Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo. Evo dopustite nekoliko riječi dakle o ovom Zakonu o osnovnom školstvu. Pa ovaj Zakon o osnovnom školstvu ima namjeru da se unesu neke promjene dakle u njega. Promjene u tom smislu da se i u ovom Zakonu osiguraju sredstva iz državnog proračuna za udžbenike u osnovnom školstvu. Ovaj Zakon podnesen je u 10. mjesecu 2006. godine. Prije Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu koji je podnio i Klub HNS-a, koji je podnio, kojega je podnijela i Hrvatska demokratska zajednica. Dakle prijedlog Kluba HNS-a je odbijen. Prijedlog Hrvatske demokratske demokratske zajednice je prihvaćen. I mi smo podržali isto. Mi, mislim i na Klub zapravo regionalnih stranaka. Podržali smo taj zahtjev. Jer mislimo da osnovno školovanje u Hrvatskoj mora biti dakle besplatno jer znamo da i u našem članku Ustava, u članku 65. decidirano stoji da je obavezno školovanje obvezatno i besplatno. Znamo da su cijene udžbenika velike. Iz godine u godinu unatoč toga što se pokušava zakonski to regulirati su iz godine u godinu veće. Cijene samo udžbenika. Prosječna cijena samo udžbenika za jednog učenika je negdje oko 500 do 600 kuna. U nekim razredima to se penje i do 700 kuna. Uz ostale potrepštine dakle za školstvo penje se na 1000 i 1500 kuna. Dakle onog osnovnog troška za naše osnovnoškolce. Ono na što bismo htjeli upozoriti dakle da je došlo do pojave da neke jedinice regionalne ili lokalne samouprave, neki gradovi, općine ili županije da su iz svog proračuna izdvajale dakle sredstva za sufinanciranje školskih udžbenika. Rekao sam dakle da je sama Vlada intervenirala u tom smjeru. Da je u prosincu 2006. donesen Zakon o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu gdje je dodan novi članak, članak 4.a gdje također decidirano piše: «Udžbenici namijenjeni obvezatnom obrazovanju financiraju se iz sredstava državnog proračuna.» Dakle mi smo s tim rješenjem zadovoljni. Ali ipak mi, moj je stav da taj problem mora biti riješen dakle decidirano istaknut i u temeljnom zakonu. A temeljni zakon koji govori o osnovnom školstvu je Zakon o osnovnom školstvu. Dakle tako bismo zaokružili cijelu zakonsku regulativu i najkvalitetnije riješili ovu problematiku. Prema Zakonu o osnovnom školstvu trenutno se dakle iz Državnog proračuna financiraju plaće zaposlenika osnovne škole. Prijevoz zaposlenika. Naknade zaposlenika osnovne škole utvrđene kolektivnim ugovorom pa sve do programa od zajedničkog interesa za djelatnost osnovnog školstva. Ovim zakonom ja predlažem dakle da se tu unese jedna nova stavka tj. da se iz Državnog proračuna osiguravaju sredstva i za nabavku udžbenika za osnovno školstvo. Vlada je u svom mišljenju odbila ovaj Zakon sugerirajući na to dakle da koliko će se mijenjati Zakon o osnovnom školstvu da se on prilagodi najavljenim promjenama u tom smislu da će se uvesti obavezno, srednješkolsko obrazovanje. S obzirom da tog zakona još nema i s obzirom da još, i s obzirom dakle da za promjenu ovog zakona, Zakona o srednjem školstvu, obaveznom srednjem školstvu da će biti potrebne promjene i Ustava, je li tako? Pa u pitanju je dakle određena procedura. A znamo kad se mijenja Ustav da su to osjetljiva pitanja. Pitanje da li će taj zakon dobiti podršku. Ja mogu reći da ću ga podržati. Mislimo dakle da je dobro, da danas tj. u dogledno vrijeme poslije drugog čitanja usvojimo ovu inicijativu, dakle da se u Zakonu o osnovnom školstvu decidirano kao u temeljnom zakonu navede obaveza nabava, troškovi nabave udžbenika za osnovnu školu iz državnog proračuna. Evo toliko za ovo. Hvala na pažnji.
Hvala. Odbori? Otvaram raspravu. Za Klub zastupnika SDP-a poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Meni je malo žao za početak što ovdje nema predstavnika Vlade jer negdje na prvi pogled se može činiti da je o ovom Zakonu bespredmetno raspravljati obzirom da je Vlada već izmjenama Zakona o udžbenicima uvela obvezu za besplatne udžbenike. No međutim kolega Pavlic je podnio ovaj Zakon jedno čini mi se dva ili tri tjedna nego što je sam zakon podnijela Vlada zbog zavlačenja ovdje po proceduri u Saboru dolazi na raspravu sa gotovo 4 mjeseca zakašnjenja kad se može dijelom i doimati da je zapravo bezpredmetno. No međutim dobro je da sada možemo raspravljati o ovom Zakonu jer s druge strane ima mjesta za argumente da pravo na besplatne udžbenike ima mjesto i u osnovnom zakonu kojim se tretira osnovno odnosno obvezno školstvo. Da bi se dakle negdje nedvojbeno moglo utvrditi kako je to zaista pravo svakog učenika a ne da se definira kao što je sada u Zakonu o udžbenicima koji je zapravo poseban zakon koji regulira samo jedan dio osnovnog školstva. Zašto mi je žao što nema ovdje predsjednika Vlade? Zato što je ovo dobra prilika da malo prodiskutiramo još jednom oko toga što se dešava s udžbenicima obzirom da je sad upravo u tijeku završetak negdje recenzenskog postupka za udžbenike za iduću školsku godinu odnosno do 31. siječnja su i ovi zadnji udžbenici za 5. razred trebali biti predani. Sve, cijeli postupak i ono što smo govorili u 11. odnosno 12. mjesecu kada smo uvodili besplatne udžbeniku u Zakon u udžbenicima za osnovnu i srednju školu pokazuje se da sve naše strepnje koje smo tada iznosili smo bili potpuno u pravu. Naime, da podsjetim sadržaj udžbenika određen nastavnim planom i programom koji je utvrđen i objavljen u "Narodnim novinama" sredinom rujna. Nakladnici, odnosno autori su trebali predati na natječaj tekst udžbenika sa tim sadržajem do 31.11. odnosno 31.12. odnosno 31. siječnja, ovisi o roku. Drugi, dakle u samo dva mjeseca su trebali napisati sve udžbenike. Drugi važan moment koji definira način na koji je oblikovan udžbenik koji se zove udžbenički standard je donesen sredinom siječnja, dakle kada je već više od polovice udžbenika i bila predana pa je potpuno nejasno kako udžbenici čiji su rukopisi već bili predani su mogli biti usklađeni sa dokument koji je donesen tek nakon što su rukopisi predani u ministarstvo. To samo pokazuje da cijelim petljanjem u udžbeničku problematiku ovo ministarstvo niti je imalo vizije što želi napraviti. I zapravo obećavajući lakše školske torbe i ne znam kakve udžbenike su se zapravo zanosili i obećavali nešto što ne mogu ostvariti, a to je sad i više nego evidentno. Da još jednom ponovim stav SDP-a da ne bi bili krivo interpretirani mi u SDP-u nismo protiv besplatnih udžbenika niti smo ikada protiv njih bili. Upravo projekti nekih jedinica lokalnih samouprave prvenstveno Zagreba pa i onda drugih na kojima vlast obnavlja, obnaša SDP pokazuju gdje smo uveli upravo besplatne udžbenike da mi itekako jesmo za besplatne udžbenike. No međutim u situaciji državnog proračuna kada imamo nedovoljna zvanja za školstvo trošiti oko 350 do 400 milijuna kuna za koje je još uvijek upitno hoće li biti dovoljne za nabavku svih udžbenika mislimo da je potpuno se na neki način ne poznaju prioriteti. S druge strane mi još uvijek u Hrvatskoj nemamo donesen pedagoški standard, dakle ključni dokument koji mora jamčiti jednake standarde odvijanja nastave u cijeloj Hrvatskoj, neovisno o tome gdje se koja škola nalazi. Pa nam se čini da ipak ima određeni red i raspored po kojem se sve skupa mora dešavati. Ono što bih ja voljela, i mi u SDP-u, čuti od Vlade je to na koji način mislite nabaviti te besplatne udžbenike. Sada je već 16. veljače, udžbenici se trebaju nabaviti ili trebaju početi nabavljati koncem lipnja, negdje najkasnije kako bi se tijekom tih mjesec dana, odnosno ljeta do nove školske godine bi bili u školama. Ja sam negdje kroz medije postavila to pitanje. iz ministarstva su odgovorili da oni ne planiraju javnu nabavu. Za posao vrijedan preko 350 milijuna kuna Vlada ne planira javnu nagodbu nego misli ići na direktne pogodbe. S jedne strane, dakle taj posao je unaprijed određen zakonom. Naime, škole i nastavnici sami biraju udžbenike koji će koristiti. Prema tome jako se dobro zna šta će se i koliko od kojeg nakladnika kupiti. Međutim s druge strane posao distribucije od nakladnika, od tiskara do škole je izuzetno velik posao i mislimo da treba ići postupcima javne nabave. U ministarstvu o javnoj niti razmišljaju. Dapače, govore da će riješiti sve direktnom pogodbom. Ako misle sve riješiti direktnom pogodbom kao što to govore onda me zanima kome se i zašto su uopće bilo kome u tom poslu distribucije, koje ponavljam je vrijedna nekoliko stotina milijuna kuna, želi pogodovati i onda negdje sve one deklaracije Vlade kako su oni i protiv korupcije i otklanjaju bilo kakve sumnje u sukob interesa postaju, dolaze pod ono svjetlo opravdane sumnje da tako kažem da tu ipak sve skupa nije čisto. Jer ponavljam posao vrijedan nekoliko stotina tisuća kuna se misli riješiti direktnom pogodbom. Negdje na kraju ove rasprave bih voljela se osvrnuti na jedan dio mišljenja Vlade koje kaže da Vlada misli sustavno urediti sustavnog obveznog, osnovnog i srednjeg školstva, odnosno obveznog. Negdje već 3 godine slušamo o mišljenima Vlade kad odbijaju bilo kakve oporbene prijedloge i mi ćemo to riješiti sustavno, mi ćemo to riješiti sustavno. No međutim nikada nikakvoga sustavnoga rješenja još do sada nismo dobili. Tu naravno opet postoje aktualne priče, jer na to se poziva i Vlada u svom mišljenju oko uvođenja obveznog srednjeg školstva. Ja bih jedino voljela da o tome i o tome raspravimo u Saboru. Jer kolega Pavlic je rekao, ali ja mislim da je najlakše promijeniti Ustav. Mislim da nikome pametnome ni ovdje u Hrvatskom saboru niti u društvu ne pada na pamet suprotstavljati se produljenju trajanja obveznog obrazovanja. I u tom smislu Ustav promijeniti zaista je najlakše. Ono što je puno problematičnije je na koji način sagraditi školske zgrade. Mi moramo imati naprosto 15 do 20% više školskog prostora. Na koji način zaposliti još novih učitelja koji zbog loših primanja, koji zbog lošeg statusa uopće u društvu bježe iz prosvjete? I ono što je puno važnije na koji način omogućiti svakom djetetu kojeg ćemo pokušati stjerati u školu da u toj školi bude uspješan? Nama danas od učenika koji završne osnovnu školu njih između 8 i 9% uopće ne upiše srednju školu. Od onih koji srednju školu upišu oko 10% srednju školu nikad ne završi. I tih negdje u prosjeku 15% je neki kasnije upišu. Otprilike 15% mladih ljudi koji nikad ne završe srednju školu trebamo utjerati u školske zgrade i to dakle s onih 15% uvjetno rečeno najlošijih i moramo napraviti programe u kojima bi oni mogli biti uspješni. Od novih programa od plana izgradnje zgrada, od plana zapošljavanja nema ništa, ali zato imamo najave kako ćemo mi biti najbolji, kako ćemo mi to sve skupa uvesti u Hrvatskoj. Mislim da je to neozbiljno jer će proizvesti totalne kontraefekte i mislim da je vrijeme da raspravimo vrlo suvisle i vrlo sustavno i temeljno i stručnim i znanstvenim istraživanjima na koji način upravo uvesti ne obvezno srednje školstvo nego na koji način produžiti obvezno obrazovanje u Hrvatskoj. Jer sada produžavati na 3 ili na 4 godine ili na jednu ili na dvije kao što sad na novo predlažu iz ministarstva bez uvođenja novih programa, bez uvođenja modularnog i fleksibilnog srednjeg školstva je krajnje neozbiljno. Mislim da svi oni koji se školstvom bave o tome misle na potpuno isti način. Dakle da negdje zaključim. Voljela bih da je ovdje predstavnik predlagatelja da nam kaže misli li zaista nabavku besplatnih udžbenika za iduću školsku godinu raditi direktnom pogodbom, kao što su govorili kroz medije ili ipak misle sukladno onome što deklariraju da bi ipak za taj posao trebalo raspisati natječaj, odnosno provesti javnu nabavu. Jer ukoliko to Vlada ne učini onda će se još jednom i pokazati i prokazati da je i korupcija stil vladanja ove Vlade. Zahvaljujem.
