Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 29. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Ljudmila Novak, Violeta Tomić, mag. Alenka Bratušek, dr. László Göncz, Roberto Battelli, Matjaž Hanžek, dr. Matej T. Vatovec in Matjaž Han. Vse prisotne lepo pozdravljam. [[smeh v dvorani]] Eden je bil preveč, torej Matjaž Han je prisoten. Prehajamo na nadaljevanje 18. točke dnevnega reda, to je na nadaljevanje obravnave Predloga priporočila v zvezi z ukrepi Vlade republike Slovenije glede migrantske problematike. Pred nadaljevanjem splošne razprave bomo najprej odločali o predlogu Poslanske skupine SDS, da se razprava o 18. točki dnevnega reda na podlagi prvega odstavka 74. člena Poslovnika Državnega zbora preloži na eno naslednjih sej Državnega zbora. Prehajamo na glasovanje o tem predlogu. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti 1. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlog sprejel, zato bomo razpravo o 18. točki dnevnega reda opravili na eni od naslednjih sej Državnega zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE O NOTIFIKACIJI O NASLEDSTVU DRŽAVNE POGODBE O VZPOSTAVITVI NEODVISNE IN DEMOKRATIČNE AVSTRIJE. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslank in poslancev, s prvopodpisanih dr. Matejem T. Vatovcem. Predlog priporočila je na 80. seji 10. 4. 2017 obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor točk predloga priporočila ni sprejel, je bila obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker je mnenje Vlade o predlogu priporočila označeno s stopnjo tajnosti »zaupno« opozarjam predstavnike poslanskih skupin, da v predstavitvah stališč ne navajajo podatkov zaupne narave iz tega gradiva. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Drage kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da je pri obravnavi predmetne zadeve na oboru za zunanjo politiko Nova Slovenija glasovala proti predlogu priporočila. Gotovo pa bi bila naša odločitev drugačna, če bi se v polnosti uresničile zaveze koalicije, zapisane v koalicijskem sporazumu o sodelovanju v Vladi Republike Slovenije za mandatno obdobje 2014–2018, v katerem v poglavju 4.27 Zunanja politika piše, citiram: »Ključna zunanjepolitična usmeritev bo povrnitev kredibilnosti in krepitev zunanjepolitične prepoznavnosti države in vseh naših ljudi doma in po svetu.« Konec citata. Danes se vprašajmo: ali je naša zunanja politika kredibilna? Se sliši in se upošteva naš glas v Evropski uniji? Je Slovenija prepoznavna v Evropski uniji in v svetu vsaj toliko, kot je bila na primer v času predsedovanja Svetu Evropske unije v prvi polovici 2008. Ker torej slovenska zunanja politika ni kredibilna in ni pričakovati, da bi v treh mesecih postala, ni možnosti, da bi Republike Slovenija izvedla notifikacijo nasledstva Državne pogodbe o vzpostavitvi neodvisne in demokratične Avstrije. Predlagatelj namreč Vladi daje trimesečni rok za vložitev akta, zato govorim o pričakovanjih v naslednjih treh mesecih. Gospe in gospodje, predpogoj za notifikacijo nasledstva Avstrijske državne pogodbe je tiha diplomacija na najvišji ravni, ki bi dosegla vsa potrebna soglasja pri depozitarju, Avstriji, zaveznikih in državah, ki so nastale iz SFRJ. Potrebni pogoj za navedeno pa je ustrezna kredibilna zunanja politika in diplomacija z najboljšimi kadri, kar jih premoremo v Republiki Sloveniji na najvišji ravni. Tega danes nimamo, zato za enkrat imamo več koristi, če se obnašamo, kot da smo že zastopani v ADP, saj Jugoslavija pogodbe verjetno ni sopodpisala zaradi Srbije ali Črne gore. V skladu s Poslovnikom Državnega zbora sem zaprosil za pisna mnenja predstavnike krovnih organizacij slovenske avtohtone narodne skupnosti v Avstriji. Nobena od organizacij se ni odzvala s pisnim mnenjem, kar lahko razumemo tudi kot potrditev