počasi, a sigurno prihajamo do časa, ko v Sloveniji ne bo več ribe, ki je ne bi znali ujeti. Ne bo več potoka, kamor bi se ta riba skrila, ko smo že govorili o velikih ribah, da so nedotakljive. Mogoče bodo morali sindikati malo zamenjati ploščo o tem, da so v Sloveniji velike ribe nedotakljive, ker so vedno bolj dotakljive in vedno bolj bodo dotakljive. Kot sem rekel, naj politika sprejme ustrezne zakone, da pozitivne signale ustreznim institucijam, naj začnejo delati, jih podpira in v primeru, da imajo kakšne ovire, naj pridejo in povejo, kje so te ovire, da se ta zakonodaja spremeni. Tako, drage kolegice in kolegi, sam ta amandma, na žalost, vidim kot nek lov na čarovnice, če bi ga sprejeli, katere koli politične opcije in se mi zdi nevarno, če sprejmemo ta amandma ob dejstvu, da obstajajo orodja, s katerimi lahko vsi ustrezni organi pridobijo zaupne podatke bank, pa tudi preiskovalna komisija. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Golubović. Mag. Tonin, izvolite.
Kolegice in kolegi, amandmaja, ki je pred nami, ne vidim kot dimne zavese, kot dimne bombe, ampak kot prispevek k večji transparentnosti. Da bom zelo natančen pa zelo konkreten, ker se zdaj razpravlja o tem, kako ta amandma pomeni lov na čarovnice, kako pomeni vstop politike in še kakšne druge čudne opredelitve, bom to stvar razložil zelo plastično. Če smo imeli neko osebo A, pa jo poimenujmo po najbolj znanem slovenskem imenu, oseba Janez na primer, da je v banki odobrila milijonski kredit, ampak kritje za ta milijonski kredit je pa bila ena nepomembna, skoraj ničvredna nepremičnina. Kaj je ta oseba A povzročila? Ta oseba A je definitivno oškodovala banko. Ker gre za državno banko, je oškodovala državno premoženja. Do sem se najbrž vsi strinjamo. Kje nastane problem? Zdaj ta bančni sistem in te luknje v bankah bomo morali sanirati vsi davkoplačevalci. Ampak ti isti davkoplačevalci in mi zakonodajalci, ki bomo o teh stvareh odločali, pa ne smemo vedeti, kdo je ta oseba A. Se vam zdi to normalno? Meni definitivno ne. In tisti, ki govorite, kako je zdaj po sedanji zakonodaji vse mogoče, kako je mogoče dobiti vse podatke o ljudeh, ki so sodelovali pri teh stvareh. Tisti, ki ste v preiskovalni komisiji in ki ste morda poslušali že kakšnega predstavnika protikorupcijske komisije oziroma kogar koli drugega, se boste lahko spomnili, da se vsi ti ljudje na neki točki ustavijo in rečejo, da od tukaj naprej pa ne sme več govoriti, ker gre za bančno tajnost in sivih gospodov, ki so te kredite odobravali, ne smem razkriti. V to sfero, v ta področja posega ta amandma. Zaradi tega ga definitivno podpiram. Vprašam vas, kako bomo lahko odpravili vzroke, da se morda to isto oškodovanje državnega premoženja ne bo ponovilo čez 5, 10 let. Veste, zdaj nas koalicija prepričuje, saj je v redu, gremo naprej, sanirajmo bančni sistem, ampak ni pa treba poiskati, kdo je za te stvari odgovoren. Če ne bomo poiskali odgovornih, bodo ti isti ljudje lahko čez 5, 10 let ponovno odobravali kredite brez realnih osnov in ponovno oškodovali državno premoženje. Ta zakon, ki je danes pred nami, govori o tem, da bodo za sanacijo bank in bančnega sistema v prihodnjih letih ali pa od sprejema tega zakona naprej največjo mero nosili lastniki, država in na koncu tudi lastniki imetniki podrejenih finančnih instrumentov, torej lastniki obveznic. Absolutno se vsi strinjamo, da breme sanacije bank nosijo lastniki, brez dvoma. Pri tej tretji alineji imetniki obveznic je pa zgodba nekoliko nenavadna. Moji predhodniki so o tej stvari zelo natančno govorili, ampak vprašam vas, v čem je razlika med tistim, ki je pred leti imel 200 tisoč evrov denarja in ga je položil na banko kot depozit, in med tistim, ki je za ta denar kupil obveznico. Oba sta verjela, da ge za neko relativno zelo varno naložbo. Zdaj je tisti, ki je imel denar naložen, izvzet iz vsakršnega saniranja banke, tisti, ki pa je imel obveznice, se ga bo pa vključilo v sanacijo in bo nosil odgovornost za sanacijo bančnega sistema. Kaj mi govorimo? Mi samo govorimo to, da se uporablja enake vatle za vse. Če država garantira do 100 tisoč evrov vsem depozitarjem, potem bi na nek način mogla garantirati tudi tistim, ki imajo obveznic do vrednosti 100 tisoč evrov. Gre samo za enaka pravila za vse. Gospod Frangež je prej govoril, kaj je razlika med tistimi, ki so kupovali obveznice NKBM in delnice NKBM. Mislim, da je razlika ogromna in velika predvsem v pričakovanjih in vedenju, kaj se lahko s temi instrumenti dogaja. Tisti, ki je kupoval delnice, je natančno vedel, da so nihanja večja in da lahko gredo v nekem trenutku delnice navzgor, v naslednjem pa spet navzdol; in točno to se je dogajalo. Pri obveznicah je zgodba popolnoma drugačna. Ko smo govorili o Factor banki, pa o Probanki, je ponovno kolega Frangež razlagal, kako ni to popolnoma nič nenavadno, da je država vlagala denar, in to denar v privatne banke, da je zagotavljala likvidnost tema dvema bankama. Razumem, da država vlaga denar v svoje državne banke, da zagotavlja večno likvidnost, ampak ne vidim pa nobenega razloga – ne poznam pravega izraza – nobene potrebe, da bi pa to morala delati tudi za privatne banke in še posebej za zelo majhne privatne banke, v katerih bi morali biti v prvi vrsti odgovorni njihovi lastniki in oni zagotavljati ta potreben kapital za likvidnost teh dveh bank. Na eni strani imamo državo, ki je vlagala v ti dve privatni banki, da je zagotavljala likvidnost, na drugi strani pa imamo lastnike, ki namesto da bi zagotavljali denar za likvidnost, so si ga izplačevali za dividende. Enostavno nekaj ni v redu in vsak, ki ima malo zdrave kmečke pameti, ve, da tukaj stvari, po domače povedano, ne špilajo. In bolj, ko za te stvari rečemo, da je vse v redu, da je vse super, večjo teorijo zarote ustvarjamo. Morda za konec samo še to. Mislim, da sem pred dnevi poslušal predsednico Vlade, ki je rekla, da bo Slovenijo seveda rešila probleme sama. V tej smeri je tudi podprl novi guverner banke. Sedaj smo pa danes videli razglas in izjavo gospoda Frangeža, ki je rekel, da, jasno, Slovenija svojih problemov ne more rešiti sama. Zanimiva izjava, ki marsikaj pove.
Hvala lepa, gospod Tonin. Gospod Marko Pavlišič, izvolite.
Hvala za besedo. Na Odboru za finance in monetarno politiko smo veliko govorili o tem zakonu, predvsem veliko o podrejenih obveznicah, še več o tajnosti bančnih podatkov. Priznati moram, kolegi iz opozicije, da ste bili zelo prepričljivi, kar se tega tiče, vendar očitno ne dovolj, saj niste uspeli prepričati tudi sami sebe. Niti pri enem glasovanju o enem členu niste glasovali proti. Niti pri enem samem členu! O tej situaciji govori veliko ljudskih pregovorov, če, recimo, omenim tri: Tresla se je gora, rodila se je miš. Ali pa recimo: Dejanje govori glasneje kot besede. Ali morda: Raje ne začenjaj, če ne nameravaš končati. Tukaj bi morda gospa Potrata in gospod Jerovšek na kakšen drugem odboru obravnavala, kateri pregovor je primeren za to situacijo, pa bi se raje vrnil nazaj na Zakon o bančništvu. Gospod Jerovšek, želite podatke o tem, kdo je povzročil to, bom rekel, stanje v slovenskem bančnem sistemu. Želite podatke o kreditnih polah, o kreditih in o ostalih zadevah, ker niso samo krediti povzročili tega, ki so krivi za to. Vendar tukaj moramo pogledati, kaj govori 214. člen trenutnega zakona in ta ne govori o teh podatkih, ki ste jih našteli, s katerimi se strinjam, da bi bilo fino, da so morda malenkost širše dostopni, ampak 214. člen govori o vseh podatkih. Govori o podatkih, tudi hranilnih knjižic, ki jih stare mame odprejo za svoje komaj rojene vnučke. Govori o vseh računih prebivalcev. Tako greste tukaj vseeno preširoko. Za te podatke, ki ste jih omenili in bi jih želeli dobiti, se strinjam, da bi bilo fino, če so čim širše dostopni, ste omogočili dostop do tega tudi v zakonu o slabi banki, ki smo ga sprejeli oziroma ste ga sprejeli – mene takrat še ni bilo tukaj zraven – pod prejšnjo vlado. Namreč, ta zakon o slabi banki, imenuje se uradno drugače, ampak recimo mu tako, namreč odpira kreditne mape, ki se prenesejo na slabo banko in ki so v veliki meri krive za takšno situacijo. Še več, s tem zakonom, ki ga danes sprejemamo, širimo dostop do teh podatkov tudi na sodišča, tožilstvo in policijo, tako da gremo očitno v to smer, vendar čisto vsega pa v bankah tudi se ne da razkriti, ker zaupanje v bančne podatke je tisto osnovno, s čimer banke operirajo. In, gospod Jerovšek, glede vašega prvega vprašanja. Dobro vprašanje, tudi sam si ga pogosto zastavljam in žal, žal, nanj nimam odgovora. Gospod Tonin, čez pet let, da ne bo spet oškodovanja bank. Srčno upam, da takrat te banke ne bodo več v državni lasti, in prepričan sem, da temu ne bo tako; upam, da zato, ker jih bomo prodali in bo država kaj iz tega še iztržila, in ne zato, ker jih bomo enostavno pokopali, kakor kaže trenutno, da se dogaja. Glede obveznic in naložb v obveznice in depozite pa moramo opozoriti, da obstaja vrsta različnih vrednostnih papirjev; obstajajo navadne obveznice, obstajajo podrejene obveznice, obstajajo celo prednostne delnice, ki imajo elemente obveznic in elemente delnic, obstajajo kuponske, nekuponske obveznice in potem imam nad tem še en kup izvedenih finančnih instrumentov. Ljudje iz različnih vzrokov vlagajo v te razne instrumente in vsak ima ob tem neka pričakovanja in marsikdo, žal, tudi napačna. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Vizjak, replika.
Hvala lepa. Očitno se gospod Pavlišič čuti dolžnega deliti tu nauke in očitke, nisem enega njegovega stališča do predlaganega amandmaja zasledil v njegovem izvajanju in se javljam v bistvu k repliki zaradi tega, ker je očital sprenevedanje tistih, ki smo glasovali na odboru o tem zakonu. Na odboru smo glasovali o amandmajih k tem zakonu in seveda smo podprli oziroma smo podprli amandma, ki smo ga mi vložili, in smo se vzdržali pri amandmajih, ki jih je koalicija vložila kot amandmaje Zakonodajno-pravne službe v smislu popravka nekih nomotehničnih pravnih zadev. Zato smo glasovali tako, kot smo. Ko smo glasovali o zakonu oziroma vseh členih zakona, je tu preveval en argument državnega sekretarja, ki je rekel, in žal nam o tem dokazil ni predložil, da je sprejetje tega zakona pogoj – in to tudi Vlada piše v tem zakonu –, da bomo sploh lahko prenesli slabe terjatve na slabo banko. To se pravi pogoj za projekt, ki je ključen za sanacijo slovenskega bančnega sistema. To piše v uvodu tega zakona, kajti sicer bi nastale nepopravljive posledice, kajti le s sprejetjem tega zakona je mogoče, da projekt slabe banke zaživi. Zato nismo glasovali proti temu in hkrati nismo glasovali proti temu, ker gojimo upanje, da boste le spregledali danes na plenarni seji, da bomo vnesli v zakon člen, ki bo omogočal, da parlament dobi podatke oziroma parlamentarna delovna telesa dobijo podatke o teh bančnih tajnostih, torej o konkretnih poslih, ki so zavoženi in ki bodo davkoplačevalce stali ogromno denarja. Če davkoplačevalci morajo to plačati, je prav, da davkoplačevalci tudi vedo, kaj plačujejo, ne pa, da plačujejo nekaj, kar je v črni skrinji, kar želite v tej črni skrinjo ohraniti še dandanes vi v vladajoči koaliciji.
Hvala. Naslednji, ki ima besedo za repliko, je gospod Jožef Jerovšek, potem pa državna sekretarka.
Hvala lepa. Kolega Pavlišič me je intenzivno navajal, citiral in začel bom pri njegovem koncu, ko pravi kot odgovor na moje prvo vprašanje, da se tudi sam večkrat sprašuje. Če grem po svojem spominu, mislim, da sem v začetku vprašal, ali si ta koalicija sploh želi sanacijo bank, oziroma sem tudi nadaljeval, če si sploh želi, da se razjasni to, kar se je v naših bankah zgodilo. Moram ga pohvaliti, da je pokončen, da mi je nazorno pokazal, kakšno je stanje znotraj te koalicije, da gre tu samo za igračkanje, kako zavesti ljudi, kako prelisičiti ljudi in da v bistvu ni resnega namena. Zaradi tega je ta naš amandma tako zažgal "in medias res". Kolegu Pavlišiču moram reči – jaz imam pred seboj 214. člen zakona –, če bi tej koaliciji šlo za to, da bomo naredili korak naprej, potem bi predlagala amandma na amandma, da nekatere kategorije zaščititi. Vi pa vsi dobro veste, da ta preiskovalna komisija, ki jo sedaj omenjate, še daleč ne grozi, da bo brala ne vem katere podatke od depozitarjev in ne vem kaj; da imajo preiskovalne komisije itak težko delo. Tokrat je celo sestavljena iz štirih članov koalicije in samo treh članov opozicije. Tega se bojite kot ne vem kaj. Hkrati koalicija dokazuje, da ščiti nepravilnosti v bankah; da ščiti na vse kriplje, na vse načine! Seveda to daleč ni prav, je narobe, kajti to, na kakšen način je ta bančna tajnost sedaj določena, je ščitenje kaznivih dejanj. Kazniva dejanja, ki so se zgodila, so ilegalna tajna. Veste, v Evropi poznajo kategorijo ilegalne tajne. Ko nekdo z oznako zaupno, tajni podatek ščiti, da se ne bi razkrilo kaznivo dejanje. Tega ogromno gre. To je po evropski zakonodaji že danes v kazenskih zakonikih številnih držav naprednih, demokratičnih, da gre za ilegalno tajno in vsi tisti členi padejo, ker jih je treba razkriti pristojnim institucijam. Pristojna institucija je v Evropi prav gotovo tudi preiskovalna komisija. Ja, kako pa naj pridemo do tega, da se bo ga gnojni tvor enkrat razlil, odprl in stekel?! Da bodo državljani, davkoplačevalci zaščiteni. Vidim, da sem porabil čas za repliko, da ne bom prekoračil [[...]]Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Res je, ravnokar se vam je čas tudi iztekel. V nadaljevanju, preden odprem možnost nove prijave za razpravo, dajem besedo najprej mag. Mateji Vraničar, da poda nekaj informacij oziroma odgovorov.
Hvala lepa za besedo. Najprej nekaj v zvezi z amandmajem, nato pa še par odgovorov na vprašanja glede zakona, ki so bila postavljena v dosedanji razpravi. Kar se tiče amandmaja, je treba opozoriti, da je amandma umeščen v člen, ki določa pristojnost Banki Slovenije, da določi določene pogoje, ki jih morajo izpolnjevati člani uprave in nadzornih svetov, in ne posega v razširitev tega člena, ki določa podaljšanje zastaralnega roka za kazniva dejanja oziroma odškodninsko odgovornost pri nepravilnostih, ki so ugotovljene v okviru bančnega sistema. Prav tako ta predlagani amandma ne izpostavlja nobene izjeme oziroma ne določa razmerja do določb 214. in nadaljnjih členov, predvsem 215., ki v poglavju Varovanje zaupnih podatkov podrobneje določajo, kako se obravnava bančna tajnost in v katerih primerih se lahko podatek, ki je bančna tajnost, tudi razkrije. To so že danes po veljavnem zakonu podatki oziroma v vsakem primeru, če stranka soglaša z razkritjem. V drugih primerih pa, če so ti podatki potrebni Banki Slovenije oziroma drugemu nadzornemu organu v skladu z njegovimi pristojnostmi, če je treba to zaradi posredovanja podatkov nadrejenim družbam, za izmenjavo informacij o boniteti, če nekoliko skrajšujem, in s predlogom tokratnega zakona se te točke širijo tudi, če je treba podatke posredovati sodišču, državnemu tožilstvu ali policiji v primeru obstoja razlogov za sum, da je bilo izvršeno kaznivo dejanje. Določba, ki omogoča oziroma ki nalaga, niti ne omogoča, ampak samo nalaga članom uprave oziroma nadzornega sveta, da posredujejo podatke iz 214. člena Državnemu zboru, delovnemu telesu Državnega zbora ali preiskovalni komisiji, se ne omejuje na primere, ko bi pristojnost Državnega zbora, delovnega telesa ali preiskovalne komisije izhajale iz veljavnih predpisov. Danes smo že slišali, da Državnemu zboru oziroma preiskovalni komisiji Državnega zbora pristojnosti določata Poslovnik Državnega zbora za Državni zbor v splošnem oziroma Zakon o parlamentarni preiskavi v primeru preiskovalnih komisij Državnega zbora. Vendar povezava med temi določbami ni vzpostavljena. Zaradi tega lahko po našem mnenju takšna širitev določb oziroma takšna nekonsistentna določitev izjeme od varovanja bančne tajnosti ima pravzaprav negativen učinek. Danes smo v pripombah veliko slišali, da se s predlaganimi rešitvami, ki jih zakon prinaša, odvračajo vlagatelji od vlaganj v slovenski bančni sistem, da se zmanjšuje zaupanje v slovenski bančni sistem, pa vendar je cel smisel oziroma namen tega zakona prav povrniti v bistvu to zaupanje, medtem ko bi določba, po kateri vlagatelji ne bi bili gotovi, da bo njihova naložba oziroma podatki o njih, da bodo varovani kot bančna tajnost in razkriti samo v primerih, ki so natančno določeni z zakonom, bi ravno tako lahko imela znaten vpliv na beg kapitala oziroma denarja iz slovenskega bančnega sistema. Upoštevaje vse navedeno ocenjujemo, da predlagana določba preveč na splošno in nekonsistentno posega v določbe Zakona o bančništvu na področju bančne tajnosti in bi pomenila tudi precejšen odstop od mednarodno uveljavljenih standardov glede varovanja bančne tajnosti, zaradi tega bi lahko povzročila težave slovenskim bankam pri sodelovanju na mednarodnih finančnih trgih. Ocenjujemo, da je za namene, ki jih zasledujejo predlagatelji obravnavanega amandmaja, mogoče te namene zasledovati z drugimi mehanizmi, ki v obstoječi zakonodaji že veljajo, nekaj o njih je bilo že govora, zaradi tega ocenjujem, da predlagani amandma ni primeren, da se ga izglasuje. V zvezi z samim zakonom. Govora je bilo o tem, ali smo zaradi tega zakona še samostojni pri procesu reševanja bank. Nedvomno smo samostojni, vendar smo dolžni to svojo samostojnost in reševanje z naše strani uskladiti s pravili, za katere smo se zavezali, da jih bomo spoštovali, ko smo postali članica Evropske unije. In vprašanje dodeljevanja državnih pomoči zaradi vpliva na delovanje notranjega trga Evropske unije je vprašanje, ki je v pristojnosti evropskih institucij. Zaradi tega tudi vemo in je nesporno, da ukrepi, ki so določeni po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za sanacijo bančnega sistema, so državna pomoč in morajo zaradi tega prejeti soglasje oziroma odobritev s strani pristojnih evropskih institucij, konkretneje s strani Evropske komisije. Pravila državnih pomoči v evropskem pravnem sistemu se ne določajo z direktivami ali z uredbami, ampak se določajo s smernicami oziroma sporočili Evropske komisije. Evropska komisija vsakič sproti, ko odloča o določenih zahtevah za državno pomoč, odloča v skladu s stališči oziroma s sporočili, ki so veljavna v tistem trenutku. Za konkreten primer državne pomoči institucijam finančnega sistema to pomeni, da je treba upoštevati sporočilo Evropske komisije, ki velja od 1. avgusta letošnjega leta. To je nesporno. Ta režim državnih pomoči tudi za institucije finančnega sistema pa je treba ločiti od bodočega predvidenega sistemskega urejanja prevzemanja dodatnih rizikov s strani imetnikov podrejenih finančnih instrumentov, hibridnih finančnih instrumentov in tudi drugih pomembnejših vlagateljev, kot na primer tistih, ki vlagajo depozite v finančne institucije v vrednosti nad 100 tisoč evrov. Pravila za dodelitev državne pomoči zahtevajo od držav članic, ki želijo uveljaviti državno pomoč za svoje banke, da porazdelijo obveznosti za sanacijo posameznega subjekta med državo, lastnike in imetnike hibridnih oziroma podrejenih dolžniških vrednostnih papirjev na način, kot je zastavljeno tudi v predlogu zakona. Pravila o državnih pomočeh ne govorijo o udeležbi depozitarjev, ki imajo depozite v vrednosti nad 100 tisoč evrov, niti ne govorijo o imetnikih običajnih obveznic. Ti s temi pravili državnih pomoč niso tangirani. V tem trenutku s predlaganim zakonom v nacionalni sistem prenašamo pravila, ki sledijo pravilom za odobritev državne pomoči. Če teh pravil ne potrdimo na predlagani način, to pomeni, da ukrepi, ki bi jih lahko izvedli po zakonu o ukrepih države za sanacijo bančnega sistema, ne bi bili operativni. Te rešitve potrebujemo zato, da bi vse predloge ukrepov, ki so do zdaj bili začeti po ZUKSB, sploh lahko dokončali. Zakaj vse banke? Tudi zakon o ukrepih države za sanacijo bančnega sistema se nanaša na vse banke. Katere banke bodo dejansko deležne teh ukrepov, bo odvisno od odločitev pristojnih organov v vsakem posamičnem primeru. Različno tretiranje bank v primeru uvajanja teh ukrepov, o katerih govorimo danes, in ukrepov po ZUKSB enostavno ni mogoče. Zakaj torej meja tam, kjer je postavljena? Tako kot sem že omenila, gre za spoštovanje predvidenih pravil za izvajanje državnih pomoči. Drugo pa je vprašanje nadaljnjega razvoja sistema pravil delovanja bančnega sistema v evropskem bančnem prostoru, ki naj bi zaživel z letom 2018, in te rešitve bo v nadaljevanju treba povzeti tudi v slovensko zakonodajo. Tam je, vsaj v predlogih, ki so zdaj trenutno na mizi, govora tudi o obravnavi oziroma o sodelovanju depozitarjev z depoziti nad 100 tisoč evrov vrednosti v procesu sanacije posameznega finančnega subjekta. Naj opozorim, da je podoben režim, kot ga vzpostavljamo s predlogom zakona, uveden že v nekaterih drugih evropskih državah. Naj navedem Španijo, Ciper in Nizozemsko. Retroaktivnost. V pravni teoriji in tudi v praksi Računskega sodišča se razlikujeta neprava in prava retroaktivnost. Prava retroaktivnost je tista, ki poseže v že zaključena razmerja; in to v našem primeru oziroma v primeru ukrepov, ki jih prinaša ta zakon, sploh ni primer. Neprava retroaktivnost pa poseže v ukrepe oziroma v razmerja, ki so v teku, se pravi, ki so se začela pred uveljavitvijo nekega državnega ukrepa in še tečejo, torej se niso še zaključila v trenutku, ko je določen zakonski ukrep sprejet. V tem primeru je Ustavno sodišče v drugih situacijah že presojalo, da ne gre za nedopustno retroaktivnost, če je ustrezno v zakonodajnem postopku obrazložena. Hkrati pa mora v tem primeru takšen ukrep prestati tudi test sorazmernosti, kar pomeni, da mora biti poseg v ta razmerja v teku sorazmeren. Glede na to, kako smo omejili poseg v podrejene vrednostne papirje in v hibridne vrednostne papirje, ocenjujemo, da predlagani ukrepi, test sorazmernosti prestanejo. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Izražen je interes za razpravo, zato vas vabim k prijavi za razpravo. Najprej ima besedo gospod Franc Bogovič. Izvolite.