Hvala. Nekoliko ispravaka netočnih navoda. Poštovani zastupnik Ivan Jarnjak.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegica je rekla najprije da SDP podržava besplatne udžbenika, ali onda je rekla da je nepotreban prioritet 350 milijuna kuna za besplatnu nabavu udžbenika. To jednostavno nije točno. To je nužna potreba. Jer sve ostale regije u Hrvatskoj su daleko nerazvijenije od Zagreba i Zagreb može sam to isfinancirati. Ali zato mnoge druge škole mnoge druge općine i lokalne uprave i samouprave ne mogu. I zbog jedinstvenog stvaranja višeg ovoga standarda učenika je Vlada donijela takvu odluku i to jest prioritet i to iznimno potreban prioritet.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević, sljedeći ispravak.
Poštovani gospodine predsjedniče, također ispravljam netočni navod kolegice koja kaže dobro je da raspravljamo o ovome prijedlogu zakona. Nije dobro zbog činjenice jer je pitanje nabavke udžbenika već riješeno Zakonom o udžbenicima. Prema tome ne možemo imati u sto zakona jedno te isto pitanje riješeno i ovo je bespredmetno i predlažem predlagatelju da povuče taj prijedlog zakona da ne dangubimo ovdje.
Poštovana zastupnica Ruža Lelić, ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegica je rekla da Vlada uvijek iznosi mišljenje kako će to sustavno riješiti, a kaže nikakvo sustavno rješenje nismo dobili. Pa bih ja podsjetila da ovo ministarstvo i ova Vlada zaista rade sustavno. Prvo riješili su dugove naslijeđene od milijardu i 200 milijuna kuna, zatim tu je naš hrvatski nacionalni obrazovni standard, uvođenje državne mature, Zakon o športu, razvoj strukovnih obrazovanja, provedba bolonjskog procesa, osnivanje novih učilišta itd. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa ja ću s obzirom da ima svakakvih komentara iz klupa, reći da nije uopće upitno da se raspravlja o ovom prijedlogu zakona. To je temeljni zakon, Zakon o osnovnom školstvu i sasvim sigurno smatramo mi u HSS-u da treba i u njemu stajati upravo ta stavka o besplatnim udžbenicima. I mi ovdje, na žalost netko možda misli drugačije, de dangubimo, ovdje raspravljamo o jednom od važnijih područja za Republiku Hrvatsku, dakle govorimo o obrazovanju. Jednako tako kao što sam u ime kluba Hrvatske seljačke stranke govorio kada se raspravljalo i o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, i sada ću neke stvari ponoviti, jer mislim da ima temelje za to. Prisjetimo se, ovdje je taj Prijedlog zakona o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, vrlo kratak, puno toga se rješavalo, pohvalili smo da je dobro da je Vlada se odlučila za to i danas također upućujemo na neki način pohvale Vladi što je imala smjelosti i hrabrosti predložiti besplatne udžbenike za obvezatno školovanje. Međutim, ja bih ipak spomenuo da kada smo raspravljali o udžbenicima, da smo imali određene rezerve i primjedbe, a prije svega se to odnosi na ministarstvo koje će pravila o distribuciji, korištenju i čuvanju besplatnih udžbenika donijeti naravno naknadno i danas smo svjedoci, a već smo između ostaloga čuli i od moje prethodnice kolegice Lugarić, da je itekako korisno progovoriti o udžbenicima, odnosno o tome na koji način će se oni tiskati, tko će biti nakladnici. Mi znamo da kriteriji koji su objavljeni, na žalost pogoduju velikima, mali će nestati bez obzira na kvalitetne udžbenike kakvih ima. Ja osobno sam imao prilike razgovarati i budite uvjereni da ne govorim na pamet. Primjerice radi se o udžbeniku za informatiku gdje tim stručnjaka itekako radi kvalitetne udžbenike, usuđujem se reći među najkvalitetnijim u Hrvatskoj, međutim po kriterijima koji se odnosi na broj zaposlenih, na površinu skladišnu, on ne može konkurirati kao nakladnik za te udžbenike. A još je gora sama spoznaja da neće biti javne nabave. Dobro ako je to već riješeno, zašto ovdje u ovom Saboru ne progovoriti o tome. To nije dobra praksa. Pa govorilo su prije par dana upravo o izvješću Komisije za kontrolu javne nabave, pa tada smo spomenuli da upravo ovakvi postupci izravnog ugovaranja pogoduju na žalost, korupciji. Ja ne govorim da li da ili ne, ovdje ima elemenata, ali čim se govori o direktnoj nabavi, određena sumnja postoji. Dakle ja bih volio da doista možemo jednom raspraviti o tome, da li i na koji način bi se proveo postupak nabave udžbenika i da li je doista to namijenjeno sam privilegiranim i velikima. Znači ovo kada govorimo za udžbenike to nije mala stvar. … [[Ne razumije se.]] su tu negdje od 250 do 300 milijuna kuna, to su velika sredstva i to ide direktnom pogodbom. Tako da kada se govori o besplatnim udžbenicima, sasvim sigurno to treba vrlo ozbiljno shvatiti da bilo tko velim ili od nakladnika ili od drugih institucija, ne uputi određene prigovore jer to bi bacilo određenu ipak tamo mrlju ili sjenu na ovaj dobar projekat. Drugo što mi se čini važno, a to je članak 3. vezan uz Zakon o dopunama Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu gdje se propisuje između ostalog iznimke od onih rokova koji su bili člankom 6. osnovnog zakona definirani, tada smo već postavili određenu rezervu da li će se ti rokovi moći ispuniti. Mi danas ne znamo da li su ti rokovi bili dobro odmjereni ili nisu bili dobro odmjereni. Prema nekim informacijama oni su na žalost bili prekratki, a nitko o tome ne govori. Kada smo upozoravali da zbog nekakve lagodnosti i zbog bolje pripremljenosti postavimo dulje rokove, nitko nije htio slušati, kao da smo mi protiv, pa mi nismo bili protiv besplatnih udžbenika, ali smo htjeli popraviti taj zakon. Isto tako bi rekao još jednu vrlo bitnu stvar. Može biti i replike, može biti i ispravak netočnog navoda, potpuno sve jedno, međutim osnovna stvar koju je trebalo napraviti to je bi završetak reforme osnovne, na kraju krajeva i srednjeg školstva. Onda bismo naravno imali sve preduvjete i vrlo lako bismo tempirali i ukupne prostore, ja ću danas vrlo otvoreno reći, po nekim sredinama kreće projekat javnog privatnog partnerstva. To su ogromna sredstva gdje su i privatni partneri, ali isto tako i javni novac od županije, općina ili gradova koji je uključen u ovo sve skupa pa na kraju krajeva naravno i iz državnog proračuna. Mi idemo u te velike projekte a da ne znamo po kojim pravilima. Govori se o jednosmjenskoj nastavi, sagradit će se u ovom trenutku, ili dograditi škole ili izgraditi dvorane za potrebe osmoškolstva, osnovnog školstva od osam godina. A što ako se za dvije godine ili za godinu dana kad dođe nova Vlada odluči za 10 godina osnovnoškolstvo, primjerice? Gdje će i tko će odgovarati za ta sredstva koja su bila uzalud … [[Govornik se ne razumije.]] mislim? Trebat će opet renovirati prostore ili ne znam kako će se to riješiti? S jedne strane neodgovornost onih koji ulaze bezglavo u te projekte, javnog privatnog partnerstva na taj način neodgovorno prema građanima, a s druge strane i neodgovorno od Vlade što nije na vrijeme zaključila taj projekat reforme ili zaustavila takve projekte javnog privatnog partnerstva, koji bi mogli na kraju krajeva imati štete. Ja samo hoću reći da je upravo reforma koja je trebala biti ključ svega toga skupa zakasnila. I cijeli mandat će proći očito bez toga da se o reformi ili o ključnim elementima reforme neće donijeti odluka. Evo, svakako ja mislim da nije uopće upitno da ovaj zakon bude prihvaćen. Čak na kraju krajeva to je samo prijedlog, pa zašto da ne ide u drugo čitanje? Možemo uputiti i kritike zašto se tako dugo čekalo s tim? Moglo se praktički istovremeno uputiti ga u raspravu kad se i donosio Zakon o dopunama Zakona o udžbenicima, zašto ne. Niti jedan ni drugi međusobno nisu u suprotnostima. Dapače, oni se podržavaju. I upravo zbog toga HSS predlaže da podržimo ovaj Prijedlog zakona o dopuni Zakona o osnovnim školstvu i da ga uputimo u drugo čitanje kada bismo konačni prijedlog zakona usvojili. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Kolega Sabati, samo mala korekcija. Govorili ste da je Vlada kriva jer nije zaključila projekat reforme. Vlada reformu nije niti donijela. Ona nigdje nije zapisana. Postoje samo improvizirani postupci i najave što je ministar i neko od njegovih savjetnika vidio pa im se čini zgodno da se to provede. Jer primjerice ovo što ste govorili oko izgradnje škola, po postojećim pravilnicima, jer pravilnike nisu izmijenili, ministarstvo ne daje suglasnost niti na jedan arhitektonski projekt izgradnje jednosmjenske škole jer po važećem pravilniku se ne smiju graditi jednosmjenske škole. Toliko o reformi.
Završni osvrt, predlagatelj poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite!
Pa evo dame i gospodo, samo nekoliko riječi. Zahvaljujem svima dakle, koji su se uključili u ovu raspravu, koji su podržali. Isto oni koji imaju evo, i primjedbe. Pa i sama makar je kratka rasprava, pokazala je da je i u ovom Saboru pa i u saborskom našem odboru bi trebala biti rasprava o budućnosti našega školstva i to malo sadržajnija, da i sami dobijemo neke odgovore na koje si postavljamo pitanja. No, što se tiče samoga zakona, evo neki su ovdje rekli da bi zakon trebalo povući. Ne. Mislim da ne bi trebalo povući, upravo suprotno. Zakon o osnovnom školstvu temeljni je zakon dakle, temeljni je zakon koji regulira sustav osnovnog školstva. Osnovno školstvo trenutno je dakle, školstvo koje je decidirano navedeno u našem Ustavu kao obvezno i besplatno. I odmah iza Ustava, temeljni zakon je Zakon o osnovnom školstvu. Ne Zakon o udžbenicima. Pa Vlada isto sama načelno podržava ovaj zakon ali ona govori o potrebi jedinstvenog rješavanja osnovno školskog i srednjo školskog sustava. To je da se, kad bude obavezno i srednje školsko obrazovanje da se to jedinstveno riješi. No, neće se to jedinstveno riješiti jer sada postoji Zakon o osnovnom školstvu i Zakon o srednjem školstvu. Tako će vjerojatno biti i kasnije. Dakle, mi danas govorimo o realnoj, trenutnoj situaciji. A ta je situacija dakle, da Zakon o osnovnom školstvu nemamo registriranu realnu situaciju da se udžbenici financiraju iz državnog proračuna. Pa imamo Zakon o udžbenicima, a nemamo Zakon o osnovnom školstvu. Mislim da bi bilo dobro da se zaokruži priča, da se zaokruži cijeli koncept i da u temeljno zakonu jednostavno dodamo te riječi da se u državnom proračunu osiguravaju sredstva za nabavu udžbenika za osnovnu školu. Evo, ja vas pozivam da podržite ovaj zakon u prvom a isto tako i u drugom čitanju. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o dopuni Zakona o osnovnom školstvu. Predlagatelj zakona je zastupnik Željko Pavlic. Dajem na glasovanje sukladno prijedlogu radnih tijela sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopuni Zakona o osnovnom školstvu koji je predložio zastupnik Željko Pavlic zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Možemo glasovati! Rezultat? Sa 65 za, 8 suzdržanih, 31 protiv donesen predloženi zaključak.