nekredibilnosti slovenske zunanje politike. Avstrijska dežela Koroška si je v slabem desetletju po gospodarsko finančnem razsulu s pokojnim deželnim glavarjem Jörgom Haiderjem lepo opomogla in se politično tako preuredila, da so tudi koroški Slovenci nekoliko lažje zadihali. Letošnjega februarja pa se je spet zalomilo. Predlog sprememb deželne ustave avstrijske Koroške gotovo ni v duhu 7. člena avstrijske državne pogodbe, predvsem pa ni v korist tam živeči slovenski skupnosti. Naj spomnim, da je v zvezi s tem Poslanska skupina Nove Slovenije zahtevala sklic nujne seje Odbora za zunanje politiko in Komisije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu. Omenjena zahteva je k večjemu angažiranju kot sile zaščitnice spodbudila tudi Vlado. Pričakujemo, da vsi poznamo znana zgodovinska dejstva, da je prvi deželni jezik na Kroškem bila slovenščina, da je v slovenščini do leta 1414 potekalo ustoličevanje deželnih knezov oziroma vojvod, da je bila slovenščina potem na Koroškem potem do konca Avstro-ogrske monarhije 1918 priznana kot uradni jezik in drugi jezik dežele. Iz javnosti je bila popolnoma izgnana le v času nacizma. Predsednik Narodnega sveta koroških Slovencev je prizadeto dajal, to je veliko ponižanje in česa takega do zdaj še nismo doživeli. Zadeva pa nima samo čustvene in simbolne plati, temveč tudi pravno, saj je bil v postopku poleg zgodovinskih dejstev in današnjega sožitja prezrt tudi forum za dialog pri deželni vladi, ki mora po statutu dajati mnenje o takih vprašanjih. Recimo, da se bo tokrat v duhu dobrih sosedskih odnosov srečno izšlo. Ampak zanašanje na urejanje zadev z upanjem na razumevanje in pomoč dobrohotnih veljakov iz avstrijske politike ne more biti strateška postavka v zunanji politiki Slovenije kot suverene države. Razmere se lahko že ob prvih naslednjih deželnih ali zveznih volitvah v sosednji državi zelo spremenijo. Dežela Koroška leta 1945 ni doživela sistematične denacifikacije in iskre protislovenskega prastrahu bodo še dolgo tlele v miselnosti nekaterih na senčni strani Karavank. 28-letnica majniške deklaracije naj bo naš skupni poziv k popolni uresničitvi koalicijskega sporazuma na področju zunanje politike. Ponavljam, ključna zunanjepolitična usmeritev bo povrnitev kredibilnosti in krepitev zunanjepolitične prepoznavnosti države in vseh naših ljudi doma in po svetu. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Anita Koleša.
Spoštovani! S predstavitvijo stališč poslanskih skupin se zaključuje obravnava priporočila Vladi Republike Slovenije o notifikaciji o nasledstvu avstrijske državne pogodbe. Pogled čez ramo v preteklem mandatu pokaže, da se je obravnavana tema tega vprašanja razvila v nekakšno neformalno parlamentarno prakso, ki se verjetno ne bo končala z današnjim dnem. Medtem ko Ministrstvo za zunanje zadeve redno obvešča Državni zbor glede razvoja dogodkov v zvezi z Avstrijsko državno pogodbo, pa sleherni izredni dogodek bodisi mikro bodisi velikih razsežnosti, ki vsaj posredno zadevajo položaj in pravice avtohtone slovenske narodne skupnost v Republiki Avstriji, v vsakem sklicu Državnega zbora oziroma v tem času naplavi poziv katere izmed političnih opcij k notifikaciji te pogodbe. V aktualnem mandatu je bil sprožilec za novo razpravo z bolj ali manj starimi argumenti postopek sprejemanja nove deželne ustave za avstrijsko Koroško. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo ob zapletu z dikcijo nove koroške deželne ustave nemudoma izrazili zaskrbljenost glede sklepanja političnih kompromisov, ki bi bili v škodo doseženi stopnji sožitja med pripadniki slovenske narodne skupnosti ter večinskim prebivalstvom na avstrijskem Koroškem. Obenem pa smo zelo jasno poudarili, da podpora pripadnikom slovenske narodne skupnosti ni niti pogojena niti povezana z odločitvijo glede notifikacije avstrijske državne pogodbe. Ponovno in zelo jasno je na tem mestu treba povedati, da ta odločitev ni stvar slovenske narodne skupnosti v Republiki Avstriji, temveč zadeva nas same ter našo zunanjo politiko. Če bi se večkrat in z večjo odgovornostjo pogovarjali o slovenski zunanji politiki na podlagi deklaracije o zunanji politiki, ki smo jo sami sprejeli, potem bi lažje razumeli, da zunanja politika ni podaljšana roka notranjepolitičnega boja. Kredibilna in uspešna zunanja politika je koherentna, načelna in kontinuirana, k čemur stremi tudi naša deklaracija, ko pravi, da želi Slovenija oblikovati skladno, verodostojno in celostno zunanjo politiko. Uradno, načelno in uveljavljeno stališče Republike Slovenije je, da je Slovenija pravna in dejanska naslednica avstrijske državne pogodbe. Pozivi k notifikaciji so odveč, ker naša država nasledstvo že uveljavlja v skladu z Dunajsko konvencijo o nasledstvu držav glede mednarodnih pogodb ter s pravili mednarodnega običajnega prava. Notifikacija ni nič drugega kot enostranski pravni akt, s katerim bi Republika Slovenija to svoje stališče ponovila, pri čemer pa v tem primeru ne more reči bolje dvakrat kot nobenkrat. Z odločitvijo o notifikaciji v danem trenutku bi lahko namreč poslali napačen signal, da se Slovenija do zdaj ni vedla kot naslednica avstrijske državne pogodbe ali celo odprli pot trditvam, da Slovenija v preteklosti ni upravičeno nastopala kot zaščitnica avtohtone slovenske narodne skupnosti v Republiki Avstriji. V naši poslanski skupini smo tudi iz tega razloga enotno glasovali proti predlogu priporočila. Z vidika pripadnikov slovenske narodne skupnosti je najpomembnejše dejstvo, da je Republika Avstrija dolžna spoštovati vso relevantno notranjo zakonodajo na deželni in zvezni ravni ter mednarodne instrumente s področja človekovih pravic in varstva manjšin, h katerim je pristopila. Standarde, ki si jih je postavila Republika Avstrija sama ali jih je prostovoljno prevzela, je treba vzdrževati in kvečjemu krepiti skozi dialog Slovenije tako s slovensko narodno skupnostjo v Avstriji kot s predstavniki Republike Avstrije. V tej luči bo Poslanska skupina SMC vedno podpirala predloge, ki so usmerjeni k temu, da se kot sosedje v širši evropski domovini poslušamo in razumemo, namesto da bi bili drug drugemu v očeh zamejci.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane, spoštovani! Predstavniki Poslanske skupine Desus smo na skupni seji Odbora za zunanjo politiko in Komisije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu Predlog priporočil o notifikaciji nasledstva zavrnili. Naj naštejem razloge. Predlagatelji notifikacije trdijo, da je mogoče nasledstvo in posebne pravice, ki iz njega izhajajo, uveljaviti le s formalno notifikacijo nasledstva avstrijske državne pogodbe. Če tega ne naredimo, naj bi bila Republika Slovenija v slabšem položaju, kot so ga Republika Avstrije in štiri velike zaveznice priznale takratni Jugoslaviji. 7. člen avstrijske državne pogodbe, ki ureja pravice slovenske manjšine v Avstriji, po predlagateljevem mnenju ni zadovoljivo uresničen in pri razvoju dvojezičnosti ni pravega napredka. Kot smo od predlagatelja slišali na omenjeni seji, naj bi Avstrija Sloveniji oporekala pravice, ki so jih velesile priznale Sloveniji v okviru takratne Jugoslavije. Notifikacija naj bi predstavljala orodje za bolj dosledno pritiskanje na Avstrijo, kar se tiče uresničevanja politike avtohtone slovenske narodne skupnosti. Ker vprašanje o notifikaciji avstrijske državne pogodbe vznikne skoraj vsako leto, se tudi letos ob mestoma perečem preoblikovanju koroške deželne ustave tej temi nismo mogli izogniti. Eno od temeljnih vprašanj, ki se nam je v Poslanski skupini Desus ob tem zastavilo, je, ali bi sama notifikacija prispevala k