Lep pozdrav, spoštovani predsednik. Kolegice, kolegi! Zopet govorimo o zakonu, ki ga sprejemamo po nujnem postopku, in to je že drugi v nizu sedaj. Najprej smo na področju bančništva, najprej smo sprejeli poroštvo za dve banki, danes pa spremembo, ki ima ključno spremembo okoli opredelitve oziroma udeležbe lastnikov podrejenega dolga v sanaciji bančnega sistema. V Sloveniji vsi vemo, da resnično po nepotrebnem toliko časa čakamo s to sanacijo bančnega sistema in bo cena zaradi bistveno večja, kot bi bila v preteklosti. Resnično se pa sprašujemo, tako kot smo že v stališču poslanske skupine dejali, zakaj sedaj, v tem trenutku, ko je tik pred tem, ko bo razkrit obseg bančnega dolga in te luknje, ki bo šla od pol pa do celega proračuna, ne vemo, koliko, ali pa od 10 do 20, 25 % BDP, tu pa govorimo o nekem znesku, ki je manj kot 1 % BDP in ga, kar danes naprej odločeno o njem, da bomo te ljudi več ali manj razlastninili, kljub temu da so bila pravila igre takrat, ko so sodelovali pri tem poslu, povsem drugačna. Razprava, ki se nanaša na ta amandma, in danes največkrat uporabljene besede "problem zaupanja" in "bančne tajnosti". Ja, resnično bo zelo težko pridobiti zaupanje nazaj v slovenski bančni sistem. Na eni strani utemeljujete predlagatelji, da je zadeva usklajena z institucijami Evropske skupnosti, Evropske komisije, banke in da je zaradi te verodostojnosti treba sprejeti te ukrepe. Na drugi strani, sem trdno prepričan, da bomo s sanacijo bančnega sistema rabili zaupanje tudi znotraj države in v veliki meri zaupanje pri tistih, ki bodo tako ali drugače, se pravi vsi mi, plačevali za te stvari, ki so se v banki dogajale v zadnjem desetletju ali pa še kakšno leto več. Mislim, da vse premalo pozornosti v državi posvečamo tej javnosti, se pravi ljudem, ki bomo vsi skupaj nosili ta bremena. Zato me že sami takšni nujni postopki, kjer se lahko omejimo na nek segment zakona, zelo motijo in mi manjka ta celovita rešitev bančnega sistema. Kakšne so bile rešitve zunaj? V Ameriki je bilo relativno hitro odločeno, tudi odgovorni ljudje so bili zelo hitro poiskani, postavljeni tja, kamor sodijo, razlastninjeni, zaprti, na konec koncev so izgubili ves ugled pa tudi vse, kar so si v tistih letih prigospodarili na takšen ali drugačen način. Očitno institucije pravne države delujejo. V Sloveniji smo imeli primer, ko smo se spraševali, ali je v redu ali ne, da so celo iz tujine morali priti v svojo banko zaščiti dvorišče, vdreti dobesedno v to banko in razčistiti s pokvarjenimi stvarmi, ki so se dogajale v tisti banki. Očitno tudi tam delujejo stvari, če so tuji lastniki v naši državi. Več kot očitno je, da mi in naš sitem in delovanje tega sistema ne omogoča oziroma ne funkcionira tako, da bi lahko sistem učinkovito deloval. Sicer se nam to, kar se nam je doslej zgodilo, ne bi moglo zgoditi in nikakor ne bi mogli imeti takšne dubioze v bančnem sistemu in na eni drugi strani sistem, ki je vzpostavljen, ki pa ne funkcionira in praktično ljudi, ki so v tem sodelovali, prosto hodijo po naši Republiki Sloveniji. Zgledujemo se po evropskih primerih in po evropskih normah. Mislim, da je zelo zgovoren primer Nemčija, kjer so državne institucije dobesedno podkupile ljudi in poiskale tiste, ki so desetletja utajevali davke v Nemčiji in ta denar spravljali na račune drugje, in jim tudi ta denar primerno odvzeli oziroma obdavčili to, kar je za obdavčiti. Mi pa danes govorimo o tem, ali je prav ali ne, da tisti, ki so jemali kredite – mnogi od njih žal tudi ta denar prelili v druge države, ko so videli, da hudič jemlje šalo in se ti velikopotezni prevzemi ne bodo dobro iztekli –, ali smemo o tem vedeti ali ne. Oprostite, sam sem lansko leto bil tudi kot član vlade zelo zaprepaden nad besedami gospoda Šušteršiča, takrat finančnega ministra, ko se je spraševal in enostavno na vladi govoril o nemoči glede tega, kako enostavno ne more priti do podatkov, ki se dogajajo, niti od Banke Slovenije niti na drugi način, da bi lahko primerno zastavili sam projekt slabe banke ali pa na drugi strani odgovorili tistim, ki so danes najbolj vneti zagovorniki teh ukrepov, lansko leto pa so prisegli na zopet ponovno dokapitalizacijo. Če smo se želeli upreti dokapitalizaciji s stotinami milijonov evrov, smo želeli jasno povedati, da tako več ne gre naprej; in resnično ne gre tako naprej. Danes pa s tako lahkoto ljudi, ki so vlagali na okencih bank, po prospektih, ki so določali neka pravila, jih gladko malo razlastninimo, pozabljate v tem povedati, da je v tej številki 2 tisoč tudi kakšna institucija, kjer so spravljeni prihranki mnogih ljudi, bodisi so to zavarovalnice, ki so bile s strani guvernerja zavedene, da je prav, da je to za stabilnost bančnega sistema, da je prav, da gre denar v take instrumente in da je denar važen in skozi tiste instrumente bodo ljudje ob varno starost. Sam bi se dosti lažje tudi za takšne ukrepe odločil, če bi mi imeli na mizi problem kot celoto in predlagane rešitve; rešitve v skladu z navodili Evrope, v skladu z zdravo pametjo in v skladu s tem, da bi lahko državljankam in državljanom tudi povedali, da bo kdo za te neumnosti tudi kaj odgovarjal. Oprostite, če zdaj gledamo, kaj smo mi sprejeli. Mi smo pri sprejemanju poroštva pritrdili takrat predlogu ministra in tudi guvernerja Banke Slovenije z zelo jasnim dodatkom. Hvala bogu, da je nekdo začel končno posegati v banke, da se stvari presekajo, da pride notri likvidacijska uprava, da pregleda vse te račune, vse, kdo je jemal kredite, kdo jih je dajal in da odgovorni tudi odgovarjajo za to početje. Ker oprostite zdaj, kaj se nam lahko zgodi? Dam tudi hipotetičen primer, kot je bil že danes. Nekdo je vzel kredit v Factor banki ali Probanki, ne vem, tam so se milijoni, deset milijonov hitro vrteli. Vzel je 10 milijonov kreditov, dal milijon nazaj v depozit. Kaj to pomeni? Mi ne smemo vedeti, da je dobil 10 milijonov kreditov, iz katerega je dal, ne vem, milijon v depozit, 9 v kakšne naložbe doma ali pa v kakšne oaze v tujini. Mi enostavno govorimo, da je to neka sveta stvar, v katero se ne sme posegati. Oprostite, če bomo breme, ki ga imamo sedaj za sprejeti nase v Sloveniji, razdelili med naše ljudi, je prav in pošteno do teh ljudi, da enostavno imajo možnost in da imamo pravico tudi do tega, da vemo, kateri so bili tisti, ki so te kredite v preteklosti tudi jemali. Kar se naše poslanske skupine tiče vsekakor podpiramo ta amandma. Če ga je potrebno dograditi, omejiti v katerem delu, ga dajmo še dodelati. Nikakor pa ne tako vzvišeno obnašati in enostavno prisegati, da je sistem, ki ga imamo, takšen, da vse omogoča, samo vidimo, da gre praktično vse narobe. Pri nekem zakonu smo, kjer smo rekli, da bomo izvor premoženja, ki ni pojasnjeno, obdavčili, sedaj posegli v instrument tega obratnega dokaznega bremena. Leta 2010 je bilo v Državnem zboru nedopustno, da se bi se sprejele deklaracije, resolucije Evropskega parlamenta, kjer bi ste tega instrumenta poslužili pri tistih, ki so obsojenih kriminalnih dejanj na področju orožja, droge in terorizma. Mislim, da bomo v Sloveniji morali sedaj iz te zagate priti ven na takšen način, da bomo morali tudi katere vzorce, ki se očitno niso obnesli, spremeniti in imeti celovite rešitve in na koncu tudi vzpostavljeno odgovornost za tiste, ki so krivi za takšno situacijo. Že večkrat sem dal primerjavo, nekdo zjutraj vstane, sede v avto, je nepazljiv, povozi pešca, je v zaporu. Verjamem, da tudi ti ljudje, ki so jemali te kredite, niso šli v najem kreditov zato, da bi zavozili kredite in spravili državo v tako stanje. Vendar tako kot se je zalomilo tistemu, ki je zjutraj vstal in nehote šel v avto, se je zalomilo tudi tem. Ta amandma govori o tem, da enostavno na tem področju treba to materijo odpreti in najmanjši poseg, kar je v to, je to, da enostavno odgovorni organi države, kar Državni zbor zagotovo je, imajo to možnost in da imamo na koncu zaupanje, da bomo vedli, kaj počnemo in konec koncev, da se nam te stvari v prihodnosti ne bodo ponavljale. V Slovenski ljudski stranki, še enkrat, da strnem, podpiramo ta amandma. Nam je pa povsem nesprejemljivo, da smo se lotili enega malega dela tega problema v bankah zopet na tak rokohitrski način po nujnem postopku, namesto da bi obravnavali celoto in se opredelili tudi, kako bodo ta bremena obremenila tudi lastnike podrejenih dolgov. In mislim, da to, kar je dr. Arhar – do sedaj še nisem slišal strokovnjakov niti politikov, ki bi oporekali njegovi avtoriteti na bančnem področju, mislim, da so njegova opozorila v tem primeru zelo na mestu in enostavno na takšen način, kot počnemo sedaj v Državnem zobru pri tem zakonu, pa očitno bomo danes še pri drugih zakonih, ki usodno vplivajo na naše državljane, pač ne bomo pridobili zaupanja med ljudmi tam, kjer bi ga morali največ imeti, če bomo hoteli to družbo ohraniti konsistentno in da bomo stali za tistimi odločitvami, ki bodo tu sprejete. Amandma bomo podprli. Če amandma ne bo podprt, pa tudi sicer zakon naše podpore ne bo imel.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat. Sedaj se vrtim okoli tega, kaj in na kakšen način zagotoviti, da bomo prišli do nekaterih podatkov, ki bodo pomagali razvozlati to enigmo slovenskega bančništva; to, kar se je zgodilo. Gospa državna sekretarka vi ste rekli, da se amandma loteva preveč na splošno in nekonsistentno in da je namene, ki jih zasleduje ta amandma, mogoče zaslediti z drugimi mehanizmi v obstoječi zakonodaji. To se ne da! Vam zagotavljam, da očitno se ne da, ker potem bili ti mehanizmi dali rezultate. Dali bi jih na področju tega, da bi – ne vem, Banka Slovenije ima tako ali tako pristop, pa ni hotela tega pogledati, pa dati kazensko ovadbo za koga, ker vem, da so tu kazniva dejanja skrita zadaj. Ne da se preko sodišč, kajti, ne znam si razlagati, da sodišča ne bi sprožila nekega postopka za zaplembo premoženja nezakonitega izvora, in tu bi imeli ogromno materiala. Očitno, če tu nečesa ne spremenimo, bo tisti zakon o zaplembi premoženja nezakonitega izvora mrtva črka na papirju. In tu se ščiti! Kolega Pavlišič je povedal, da se tudi on sprašuje, ali se hoče priti naprej ali ne, pa je član koalicije! Treba je spremeniti, ne a front zavračati. Dajmo, mogoče, ga popraviti, recite, da ne bo šlo predaleč. To sprejemam, ampak prej razprava gospoda Frangeža, ko vidi – ne vem, od kod mu, da bomo izbrali iz kreditnih map samo nekaj podatkov in se šli lov na čarovnice. Ja kako lahko kaj takšnega reče?! Kako lahko kaj takšnega izjavi! In še bolj pomembno, katere zaščite so zadaj, pa je verjetno na podlagi nezavednega gospod Frangež povedal, potem ko je odgovarjal kolegu Vizjaku, zakaj so se bistveno povečali depoziti v bankah, in to privatnih bankah s strani države: zato da je bila ohranjena likvidnost bank, zaupanje in to. Namesto da bi že davno, mogoče pred dvema letoma, začeli postopek likvidacije teh bank, po istih postopkih, ampak takrat z bistveno manjšim poroštvom in manjšim deficitom za državo, ne ena milijarda in 30 milijonov, kot se je zdaj država odločila, če bi bilo to pravočasno, bi res morda za bistveno manjšo številko. Ne! Hoteli so izboljšati zaupanje v Factor banko, zato ker so tam posvečeni ljudje, da bodo običajni, navadni državljani zapeljani in bodo tja vlagali depozite; in to se je zgodilo! Zavestno je država zapeljevala ljudi, da so šli v pogubo, in zavestno je ščitila privatne banke, čeprav je vedela, da so slabo poslovali, da so kaznivo poslovali, da so si izplačevali dividende iz izropane banke, ampak zavestno je tam pustila denar. In to nezavedno priznanje, ki ga je gospod Frangež dal, pa se ukvarja s financami in je član koalicije je zlata vredno. Ampak, naj da potem kazenske ovadbe, kaj je tu država počela, kaj so odgovorne osebe [[...]]Zaradi tega, gospe in gospodje, tu se vidi pri Factor banki, kakšne incestne povezave, kakšna hobotnica povezav je prisotna v tej državi, ko gre za bančni denar, ko gre za finančno oligarhijo. Zaradi tega je ta amandma nujno potreben – v takšni ali pa v malce dopolnjeni obliki. Z obstoječimi mehanizmi, kot si jih koalicija zamišlja, ni mogoče doseči učinkov, ki jih moramo nujno doseči. Tu ne gre za nobeno kršitev pravic navadnih državljanov, malega človeka. Vi ščitite tajkune, oligarhe, finančne malverzatorje, tiste, ki so kradli. Hvala.
Hvala. Naslednji ima besedo gospod Brane Golubović. Izvolite.
Lep pozdrav. Nobenega tajkuna ne ščitim, špekulanta, politika, ki je bil pravnomočno obsojen na prvi stopnji, politika, ki ima ovadbo, kogar koli. Tega si enostavno ne bom dovolil. Je pa nekaj; in ali je to tako težko razumeti oziroma vsaj jaz tako razumem. Ko govorimo, da so Nemci, da je celo njihova obveščevalna služba kupila podatke, da je lahko dostopala do tajnih računov v švicarskih bankah, to še ne pomeni, da njihov parlament kadar koli vstopi v banko in lahko zahteva kateri koli podatek zaupne narave iz njihove nemške banke. Niti v Avstriji to ni mogoče, niti v Italiji to ni mogoče. Politik, da pride v ta parlament, rabi dva pogoja: star mora biti 18 let in biti izvoljen, poleg tega, da mora biti opravilno sposoben, ampak tega papirja nam ni treba prinesti. In zdaj naj bo politika preiskovalec, tožilec in sodnik na koncu, in reče, da ne rabimo ne policije, ne tožilstva, ne sodišč, ampak vedno bo vladajoča koalicija odločala o tem, katere kreditne mape bomo iz bank pridobili, katero hranilno knjižico katerega koli komitenta bomo pridobili; se pravi, to je poanta te zgodbe. Jaz obračam zgodbo; mi s to zakonodajo dodajamo nekatera orodja za delovanje policije, tožilstva in sodišča, dodajamo jih. Za štirikrat podaljšujemo zastaralni rok za kazniva dejanja na tem področju. Nekateri tajkuni, za katere je bilo govora, da ni.– se ne preganja tajkunov, ki so vzeli kredite in jih niso mogli odplačevati, so v zaporu, nekateri od njih celo pišejo bloge, preberite si kakšnega kdaj, o tem, kaj se vse dogaja. Se pravi, stvari se spreminjajo in stvari se dogajajo. Spoštovane kolegice in kolegi, moja želja je in vedno bo in vedno se bom zavzemal za to, da se vsi tisti, ki so kar koli nezakonitega naredili in naj jim bo ime kakor koli hočete, naj so, ne vem, neki veliki zaslužni ljudje za to Slovenijo, da če so naredili kaj nezakonitega, se jim sodi in če se jih obsodi, gredo na prestajanje kazni. Enako se bo dogajalo tudi na bančnem sistemu, v to sem trdno prepričan zato, ker prihaja neka nova generacija preiskovalcev, sodnikov, policistov, ki niso obremenjeni s preteklostjo in z nekimi delitvami ne leve ali desne in pač delajo svoj delo. Verjamem, da v tem parlamentu je večina poslank in poslancev, ki želijo, da bi sprejemali takšno zakonodajo in da bi se tako delalo, da bomo pred zakonom vsi enaki. Mogoče sem pa tja je kakšen, ki ima neke interese ali je del nekih interesnih skupin, ki so zadnjih 10 let obvladovale to Slovenijo in imajo vedno manj moči. Kot sem že prej rekel, nobena riba v tej Sloveniji ni več prevelika, da jo naši organi ne ujamejo. Ne moremo pa mi prevzemati te odgovornosti, da bomo preiskovalci, tožilci in na koncu tudi sodniki in da bomo prosto se odločali o tem, ali bo hranilna knjižica moje mame na razpolago vsem politikom, zato ker bi nekdo hotel diskreditirati mene. Mi smo toliko široko odprli to zgodbo, kaj lahko politika vidi. Hvala lepa.
Hvala. Mislim, da se je k repliki priglasil gospod Bogovič. Imate repliko tri minute.
Skliceval se je na to razpravo, ki sem jo sam imel. Spoštovani kolega, govorimo, da politiki odločajo o bankah – da! V Sloveniji je bilo tako, da so politiki z močnimi povezavami odločali o bankah in zato imamo situacijo takšno, kot imamo. Ne tisti, ki sedijo tu v parlamentu. Oprostite, jaz ne. Imate pa vi koga bližje, če že naslavljate name, ki je v vaši stranki, ki je o tem odločal. Tudi javno je bilo rečeno o nekaj stomilijonskih kreditih, ki so zavoženi. In oprostite, če so imeli in imajo politiki to možnost, ki jo bodo davkoplačevalci plačevali, ne sedaj govoriti o tem, da govorimo o splošnem posegu v bančni sistem, ampak govorimo o bankah, katere bo država sanirala in v katerih so krediti, ki so izvorni greh teh problem. In o tem govorimo. Mislim, da se bo slovenska politika morala enkrat poenotiti, da bo krivce poiskala in nikakor ne posploševati vsega tega. Sam sem prvi izmed tistih, ki sem proti temu, da na takšen način delamo, da bomo na splošno hodili po bankah in kaj počeli; ampak, ker se je to do zdaj počelo in ker bo ta račun zelo hitro prišel, se bojim, da tako kot pravosodje deluje, se bodo najbrž generacije tožilcev prepočasi zamenjale, da bi bili tudi pred njihovo roko vsi enako obravnavani. Še v tem letu se bomo morali odločati o tem, na kakšen način in koliko denarja bomo preložili na pleča ljudi. Zato mislim, da bi v tistem paketu v Državnem zboru, na preiskovalni komisiji in drugje lahko dobili po kašnem takšnem principu, kot je gospod Vizjak omenil, tiste, ki so milijonske zneske odnesli iz teh bank in jih žal tudi mnogi tisti, ki so imeli majhne prihranke, imajo sedaj ogrožene. Govorimo o tem in ne o nekem vsesplošnem sprehajanju po bankah. Še enkrat; žal je politika preveč odnesla iz teh bank in tista, ki ni dobila mandata na volitvah, pa so se imeli za hudo opravilno sposobne in veliko teh ljudi v teh navzkrižnih zgodbah – to, kar smo, če smo dobro poslušali tudi predstavnika mednarodnega sklada, da takšne prepletenosti, kot jo imamo pri nas, ni nikjer drugje. In v to je treba v tej državi poseči. Dokler si ne bomo tu nalili čistega vina in se šli neko platonsko politiko v Državnem zboru in bobu ne bomo rekli bob, toliko časa bomo imeli ta problem. Še enkrat opozarjam na ključni problem, ki ga bomo imeli – problem bomo imeli, ko bo treba dvema milijonoma Slovenk in Slovencev razložiti, zakaj se je to zgodilo, ob izstavitvi računa. Mislim, da smo se tu dolžni potruditi in nekaj v tej smeri narediti. Ta amandma je poskus v tej smeri. Če bi bila dobra volja, če bi kdo želel pri tem amandmaju sodelovati in pomagati skreirati do podrobnosti natančno, bi si lahko vzeli čas, vendar očitno ni te namere; po nujnih postopkih sprejemate v Državnem zboru vse, kar je. V nekem času so "po nujnih" ali z besedico "hitrih" tudi marsikaj delali, pa še danes ljudi glava boli. Upam, da ne bo nas zaradi teh nujnih postopkov, kar zdaj počnemo.
Hvala. Naslednji ima besedo gospod Aljoša Jerič.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav tudi z moje strani! Ko zdaj poslušam že nekajurno razpravo, se pridružujem zahtevi, da se dosledno izvede pregon gospodarskega kriminala, se ugotovi, če je prihajalo do zlorab in se jih ustrezno sankcionira tudi v sistemu podeljevanja kreditov. Vendar pri tem moramo biti še posebej mi, poslanke in poslanci, dosledni, pa tudi zelo pazljivi, da pri teh zahtevah ohranjamo svojo etiko, etiko zakonodajne veje oblasti, ki je samo ena od treh vej oblasti. Gospod Vizjak se je v svoji razpravi vprašal, do kdaj bomo v parlamentu še zaupali nadzornim organom. Se pravi, da gospod Vizjak v primeru bank sploh ne zaupa Banki Slovenije. Če nadzornim organom ne zaupamo, zakaj jih sploh imamo? Ali potem predlaga poslanec Vizjak njihovo razpustitev? Če ne Banka Slovenije, kdo bo potem zadolžen za nadzor nad bankami? Ali bo, recimo, samo preimenovanje neke take institucije povečalo zaupanje v sistem? Seveda tega ne bo! Zaupanje lahko gradi samo etika; etika nadzornih organov, etika bančnikov, etika kreditojemalcev in glede predlaganega amandmaja tudi naša etika, se pravi, zakonodajne veje oblasti oziroma nas, poslank in poslancev, pri doslednem upoštevanju delitve oblasti. Za zaupanje v bančni sistem je potrebna etika pri zagotavljanju tudi tajnosti bančnih podatkov, kar pa sploh ne pomeni, da nihče ne sme imeti vpogleda v te podatke. Za to imamo vzpostavljen sistem nadzora, za to skrbi Banka Slovenije. Zakon o bančništvu v 215. členu določa, da dolžnost varovanja podatkov ne velja v primeru, če te podatke potrebuje Banka Slovenije oziroma drug nadzorni organ za potrebe nadzora. Novela zakona dodatno določa še izjemo, če banka podatke posreduje sodišču, državnemu tožilstvu ali policiji v primeru obstoja razlogov za sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje, razen v primerih, ko za posredovanje zaupnih podatkov zakon izrecno določa odredbo preiskovalnega sodnika. Seveda pa se dodatna izjema ne opredeljuje do tistih primerov, ko se preiskava začne na strani policije, saj ima v teh primerih na podlagi odredbe preiskovalnega sodnika policija možnost dostopati do vseh podatkov. Tudi v Kazenskem zakoniku je jasno določeno, da sta opustitev ovadbe, da se pripravlja kaznivo dejanje, in opustitev ovadbe kaznivega dejanja ali storilca kaznivi dejanji, ki se kaznujeta z zaporom do 3 let. Tako vsak, ki ve, da je kaznivo dejanje bilo storjeno ali pa bo storjeno, pa tega ni prijavil, postane sam storilec kaznivega dejanja. Kazenski zakonik določa tudi kaznivo dejanje izdaje tajnih podatkov z zaporno kaznijo zapora do 3 let. Enako se kaznujejo tudi tisti, ki protipravno pride do tajnih podatkov, da bi jih neupravičeno uporabil ali jih javno objavil. Podlaga, da bi Državni zbor kakor koli operiral s takšnimi podatki, ne obstaja. Hkrati pa bi Državni zbor očitno kršil tudi ustavo z obravnavo takšnih podatkov in ugotavljanjem, kdo je kriv, kdo ni in česa je kriv in česa ni kriv. Oblast se jasno deli na zakonodajno, izvršilno in sodno in Državni zbor vsekakor ne spada v sodno vejo oblasti. Tako je za pregon kaznivih dejanj treba pričakovanja po ugotavljanju odgovornosti usmeriti, recimo, na generalnega državnega tožilca. Zvonko Fišer glede gospodarskega kriminala pravi tako, povzemam: "Tudi zadeve gospodarskega kriminala prihajajo v sojenje, dosegamo obsodilne sodbe, kar je najlepši pokazatelj, da delamo prav. Zdaj jih je še precej v preiskovalnih postopkih in v predkazenskih postopkih. Tudi te bodo prišle na vrsto. Pogosto so to zahtevne zadeve, ki se jih ni dopustno lotevati rokohitrsko. Toda voz se je začel premikati, to je bistveno." Konec citata. Z naše strani pa je etično, da poskrbimo, da se ta voz ne bo ustavil. Predlaganega amandmaja zato ne bom podprl. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo! Osebno bom ta amandma, ki ga je vložila Slovenska demokratska stranka, podprl. Bom pa skušal argumentirati, zaradi česar je dobro, da ta amandma podprejo tudi ostali poslanci; in sicer samo iz primera Probanke in Factor banke.Za ta amandma mislim, da si ga nekateri poslanci narobe razlagajo. Tukaj ne gre za nek lov na čarovnice pa lov na bančne knjižice določenih posameznikov, ampak predvsem, da bi organi in parlament lahko te postopke, ki so bili nepravilni v bankah, na hitrejši način reševali. Ali z drugimi besedami povedano, pošteno se mi zdi do davkoplačevalcev, da bi vedeli, koga bomo davkoplačevalci reševali v primeru Probanke in Factor banke. To pomeni, pri depozitarjih nad 100 tisoč evrov. Verjetno takšen ukrep ne bi bil potreben in bi lahko delež k sanaciji Probanke in Fractor banke prispevali tudi tisti, ki imajo depozite nad 100 tisoč evrov. Tega se ni odločilo in mislim, da bi bilo pomembno, da lahko v teh primerih, to so skrajni primeri, do določenih podatkov pridejo tudi ustrezne komisije ali organi Državnega zbora. Po drugi strani pa bi bilo pošteno do davkoplačevalcev, da na nek način pridejo do podatkov, koga v določenih primerih, ko to ne bi bilo potrebno, se rešuje. Glede samega tega zakona, se mi zdi, da je v določenih zadevah pomanjkljiv, vsaj osebno vidim eno zadevo. Ta zakon bo ponovno kaznoval tiste, ki niso odgovorni ali pa niso prispevali k nastanku te situacije, ne bo pa kaznoval tiste, ki so odgovorni, da so določene banke pripeljali do položaja, v katerih so. Ta zakon govori izključno o tem, da bodo kaznovani lastniki podrejenih obveznic, hibridnih papirjev, ki na odločitve banke niso imeli vpliva. Ta zakon pa niti v eni besedi niti z enim ne govori, kakšne bodo sankcije za tistega, ki je banke pripeljal v to situacijo. Zato, spoštovana državna sekretarka, če mogoče lahko v tej smeri odgovorite. Zakaj ta zakon niti v eni smeri ne govori o tem, na kakšen način bodo sankcionirani tisti, ki so odgovorni, da so banke pripeljale v ta sistem? Osebno sem mnenja, da tukaj veliko odgovornost nosi Banka Slovenije, člani uprav teh bank in nadzorni sveti; in kaznovani bodo sedaj tisti, ki so na nek legalen način kupili vrednostni papir. Po drugi strani me zanima še mnenje državne sekretarke, in sicer kako komentira pismo, ki ga je poslal predsednik Evropske centralne banke Draghi Evropski komisiji pred približno dvema mesecema, v katerem, bi rekel, Evropska centralna banka in Draghi ocenjujeta, da mogoče predlagani "buy in" način sanacije bančnega sistema v danem trenutku ni najbolj ustrezen in da bodo posledice, lahko bi rekel, tukaj širše predvsem v smislu nezaupanja v bančni sistem. Po drugi strani vemo, da so verjetno največji imetniki teh podrejenih papirjev pokojninske družbe, vzajemni skladi in zavarovalnice. Na eni strani se mi zdi, da bo to precejšen šok, kajti vse te družbe bodo morale dejansko narediti odpise "per takoj" in čez noč bodo morali pokojninski skladi, zavarovalnice, vzajemni skladi te zadeve odpisovati, kajti kot vidimo iz tega zakona, bodo vsi ti papirji vredni nič. Ali se ni mogla tukaj poiskati neka rešitev, da bi bilo to odpisovanje na nek način bolj sukcesivno? Kaj posledično dejansko pomeni takšen način reševanja – predvsem pod predpostavko, da je na določene zadeve opozorila tudi že Evropska centralna banka – za zaupanje v sam bančni sistem? Kako bodo odreagirali ti, ki bodo verjetno čez noč dejansko imeli vrednost svojih naložb nič? Ali posledično lahko pomeni, da se bomo v nadaljevanju pogovarjali tudi o možnosti kakšnega stečaja kakšne pokojninske družbe ali podobne institucije? Na drugi strani gre pa tudi za zadevo – vsaj po besedah državnega sekretarja na Odboru za finance je bil takšen predlog nekako pripravljen na Ministrstvu za finance in na Banki Slovenije in da bi se potem s tem predlogom šlo na Evropsko komisijo. Še enkrat bi mogoče zaključil s tem, da bom ta amandma podprl, predvsem poskušal apelirati na vse poslanke in poslance, da ne gre tukaj za lov na neke čarovnice, ampak da gre tukaj za pošten odnos do davkoplačevalcev, da vedo, v katerem trenutku koga in zakaj rešujejo takrat, ko to ne bi bilo potrebno. Hvala.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo mag. Andrej Šircelj, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, državna sekretarka! Najprej moram odgovoriti na neka vprašanja, ki so bila postavljena tekom razprave, predvsem glede tistega, kje je bil ta zakon napisan in potem gospod Frangež sam razlagal, kaj naj bi jaz mislil, kje je bil in kje ne bi bil in kakšne zadržke naj bi imel do evropskih institucij, in seveda gre v popolnoma napačno, zavajajočo smer. Namreč, težko je na podlagi nekega stavka potem delati insinuacije za nekoga drugega, ampak verjetno to je mogoče. On, kakor koli že. V samem zakonu piše na strani 4, da je Evropska komisija, DG Comp, Republiki Sloveniji sporočila, da se bodo za izvedbo ukrepov v slovenskih bankah pripravila nova pravila o državni pomoči za podporne ukrepe v korist bank v okviru finančne krize. To je sporočilo, po mojih informacijah, z dne 1. avgusta 2013 in na podlagi tega je šla pisati zakon naša vlada oziroma Ministrstvo za finance, vsekakor pa nobena določba ne gre preko Vlade ali bi bila sprejeta na Vladi ali v Državnemu zboru, če ni potrjena s strani Evropske komisije, Evropske centralne banke in podobno. V tej povezavi je bilo moje retorično vprašanje, ali morda mi nečesa ne vemo, ali so zdaj ti predpisi pisani po nalogu nekaterih. Kot je tudi državna sekretarka omenila, je dejansko to – in kot je tudi tukaj navedeno – na podlagi tega sporočila o državnih pomočeh, čeprav je tudi to prišlo nekoliko bolj pozno. Toliko najprej o tem. Drugo. Rad bi povedal, da če govorimo o tem zakonu, kasneje, predsednik, tudi o amandmaju, mi ne vemo, v kakšnem stanju smo natančno ali pa, da mi ne vemo, v kakšnem stanju so slovenske banke, ob tem pa dejansko sprejemamo zakon, ki seveda pomeni delitev bremen, to je zelo lepo rečeno, pomeni tudi to, da bo Banka Slovenije imela možnost, da bo sama predlagala uprave, prisilne uprave in tako naprej; skratka, zelo ostre ukrepe v posameznih bankah, na drugi strani delitev bremen med lastnike, med prejemnike oziroma tiste, ki imajo hibridne instrumente, na koncu med depozitarje in seveda še dlje med državo. Tukaj depozitarji niso neposredno omenjeni, da ne bo kakšnih težav, vendar ta delitev tukaj je. Po drugi strani pa ta sistem dejansko pomeni nov stečajni postopek za banke. To je del stečajnega postopka, ki je tudi že danes v Zakonu o bančništvu, ampak tukaj je treba sedaj narediti nekaj na novo. Tisto, kar je zaskrbljujoče, mi danes nimamo dejansko informacij o tem, kje naš bančni sistem je, v kakšni situaciji, koliko je še sposoben dejansko sam delovati, kolikšno pomoč potrebuje oziroma z drugimi besedami dokapitalizacije lastnikov, koliko potrebuje tudi neko pomoč iz Evropske centralne banke in na kakšen način bo vse skupaj narejeno. Tukaj so ti zaskrbljujoči pogledi na celotno zadevo in na celoten zakon. Če govorimo o amandmaju Slovenske demokratske stranke, o bančni tajnosti in tako naprej. Stanje v našem bančnem sistemu je takšno, da dejansko za kakršne koli odločitve danes še ni bilo določeno, kdo je za to odgovoren. Za nobeno rešitev še nismo prišli do osebe, ki bi bila za kar koli odgovorna. Govorim o bančnem sistemu. Če je temu tako, potem je verjetno tudi v vseh zakonih, ki so bili tu našteti – Kazenski zakonik, potem imamo poseben zakon, ki ureja odvzem premoženja in tako naprej –, je tudi verjetno, da je ali tam nekaj narobe, ali se ti zakoni enostavno ne izvajajo, ali pa jih nekdo ne želi izvajati preveč hitro. Skratka, ne želi ugotoviti, kdo je odgovoren za posamezne kričeče primere. Ne govorimo sedaj o nobenih kreditnih karticah, ne govorimo o nobenih hranilnih knjižicah in tako naprej. Govorimo o kričečih primerih, ki tukaj v slovenskem gospodarskem in finančnem prostoru izstopajo. Zaradi tega je ta amandma. Če morda komu ni všeč kakšna dikcija, bi lahko dal amandma na amandma, bi lahko dal svoj predlog in bi to zadevo, to rakrano slovenskega družbenega življenja, to je, da se ne poišče odgovornih, preprečil oziroma bi dosegel to, da bi tukaj vse te institucije začele delovati, vključno z Državnim zborom. Ko nekateri govorijo o tem, kako Državni zbor nima te pravice, nima druge pravice, da mi ne vemo, da je zadosti, da si star 18 let in tako naprej – predvsem gospod Golubović. – sami sebe podcenjujemo, kot da mi nismo pristojni in odgovorni za to, da se sprejema zakonodaja, ki se sprejema, oziroma tudi za to, da se ne sprejema zakonodaja, ki bi se pa morda morala. Tukaj takšnega mnenja ne morem deliti, da mi nismo ne odgovorni, ne pristojni za nič, da ne vemo, kako bi se moralo nekaj narediti. Oprostite, to je enostavno mižanje pred dejanskimi problemi in mižanje pred tem, da se dejansko tudi nekaj naredi. Zakonodaja pa ne funkcionira! Zakonodaja, na podlagi katere se izvaja zaplemba premoženja, dejansko ne funkcionira. V tej povezavi je tudi ta amandma. Sam tu ne vidim nobenih težav, niti z Banko Slovenije. Če postavi kolega Vizjak vprašanje o odgovornosti Banke Slovenije, to ni zanikanje Banke Slovenije, gospod Jerič, to ni zanikanje Banke Slovenije. To je to, da pač določene institucije in ljudje v teh institucijah v določenem trenutku niso delovali; niso delovali v korist te države, niso opozarjali na težave bančnega sistema in seveda tudi niso predlagali pravilnih rešitev. Zaradi tega smo tukaj, kjer smo. Pa ne, da smo mi tukaj, kjer smo; čez en mesec ali mesec in pol bodo davkoplačevalci, seveda tudi davčni zavezanci, pred tem, da bodo oni reševali vse te napačne odločitve: nenadzor nad bančnimi zadevami, napačne odločitve v posameznih bankah, napačne odločitve tudi morda glede sanacije bank. Ko se pogovarjamo o teh dveh bankah, ki sta šli zdaj v tako imenovano nadzorovano likvidacijo, gospe in gospodje, tu zgodba ni zaključena! Papirji potujejo v Frankfurt in Evropska centralna banka bo verjetno še enkrat odločala o tem, ali sta ti dve banki za stečaj, ali je to pravilen izbor. To je bil šele začetek. Ne vem, kaj bo takrat, ko se bo za ti banki ugotovilo, da imata negativen kapital, potem ni variante za noben drug postopek, razen za stečaj. Recimo, da se to zgodi. Ta odločitev, ki je bila dana, je bila začasna, je bila trenutna za ti dve banki, in zaradi tega dejansko prihaja do tega, da imamo socializacijo posledic napačnih odločitev v teh dveh bankah in imamo tudi to, da bomo davkoplačevalci plačevali popolnoma napačne odločitve v dveh zasebnih bankah. V teh dveh zasebnih bankah je imela zelo veliko vlogo tudi država, predvsem takrat, ko daje svoje depozite v ti dve banki. Ugotovili smo, da je država, vlada, izredno povečala znesek depozitov, za nekajkrat, v teh dveh bankah v začetku leta 2009, v začetku Pahorjeve vlade. Povečala je še 6. septembra 2013, ko se je ravno tako povečal – mislim, da za 108 milijonov – znesek depozitov. Takšen je podatek Ministrstva za finance – odgovor na poslansko vprašanje. To incestno stanje, ko imamo zelo veliko depozitov v državnih bankah, kjer je država hkrati lastnica, se nadaljuje. Če pogledamo kot kriterij, kakšna je izpostavljenost slovenskih bank od države, in če tu upoštevamo, kolikšen je znesek depozitov v odstotku kapitala bank, pač ugotovimo, da je to v primerjavi z evropskimi bankami izredno visok. Izredno visok znesek. Če govorimo o indeksih: NLB indeks 98, recimo, na Irskem je ta indeks 10, na Portugalskem 43, v Novi kreditni banki pa 235, če ne upoštevamo še konverzije določenih posojil, v Abanki 141. Ali je ta državni denar, denar davkoplačevalcev, varen v teh državnih bankah? To je zdaj vprašanje! In tu imamo incestno razmerje in tu ne bomo prišli na takšen način poslovanja nikamor. Tu je treba pogledati tudi odgovornost. In če pogledamo odgovornost, potem ne moremo vedno reči, da zaradi tega, ker vi želite, da se pogleda odgovornost in da se ugotovi, kdo je stal za temi napačnimi odločitvami v bankah, bodo pa potem manjša vlaganja v slovenske banke, potem bo pa denar šel. Poglejte, denar je že šel. In vlaganja v slovenske banke, dokler ne bo jasno, kolikšna je bančna luknja ali bančni krater, toliko časa tega vlaganja dejansko v slovenske banke ne bo. Če gledate najnovejše raziskave, mi smo za afriškimi državami, za Ruando, po nekaterih najnovejših raziskavah. In to zaradi tega, ker tudi ne znamo poiskati odgovornosti za napačne odločitve, pa ne zato, da bi se šli lov na čarovnice, da bi lovili čarovnice; daleč od tega! Samo zato, da enkrat potegnemo črto in rečemo, da smo v tem in tem stanju, zato potrebujemo takšne rešitve, zato da bo prihodnjim generacijam bolje, ne zaradi tega, da bi iskali čarovnice. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima državna sekretarka mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa. Kar se tiče stališča do amandmaja in tudi mnenj, ki so bila v zvezi z vloženim amandmajem podana, moram reči, da težko povem kaj več od tega, kar sem povedala že v svojem prvem odzivu. Ko iščemo odgovornost, je po mojem mnenju naloga zakonodaje, da da tistim organom, ki so pristojni za ugotavljanje določenih vrst odgovornosti, pooblastila, da bodo te postopke lahko vodili, ne pa, da postavljamo nove in nove nadzorne institucije z nekonsistentno izdelanimi pravili, pod katerimi naj bi določene nadzorne funkcije opravljali, pa jih v bistvu zaradi prav te nekonsistentnosti in nedorečenosti postopkov v bistvu ne morejo. Direktno sem bila vprašana, zakaj predlog zakona ne vsebuje sankcije za odgovornost, za stanje, v katerem se bančni sistem nahaja. Namen predloga zakona je urediti postopke, ki morajo biti izpeljani v izjemnih primerih, kadar je treba posamezno banko zaradi vpliva na celoten bančni oziroma finančni sistem reševati z državnim denarjem, in določa postopke, pod katerimi pogoji in v kakšnem vrstnem redu se državni denar lahko angažira. Odgovornost za posamezna dejanja uprave pa je opredeljena bodisi skozi prekrške, če gre za vprašanja tega menedžmenta oziroma formalnih obveznosti, ki jih ima uprava oziroma nadzorni svet do nadzornikov. Še bolj pomembna so pa kazniva dejanja, ki so določena s kazenskim zakonom in jih posamezni področni zakoni preprosto ne morejo določati. Kazniva dejanja so v Kazenskem zakoniku določena tudi za primere, ki so opredeljeni oziroma za primere, ki so bili predmet današnje razprave. Če bi uprava banke ugotovila kakršen koli sum, da obstaja možnost, da je prišlo v določenem primeru do kaznivega dejanja, ima pooblastilo na podlagi te novele zakona, da podatke predloži pristojnim organom, sodišču, državnemu tožilstvu oziroma policiji, da ti nadzorni organi lahko izpeljejo nadaljnje ukrepe. Težko komentiram pismo ene evropske institucije drugi evropski instituciji, nesporno pa drži dejstvo, da je v skladu s pogodbo o ustanovitvi oziroma pogodbo o delovanju Evropske unije, Evropska komisija tista, ki je pristojna za presojo dopustnosti državne pomoči. Ukrepi državne pomoči namreč vplivajo na delovanje notranjega trga in vse države članice smo se s podpisom teh dveh pogodb zavezale, da bomo upoštevale pravila državnih pomoči in jih tudi izvajale v praksi. Če ne postopoma v skladu z usmeritvijo Evropske komisije z dne 1. avgusta 2014, pardon 2013, ne moremo računati s tem, da bodo ukrepi, ki naj bi jih sprejeli oziroma dokončali, saj sprejemati smo jih že začeli, dokončali po zakonu o ukrepih za sanacijo bančnega sistema, teh ukrepov preprosto ne bi mogli dokončati. Glede vprašanja, zakaj ne združimo tega z dejansko informacijo, kolikšna je vrednost tako imenovanih slabih terjatev, moramo reči tako, da eno so konkretni podatki, ki so potrebni za izvedbo konkretnih ukrepov, v konkretnih primerih, drugo pa je vzpostavitev pravnega okolja, ki nam omogoča, da te konkretne ukrepe sploh začnemo reševati. Če bi čakali na konkretne podatke o tako imenovani bančni luknji, potem danes tudi zakona o ukrepih države za sanacijo bančnega sistema še ne bi imeli sprejetega. Ko se primerja v bistvu predlagane rešitve s stečajem, naj poudarim, da predlagane rešitve pravzaprav strmijo k temu, da se stečaj prepreči in so zaradi tega predlagane rešitve, če že hočemo vleči vzporednice, bolj podobne procesu prisilne poravnave, posebnemu procesu prisilne poravnave kot pa stečaju. Ne morem se strinjati tudi s trditvijo, da bodo vrednosti naložb teh lastnikov podrejenih in hibridnih vrednostnih papirjev čez nov razvrednotene oziroma bo njihova vrednost nič, gre za bolj tvegane naložbe, zaradi katerih so pri teh naložbah donosi višji in zaradi tega tudi vlagatelji imajo drugačno znanje o svoji naložbeni strategiji ali politiki kot pa običajni vlagatelji. In nikakor ne gre za ukrepe, ki so uvajani čez noč, ampak po natančno določenem in vnaprej znanem postopku. Hvala lepa.