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Ova dva kratka zakona bila su u proceduri pred otprilike godinu dana. Naravno obadva su odbijena od strane Vlade sa obrazloženjem da će u toku usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa europskim propisima i ta materija biti regulirana u Zakonu o hrvatskom državljanstvu i Zakonu o strancima, koje Vlada upravo priprema. I sad će oni doći u proceduru. To sad će doći u proceduru bilo je obrazloženje pred godinu dana. To isto obrazloženje se je ponovilo kad sam ponovio postupak. Dakle, kad sam zakone dao opet u proceduru. S tim da Vlada kaže da će se ta radna skupina upravo priprema Zakon o strancima i da će u prvom kvartalu 2007. taj zakon doći na raspravu. Jučer smo imali točku dnevnog reda usklađivanje hrvatskog zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije. Piše da će u trećem kvartalu doći na raspravu. Dakle, Vlada se predomislila recimo od pred mjesec dana kad je ili dva mjeseca, kad je dala mišljenje o ovim prijedlozima, do jučer se predomislila. I prebacila je taj zakon u treći kvartal. Najvjerojatnije u mandatu ove Vlade neće uopće doći u proceduru. I zapravo nikom nije stalo do toga. A hrvatski jezik o kojem se radi u ova dva zakona cikličko od tamo Deklaracije '68. pa do prošlog tjedna svako toliko, svakih recimo godinu dana, godinu i pol, postaje top tema u javnosti. I ona se svi zgražaju, svi razmišljaju hoću li, neću, hoću, hoćemo li govoriti ne ću ili neću. A zapravo kako stvari stoje trebali bi se uskoro upitati hoćemo li govoriti i pisati I shell ili I will? Jer hrvatski jezik prestaje biti sredstvo komunikacije u biznisu, u poslu u Hrvatskoj. Hrvatski jezik prestaje sve više biti sredstvo komunikacije čak i u medijima, da ne govorimo o marketingu, reklamama i sličnom. U prvom prijedlogu koji govori, ova dva zakona koji govori o hrvatskom državljanstvu predlažem da stranci koji zatraže hrvatsko državljanstvo polažu formalizirani ispit iz hrvatskog jezika na jednoj od institucija. Recimo Filozofskom fakultetu u Zagrebu ili Zadru ili svejedno nekom koga ovlasti Središnji ured državne uprave da provodi taj postupak. Kako stvari stoje danas? Kad stranac da zahtjev za ulazak, za dobivanje hrvatskog državljanstva provjerava se njegovo znanje hrvatskog jezika i razumijevanje hrvatske kulture, poznavanje latiničnog pisma i razumijevanje hrvatske kulture i običaja. Tko to provjerava? Policijski službenik koji će mu sutra napisati mišljenje da li čovjek može dobiti državljanstvo ili ne? Dakle policijski službenik provodi ispit iz hrvatskog jezika. Ja sam po struci profesor engleskog i hrvatskog jezika i ne pada mi na kraj pameti da idem hapsit ljude. To nije moj posao za Boga, ja to ne znam raditi. Ne znam ni zašto, ni kada ni kako? Niti fizički ni psihički za to nisam osposobljen kao što ni policijski službenik nije osposobljen da provjerava da li netko zna hrvatski jezik. Sasvim sigurno nije osposobljen. Dobro, danas su nešto drugačija vremena. Tolerantnija, liberalnija, pazi se na ljudska prava pa se ekscesi kakvi su se događali pred desetak godina ne događaju više. Ali trebao nam je to, trebala nam je i to biti pouka da si ne priuštimo da se policija ne bavi kulturom. Kulturnjaci da se bave policijskim poslom. Zakon o strancima tretira upravo ovu situaciju da hrvatski jezik prestaje biti sredstvo komunikacije u poslovanju u hrvatskim trvrtkama. Tvrtkama registriranim u Republici Hrvatskoj. Posebice onima koje su u vlasništvu stranih korporacija, stranih banaka i tome slično. A većina većih i uspješnijih hrvatskih firmi upravo jest takva. U hotelu Westin primjerice, ovdje u Savskoj prek ceste jedino sobarice i konobari govore hrvatski. Nitko drugi. Nitko iz menagementa ne govori hrvatski. Hrvatski nije službeni jezik kojim se komunicira u tom poduzeću. U Karlovačkoj pivovari isto tako. Ja pretpostavljam u masi drugih firmi koje ne znam. Ove dvije slučajno znam. Predlažem u ovom kratkom Prijedlogu zakona da ljudi koji traže poslovnu dozvolu ili dozvolu rada u Republici Hrvatskoj dužni su ako žele dulje od godinu dana boraviti i poslovati u Hrvatskoj položiti sličan ispit kao stranci koji traže državljanstvo. Zašto godinu dana? Pa zato jer dolaze profesori držati jedan semestar ili školsku godinu nastavu nema nikakve svrhe. Ljudi dolaze ovdje pomagati nešto ili usavršavati se ili pomoći našim ljudima da se usavršavaju. I nema smisla unutar tih godinu dana maltretirati da polažu jezik. Nogometaši dolaze igrati jednu sezonu. Biznismeni dolaze urediti svoju firmu koju su kupili kao što se to već lijepo kupuje pa će ajde sad godinu dana biti ovdje dok se to ne uhoda pa će onda otići. Međutim onaj tko dođe služiti kruh ovdje, ako francuski reprezentativac dođe igrati u Dinamo 10 godina pa on mora znati hrvatski jezik. Ako menadžer se preseli u Zagreb i želi ovdje zasnovati život i raditi, služiti kruh, prosperirati sa svojom firmom on mora znati hrvatski jezik. Ako sveučilišni profesor dođe iz Ljubljane u Zagreb, preseli se ovdje i predavat će ovdje na Sveučilištu nije dovoljno da samo dobije radnu dozvolu, potrebno je i da zna hrvatski jezik da bi mogao komunicirati. Hrvatski jezik je mali jezik. U multikulturalnoj Europi, Europi desetaka ili stotina jezika koliko ih ima svatko se mora brinuti za svoju kulturu i za svoj jezik. Jezik nije samo sredstvo komunikacije. Jezik je i način razmišljanja. Čovjek ne može razmišljati izvan konteksta jezika svog materinjeg jezika s kojim je rođen i koji je naučio kao prvi jezik. Ako to sredstvo komunikacije isključimo iz svakodnevnog funkcioniranja, ako postane sporedni jezik onaj drugi jezik kojim se služimo samo doma prestat ćemo i razmišljati na način na koji razmišljamo. Ako racionalni razlozi uspješnosti funkcioniranja državne uprave, komuniciranja u državi nisu dovoljno, prihvatite ove, prihvatite ove emocionalne rezone očuvanja hrvatskog identiteta, očuvanja onog što nas je zapravo kroz sva ova stoljeća razno raznih integracija od Austro-Ugarske monarhije i Bugarskog kraljevstva pa do ove Jugoslavije očuvalo. Očuvalo nas je to što govorimo svoj jezik i mislimo svojom glavom. Ako se toga odreknemo malo toga će nam ostati. Stoga apeliram da se prihvate ovi zakoni. Oni ne čine nikakav trošak posebni jer bi ispiti iz hrvatskog jezika koji bi se polagali negdje plaćali bi ih oni koji polažu. Dakle nikakav trošak, nikakav problem a položaj i dignitet hrvatskog jezika u koji se svi zaklinjemo pa i hrvatsko pripadnosti hrvatskoj naciji, političkoj i etničkoj na ovaj način bi se ojačali. Hvala.
Hvala. Prvo ćemo, da li odbori imaju namjeru raspravljati? Nijedan od odbora ne kani raspravljati? … [[Upadica se ne razumije.]] E onda Klub IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Dobro, ovdje je riječ o dva zakona. O Zakonu o hrvatskom državljanstvu i ovome drugome. Razumljivo da je kod provjere hrvatskog jezika za prijem u hrvatsko državljanstvo, znači tu prijavu ili tu provjeru ne bi trebao vršiti policijski službenik. To je razumljivo. To je nepotrebno braniti međutim isto tako hrvatska javnost mora znati da je u hrvatsko državljanstvo primljeno nakon '91. godine milijun i 100 tisuća stranih građana. I to iz Bosne i Hercegovine 722 tisuće 644, Makedonije 13 tisuća, Slovenije 17 tisuća 599. Srbije plus Crne Gore 90 tisuća 156, iz Italije 3 tisuće 140, francuske tisuću 752, Čilea tisuću 23, Austrije tisuću 497, vjerojatno najviše da bi mogli ostvariti ili podnijeti zahtjev za povrat imovine, iz Argentine tisuću 770, iz Njemačke 9 tisuća 357, iz Rumunjske tisuću 785, Perua tisuću 21, Kineza 40. To su podaci na kraju 2005. godine. Nešto se vjerojatno to promijenilo u 2006. ali recimo ne znam. Ono što je primaran problem što na svakim izborima pojavljuje se cca 200, 220, 250 tisuća državljana trećih država koji u velikoj mjeri mogu ili determiniraju izbornu volju, a da ovdje u Hrvatskoj niti služe vojski, iako se ja slažem sa ukidanje onog ročnog služenja jer to jednostavno nema smisla više, niti ovdje plaćaju porez niti rade, niti dijelu sudbinu sa ostalim hrvatskim državljanima. Istina je bez njihovih deviznih … [[Govornik se ne razumije.]] jednoga dobroga dijela teško bi se slagala vanjska bilanca. Svake godine iz Bosne i Hercegovine u hrvatsko državljanstvo primamo između 13 i 15 tisuća građana te države. Temeljno pitanje iz ovog zakona je, kao i svakog zakona o dvojnom državljanstvu zašto ljudi uopće uzimaju dvojno državljanstvo. Zašto stranci žele uz svoje državljanstvo i hrvatsko državljanstvo ili obrnuto? Rekoh Austrijanci to vjerojatno žele zbog povrata imovine. Da li je netko njih ispitivao svojedobno o povijesti, jeziku i sl.? Sumnjam. U hrvatsko državljanstvo primljeno je i 3 tisuće 140 Talijana. Tko su ti ljudi? To su Talijani hrvatskog podrijekla iz Muliza. Da li je njih netko nešto pitao? Vjerojatno nije. To je odradilo veleposlanstvo u Rimu na čelu sa profesorom Rudolfom. Da li je netko zbog toga stvarao probleme? Nije. Primili smo i 40 Kineza u hrvatsko državljanstvo, a Boga mi i na desetine svjetskih kriminalaca. Do 2005. godine 8 tisuća 47 građana Republike Hrvatske dobilo je talijansko državljanstvo nakon onog famoznog zakona iz 2005. ili početka, da 2005. Dobiveno ih je još negdje oko 700-tinjak državljanstva, a zahtjeva za državljanstvo podneseno je u brojci od nekih 5 tisuća i 500. Još jedanput, u hrvatskom državljanstvu imamo i 722 tisuće 644 građana iz Bosne i Hercegovine. Neću govoriti o tim političkim implikacijama i usporedbama sa ovim talijanskim zakonom, polemikama oko podijeljenog državljanstva. Ali hrvatsko državljanstvo temeljem Zakona o hrvatskom državljanstvu, "Narodne novine" 53/91. znači stječe se podrijeklom, rođenjem na teritoriju Republike Hrvatske, prirođenjem po međunarodnim ugovorima. Članak 4. govori podrijeklom stječe hrvatsko državljanstvo dijete čija su oba roditelja u trenutku njega rođenja bili hrvatski državljani, čiji