izboljšanju položaja slovenske narodne skupnosti v Avstriji. O tem so na skupni seji presojali tisti, ki se jih ta institut najbolj tiče, torej predstavniki slovenske narodne skupnosti. Ti so večinoma poudarjali, da se je ozračje na Koroškem od rešitve dvojezičnih napisov bistveno izboljšalo, zato po njihovem mnenju ne bi bilo modro vprašanje notifikacije odpirati sedaj, ko smo na dobri poti, da se v deželni ustavi vendarle doseže nek kompromis. Številni pravni in politični argumenti govorijo, da notifikacija v trenutni politični realnosti ne bi bila smiselna, so še menili predstavniki slovenske narodne skupnosti. Ob tem bi želeli poudariti še, da se strinjamo s stališčem zunanjega ministrstva, da se Republika Slovenija šteje za naslednico te pogodbe tako po mednarodnem običajnem kot pogodbenem pravu in deluje kot dejanska zaščitnica avtohtone slovenske narodne skupnosti. Pri tem se Slovenija sklicuje tudi na univerzalne ter regionalne instrumente varstva človekovih pravic in pravic manjšin. Avstrijska državna pogodba je veljavna pogodba, saj Avstrija spoštuje pravno nasledstvo Republike Slovenije. Menimo, da brez notifikacije Slovenci na drugi strani meje ne uživajo nič manj pravic, kot bi jih z notifikacijo ne pridobili več. Zato smo v Poslanski skupini Desus glasovali proti Predlogu priporočila Vladi za notifikacijo avstrijske državne pogodbe.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Nemec.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane, spoštovani! Notifikacija avstrijske državne pogodbe je vsebina, ki ne sme pasti v past političnega preračunavanja posamične politične stranke, temveč zadeva celotno slovensko državo ter s tem politiko, ki se mora glede tega vprašanja poenotiti. Socialni demokrati vidimo notifikacijo ADP kot pomembno dejanje tako z vidika končne uresničitve Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije ter kot temelj nadaljnjih uresničevanj njene samostojnosti, s tem pa tudi krepitve dobrih odnosov nasledstva glede vprašanj slovenske manjšine ter drugih vprašanj, ki jih ureja ADP. Tako smo prepričani, da je treba k notifikaciji pristopiti s politično zrelostjo ter s poenotenim stališčem slovenske politike, ki se mora prav v času razprav o notifikaciji tudi z vidika trenutnih mednarodnih okoliščin vesti predvsem odgovorno in v največjem interesu v prid uresničevanju naših državniških interesov ter hkrati krepitve dobrih medsosedskih odnosov.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Težko bi našli bolj pomenljiv datum za razpravo o Avstrijski državni pogodbi. Pred nami je obletnica zmage nad fašisti, za nami je obletnica ustanovitve Osvobodilne fronte. 7. člen avstrijske državne pogodbe, ki varuje slovensko in hrvaško manjšino, je pomemben dosežek tega boja. Še več. Brez boja naših partizanov na Koroškem in delovanja avstrijskih enot v okviru naše partizanske vojske avstrijske državne pogodbe ne bi bilo. Zavezniki bi Avstrijo obravnavali enako kot druge satelite nacistične Nemčije. Zato je skrajno krivično, da nam Avstrija ne priznava statusa pristopnice k Avstrijski državni pogodbi. Zavrnitev naše pobude za notifikacijo nasledstva pa dokazuje, da naš politični razred pristaja na podrejen odnos do severne sosede. Naša zunanja politika je dejansko vedno bolj podobna politiki držav, ki so bile v drugi vojni v fašističnem taboru. Po eni strani je pregovorno servilna do zahodnih centrov moči, po drugi strani pa skrajno konfliktna do recimo Hrvaške, čeprav imamo z njo v resnici veliko več skupnih interesov. Če kdo misli, da je avstrijska državna pogodba zastarela, se moti. 7. člen je še vedno najmočnejša varovalka pravic manjšin v Avstriji in njegove določbe še vedno niso zadovoljivo izpolnjene. Dokler Slovenija ne uveljavi svojega nasledstva, lahko sicer izraža