Hvala. Še je interes za razpravo. Imate repliko. Je pa 23 sekund na razpolago. Gospod Šircelj, izvolite. Replika.
Hvala lepa. Glede tega, da ne bi imeli tudi zakona, ki ureja Družbo za upravljanje terjatev bank, če ne bi imeli teh [[znak za konec razprave]] podatkov. Seveda, s tem se ne morem strinjati. Navsezadnje je od 1. 8. Evropska komisija določila neka nova pravila za Slovenijo, predvsem zaradi tega, ker je dobila slabe podatke.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Še. Vabim vas k prijavi za razpravo. Besedo ima gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani, lepo pozdravljeni. Gospa državna sekretarka je govorila, da vzpostavljamo pravni okvir, da bodo institucije lahko delovale. Sama se sprašujem, zakaj pa do sedaj te institucije niso delovale, pa vendarle imamo kar nekaj zakonov, po katerih bi lahko preprečile vse to, kar se je do sedaj dogajalo. Zakaj nadzorni sveti niso delovali? Zakaj Banka Slovenije ni ustrezno delovala? In kako naj verjamem in zaupam, da bo odslej drugače? Če bi jaz to verjela, potem ne bi potrebovali tega razkritja vseh tistih, ki so dajali kredite in ki jih sedaj z anonimnostjo nekako ščitimo. Ampak to zahtevajo naši državljani, to zahteva javnost, zato ker ne zaupajo več v te institucije, ki bi že prej morale to preprečiti ali pa sanirati. Zato hoče javnost vzeti to v svoje roke, hoče vedeti, kdo je to zakrivil, zakaj moramo mi to sedaj znova plačevati. Če bi verjela, da bodo te institucije, ki so za to odgovorne, odslej delale drugače, potem bi podprla ta zakon. Podprla bom pa ta amandma, o katerem sedaj govorimo, kar mislim, da je prav, da izvemo in da so potem tudi narejeni ustrezni ukrepi. Glede na to, žal moram reči, da vladajoče stranke so v marsičem ali pa z marsikom povezane, ki so dajali te kredite, ki so koristili te kredite in zato težko verjamem, da se s tem zakonom spet ne bo nekoga ščitilo oziroma da ne bo ugotovljeno, kdo so resnični krivci in kdo so tisti, ki sedaj želijo to prikriti. Če bi zaupala institucijam, potem sploh ne bi imela problema z glasovanjem za ta zakon, tako ga pa imam in bom podprla amandma.
Hvala. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa. Danes smo se že naposlušali kar nekaj neverjetnih besed iz tega hrama, od nezaupanja, nejevernega Tomaža, ki kar naprej štrli iz te škatle in pripoveduje, kako pravzaprav v tej državi nič ne funkcionira. Ampak meni se vedno znova pojavlja eno in isto vprašanje. Na tej strani smo gledali kar nekaj poslancev, ki so bili ministri; in to ne malo časa, ne mesec, dva, tri, pet – nekaj let! Imamo kar nekaj poslank in poslancev, ki so bili tudi državni sekretarji, ne malo časa, kar nekaj časa. Toliko časa, da bi lahko vse to, kar danes želijo s tem nesrečnim amandmajem uveljaviti, imeli možnost uveljaviti že zdavnaj prej. Pa niso. Le zakaj? Zato, ker jim ni do sanacije bančnega sistema? Ne, tega ne verjamem, tega si ne upajo naglas reči, ker sami vedo, da je to nujno potrebno. Ampak zaradi nekega drugega razloga – zaradi tega, ker se niso hoteli podpisati pod dejstvo, da bi bili edini v Evropi in edini v svetu, ki bi sprejeli takšno neumnost. To je ključen problem. Danes, ko ste v opoziciji, nas silite v situacijo, da sprejmemo nekaj, kar je popolnoma skregano z vso logiko demokracije v Evropi, če se omejim samo na ta prostor. Vi bi radi pripeljali, zato ker ves čas razpravljate v tej smeri, da ne verjamete v institucije, ki delujejo [[...]]Sprašujem se, pa saj eno leto nazaj oziroma pol leta nazaj ste pa verjeli v te institucije, pa ste bili na vladi! Pa saj ste imeli vse instrumente, vzvode moči, da bi lahko to naredili! Imeli ste večino v Državnem zboru, imeli ste neposreden vpogled v podatke, ki jih vlada lahko ima in z njimi lahko operira. In tega niste naredili, preprosto niste naredili! Jaz sem res zgrožen, ko rečete, da ne verjamete v institucije, ki danes delujejo v tej državi. Veste, kaj počnete? Počnete to, da še poglabljate nezaupanje državljanov Republike Slovenije v te institucije, ker to vi ponavljate. Veste, dokler to moja soseda govori, ni nič posebnega. Ko pa to pove bivša ministrica, bivši minister, bivši državni sekretar, pa me začne skrbeti, kam smo prišli v Državnem zboru! Vi želite v resnici pripeljati s tem amandmajem – pa dajmo naglas povedati, kaj želite! Vi želite, da tisto, kar morajo organi v tej državi že po obstoječi zakonodaji delovati, pripeljati v razne preiskovalne komisije, zato da se boste izživljali, kar počnete že 20 let! Povejte mi eno preiskovalno komisijo, ki je pripeljala do nekega pozitivnega sklepa in smo potem zaradi tega nekaj spremenili v tej državi in je začelo celo bolje funkcionirati! Povejte mi en sodni proces, ki je stekel na podlagi preiskovalne komisije in je bil potem uspešen in ne vem kako dober! Ni ga bilo! Vi bi radi imeli samo politični populizem in zganjate v bistvu nevednost državljanov v tej smeri, ko govorite, da bi radi lovili lopove. Kar naenkrat ena in ista imena uporabljate. Gospod Bogovič je rekel, skrivate, ne vem, Jankoviće in podobne. Povejte, koga še skrivamo! Naglas povejte! Dajte ovadbo! Sprožite postopke! Treba je priti z argumenti, z dejstvi je treba priti. V tej državi se moramo enkrat navaditi, kdo kaj kje počne v državi, ne kar nekaj poljubnega. S takšnim amandmajem, se opravičujem, prehajamo v polje blaznega. Vi bi radi Državni zbor spremenili v vse, v sodišče, v policijo, v tožilstvo, vi bi radi tu sodili, se šli lov na čarovnice [[...]]Prepustite institucijam, da opravljajo svoje naloge! Ni res, da se nič več ne dogaja v državi! Ni res! Če smo to lahko govorili za deset let nazaj, danes ne moremo več tega ponavljati. Stvari se odvijajo, postopki se odvijajo in tudi določene odločbe prihajajo s sodišč. Če temu še vedno pravimo, da tega ni – je pa res, da dostikrat rečemo, da s tem nismo zadovoljni, kar so odločili. Ampak potem se moramo odločiti, kaj bomo počeli v tej družbi. Tega amandmaja, ki ste ga predlagali, preprosto ne gre sprejeti. Vi predlagate: "Člani uprave ali nadzornega sveta morajo posredovati podatke iz 214. člena ..." – 214. člen pa zelo jasno govori, kateri podatki naj bi to bili – "... tega zakona, če je banka prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank in te podatke potrebuje Državni zbor, delovno telo Državnega zbora ali preiskovalna komisija Državnega zbora." Če bi danes vedeli, kaj iščete in kaj bi radi imeli, določene podatke že danes lahko ti organi dobijo, samo morajo artikulirati in povedati, kaj hočejo. Problem pa je, ker ne vedo, bom drugače rekel, ne veste. In vi bi radi, da se vam kar zgodi nek poštni nabiralnik in da se bo tukaj dnevno gomililo ne vem koliko dokumentov, nekih podatkov, s katerimi na koncu niti ne boste vedeli kaj početi. Za to obstajajo organi v tej državi, kdo bo kje kaj počel. Zato je ta del, gre za tretji odstavek vašega amandmaja, popolnoma nesprejemljiv! Popolnoma. In to sprenevedanje in kar naprej eno in isto ponavljanje, da se nekaj skriva in da se nekaj ponavlja. Še enkrat bom opozoril – ne zaradi vas, saj vi to veste, zaradi slovenske javnosti –: bili ste ministri, bili ste državni sekretarji, imeli ste vse vzvode in takšne kozlarije, kot jo zdaj predlagate, je takrat niste predlagali. Ve se, zakaj ne. Ker bi vas bilo sram! Hvala.
Hvala. Gospod Vizjak, žal nimate časa na razpolago. Aha, proceduralno, ja, izvolite gospod Vizjak.
Spoštovani predsednik Državnega zbora! Poglejte, pričakujem, da v takšnih nastopih, kjer poslanec nagovarja del poslancev in jih sprašuje, ob jasnem zavedanju, da ta poslanska skupina nima več časa za razpravo in da mu ne more odgovoriti in je zlorabil to možnost za napad na poslansko skupino, zlasti Slovenske demokratske stranke, da na tak način poslance opozorite, da ne sme in ne more obtoževati in spraševati nas, ki nam enostavno časa ni dovolj. Poslanec Möderndorfer je toliko vešč, da je to namerno naredil, češ naslovil celo kopico vprašanj, na katere naslovnik vprašanj niti ne more odgovoriti. To je predstava, spoštovani gospod Möderndorfer, za javnost, kar ste se šli, sami pa dobro veste, da je guverner Banke Slovenije še aprila letos govoril, da je slovenski bančni sistem stabilen, da je vse v najlepšem redu in da je panika odveč. Šele s prihodom Jazbeca se je marsikaj v tem slovenskem bančnem prostoru čez noč, očitno vsaj glede sporočanja, da se je navzven spremenilo in zaradi tega čutimo več kot potrebno dolžnost, da se parlamentarne delovne komisije in odbori seznanijo s temi podatki.
Hvala. Poglejte, da ne bo nejasnosti glede razprav. Vsaka poslanska skupina si sama razporedi čas in če ga je prej porabila, je pač to stvar organizacije pri razpravah; sicer pa ne morem omejevati v tem delu polemik, ker je razprava temu tudi namenjena. K besedi pa se je prijavila gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Gospod Möderndorfer, zahtevali ste argumente, zahtevali ste dejstva. Dejstva so jasna, v vseh bankah je velika finančna luknja, torej to je največji argument, zakaj hočemo mi ta amandma, ker pač pravna država ne deluje, ker tisti organi, ki imajo odgovornost, od uprav, nadzornih svetov niso delovali, ker Banka Slovenije ni opravljala svoje naloge, torej niso odgovorno delali tisto, kar bi morali delati, in to je dovolj velik argument. In še: v času, ko sem bila v vladi, ko sem bila ministrica, vedno znova smo slišali: "Ne, tega pa ne morete izvedeti, to pa je bančna tajnost, tega vi ne morete izvedeti." Bili smo odgovorni, pa nismo mogli in smeli izvedeti, kdo je naredil te probleme. Če hočemo to enkrat spremeniti, potem moramo končno tudi zakon spremeniti in naj bo takšen, da tisti, ki so za to odgovorni, tisti, ki prevzemajo takšne odgovorne funkcije, imajo potem možnosti tudi, da ukrepajo, ne pa, da samo prenašajo očitke – tudi jaz sem kriva, ker je tako, pa nimam nič pri tem –, narediti pa se ne da ničesar, ker nimamo podatkov.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Še vas vabim k prijavi za razpravo. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana poslanka je seveda povedala, da nima možnosti in da pravna država ne deluje. Opozoril bom samo na eno stvar. To, kar imate tudi vi pred seboj, in prav je, da povemo tudi na glas, obstoječi 12. oziroma 13. člen tega zakona zelo jasno govori, "izredna uprava v dveh mesecih od imenovanja predloži Banki Sloveniji poročilo o finančnem položaju in poročilo o pogojih poslovanja banke v izredni upravi. Izredna uprava nemudoma poroča Banki Slovenije o vseh pomembnih okoliščinah, ki vplivajo na pogoje poslovanja banke v trajanju izredne uprave in na uresničitev ciljev izrednih ukrepov." In še v nadaljevanju: "Izredna uprava mora Banko Slovenijo, Komisijo za preprečevanje korupcije ter organe odkrivanja in pregona nemudoma obvestiti o vseh ugotovljenih sumih koruptivnih kaznivih dejanj, ki jih je v okviru svojega dela zaznala ali bila o njih obveščena." Kaj še več? Povejte mi, kaj še več? Bi moralo zraven še pisati in Državni zbor in ne vem kaj še vse? Lepo vas prosim, nekje pa se mora končati in tega nima nobena evropska država. Samo za to gre. In v tej smeri je tekla moja prejšnja razprava in vi to dobro veste. Opozoril sem, če ste hoteli imeti tak amandma, ste imeli možnosti z večino v Državnem zboru, s sklicem izredne seje, s pripravo teksta in s sprejemom na vladi in s proceduro tak amandma sprejet. Pa ga niste. Ker ste vedeli, da to ne gre.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 4. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU OKOLJA PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona bom dal besedo predstavnici Vlade, ki se nam v tem trenutku tudi pridružuje v dvorani. Besedo ima mag. Andreja Jerina, državna sekretarka Ministrstva za kmetijstvo in okolje.
Hvala lepa. Lep pozdrav. Pred nami je zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja vsebuje nekatere spremembe in dopolnitve veljavnega zakona o varstvu okolja, ki so potrebne predvsem zaradi prenosa oziroma dokončanja prenosa nekaterih direktiv Evropske unije. Evropska komisija je zaradi nepravočasnega prenosa že izrekla pisne ukrepe proti Republiki Sloveniji. Prav tako pa so spremembe in dopolnitve potrebne zaradi prilagoditve zakona zahtevam Evropske komisije, kot jih ta utemeljuje v predsodnih postopkih, in zaradi izpolnitve sodbe sodišča. Predlog zakona prinaša tudi nekatere druge prilagoditve ter izboljšave besedila veljavnega zakona, med drugim ustanovitev Sveta za trajnostni razvoj in varstvo okolja kot posvetovalno telo ministrstva na podlagi že dobro uveljavljene prakse, ki jo imamo na področju kmetijstva. S predlaganimi spremembami bo opravljen prenos Direktive o industrijskih emisijah, govorimo o celovitem preprečevanju in nadzoru onesnaženja okolja, kjer je rok za prenos potekel že januarja letošnje leto. S to direktivo se prenavlja direktiva iz leta 2008 in šest drugih veljavnih direktiv. Vse te direktive so bile v slovenski pravni red že prenesene z Zakonom o varstvu okolja in nekaterimi izvršilnimi predpisi. Zaradi tega pomeni prenos direktive relativno majhno spremembo obstoječe ureditve za naprave, ki lahko povzročajo onesnaževanje okolja večjega obsega. Tako imenovane IPPC naprave. Gre namreč za pripravo izhodiščnega poročila za nekatere naprave, podrobnejšo ureditev v primeru prenehanja obratovanja naprave, prilagoditev naprave v štirih letih od objave zaključkov o BAT tehnologijah. Te spremembe pa zahtevajo tudi prilagoditev drugih členov zakona, ki so v veljavnem zakonu nomotehnično povezane. Potem gre za dokončen prenos direktive in spremembe direktive o razširitvi sistema skupnost za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov, kjer je rok za prenos konec letošnjega leta. Sistem trgovanja je že vzpostavljen in deluje od leta 2005. Nova direktiva pa nekoliko spreminja njegovo arhitekturo oziroma strukturo. Opušča se državi načrt razdelitve emisijskih kuponov kot prevladujoči sistem za brezplačno razdelitev emisijskih kuponov, saj ga nadomešča dražba kot prevladujoči način in tako imenovani seznam naprav, ki lahko na podlagi predpisa EU pridobijo določeno količino emisijskih kuponov brezplačno od leta 2020 oziroma do leta 2027. Zaradi harmonizacije sistema je na podlagi te direktive sprejeta vrsta neposredno izvršljivih predpisov na ravni EU, ki so bili prej v pristojnosti držav članic, na primer pravila za brezplačno razdelitev pravic do emisije, register unije, preverjanje in kreditacija preverljiteljev, dražba emisijskih pravic in tako naprej. Del direktive je bil že prenesen, celoten prenos pa zaradi hkratnosti obstoja dveh sistemov pravno-tehnično ni bil mogoč. S predlaganim zakonom je vzpostavljen enovit sistem, ki ga sestavljajo tudi neposredno izvršljivi predpisi EU. Za namensko uporabo dela sredstev, pridobljenih z dražbo emisijskih kuponov, je predviden podnebni sklad. S predlaganimi spremembami zakona bodo tudi odpravljene kršitve, ki jih ugotavlja Evropska komisija glede prenosa direktive o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, Direktiva o zagotavljanju udeležbe javnosti pri sprejemanju določenih planov in programov, ki se nanašajo na okolje, in dopolnitvah, ki se nanašajo na udeležbo javnosti in dostop do pravice direktive ter Direktiva EU o geološkem shranjevanju ogljikovega dioksida. Zaradi zahtev Komisije glede prenosa direktive o presoji vplivov na okolje je v predlaganem zakonu predviden predhodni postopek ugotavljanja, ali je za določen poseg v okolje treba izvesti presojo vplivov na okolje in pridobiti okoljevarstveno soglasje. Prav tako je v postopku izdaje gradbenega dovoljenja predvideno preverjanje izpolnjenosti pogojev iz okoljevarstvenega soglasja v projektu za pridobitev gradbenega dovoljenja. Pri tem naj opozorim, da je prenos predhodnega postopka, ustrezen prenos, v naš pravni red predpogoj, da bo Slovenija upravičena do črpanja sredstev iz programskega obdobja 2014–2020, poleg tega pa tudi približno tisoč projektov, ki jih imamo sedaj v izvajanju v sedanji finančni perspektivi [[....]] [[znak za konec razprave]] predlog predhodnega postopka. Zaradi zahtev Komisije glede prenosa direktive o zagotavljanju javnosti so določeni pogoji za pridobitev statusa nevladne organizacije, ki deluje v javnem interesu, poenostavljeni. S predlaganimi spremembami bo omogočena tudi hitrejša izvršitev sodba Sodišča iz oktobra 2010, s katero je sodišče ugotovilo, da Republika Slovenija do roka, to je do oktobra 2007, ni izdala vseh okoljevarstvenih dovoljenj za takrat obstoječe IPPC naprave. In zadnje, predlog zakona vsebuje tudi ustanovitev Sveta za trajnostni razvoj in varstvo okolja kot posvetovalnega telesa ministrstva, pristojnega za okolje, in nekatere izboljšave pri inšpekcijskem nadzoru. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje kot matično delovno telo. Poročilo odbora bo predstavil podpredsednik Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, spoštovani člani Vlade, kolegice in kolegi! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja obravnaval kot matično delovno telo na 26. seji 28. 10. 2013. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za kmetijstvo in okolje, Državnega sveta, Zakonodajno-pravna služba, zagovorniškega centra za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij in Plana B za Slovenijo. Odboru je bilo posredovano pisno mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala številne konkretne pripombe k členom predloga zakona in so bili upoštevani v amandmajih poslanskih skupin Pozitivne Slovenije in Socialnih demokratov. Odbor je prejel mnenje Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki predlog zakona podpira. K predlogu zakona so v poslovniškem roku amandmaje vložili poslanska skupina SDS, poslanski skupini PS in SD, na klop pa so člani odbora prejeli še pisna predloga Poslanske skupine SDS za amandmaja odbora. Kot dodatno gradivo so bili odboru posredovani tudi predlogi za amandmaje odbora zagovorniškega centra za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij in Plana B za Slovenijo. V skladu s 145. členom Poslovnika Državnega zbora je bil predlog zakona poslan tudi v mnenje lokalnim skupnostim. Do izteka roka, to je do 25. 10. 2013 nobena od lokalnih skupnosti Državnemu zboru ni posredovala mnenja. Člani odbora so v okviru razprave po posameznih členih največ pozornosti namenili 72. in 73. členu predloga zakona. V zvezi z določbo 72. člena, ki ureja področje dimnikarskih storitev, smo se tako koalicijski kot opozicijski poslanci strinjali, da sedanji sistem dimnikarskih storitev ni ustrezen in da je nujno sprejeti ukrepe za izboljšanje stanja na tem področju, tako da bo v korist in zadovoljstvo tako porabnikov kot izvajalcev. Še posebej pa je izpostavljeno, da je dimnikarska služba tesno povezana s požarno varnostjo, ki je v pristojnosti občin in so zanje odgovorni izključno župani. Zato bi prepuščanje dimnikarskih storitev povsem prostemu trgu lahko ogrozilo segment požarne varnosti. To vprašanje bi kazalo urediti na način, da bi država s podzakonskimi akti prenesla izvajanje te dejavnosti nazaj na lokalno raven, s tem da bi občinam predpisala, na kakšen način naj uredijo izvajanje požarne varnosti. V skladu s tem je Poslanska skupina SDS predlagala odboru, da sprejme svoj amandma, s katerim bi podrobnejšo ureditev tega vprašanja prepustila podzakonskih aktom. Odbor je o tem amandmaju glasoval, vendar ga ni sprejel. V zvezi s 73. členom predloga zakona, ki določa ustanovitev Sveta za trajnostni razvoj in varstvo okolja kot posvetovalnega telesa ministra, pristojnega za okolje, in vloženim amandmajem Poslanske skupine SDS k temu členu, s katerim se predlaga črtanje tega posvetovalnega organa, so predlagatelji amandmajev menili, da ni nobene podlage niti ni smiselno, da bi se ustanovitev naloge in pristojnosti Sveta urejali z zakonom, saj ima minister vse pristojnosti, da sam imenuje posvetovalno telo. Pri tem pa so predlagatelji amandmaja izrecno poudarili, da namen amandmaja ni kratenje pristojnosti predstavnikov nevladnih organizacij, stroke in drugih dejavnih institucij, ki bodo sodelovali v tem svetu. Opozorjeno je tudi, da je bilo že v razpravah o ukinitvi Sveta za varstvo okolja izpostavljeno, da je Svet deloval na preveč akademski ravni, neprilagojen potrebam, pri čemer so bili stroški njegovega delovanja nesorazmerno visoki glede na njegovo učinkovitost. Zato se poraja bojazen, da bo enako tudi z novoustanovljenim Svetom za trajnostni razvoj in varstvo okolja. Postavlja se tudi vprašanje, kaj bo s Svetom, katerega mandatno obdobje traja pet let z možnostjo ponovnega imenovanja v primeru, da bo mandat ministra krajši, kot je mandatno obdobje vlade. Ali se bo v primeru druge vlade oziroma ministra skrajšal tudi mandat sveta oziroma spremenila njegova sestava. Odbor se je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora opredelil do vloženih amandmajev in pri tem sprejel vse amandmaje poslanskih skupin PS in SD, ni pa sprejel nobenega amandmaja PS SDS. Odbor tudi ni sprejel predlogov Poslanske skupine SDS z amandmaji odbora k 10. in 72. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del poročila odbora.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Mirko Brulc bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Lep pozdrav vsem prisotnim! V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo novelo Zakona o varstvu okolja podprli. Res je, da je večji del zakona namenjen uskladitvi slovenske zakonodaje z evropskim pravnim redom, vendar pa zakon prinaša tudi dve vsebinski novosti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo zadovoljni, da bo z zakonom ustanovljen Svet za trajnostni razvoj in varstvo okolja, ki bo kot posvetovalno telo ministra za okolje prispeval še k bolje pripravljenim politikam na področju varstva okolja. Predvsem predlagana sestava Sveta, šest strokovnjakov za varstvo okolja, ki jih predlaga Slovenska akademija znanosti in umetnosti, štirje predstavniki nevladnih organizacij in štirje predstavniki gospodarstva, ki jih predlaga Gospodarska zbornica Slovenije, Trgovinska zbornica Slovenije, Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije in Kmetijsko-gozdarska zbornica Slovenije, je garant, da se bodo okoljske politike pripravljale strokovno in v dialogu z vsemi deležniki. Druga ključna stvar, ki jo bomo s tem zakonom pridobili, pa je ureditev dimnikarske službe. Z današnjim amandmajem, ki je plod velikega konsenza vseh parlamentarnih strank, pa uvajamo deregulacijo dimnikarske dejavnosti. S tem dimnikarstvo ne bo več obvezna državna gospodarska javna služba. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo novelo Zakona o varstvu okolja z amandmaji tudi sprejeli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Branko Kurnjek bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade s sekretarko, poslanke, poslanci! Glavni name in cilj spremembe Zakona o varstvu okolja je prenos evropskih direktiv v slovenski pravni red. Z usklajevanjem slovenske zakonodaje z evropsko na tem področju namreč ponovno zamujamo in grozijo nam visoke kazni. Z rešitvami v noveli bodo odpravljene tudi nekatere kršitve, ki jih ugotavlja Evropska komisija. Z zakonom se ustanavlja Svet za trajnostni razvoj in varstvo okolja kot posvetovalno telo ministra, pristojnega za okolje. Sprememba zakona prinaša tudi nekatere izboljšave pri inšpekcijskem nadzoru. Pomembna sprememba, ki jo prinaša ta zakon, če bosta seveda sprejeta amandmaja k 72. členu in za novi 91. a člen, pa je spremenjen sistem dimnikarske dejavnosti, ki iz seznama obveznih državnih gospodarskih služb črta 5. točko prvega odstavka 148. člena, to je izvajanje meritev, pregledovanje in čiščenje kurilnih naprav, dimnih vodov in zračnikov zaradi varstva okolja in učinkovite rabe energije, varstva človekove zdravja in varstva pred požarom. K tej temi se vrnem še čisto na koncu. S predlaganimi spremembami zakona bodo med drugimi odpravljene kršitve, ki jih ugotavlja Evropska komisija glede prenosa Direktive o industrijskih emisijah, Direktive o sistemu skupnosti za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov, Direktive o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, Direktive o zagotavljanju udeležbe javnosti pri sprejemanju določenih planov in programov, ki se nanašajo na okolje, in dopolnitvah, ki se nanašajo na udeležbo javnosti in dostop do pravice ter Direktive EU o geološkem shranjevanju ogljikovega dioksida. Sprejem predlaganega zakona po nujnem postopku bo prispeval k temu, da se kar najhitreje odpravijo navedene kršitve prava EU in zmanjša možnost, ko bi Evropska komisija postopke proti Sloveniji stopnjevala, ter da ne bo vložila tožb za izrek denarnih kazni oziroma da sodišče ne bo izdalo obsodilne sodbe na plačilo denarnih kazni. Če se sedaj še enkrat vrnem k dimnikarski dejavnosti. Z amandmajem je predvideno črtanje dimnikarske dejavnosti iz seznama obveznih državnih gospodarskih služb. V Državljanski listi, ki je v osnovi predlagala takšno rešitev in so jo potrdile vse koalicijske stranke, Ministrstvo za kmetijstvo in okolje, kot je bilo videti na odboru tudi opozicijski poslanci, ki so predstavili zelo podoben amandma, torej stranka SDS k predlogu zakona, smo torej skupaj z večletnimi pozivi državljanov prepričani, da je treba očitnim anomalijam, slabi volji in tožarjenju na sodiščih na področju dimnikarstva po skoraj desetih letih narediti konec. Predlog amandmaja za novi 91. a člen pa določa tudi prehodne določbe, kar pomeni, da se trenutno stanje ne bo spremenilo takoj, saj mora v prehodnem obdobju ministrstvo vzpostaviti nov transparenten in tržno sprejemljiv sistem, s katerim bodo zadovoljni tako dimnikarji kakor in predvsem uporabniki njihovih storitev, prav tako pa se morajo izteči tudi koncesije, v skladu z amandmajem. V Državljanski listi bomo tudi ali predvsem zaradi slednjega z veseljem podprli predlog zakona. Veseli nas tudi velika podpora vsaj tistih strank, ki so to napovedale na včerajšnji seji odbora, kakor tudi podpora ministra, ki je, kot smo včeraj videli v medijih, to rešitev vzel za svojo. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo. Spoštovane gospe in gospodje, poslanke in poslanci, predstavniki ministrstva, Vlade, lepo vas pozdravljam! Zakon o varstvu okolja smo v Državnem zboru zadnjič spreminjali lani, pred dobrimi 15 meseci. Tako kot sedaj smo ga tudi tedaj spreminjali po nujnem postopku. Naj spomnim, da je tedaj v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov nujnemu postopku izrazito nasprotoval prav sedanji minister za kmetijstvo in okolje mag. Dejan Židan, ki je povedal, da so se v stranki dogovorili, da bodo spoštovali mnenje protikorupcijske komisije, ki je tedaj javno opozorila na neustreznost postopkov spreminjanja zakonodaje s področja okolja in prostora po nujnem postopku. Pri tem je tudi izpostavil, citiram, da "je nujno, da se zadržijo, dajo v javno razpravo, postavijo jasni roki in pripravijo vsebinske utemeljitve posameznih rešitev". Mag. Židan se je v stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov skliceval na to mnenje. Naj preberem del magnetograma 16. izredne seje Državnega zbora iz julija 2012: "Ni sporno, da so spremembe zakonodaje s področja urejanja okolja, prostora in tudi kmetijstva v nekaterih delih celo nujne, saj so obstoječe rešitve pomanjkljive, in seveda jasno je, da moramo odpraviti birokratske ovire. Pri tem pa je treba poudariti, da morajo biti te spremembe domišljene, predvsem pa sprejete na transparenten način, tako v smislu medresorskega usklajevanja kot v smislu omogočanja javne razprave." V nadaljevanju je povedal: "Komisija skozi svoje postopke ugotavlja, da gre pri regulaciji okolja in prostora tako na državni, še posebej pa na lokalni ravni za korupcijsko izrazito izpostavljeno področje, na katerem deluje veliko zasebnih interesov in lobijev. Hkrati pa gre pri okolju in prostoru za problematiko, pri kateri je prisoten izrazit javni interes, saj gre za dolgoročna vprašanja, povezana s preskrbo s čisto pitno vodo, življenjskim prostorom, obdelavo zemlje in podobno. Dolžnost države je, da ta tveganja obvladuje in zavaruje javni interes. Z načinom in pristopom k spremembi omenjenih zakonov ... " – mišljen je nujni postopek – "ta dolžnost po mnenju komisije ni izpolnjena. Obenem pa tako ravnanje tudi ni v duhu Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije." Zdaj pa se, spoštovane poslanke in poslanci, v Slovenski ljudski stranki sprašujemo: Kaj tako pomembnega se je v tem letu dni spremenilo, da minister in stranka Socialnih demokratov tako lahko pozabljajo na svoje zaveze, saj so pred enim letom ne le ostro nasprotovali spremembam zakona po nujnem postopku, izrecno so obljubili, da bodo spoštovali že omenjeno mnenje Komisije za preprečevanje korupcije, ki se medtem ni v ničemer spremenilo, vsaj kolikor mi vemo. Pa naj pri tem podam še eno zanimivo primerjavo. Lanska sprememba Zakona o varstvu okolja je vsebovala spremembo šestih členov, ta, ki jo obravnavamo danes, pa ima 83 členov. Nekateri od teh se celo nanašajo na več zakonskih členov, tako da se s to novelo spreminja vsaj 100 členov. V Slovenski ljudski stranki se ne bomo spuščali v vsebino sprememb. Verjamemo, da so potrebne in ustrezne. Smo pa prepričani, da je ob tolikšnem obsegu sprememb pa nujni postopek tokrat res problem. V Slovenski ljudski stranki bi predlog zakona podprli, če bi šel po rednem postopku, kajti menimo, da je toliko sprememb, pri katerih je treba vsebino zapisati premišljeno in v sodelovanju vseh. Hvala.