je jedan od roditelja u trenutku rođenja djeteta hrvatski državljanin, a dijete je rođeno u Republici Hrvatskoj. Stavak 3. članka 4. čiji je jedan od roditelja u trenutku rođenja djeteta hrvatski državljanin, drugi bez državljanstva ili nepoznatog državljanstva, a dijete je rođeno u inozemstvu. I jasno podrijeklom stječe hrvatsko državljanstvo i dijete stranog državljanina ili bez državljanstva ako su prema odredbama posebnog zakona usvojili hrvatski državljani sa srodničkim učinkom itd., što je logično. U Hrvatskoj gospodo imamo i 7 do 8 tisuća ljudi koji nisu dobili tzv. poslovne dozvole ili radne dozvole. Istina je da dio vodećeg managementa o čemu je maloprije moj prethodnik gospodin Nikola Vuljanić govorio, znači dio tog vodećeg managementa u našim bankama, u INA-i, u HT-u jednostavno ne poznaje hrvatski jezik. Nije to nikakva novost. Možda najeklatantniji primjer bio onaj direktor HT-a koji je pozdravljajući pred godinu dana ljude na Trgu bana Jelačića prilikom onog kupa na Sljemenu pozdravio normalno na engleskom, a potom nešto pročitao što je trebalo sličiti hrvatskom jeziku. Sa druge strane ta ista kompanija svake godine iz ove države izvlači cca 2 milijarde kuna dobiti. U načelu jasno je, mi nemamo ništa protiv ovog zakona. Međutim sad da li u sredinama u kojima je u službenoj uporabi i jezik neke od manjine u Hrvatskoj treba tražiti poznavanje recimo tog jezika ako tamo npr. netko otvori tvornicu itd. Da li se zbog toga može blokirati neko i od onako minimalnog recimo ulaganja na ove prostore? Želim ne znam, reći da u Češkoj je 2005. ušlo oko 10 milijardi dolara stranog kapitala pa se ne treba niti čuditi šta im je izvoz 60 milijardi dolara negdje 6 puta veći nego od Hrvatske. A do '90. šta ćemo, na Čehe smo s visoka gledali. Bilo bi isto tako usporedbe radi kako je to npr. riješeno u nekim drugim nama susjednim zemljama u Mađarskoj da li tamo svi ovi koji tamo dolaze uče mađarski. Kako je riješeno u jednoj Kini koja nota bene ima najveće svjetske stope rasta. U Šangaju nema ozbiljne tvrtke koja tamo nije zastupljena. Da li i tamo ljudi uče kineski itd.? Jasno, ne može se povlačiti paralela između jedne velike nacije ili velikih nacija kao što su Kina i neke druge i Hrvatske. Jasno, kako ne bi učinili nešto zbog čega bi zažalili. Npr. na strani 1. kaže se između ostalog da poznaje znači hrvatski jezik, latinično pismo, da se iz njegova ponašanja razumljivo može zaključiti da poštuje pravni poredak, običaj u Republici Hrvatskoj da prihvaća kulturu ovih prostora. Nitko nije od nas protiv toga. Samo isto tako da ne bi učinili grešku. Slažem se da je frustrirajuća situacija da u vodećim bankama, ali za to smo si sami krivi, jer smo prodali sanirane bankarske institucije, gotovo nikoga nema na čelu tih uprava koji govori hrvatski jezik i gdje se na nadzornim odborima isključivo govori njemački, engleski, talijanski, zavisno iz koje države dolaze vlasnici tih banaka. No, bez problema neće biti ni ukoliko usvojimo ovaj zakon. Zanimljivo je kada je riječ o ovom zakonu spomenuti još nešto, a to je koliko je tzv. poslovnih dozvola izdato do sada na prostoru Republike Hrvatske. Hrvatska ih je izdala uvijek govorim do konca 2005., vjerojatno je sada nešto malo više, izdala je 7 tisuća 321 takvu dozvolu, znači ljudima koji vode i koji imaju registrirane tvrtke na ovim prostorima. Najviše su ih formirali temeljem ovih dozvola Talijani takvih tvrtki tisuću i 900, vjerojatno da bi došli između ostalog i do nekretnina na obali, ali nemojmo zanemariti i činjenicu da je robna razmjena između jedne i druge države negdje oko 5,5 milijardi dolara što će reći gotovo 20% robne razmjene Republike Hrvatske. Na drugom mjestu su Austrijanci tisuću i 105, zatim Nijemci tisuću 87, Kinezi do konca 2005. 545, ako tako nastavimo ne samo da će deficit između Kine i Hrvatske biti kao što je sada preko milijardu dolara u korist Kineza nego gotovo da ćemo izgubiti malu trgovinu. Mađari 350, Česi 268, Britanci 189 isključivo samo za kupnju nekretnina pa de facto formiraju te tvrtke kako bi oni na ovim prostorima spekulirali sa nekretninama. Amerikanci ovdje imaju 132 te poslovne dozvole, Slovenci 114 itd. Inače razumljivo je da te poslovne dozvole na neki način dovode i do toga da se preko tih pojedinaca ulažu ili ulazi u određene investicije od 93. godine do danas ovdje je uloženo oko 14 milijardi dolara, no jasno najviše u onom trenutku kada su preuzete banke, bilo da je riječ o Riječkoj, Splitskoj, Slavenskoj itd. itd. Gospodin Nikola Vuljanić iz HNS-a te prve zahtjeve za ove zakone podnesao je negdje tamo 2005. godine čini mi se, krajem. Ovaj jedan zakon gotovo da bih ga ja mogao nazvati zakon o Kinezima, ali kao što rekoh, intenca je na menadžerima velike tvrtke koji vode najvitalnije hrvatske tvrtke ili poduzeća, a koje vidjeli smo kao na izvlačenju onih brojeva za sljemenski slalom, nisu u stanju niti korektno pročitati napisani tekst sa onog malog papirića kada su pozdravljali ljude okupljene na Trgu bana Jelačića. Međutim da se vratim na ovaj zakon. Drugi problem je taj da svatko iz Bosne i Hercegovine hrvatske nacionalnosti stječe državljanstvo i indirektno učestvuje u političkom životu Republike Hrvatske. 12 do 15 tisuća Hrvata iz Bosne i Hercegovine svake godine stječe hrvatsko državljanstvo. Što to znači? Da ti ljudi na izborima često i presudno odlučuje koja će opcija prevagnuti. Međutim ima tu još jedan drugi problem, a to je ta apsorpcijska ja bih je nazvao moć Zagreba koji će dovesti uskoro do toga da će od 250 tisuća Hrvata na tim prostorima možda za 10 godina tamo obitavati ne više od 150 tisuća ljudi, a onda ćemo se svi zajedno itekako zamisliti. Ustav Republike Hrvatske pozna institut da državljaninu Hrvatske ne može biti jasno, oduzeto državljanstvo. Što ide uz državljanstvo svi to znamo, ide jasno i pravo glasa i ako nekome želimo ograničiti pravo glasa znači onima koji nemaju prebivalište na ovim prostorima, onda bi možda trebalo intervenirati i u sam Ustav kada se već navješćuje promjena tog istog Ustava, a paralelno sa time jasno između ostaloga vratiti i Bošnjake i Slovence, u preambulu tog dokumenta i regulirati što sa pravom glasa građana koji nemaju prebivalište na ovim prostorima. I još jedanput ću ponoviti. Od 93. do današnjeg dana u hrvatsko državljanstvo primljeno je milijun i 100 tisuća stranih državljana iz Bosne i Hercegovine 722 tisuće, iz Makedonije 13 tisuća, iz Slovenije 17 tisuća 500, Srbije plus Crne Gore 90 tisuća, iz Italije 3 tisuće 140, Francuske 1752, Čilea preko tisuću, Austrijanaca tisuću 497, Argentinaca 1770, Nijemaca 9357, Rumunja 1785, Peruanaca 120 i toliko, jedan, i Kineza ukupno 40. IDS razumljivo pozdravlja kondicije ovoga zakona, ali kako prilike stoje poglavito u najvećim hrvatskim kompanijama, mislim da i ubuduće teško da će biti provediv, na žalost ali tome je tako.
Hvala. Nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvi poštovani zastupnik Pero Kovčević.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodin Kajin je po običaju izrekao više netočnih navoda, ja ću se usredotočiti na dva najbitnija. Kaže primljeno je preko milijun stranaca u hrvatsko državljanstvo. To je netočnost. Riječ je o Hrvatima koji su za vrijeme jugokomunističke čizme bili prisiljeni napustiti Hrvatsku. Baš zbog toga bili su prisiljeni napustiti Hrvatsku i to su za vas stranci, za nas to nisu stranci, to su Hrvati koji imaju pravo na hrvatsko državljanstvo. Drugi netočan navod je taj, da oni nisu služili Hrvatsku vojsku. Dapače svi oni su služili Hrvatsku vojsku i dolazili su braniti Hrvatsku od onih koje vi danas ovdje zastupate. … [[Upadica se ne čuje.]]
Ja sam to čuo, iako, sada će se kolega Kajin ispričati. Da je to u afektu. Damire bit će zgodno da kažete …
Mi ćemo to riješiti kasnije u četiri oka.
Bilo bi korektno da se ispričate.
Samo nastavite dalje.
Neće.
Samo nastavite dalje. I upozorite ga … [[Govornik se ne razumije.]]
E, onda lijepo jedna opomena zbog uvredljivoga ponašanja. Kolega Kajin, onda vam izričem opomenu jer nije, to se ne smije tolerirati. Da ste se ispričali, druga stvar. Poštovani zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Premda je kolega Kovačević ispravio isti netočan navod, ja ću još jedanput radi javnosti ispraviti netočan navod, da je u hrvatsko državljanstvo primljeno preko milijun stranaca, Peruanci, Argentinci itd. Dakle, to su sve Hrvati koji su nažalost, bili prognani, izgnani iz Hrvatske i koji su konačno dobili zadovoljštinu što su dobili hrvatsko državljanstvo jer su Hrvati koji su bili proganjani. Prema tome kolega Kajin, ne radi se o nikakvim strancima. Riječ je hrvatskim državljanima kojima ne nepravedno to državljanstvo bilo uskraćivano svih tih decenija.
I poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović, ispravak netočnog navoda.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Kolega Kajin je izvolio u svojoj raspravi reći da je ovaj zakon maltene kao zakon o Kinezima. Ja se oštro protivim takvom pristupu bilo kojoj naciji ili narodu, kada je u pitanju Zakon o državljanstvu ili Zakon o strancima iz jednostavnog razloga, jer nikoga se ne smije podcjenjivati niti omalovažavati u Hrvatskom saboru a poglavito ne najveću naciju na svijetu. To je broj jedan, po broju stanovnika. Molim vas kolega Kajin. Vi ste to rekli. To je broj jedan. Broj dva. Ako vi imate dokaz da je bilo tko primljen u hrvatsko državljanstvo ili dobio radnu ili poslovnu dozvolu mimo zakona bez obzira bio on Kinez, bio on Amerikanac, Francuz ili bilo šta drugo, podnesite odgovarajući, pokrenite odgovarajući postupak u vezi sa tim pitanjima. Ali to vam ne daje za pravo da bilo koga bez dokaza zapravo na neki način povrjeđujete, pa ako hoćete i vrijeđate. I usput budi rečeno kad sam već uzeo riječ, koristim ovu priliku da svim Kinezima čestitam Novu godinu Zlatne svinje, koja nastupa u nedjelju.
Kinesku Novu godinu?
Da.