stališča, ampak ta stališča niso pravno zavezujoča. To so razlogi, zakaj socialisti pri notifikaciji vztrajamo. Domnevni razlogi proti notifikaciji ne vzdržijo resne presoje. Minister Erjavec po eni strani pravi, da notifikacija nasledstva ne bi ničesar spremenila. Če pa je temu tako, zakaj pa potem Avstrija z vsemi štirimi temu nasprotuje. Po drugi strani nas minister Erjavec straši, da je notifikacija negotova. Ampak poglejte, Češka republika je maja 2014 nasledstvo notificirala in se vpisala v seznam pristopnic, ki ga vodi Ruska federacija. Tretji ugovor ministra Erjavca je bil, da bi notifikacija škodila naši manjšini in da bi odnosom z Avstrijo škodila takisto. Ampak poglejte, notifikacija nasledstva Osimskih sporazumov z Italijo ni škodila niti manjšini niti Sloveniji. Manjšina je leta 2001 končno dobila zaščitni zakon, Slovenija pa se je prav zaradi notifikacije uspešno uprla italijanskim zahtevam po vračanju nepremičnin optantov. Seveda se bo našel tukaj kdo, ki bo zatrdil, da pogodbi nista primerljivi, ampak dejansko v našem pravnem redu ni bolj primerljivih pogodb. Obe potrjujeta potek meje, opredeljujeta varstvo manjšin in odškodnine za odvzeto premoženje. In ne pozabimo, ko je Slovenija notificirala nasledstvo Osimskih sporazumov, je bilo priznanje nasledstva odvisno samo od Italije, vprašanje nasledstva republik po Jugoslaviji pa se sploh še ni začelo reševati. Kako končati? Koalicija je na začetku mandata uvedla nov državni praznik – dan suverenosti. Ampak Slovenija nikoli ni bila manj suverena, kot je to pod Cerarjevo vlado. Tukaj ne gre samo za notifikacijo avstrijske državne pogodbe, gre zlasti za vsesplošno privatizacijo javnega premoženja v korist tujih centrov moči. Koalicija je pravkar sprejela Zakon o drugem tiru. Po vladnem načrtu bo Madžarska za samo 200 milijonov evrov postala polovična lastnica te milijardo vredne strateške infrastrukture, da vezanih poslov v Luki Koper sploh ne omenjam. Mislim, da to pove vse o resnični suverenosti države in državotvornosti aktualne vlade. Čisto za konec bi rad spomnil naše sodržavljanke in sodržavljane, da so Socialni demokrati in Zavezništvo Alenke Bratušek junija 2015 javno izjavili, da se zavzemajo za notifikacijo nasledstva avstrijske državne pogodbe. Ampak na odboru našega priporočila niso podprli. Kot po navadi, govorijo eno in delajo drugo. Hvala.
S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 Državni zboru ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI Z JAVNIM RAZPISOM ZA SOFINANCIRANJE DOKTORSKEGA ŠTUDIJA. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev, s prvopodpisanim Miho Kordišem. Predlog priporočila je na 26. seji 11. 4. 2017 obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor točk predloga priporočila ni sprejel, je bila obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Res je, po letih krize je bila po lanskem letu ponovno uvedena shema sofinanciranja doktorskega študija. Res je tudi, da je v novem zakonu o visokem šolstvu določeno, da država sofinancira tudi doktorski študij. Torej ga sofinancira, pa čeprav na žalost nikjer ne opredeljujemo, v kolikšnem, vsaj minimalnem obsegu ga sofinancira. Za družbo, ki si želi znanosti, razvoja in napredka, je to vsekakor prava pot. Čeprav se tudi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev strinjamo s tem, da je doktorandkam in doktorandom treba omogočiti, da se izpopolnjujejo in raziskujejo tudi in predvsem s sofinanciranjem študija, pa se s samimi priporočili nismo strinjali, zato naše podpore niso dobili. Tisto, na kar pa bi vseeno želela opozoriti in o čemer sem govorila, ko sem na zadnji seji Državnega zbora gospe ministrici postavila ustno vprašanje, pa je poleg sofinanciranja doktorskega študija tudi razumevanje javnega visokošolskega prostora. Že