Naslednja ima besedo mag. Jana Jenko, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsem skupaj lep pozdrav! S spremembami Zakona o varstvu okolja se slovenska zakonodaja usklajuje z evropsko. Sprejem predlaganega zakona bo prispeval k temu, da se kar najhitreje odpravijo kršitve prava EU in zmanjša možnost, da bi Evropska komisija postopke proti Sloveniji stopnjevala ter da ne bo vložila tožb za izrek denarnih kazni. Najvišja denarna kazen za vsako ugotovljeno kršitev, ki jo potrdi Sodišče, znaša do 36 tisoč evrov na dan, in sicer od dneva kršitve do odprave kršitve, pavšalni znesek kazni pa lahko znaša do 2 milijona 900 tisoč evrov, kar je zelo veliko. Predlog zakona bo na primer nevladnim organizacijam olajšal pridobitev status nevladne organizacije, ki deluje v javnem interesu. Namesto petih let delovanja bodo zahtevana tri leta, prav tako pa ni več pogoj, da mora delovati na območju cele države. Takšna rešitev tudi sledi zahtevi Evropske komisije glede prenosa Direktive o zagotavljanju udeležbe javnosti pri sprejemanju določenih planov in programov. Zaradi zahtev Evropske komisije glede prenosa Direktive o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje se v predlaganem zakonu predvideva tudi predhodni postopek ugotavljanja, ali je za določen poseg v okolje treba izvesti presojo vplivov na okolje in pridobiti okoljevarstveno soglasje. V postopku izdaje gradbenega dovoljenja pa je predvideno preverjanje izpolnjenosti pogojev iz okoljevarstvenega soglasja v projektu za pridobitev gradbenega dovoljenja. S spremembo zakona se v sistemu trgovanja s pravicami do emisije toplogrednih plinov opušča prevladujoči državni načrt brezplačne razdelitve emisijskih kuponov, saj ga nadomešča dražba kot prevladujoči način. Ministrstvo pripravi seznam naprav, ki lahko na podlagi predpisa EU pridobijo določeno količino emisijskih kuponov brezplačno do leta 2020 oziroma celo do 2027. Sredstva, pridobljena z dražbo emisijskih kuponov, bodo predvidoma prihodek podnebnega sklada kot proračunskega sklada države. Sredstva se bodo porabljala v skladu s programom, ki ga bo sprejela Vlada, vseboval pa bo izvedbo ukrepov, povezanih s podnebnimi spremembami. Glede shranjevanja ogljikovega dioksida pa je v predlaganem zakonu določeno, da je geološko shranjevanje ogljikovega dioksida na celotnem ozemlju Republike Slovenije prepovedano. Naj se na koncu dotaknem še ustanovitve sveta za trajnostni razvoj in varstva okolja kot posvetovalnega telesa ministra, pristojnega za okolje. V Poslanski skupini DeSUS se najprej nismo strinjali z ustanovitvijo sveta, saj smo podoben svet ukinili junija lani. Njegovi ustanovitvi smo nasprotovali predvsem z vidika stroškov, ki bi jih prinašalo njegovo delovanje, vendar pa je ministrstvo prisluhnilo našim opozorilom, kar pomeni, da člani ne bodo upravičeni do sejnin. Ker bodo Svet sestavljali predstavniki akademske sfere, nevladnih okoljskih organizacij in gospodarstva, ki bodo že pred pripravo zakonodajnih aktov poenotili svoja stališča, smo se v Poslanski skupini DeSUS odločili, da ustanovitev predlaganega sveta podpremo. Poslanci smo posledično namreč vsakič, ko se spreminja okoljska zakonodaja, pod pritiski posameznikov in njihovimi interesi in pričakujemo, da bodo odslej to urejali na ravni Sveta. V Poslanski skupini DeSUS smo veseli tudi tega, da se končno ureja dimnikarska problematika. Z vloženimi amandmaji koalicije se namreč ureja problematika dimnikarskih koncesij na način, da se zagotovi ustrezno predhodno obdobje za vzpostavitev novega modela ureditve dimnikarstva, ki sicer že leta buri duhove zaradi mnogih nejasnosti, ki jih nekateri izkoriščajo za pretirano zaslužkarstvo. Poslanke in poslanca Poslanske skupine DeSUS bomo podprli predlog zakona in amandmaje koalicije. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovani! Novela zakona je zelo obsežna in ureja kompleksna področja znotraj celovitega urejanja varstva okolja. Predlagatelj, torej Ministrstvo za kmetijstvo in okolje, podrobno utemeljuje posamezne predlagane rešitve predvsem z nujnostjo prenosa evropskega pravnega reda v slovensko zakonodajo, preprečevanjem posledic zaradi grozeče denarne kazni Republiki Sloveniji ter z odpravo nekaterih birokratskih ovir. V Novi Sloveniji menimo, da mora državna okoljska politika temeljiti na preventivi in na načelu, da mora tisti, ki onesnažuje, plačati. V tržnem gospodarstvu, ki je z ekološkega stališča sprejemljivo, se moramo zavedati, da so naravne surovine in energijski viri omejeni. Hkrati pa moramo okoljske stroške in stroške zaradi posledic jasno porazdeliti. Načeloma podpiramo državne in meddržavne dogovore ter načrte za izboljšanje varovanja okolja in za zmanjšanje izpustov toplogrednih plinov, vendar pa argumenti ministrstva na včerajšnji razpravi na Odboru za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje za nas niso dovolj prepričljivi. V Novi Sloveniji menimo, da v teh časih ustanavljanje novih institucij, torej Sveta za trajnostni razvoj in varstvo okolja, ni smiselno. S takšnimi potezami si namesto vitkejše in bolj učinkovite državne uprave naložimo še dodatne stroške in postopke, ki ne prinesejo dodane vrednosti v smislu varovanja okolja. Ko s Poslansko skupino Nove Slovenije obiskujemo kraje in ljudi po Sloveniji je s strani gospodarstvenikov, velikih in majhnih, največ pripomb na prepočasno birokratsko in neživljenjsko delo Agencije Republike Slovenije za okolje. Ravno zaradi tega smo nezaupljivi do predlaganih rešitev iz te novele, ki nam ne dajejo zagotovila, da bi se postopki okoljskih presoj lahko poenostavili in pospešili v dobro vseh deležnikov. Podobno razmišljamo glede predlaganih rešitev na področju dimnikarske službe, kjer že leta ni nobenega napredka. Predlagatelj pa je, žal, izpustil priložnost, da bi z novelo področje ustrezno uredil v smer evropske primerljivosti. Zaradi vseh navedenih pomanjkljivosti Poslanska skupina Nove Slovenije novele Zakona o varstvu okolja ne bo podprla.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija bo predstavil gospod Jože Velikonja.
Spoštovana predsedujoča, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! S spremembami Zakona o varstvu okolja odpravljamo v slovenskem pravnem redu nekatere kršitve, ki jih ugotavlja Evropska komisija glede prenosa Direktive o industrijskih emisijah, Direktive o sistemu Skupnosti za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov, Direktive o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, Direktive o zagotavljanju udeležbe javnosti pri sprejemanju določenih planov in programov ter Direktive Evropske skupnosti o geološkem shranjevanju ogljikovega dioksida. Sprejem predlaganega zakona po nujnem postopku bo prispeval k temu, da se odpravijo navedene kršitve prava Evropske unije in tako zmanjša možnost, da bi Evropska komisija v postopkih proti Sloveniji izdala obsodilno sodbo s plačilom denarnih kazni. Kot novost in bistveno kvaliteto zakona velja pohvaliti okrepljen inšpekcijski nadzor. Do sedaj so se inšpektorji ravnali po določbah splošnega zakona o inšpekcijah, novela pa uvaja novosti, prirejene posebej za varstvo okolja. Uvaja se institut inšpekcijskega načrta, ki ga mora v zvezi z napravami kot mogočimi onesnaževalkami večjega obsega pripraviti inšpekcija, pristojna za okolje. Inšpektorji bodo morali ocenjevati tveganja in se na tej podlagi odločati za pogostost pregledov teh objektov in naprav. Predlog zakona vključuje v inšpekcijski nadzor tudi policijo in carinske organe, ker je včasih potrebno hitro ukrepanje in policija je nedvomno odzivna in hitra. Pozdraviti velja tudi ustanovitev Sveta za trajnostni razvoj in varstvo okolja kot posvetovalno telo ministra, pristojnega za varstvo okolja. Svet mora biti pri delu neodvisen in samostojen, deloval bo javno. Obravnaval in sprejemal bo stališča, dajal mnenja in pobude ministru, zlasti o stanju glede varstva okolja in trajnostnega razvoja doma in v tujini. Varovanje okolja se nanaša na vsa področja človekovega delovanja, ki obremenjujejo in dolgoročno uničujejo življenjski prostor. Tudi zato moramo politiki podpirati družbeni razvoj, ki bo omogočal dolgoročne pogoje za človekovo zdravje, počutje in kakovost življenja z ohranjanjem biotske raznovrstnosti. Ne smemo pozabiti, da smo si življenjski prostor izposodili od naših vnukov. Poslanska skupina Pozitivne Slovenije bo predlog sprememb in dopolnitev Zakona o varstvu okolja podprla.
Hvala lepa. Še stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki ga bo predstavil gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! V Slovenski demokratski stranki smo Zakon o varstvu okolja res temeljito in poglobljeno obdelali. Podpiramo določbe, ki so potrebne za odpravo kar nekaj kršitev prava Evropske unije s področja varstva okolja. V nadaljevanju pa sam zakon ne sledi poenostavitvi postopkov zmanjšanju birokracije in učinkovitejši zakonodaji. Vsled tega smo vložili amandmaje, ki črtajo nepotrebne predhodne postopke in skrajšujejo roke. Nasprotujemo določbi, ki izključuje molk organa, zato predlagamo, da se pri izdaji gradbenega dovoljenja uporabljajo določbe Zakona o graditvi objektov, ki določajo, da je soglasje dano, če ni bilo izdano v roku. Predlagamo tudi da za objekte, za katere ni potrebno pridobiti gradbenega dovoljenja, tudi ni potrebno pridobiti okoljevarstvenega soglasja. Prav nesmiselno je, da ima veljaven dokument, kot je okoljevarstveno soglasje, rok veljavnosti. S podaljševanjem le-tega samo krepimo birokracijo, zato predlagamo, da ima okoljevarstveno soglasje veljavnost za čas obratovanja naprave, na katero se to soglasje nanaša. V Slovenski demokratski stranki menim, da sedanji sistem dimnikarskih storitev ni ustrezen in je nujno sprejeti ukrepe za izboljšanje stanja na tem področju. Kar precej nepravilnosti je moč razbrati iz poročila Računskega sodišča, zato predlagamo, da se v zakonu uredi tudi odgovornost uradnih oseb in ostalih kršiteljev. Poznamo primere povzročitve škode v primeru molka organa. Predlagamo tudi, da posvetovalna telesa, ki jih predlaga minister, ne sodijo v sam zakon, kajti to je že njegova legitimna pristojnost in ni treba, da se vključuje v zakon. Tako bo odločitev o podpori zakonu v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke odvisna od upoštevanja naših predlogov in načina ureditve dimnikarskih storitev, seveda vključujoč tudi podzakonske akte – medtem tudi z ureditvijo cenovnih dimnikarskih tarif.
Hvala lepa. Tako smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sedaj prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Kot prvega pa dajem v razpravo 10. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Ali želi kdo razpravljati? Odprla bom možnost za razpravo. Prosim za prijavo. Prijavljena imamo dva razpravljavca. Razpravljamo o 10. členu amandmaja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Gospod Tomaž Lisec je kot prvi prijavljen.
Hvala, predsedujoča. Predstavniki ministrstva, kolegi, kolegice! O samem zakonu je bilo v stališčih poslanskih skupin že kar veliko povedanega. Ker smo pa pred institutom, ki uvaja predhodni postopek v obravnavo, gre po mnenju Slovenske demokratske stranke za nepotreben, zavlačujoč postopek. Samo če preberemo 1. člen tega zakona, kjer piše, da "nosilec nameravanega posega v okolje mora od ministrstva zahtevati, da to ugotovi, ali je za nameravani poseg v okolje treba izvesti presojo vplivov na okolje in pridobiti okoljevarstveno soglasje". Skratka, nek nov postopek. Vsi vemo, da tudi če bi bilo tukaj v teoriji lepo napisano, vemo, kako bi potem to prišlo v praksi. Vsi tisti, ki se sedaj na lokalni ali na državni ravni srečujete oziroma srečujemo s kakšnimi postopki, predvsem tega, tj. presoje vplivov na okolje, vemo, da so to, lahko bi rekel, rakrana bodočim projektom, predvsem na področju infrastrukture. Skratka, v Slovenski demokratski stranki predlagamo, da se ta člen črta. Gre za zavlačevanje, kljub temu da je predstavnica ministrstva prej rekla, kako je ta zakon super. Ja, resnično se v določenih segmentih moramo obnašati racionalno, tako da bomo pobegnili kazni Evropske komisije oziroma evropskim direktivam, ampak tukaj mislim, da nismo samo bolj papeški od papeža, ampak smo celo veliko bolj nerodni, kot pa smo bili v preteklosti. Skratka, s tem 10. členom o predhodnem postopku nikakor ne bomo rešili problematike projektov, problematike investicij. Celo več, če gledamo celotni 51.a člen in pa 51.b člen, ki govorita o predhodnih postopkih priprave državnih prostorskih načrtov, gre za en avtogol državne administracije tukaj na področju ministrstva za okolje. Reči moram, da si lahko dovolim, da sem dokaj skeptičen in kritičen do tega resorja. Osem let že spremljam ta resor. Zadnjič mi je kolega poslal SMS, kaj bi on naredil s tem, ne samo direktoratom, ampak s tem področjem okolja – verjetno bi, če bi to zdaj na glas izrekel, dobil kakšno kazensko ovadbo. Skratka, nova administracija, nova bremena, nova dokumentacija se bo morala pripravljati, nova administracija. Skratka, nič o tem, za kar naj bi v bistvu šlo pri pripravi državnih pa tudi občinskih prostorskih načrtov in vseh investicij, da ljudem olajšamo postopke, ne da jih zaostrujemo. Posebej je to nevarno, ker piše, Vlada predpiše vrsto posegov itn. Skratka, prišli bomo do podzakonskih aktov in zopet bo na koncu se zgodilo nekaj, kar se dogaja že mnogokrat. Mi lahko sprejmemo zakon z najboljšimi cilji, najboljšo vsebino in tudi z najboljšimi nameni, na koncu pa z vsem spoštovanjem do državnih uradnikov pridemo do nekih podzakonskih aktov, verjetno uredbe ali pa kakšnega pravilnika, ki – bom rekel –, ne samo izmaličijo namen zakona, ampak tudi pokvarijo. Samo če se bodo uradniki sklicevali na peti odstavek 51.a člena, kjer piše, da "ministrstvo o ugotovitvah iz prvega odstavka tega člena izda sklep v dveh mesecih". Moram reči, da sem bil zraven kot strokovni sodelavec v Poslanski skupini SDS, ko smo – mislim, da leta 2006 – pripravili Zakon o prostorskem načrtovanju, kjer so ministra strokovne službe bogatile s tem, kako bodo v roku dveh letih vse občine imele občinske prostorske načrte. To je bilo, mislim da, leta 2006. Spoštovani, spoštovane! Smo leta 2013 in koliko občin ima občinski prostorske načrte? Mislim, da če bom rekel četrtina, sem približno zadel, tretjina jih prav gotovo nima. Torej v dveh mesecih. In kaj, če v teh dveh mesecih ne bo? Mi bi vsaj na področju dimnikarstva deloma skušali rešiti z molkom organa, ampak tudi tukaj je šlo ministrstvo v drugo stran. V bistvu pravijo, mislim, da je bilo sedaj na odboru rečeno, sklicujoč se na evropske direktive, da se molk organa ne šteje več kot pozitivno soglasje, ampak mora priti do kakršnega koli papirja oziroma dokumentacije s strani organa. Skratka, če dva meseca ne bo, kar garantiram, tako kot tule stojim, da tega v vseh postopkih prav gotovo ne bo, nič se ne bo naredilo, noben minister ne bo kriv, noben državni sekretar ne bo kriv, noben uradnik ne bo kriv, ljudje pa bodo čakali in bentili nad državo, kako nič ne dela. Obrnili se bodo verjetno na sodno vejo oblasti, ko pa bodo prišli do njih, ko bodo prišli ti s konkretnimi primeri in problemi v naše poslanske pisarne s takim papirjem in dokumentacijo, kako nečesa država ni naredila, in ko bomo to skušali izpostaviti s kakšnim poslanskim vprašanjem, če bo šlo za neko ciljno vsebino, tudi s kakšno nujno sejo pristojnega odbora, pa bomo dobili odgovor: "Ne, spoštovani, za to je pa sodna veja oblasti, v to pa Državni zbor, poslanci in Vlada ne smemo posegati." Skratka, pri tem 10. členu upam na neko treznost vsaj tistih, ki ste kdaj delali na občinski ravni, če že niste delali v kakšnih državnih službah, ne zapletajmo si življenja brez potrebe. Praksa, vemo, kakšna je. Samo primer bom povedal, vetrnice in še kakšen okoljski problem, ki ga imamo v Sloveniji. Tu pa piše: "Pritožbo zoper sklep lahko poleg nosilca nameravanega posega v okolje vloži tudi nevladna organizacija." Z vsem spoštovanjem do nevladnih organizacij, toda osebno imam z določenimi nevladnimi organizacijami zelo slabe izkušnje, ko ne odigrajo svoje strokovne vloge, pač pa igrajo bolj nek političen moment oziroma se vključujejo z neko politično vsebino in še tisto malo, kar je iz teh postopkov ostalo na področju okolja, na področju prostora – vsi vemo, kako smo bili dobre volje, ko smo sprejemali Zakon o urejanju prostora, Zakon o prostorskem načrtovanju, Zakon o graditvi objektov. In kaj je zdaj – večinoma vse stoji. Pa ne samo zaradi denarja, ki ga ni in ga je vedno manj, ampak predvsem zaradi takih določb členov, ki jih vnašamo v zakon, potem pa pride to, kot sem že prej rekel, na drugi nivo, do vladnih uredb, kjer pa uradniki naredijo mineštro, da na koncu ni nič izvedljivega. Skratka, v SDS tega člena ne moremo podpreti. Predlagali smo črtanje tega člena in upamo, da nam bodo predvsem koalicijski poslanci pritegnili, kajti verjamem, da se bodo slej ko prej srečali, če ne s kakšnim problemom v realnem življenju, pa s kakšnim človekom, ki bo zajadral v njihovo poslansko pisarno in jih zaprosil za pomoč, pomoč pa ne bo izvedljiva, kajti s takimi členi in s takim besedilom člena zadeve po nepotrebnem birokratiziramo. Mislim pa, da to ni namen te vlade, še manj pa nas, državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Zvonko Lah, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Nadaljeval bom s tem, o čemer je razpravljal kolega Lisec. Ne vem točno, kakšne posledice bi imelo črtanje tega 10. člena, ampak tak, kot je predviden, nadaljuje vse tiste dolgotrajne postopke, ki smo jih do sedaj poznali pri pripravi nekega projekta, prostorskega akta ali neke državne investicije, kjer so postopki tako dolgi, tako dolgotrajni, da je nekaj nemogočega. Tako smo umeščali avtocesto na Dolenjskem 15 let, vemo, kaj je z drugim tirom. Ko smo bili poslanci, na terenu, smo od nekega kmeta slišali, da je dobil vodno dovoljenje po 9 letih za namakanje sadovnjaka. In to so vse postopki, ki nič ne doprinesejo, da bomo kaj hitrejši pri delu predvsem državnih organov. Če to zahteva Evropska komisija, kot nam je bilo pojasnjeno, neke predhodne postopke, potem se sprašujem, če hočemo našemu gospodarstvu pomagati in tej politiki, da dohitimo oziroma da trend padanja rasti gospodarstva obrnemo v drugo smer, ali nam bo evropska regulativa to onemogočila, če imajo pač take predpise, ki jih mi moramo povzeti, da moramo upoštevati vse nosilce urejanja prostora, tako kot jih do sedaj, in bodo postopki tako dolgi, jaz ne vidim potem nobenega okrevanja. Pa tudi verjetno od uradnikov, ki jih je preveliko število na posameznih ministrstvih in organih, drugih državnih organih. Verjetno je to v prid, ker se bodo lahko vsi ohranili, delali po starem, prišli pa ne bomo nikamor. Naj samo povem, da ta peti odstavek 51.a člena, ko pravi, da "ministrstvo o ugotovitvi iz prvega odstavka tega člena izda sklep v dveh mesecih po prejemu popolne zahteve". A veste, kaj je to popolna zahteva? Včasih je potrebno zahtevo dopolniti desetkrat in traja nekaj let. Šele potem je zahteva popolna in na osnovi tega potem v dveh mesecih izdajo. Včasih je vejica problem, včasih je namesto "zemlja" treba napisati "prst", kot je bil primer neke občine, pa je bila stvar zavrnjena, ker se je pač uradnik tako odločil. Ali pa okoli študije Izbira variant za državni lokacijski načrt. Poznam primer dolenjskega kraka avtoceste, ko se je to delalo najmanj trikrat po nekaj let. Koliko denarja je šlo! Nihče se ni takrat vprašal, koliko so stale študije, koliko so stali ti postopki, ker je verjetno vsem odgovarjalo, da se gradnja čim bolj odloži. Na koncu, ko je bilo pa treba hiteti, se je pa zgodilo to, da je bilo kup nepravilnosti, metanje denarja stran, ker se je pač mudilo in temu so v veliki meri prispevali prav taki organi, ki so nekaj pri sebi zavlačevali. Seveda, vsak mesec je 5. v mesecu plača, pa če kaj narediš ali pa ne narediš. Do sedaj nihče ni še nič odgovarjal. Mi tudi predlagamo en amandma, da enkrat državni uradniki pričnejo kaj odgovarjati za kakšno stvar. Seveda ne odgovarjajo ne ministri, ne odgovarjajo potem državni sekretarji, kaj bodo šele državni uradniki! To pa prinaša to, da pač gospodarstvo obupuje, da ni novih investicij, da ni vlaganj, da ni tujih investicij, na koncu pa bomo ugotovili, da ni denarja v proračun, ampak vse skupaj bo prepozno. Zato predlagamo, da se ta člen črta. Tako in tako je bilo rečeno, da bo ministrstvo pripravilo sistemski zakon, zdaj spremembo zakona po nujnem postopku pač moramo to sprejeti na hitro, čeprav kot je prej kolega iz Ljudske stranke povedal, da se spreminja kar približno 100 členov tega zakona po nujnem postopku, kar najbrž ni nujno, da je nujno samo tisto, kjer nam grozi kazen iz Evropske skupnosti. Vendar se tako rado v tem mandatu še priloži kaj zraven na hitro, da se hitro izpelje, potem pa se ugotavlja, da ima hude posledice. Zato predlagamo, da se ta člen črta.