Dobro. Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo, mi smo danas objedinili raspravu o dva prijedloga zakona. Jedan je Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o hrvatskom državljanstvu i drugi Prijedlog zakona o dopunama Zakona o strancima. Radi se naime o sličnoj materiji, pa onda i nije ništa neobično što je objedinjena rasprava. Ali ja ću ipak odvojiti barem po nekoliko minuta za svaki prijedlog zakona par rečenica. Prvo, svakako je malo neobično da se već više od godinu dana čeka na redovnu proceduru sa raspravom, dakle za raspravu u ovom Hrvatskom saboru. A drugo bi se osvrnuo malo i na mišljenje Vlade i o jednom pa isto tako i o drugom prijedlogu zakona. Naime, to mišljenje je dato 11. siječnja 2007. godine, i za jedan i za drugi prijedlog zakona. S time da Prijedlog zakona o dopunama Zakona o strancima je upućen u saborsku proceduru 30. studenog 2005. godine. Dakle, prije godinu i nekoliko mjeseci. A o hrvatskom državljanstvu je ponovljen krajem prošle godine. Mišljenje Vlade za ovaj Prijedlog zakona o hrvatskom državljanstvu je tako, malo niti podržava niti ne podržava. Podržava inicijativu. Ali se i u jednom i u drugom mišljenju spominje da je u Ministarstvu unutarnjih poslova osnovana međuresorska radna skupina za izradu nacrta Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu. I naravno da je ta radna skupina, to nema uopće dvojbe uočila nedostatnosti zakonskih odredbi. I da će to biti u saborskoj proceduri. Međutim, ovdje pište isto tako u zadnjem stavku za svoje predstavnike koji će u njezino ime sudjelovati u radu Hrvatskog sabora i njegovih radnih tijela, Vlada je odredila Ivicu Kirina, ministra unutarnjih poslova, Ivicu Buconjića, državnog tajnika u Ministarstvu unutarnjih poslova i Žarka Katića, pomoćnika ministra unutarnjih poslova. Ja ovdje ne vidim nikoga. Malo, mislim barem da čujemo dokle se došlo sa tim prijedlogom posebno, na ovaj dio koji se odnosi na hrvatsko državljanstvo. Sad nešto malo o samom prijedlogu zakona. Svakako da kad govorimo o tome, ona treba se podsjetiti koje su postojeće, važeće odredbe koje se odnose naravno za primanje u hrvatsko državljanstvo u točkama 4. i 5. stavka 1. tog članka. Navedeno je da pozna hrvatski jezik i latinično pismo i da se iz njegovog ponašanja može zaključit da poštuje pravni poredak i običaje Republike Hrvatske i da prihvaća hrvatsku kulturu. Naravno, smatramo da ovaj prijedlog koji je kolega Vuljanić dao doista ima osnove i da bi se trebao uzeti u obzir. Radi se naime o tome da se ovim prijedlogom zakona predlaže da se na neki način utvrđivanje ovih tu gore podobnosti, ako tako možemo reći, daje provjerenim institucijama. Ja ne vidim, što je u tome loše? Dapače. To je itekako korisno i to bi trebalo podržati. Isto tako, mislim na neki način posebno iz razloga što su slične odredbe date i u drugim brojnim europskim zemljama a velika većina njih je i u Europskoj uniji. Znači, mi ćemo kao klub Hrvatske seljačke stranke svakako dati podršku ovom Prijedlogu zakona o izmjeni i dopuni Zakona o hrvatskom državljanstvu, jer smatramo da on rješava jedno neriješeno ili bar rečem nedovoljno dobro riješeno pitanje primanja u hrvatsko državljanstvo. Mi se ovdje nećemo baviti niti problemima koliko je primljeno, koje godine u hrvatsko državljanstvo? Mislimo da je ta tema već apsolvirana i da o tome ne bi trebalo diskutirati. Međutim, nešto bih ipak više vremena posvetio ovom drugom Prijedlogu zakona o dopunama Zakona o strancima koji naravno također ima mišljenje Vlade koje mi se čini malo, malo neprihvatljivo. Naime, Vlada ovdje ne podržava taj prijedlog zakona jer veli da se u Nacionalnom programu pridruživanja Republike Hrvatske Europskoj uniji za 2006. godinu, predviđeno je da se u četvrtom kvartalu 2006. godine uputi Nacrt prijedloga zakona u zakonodavnu proceduru. Ja također mogu čak i prihvatiti činjenicu što se u nastavku tog mišljenja spominje da će se u prvom kvartalu ove godine uputiti Hrvatskom saboru u proceduru donošenja, znači malo je ovdje bilo u kontradiktornosti. Svakako da bi bilo dobro da imamo danas ovdje predstavnika Ministarstva, također piše u mišljenju glavno da će za predstavnike u radu Hrvatskog sabora biti prisutni ili ministar, državni tajnik ili pomoćnik, ministri unutarnjih poslova ali njih nema. Tako da ne znamo dokle se došlo sa upravo ovim izmjenama o kojima je bilo riječi. Međutim ja bih ovdje vezano uz ovaj zakon doista podržao inicijativu u ime Kluba Hrvatske seljačke stranke iz više razloga. Naime možemo govoriti ulazimo u europsku kulturu, znanje kao primjereni nekakav segment razvoja je bitno. Poznavanje više stranih jezika. Sve to lijepo stoji. Međutim svi mi smo po razno raznim nekakvim pitanjima da li poslovnom dal' na neki drugi način, bili i u drugim zemljama. Recimo ja sam 1994. godine bio u Francuskoj, u Degeonu i vjerujte mi pokužao sam saznati na neki način kako doći do određenog odredišta pitajući na engleskom, pitajući na njemačkom. Samo su me gledali. Sad ja se interesiram malo tamo među ljudima što se dešava? Nije vrag da ovako jedna razvijena europska zemlja ne poznaje ni jedan strani jezik. Da, poznaju, ali oni iz principa ne žele govoriti drugo osim francuskog. Vi koji dolazite naučite francuski jezik. Točno tim riječima su mi rekli. Mi smo mala država točno. I koliko držimo sami do sebe toliko će i drugi nas poštivati. Pa na kraju krajeva i hrvatski jezik, ja se ponosim što sam Hrvat i volio bih da i drugi koji dolaze u Hrvatsku nauče barem poslovni hrvatski jezik. Ja ne vidim zašto se ne bi ovo prihvatilo, ova dobra inicijativa. Naravno da možemo reći da će to možda biti i u nekakvom Prijedlogu obuhvaćeno koji će i Vlada uputiti u proceduru. Međutim u ovom trenutku ja ne znam što Vlada misli o tome. Ja imam samo ovaj Prijedlog zakona koji je uputio kolega Nikola Vuljanić. Mi kao Klub Hrvatske seljačke stranke smatramo da je dobra inicijativa. Da ga treba poduprijeti. Možemo reći ima određenih detalja o kojima bi trebalo malo širu raspravu povesti i možda bi iz te rasprave i čak došlo do određenih izmjena. Ali to je prvo čitanje. Možda bi u drugom čitanju malo dopunili taj prijedlog i došli do kvalitetnijeg rješenja. Možemo reći da na neki način danas se u svijetu smatra da jezik kao nekakav identitet nije statična kategorija ali ja ponavljam zašto ne prihvatiti ove dobre intencije posebno iz razloga što smo svi svjedoci da sve više dolaze stranci u Republiku Hrvatsku. Nećemo govoriti o velikim poslovnim subjektima. Govorim samo o nizu trgovina. Ovdje su se spominjali i Kinezi. Neka dolaze, neka prodaju, mislim to, to je stvar o kojoj možemo raspravljati na drugom mjestu. Međutim ja bih volio da svi oni koji dolaze nauče barem poslovni hrvatski jezik, da možemo komunicirati ako treba s njima. Ne da moramo razmišljati kojim ćemo mi jezikom u Hrvatskoj govoriti. Hvala lijepa.
Hvala. Za Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero KOvačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa Klub Hrvatske stranke prava ne može podržati ova dva prijedloga zakona kao zakonske tekstove jer oni kao takvi nisu ni napisani. Možemo podržati kao inicijativu da se raspravlja kako o pitanju hrvatskog državljanstva tako i o pitanju o strancima jer ovo, ova dva prijedloga su neprikladna. Pitanje je i da li su i pismeno napisana, ali nećemo o tome sad razgovarati. To ćemo nekom drugom prigodom razgovarati. Mislimo da je bitno za nas u Klubu Hrvatske stranke prava kad se govori o Zakonu o hrvatskom državljanstvu tražiti od Vlade da se konačno donese novi, cjelovit Zakon o hrvatskom državljanstvu. Budući su već ovdje u sabornici otvorene rasprave a ovi prijedlozi poglavito Prijedlog zakona o hrvatskom državljanstvu se ne dotiče onoga što je problem ili se ne želi dotaknuti ili čak ima neku drugu namjeru moramo progovoriti sa stajališta Hrvata koji, čija djeca imaju problema u stjecanju hrvatskoga državljanstva a znamo da su njihovi djedovi ili njihovi roditelji bili prisiljeni otići iz Hrvatske. Znači bili su prisiljeni otići iz Hrvatske jer nisu mogli živjeti pod čizmom represivnog sustava koji ih je otjerao i morali su otići van iz Hrvatske. Oni vole Hrvatsku, oni su Hrvatsku i branili. Oni su Hrvatsku pomagali, ali nažalost imaju sve više i više problema vezano da njihova djeca stječu i dobivaju hrvatsko državljanstvo a to im je bio uvijek san da su hrvatski državljani. I o njima ovdje ne možemo govoriti kao o strancima. Nije isti slučaj Hrvata iz Australije, djeteta Hrvata iz Australije koji hoće steći, dobiti hrvatsko državljanstvo ili slučaj stranca koji dolazi u Hrvatsku bilo da je to Kinez, Talijan ili neki drugi. Tu moramo uvijek imati tu varijantu da naši zakoni moraju u tome dijelu ići u korist Hrvata. To svaka država ima u svijetu kako i na koji način se može jednostavnije steći državljanstvo za razliku od i konvencija i svega onoga. Ali moramo biti svjesni i opasnosti te vezano za ove konvencije koje smo tu odgodili raspravu prošle godine u Hrvatskome saboru da će, da bi se mogla dogoditi ta situacija da djeca Hrvata, hrvatskih državljana koji žive vani ne mogu doći, steći hrvatsko državljanstvo zbog činjenice jer neće imati 5 godina provedenih na boravku u Hrvatskoj ili druge ili slične situacije. Znači to je jedan dio problema na koje ovaj zakon ne daje odgovora, a ako on govori o toj djeci, o Hrvatima da su oni stranci onda se protivimo takvom rješenju ako je to nakana. To nisu stranci niti mogu biti stranci. Drugo je bitno pitanje hoćemo li mi omogućiti onima koji su sudjelovali u stvaranju Hrvatske države da i oni mogu steći hrvatsko državljanstvo a to je situacija koja je poznata svagdje u svijetu kako se može steći recimo francusko državljanstvo. Ode se u Legiju i dobije se francusko državljanstvo jel' tako? Tako se odnosi i za novačenje vezano i za vojsku Sjedinjenih Američkih Država. Jedan od varijanti kad se dobije onaj dio da se može boraviti u Sjedinjenim Američkim Državama ulazi u oružane snage i kao takvi dobivaju državljanstvo. Imamo Bošnjaka koji su sudjelovali u obrani Hrvatske. Bili su pripadnici Hrvatskog vijeća obrane. Imaju visoka državna odličja i nažalost još nisu iskoristili svoje pravo, a Hrvatska je to njima dužna da mogu steći hrvatsko državljanstvo a na to imaju pravo i to žele. Hoćemo li o tome progovoriti? Hoćemo li vidjeti da li to riješiti prema članku 12., stavku 2. Zašto Ministarstvo obrane, zašto Ministarstvo unutarnjih poslova te stvari ne radi? Prema tome ajmo o tima stajalištima progovoriti jer oni, imamo i situaciju da oni koji su napadali Hrvatsku oni dolaze lako do hrvatskog državljanstva. A oni koji su stvarali Hrvatsku, koji su branili Hrvatsku kao što su ti Bošnjaci oni ne mogu dobiti hrvatsko državljanstvo. Ajmo o tome progovoriti. To su te stvari o kojima treba progovoriti i tražimo, znači zahtijevamo od Vlade da konačno riješi ta pitanja, da konačno riješi ta pitanja, da oni koji su stvarali Hrvatsku, koji su branili Hrvatsku da mogu dobiti hrvatsko državljanstvo, a ne da ih se iz razno raznih birokratskih ili nekih drugih razloga onemogućava stjecanje. Da drugi, treći naraštaj Hrvata, hrvatskih državljana da nemaju problema sa stjecanjem hrvatskoga državljanstva jer oni su uvijek i imaju Hrvatsku u srcu, oni su sudjelovali u obrani Hrvatske. Mnogo je došlo gospodine Kajinu iz dijaspore, trebali bi znate koji, iz dijaspore naših Hrvata koji su se stavili na branik domovine i koji su sudjelovali u obrani Hrvatske. I nakon toga ništa nisu tražili, otišli su natrag. Prema tome, ajmo govoriti odgovorno. Pa ako se treba polagati ispit iz povijesti oni su ga odavno položili. A mnogi koji imaju hrvatsko državljanstvo i koji su sudjelovali u napadu Hrvatske sigurno ne bi položili ispit iz povijesti. Dapače, oni su htjeli povijest napravili po svojoj mjeri. Prema tome ajmo odgovorno razgovarati o ovim temama, a ne govoriti o situacijama koje su neistinite. Prema tome pitanje je u svemu tome hoćemo li se ponašati nedemokratski, hoćemo li se ponašati totalitarno, pa govoriti da su djeca Hrvata da su oni stranci. E nećemo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Hvala gospodine predsjedniče. Svaka čast velikoj većini građana koji imaju dvostruko državljanstvo. Ali svakako treba voditi računa o tome da oni koji izigravaju institut dvostrukog državljanstva. A imali smo prilike vidjeti oni koji su osuđeni u svojim matičnim državama da se šeću slobodno po Hrvatskoj zato što imaju hrvatsko državljanstvo, a onda se ne mogu izručiti u te druge države. U tome je problem.
Ali možda je tome problem ali to nije ispravak netočnog navoda. Evo mi sad kad smo bili u Turskoj isto tako smo se sreli sa vrlo ovako interesantnim jezičnim problemima. Primjerice pitamo kako se kaže, šta znači "basket avlija". Kaže "košarkaška dvorana". Ili recimo "balerina", "zvrk hanuma". Zvrk hanuma, da. I predlagatelj ide, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ma htio bih samo malo analizirati diskusiju da se prijedlog ova dva zakona koji govore naslovnu naravno o hrvatskom državljanstvu i strancima ali suštinom govore o položaju i pravu hrvatskog jezika. Tako je to, tako se deklaracija zvala, jel, o položaju i pravu hrvatskog jezika. Dakle govori o tome da se ta diskusija ne iskoristi na bacanje parola i Hrvatima ove kategorije, Hrvatima prve, druge, treće, pete i osme kategorije. Svi hrvatski državljani su ravnopravni. Svi stranci koji dolaze u hrvatsko državljanstvo traže hrvatsko državljanstvo također su ravnopravni. A oni su stranci dok ne dobiju hrvatsko državljanstvo. Pa ljudi nemojmo govoriti u kategorijama vlastitog osjećaja nego u kategorijama zakona. Ovdje smo u zakonodavnom domu hrvatskog Parlamenta. Dakle ono što ja predlažem ovdje da svi koji dolaze u hrvatsko državljanstvo, naravno ne ovih milijun i pol koji su već ušli, za Boga, oni već jesu hrvatski državljani, nego svako budući da jedan institucionalni način pokaže da zna hrvatski jezik, da cijeni hrvatsku kulturu. I to je to. Nigdje nema ni trunka, niti je to Zakon o Kinezima, niti Zakon o čileanskim Hrvatima, ni trunka primisli o tome da se sad kategoriziraju pa će Hrvati prve kategorije polagati mali ispit, a Hrvati druge kategorije veliki ispit. Pa to je stvarno suludo. Molio bih da se ako je moguće diskusija drži merituma stvari. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, ispravljam netočan navod, znači kad se govori o strancima treba raditi, praviti razliku Hrvat nije stranac u smislu što kolega govori za razliku od stranca koji je Talijan, koji je Nijemac, koji je Austrijanac, to je bitna razlika u svemu tome. To sve države u svijetu imaju. Znači Hrvat koji nema hrvatskoga državljanstva, on nije stranac i sve zemlje imaju za takve svoje građane druga pravila u smislu primitka u državljanstvo od stranaca čistih. Hvala.