res, da je gospa ministrica povedala, da na 3. stopnji ni koncesioniranih zavodov, pa vseeno še vedno ni popolnoma razjasnjeno, kaj se razume pod pojmom javni zavod. Na to je ne nazadnje opozorilo tudi Ustavno sodišče. V naši poslanski skupini smo mnenja, da je študent in njegova raziskava tisto, kar mora biti v fokusu. Če želimo kvaliteto in ne kvantitete, je potem tak pristop nujen. Obravnavati je treba vsakega doktoranda individualno in ne nujno zavod, ki ta študij izvaja. Na podobne stvari so na seji matičnega odbora opozarjali tudi predstavniki Študentske organizacije Slovenije, pa tudi državni svetnik. Ampak takrat uredbe še ni bilo. Danes, ko je uredba že sprejeta, pa je jasno, da je kar nekaj stvari, ki jih je treba še doreči. Veliko besed se izreče, veliko se pogovarjamo, pa se, kot kaže, bolj slabo slišimo. Prav zato sem sklicala sejo odbora, ki ga vodim, da se pogovorimo o Uredbi o sofinanciranju doktorskega študija v letu 2017 in 2018. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Drage kolegice in kolegi! V Poslanski skupini SMC smo na seji matičnega delovnega telesa predlog priporočila zaradi njegove konfuznosti, nedodelanosti, neustreznosti in v določenih točkah neskladnosti z visokošolsko zakonodajo zavrnili. Ne glede na to nas veseli, da je predlagatelj v razpravi pohvalil ukrepe te vlade in Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport pri naslavljanju problematike študija na tretji stopnji in ureditvi sofinanciranje na zakonski ravni. Tako drži trditev predlagatelja, da je treba sistem sofinanciranja glede na slabe izkušnje iz preteklosti nujno popraviti in zastaviti v smeri, ki ohranja in nadalje spodbuja kakovost visokega šolstva. Prvi korak je bil storjen že v lanskem letu s sprejetjem novele zakona o visokem šolstvu. Poudarjamo, da smo s spremembo zakona naredili pomemben korak k celostni ureditvi sistema doktorskega študija, predvsem njegovega financiranja. Po več letih zatišja tako dajemo jasno zavezo na normativni ravni, da se bo doktorski študij sofinanciral z integralnimi sredstvi na javnih visokošolskih zavodih v skladu s proračunskimi zmožnostmi. Obdobja nestabilnega in negotovega financiranja zgolj s kohezijskimi sredstvi so na srečo že mimo. Ti koraki se nadaljujejo tudi v letu 2017 s sprejetjem nove uredbe, ki bo skladna s sprejetim zakonom o visokem šolstvu in novim modelom financiranja visokošolske dejavnosti. Sredstva za sofinanciranje študija na tretji stopnji se bodo namreč določala z letnim sklepom ministra ob upoštevanju števila diplomantov tretje stopnje javnega visokošolskega zavoda v zadnjih petih letih. Samo v letih 2016–2018 bo ta vlada za financiranje doktorskega študija namenila nekoliko manj kot 5 milijonov evrov. Naj še enkrat opozorimo, da se je doktorski študij nazadnje sofinanciral v letu 2012, in še to z evropskimi oziroma kohezijskimi sredstvi na osnovi inovativnih shem. Dovolite, da izpostavim še dvoje. V Poslanski skupini SMC nismo naklonjeni ponovni uvedbi normiranih šolnin pri doktorskem študiju, saj to v končni fazi vodi do glavarinskega modela financiranja, ki pa mu je po nam znanih stališčih v preteklem letu nasprotoval tudi predlagatelj. Glede omejitve sofinanciranja doktorskega študija zgolj na javnih visokošolskih zavodih pa dodajamo, da je na tretji stopnji študija koncesije za študentske programe ne obstajajo, kar razreši marsikatero dilemo o tem, na katerih zavodih je država dolžna sofinancirati doktorski študij. Če strnem misli, pozdravljamo že sprejete in pričakujemo še nadaljnje pozitivne ukrepe te vlade in ministrstva pri celostnem reševanju problematike doktorskega študija.