Hvala lepa. Besedo je želela še predstavnica Vlade gospa mag. Andreja Jerina.
Hvala lepa. Presoja vplivov na okolje v Sloveniji oziroma v Evropi so urejene na način, da je za večino infrastrukturnih projektov treba že danes izvesti presojo vplivov na okolje. Določen sklop teh projektov pa pade pod določen prag. Strokovno vprašanje je, ali, če si malo pod pragom, ni vplivov na okolje, če si pa nad pragom, pa ti vplivi na okolje so. Namen ureditve o predhodnih presojah znotraj Evropske unije je v bistvu ta pragovna ureditev odpraviti in pogledati, ali dejansko ta projekt vpliva na okolje ali ne. Povem lahko konkreten primer. Vprašanje, ki se je postavljalo včeraj, ko je sodišče odpravilo okoljevarstveno dovoljenje za Papir servis, ki je bil pod pragom. Prag je 50 tisoč ton, njihovo dovoljenje je bilo za 48 tisoč 750 in ker so bili pod pragom, presoje vplivov na okolje ni bilo treba izvesti. Sedaj jim je sodišče naložilo, da se izvede presoja vplivov na okolje. Da ta predhodni postopek uvedemo, je zahteva za pravilen prenos evropske direktive. Pri tem je pa treba povedati, da je to predpogoj, ki je postavljen Sloveniji in vsem ostalim državam članicam, da pravilen prenos direktive pomeni predpogoj, ki ga moramo izpolniti pred 1. januarjem 2014, če želimo črpati sredstva evropskega kohezijske politike v obdobju 2014–2020, dodatno je tudi predpogoj, da določeno število projektov – mi smo jih ocenili, da jih je približno tisoč, ki jih danes financiramo, pogledamo skozi ta postopek, ali morebiti nismo kje spregledali kakšnih neugodnih vplivov na okolje. Zaradi tega in zaradi nujnosti tega sprejetja predlagamo, da se predlagani amandma ne sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Ali želi še kdo razpravljati o 10. členu? Ne želi. Zaključujem ta del razprave. Prehajamo na razpravo 15. členu in k amandmaju Slovenske demokratske stranke. Ali želi kdo razpravljati? Odpiram možnost za prijavo. Prijavljen je gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani! Namen zakonodaje je tudi, da se zakonodaja naredi učinkovita, predvsem pa, kar je še v tej gospodarski situaciji zelo pomembno, da je učinkovita in zelo uporabna v sami praksi. V amandmaju k 15. členu predlagamo, da skrajšamo roke z 90 na 60 dni. To se pravi, da ministrstvo odloči v krajšem času. Verjamem, da je kar nekaj časa potrebno za usklajevanje med raznimi resorji ministrstev, vendar menim, da se mora resorno ministrstvo bolje oskrbeti s podatkovno bazo in da bodo ta usklajevanja z med resorji tekla hitreje. Če bo ta baza, če bodo katastri in vsi ti podatki zbrani na enem mestu, bodo tudi ti postopki lahko krajši, tako da je tu predlog za skrajšanje roka za odločitev okoljevarstvenem soglasju z 90 na 60 dni. Kot drugo bi pa podal pripombo, kajti predlagatelj predlaga črtanje 7. odstavka, kjer izključuje veljavnost Zakona o graditvi objekta, ki določa glede molka organa. Moje mnenje je, da je treba upoštevati Zakon o graditvi objektov in da ob izdaji gradbenega dovoljenja se smatra, da je soglasje dano, v kolikor ni dano v predpisanem roku. To pomeni ažurnost pripravljavcev tega soglasja in seveda [[...]] [[izklop mikrofona]]
Ima še kdo željo po razpravi? Morda Vlada? Izvolite.
Hvala lepa. Tudi temu amandmaju nasprotujemo, in sicer iz dveh razlogov. Prvič, kar se tiče podaljšanja okoljevarstvenega soglasja, smo to uvedli predvsem na zahtevo investitorjev, na njihovo željo. Kar se tiče pa molka organa, pa je to, žal, v nasprotju z evropskimi direktivami in s sodno prakso znotraj EU, zato predlagamo, da se ga ne sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Je morda še želja po razpravi pri 15. členu? Ne vidim želje po razpravi. Torej prehajamo na razpravo k 16. členu, katerega predlagateljica je Slovenska demokratska stranka. Ali želi kdo razpravljati k 16. členu? Izvolite, gospod Žnidar, imate besedo.
Tudi v tem členu predlagamo skrajšanje rokov, in sicer s 60 na 30 dni. Rekel bi, da tu nismo vezani na evropska priporočila. Te roke določa zakonodaja in ta zakon in v skladu s temi določili, ki jih mi vnesemo v ta dokument, se potem tudi ti roki upoštevajo, tako da tudi tu predlagamo skrajšanje in večjo ažurnost tega zakona.
Hvala lepa. Še kakšna želja po razpravi? Morda Vlada? Izvolite.
Hvala lepa. Res, je da gre tukaj za domačo ureditev, ampak ker gre za ugotovitveni postopek, sodimo, da so roki trenutno v zakonu predlagani najkrajši možni na način, da lahko tisto, kar se od zakonodajalca tudi predvideva, izvede, zato ne podpiramo tega amandmaja.
Hvala lepa. Obstaja morda še želja po razpravi? Ne. Prehajamo na razpravo o naslednjem členu, to je 18. člen. Predlagateljica je Slovenska demokratska stranka. Bi želel kdo razpravljati? Imate željo. Gospod Ljubo Žnidar, izvolite.
Ta 18. člen govori o strankah v samem postopku in glede na status nevladnih organizacij, seveda to so tiste, ki delujejo v javnem interesu, in to v skladu s 152. do 155. členu tega zakona, izhaja, da bi takšna pristojnost, kot je zapisan v 64. členu, presegla pristojnosti, ki izhajajo iz 55. člena tega zakona. Vsled tega mi to dopolnilo spreminjamo s predlaganim amandmajem.
Hvala lepa. Morda še Vlada? Izvolite.
Hvala lepa. Tudi tukaj imamo težave s podporo oziroma ne podpiramo predvsem zaradi tega, kajti tak predlog je v nasprotju z Aarhuško konvencijo, z direktivo o presoji vplivov na okolje in zagotavljanja udeležbe javnosti v okoljskih postopkih. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sedaj zaključujem razpravo o tem členu, ker ne vidim več želje. Prehajamo na razpravo k 72. členu in na amandmaje koalicije ter Slovenske demokratske stranke. Ali želi kdo razpravljati k 72. členu? Obstaja želja po razpravi, bom odprla razpravo. Izvolite, prosim za prijavo. Prijavljene imamo štiri razpravljavce. Kot prva je prijavljena mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! V Državljanski listi smo zagovorniki odprave monopola in res me veseli, da se k amandmaju koalicije k 72. členu vidi luč na koncu tunela, da bomo monopol močno omejili tudi na področju dimnikarstva. Poslanci smo že v prejšnjih mandatih, pa tudi v tem mandatu že večkrat razpravljali na seji Odbora za kmetijstvo in okolje o tej problematiki. Tudi praktično tedensko, mesečno smo se seznanjeni z nepravilnostmi in z nezadovoljstvom državljanov na tem področju. Seveda ni povsod in po celi Sloveniji tako. Jaz sem že na eni izmed razprav na odboru rekla, če si lahko izberem zdravnika, zakaj si ne morem dimnikarja. In to je tisto, kar mislim, da sledi cilj amandmaja k 72. členu. Vsem državljanom in državljankam želim, da bi imeli to področje urejeno tako, kot ga imamo na primer v moji občini Zagorje ob Savi. Predvsem pa na tistih področjih, kjer pa nas državljani opozarjajo, da prihaja do zaračunavanja neopravljenih storitev, do nestrokovno opravljenih del na tem področju, pa seveda, da bi imeli možnost, da se lahko izberejo dimnikarsko storitev kjer koli v Sloveniji. S tem amandmajem torej odpravljamo dimnikarstvo kot obvezno gospodarsko javno službo in s tem omogočamo, da ministrstvo po letu 2015, ko se te koncesijske pogodbe iztečejo, naredi na tem področju red. Seveda pa upamo, da bodo te rešitve dejansko šle v smeri liberalizacije. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Tomaž Lisec.
Hvala še enkrat za besedo. Pri tem členu se kaže, pa naj mi bo oproščeno, vsa neumnost sprejemanja tega zakona po nujnem postopku, ko sicer morda dobre predloge, tudi na tem področju tako imenovane dimnikarske problematike, rešujemo čez noč. V Poslanski skupini SDS smo včeraj na odboru predlagali zelo podoben amandma, ki ga je danes pripravila koalicija. Mi smo želeli črtati 5. točko tega člena, to pomeni, dimnikarstvo spada pod obvezno državno gospodarsko javno službo in smo bili napadeni, kako je ta predlog nekonsistenten in kako od danes na jutri ne moremo nič reševati itn. In glej ga zlomka, danes koalicija dela popolnoma isto! Ampak tukaj je še, bi rekel, en trik, očitno. Mi smo želeli, da se potem vse to, glede na to, da je pač nujni postopek, uredi s podzakonskimi akti in smo prepričevali Zakonodajno-pravno službo, da bomo do seje Državnega zbora pripravili amandmaje, kjer bomo prisilili Vlado, da preden sprejme podzakonske akte, da z njimi pride tudi v Državni zbor. Ker mislim, da se člani Odbora za kmetijstvo in okolje vsaj strinjamo, da je eden redkih odborov, kjer se ne preglasujemo, ampak večinoma pri naših rešitev vsaj iščemo soglasje vseh članov. Skratka, ja, amandma koalicije gre v nek liberalni sistem, ampak gre; kaj bo, kako bo pa nimamo pojma. Še več, do 31. 12. 2015 lahko, po domače povedano, koncesionarji delajo, kar hočejo in tako tisti pridni, ki so, ki naj imajo to, lahko podaljšajo do 31. 12. 2015. Tukaj imam – toliko je tega, kar sem dobil v zadnjih osmih letih, tudi revizije Računskega sodišča in vse ostalo [[...]]Polno neumnosti glede dimnikarske zakonodaje in s tem členom ne rešujemo popolnoma nič na področju dimnikarske službe, samo rečemo: do 31. 12. 2015 bo zadeva takšna kot sedaj, ne glede na to, da je Računsko sodišče naredilo zelo dobre izsledke, kjer piše, kako je ministrstvo krivo, kako so uradniki krivi, kako ni evidenc, kako lokalne skupnosti ne delajo svojega. V bistvu nič. Skratka, zatečeno stanje je iz leta 2004, ko je nek predhodnik – nimam pojma, v kakšni želji –, z občin dal na koncesije, naredil monopol na tem področju, verjetno tudi – pa si bom upal reči – naredil dobro plačan sistem zase oziroma očitno vsaj po svoji meri. Celo tako je, da se na mene pa na celotno Poslansko skupino SDS, verjetno pa tudi na vas, ostale poslanske skupine, se določeni dimnikarski koncesionarji obračajo in pravijo, da ta sistem ni dober. Ni dober zato, ker tiste slabe sistem sploh ne sankcionira. Tukaj imamo, koliko tega je bilo narejenega, koliko postopkov in na koncu, kdo odgovarja – nič! Dimnikarji, ki so v prekrških, ne odgovarjajo z ničemer, uradniki, ki to veselo podpirajo, ne odgovarjajo z ničemer in z današnjim amandmajem, ki ga je pripravila koalicija, tudi tega ne rešujemo. Zato pravim, da je nujni postopek pri tem zakonu bil napaka. Reči moram, da sem tudi zelo presenečen nad neodzivnostjo občin pri celotnem zakonu – že prej smo nekaj amandmajev predlagali, tudi na področju dimnikarstva. Mislim, da občine imajo zelo veliko problemov v praksi na tem področju, tako da moram reči, da me na tem področju pa malo skrbi neodzivnost občin, ampak tako pač je. Skratka, neodgovornost vseh ministrov, bodimo pošteni, vseh ministrov. Predvsem v letih od 2008 do 2011 sem zelo podrobno prebral revizijo Računskega sodišča, kaj vse ni bilo narejeno, samo zato, da je bilo nekaj narejeno. Rekel bom, da se tako gledalo kot kakšna slaba grozljivka, kjer se je vse videlo, nič se pa ni urgiralo. In s tem ne delamo čisto nič. Medtem ko je bil pa naš amandma na odboru dobronameren. Rekli smo, da ni več javna gospodarska služba – čeprav je zanimivo, da je še včeraj minister rekel, da bodo skušali uvesti nek nemški model, približno, da bo to še vedno neka obvezna državna gospodarska služba, ampak jo bomo odprli. Ne popolnoma liberalen sistem, kar mislim, da je morda celo nevarno, vemo, varstvo pred požari – samo poglejte, kaj se v zadnjih dogaja, pa ne samo v zadnjih dneh, v zadnjem letu. Samo preberite poročilo in primerjajte Slovenijo pa, recimo, Nemčijo, h katere sistemu stremimo; koliko je bilo v Nemčiji požarov, koliko jih je bilo pa v Sloveniji. Ne boste verjeli, 1000 % razlike! Tam je od nič do ena, sem se pozanimal pri kolegih iz Nemčije, pri nas pa vsak mesec beremo v časopisih, kje vse je gorelo; tam je peč zagorela, spet drugje dimnik, potem se pa krivdo prevaljuje. Kriv je dimnikar, kriva je gospodinja, ki jih noter ne pusti, odgovarja pa nobeden. Pač, tisti gospodinji je hiša zgorela, bog ji daj zdravja, upamo, da ima zavarovano, in to je to. Koncesionar ne odgovarja, država ne odgovarja. Mi smo hoteli to rešiti, zato smo tudi danes predlagali amandmaje, ker smo hoteli, da se po letu 2015 oziroma v letih 2014 in 2015, ko te osemletne koncesijske pogodbe potečejo, vzpostavi nov sistem, ampak koncesija ne sme biti podeljena osebi, ki ne izpolnjuje predpisanih pogojev. To že zdaj sicer piše, vendar se ne pregleduje. Proti njej ni začet postopek odvzema koncesije, kar pomeni, da tisti, ki so zdaj izigravali sistem, ga bodo z lahkoto še enkrat, ker točno vedo, kako se ga da. Tisti pridni, ki ga zdaj ne izigravajo ali pa si ga ne upajo, ga ne bodo. Ali pa če so že dokazane kršitve koncesijske pogodbe, berite revizijo Računskega sodišča, se jim pač koncesije ne sme dati. Ampak verjamem, da koalicija našim predlogom ne bo šla naproti. Zakaj mislimo, da smo šli s tem zelo resno, da vzamemo nek nemški model, ker smo pa v drugem amandmaju k 72. členu zapisali, da Vlada pred sprejetjem predpisov, torej podzakonskih aktov, pridobi predhodno mnenje pristojnega odbora v Državnem zboru. To je pa tisto, kar sem na začetku govoril. To je zelo pomembno področje! Mislim, da tu ni važno, ali si levi, desni, zgornji, spodnji, naš ali vaš, vsak od nas zastopa določeno število prebivalcev in vsak od naših prebivalcev ima probleme z dimnikarji, tako ali drugače. Mislim, da če bi našli uredbo tudi s soglasjem Državnega zbora, nas, poslancev, bi bila bolj transparentna. Tako bomo pa očitno zopet prepuščali – pa se resnično opravičujem tistim dobrim uradnikom na Ministrstvu za kmetijstvo in okolje, ampak izkušnje so slabe –, da bodo sprejeli podzakonske akte, od tarif do načinov, do oskrbovalnih standardov, tehnične, vzdrževalne, organizacijske in druge ukrepe itd. Skratka, Vlada bo s podzakonskimi akti vse uredila, uredila bo tako, da bo sistem že spet za vsakega po svoje, vsak si ga bo drugače tolmačil. V praksi cene verjetno vsaj do tega trenutka ne bodo nič nižje. Nismo šli naproti ne tistim, ki dobro delajo, nismo šli naproti državljanom in državljankam. Skratka, moram reči, da ko so včeraj predstavniki koalicije, pa tudi ministrstva na seji rekli, kako bodo pa do seje Državnega zbora poiskali rešitev, ki bo v prid državljankam in državljanom in bo imela popolno politično soglasje. Včeraj zvečer, ko smo dobili nek osnutek amandmaja, je vsaj deloma zasledoval to idejo. To, kar ste pa zdaj prinesli, ste pa v bistvu črtali 5. točko, jo dali pod 92.a člen, ki ste ga odprli, ker so sicer prehodne in končne določbe, kjer napišete, do 31. 12. 2015 je stanje takšno, kot je, a potom – potom; nikjer ne piše! Nič. Resnično, pričakoval sem veliko. Kljub temu da smo imeli samo en dan časa, bi lahko področje dimnikarstva uredili, pa nismo naredili ničesar. Še posebej zato verjetno, ker amandmajev SDS, ki so zelo dobronamerni, vsaj za tiste, ki se v praksi malo pozabavate s področjem dimnikarstva, zelo realni, pa verjetno ne bodo sprejeti. Kot sem rekel, amandma koalicije, z vsem spoštovanjem: velike obljube, majhen izplen. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Naslednji razpravljavec je prijavljen gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa. Tako počez razpravljati je sicer hvaležno, posebej če so gledalci na balkonu. Glejte, nič se ne rešuje čez noč. Včeraj na odboru smo o tem razpravljali in smo imeli dogovor, da bo pripravljen amandma, ki ureja tudi te datumske okvirje. Formalno je, da veljajo koncesije, ki so sprejete do 12. 2015 in da se potem to izteče do takrat, ko bo to – pardon, zdaj sem malo zamešal, se opravičujem, do 31. 12. 2015 še veljajo sedanje koncesije. In to je normalno. Vi veste, koliko stane razdrtje koncesijskih pogodb. Razprava o tem, da tisti, ki so dobili koncesije, ni bilo potrebe, da bi izpolnjevali pogoje in tako dalje – jaz ne vem, od kod ta podatek. Da pa smo z dimnikarstvo imeli velike razprave in veliko dogovorov, je logično. Interesov je ogromno in mislim, da gremo sedaj v pravo smer, kar je bil tudi včeraj na odboru dosežen dogovor in konsenz, da bomo sedaj sicer podaljšali to urejeno varstvo. Gre za nadzor vsega, kar je vezano na dimnike. To ni samo dim, so tudi izpušni plini, varstvo okolja, zdravstveno varstvo uporabnikov in tako dalje. Vse to stane, ta skrb, in to je v tem amandmaju tudi zapopadeno. Glejte, požari se res vrstijo in primerjava, zakaj je nekje tako, zakaj drugače, o tem bi lahko razpravljali, vendar imamo veliko težav, naš teren je takšen, kot je. Vi veste, da je koncesionarju najlažje bilo prevzeti eno območje mesta, ne pa podeželja, ko se je treba peljati 15 km daleč, da očistiš eno dimno tuljavo ali pregledaš gorilnik. To je naša specifika in s tem živimo in to je treba preživeti. Vsekakor pozdravljamo, da je ta amandma sedaj odprl možnost, da uredimo dokončno po letu 2015 odnose z dimnikarji, z vsemi, da odpremo ta prostor in da mogoče s tem tudi prispevamo k temu, da bi bilo veliko večja varnost, manj škod in da bi bili zadovoljni izvajalci, se pravi dimnikarji, eni in drugi in da bi bili zadovoljni tudi prebivalci, ki plačujejo te storitve. In res je, kar je bilo rečeno, neštetokrat se zgodi, da oseba ne spusti dimnikarja v stanovanjske prostore, ampak to se regulira potem z zavarovanjem, z vsem drugim, ko prihaja do kakšne nesreče. Vemo, kakšni so postopki. Seveda bomo Socialni demokrati ta amandma k 72. členu podprli in podprli tudi celoten zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko je želel gospod Lisec.
Predhodniku. Očitno ne bere tega amandmaja, ki ste ga vi pripravili. Niti enkrat nisem rekel, kaj je s tistimi koncesijami, ki potečejo. Jaz nisem rekel, da bi s koncesijami kar naenkrat prerezali in rekli, da tudi če imaš koncesijsko pogodbo do, ne vem, 8. 8. 2013, je lahko prej. Ne! Tudi vse pogodbe niso bile podpisane s 1. 1. 2005. Še takrat, ko je bila tista "zbrka" glede tistega, ali je 8 let ali 15 let. Nekateri so celo sodno izterjali, država plačuje določenim dimnikarjem – uradniki ne plačujejo, država plačuje – neke neumnosti enega ministra in nekih uradnikov iz leta 2004. In poglejte, kaj ste zapisali, sicer govorim, predsedujoča, upam, da ni za novi 92.a člen, ampak je v strogi korelaciji: "V primeru, ko koncesijsko razmerje za izvajanje obvezne državne gospodarske službe preneha pred rokom iz prvega odstavka" – torej pred 31. 12. 2015 – "lahko vlada na zahtevo koncesionarja podeli koncesijo do roka iz prvega odstavka tega člena. O podaljšanju koncesije iz prejšnjega vlada odloči z odločbo ...", in sicer lahko največ za eno leto. Tudi v obrazložitev ste napisali: "Predlagatelj sodi, da je to obdobje tudi dovolj dolgo, da se bodo koncesionarji, ki so pridobili koncesijo pred uveljavitvijo tega zakona, njihova veljavnost pa eventualno izteče po 31. 12. 2014, lahko prilagodili novim razmerjem." Tako kot sem rekel, ni pomembno, ali slab ali dober koncesionar, do 31. 12. 2015 lahko, tudi če jim poteče letos konec leta, podaljšajo za eno leto, pa potem za eno leto, če vlada odloči z odločbo. Ne, sploh ne sankcionirate slabe, potem po letu 2015 boste nekaj naredili z vsemi, slabimi ali dobrimi, ampak tega v tem zakonu, spoštovani, ne vemo. Mi smo včeraj na odboru govorili, da želimo oziroma da pričakujemo, da se bomo do danes uskladili do drugega ali morda eventualno do tretjega branja o tem, kakšen model dimnikarskega področja želimo. Mi smo pa smo rekli, da do 31. 12. 2015 koncesije, potem bomo pa videli. Skratka, ministrstvo si je kupilo, z vsem spoštovanjem, več kot dve leti časa, potem bomo verjetno imeli vmes še deset poslanskih vprašanj, verjetno vsako leto približno sto požarov v dimnikih in na kuriščih, vsako leto različne sklepe na odboru za okolje in kmetijstvo, ampak odgovor bo verjetno isti, kot je bil na moje vprašanje pri hearingu gospoda Židana, kako bo uredil področje dimnikarstva – razmišljamo. Koncesije niso dobre, prej so bile občine, vprašanje, če bi bile najboljše, popoln liberalni model ne smemo, sicer nam je najbolj všeč nemški, ampak odgovora, spoštovani, danes na to vprašanje, kakšen model dimnikarske službe v Sloveniji želimo, ne bomo dobili. Pa ni važno, ali je dimnikar slab ali je dober, odgovora danes ne bomo dobili. To je slabo. Mislim, da bi morali danes dobiti odgovor, čeprav je nujna seja. Čez noč smo imeli za tuhtanje vsi dovolj časa, in koalicija in opozicija in Vlada. Ampak, očitno ste šli po liniji najmanjšega odpora, prestavili ste rok in zadeva je za dve leti oprana, potem pa bomo videli. Verjetno bo takrat, skoraj sigurno bo takrat, nova vlada, novi minister, pa se bodo nastavki tega ministra in vseh predhodnikov, ki so bili na tem področju, iskali bomo neko suho zlato, ki ga imamo na žalost pred očmi, samo pobrati ga ne znamo. Nemški model, državna sekretarka je prej lepo rekla, v Nemčiji imajo urejeno. Ne, mi pa do leta 2016 bežimo in upamo, da se bodo zadeve same uredile. Ne bodo se. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Gospod Branko Kurnjek je naslednji razpravljavec.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica, še enkrat. Lepo pozdravljeni! Ja, gospod Lisec, se strinjam z vami, na Odboru za kmetijstvo in okolje konstruktivno in nekako mirno sodelujemo poslanci, zato bi v tem duhu tudi želel malenkost vas le korigirati in povedati tisto, kar se je dejansko včeraj dogajalo na odboru. Torej, Poslanska skupina SDS je vložila predlog za amandma, da se v 72. členu črta 5. točka, torej dimnikarska dejavnost, da bom skrajšal. Povedal sem vam tudi takrat, da je tudi Državljanska lista imela pripravljen praktično identičen amandma k temu členu, da se črta 5. točka in imeli smo pripravljen tudi amandma k 92. členu, kjer so bile napisane tudi prehodne določbe. Vaša stranka pa pač ni dala nikakršnega amandmaja, da ne bi ostali v nekem zatečenem stanju, kjer bi na podlagi tega lahko nekje v bodočnosti prišlo do takšnih ali drugačnih tožb, če bi se koncesije končale točno z nekim določenim dnem. Res je tudi, da smo se včeraj dogovorili, da bomo do danes oziroma da bo ministrstvo na podlagi našega dogovora pripravilo tudi te prehodne določbe vse v tej smeri, da ne bi prišlo do tožb koncesionarjev, tistih, ki jim koncesije še veljajo in jim bodo veljale tudi še po 31. 12. 2015. Ampak ministrstvo je iskalo tisti nek razumen rok, na podlagi katerega se lahko sklepa, da bi recimo tožbe, ki jih morda lahko pričakujemo s strani koncesionarjev, ne uspele. Tukaj vidim neko konstruktivno držo. Mislim, da sami poznate primere, kaj se zgodi, ko se koncesija konča v nekem trenutku, smo lahko prepričani, da se takšnemu koncesionarju dobro piše, ko mu sodišče prisodi zelo veliko odškodnino. Torej takšen predlog, kot ga bomo videli kasneje tudi v novem členu, 91.a členu, ne 92., ta amandma je bil zdaj čisto na koncu malenkost popravljen, da ravno to prehodno obdobje določa. Seveda pričakujemo od ministrstva, da bo v tem času celovito pripravilo nov sistem, ne le v dobro dimnikarjev, temveč predvsem v dobro tistih, ki dimnikarje potrebujemo. Potrebujemo jih vsi, vendar ne takrat, ko bo dimnikar povedal, kdaj jih potrebujemo, ampak takrat, ko jih dejansko potrebujemo. Mislim, da smo že toliko razvita družba, da najverjetneje vemo, kdaj se dimnikarja potrebuje. Na tak način mora biti pripravljen cel sistem in predvidevam, da boste tudi kakšne licence uvedli, da ne bo kar vsak mogel priti v vaš dom in vam popraviti takšen, drugačen ali 35. model kurilne naprave, gorilnika, ker veste, kako je to v praksi izgledalo. Pride nekdo, nekaj "pošraufa" na vaši kurilni napravi in naslednji telefonski klic, ki ga zavrtite, je klic serviserju, da pride zadevo urediti, popraviti nazaj tisto, kar je bilo pokvarjeno – če zdaj povem, kako te zadeve v praksi delujejo. V Državljanski listi bi si želeli predvsem to, da bi bil poklic dimnikarja ponovno spoštovan in da bi bil dimnikar zaželen v naših domovih. Sam sem tudi včeraj tako razumel tudi opozicijske predstavnike oziroma konkretno predstavnike SDS, kakor tudi podpore vseh koalicijskih strank in podpore ministrstva, da sledimo temu cilju. Morda tudi še to; tudi zaradi tega, ker je imela Državljanska lista pripravljen svoj amandma k 72. členu, zato mi nismo bili sopodpisniki, če se še spomnite, vseh ostalih amandmajev, ki smo jih podprli, ampak nismo bili sopodpisniki amandmajev, ki sta jih podpisali samo SD in PS. Ravno s tega vidika, ker smo imeli pripravljen amandma k 72. členu, ki je predvideval, da se peta točka, področje dimnikarstva, črta iz obveznih državnih gospodarskih družb. Torej, nalagam oziroma apeliram na ministrstvo, tudi minister je včeraj dal trdno zavezo, to ste videli, smo slišali, imamo zapisano v magnetogramu in tudi izjave v medijih, da bo ministrstvo v tem obdobju, ki mu je naloženo, naredilo vse, kar je treba in da se potem s časom 31. 12. 2015 koncesije vsem, tudi tistim, ki jim bo, recimo, za eno leto podaljšano, na isti rok zaključijo. To pomeni tudi to, da ne bomo imeli dvojnega stanja v državi, da bodo na nekaterih področjih nekateri bili torej pod koncesionarji, nekateri pa bi že imeli dimnikarsko storitev, recimo, na prostem trgu, če se izrazim na tak način. Torej, zelo sem vesel, da bomo po skoraj 10 letih, po veliko raznoraznih besed, ki smo jih ali ste jih – tisti kolegi, ki ste že dalj časa v tem zboru – slišali na odboru, tudi v tej dvorani, da bomo slišali besede ljudi, vseh nas, ki očitno v večini nismo bili zadovoljni s stanjem, kot ga imamo zdaj. Upam, da boste tudi v poslanskih skupinah opozicije podprli amandma k 72. členu, ki so ga vložile stranke koalicije, in nadalje pri novem 91.a členu, ki določa prehodne določbe, tako da se tudi kasneje pri 91.a členu ne bom več oglašal. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Ker sem opazila, da še obstaja želja po razpravi, bom odprla možnost za razpravo in prosim za prijavo. Prosim za prijavo.Imamo prijavljene tri razpravljavce. Prvi je gospod Franc Jurša. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Moj pozdrav velja državni sekretarki, obema sodelavcema, seveda lep pozdrav pa tudi vam, spoštovane kolegice in kolegi. Moji predhodniki, ki so govorili o tej temi, so relativno zelo dobro že izčrpali to področje, ampak glede na to, da sem sam spremljevalec te gospodarske javne službe že vrsto let, najprej kot aktiven v lokalni skupnosti, pozneje pa tudi v Odboru za okolje in prostor Državnega zbora Republike Slovenije prejšnje sestave. Verjetno si vsi skupaj priznavamo, kateri spremljamo to gospodarsko javno službo, da smo v preteklosti imeli ogromno problemov. Mogoče takrat, ko je gospodarska javna služba bila dejansko na področju lokalne skupnosti in so koncesijo podeljevale občine, teh problemov toliko ni bilo zaznati. S prenosom gospodarske javne službe na državni nivo pa so se po tekočem traku vrstili problemi. Koncesije so bile razpisane, koncesije so bile podeljene, na podelitvi teh koncesij pa se je zgodilo ogromno napak. V Sloveniji smo dobili nekaj velikih gospodarskih družb, ki so se s to dejavnostjo ukvarjale, ki so dejansko odvzele na nek način to storitev malim družbam oziroma samostojnim podjetnikom, ki so v mnogih primerih bila kot družinska podjetja. Dimnikar je svoj čas slovel kot prinašalec sreče v vsako hišo, ljudje so bili z njim zadovoljni, moram reči, da je moja babica vedno rekla narediti veliko klobaso na kolinah, da jo bomo dale tudi dimnikarju , ki je to storitev opravljal, in vedno so to storitev ljudje v preteklosti tudi dobro cenili. S tem prenosom in s temi, nekateri mali dimnikarji bi rekli tudi, tajkunskimi prevzemi ljudje, ker niso bile dobre usluge, enostavno niso več zadovoljni. Reakcija, takšna, kakršna je bila – ali je to bila v SDS ali je to bila v koalicijskih strankah niti ni toliko pomembno – je, da v prihodnosti to zadevo dejansko uredimo tako, da bodo zadovoljni državljani, da bodo zadovoljna tudi podjetja, ki bodo to storitev opravljala, in da bo zagotovljena varnost – to, kar je ključnega pomena. Zato sam danes ne morem predlagati neke rešitve, zato imamo pristojni organ, ministrstvo, ki bo te zadeve tudi kvalitetno pripravilo. V vsakem primeru pa moramo v prvi vrsti misliti, kot sem že rekel, o varnosti in pripraviti tako rešitev [[...]]Veste, ljudje dostikrat niso pripravljeni neke storitve plačati, ker iz preteklosti nimajo dobrih izkušenj, ampak se mogoče niti ne zavedajo, kako je z varnostnega vidika pomembno, če so vse te naprave počiščene, zadeve urejene tako, da so v glavnem varne. Če bo ta varnost tudi z novo rešitvijo zagotovljena, potem smo v tej hiši uredili to, kar smo želeli, tudi s tem amandmajem, ki je prelagan. Je pa res, da je neko prehodno obdobje, ki traja še nekaj časa in v tem času bo tudi ta možnost, da te zadeve na ustrezen način uredijo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Ljubo Žnidar imate besedo. Izvolite.