Poštovani zastupnik Zlatko Kramarić, klub zastupnika HSLS-a. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice i kolege. Vrlo je opasno kada se ovakva jedna ozbiljna tema kao što je Zakon o hrvatskom državljanstvu i Zakon o strancima, kada se uključe emocije. Emocijalne rasprave uvijek su pomalo iracionalne. Ja ću vas samo ovako malo podsjetiti, a neki ovdje u ovom Saboru su i sjedili, da li je to bila '92., '93. godina kada nas je posjetio jedan zastupnik u čileanskom, iz čileanskog Parlamenta podrijeklom Hrvat. Ovdje je držao govor na španjolskom jeziku. Taj je govor također bio vrlo emocionalan. Čovjek nije znao hrvatski jezik iako je bio podrijeklom Hrvat i svakako da mu je ta činjenica da govori u hrvatskom Parlamentu itekako mnogo značila. Ali nama se je obratio na španjolskom jeziku, jer očito da je pripadao generaciji čileanskih Hrvata koji su u međuvremenu nažalost zaboravili svoj materinji jezik. I sad doista bilo bi zanimljivo kako njega tretirati. Da li kao, da li bi on imao pravo da dobije hrvatsko državljanstvo ali prema ovim uzusima koji su ovdje postavljeni. Čini mi se da ono što se, što smo mi bili svjedoci u svakako onim nekim vrlo burnim vremena, vremenima da smo prema nekim stvarima pa tako i prema hrvatskom državljanstvu se ponašali prilično olako, da ne kažem liberalno pa je onda ta inače sveti dokument za mnoge zemlje bilo ga je prelagano dobiti. prelagano ga je bilo dobiti. Pokušajte doista to usporediti sa nekim drugim zemljama pa ćete vidjeti koliko to problema imate da bi ste ne znam postali američki državljanin ili državljanin neke druge zemlje. Ne ide to tamo ni malo lako, bez obzira kakve su to vaše, kakve su emocije bile. A opet, nažalost i jedan dobar dio građana je zapravo je bio, nije bio u mogućnosti da dobije hrvatsko državljanstvo, iako se ne radi ni o kakovim neprijateljima nego upravo stjecajem tih administrativnih propisa, jedan broj ljudi je doista ostao bez mogućnosti da dobije doista važan, bit ću malo patetičan pa reći ću sveti dokument. Čak su u ono vrijeme su nekoliko konferencija bile održane koje su upravo pokušavale taj problem rješavati jer doista to se ticalo rasapa bivše države i ti problemi su se pojavljivali ne samo u Hrvatskoj nego i u drugim zemljama bivše Jugoslavije i mislim da su to bila vrlo zanimljiva savjetovanja i poslije svakog tog savjetovanja bila su objavljene i knjige koje su na neki način svjedočile upravo da je to vrlo složen problem. Ono što po ovom prijedlogu zakona koji nudi moj uvaženi kolega i biti ću slobodno reći prijatelj, ima neke stvari koje mene kao liberala ovako malo smetaju jer čini mi se da se opet prema nekim stvarima prilično olako odnosimo. Što znači hrvatska kultura? Mislim da to nije nimalo tako jednostavno definirati kao što se ovako možda na prvi pogled čini. Mislim veliko je pitanje da li bi mnogi od nas ovdje položili nešto što se, jedan lakši test o tome što bi to bila hrvatska kultura, odnosno što je to identitet. Danas se na našim univerzama gdje su legitimni kolegiji, kulturalne studije, pitanje identiteta, to se predaje, sluša, pišu se ozbiljne knjige. Doista hvala Bogu i u Hrvatskoj imamo dosta stručnjaka koji se s time bave i to ni na koji način ne zaostajemo za praksom na univezitetima u europskim i američkim sveučilištima. Ne zaostajemo za tom praksom. Ali da li je identitet jednoga, ne volim govoriti o tim kategorijama, ali ako regionalnoga recimo Slavonca, Dalmatinca ili Istrijana da li je identičan ili da li zato što netko je malo manje Istrijan a više Slavonac, da li to s time znači da je zato malo manje Hrvat. Mislim da svakako da ne. Upravo ta raznolikost i upravo različite tradicije koje su sudjelovale u kreiranju identiteta na, a samim time onda i kronologiju identiteta su zapravo vrlo zanimljive i treba ih uvažavati, respektirati i nikako ni na koji način govoriti da nečega ima više ili manje i da je zato manje vrijedno. Isto također pitanje hrvatskog jezika, svakako ja kao profesor hrvatskog jezika, na kraju to mi je, tu sam diplomu dobio, to mi je kruh, isto također nešto što je hrvatski jezik značio u 19. stoljeću, što je značio u dobrom dijelu 20. stoljeća. Sada je veliko pitanje da li ima istu ulogu i u 21. stoljeću. … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala Bogu da ima. Ali isto također pitajte vaše dijete da li mu zapravo, da li zato što zna engleski jezik i što ga doživljava kao esperanto, da li je zato išta malo manje Hrvat, da li je manje ili doista pokušavamo biti nepotrebno retrogradni na bilo koji način. Kolega Kajin je dao primjer Kine u smislu da li doista tamo Amerikanci, Englezi, Francuzi kada dođe, da li obvezno uče kineski. Bojim se da ne. Iz jednostavnog razloga, to je prilično, mislim da … … [[Upadica se ne čuje.]] Da, sigurno. Pazite ja ne mislim, svakako da je dobro da što veći broj ljudi nauči hrvatski da se i u svakodnevnoj komunikaciji i u poslovnoj komunikaciji da hrvatski jezik bude prisutan, ali ne mislim da će zbog toga ne znam i Privredna banka ili Zagrebačka banka ili ne znam neka druga banka ona ionako nije hrvatska po onome najbitnijeme, a sada još i to je tragično i tu je zapravo pravi keč i tu je problem ako još, a mislimo da ćemo zapravo rješenjem uvođenja hrvatskog jezika kao temeljnog komunikacijskog jezika riješiti sve te probleme. Nećemo riješiti. Ono što bih ja želio to je da zapravo mi ne patimo od nepotrebnih stereotipa. Naš kulturni identitet i u mnogim stvarima naš politički identitet je opterećen sa mnogim stereotipima. Hvala Bogu nismo jedini ili na sreću nismo jedini na ovome svijetu koji pati od određenih stereotipa. Ovo što nam je nedavno poručio talijanski predsjednik također govori da je čovjek opterećen stereotipima koji doista ne igraju, ali nemojmo na tuđe paranoje vratiti vlastitim paranojama, to bi bilo vrlo opasno. I dopustimo da je doista identitet u nekim novim vremenima, vremenima globalizacije, šta god mi o tome mislili ne možemo izbjeći i pokušajmo pronaći mjeru našeg identiteta u tim globalnim procesima. Kolega Đapić hoćete poslije, nemojte opet ćemo morati početi voditi polemiku pa će se predsjednik Sabora naljutiti na mene i na vas, a ja ne bih htio da se naljuti na vas. Na mene može, ali ne bih htio da se naljuti na vas. Ali ovo su ozbiljne teme. Ovo su preozbiljne teme preko kojih mi olako prelazimo. Mi možemo ovdje ako treba glumatati ultranacionalista, to nema problema. Može se. Ali koji to problem doista će temeljni u našem društvu riješiti ako se mi doista stereotipe pretpostavimo procesima koji se u ovome svijetu događaju. I umjesto da na te procese imamo svoje odgovore i da tražimo mjesto hrvatske kulture i da obogaćujemo hrvatsku kulturu i naš identitet i tim procesima, doista ja ne bih htio da se mi svedemo na neke elemente 19. stoljeća pa ne znam tamburica, nošnja, tkanica i to i da mislimo da je to onda to. To doista to nije. To nije moja slika modernoga Hrvata u ovome urbaniziranome svijetu. Mi sa tom slikom doista nećemo daleko doći, jer na kraju krajeva svaki moderni Hrvat koji drži, doista drži do sebe, koji u želji da bude i drugačije pismen ima kraj sebe laptop a nema tamburicu. Pa onda dosita između laptopa i tamburice ovog momenta d će svaki, a pogotovo oni mladi ljudi koji dolaze, izabrat će laptop. … [[Upadica se ne čuje.]] Eto, a to ne znači da tamburica mora nestati. I upravo iz tih razloga, zato malo se kažem čudim kolegama iz HNS-a, odnosno kolegi Vuljaniću kojeg inače kažem osobno cijenim, da na ovakav način zapravo mi pomalo problem identiteta, problem hrvatske kulture ovako rješavamo prilično olako, paušalno i bojim se bez neke velike rasprave i na neki način doista pokazujemo da nas je strah i modernizacije, europeizacije, globalizacije i da od tih procesa jednostavno se bojimo umjesto da ih prihvatimo kao činjenicu, ali da imamo naše odgovore na pitanja i probleme koji dolaze iz te kompleksne sredine. Na tuđu kompleksnost moramo odgovoriti vlastitom kompleksnošću, sve drugo su zapravo samo puke tlapnje, lijepe parole, fraze koje takve eventualno mogu ovako djelovati pa malo da dignu emocionalni, da ne kažemo iracionalni naboj u nama, ali neće riješiti niti jedan naš problem, pa ni problem ovako kao što je značajan problem državljanstva i Zakona o strancima, a nogometaši koji pikaju lopte oni su ovdje dovedeni da dobro brane ili zabijaju golove, a nije loše da nauče kažem hrvatski jezik ali da to bude obvezujuće bojim se da to ništa neće rješavati, jer dobar dio naših igrača koji igra vanka također ne zna jezik sredine u kojoj igraju. Hvala.
Pa eto, lavina ispravaka netočnih navoda, cijela lavina. 7 ispravaka netočnih navoda. Poštovani zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Kramarić je netočno rekao da je bilo prelagano dobivanje hrvatskog državljanstva. Tu nema ni laganog ni teškog itd. Još sad čak i jednu nespretnu usporedbu dao sa Amerikom i sa dobivanjem američkog državljanstva. Amerikanci na svu sreću nisu imali komunistički totalitarni režim koji bi proganjao njihove građane kao što je to radio komunistički totalitarni režim jugoslavenski. Prema tome, ispravljena je jedna povijesna nepravda i omogućeno zakonom normalno dobivanje državljanstva svim Hrvatima koji na to imaju pravo. I također, ne slažem se s vama da tamburica nije dio identiteta. Tamburica je itekako, naravno ali samo jedna sličica, jedna sličica u mozaiku tog identiteta u kojem je i Luka Sorkočević, u kojem je sve ono što čini hrvatski identitet sveukupno. Prema tome, i tamburica je dio tog identiteta. To naš predsjednik jako dobro zna.
Tamburica, dangubica. I poštovana zastupnica Ruža Tomašić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod kolege Kramarića, nije tako lako dobiti državljanstvo u drugim državama. Puno je lakše nego kod nas, pogotovo za svoje građane. U Njemačkoj npr. daju državljanstvo svojim građanima koji su živjeli u granicama Njemačke 1932. godine. Kanada, moja djeca koja su rođena u Kanadi, njihova djeca mogu biti rođena ovdje, dobit će državljanstvo bez problema. Ne moraju znati engleski. Kad idu polagati državljanstvo dovode sa sobom prevoditelja. Tako da je i to lagano. A mi ćemo ovdje u Hrvatskoj, nama natalitet opada a mi ćemo lijepo za 20 tisuća kuna, tko može otvoriti obrt, dat ćemo njemu državljanstvo a našima koji se žele vratiti sa puno novaca, koji vole ovu državu, koji žele ovu državu, njima nećemo omogućiti državljanstvo. A ja imam bar pet dokaza, da treće koljeno koje izvana dođe ne zna hrvatski dobro, ali je došlo tu u posjetu, zavolilo je ovu državu i vratilo se sa milijunima dolara s kojima ovi koji otvaraju biznis od 20 tisuća kuna nikad neće imati, niti ih je briga za Hrvatsku [[Upadica: Tako je Ružo.]] Hvala lijepa.
Treći ispravak, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Taj će lanac kojega je spomenio Zlatko, dobio je hrvatsko državljanstvo, ali da li pripadnici autohtonih manjina koji napuštaju ove prostore '50.-tih, '60.-tih godina, a znači nisu stranci isto tako mogu jednako tako lako dobiti hrvatsko državljanstvo, kao što mogu recimo oni koji igraju za Hrvatsku reprezentaciju. E, u tim kompleksima o kojima je Kramarić govorio, da se moramo osloboditi vlastitih kompleksa, trebalo bi također progovoriti. Inače apsolutno se slažem sa svima, ali sam morao to reći.