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Priporočila smo v Poslanski skupini Desus zavrnili že ob obravnavi na matičnem delovnem telesu. Glede na to, kar je bilo pojasnjeno na odboru s strani ministrstva, priporočil, kot so predlagana, po naši oceni nekaterih od njih ni potrebno, drugih pa ni primerno sprejeti. Sama normativna ureditev, tako zakonska podlaga, ki se je z zadnjo novelo zakona o visokem šolstvu že spremenila, kakor tudi uredbena raven, ki na izvedbeni ravni natančneje ureja pogoje in kriterije samega razpisa in sofinanciranje študija na tretji visokošolski stopnji in je trenutno tudi že v zaključni fazi sprejemanja, pomenita napredek na tem študijskem nivoju. Poleg tega je, kot smo slišali, izboljšana tudi finančna participacija iz državnega integralnega proračuna, tako da se dejansko stanje na tem področju v celoti gledano resnično izboljšuje. V Demokratični stranki upokojencev Slovenije se strinjamo, da je znanje prihodnost. Pohvalno je, da smo po deležu prebivalstva s terciarno izobrazbo na ravni povprečja Evropske unije. Še več. Izjemno je, da smo v samem vrhu v Evropski uniji po številu doseženih doktoratov. Pa vendar ne moremo mimo tega, da se ne bi vprašali, kaj je narobe v tej državi, da je toliko brezposelnih z visokošolsko izobrazbo. Kaj je narobe, da mladi s končanimi visokimi šolami delajo za tekočim trakom v tovarni, polnijo police v trgovinah in strežejo po lokalih za minimalno plačo? Ali sta ponudba in povpraševanje neskladna? Ali je to zaradi neskladja med znanjem in veščinami diplomantov? Po našem prepričanju bi se morale univerze na tako stanje ustrezno odzvati. Prav tako pa na drugi strani tudi gospodarstveniki, saj se bojim, da slednji ne cenijo dovolj dodane vrednosti, ki jo s svojim znanjem nekemu podjetju prinesejo mladi. Le priložnost jim je treba dati. Tukaj se bom ustavila, saj je to tema za kdaj drugič. Kar pa se tiče današnjih predlogov, priporočil s strani Poslanske skupine Združene levice, kot je bilo že uvodoma nakazano, v naši poslanski skupini ne podpiramo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. En lep pozdrav vsem! V Poslanski skupini Socialnih demokratov poudarjamo pomen dostopnosti in kakovosti na vseh ravneh izobraževalne vertikale in tudi ko gre za doktorski študij, ki ga razumemo kot del študijske dejavnosti, zato menimo, da mora biti tudi njegovo financiranje urejeno iz proračuna Republike Slovenije. Če pogledamo trenutni normativni okvir javnofinančne podpore doktorskega študija, je v pretežni meri zamejen v 72.a členu Zakona o visokem šolstvu, ki med drugim določa, da se skladno z razpoložljivimi proračunskimi sredstvi sofinancira tudi študij tretje stopnje na javnih visokošolskih zavodih. Kakšna pa bo razpoložljivost, je tako odvisno od prioritet vladajoče politike, pri čemer moramo imeti seveda pred očmi dejstvo, da obseg sredstev določa tudi število doktorskih študentov. Zato apeliramo, da se v prihodnji noveli Zakona o visokem šolstvu vendarle razpoložljivost proračunskih sredstev natančneje opredeli, če želimo vzpostaviti predvidljivo okolje za razvoj te ravni študija. Doktorski študij je sicer v temelju raziskovalno delo, zato je obseg dostopnosti odvisen tudi od primerne zmogljivosti visokošolskih zavodov, vključno s številom mentorjev. Pri določanju kriterijev za vpis in kakovost standardov imajo zato odločilno vlogo prav visokošolski zavodi, ki morajo biti osnovani na kakovosti znanja in sposobnosti študenta, nikakor pa ne sme biti izločitveni moment pri izboru kandidatov njegov materialni položaj. Hvala.