Spoštovani! Danes smo v tej dvorani že slišali zelo znan slovenski rek: Tresla se je gora, rodila se je miš. Zdaj, če bi to iskal ekvivalent rešitvi dimnikarske storitve, potem bi moral najti še nekaj manjšega, kot je pa miš. Včeraj smo odprli z amandmajem 72. člen ravno s tem namenom, da se to področje dimnikarstva v Sloveniji enkrat dokončno uredi. To se pravi, da se črta iz javne gospodarske državne službe in da se to uredi na nek drug način. Včeraj je bilo tudi zagotovilo, da bo danes na mizi predlagana rešitev, predlagan predlog, ampak ta amandma, ki je danes pred nami na mizi, je samo povedal rok 31. 12. 2015, pa čisto nič drugega. Mislim, da nekateri poslanski kolegi ne razumete, kaj je prehodno obdobje. Jaz zelo dobro razumem, da se določene dejavnosti, ki je tako pomembna, kot je dimnikarska storitev, ne da obrniti čez noč. Za mene je ta predlagani rok, dve leti, povsem razumljiv. Ampak veste, kdaj ga lahko imenujemo prehodno obdobje? Takrat, kadar imamo za tisto obdobje že postavljen nov model oziroma novo rešitev, da se lahko izvajalci, da se lahko uporabniki prilagodijo na novi model. To je prehodno obdobje. Dragi kolegi, povejte mi, na kaj se pa danes pripravljajo uporabniki, izvajalci? Na kaj se pripravljajo? Nimajo se na kaj pripravljati, ker ta amandma ni prinesel prav nobene rešitve! Pa govorimo, kaj vse smo sedaj rešili, dimnikarsko dejavnost. Nič nismo rešili! Popolnoma nič. Samo določili smo rok, da je naslednje dve leti vse po starem, potem od 1. 1. 2016 pa mislim, da še sam bog ne ve, kaj bo. Temu ne moremo reči prehodno obdobje, ker na to, kot sem že povedal, se nimamo kaj pripraviti. Tako bi rekel, da je ta amandma zelo malo prinesel. Če bi mi včeraj to vedeli, bi mi danes čez noč pripravili nov predlog, pa bi potem bila danes neka rešitev na mizi, pa mogoče tudi ne najboljša, ampak bila bi rešitev, s katero bi se lahko razpravljali, ki bi jo lahko dograjevali, nadgrajevali in iskali boljšo ureditev dimnikarstva, kot je danes. Takšnega amandmaja seveda ne morem podpreti.
Hvala lepa. Še gospod Zvonko Lah. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod Jurša je lepo povedal, ki izhaja iz županskih izkušenj iz časov, ko je občina podeljevala koncesije. Zdaj imamo izkušnje vsi, ko smo ne vem koliko ur že predebatirali v Državnem zboru in koliko vse je bilo dimnikarjev tukaj in predstavnikov ne vem kakšnih organizacij, koliko je bilo že črnila prelitega okrog neurejene javne gospodarske službe s tega področja. Očitno takrat, ko se je država odločila, da bo to javno gospodarsko službo prevzela nase, tisti del izvršile oblasti, ki bi moral oziroma ki je pripravljal uredbe, pravilnike, cenike, ni bil kos tej nalogi. To, kar je gospod Jurša rekel, kako je bilo včasih, včasih je bilo od kurilnih naprav krušna peč, štedilnik na drva pa kakšen kamin. Danes imamo zelo zahtevne kurilne naprave in kot je prej gospod Kurnjek povedal, ne more vsak nekaj nastavljati in se spoznati na sto vrst gorilnikov in ne vem kakšne vse peči. Tudi cena, ki je bila določena za storitve. Prej je gospod Brulc povedal, da ni vseeno, ali očisti en dimnikar en blok z dvanajstimi stanovanji, eno tuljavo, in napiše dvanajst položnic, pa gre, da ni isto kot tisto, ko išče domačije po oddaljenih zaselkih in v enem dopoldnevu lahko očisti samo tri kurišča – za isti denar seveda. Tukaj so veliki problemi: problemi strokovnosti, problemi nepoštenih cen. Če bi občine podeljevale koncesije, bi vsak tisti, ki bi se prijavil na koncesijo, vedel, kakšno delo ga čaka: koliko blokov, večstanovanjskih, raznih stavb, koliko zaselkov, koliko samotnih domačij. Preračunal bi si, koliko bo potreboval časa, koliko bo zaslužil. Sedaj pa, ko je država podelila nekaterim izvajalcem, koncesionarjem, so vzeli vse. Takrat niso imeli ali pa še sedaj nimajo usposobljenega kadra, niso izvajali ali ne izvajajo povsod, verjetno tudi zaradi tega, ker se ne splača, ker so cene prenizke na določenih področjih, je vse narobe in mi zdaj to poslušamo. Mi smo s spremembo oziroma amandmajem, da se črta ta javna gospodarska služba na nivoju države, računali, da bo Vlada pripravila neko rešitev, tudi v tem prehodnem obdobju. Zdaj bo sprejet amandma, kjer se ta javna gospodarska služba črta in potem določa zakon, kako naj do konca 2015 Vlada z odločbami še podeljuje koncesije, pa ne več kot za eno leto. Se pravi, če nekomu poteče koncesija v začetku 2014, bo dobil odločbo do, recimo, začetka 2015 in potem od začetka 2015 do konca leta 2015, od tam naprej pa se ne ve, kaj bo. Pričakoval sem, da bo Vlada kljub kratkemu času, za tiste, ki jim poteče koncesija, koncesijo razpiše nazaj občina in se potem med tem časom, ko potečejo vse koncesije, večina jih poteče do konca 2015, primerja rešitev, ta ali drugačna oziroma se regulira. Pa verjetno tudi tisti, ali pa dobršen del tistih mojstrov dimnikarjev, ki so zdaj brez službe, ker so prej izvajali za občine to službo, pa so zdaj, ker niso dobili koncesije, brez dela, kar je verjetno tudi škoda, mogoče zdaj prišli na vrsto, pa v določenih občinah pridobili delo do takrat in bi lahko primerjali, kaj je boljše; tisto, kar je bilo včasih oziroma občine bi povedale svoje izkušnje, ker hkrati občine zagotavljajo tudi požarno varnost na svojem območju, je pa ta del na podeželju med seboj zelo povezan. Tudi iz zgodovine lahko vidimo, da so včasih prostovoljni gasilci pregledovali dimnike po vaseh in svetovali, kaj narediti in opozarjali. Ker zdaj v situaciji, ko prehajajo v večini primerov nazaj na trda goriva in ponovno uporabljajo peči oziroma dimne tuljave, ki mogoče niso bile tako obremenjene zadnjih 20 let, zdaj pa jih uporabljajo, prihaja do dimniških požarov – lahko pogledate statistiko za prejšnjo zimo, koliko je bilo tega v primerjavi z drugimi državami in kakšna je bila škoda na tem področju, je treba nekaj narediti. Mislim, da ne smemo čakati na 2016, vmes bodo še volitve v 2015, če bodo redne, vprašanje, če bo do konca 2015 nova vlada – vemo, da pol leta pred volitvami ali več ni nič, se vsi pripravljajo na volitve in potem še pol leta po volitvah in zadeva bo obvisela, ta zakon bo pa veljal. Kdo bo pa takrat nekaj delal? Kot je kolega Žnidar povedal, zakaj je prehodno obdobje – zato, da se prilagodi na nov sistem, nov zakon. Tega v tem primeru ni. Mi bomo to sprejeli, dali ad acta in dogajalo se bo isto še do konca 2015, kot se je do zdaj. Nič nismo spremenili, samo črtali bomo to javno gospodarsko službo iz tega zakona, da ni več v pristojnosti države. V čigavem pa potem je? Ali imajo to gasilska društva ali kdo, če tega več ni? Določa se, da vlada naprej še podeljuje koncesije do 2015, ampak mislim, da to ni dovolj, da je to neodgovorno s strani tistih, ki so odgovorni za to javno gospodarsko službo. Mogoče bodo izvajalci malo pomirjeni in bodo upali, da bodo prišli na vrsto po 2015, če se ne bodo preveč zamerili državnim uradnikom v tem času, pa bodo tiho. Mogoče je to namen, ampak ni rešitev. To zimo bomo imeli, če bo taka kot prejšnje, spet toliko in toliko dimniških požarov. Jih je kdo analiziral? Razen prostovoljnih gasilskih društev verjetno nihče. To poznam, sam sem bil 13 let odgovoren za požarno varnost v občini in vem, kako se to organizira v občinah in kakšna je skrb. Očitno zdaj ne bo odgovoren nihče več; v zakonu ni več javna gospodarska služba na nivoju države, ni napisano, čigava je – komu se naj pritožijo, svetemu Petru? Zato mislim, da morajo pristojno ministrstvo oziroma odgovorni v Vladi vzeti to zadevo resno v roke in da poiščejo rešitev čim prej. Seveda v opoziciji ne moremo preprečiti, da bo to tako sprejeto, kot ste se namenili. Vendar smo upali po včerajšnji razpravi, kot je rekel gospod Kurnjek, ki je bila precej konstruktivna, kot ponavadi na tem odboru, ampak nekdo do danes ni naloge dobro opravil. Če bi včeraj rekli, dajte vi v SDS neko rešitev predlagati, pa bi mi ostali še včeraj potem v noč in še koga povprašali, pa bi neko rešitev našli; zagotovo boljšo, kot je ta. Ta je pa nedefinirana [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]Ja, gospod Brulc, vem, da je težko poslušati. V Novi Gorici imate precej blokov, ja. Pa tudi, če kje gori gor po hribih, vas verjetno preveč ne skrbi. Tako mi tega ne moremo podpreti, kar je bilo predstavljeno s strani koalicije. Naš amandma pa verjetno ne bo sprejet oziroma ne bo rešitev ne eno ne drugo. Zato apeliram na Vlado, da v tem času nekaj naredi. Tiste izvajalce, koncesionarje ali pa tiste, ki niso dobili koncesije, mojstre, bomo pa iz parlamenta naslavljali kar na določene v Vladi – najbolje, da daste kar prave naslove, kdo je odgovoren –, nič več na parlament, ker Vlada pač ni svojega naredila, ko je bila priložnost. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je javil še mag. Ivan Vogrin, koga drugega ne vidim. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Zanimivo je, da ima ta zgodba okrog dimnikarske službe, ne boste verjeli, desetletno zgodovino in v desetih letih nismo uspeli urediti zakonodaje, da bi bila vzdržna in bi nekako delovala. Nezadovoljni so izvajalci, nezadovoljni so državljani uporabniki, očitno sta nezadovoljna tudi Vlada in parlament, ker spreminjamo zakonodajo. Seveda je to žalostna zgodba. Ne boste verjeli, leta 2003, deset let nazaj, je prof. dr. Marko Kranjec, ki je kasneje postal guverner Banke Slovenije, kar zdaj ni več, pisal o tej problematiki in pritrdil, da bi bilo treba zadevo drugače rešiti. Sam sem pa bil takrat župan občine Lenart in smo se korenito in praktično ukvarjali s temi problemi. Zdaj pa poskušajmo zadevo obrazložiti na malce drugačen način, kajti veliko je bilo že povedanega na odboru in veliko tukaj. Glejte, zagotovo je varstvo pred požarom pomembno področje. Seveda, če ljudje ne bi skrbeli za svoje kurilne naprave, lahko nastanejo posledice, s tem se vsi strinjamo. Vendar poskušajmo razložiti zadevo oziroma nesmiselnost te zakonodaje na primeru. Tudi avto je prevozno sredstvo, ki ga uporabljamo vsi mi in če ga ne vzdržuje lastnik, je lahko hudo nevarno, kajti če pravočasno ne pelje k avtomehaniku, da mu pregleda zavore, da mu naredi servis in tako dalje, je seveda pri hitrosti sto in več kilometrov to smrtno nevarno vozilo. Zanimivo pa je, da za to področje mi ne predpišemo, kateremu mehaniku mora peljati, si lahko sam izbere, mu ne predpišemo cene in ne podelimo koncesije. Zakaj ne? Ne smem uporabiti besede več bistroumni nesmisel, ampak samo nesmisel. Vidite, da je to nesmisel to, kar država dela. Država se postavlja v pozicijo: jaz vse vem, jaz bom najbolje znala to urediti. Ni res. Kajti, ta država, žal, je zatajila na vseh področjih in tudi na tem. Se pravi, mi moramo pustiti ljudem, da sami odločajo, koga bodo izbrali na podlagi čisto prostega trga. Določimo pa neke minimalne okvirje, tako kot določimo pri registraciji avta. Če hočeš registrirati avto, moraš imeti tehnično brezhibnega, ampak ti država ne predpiše, h kateremu mehaniku ga moraš peljati, lahko ga pelješ tudi v Avstrijo. Se pravi, to se imenuje liberalizacija gospodarstva. Mi smo pa od tega še svetlobno leto. Potem se pa vedno ljudje sprašujejo, kaj je v ozadju takšnih dogovorov. In ko Komisija za preprečevanje korupcije govori, da imamo sistemsko korupcijo, da mogoče komu misliti, da smo mi v parlamentu s sprejemom zakonodaje, ki daje monopolu in monopole določenim skupinam gospodarskih subjektov, največji pospeševalec tako imenovane sistemske korupcije. Ni prav, da mi vedno z nekim preglasovanjem. Poglejte, ne moreš nikjer več nekaj pametnega se dogovoriti in sprejeti na silo. Se pravi, moraš državljane vprašati, moraš stroko vprašati, moraš vprašati izvajalce in Vlado in parlament in poskušati najti vsaj minimalno soglasje. Mi pa dobrih deset let se dobesedno posiljujemo, enkrat eni, drugič drugi. Državljani pa preko raznih združenj nam poslancem pošiljajo na veliko peticije, kako delamo narobe. Ali jim ne bi prisluhnili?
Hvala lepa tudi vam. Zaključujemo razpravo k 72. členu. Če ni več želje po razpravi [[...]]Je še želja po razpravi? [[Ne.]] Nadaljujemo z naslednjim členom, to je 73. člen in amandma Slovenske demokratske stranke. Odpiram prijavo. Prijavljene imamo štiri razpravljavce. Kot prvi je gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani! Namen našega amandmaja je zelo jasen. Zelo na kratko ga bom obrazložil. Namen zakonodaje je, da je jasna in kratka in predvsem uporabna v praksi. Vsled tega je potrebno, vse manj pomembno, da ne rečema balast, iz zakonodaje dati ven. Tako se mi tudi zdi, kot je v tem predlogu, da je posvetovalno telo vneseno v sam zakon, da je to nepotrebno. Kajti, minister ima v okviru svojih pristojnosti v svojem resorju možnost ustanovitve neomejenega števila raznih posvetovalnih teles. Naj povem, da s tem ni namen, da se ukine Svet za varstvo okolja, samo ni treba, da ima svojo podlago za svoje delovanje osnovo v zakonu. To lahko podeli minister in seveda, da prisluhne, da zbere mnenja nevladnih organizacij, stroke in ostalih iniciativ, ki so pomembne za samo ministrovo odločitev. Tako je mnenje, da je to res že podeljeno v okviru njegovih pristojnosti in da za to ni potrebe kot osnovo takih posvetovalnih teles iskati v samem zakonu.
Hvala lepa. Kot naslednji je prijavljen gospod Dragan Bosnić. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! S predhodnikom bi se strinjal v tem smislu, da balast ne sodi v zakon, se pa ne bi strinjal s tem, da se Svet definira kot balast. Namreč, tukaj gre za zelo pomembno posvetovalno telo, ki ima oziroma mora imeti svojo podlago v zakonu iz preprostega vzroka. Minister je funkcija, na katero se imenuje nekoga, ki lahko določena področja pokriva dobro oziroma manj dobro, če uporabim tak izraz. Mag. Židan opravlja svoje delo odgovorno in kompetentno, vendar Svet v takšni sestavi, kot je predlagan, se pravi 6 akademikov ekologov, skratka stroke oziroma racia, štirje iz gospodarstva, neke evalvirane zainteresirane javnosti, in 4 nevladniki, ki predstavljajo na drugi strani antipod racii, bolj emotiven pristop, je neka garancija, da bo za okolje dobro poskrbljeno. Namreč, mi govorimo o Zakonu o varstvu okolja, okolje se tukaj zelo malokrat omenja, je pa to zakon, ki je okolju namenjen. Tudi v predstavitvi stališč posameznih poslanskih skupin na to temo so se mnenja razhajala in tudi izjave v smislu globalno do okolja, tisti, ki onesnažuje okolje, mora plačati. Ena taka zanimiva izjava; namreč, namesto da nekdo reče, da morajo nehati oziroma pri priči nehati, morajo plačati. Se pravi, okolje tukaj pojmujemo očitno kot neko tržno kategorijo. Zato je še dodaten vzrok, da je ta Svet nujen, obvezen, da je obligacija, da ima svoje mesto v zakonu, da visi na vratu ministrov in vpliva na vse strokovne odločitve do okolja, seveda z upoštevanjem vseh udeležencev. Mislim, da ne smem pozabiti – prej ste omenjali ekologe. Izhodišče te besede temelji na starogrški besedi "ojkos", pomeni pa dom, hišo. In če na ta način pojmujemo okolje, potem imamo bistveno manj težav, kar se poseganja v okolje tiče. Na svojo hišo smo zelo občutljivi. Tam ne pustimo kaj dosti svinjati komur koli, tukaj smo pa precej tolerantni. Osebno vidim Svet kot eno redko dodanih vrednosti Zakonu o varstvu okolja, zato ker pač direktive, ki so vpeljane, so morale biti sprejete, ne pomenijo nič. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Mag. Katarina Hočevar, izvolite.
Lepo pozdravljeni še enkrat! Veste, da smo bili v Državljanski list pobudniki, da se je Svet za varstvo okolja kot institucija v okviru Državnega zbora ukinil. Že takrat smo v razpravah poudarjali, da če kam, spada ta svet v okviru pristojnega ministrstva in je posvetovalno telo ministra. S tem smo privarčevali tudi 100 tisoč evrov, kolikor ga je nekaj let nazaj ta svet pri Državnem zboru porabil. Mislim, da bo to posvetovalno telo znotraj ministrstva veliko manj stalo, kot pa je bilo to pri Državnem zboru. Tudi sama bi se mogoče lahko strinjala in rekla, da je za takšno delovno telo podlaga že v 41. členu Uredbe o notranji organizaciji in sistemizaciji delovnih mest, vendar kljub vsemu mislim, pa naj me predstavniki ministrstva popravijo, da v okviru ministrstva imamo Svet za kmetijstvo, Svet za živinorejo, Svet za varno hrano in da imajo vsa ta posvetovalna telesa podlago v posameznih področnih zakonih, zato najbrž ministrstvo vztraja, da tudi pri okolju ne bi bilo drugih sprememb. Sicer pa pravim tako, mene ne zanima, kakšne čevlje nosi predsednica Vlade, zanimajo me njeni ukrepi in rešitve, ki jih prinese pred ta zbor, tako me tudi ne zanima, koliko posvetovalnih teles ima pristojni minister, važno je, da dela dobro, v interesu slovenskega kmetijstva in okolja in seveda s čim nižjimi stroški. Ker ni odprt 74. člen, mi dovolite, da ker se ta člen, ki sledi temu členu k amandmaju, o katerem razpravljamo zdaj, nanaša na nevladne organizacije, bi kljub vsemu izrazila obžalovanje, da odbor včeraj ni povzel predloga nevladnih organizacij. Zato pozivam pristojno ministrstvo, da ko bo pripravljalo pravilnik o kriterijih za pridobitev statusa delovanja v javnem interesu za nevladne organizacije na področju okolja, da bi bile te rešitve v smeri kvalitete in ne novih birokratskih ovir. To se pravi, da za razliko od nekaterih mojih predhodnikov pozdravljam delovanje nevladnih organizacij, mislim, da so potrebne, da delajo dobro in da so pomemben sogovornik državnim institucijam in tudi vladi in da morajo iti podzakonske rešitve v smeri 74. člena v to smer, da bomo pogledali, kaj so te nevladne organizacije do zdaj naredile, ne pa, da je bistveno pri tem, da odločamo, katere delujejo v javnem interesu, koliko članov imajo ali kakšne druge neumnosti, če se malo bolj grobo izrazim. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Še gospod Lisec, izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Ustanavlja se še en organ na ravni vlade oziroma ministrstva. Ene vlade želijo te razne posvetovalne svete, agencije, urade in ne vem kaj zmanjševati, drugi jih ustanavljajo. Pač ta vlada želi biti všečna, kljub temu da po navadi se zgodi tako, da eno govori, drugo pa dela. Zakaj mislim, da je ta svet nepotreben? Če se spomnimo leta 2012, koliko je bilo kritik glede nespoštovanja Resolucije o normativni dejavnosti, tudi posameznih poslancev, ki so bili takrat v opoziciji, zdaj so v koaliciji, so bila polna usta te resolucije. Ampak, glej ga hudirja, ta sedanja koalicija, bivša opozicija, tudi sama nikakor ne spoštuje te resolucije. Skratka, postavlja se mi eno, verjetno bolj retorično vprašanje: Bi bil ta zakon boljši oziroma bi se obravnaval po rednem postopku, če bi že zdaj imeli Svet za trajnostni razvoj in varstvo okolja? Mislim, da ne bi bil nič boljši, ker bi ministrstvo stremelo k takšnim rešitvam, kot jih danes predstavlja, verjetno bi šli s sejo po nujnem postopku; skratka, nobene nove rešitve. Zgodilo se bo tako kot že mnogokrat: imeli bomo mnenje sveta, mnenje ministrstva, mnenje raznih agencij, recimo agencije Arso. Skratka, tri organizacije, pet mnenje, nobene rešitve. Gre le za predstavo za javnost oziroma dober PR ministra, kjer pa ni nobenega učinka oziroma efekta. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Ali še obstaja želja po razpravi? Še obstaja. Bom odprla možnost za razpravo in se prijavite. Izvolite. Prijavljena imamo še dva razpravljavca. Gospod Mirko Brulc, izvolite.
Hvala lepa. Res ne razumem, kako bi se všečnost Vlade merila s tem amandmajem, saj gre vendar za strokovno delo, daleč od politike in tako je prav. Mislim, da smo res živeli v enem času, ko je bilo treba ukiniti vse; tisto, kar je delalo dobro, ni pa škoda, če smo ukinili tisto, kar je delalo slabo. Da ne bom zdaj našteval, kaj bi moralo ostati, da bi ta država boljše funkcionirala, naj imenujem samo SDK, če bi ga imeli, ne bi bilo toliko težav na področju, kot je zdaj. Gre za posvetovalno telo ministra, gre izključno za stroko, tu so akademiki, strokovnjaki s področja varovanja okolja. Noben minister ni univerzalen in ne more obvladati vse situacije in rabi tak organ. Da je tukaj prisotna tudi nevladna struktura, je zelo pomembno iz več razlogov; ker jih na takem srečanju včasih lahko umirimo, zdaj imam pa v mislih vetrne elektrarne in še kaj, in se lahko stroka dogovori, kaj je res tisto, kar prispeva k varovanju okolja, kaj pa je tisto, ko si nekdo, posameznik izmisli samo zato, da prepreči neko dejavnost, ali neko investicije, ali kakor koli že. Pomembno je, da se v teh krogih ne vrti politika, ker vidite, danes jaz razumem, da SDS ne more podpreti oziroma vlaga ta amandma, ker je rušila, ker je uničila ta svet, ki je dobro delal v sestavi dobrih ljudi, strokovnjakov – ne more tega podpreti in jaz to sprejmem in je škoda dalje razpravljati. Podprl bom zakon, nikakor pa ne amandmaja k temu členu. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Brane Golubović, izvolite.
Lep pozdrav! Ljudje smo si različni in eni si okoli sebe želimo imeti ljudi z različnimi mnenji, drugi pač ne. To je dejstvo. Minister in tudi nekateri drugi ministri te vlade želijo imeti okoli sebe ljudi, ki imajo različna mnenja za različna področja. Jaz tako ta svet jemljem. Gre za posvetovalno neprofesionalno telo, v katerem bodo predstavniki univerz, Gospodarske zbornice, Kmetijsko-gozdarske zbornice, nevladnih organizacij. Veste, ko na kup zbereš ljudi, ki imajo mogoče tako diametralno nasprotna stališča, za eno mizo, je to kvečjemu težava za nekega ministra, ki ne želi nekih razprav ali pa dela, čeprav je redko kakšen tak minister, ker se mora z njimi ukvarjati pri vsaki točki, ki jo bodo dali na mizo. To je prav zato, ker bomo prišli do najboljših rešitev. Zato sem mnenja, da je prav, da je tak svet v zakonu zapisan, zato da ne bo to muha enodnevnica vsakokratne vlade ali pa vsakega ministra in da mu damo neko stabilnost. Sam bom ta amandma podprl in verjamem, da bo tudi ta svet kot preostala dva sveta dosegel svojo dodano vrednost. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Želeli so besedo tudi predstavniki Vlade? Izvolite.
Hvala lepa. Vlada nasprotuje amandmaju, da se svet črta. Namreč, res je, vprašanje je, ali gre za zakonsko materijo ali ne; o tem bi se lahko pogovarjali. Vendar, kot je bilo danes že ugotovljeno, imamo zelo dobro prakso na drugih področjih, ki sodijo v naše delovno področje in so ravno tako opredeljene v zakonski materiji. To, kar želimo s svetom doseči, ne gre ne za novo institucijo, ne za širitev javne uprave. Gre za neprofesionalno strokovno posvetovalno telo, ki naj zagotovi mesto usklajevanja različnih pogledov na isto materijo in na ta način tudi izvedljivost tega, kar bomo predlagali, in rešitev, ki jih bomo predlagali, na način, da bodo tako za okolje kot deležnike in za tiste, katerim so namenjene, čim boljše. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Ali želi še kdo razpravljati? Če ne, zaključujem razpravo o 73. členu. Prehajamo na razpravo o 83. členu oziroma amandmaju Slovenske demokratske stranke. Ali obstaja želja po razpravi? Ne. Torej nadaljujemo z naslednjim členom, to je pa 91.a člen oziroma amandma koalicije. Ali obstaja želja po razpravi? Kot vidim, ni nobene želje po razpravi, kar pomeni, da zaključujem razpravo o vseh členih. O amandmajih pa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 18. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 16.10.
Spoštovane kolegice in kolegi! Obveščam vas, da posvet vodij poslanskih skupin še poteka, zatorej bomo nadaljevali sejo in glasovanje pri seji ob 16.40. Torej 30 minut kasneje. Hvala za razumevanje.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 29. 10. 2013, ki ste ga prejeli na e-klop. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Želi kdo obrazložiti glas v imenu poslanske skupine? V imenu Poslanske skupine SDS mag. Andrej Šircelj, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, kolegi in kolegice! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo seveda podprla amandma, ki določa to, da se opredelitev bančne tajnosti spremeni, predvsem iz razloga, da se ugotovi v okviru bančnega sistema in seveda tudi v okviru vseh institucij, ki odločajo o tem, predvsem sodnih institucij, odgovornost za stanje v bančnem sistemu. Kakor koli že govorimo danes o odgovornosti v bančnem sistemu, lahko ugotovimo, da so okoliščine nove in drugačne. Navsezadnje nam je do zadnjega trenutka, če želite do poletja tega leta, bilo povedano, da je v Sloveniji bančni sistem popolnoma stabilen, varen in da ni mogoče, da bi prišlo do kakršnih koli sprememb v bančnem sistemu. Potem se je zgodila tako imenovana nadzorovana likvidacija dveh bank, kjer je država dala jamstvo tudi za vse zgrešene odločitve, dala je jamstvo tudi za to, da so se že prej izplačale dividende lastnikom, da se je enostavno socializirala izguba na eni strani, na drugi strani socializiralo neustrezno vodenje in navsezadnje tudi socializirala odgovornost za nastali bančni sistem. Zaradi tega menimo, da je odločitev o tem, da se podpre amandma, ki zagotavlja večjo transparentnost v bančnem sistemu, ki zagotavlja tudi to, da bo začel veliko lažje delovati tudi zakon, ki ureja odvzem pridobljenega premoženja na nezakonit način. Namreč, danes lahko ugotovimo, da dejansko ta zakon ne deluje oziroma deluje zelo slabo. Zaradi tega je nujna podpora temu amandmaju in kdor želi transparentno in odgovorno delovanje bančnega sistema, bo takšen amandma vsekakor podprl. V Slovenski demokratski stranki je seveda od tega tudi odvisna podpora celotnemu zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti glas v imenu poslanske skupine? Vidim, da ni želje. Želite, gospod Franc Bogovič, v imenu poslanske skupine? Želite, seveda. Gospod Franc Bogovič v imenu Poslanske skupine SLS, izvolite.