Poštovani zastupnik Pejo Trgovčević. Šta je? Je li opet nešto ste rekli? … [[Upadica se ne razumije.]] Niste ništa rekli ružno za zastupnika Kramarića? … [[Upadica se ne razumije.]] Poštovani zastupnik Pejo Trgovčević, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa netočno je što je kolega Kramarić ustvrdio, da je Hrvatska u početku se dosta liberalno ponašala što se tiče primanja u hrvatsko državljanstvo, što znači da nije dakle, trebala primati sve Hrvate u hrvatsko državljanstvo. I onda kaže da bi trebali to urediti kao i druge zemlje. A ja napominjem, da svaki Nijemac ili Austrijanac u Hrvatskoj koji zatraži njemačko ili austrijsko državljanstvo može ga i dobiti. A tako svaki Hrvat koji zatraži hrvatsko državljanstvo ma gdje god on bio, mora ga i dobiti. To je najmanje što Hrvatska može dati svojim Hrvatima diljem svijeta.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević, sljedeći ispravak netočnog navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče! Znači, ispravljam taj netočan navod. Očito gospodin Kramarić ne zna kako i na koji način se stječe državljanstvo u drugim državama. Evo, gospođa Ruža je rekla za pitanje Njemačke i za pitanje Kanade. I stvarno je što je on rekao, ne da je ova rasprava iracionalna nego njegov je govor bio iracionalan i on sad nama govori o tome, kaže mi moramo dati odgovore na procese kao što je globalizacija. Pa on je 8 godina u vlasti, pa od tebe narod očekuje da daš odgovor.
Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite!
Htio bi, a ne bi htio ništa izgleda. Htio bi ispraviti dva netočna navoda kolege Kramarića. Ja se u neku ruku računam liberalom i računam se i prijateljem kolege Kramarića. Međutim, ne mogu prihvatiti izjavu da je jezik jedan od stereotipa koje trebamo više-manje ukloniti iz svog načina razmišljanja. Jezik to nije. Ponašanje tipa Talijanskog Predsjednika to jeste, ali jezik to definitivno nije. Drugi ispravak netočnog navoda, definicija identiteta i dokazivanja poštovanja i poznavanja hrvatske kulture, ja sam ju prepisao iz postojećeg zakona. Nisam promijenio definiciju, nego tražim da se na drugačiji način dođe do dokaza da čovjek to može. A što to je, ja stvarno ne znam što je zakonodavac mislio kad je donošen važeći zakon.
Poštovana zastupnica Zdenka Babić Petrićević, ispravak netočnog navoda.
Gospodine predsjedniče! Kolega Kramariću, vaš govor koji ste održali 10 minuta, vi ste pobjegli od teme. Ovdje se radi o Zakonu o hrvatskom državljanstvu, promjena Zakona o hrvatskom državljanstvu i promjena Zakona o strancima. Očito Hrvati nisu opterećeni svojim kompleksom plaće, oni su bogati svojim imenom, jezikom, poviješću itd. Meni se čini da ste vi opterećeni sami sobom i kompleksom pa ću ja citirati govor koji najviše volim od kolege Kramarića, je šutnja i blagi pogled. To je jedan dio. Drugi dio. Liberalan Zakon o hrvatskom državljanstvu je liberalan za strance ali nije za Hrvate. To je jedno. Prema tome, jedan stranac kada dođe u Hrvatsku, on boravi 5 godina na Kajzerici, ne ispunjava druge uvjete, može promijeniti mjesto boravka ili mjesto prebivališta u Republici Hrvatskoj. Dokazat će dva puta dozvolu boravka po dvije i pol godine i steći će uvjet za dobivanje hrvatskoga državljanstva. Stranac odnosno Hrvat koji je po Zakonu o strancima kojeg je donijela koalicijska vlast iz 2003. godine, druga i treća generacija su nažalost stranci u Republici Hrvatskoj. To ne radi jedna useljenička zemlja koja bi trebala postati Hrvatska. Ja ću kolegice Tomašić reći Nijemci, porijeklom Nijemci…
E sada, više dalje…
Bez obzira od kuda dolaze, dozvolite mi kad stupe na njemačko tlo dobiju osobnu iskaznicu. … [[Upadica se ne razumije.]]
To ćemo kasnije reći. I eto, povreda Poslovnika od zastupnika Zlatka Kramarića.
Ja mislim da sve se gospodine predsjedniče, može reći ali da se doista ni na koji način ne treba vrijeđati. Mislim, pa upravo to da dakle, da sam ja opterećen sam sa sobom, to je medicinska kategorija, znate. Mi ovdje, ovo je politički prostor. Ovo je sabornica gdje se doista govori i doista mislim da sam govorio krajnje obazrivo i upravo pokušavajući ovu paradigmu postojeću, koju ni na koji način nisam doveo u pitanje, je samo proširiti. I upravo reći da jer ovako kako vi razmišljate, sad bi, kad bih ja sad htio biti zločesti već to doista pripada paradigmi 19. stoljeća [[Upadice se ne razumiju.]]
Dobro, ne možete sada to, kolega Kramarić, moramo se …
Upravo to, upravo razlika, temeljna razlika je upravo u tome koju paradigmu vi slijedite, koju paradigmu ja slijedim. Ni na koji način ja vašu nisam, samo sam je želio malo proširiti.
Dobro, dobro, dobro. Poštovani zastupnik Slaven Letica ima ispravak netočnog navoda.
Pa broj ispravki kolega Kramariću svjedoči o vašem značanju, vi postajete svojevrsni … [[Govornik se ne razumije.]] i preuzeli ste žezlo Tončija Vujića. Ali što se tiče ispravka pogrešnog navoda vi ste kazali da je izjava talijanskog Predsjednika Napolitanea govori o njegovoj opterećenosti prošlošću. Radi se o puno ozbiljnoj stvari u toj izjavi. Radi se s jedne strane o jednoj čudnoj mješavini neostaljinizma i neofašizma jer on negira hrvatstvo kao nacionalni identitet. To je prvi element. I prenosi najgore rasističke predrasude. Meni je drago da je naš predsjednik Vlade se jučer solidarizirao sa Predsjednikom države u osudi i primjeni nulte snošljivosti prema tom neotesanom tipu. Hvala vam lijepo.
Poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, ja smatram da bi zapravo raspravu o ova dva prijedloga zakona trebalo pretvoriti iz prvog čitanja u opću raspravu. I da nemamo raspravu u prvom čitanju nego da napravimo opću raspravu iz jednostavnog razloga jer i uvjeti i načini primjene našeg Zakona o državljanstvu zahtijevaju u praksi a i potreba usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije također nalaže da se zapravo pristupi jednoj malo ozbiljnijoj i detaljnijoj raspravi o Zakonu o državljanstvu i Zakonu o strancima koji bi trebali dovesti do širih izmjena, izmjena i dopuna ovih zakona. To prvo. Drugo, moram reći da nisam siguran na koji način i da li bi bilo dobro ovo rješenje po kojem praktički bi potvrdu odnosno ispite o poznavanju hrvatskog jezika i kulture trebale baš svaki puta provoditi visokoškolske ustanove. Ja smatram da je to malo prenapuhano. Osim toga mi smo donijeli sada Zakon o obučavanju starijih osoba odnosno doškolavanju starijih osoba koje mogu osnovati ustanove, udruge i tako dalje, različita tijela koja mogu dati takva znanja. I tijela za strane jezike. Prema tome nisam siguran baš da to mora biti u visokoškolskim ustanovama. Slažem se da onaj tko želi dobiti državljanstvo treba dati dokaz da poznaje hrvatski jezik i kulturu ili bolje rečeno jezik i kulturu one zemlje čije državljanstvo hoće uzeti. Drugo što s tim u vezi valja postaviti jeste pitanje Zakona o strancima. Znate, potreba radne dozvole i poslovne dozvole i poznavanja jezika trebalo bi ipak biti vezano pomalo i za posao koji se obavlja. I u takvoj situaciji mi moramo biti posve svjesni da u masu naših iseljenika i naših radnika koji privremeno borave izvan Republike Hrvatske ni izbliza ne poznaju jezik i kulturu zemalja da bi mogli proći ispite na visokoškolskih ustanovama. Ali svejedno tamo rade zbog potreba posla. Danas sutra nadajmo se da će i hrvatsko gospodarstvo imati potrebu za takvim radnicima jer nećemo moći udovoljiti svojim radnim kapacitetima, zahtjevima našeg gospodarstva. I u tom pogledu smatram da i to pitanje staviti tako da se to mora polagati pred visokoškolskim ustanovama je zapravo malo ozbiljno, preozbiljno i mislim da bi bilo dobro ostaviti to za opću raspravu kao prvi razlog zašto bi trebala biti opća rasprava? Drugi razlog koji treba otvoriti jeste pitanje primjerice koje ovdje uopće nije obuhvaćeno u Zakonu u prvom čitanju, a vezano je primjerice uz provedbu članka 8. Zakona. Naime po članku 8. između ostaloga pri rođenjem je moguće u Hrvatskoj dakle pod zakonom utvrđenim uvjetima dobiti državljanstvo međutim i jedan od uvjeta se traži ne samo da ima 5 godina boravka, neprekidnog boravka na teritoriju Republike Hrvatske nego i da ima otpust iz stranog državljanstva ili da podnese dokaz da će otpust dobiti ako bude primljen u hrvatsko državljanstvo. Naime vrlo je interesantno u praksi ovo pitanje. Veliki broj osoba koje žive godinama na području Republike Hrvatske teško ostvaruju svoje pravo na državljanstvo. Imamo takvih slučajeva. Još vode se pred nadležnim tijelima Ministarstva unutrašnjih poslova koje imaju djecu, koje imaju bračne drugove. Koji su državljani Republike Hrvatske a oni ne mogu dobiti državljanstvo Republike Hrvatske ne zato što ne ispunjavaju 5 i više godina boravka u Republici Hrvatskoj nego između ostaloga zato što ne mogu dobiti otpust od svoje države iz prostog razloga jer njihova država ne može isto recimo slično kao naša ne može dati otpust i tako dalje. Postavlja se pitanje da li bi mogli ići na malu jednu izmjenu koja naravno polazi od pretpostavke da takva osoba da pisanu ovjerenu ispravu da ona istupa iz državljanstva zemlje u kojoj je do tada bila i da to bude jedan od dokaza koji bi bio važan za moguće ostvarivanje ovakvog tipa državljanstva o čemu bi bilo važno razmotriti ovo pitanje. Mislim da bi čitav niz problema koje imaju ovaj, ovaj vid građana kod nas koji se ne ostvaruju na taj način otvorili i omogućili pitanja da se to, da se to, taj problem riješi koji je ozbiljan za njih jer oni praktički nemaju putnih isprava niti osobnih isprava uopće za kretanje ni po Republici Hrvatskoj. Često puta dobivaju dozvole za privremenog boravka i tako dalje i tako dalje koje se iz godine u godinu samo produžuju. To je veoma ozbiljan problem. To Hrvatska sebi ne može dozvoliti ako hoće biti pravna država, civilizirana država. Treće pitanje, znate kolegice i kolege, masu rasprava je bilo o tome kako osigurati djeci ili osobama iseljenicima koji borave izvan Republike Hrvatske i prebivaju izvan Republike Hrvatske jer su se iselili da steknu hrvatsko državljanstvo između ostalog ako poznaju ili ne poznaju jezik. Prvo moram vam reći ta rasprava će uslijediti. Ali ne s ovog aspekta o kojem smo mi do sad raspravljali. Naš zakon je u tom dijelu vrlo liberalan i on kaže vrlo jasno: «Iseljenici odnosno njihova djeca koji su vani ako podnesu zahtjev za prijem u hrvatsko državljanstvo na njih se neće primjenjivati članak 8. stavak 1. do 4. a to je između ostaloga i da poznaju hrvatski jezik.» I oni će dobiti državljanstvo. Međutim ono što nama slijedi. Nama slijedi da ćemo morati taj članak zakona uskladiti sa aktima Vijeća Europe i Europske unije vezano za položaj osoba koje … [[Govornik se ne razumije.]] I to ćemo imati raspravu u Saboru i morat ćemo vidjeti kako u tom kontekstu zaštititi interese takvih naših građana i naših osoba u skladu naravno sa tim dokumentima … [[Govornik se ne razumije.]] Vijeća Europe, Europske unije radi usklađivanja sa pravnom stečevinom s jedne strane. I naravno s druge strane Ustavom, s treće strane namjernom željom Republike Hrvatske da djeca naših iseljenika, odnosno građanina mogu u tom pogledu ostvariti određena prava i pravo stjecanja državljanstva. A oni koji imaju namjeru da me isprave netočan navod nek prije toga pogledaju članak 11. Zakona u odnosu na članak 8. Zakona o kojem sam govorio da se ne bi zaletili. Dalje što bih htio posebice naznačiti jeste i to da mi imamo i jednu vrlo interesantnu stvar sadržanu u zakonu koja je zapravo omogućila nekim