Besedo ima še Poslanka skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Priporočilo glede sofinanciranja doktorskega študija smo v Združeni levici vložili z jasnim namenom. Sofinanciranje naj bo prilagojeno študentom, s finančnimi ukrepi pa naj se za vpis na doktorski študij uveljavljajo kriteriji kakovosti, ne pa kriteriji premoženja študenta oziroma premoženja družine, iz katere prihaja. Določbo Zakona o visokem šolstvu, ki je prinesla zagotovljeno sofinanciranje na zakonodajno raven, smo pozdravili. Tukaj je šlo za dobro potezo Ministrstva za izobraževanje. Žal, osamljeno potezo, praktično edino, ki ji lahko pritrdimo, pa vendar. Vpis na doktorski študij se je namreč v letih, ko je bilo sofinanciranje odvzeto, zmanjšal za 55 %, se pravi, padel je za več kot polovico. To je zelo zgovoren podatek, ki kaže, da doktorskega študija, s tem pa razvoja ljudi, znanosti, raziskav in tako naprej brez državne podpore za večino študentov preprosto ni. Mnogo perspektivnih študentov je v tem obdobju moralo svoje ambicije po študiju na 3. stopnji preprosto opustiti zgolj zaradi svojih lastnih socialnih razmer. Na odboru smo ta priporočila obravnavali in niti en poslanec ne koalicije ne desnice ni razpravljal o priporočilu. In to silno veliko pove o odnosu slovenskega političnega razreda do doktorskega študija. Očitno si, gospe in gospodje, predstavljate, da je študij na tretji stopnji namenjen družbeni smetani, eliti, ki si lahko ta študij plača. Pa ni v resnici temu tako oziroma vsaj ne bi smelo biti. Finančno mora biti ta študij dostopen vsem, po kvaliteti pa seveda samo najboljšim. Namesto tega, kdo si lahko študij plača, naj veljajo kriteriji uspešnosti. Ocene, posebni dosežki, tudi sprejemni izpiti, če jih že na vsak način hočete imeti, to je definicija pravične obravnave, ne pa premoženjske selekcije. Da pridemo do pravičnejšega stanja, lahko uporabimo naslednje koraev. Prvič. Zagotoviti bi bilo treba, da zaradi zavrnitve sofinanciranja fakultete ob morebitnem izpisu posameznih študentov, teh ne terjajo za plačilo deleža šolnine in da se njihov izpis izvede brez povzročanja dodatnih stroškov. Vemo, kakšna je bila praksa v zadnji sezoni, ko so nekatere fakultete ta strošek obesile na pleča študentov. Šlo je za od nekaj 100 evrov, do tja do tisoč 500 evrov težko odiranje. Drugič. Omogočiti poleg sofinanciranja šolnine tudi denarne spodbude oziroma štipendije na nek podoben način, kot je to v preteklosti že urejala inovativna shema. Večina tistih študentov, ki niso mladi raziskovalci, zraven dela v nekih prekarnih oblikah, čeprav so to najbistrejši umi generacije in študirajo za razvojni preboj, se znajde v strežbi čisto iz naslova golega preživetja ali v kakšni drugi obliki študentskega dela, ki ni povezan z njihovo smerjo študija. Drugače kot z denarnimi spodbudami tega ne moremo preseči, študent naj študira, ne pa, da se udinja za mezdo. Tretjič. Uvedejo naj se normirane šolnine. S tem bi navzgor omejili rast šolnin, ki gredo v oblake, pa ne zaradi tega, ker bi naraščali dejanski stroški študija, ampak zaradi tega, ker naraščajo apetiti akademskih mandarinov. Četrtič. Iz proračuna naj se nameni dovolj sredstev, da bo sofinanciranje za vsakega študenta 100-odstotno oziroma da bo doktorski študij brezplačen. Ni dvoma, da so vam v koaliciji zahteve, ki smo jih postavili v Združeni levici, tuje. Kljub temu da gre za popolnoma racionalne ukrepe, dva od njih sta v preteklosti že veljala, ste na odboru s hitrimi pritiski na tipko »proti« težave študentov in doktorskega študija preprosto pometli pod preprogo. Ni pa to presenetljiva poteza. Tako Ministrstvo za izobraževanje kot celotni univerzitetni prostor pri nas obvladujejo privilegirane akademske klike, jasno, z lovkami globoko v koalicijske stranke. In vrana vrani ne izkljuje oči. Ceno tega pa plačujejo študentje, njihove družine in kvaliteta študija, posledično pa celotna družba, ki izgublja raziskovalne, znanstvene in druge potenciale napredka. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in končno tudi 29. sejo Državnega zbora. Hotel sem reči, jutri bo nov dan, a bo bolje reči le, da tudi za to nočjo pride nov dan. Zato vam želim vsem lahko noč.