V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog amandmaja podprli. Prepričani smo, da je predlog amandmaja s takšno vsebino treba podpreti v Državnem zboru, kajti rakrana, ki je nastala v bančnem sistemu, je tako velika, da razjeda tkivo te preljube države, v kateri živimo. In zato, ker bodo Slovenke in Slovenci še v letošnjem letu izvedeli za ta račun, kako velik bo, in bodo plačevali ta račun, je prav, da tudi v slovenskem parlamentu omogočimo, da ima ob odločitvi, da zapolnimo to luknjo v bančnem sistemu, pravico in možnost, da enostavno pokaže na tiste krivce, ki so ta sistem tudi naredili tako luknjastega, kot je danes. V parlamentu se bomo odločali o velikih stvareh, na osnovi katerih bomo, poleg tega, da bomo dobili zaupanje tistih, ki nam bodo posojali denar v tujini, morali pridobiti tudi zaupanje slovenskih davkoplačevalcev. In brez čistih računov pač ni zaupanja. Mislim, da je nastopil čas, da si v Sloveniji, kljub temu da radi prisegamo na to, da razne bančne tajnosti in vse ostalo velja tako pri nas kot drugod, priznamo, da smo tudi v tem delu kar specifična država in da je treba tudi zato v tem trenutku, ko bomo segli v žepe davkoplačevalcev, poseči po takšnih rešitvah. V Slovenski ljudski stranki bomo ta amandma podprli.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije mag. Matej Tonin.
Poslanska skupina Nove Slovenije bo omenjeni amandma podprla, ker se nam zdi nujno, da čim prej identificiramo odgovorne za nastalo bančno luknjo. Če tega ne storimo danes, potem se nam lahko to znova in znova ponavlja v prihodnjih petih, desetih letih. Ne želimo, da je bančna tajnost še naprej izgovor za prikrivanje vseh kriminalnih aktivnosti bančnikov.
Hvala lepa. Želi kdo obrazložiti glas v svojem imenu? Želite. Odpiram prijave za obrazložitev glasu. Prijavljeni so štirje. Prvi ima besedo za obrazložitev glasu mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani! Osebno bom ta amandma podprl, kajti menim, da je prav, da slovenski davkoplačevalci in ne nazadnje tudi mi, poslanci Državnega zbora, na katere leti kar precej očitkov glede odgovornosti za nastalo luknjo v bančnem sistemu, torej za vse te, še posebej pa davkoplačevalce, ki bodo pokrivali to izjemno bančno luknjo, izvedo, kdo je za to neposredno odgovoren. Kdo so torej podpisani pod tistimi ključnimi kreditnimi pogodbami, tistimi pogodbami, za katere se ti najeti krediti ne odplačujejo, ki jih bodo morali davkoplačevalci ustrezno pokriti s svojimi, recimo temu, darovi. Ampak ti darovi so prisilni, kajti Vlada jim z vsakim novim dnem praktično uvaja neko dodatno breme, pri čemer pa se tem ljudem tako ali tako vsak dan tudi draži življenje zaradi ukrepov te vlade. Torej, položaj slovenskih davkoplačevalcev se zaostruje in naravnost nezaslišano je, da se te bančne luknje skrivajo za tako imenovano bančno tajnostjo in da tisti, ki bodo to plačevali, ne smejo niti vedeti, kaj plačujejo. Mislim, da to ni prav, ni fer, ni pošteno, ni pravično in res je skrajni čas, da enkrat naredimo konec. Zato tudi opozarjam, kolegice in kolegi, da boste del odgovornosti prevzeli tudi vi za nadaljevanje takega stanja in posledično skrivanja teh posvečenih za tako imenovano davčno tajnostjo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Skrajni čas je, da se preneha s ščitenjem storilcev kaznivih dejanj gospodarskega kriminala znotraj slovenskih bank, pa četudi so navodila s strani finančne oligarhije, kako morate to zaščititi in to storiti, še tako striktna, vedite, da pri tem večno ne boste mogli vztrajati. Ta resnica mora priti do slovenskih državljanov, kajti to je tisti absolutno potreben korak, ki ga moramo storiti. Če ga ne bomo storili tukaj v parlamentu, potem bodo tudi to koalicijo ljudje prisilili, da boste to storili pod pritiskom ljudi, množic, zato sem prepričan, kot pravim, da to moramo storiti, in upam, da bo trezna glava prevladala in je konec tudi nepotrebnih izgovorov, da želimo razkriti vse bančne podatke o depozitih in tako naprej. Ta amandma moramo v tem branju sprejeti in ga potem dodelati, vendar mi moramo narediti potrebne korake, da bomo začeli razčiščevati, tudi vračati premoženje, da bo lahko – brez tega ni mogoče izvajati Zakona o odvzemu premoženja nezakonitega izvora, tudi tega se morate zavedati. To sprego med vsemi tistimi, ki so zainteresirani, da vse to ostane prikrito slovenski javnosti in tudi davkoplačevalcem, je treba razbiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Ivan Vogrin ima besedo.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kolegice in kolegi! Pred 22 leti, ko je Slovenija izstopila iz jugoslovanske federacije, je bila med najperspektivnejšimi državami. Po 22 letih smo v hudih težavah, brez ekonomske podlage. Za preživetje in denar si moramo sposojati. Nekje vendarle leži vzrok za to. To se ni zgodilo brez vzroka. Tako kot napačne odločitve v podjetju pripeljejo do težav, je tako tudi v državi in bančnem sistemu. Govorimo o tako imenovanih sistemskih bankah, ki so varovale nacionalni interes. Pa so res varovale nacionalni interes, interes prebivalcev Slovenije, če pa ti prebivalci vedno znova v veliko luknjo, za katero niti ne vemo, kakšna je, dajejo denar? Je to nacionalni interes? Je to tisto, kar moramo mi zagovarjati? Menim, da je treba preiti na konkretno odgovornost, kajti luknja je prevelika, bolečina državljanov prevelika in mislim, da se mi vsi skupaj tega zavedamo. Ko sem prejšnjo nedeljo po televiziji poslušal, čeprav ne verjamem vsega, kar predvajajo, izpovedi otrok, ki so razlagali, da se veselijo ponedeljka, da v šoli jedo, ker so lačni, sem pomislil tudi na sistemske banke, ki jih polnimo z denarjem tistih državljanov. Bodimo razumni! Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik ima besedo.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Kolegice, kolegi! Sam bom predlagani amandma podprl. Ocenjujem, da je več argumentov za to, da se ta amandma podpre. Že če začnemo z nadzorovano likvidacijo dveh privatnih bank, Probanke in Factor banke, bi bilo verjetno pošteno do vseh davkoplačevalcev, da se razkrije, koga bodo davkoplačevalci pokrili nad 100 tisoč evri. Tega ne bi bilo treba. To pomeni, da bo davkoplačevalski denar šel za zaščito določenih privilegijev, ki jih je v Sloveniji že preveč. Po drugi strani mislim, da se je skozi današnjo razpravo razprava razširila predvsem v napačno smer. Tukaj ne gre za nek lov na čarovnice v zvezi z nekimi osebnimi računi, ampak predvsem omogočiti s tem amandmajem, da takrat, kadar se bodo privatne, državne banke reševale na račun davkoplačevalcev, da bi lahko določene institucije do potrebnih papirjev prišle prej. Ne vidim razlogov, zakaj se bi tukaj delale bančne tajnosti. Takrat, ko se zadeva sanira z davkoplačevalskim denarjem, mislim, da bi moral biti interes vseh tukaj, da se te lumparije, ki so se dogajale in ki se še dogajajo v slovenskem bančnem sistemu, razkrije čim prej. Kolegice in kolegi, apeliram, da naš predlog podprete, kajti ta predlog gre predvsem v dobrobit vseh davkoplačevalcev. Hvala.
Hvala lepa. Ker vidim, da je še interes za obrazložitev glasu, odpiram ponovno možnost prijave na obrazložitev glasu. Prijavljeni so trije, poslanka in dva poslanca. Prvi ima besedo gospod Franc Breznik.
Hvala za besedo. ¸ Priznati moram, da sem danes poslušal zanimivo razpravo argumentov "za" in "proti". Prvič bi rad poudaril en posnetek nekega stanja, ki smo ga videli pred približno 25 leti, ko je srbska nacionalna banka vdrla v tako imenovani sistem jugoslovanske banke in pokradla celo vrsto milijard takratnih dolarjev. Kraja iz bančnega sistema je šla preko vseh meja. Bančna tajnost ni absolutna ustavna kategorija. Prepričan sem, da tudi Ustavno sodišče bi lahko v tem primeru tako imenovanemu testu sorazmernosti prestopilo in pripravilo neko novo pravno podlago ali pa nov pravni precedens, kjer bi lahko ugotavljali, da je šlo za izredno dejanje, za izreden vrh kompletnega omrežja nekaterih ljudi, ki so to državo ropali več kot dvajset ali pa celo trideset let. Torej menim, da če bi bila pripravljenost vseh nas tukaj, da se te zadeve razkrijejo, bi potem tudi to peljali z nekim boljšim občutkom, tudi ta zakon bi morda konstituiral mogoče eno telo vrhunskih slovenskih pravnih strokovnjakov, kjer bi lahko ugotavljali, kje so tisti testi sorazmernosti, ki bi lahko prevladovali, in kje bi se te bančne tajnosti lahko kot takšne razkrile. Mislim, da bi morali o tem govoriti, predvsem ker sem sam prepričan, da večina od vas tukaj ni napeljevala nobenega bankirja, da je kakor koli odločal v nekaterih teh slabih kreditih – o teh govorimo. Tudi sami ste videli, ko smo tukaj imeli razpravo glede slabe banke, ko ste govorili, da ne kar dokapitalizirati, preden naredimo kakršno koli dejanje za razjasnitev pojmov, ki so, kar se tiče podeljevanja teh slabih kreditov. Zdaj na koncu ta slaba banka ni bila tako slaba rešitev, kot ste o njej nekateri govorili. Zato nekako pozivam, da ta amandma podprete, ker menim, da daje neko resnično podlago, da pridemo zadevi do dna. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerko Čehovin.
Hvala, gospa podpredsednica, za besedo. Kljub temu da razumem intenco predlagatelja, ne morem tega amandmaja podpreti. Enostavno iz preprostega razloga, ker ta amandma posega v vrsto zakonov in bi bilo treba že v tem zakonu najmanj tri člene še spremeniti, da ne govorim o tem, da bi bilo treba spremeniti še vrsto drugih zakonov. Novela zakona tako in tako določa izjemo, če banka podatke posreduje sodišču, državnemu tožilstvu ali policiji v primeru obstoja razlogov za sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje, razen v primerih, ko za posredovanje zaupnih podatkov zakon izrecno določa odredbo preiskovalnega sodnika. Sam predlagatelj je v kontradikciji; po eni strani govori o tem, da je denar plaha ptica, da beži – uporablja pač besede nekdanjega guvernerja Banke Slovenije –, po drugi strani pa je ravno to sporočilo, da bi ne samo depoziti, ampak tudi hranilne vloge bežale v tujino. Nekateri ljudje preprosto nočejo razkriti, koliko imajo denarja. In oprostite, mene nihče s takim predlogom ne more prepričati, da ne bi s tem alimentirali samo neke voajerejska nagnjenja, ne pa dejansko razkritje in orodja, s katerimi bi se borili proti temu. Še enkrat ponavljam, ta amandma je dejansko – in mislim, da to predlagatelji dobro vedo – bolj za nabiranje političnih točk kot pa neka realnost, ki je bila v Evropi, uresniči.
Hvala lepa. Gospa Maša Kociper ima besedo.
Hvala lepa. Sama tega amandmaja ne bom podprla, upam, da tudi moji kolegi ne. Veliko tega, kar sem želela povedati, je povedal že kolega Jerko. Gre sicer za zelo všečni amandma, sem prepričana, da veliko ljudi si želi prav to, o čemer govori opozicija, ampak upam, da se opozicija zaveda; ne samo da ves čas ponavlja svojo tendenco, da bi kar poslanci opozicije sami presojali, kdo je odgovoren v naši državi za kazniva dejanja, kdo je odgovoren za to, da obstajajo v bankah minusi, kdo je odgovoren za bančne luknje, mislim, da tega poslanci ne smejo niti niso sposobni. Upam, da se poslanci opozicije zavedajo tudi tega, da lahko s takšnimi amandmaji naredijo točno to, o čemer je govoril gospod Čehovin, da se zmanjša zaupanje v banke in da bodo vsi tisti ljudje, in takšnih je veliko, ki nočejo, da se o njihovih bančnih vlogah govori v parlamentu in drugod, svoje vloge raje odpeljali v tujini, v Avstrijo in druge banke, kar se že dogaja. Tako prosim, poslanci, držimo se svojega dela, sprejemajmo dobro zakonodajo. Bančna tajnost velja povsod po Evropi, kot je povedal guverner Jazbec, bili bi edina država v Evropi, ki bi imela bančno tajnost urejeno na drugačen način in ko bodo ti ljudje prijavljeni, kar že zdaj določa zakon, in ko bo podana dovolj visoka stopnja suma, bodo pripeljani pred sodišče, kjer so glavne obravnave javne. Takrat bo vaša želja, da izveste kdo so, vaša voajerska nagnjenja, kot pravi kolega, potešena in tudi prebivalci Republike Slovenije bodo lahko videli, pri kom je podana dovolj visoka stopnja suma, da se mora zagovarjati pred sodiščem zaradi dejanj, ki jih je storil v preteklosti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj je želel še obrazložiti glas. Izvolite.
Hvala lepa. Amandma Slovenske demokratske stranke bom podprl. Mislim, da je naloga Državnega zbora in predvsem poslank in poslancev, da predlagamo takšne rešitve v zakonih, ki bodo na učinkovit način rešili bančno krizo, ki bodo tudi ugotovili odgovornost za nastanek in razvoj, če želite, te bančne krize, in ta amandma je eden izmed amandmajev, ki v bistvu to določa. Vsekakor ni nikakršna intenca Slovenske demokratske stranke, da bi tukaj bil Državni zbor tisti, ki preganja, Državni zbor tisti, ki sodi in tako naprej. Ne, naša osnovna naloga je, da predlagamo ustrezno zakonodajo, zato da se v tem primeru ugotovi odgovornost, odgovornost za stanje v bančnem sistemu, odgovornost za to, da sta šli dve privatni banki v tako imenovano nadzorovano likvidacijo, kar bo v prihodnje verjetno pomenilo dejansko stečaj teh bank, in odgovornost za to, da se tudi tukaj ugotovi, kdo je podeljeval kredite, ki niso imeli ustreznih jamstev, tudi na podlagi prijateljskih, na podlagi političnih vezi ali kakršnih drugih klientelističnih vezi. Tukaj velja določba za vse, ne samo za nekatere in ne samo za tiste, katere bi Državni zbor ali poslanci ali poslanke želeli videti; velja transparentna določba, velja določba za vse. Zaradi tega nikakor ne moremo tukaj reči, da gre le za nekatere, le za voajerstvo, tukaj gre za transparentnost in za transparentno rešitev v Zakonu o bančništvu. Zaradi tega bom ta amandma podprl.
Hvala lepa. Vidim, da je še želja za obrazložitev glasu, če se strinjate, še odprem en krog. Prosila bi, da tisti, ki želite obrazložiti glas, to izvedete, da preidemo potem na glasovanje. Odpiram prijavo. Prvi ima besedo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Amandma bom podprl. To je v zadnjih dveh mesecih tretja priložnost, da se ustrezno uredi zakonodaja na področju, s katerim bi prišli tudi do tako imenovanih bančnih tajkunov. Do sedaj smo se ukvarjali z vsemi drugimi tajkuni, sedaj je treba urediti tudi ta del, ki zadeva delovanje bank. Treba je povedati, da je plaha ptica odletela. Če plaha ptica ne bi odletela, potem v naših bankah ne bi bil proračunski krater. Sedaj so ostale samo še plahe ptice, ki jih koalicija na vso moč ščiti, da bi prevzeli tudi odgovornost za slaba ravnanja v bančnem sistemu. Mislim, da je Državni zbor odgovoren, da sistemsko zakonodajo uredi tako, da jo je moč izvajati, da je ta zakonodaja naperjena tako, da je moč izpeljati postopke ugotavljanja odgovornosti, da lahko na nek primeren način te zadeve izpeljemo in ugotovimo dejansko stanje. Sedaj pa imamo težave s tem, da se očitno z blokiranjem tega amandmaja in te rešitve ščiti tiste, ki so delovali v določenih bankah kot nadzorniki, kot člani uprav, sedaj opravljajo politične funkcije in to je pač očitno preventiven ukrep koalicije. Na niti en drug način, da ne bi odprli dosjejev, da ne bi ugotavljali vseh slabih ravnanj, ni moč odkriti povzročiteljev luknje v bančnem sistemu, na niti en drug način. In očitno je koalicija tista, ki bo storila vse, da se bodo zaščitili tisti, ki so pri tem aktivno sodelovali. V nekih normalnih okoliščinah, s poštenim normalnim delom te bančne luknje v slovenskem sistemu ni bilo. Kot rečeno, bom amandma podprl.
Hvala lepa. Gospa Sonja Ramšak ima besedo.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Sama bom amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke podprla predvsem zaradi tega, ker se dodaja novi tretji odstavek, ki zadolžuje člane uprav in nadzornih svetov, da morajo razkriti podatke iz 214. člena tega zakona v primeru, ko gre za podjetja oziroma za banke, ki so prejele državno pomoč. Pred kratkim smo imeli v Državnem zboru razpravo o privatnih bankah, ki smo jih seveda zelo bogato nagradili, zato da so si nekateri mašili svoje žepe z milijonskimi krediti, nezavarovanimi krediti, nazadnje mora država pokrivati njihovo izgubo. Vsekakor je prav in mene zelo čudi, da se poslanke in poslanci koalicije ne strinjate s tem amandmajem, s to določbo in mislite, da si želimo kar tako vpogledovati v vse podatke. To ni namen tega amandmaja, ampak je namen tega amandmaja to, da končno, tako kot je bilo že velikokrat rečeno, pridejo pred roko pravice tisti in da poravnajo izgube v bankah, ki so dobili kredite, s tem da so dobili takšne kredite, ki nimajo pokritja v njihovem premoženju oziroma v njihovem bogastvu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin. Prej je v imenu poslanske skupine, sedaj pa v lastnem imenu.
Predstavil sem stališče poslanske skupine, sedaj bom pa še svoje osebno stališče. Številni ste danes razpravljali o tem, da že na podlagi sedanje zakonodaje lahko pridemo do odgovornih, do tistih, ki so povzročili kolaps slovenskega bančnega sistema. Če bi ta vaša trditev držala, potem bi mi danes razpolagali z imeni in priimki tistih, ki so dajali kredite na lepe oči, ki so dajali milijonske kredite brez realnega kritja. Ker pa temu ni tako, mislim, da je treba sprejeti ta amandma, da bo narejen korak k temu, da do odgovornih vendarle pridemo in da končno enkrat izvemo, kdo so tisti, ki slovenski bančni sistem vodijo iz ozadja. Ne nazadnje, spoštovana koalicija in tudi opozicija, od tega državnega zbora se bo pričakovalo, da bo za sanacijo bančnega sistema namenil milijone. Očitno je pa preveč, če se pričakuje, da ti poslanci, mi vsi skupaj, izvemo, kdo so odgovorni za nastalo situacijo.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Glasujemo. Se opravičujem, napačno, prekinjam. Glasovanje sedaj poteka. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 46. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo o zakonu. Glasovanje poteka. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 10. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 29. 10. 2013, ki ste ga prejeli na e-klop. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 48. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje k vloženemu amandmaju k 15. členu, katerega je vložila Poslanska skupina SDS. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 49. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju Poslanske skupine SDS k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 48. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje k vloženemu amandmaju k 18. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 47. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih k 72. členu. Vloženi so trije amandmaji. Najprej odločamo o vloženem amandmaju k 72. členu koalicije, torej poslanskih skupin PS, SD, DL in DeSUS. Če je sprejet ta amandma, sta amandmaja pod zaporedno številko 2 in številko 3 brezpredmetna. Amandma je povezan z amandmajem za novi 91.a člen. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Obrazložitev v imenu poslanske skupine? V imenu Poslanske skupine SDS gospod Tomaž Lisec, izvolite.
Hvala, predsedujoča. Kolegice in kolegi, predstavniki obeh ministrstev! Danes smo imeli oziroma še vedno imamo idealno možnost, da vsaj kolikor toliko skušamo urediti področje dimnikarstva. Verjetno za nobenega od nas nova tema, tako ali drugače se s to temo srečujemo pri svojem vsakdanjem delu. Včeraj smo na odboru predlagali v Poslanski skupini SDS amandma, ki je dokaj podoben temu amandmaju, toda na žalost, vaš namen pri tem amandmaju je dober, vendar z amandmajem k 91. členu ta zakon izmaličite. Včeraj je minister obljubil, da bodo danes pripravili predlog amandmajev, ki bodo sledili temu, da postopno preidemo na tržni sistem dimnikarstva. Za STA je minister povedal, da bo doseženo politično soglasje za spremembo Zakona o varstvu okolja, ki bi vpeljala tržni sistem na področju dimnikarstva, a od tega ne bo nič. Z današnjim zakonom oziroma s tem amandmajem samo podaljšujete obstoječe stanje do 31. 12. 2015. Še več, s tem amandmajem dajete potuho tudi tistim slabim koncesionarjem na področju dimnikarstva, ki jih je kar veliko, na kar opozarjata tudi dve reviziji Računskega sodišča. Dajete jim potuho, da jim lahko, kljub temu če jim predhodno poteče koncesijska pogodba, ministrstvo – verjetno na lepe oči, očitno se je tako dogajalo tudi do sedaj – podeli odločbo in podaljša koncesijsko pogodbo do enega leta. Skratka, s tem amandmajem in to rešitvijo se nikakor ne približujemo idealu, ki ga vsi zasledujemo, to je k nekemu, verjetno za vse sprejemljivemu nemškemu modelu ureditve dimnikarskega področja. V Poslanski skupini SDS smo upali, ko je včeraj minister z ekipo obljubil, da bodo predlagali amandma, ki bo vsem všeč, ki bo všeč tudi našim državljankam in državljanom, a od tega na žalost ni bilo nič. Skratka, dober namen, slaba izvedba, nič novega, državljani bodo še vedno hudi na koncesionarje, ne glede na to, ali so dobri ali so slabi. Takega amandmaja v Poslanski skupini SDS ne moremo podpreti. Resnično razmišljamo tekom današnjega dneva, kdo bi moral biti predlagatelj zakona oziroma določenih amandmajev k členom Zakona o varstvu okolja, da bomo lahko dokončno uredili področje dimnikarske problematike, kajti dosedanji ministri se na tem področju nikakor niso izkazali. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje. Glasujemo o vloženem amandmaju koalicije. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 22. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je amandma koalicije k 72. členu sprejet. Torej sta amandmaja pod zaporednima številkama 2 in 3 Poslanske skupine SDS brezpredmetna. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 73. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 48. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma k 73. členu ni sprejet. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju Poslanske skupine SDS k 83. členu. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 47. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Glasujemo o novem, torej za novi 91.a člen poslanskih skupin koalicije, torej PS, SD, DL in DeSUS. Glasujemo. Glasovanje poteka. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 20. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je novi 91.a člen oziroma vloženi amandma koalicije k temu členu sprejet. S tem ugotavljam, da smo končali z glasovanjem o vloženih amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ugotavljam, da je Državni zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 72. členu in za novi 91.a člen dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tema členoma vložiti amandmaje? Prosim, imate besedo. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa. Poslanska skupina bo pripravila amandma k enemu izmed členov, tako da ste s tem seznanjeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glede na vašo napoved prekinjam to točko dnevnega reda oziroma prekinjam tudi 18. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali 10 minut po končani 46. izredni seji Državnega zbora. Obveščam vas, da bomo čez 15 minut, torej ob 17.35 pričeli prekinjeno 46. izredno sejo Državnega zbora in 10 minut po izredni seji bomo nadaljevali 18. sejo Državnega zbora.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 18. seje Državnega zbora. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja v okviru nujnega postopka Prihajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih in členih. V razpravo dajem 72. člen in amandmaja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Ker vidim, da je izražena želja za razpravo, odpiram prijavo na razpravo, prosim za prijavo, vsak razpravljavec ima možnost razprave petih minut. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsedujoča. Govorimo o amandmaju k 72. členu, problematika dimnikarstva. Verjamem, da ob tej uri že marsikomu pada zbranost in da mu dimnikarstvo ni prioriteta, ampak verjetno jutri bomo imeli druge teme [[...]]Ne, govorim v svojem imenu in tudi v imenu Poslanske skupine SDS, za kolege iz SD, ki že malo težko sledijo, nismo še pred glasovanjem, do tja še pridemo. Skratka, mi smo za to tretjo obravnavo pripravili dva amandmaja, obžalujemo, da morda kljub temu da je za posamezne spremembe dobro, da pridejo na hitro, ampak očitno so šle spremembe prehitro. Zato želimo s temi amandmaji narediti to prehodno obdobje od današnjega dne pa do 31. 12. 2015 malo bolj liberalno, malo bolj [[...]]
Prosim za pozornost, se opravičujem, gospod Lisec.
Hvala, predsedujoča. Hočemo narediti malo bolj v tej smeri, ki jo verjetno vsi zasledujemo, ampak na žalost jo s tem zakonom, če ga bomo brali kot celoto, vsaj na te člene, ki se dotikajo dimnikarske problematike, ne bomo ustrezno rešili. Mi želimo, da se tukaj ministrstvu oziroma Vladi da natančna določba, da koncesija v temu obdobju, kakor si ministrstvo zamišlja, da lahko za eno leto podaljša, da koncesija ne morejo biti podeljene osebi, ki ne izpolnjujejo predpisanih pogojev, proti njej ni začet postopek odvzema koncesije ali pa že dokazana kršitev koncesijske pogodbe. K temu nas sta nas napeljali dve reviziji Računskega sodišča, ki sta v zelo debelih bukvah opozarjali na to, kaj vse je narobe, kako vse se koncesijske pogodbe kršijo, ampak rezultata ni bilo nobenega; nobene odvzete koncesije, nobene odgovornosti s strani ministrstva oziroma uradnih oseb. Mi želimo, da se to v temu času od 31. 12. vsaj deloma začne urejati in potem bomo lahko govorili resnično, da s 1. 1. 2016 bo pa nek novi minister, ki bo pa dokončno, vsaj upamo, uredil področje dimnikarstva tako, kot ga imajo razvite evropske države. Z drugim amandmajem k 72. členu pa želimo to, kar minister vedno obljublja, na žalost pa malo manj naredi, da pride k nam na Odbor za kmetijstvo in okolje, da skupaj pregledamo podzakonske akte in da dobi predhodno mnenje našega Odbora za kmetijstvo in okolje. Zakaj se nam zdi to zelo pomembno? Menimo, da vsak dober zakon, vsaj za katerega smo mislili, pa ne glede na to, kakšna vlada je bila leva ali desna, zgornja ali spodnja, naša ali vaša, če smo nek zakon sprejeli, potem pa v prehodnih in končnih določbah dopustili, da se to uredi s podzakonskimi akti, so uradniki na ministrstvi, predvsem tukaj govorim za ministrstvo oziroma za uradnike na delu okoljskega dela, ki so po mojem neka rakrana tako na področju graditve objektov, prostorskih gradnje, načrtovanja, kmetijstva in še kje drugje, kamor vtikajo svoje nosove in svoje papirje, namesto da bi naredili ljudem prijazne podzakonske akte, jih naredijo še bolj zakomplicirane, celo neizvedljive. Zato želimo, da pride minister po mnenje v Državni zbor, kajti če bomo tam sprejeli neumne odločitve, bodo potem lahko ljudje rekli, da smo poslanci sprejeli oziroma pripomogli k tej rešitvi. Sedaj pa se dogaja to, da ljudje pridejo demonstrirat, tako kot tudi danes, pred Državni zbor, vse odločitve se sprejemajo pa tako na Gregorčičevi, Erjavčevi ali pa na kakšnem drugem ministrstvu, seveda ko pridemo domov, smo pa poslanci krivi za vse nebodijihtreba slabe rešitve v tej državi. Zato mislimo, da je danes zadnji trenutek, da tudi s pomočjo teh dveh členov naredimo dober namenski zakon s slabo izvedbo vsaj malo bolj življenjski. Zato upamo, da nas bodo tudi poslanci koalicije pri teh amandmajih podprli. Hvala.
Hvala lepa, gospod Lisec. Želi še kdo razpravljati? Odpiram prijavo na razpravo, ker vidim več želja za razpravo. Razpravljamo o obeh vloženih amandmajih in prosim, da se pri razpravi osredotočite na vsebino amandmajev. Prijavljeni so štirje razpravljavci. Prvi ima besedo gospod Branko Kurnjek.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Lep pozdrav vsem skupaj! S sprejemom amandmaja k 72. členu in tudi z novim 91.a členom mislim, da smo začeli z začetkom konca trenutne ureditve dimnikarstva v Sloveniji. Tukaj bi se želel osredotočiti sedaj na prvi amandma, ki ga je vložila stranka SDS, kjer govori, komu ne more biti podeljena koncesija. Želel bi opozoriti, da je to rešeno tudi že v novem 91.a členu. Prej smo se s kolegi tudi pogovarjali res da z manjšo razliko, kjer v 91.a členu v bistvu ne piše, da niso zajeti tisti koncesionarji, katerim so že dokazane kršitve. Ampak, če preberemo natančno, mislim, da jih lahko zajamemo. Torej, to so tisti koncesionarji, ki morajo izpolnjevati pogoje in zoper njih ni bil začet postopek. Tako mislimo, da bi v bistvu ta amandma lahko zasledoval novi 91.a člen, ki je bil danes že potrjen. kolikor sem tudi prej razumel, ko ste najavili, da boste vložili amandmaje, da boste vložili amandma na 91.a člen, kar bi bilo z mojega vidika bolj smiselno. Kar se pa tiče tistega roka, še enkrat. 31. 12. 2015 je bil postavljen zato, da se onemogoči dvojno stanje v naši državi; torej, da ne bi ponekod veljale še koncesije, drugje bi pa delovali že po novem sistemu. Kot sem že danes povedal, bo do nekega določenega roka ministrstvo moralo pripraviti celoten nov sistem dimnikarskega področja. Pričakujem seveda, da boste to naredili do najkasneje konca naslednjega leta, da se bodo lahko vsi koncesionarji oziroma tisti, ki sedaj opravljajo dimnikarsko dejavnost, tudi ustrezno pripravili in da naredite vse za to, da se izognemo kakršnim koli morebitnim tožbam, čeprav se najverjetneje vsem ne bomo mogli. Torej, še enkrat: nekako pričakujem tudi, da boste kolegi iz stranke SDS, ki ste načeloma včeraj zagovarjali na odboru smer tega stališča, ki smo ga dali z amandmajem na 72. člen in z novim 91.a členom, da ga boste potrdili in dali tudi neko novo moč, da se ta zakonodaja na področju dimnikarstva spremeni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Računsko sodišče je ugotovilo kup nepravilnosti pri izvajanju koncesij glede dimnikarske službe. Na ministrstvu očitno uradniki niso kos tej nalogi in tudi inšpektorji ne ugotavljajo v zadostni meri teh kršitev. Če bo danes sprejet ta zakon na ta način, da bodo nekateri koncesionarji, ki jim bodo pretekle koncesije v naslednjem letu, do konca leta 2015 imeli še leto in pol ali leto za novo koncesijo, pa z našim amandmajem predlagamo, da se ne podeli koncesije tistim koncesionarjem, ki jim preteče koncesijska pogodba in so bile pri njihovem delu ugotovljene kršitve – ne samo pri tistih, kjer je bil začet postopek odvzema koncesije, ker vemo, da je teh kršitev bilo bistveno več, kot je pa primerov, da se je pričel postopek odvzema koncesij, kar je odvisno pač od nekih uradnikov na ministrstvu. Verjetno bo inšpekcija glede na vso situacijo pospešeno začela ugotavljati te kršitve in bo teh kršitev več. Zakaj ne bi dobili dela oziroma podeljene koncesije tisti izvajalci, ki so sedaj ostali brez dela, pa so mojstri svojega poklica, zaradi tega ker so se koncesije podeljevale s strani države samo nekaterim izvajalcem in imajo monopol. To je naša želja. Ne samo tisti, kjer je pričet postopek odvzema koncesij, temveč tudi tisti, kjer so ugotovljene kršitve ali pa še bodo do poteka koncesij. Mislim, da bi bilo to pošteno s strani države. To je naš dodatek k tistemu, kar je gospod Kurnjek rekel, da je že v 91.a členu po njihovem predlogu. To mi želimo s tem amandmajem doseči. Mislim, da bi bilo pošteno do vseh tistih poštenih izvajalcev, mojstrov svojega poklica, ki so zdaj brez dela. Delo pa imajo nekateri, ki ga ne opravljajo dobro, in imamo kup problemov tako mi kot verjetno ministrstvo in tisti uradniki, ki na tem delajo, verjetno se tisti še najmanj sekirajo za to, kaj je na terenu. Mi smo pa že toliko govorili okrog teh dimnikarjev in o teh storitvah, da je res škoda, ker če nismo sposobni kot država urediti nekega čiščenja dimniških tuljav, ne vem, kaj smo potem še sposobni. In da se moramo toliko ukvarjati s tem, ker je povsem logično, da bi to uredili v krajevni skupnosti bistveno bolje, kot je država uredila s svojimi, recimo, uradniki z akademskimi nazivi. Velikokrat sem že rekel, da manjka ZKP, predvsem pri uradnikih, to je zdrava kmečka pamet. Tu se nam lahko smeji cela Slovenija, kako imamo urejeno to področje. V starih časih je bilo enostavno urejeno in vse je funkcioniralo, zdaj pa stvari tako zakompliciramo, da se nihče več ne znajde iz tega. To je bistvo tega amandmaja. Mi želimo, da se v tem času do konca leta 2015, dokler še obstajajo te koncesije, vsaj delno naredi dodaten red na tem področju in da ministrstvo ukrepa s svojimi uradniki, uradnike nekam porine, da bolj vestno delajo, in inšpekcije. Ljudje smo dolžni, da jim uredimo, kolikor je mogoče [[...]]Mi se zavedamo, da koncesije obstajajo tudi do leta 2016 in več in če bomo šli zdaj v prekinitev, da bodo tožbe pa ustavna presoja pa ne vem kaj še vse, da bomo naredili več škode kot koristi. Ampak, za tiste, kjer pa poteče koncesija, pa [[...]] [[nerazumljivo]] [[...]]poštenim, pa naj imajo še oni nekaj dela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani! Jaz bom še malo bolj konkreten in malo bolj direkten oziroma še bolj enostaven kot moji predhodniki. V temu amandmaju želimo rešiti dejansko dokazane kršitve koncesionarjev. V Sloveniji je kar nekaj primerov, kjer so bile dokazane kršitve koncesionarjev, ampak zaradi napak uradnikov te kršitve niso bile pripeljane do končnega epiloga. Tako danes ti kršitelji tožijo državo in država iz svojega proračuna plačuje odškodnine vsled tega. Tako je ta namen našega amandmaja zelo jasen in dodaja, da za dokazane kršitve koncesijske pogodbe. Tej osebi, ki ne izpolnjuje predpisanih pogojev, ni mogoče podaljšati koncesije predvsem iz racionalnega pristopa, da zopet ne pridemo do takšnih primerov, kot so že ta moment sedaj v naši državi, kar je potrdilo in ugotovilo tudi Računsko sodišče in konec koncev, bi rekel, kar občuti tudi državni proračun, ki takšne anomalije plačuje. V nadaljevanju naslednjega odstavka – kar nekaj predpisov je treba sprejeti ob spremembi ali novi postavitvi dimnikarskih storitev. Tukaj predlagamo, da Vlada pridobi predhodno mnenje v pristojnemu odboru, to se pravi v odboru za okolje in prostor ministrstva za kmetijstvo. To je smiseln predlog amandmaja in predlagamo, da se tak amandma sprejme.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Brulc.
Spoštovani! Najprej na začetek te seje. Poglejte, to, kar si je Lisec dovolil, da je omenjal Socialne demokrate, da nismo v stanju skoncentrirano delati, to je vaša opredelitev – uboga in mislim, da je to žaljivo za vse tukaj. In da upa Čuš pri prejšnji točki žaliti tako vse poslance tukaj – gospod Čuš najprej pokažite, kaj ste v življenju naredili, potem boste žalili ostale poslance! Poglejte, ta dva amandmaja sta res nekaj izjemnega, veliko prispevata k reševanju problemov in k kvaliteti tega zakona. Čestitam vam, da ste v teh poznih urah prišli sedaj s temi spremembami. To ni nič! Ne more se podeliti koncesija že sedaj po 91. členu tistim, ki so kakor koli zlorabljali koncesijo, delali nepošteno in tako dalje. Saj to je logično! Ne more podaljšati koncesije noben minister, nihče! Večino koncesij je podelil minister Podobnik, takrat v tistem startu. Kaj se je potem vsem dogajalo, je drugo vprašanje. Ampak zdaj hočemo te stvari očistiti in ta predlog zakona, o katerem govorimo, ureja te stvari in mislim, da ni nobene potrebe, da se zdaj tukaj gremo z amandmajem k 72. členu, ker 91.a člen to jasno opredeljuje. Ne more dobiti koncesije, kdor ima kakršno koli negativno oceno. Pa ne bom našteval, kaj vse – tudi ocene strank in tako dalje. Tako ne vem, zakaj smo čakali nocoj ta dva amandmaja, ki pravzaprav nič posebnega ne prinašata k kvaliteti tega zakona. Mislil sem, da boste obdelali ta 72. člen malo drugače in da bo potem bolj uporaben. Predlagam, da teh amandmajev ne podpiramo, ker so nepotrebni, in da podpremo zakon, kot smo ga pripravili v vladi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za repliko je zaprosil gospod Žnidar, izvolite.
Spoštovani gospod Brulc! Če so po vašem mnenju ti amandmaji nepotrebni, potem bi prosil za odgovor, zakaj danes iz državnega proračuna plačujemo kršiteljem odškodnino. Potem mi pa to prosim odgovorite. Hvala.
Hvala lepa. Na repliko ni replike. Replika. Gospod Čuš, izvolite.
Spoštovani gospod Brulc. Če vas moja starost, ne vem, moti – spoštujem vaše mnenje, spoštujem tudi vas kot poslanca Državnega zbora in spoštujem to, da ste bili izvoljeni in tako bom vedno deloval. V Državni zbor sem bil izvoljen na podlagi volitev, demokratično, tako kot vi, in verjamem, da če bi sam naredil toliko slabega, kot so Socialni demokrati naredili v preteklosti v Sloveniji, bi zagotovo premislil, kje sem in bi mogoče razmišljal o kakšnih drugih službah. Bi vas pa vseeno prosil, da se opravičite, vsaj meni in gospodu Liscu, mislim, da ste vseeno šli malo predaleč, podobno kot vaša gospa kolegica Potrata prejšnji teden, ampak ne bi spet rad o tem. Hvala.
Proceduralno je zaprosil gospod Pojbič in potem gospod [[...]]Gospod Pojbič je že prej dvignil roko, vendar je dvignil že med razpravo oziroma repliko gospoda Čuša. Izvolite, gospod Pojbič, s tem da bi vas kot predsedujoča opozorila, vse, da ne polemiziramo in prehajamo izven okvirov Poslovnika Državnega zbora. Izvolite, gospod Pojbič.
Spoštovana gospa podpredsednica! Najprej, ne morem verjeti, da preden sploh izrečem A, me vi poskušate podučiti, kako se moram obnašati, kaj lahko govorim in česa ne smem. To pa je res absurd vseh absurdov, to se v Državnem zboru še nikoli ni zgodilo in nikoli ni dogajalo; zato, spoštovana draga gospa podpredsednica, lepo prosim, da se naučite vsaj tistih osnovnih prvin, ki so potrebne za to, da lahko vodite sejo Državnega zbora. Zakaj sem predlagal proceduralno? Spoštovana gospa podpredsednica, lepo prosim, da gospoda Brulca opozorite oziroma slovenski javnosti poveste, da gospod Brulc ni v vladi, ni v vladi, govoril je, poglejte magnetogram: "To smo naredili v vladi." Od kdaj pa gospod Brulc sedi v vladi? Gospa podpredsednica, lepo prosim, slovenski javnosti dajte obrazložiti, da je gospod Brulc poslanec koalicije, ki tako ali tako s svojimi rešitvami škodujejo slovenskemu narodu, na drugi strani pa ta gospod Brulc nikoli v življenju ni sedel v slovenski vladi. Prosim vas, da ko zaključim to proceduralno, slovensko javnost na to opozorite, da gospod Brulc govori laži, ki ne stojijo in ne držijo. Lahko pa prebere magnetogram, pa boste videli, da sem govoril absolutno in popolno resnico.
Spoštovani gospod Pojbič! Pred vašim predlogom sem dala opozorilo obema, ki bosta imela proceduralni predlog. Zato ni bilo nikakor mišljeno, da vam ne bi zaupala, da ne boste znali po tolikih letih dela v Državnem zboru dati proceduralnega predloga. Besedo ima gospod Matjaž Han. Proceduralni predlog.
Hvala lepa. Je že mimo. Seja pa je, vidim, zelo naporna, za vse; tako za mlade, kot tudi nekatere druge poslance. Opozoril bi vendarle vse, da po tolikih urah se nehajmo žaliti. In gospod Čuš, ko vam zmanjka argumentov, in še nekaterim iz SDS, uporabljate priimek Potrata in Črnak Meglič, kar pa je zelo nekorektno. Prosil bi, da če že napadate Socialne demokrate, da vsaj naše dame spustite takrat ven.
Hvala lepa. Gospod Tanko, želite razpravljati? Proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana predsedujoča, predlagam, da vodite sejo tako, kot se za predsedujočega spodobi. Zdaj, če seniorji napadajo juniorje, bi bilo dobro, da takšne napade prekinete, ker ne sodi to k ničemur, to ni nobenega dodana vrednost. Gospod Brulc ni govoril o amandmaju, gospod Veber, k tej točki dnevnega reda, govoril je o gospodu Čušu [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne ne! Razumem, samo razumite, da ste predsedujoči tisti, ki ste na približno adekvaten način dolžni voditi sejo. Ne more zdaj pri eni točki dnevnega reda posekati vsako razpravo do temeljev, če ni slučajno takšna, kot si jo vi želite, pri drugi je pa dovoljeno čisto vse – deset minut po tistem, ko je bila seja končana v tistem delu. In predsedujoči, predlagamo, da naštudirate, kako boste sejo vodili. enakopravno, pravično do vseh, ki razpravljajo v tej dvorani. Ne da za pripadnike koalicije imate ene kriterije, za pripadnike Slovenske demokratske stranke pa druge. To ne gre. Če govorite o argumentih, nihče ni odgovoril na to, ko sem postavil tezo oziroma vprašal, ali so ukrepi, ki jih predlagate, pravični oziroma pomenijo pravično porazdelitev bremen, gospod Han. Nihče! Imeli ste čas, niste ga porabili, lahko bi takrat komentirali, vi pa zdaj [[...]]
Predlagam proceduralno.
[[...]]vi pa zdaj pri tej točki dnevnega reda komentirate, kaj in kako. Prej bi, imeli ste časa dovolj. Še enkrat opozarjam, gospa predsedujoča, da postavite enake vatle za razpravljavce iz koalicije in Slovenske demokratske stranke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predvidevam, da ste ta predlog dali sicer vsem predsedujočim in zagotovo bomo to v bodoče tudi, tako kot do sedaj, upoštevali. Želi še kdo razpravljati, sicer [[...]]Želite, gospod Breznik? [[...]]Kako, prosim? Replika gospodu Brulcu. Izvolite, gospod Tomaž Lisec.
Samo nekaj stavkov, morda najprej gospodu Brulcu. Z njegovimi medklici dvakrat "gremo domov, glasujmo", sem smatral, da nekaterim, tako kot se to dogaja večkrat, v zadnji vrsti Socialnih demokratov pojenjajo moči in sem se samo odzval na njegove medklice. Kar se pa tiče [[...]]
Brez žalitev!
Samo odzval sem se na besede gospoda Brulca. Kar se pa tiče njegovega izvajanja, upam, da si je gospod Brulc prebral kakšno revizijo Računskega sodišča, drugače mu lahko dam gradivo, kjer točno piše, kaj vse je narobe na področju dimnikarstva v Sloveniji. Naša dva amandmaja sta bila vložena v skladu s poslovnikom, Zakonodajno-pravna služba ni rekla, da je kar koli narobe, in s tem vašim "gremo domov, glasujmo, nimate pojma, kaj vlagate, vse je brez zveze" [[...]]To ni [[...]]Ker če bi to bilo, nas bi verjetno Zakonodajno-pravna služba o tem obvestila in bi amandma umaknili. Skratka, mi s tema dvema amandmajema – gospod Brulc, da bo jasno – rešujemo vsaj del tistega, kar so vaš minister pa člani koalicije na odboru včeraj rekli, kaj bodo storili. Reči moram, da na žalost smo bili v SDS spet preveč dobrotljivi do ministra Židana, verjeli smo njegovim dobrim besedam, ampak izkazalo se je še enkrat več: dobre besede, napačna dejanja. Mi smo včeraj predlagali skoraj popolnoma isti amandma, kakor je danes, in smo tudi na Zakonodajno-pravni službi včeraj v razpravi povedali, da bomo, če bo naš amandma sprejet, pripravili rešitve v prehodnih in končnih določba, ki pa bi bile – to pa vam zagotavljam gospod Brulc, da boste lažje spali – veliko boljše in veliko bolj v smeri tistega, kar minister govori, in veliko manj v smeri tistega, kar minister dela. Hvala.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče [[...]]Želite razpravljati, gospod Tanko? Tudi vi gospod Breznik. Besedo ima gospod Jože Tanko, potem gospod Franc Breznik.
Hvala lepa. Spoštovana podpredsednica, zdaj samo sprašujem, ali je logično, da država podeli koncesijo osebi, ki ne izpolnjuje pogojev, ali je proti njej začet postopek odvzema koncesije, ali pa ima ta oseba že dokazane kršitve koncesijske pogodbe. To je sedaj vprašanje. Naš amandma gre v smeri preprečitve dejanj in podelitve koncesij osebam, ki niso ravnale v skladu s predpisi in zato so proti njim vloženi določeni postopki ali pa ne izpolnjuje pogojev za dodelitev koncesije. Vsi tisti, ki govorite o tem, kako neumen amandma predlagamo ali pa da je nepotreben, zagovarjate diametralno nasprotno rešitev; zagovarjate tisto, da je dovoljeno, da minister nekomu podeli koncesijo, če je v postopku odvzema, če je kršil ali pa če ne izpolnjuje pogojev. Torej, poanta razprave o tem amandmaju je več kot očitna. Mi zagovarjamo rešitev, pri kateri ne more nikomur biti podeljena koncesija, če je do sedaj ravnal v nasprotju z ureditvijo, s pravili, z zakonom ali pa če ne izpolnjuje pogojev. Drugo, kar se mi zdi pa zelo problematično in ni našlo mesta pravzaprav nikjer, je pa to, da je na tem področju dimnikarstva veliko nepravilnosti tudi v samem ministrstvu. Obveščeni smo bili, da je enemu izmed koncesionarjev bila izplačana velika odškodnina, skoraj 200 tisoč evrov samo zato, ker je nekdo na ministrstvu bil tiho, se pravi zaradi molka organa, in ni reagiral na zadevo v postopku. Kar je huje, najbrž ta oseba oziroma ta predstojnik tega organa ne bo sankcioniran. Kar zadeva področje dimnikarstva gre vsaj za tako pomembne ugotovitve in nepravilnosti, ki jih je ugotovilo Računsko sodišče kot pri tisti famozni zgodbi s kantami, ko je bil sankcioniran nekdanji DeSUS minister za okolje, gospod Erjavec. V tem primeru, ko gre za reševanje tega problema, in ta problem ima dolgo brado, dlje kot kante, pravzaprav se ne zgodi ničesar: proti nikomur ni uvedena nobena sankcija, ne proti predstojniku, se pravi ministru, ne proti tistim, ki so v ministrstvu povzročili molk organa. Tu gredo stvari mimo – ni nobene reakcije. Na drugi strani pa rešujete probleme proračuna z obremenitvami socialno najšibkejših družin in se jim celo usedate na premoženje. Tudi ta sankcija zaradi molka organa bo šla iz proračuna. Ali jo bo morda pokril kdo drug – Gospod Židan, ki je predstojnik tega organa, ali bo to plačal državni sekretar, ali bo to plačal direktor direktorata ali kdo drug? Teh 185 tisoč evrov, ki jih bo moral tako ali drugače plačati proračun. Sprašujem in bi rad odgovor. Predstavnik ministrstva je tukaj. Tudi predstavnik ministrstva lahko komentira, ali je predlog amandmaja, ki smo ga predlagali, smiseln ali ni. Mislim, da se je treba zavarovati pred vsemi potencialnimi škodljivimi ravnanji, ki jih lahko storijo predstavniki izvršne oblasti. In ta amandma gre v smeri preventive, gre v smeri zavarovanja države in potrošnikov v tem primeru. Predstavnico ministrstva bi lepo prosil, sedaj gospoda Židana na plenarni seji Državnega zbora ni, morda ima tudi on kakšno akcijo iz nordijske hoje kje, da pride in pojasni te zadeve. Kajti, v nasprotnem primeru bom prisiljen pred glasovanjem najbrž vzeti še kakšen odmor. Mislim, da je treba zagotoviti neko verodostojnost v Državnem zboru. Sprejemamo zakon o varstvu okolja po nujnem postopku in ministra ni, državni sekretar – morda in tako naprej. Skratka, ne zagotavljate tistega, kar ste obljubljali. Lahko se zgodi, spoštovani gospodje, da bom tudi to zahteval v naslednjem koraku.
Hvala lepa. Proceduralni predlog ima gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Glede na to, da smo tukaj priča večkratnemu ponavljanju enega in drugega, ne nazadnje tudi same žalitve, s tem da se izkoriščajo vsi možni proceduralni postopki, predlagam, da o tem tudi glasujemo. To pa je, da skladu s 67. členom vsak poslanec ali poslanka lahko govori o tej temi samo enkrat, kajti v nasprotnem primeru bomo tukaj poslušali z argumentom, češ da razpravljajo o dimnikarskih storitvah, o raznih vojnih pobojih in kaj jaz vem kaj še vse. Skratka, predlagam proceduralni predlog, da vsak lahko razpravlja o isti temi samo enkrat. Hvala.
Hvala lepa. Dajem na glasovanje vaš proceduralni predlog. V skladu s petim odstavkom 67. člena glasujemo o vašem predlogu, da Državni zbor lahko na predlog predsedujočega ali poslanca odloči, da lahko govornik o istem vprašanju razpravlja le enkrat. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za 49, proti 19. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je proceduralni predlog gospoda Janija Möderndorferja sprejet. Vsak razpravlja le enkrat od sedaj naprej. Naslednji je na vrsti gospod Franc Breznik [[...]]Imate proceduralno, gospod Jože Tanko? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vidim, da koalicija poskuša na vse možne načine omejiti razpravo o temi, ki je izredno aktualna. No, saj se lahko smejete, samo zanima me, kakšno je stališče ministrstva do tega, kar sem prej vprašal in pojasnila ni. Ali Vlada zagovarja rešitev, da lahko dobi koncesijo nekdo, ki ne izpolnjuje pogojev? Ali lahko dobi koncesijo nekdo, ki je v postopku preverjanja dejanj pri tej koncesiji oziroma zaradi kršitev ali pa so mu bile že dokazane kršitve? Predlagam, da tisti, ki ste kompetentni za ta odgovor, da ga daste. Predstavnika Vlade, če ne govori, ne potrebujemo na seji Državnega zbora. Verjetno ima druge pomembnejše aktivnosti, naloge v okviru svojih pristojnosti, kot da aktivno sedi na seji Državnega zbora in spremlja, kaj se dogaja. To razpravo okrog amandmajev imamo zato, da pač dobimo odgovore na tisto, kar predlagamo, če se kdo s tem ne strinja. Še enkrat več; gospod Veber, predlagam, da naredite vse, da bomo dobili tukaj predstavnike oziroma ministra, če se da, če ga ni mogoče, pa koga drugega. Zdaj pa, vedno dobimo nekoga drugega. Vedno. Ministri pa imajo čas za vse prostočasno in druge aktivnosti v okviru raznih hobijev itn. Poglejte, mi imamo delo tukaj. Vlada tudi, takrat kadar imamo njihove točke dnevnega reda, tudi minister bi moral biti tukaj, razen če nima neodložljivih stvari, ampak tega praviloma ni. Nedavno ste zagotovili, da boste storil vse, da bomo dobili tukaj kompetentne sogovornike. Pa tudi takrat, kadar eventualno se kompetentnega sogovornika, praviloma ministra po poslovniku, ne more zagotoviti, predlagam, da osebe, ki pridejo sem, odgovarjajo, komentirajo, pojasnjujejo. To se ne dogaja. Žal. Tudi danes se to ne dogaja. Imeli smo prej primer, ko je porabil tretjino časa za odgovore, zdaj pa še tega ne bo. Rad bi pojasnila, ki sem jih dal. Kar zadeva pa te omejitve, predlagam, da se tega ne poslužujete, ker so tudi drugi mehanizmi za podaljšanje seje, ne samo z razpravo.
Hvala lepa. Ugotavljam, da je na osnovi dokumenta Vlade, dopisa z dne 16. 10. 2013, kjer je naveden seznam, pregled sodelovanja predstavnikov Vlade Republike Slovenije na 18. redni seji Državnega zbora, da je v tem pregledu navedeno, da bo pri točki 4 Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja, nujni postopek, poleg gospoda ministra mag. Dejana Židana sodelovala tudi mag. Andreja Jerina, državna sekretarka na Ministrstvu za kmetijstvo in okolje, ki jo lepo pozdravljam in ji dajem besedo, za katero je zaprosila.
Hvala lepa, predsedujoča. Vemo, da je na področju dimnikarstva kar nekaj težav, predvsem so te težave nastale v preteklem obdobju. Lahko povem, da je v letošnjem letu Vlada zelo intenzivno pristopila k temu, da bi težave na tem področju ustrezno reševala. Zato smo v vladno proceduro poslali že več kot deset postopkov s predlogom za odvzem koncesije tam, kje je bilo ugotovljeno, da so koncesije kršene in da prihaja do kršitev na terenu. To, kar predlagate, da se koncesije ne podeli tistemu, ki ne izpolnjuje pogojev, je popolnoma jasno in te zadeve se ne dogajajo, da bi bile koncesije podeljene tistemu, za katerega je ugotovljeno, da krši pogoje, oziroma za tiste, za katere so postopki za odvzem koncesije tudi že sklenjeni. In če pravilno razumemo novi 91.a člen, je to tudi zapisano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Gospa podpredsednica, končno, hvala za besedo. Vseeno bi se vrnil nazaj k 72. členu. Vidim, da vam je smešno, kar me veseli. Prvič, amandma, ki smo ga predlagali, je življenjski. Življenjski je v tem smislu, da odvzame koncesijo že na začetku nekega postopka. V medijih, pa tudi v judikatih sodišč lahko zasledimo celo vrsto tragičnih nesreč, ki so se zgodile na kuriščih, kjer so leta in leta bila ta kurišča napačno instalirana, bila so zastarela ali so imela pomanjkljivosti in je cela vrsta nekih koncesionarjev hodilo to pregledovat, pa niso opazili ničesar. Zadnji tak primer je, da je nekdo napeljal dobesedno kuhinjsko napo v odvodno dimno cev in se je otrok, mislim, da je bil mladoletnik, zastrupil z ogljikovim monoksidom. Mislim, da je ravno zdaj na višjem sodišču bil ta proces zaključen z neko odškodnino. Poglejte, imamo celo vrsto ljudi, po drugi strani govorite, da delate, da je v vladni proceduri cela vrsta zakonov. Poglejte, čisto enostavno, ne rabite sploh izumljati tople vode. Zapeljite se v Bayern, pa boste videli rešitev, ki je optimalna, je kombinacija koncesij in licenčnin. Tisti, ki dokažejo to znanje – imajo uporabniki, državljanke in državljani, možnost izbire danes na trgu. Mi s tem amandmajem, ki ga zdaj predlagamo, samo nekako poskušamo, kolikor se pač da, to zakonodajo vsaj malo popraviti v tem smislu, da tisti, ki so že zdaj kršili, pa se je začel postopek, da se jim to licenco v trenutku odvzame, da lahko pristopi k tej koncesiji nekdo naslednji. To je bistvo vsega tega. To bi lahko naredili, ne pa, da se ti postopki vlečejo na sodiščih in potem se ne zgodi nič in ta še vedno opravlja tako koncesijo. To je prva zadeva. Ne vem, zakaj ne spravimo skupaj nekega normalnega dimnikarskega zakona! Pravite, da rešujete državo, ne morete pa neke normalne dimnikarske zakonodaje spraviti skupaj. Poglejte si prakse čez mejo! Na koncu so točno v tem zakonu ljudje, tisti, ki so iz najnižjega družbenega reda, zato ker morajo uporabljati kurišča na trdo gorivo. Tisti, ki so privilegirani, ki imajo denar, imajo tako ali tako toplotne črpalke, vredne nekaj deset tisoč evrov, pa v tem zakonu niso zajeti. Torej tisti, ki se danes zavzemate za liberalizem, tisti, ki ste predstavniki upokojencev, kjer se ravno v tem trenutku cela vrsta upokojencev ne more greti, se priklapljajo spet na trda goriva, na drva, tisti so tu notri. In če pride v nekem kraju, na primer v Rušah, Lenartu, do nekoga, ki je kršil to, se mu odvzame in pride naslednji koncesionar. To je tudi nek pritisk, da opravljajo kvalitetno svoje storitve, ne da se vlečejo postopki na sodiščih cela leta, ampak se mu koncesijo v trenutku vzame, ko je že sum, da je slabo opravljal in prekršil. To je tisto, kar je normalno. V tem trenutku bi lahko tudi zakon pripravili. Kombinacije licenčnin in koncesij bi morale biti, v neki kombinaciji, ki kot jo pozna Nemčija. To pomeni večjo možnost izbire in tudi primerljive cene. Seveda pa bi morali, kot taki kot sedaj zakonodaja govori, upoštevati in voditi kompletno evidenco uporabnikov, kjer bi pa država nadzorovala to evidenco uporabnikov. Čisto enostavna zadeva! Ne bi rabili zdaj tople vode odkrivati! Ure izgubljamo, dneve in tedne z nekimi delnimi dimnikarskimi rešitvami. Pa ljudje božji, mi smo imeli – demonopolizacija te države se mora zgoditi tu na tem področju. Tudi se mora imeti večjo možnost izbire in take zakonske rešitve bi lahko čisto enostavno pripravili. Ne, da se zdaj tukaj prepiramo, ali je en amandma boljši ali je drugi amandma boljši. Zdi se mi, da to ni na mestu. Tukaj izgubljamo čas, ki je potreben za tiste zakone, ki so bolj potrebni, čeprav tudi za tega mislim, da je potreben. Predvsem je potreben zato, ker dela krivico tistim iz najbolj ranljivih skupin, ker ravno tisti sebe in svoje družine grejejo preko kurilnih naprav, ki so na trdo gorivo in ki morajo biti letno pregledane. Glejte, ne vem, zakaj te neke zdravorazumske rešitve nismo že zdaj vpeljali. Ne vem, zakaj tukaj izgubljamo mesece in mesece. Ne vem, kakšne strokovnjake potrebujemo. Res ne razumem. Zato nekako apeliram, da podprete vsaj ta amandma k 72. členu, ki jasno govori, da lahko koncesijo v trenutku zgubi nekdo, ki je to kršil, ne pa, da mi čakamo, je ali ni, ali se bo pritožil ali se ne bo pritožil. Takoj se podeli naslednjemu,. ki pa seveda izpolnjuje tudi tehnične pogoje.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o obeh amandmajih. Najprej odločamo o prvem amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 72. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo še na odločanje o drugem amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 72. členu. Glasujemo. Navzočih je poslank 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 47. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev v drugi obravnavi predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Želite obrazložiti v imenu poslanske skupine? Besedo ima gospod Ljubo Žnidar v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlaganega zakona o varstvu okolja ne bomo podprli. Kajti, zakon ne sledi poenostavitvi postopkov, ne zmanjšuje birokracije in ne rešuje, jaz bi rekel, najbolj akutno problematiko dimnikarstva v naši državi. Ravno nasprotno! V zakonu se ustanavlja in išče podlaga za svetovalna telesa ministru, kljub temu da vemo, da minister tako in tako ima to pristojnost in si lahko ustanovi posvetovalno telo s strani stroke, s strani nevladnih organizacij in ostalih institucij. Potem zakon izključuje uporabo Zakona o graditvi objektov na področju molka organa in s tem daje znak izdajatelju okoljevarstvenega soglasja, da je končni rok izdaje s tem nedorečen. Kot zadnje pa, rekel bi, najbolj pereče: nič se ni uredilo na področju dimnikarstva. S tem predlogom, bi rekel, od obljube včeraj smo danes samo dobili rok, ampak to ni prehodni rok, kajti ne vemo, na kaj naj tako izvajalci, tako uporabniki prehajamo ti dve leti. To se pravi, stvar je povsem v zraku in ne rešuje obstoječe problematike dimnikarstva v Sloveniji. Vsled tega si lahko le želimo, da ne bo več toliko nepravilnost, da ne bo tožb in da ne bo državni proračun zopet plačeval sredstva iz proračuna in s tem tudi poslabševal finančno stanje v naši državi. Skratka, zakon ni dober, ne izboljšuje stanja in vsled tega ga Slovenska demokratska stranka ne bo podprla.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev. Za je glasovalo 47, proti pa 24. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 18. sejo Državnega zbora in vas lepo pozdravljam. Lahko noč.