osobama da dobiju državljanstvo i na način koji su nas kasnije kompromitirali. A to je članak 12. koji kaže između ostalog ovako. "Stranac čije bi primanje u hrvatsko državljanstvo predstavljalo interes za Republiku Hrvatsku može prirođenjem steći hrvatsko državljanstvo iako ne udovoljavam pretpostavkama iz članka 8. stavak 1. točka 1. do 4.", ili da može dobiti pod istim uvjetima državljanstvo kao što to može dijete Hrvata koje se iselilo izvan Hrvatske. Dakle, vrlo jednostavno. E vidite, u tom segmentu se dogodilo da mi nismo ovaj standard "predstavlja interes za Republiku Hrvatsku" zakonom odredili šta se pod tim podrazumijeva. Nažalost dogodilo se između ostaloga da su neki među njima dobili i državljanstvo koje su se, tko se razotkrili i kao osobe koje pripadaju kriminalnom miljeu i to ne samo domaćem nego međunarodnog kalibra. I mislim da je to kompromitiralo i Republiku Hrvatsku, pomalo i naš zakon i sve ostalo. Sve to nalaže po momo dubokom uvjerenju potrebu ozbiljne rasprave o Zakonu o državljanstvu, ozbiljne rasprave o Zakonu o strancima. I u tom pogledu, naravno, ja znam kada se raspravlja osobito o osobama koje trebaju državljanstvo a koje su iz iseljene Hrvatske, Hrvati građani Republike Hrvatske kao dvojno državljanstvo da u tom segmentu imamo posebno pitanje. Ali u tom valja voditi još jednu činjenicu računa. Da to pojednostavljenje mora razriješiti i ono pitanje otpusta stranih državljanstva jer imate puno stranih država koje nemaju institut otpusta a u kojima državljanstvo Hrvati koji su se iselili svojevremeno prije. Prema tome, to pitanje bi još možda trebalo u nekim stvarima liberalizirati u onoj mjeri u kojoj je to moguće u odnosu na međunarodne dokumente s kojima ćemo to morati usuglasiti. Jer ne smijemo zaboraviti da ovo doduše je odnos između osobe i države s jedne strane, ali da i ono ima svoj javno-pravni karakter koji je obvezan uz međunarodno javno pravo i u tom pogledu trebamo taj dio usuglasiti da bismo bili, što se kaže i moderno zakonodavstvo u tom segmentu imali. I posljednju stvar koju bih htio naznačiti vezano za Zakon o strancima. To je pitanje podjele radne i podjele dozvole, poslovne dozvole znate na duži rok od godinu dana. A vidite, u prvoj godini, pogotovo kad je u pitanju poslovna dozvola, kad treba osnivati poduzeće, kad treba osnivati pravne osobe tek onda bi morala ta osoba znati ako će sama obavljati te poslove znati jezik. Očigledno da je u tom segmentu to podjela ta baš i nije najvažnija. Daleko je važnije nešto drugo, da on se možemo na hrvatskom jeziku sporazumijevati, komunicirati kad je u pitanju poslovni dio, a drugo je pitanje hoćemo dati tu potporu. Ja ne mislim da to mora biti visokoškolska ustanova. Čak štaviše, ako bi ovakva formulacija ostala čini mi se da bismo mogli to interpretirati kao da se ovim zakonom pogoduje da se dobije poseban oblika posla za visokoškolske ustanove kao ekstra posao koji se posebno vrednuje i tržišno naplaćuje. Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine predsjedniče, kolega Arlović. Vi kao stručan pravnik i to ste dokazali ovdje već godinama u Hrvatskome saboru mislim da ste pročitali Prijedlog Zakona o potvrđivanju Zakona o državljanstvu Konvencije Vijeća Europe. Rekli ste da prijedlogom tog zakona kojega ćemo mi sutra raspravljati u Hrvatskom saboru i morat ćemo zbog te Konvencije mijenjati zakon u 16 i 30. To nije točno. Točno je to što u Prijedlogu Zakona o državljanstvu Vijeća, Konvencije Vijeća Europe članaka 26. govori da svaka zemlja suvereno može i dalje ostaviti svoje zakone o hrvatskom državljanstvu i utvrditi prema Ustavu svoje zemlje ono što najbolje, na najbolji način može sačuvati svoje nacionalne interese, u ovome slučaju naš je nacionalni interes da se Zakon o hrvatskom državljanstvu ne mijenja niti članak 16. niti članak 30. I pročitajte Konvenciju, članak 26.
Imate odmah repliku. Izvolite.
Kolega Arlović je govorio dosta toga pa je spominjao hrvatsko iseljeništvo, pa je spominjao bračne drugove koji su hrvatski državljani i njihovi partneri nisu hrvatski državljani apsolutno mogu dobiti hrvatsko državljanstvo ako ispune sve uvjete Zakona o hrvatskom državljanstvo po članku 11. To bi bilo prvo. Drugo, rekli ste da ne trebamo biti opterećeni našim identitetom i našim jezikom, apsolutno ne. Pa ste spomenuli i neke zemlje. Pa ću vam reći da jedan stranac u Saveznoj Republici Njemačkoj ne može biti, predavati njemački jezik ni nacionalne predmete, pa taman završio fakultet u Tübingenu. Ugledajmo se na Francuze i Nijemce.
Replika, potpredsjednik uvaženi zastupnik Mato Arlović. Izvolite.
Poštovana kolegice, možda u Njemačkoj ne može predavati, ali ja znam jako puno Hrvata koji žive i u Njemačkoj i izvan Njemačke i u drugim zapadnim zemljama u kojima predaju na najvišim znanstvenim ustanovama. Mislim da ne možda jezik, ali predaju jako puno, polako, jako puno. Ali isto tako moram vam reći da nikada Nijemci nisu tražili tako stroge uvjete za poznavanje njemačkog jezika za strance da bi mogli raditi u Njemačkoj, da bi mogli dobiti radnu dozvolu ili da bi mogli dobiti poslovnu dozvolu. Da je to bilo tako vjerojatno u ono vrijeme kad ste vi išli ne biste ni vi dobili posao. Drugo, … [[Upadica se ne čuje.]] U Njemačkoj, e da, pa vidite. Drugo što sam htio reći. Ja sam govorio ne o ovoj rezoluciji o kojoj vi govorite. Ja sam govorio o potrebi usklađivanja našeg zakonodavstva o državljanstvu i strancima sa pravnom stečevinom Europske unije. I u tom pogledu da li će se i kako će se primjenjivati članak ove rezolucije, o tome po tome, to ćemo vidjeti kad budemo usklađivali. Ja to što ste vi govorili kao ispravak nisam rekao. Treće, znate vi ste pomiješali stjecanja državljanstva za osobe koje imaju sada nažalost i boravište i prebivalište u Republici Hrvatskoj, odnosno nemaju prebivalište nego borave, a imaju državljanstvo njihovi bračni drugovi i djeca u Hrvatskoj, pa ne mogu dobiti to, sa državljanstvo za iseljenike. Naime, ovaj koji boravi u Republici Hrvatskoj i treba po prirođenjem nakon 5 godina steći državljanstvo jedan od uvjeta mu se traži da mora dati otpust iz državljanstva i mora poznavati hrvatski jezik. On to poznaje, ne može dobiti državljanstvo jer ne može, jer mu njegova zemlja ne daje otpust, bivša u kojoj bi, a on stvarno živi u Hrvatskoj 20, 15, 30 i više godina. A treće je pitanje o kojem sam ja govorio to je pitanje iseljenika. To je regulirano člankom 11. u kojem je izrijekom rečeno, citiram: "Iseljenik kao i njegovi potomci mogu prirođenjem steći…", dakle njihovo je pravo, ne moraju, mogu steći hrvatsko državljanstvo iako ne udovoljavaju pretpostavkama iz članka 8. stavak 1. točka 1. do 4. A točka 1. do 4. govore o godinama života do pitanja nepoznavanja jezika, pa vas molim da u tom pogledu imate računa. Hvala lijepa. … [[Upadica se ne čuje.]]
Ne kaže se "di je". … [[Upadica se ne čuje.]] Poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče baš mi je drago da ste leksički intervenirali, što znači da vi udovoljavate elementarnom zahtjevu kojeg kolega Vuljanić postavlja da imate hrvatsko državljanstvo, a Zdenka i ja smo upitni. Ja zbog toga što korisnim "n" na kraju umjesto "m", a ona što govori dijalektalno. Ja ću ipak ovu raspravu još jedan puta početi pažljivim čitanjem izjave gospodina predsjednika nama susjedne prijateljske zemlje Giorgio Napolitana koja kaže: "Dramu julijsko-dalmatinskog naroda" julijsko-dalmatinskog naroda "prouzročile su "slavenska krvoločna mržnja i bijes te slavenska aneksionistička težnja, koje su prevagnule osobito u Mirovnom ugovoru 1947. godine i koje su poprimile zlosutne obrise etničkog čišćenja". Znači ako se može napraviti jedna sinteza agresivnih predrasuda koju možemo naći već u Hegelovoj filozofiji povijesti u manje-više svim klasicima marksizma, u svim teoretičarima fašizma i nacizma, ona se ogleda ovdje. Ne postoje Hrvati i hrvatstvo kao kategorije. Slavi ili robovi su tamo negdje, oni su krvoločni i divlji i u tom smislu mislim da je kolega Vuljanić dobro pokušao adresirati elementarne pretpostavke hrvatstva tražeći uporište u jeziku ili u elementarnom poznavanju jezika. Odmah bi tu kazao da treba svakako napraviti pozitivnu diskriminaciju kolega Vuljaniću prema našoj dijaspori, prema kojoj bi trebalo imati puno liberalnije i manje zahtjeve kada je u pitanju elementarno poznavanje hrvatskog jezika. I druga vaša težnja, da identitet nađemo u kulturi. To je dakako vrlo fluidna kategorija i vrlo teško bi bilo nešto od toga operacionalizirati. Kada je u pitanju strah malih perifernih malobrojnih i malenih naroda od ugroženosti njihovog jastva ili identiteta, on je vrlo dobro poznat u europskoj povijesti. O njemu je vehementno pisao Milan Kundera, a nešto na tom tragu je napisao i Finkelkraut citirajući Kunderu. On kaže da veliki narodi, misleći tu na velike europske narode, isključujući vrlo zanimljivo, Poljake, misleći na Francuze, na Talijane, na Nijemce, na Amerikance, na Engleze koji su nekada bili Britanci, ali danas to više nisu jer se i oni unutar sebe identitetski razdvajaju i javljaju se zasebni identiteti velški, škotski, irski i engleski. Njihove himne, njihova nacionalna epika veličaju veličinu snagu, mudrost i neponovljivost tih velikih nacija. Hrvati i Poljaci jedni u himni, a drugi u budnicama imaju istu strofu "još te Hrvatska ni propala" ili "još Hrvatska nije propala". Vi gospodine predsjedniče se dobro sjećate kada sam ja protestirao, jer je to donedavno bio obavezan dio repertoara u ovom Visokom domu. Zahvaljujem što ste to sada izbacili i ubacili našu domovinu. Tako i u poljskoj himnoj postoji isti taj stih. Prema tome strahovi od ugroženosti hrvatskog identiteta u budućoj Europskoj uniji su potpuno realni. Ima nekoliko tu dobrih vijesti. Najveći hrvatski nacionalisti i domoljubi, preporoditelji i mudraci su bili u pravilu stranci. Znači Šulek koji je modernizirao hrvatski jezik, zatekao jedan praktički zaostali ruralni seljački jezik koji je imao 200, 300 pojmova za pojam jesti, spavati, voditi ljubav i potući se, ali nije imao terminološki instrumentarij za nošenje sa modernim izazovima industrijske revolucije. On je izmislio oko tisuću, tisuću i 200 pojmova od kojih su neki preživjeli kao što je pojam kolodvor, iako su ga u to doba ismijavali. Neki pojmovi kao što su mjerstvo i računstvo za geometriju i matematiku nisu preživjeli. Šenoa je također bio stranac, utemeljio je moderni hrvatski roman. Strossmayer je bio stranac pa je postao jedan od najvećih graditelja, mecena i mudraca u hrvatskoj povijesti. Prema tome nije nemoguće zamisliti situaciju da će neki omanji Kinez, neki Talijan, neki Slovak, Šveb, postati veliki hrvatski nacionalista. Nas su uvijek više ugrožavali Hrvati koji su mislili da je biti hrvatski domoljub nešto ispod časti, nešto na onakav način kako je govorio kolega Kramarić kojeg bi s jedne strane pohvalio zbog otvorenosti i malo pokudio zbog toga što misli da je domoljublje nešto što pripada 19. stoljeću. Ugroženost hrvatskog jezika je jedna ozbiljna tema o kojoj ja nemam pravo govoriti jer nisam stručnjak na tom području. Postoji mnoštvo izvora ugroženosti tog jezika, dijalektalnost je jedan od tih izvora. Umjesto da bude bogatstvo hrvatskog književnog jezika i hrvatskoga standardnoga jezika, ono se danas jer se promovira na Hrvatskoj televiziji primjerice i na drugim masovnim medijima što je praktički jučer bilo nezamislivo zato što se na Hrvatskoj televiziji moralo govoriti hrvatskim standardnim ili književnim jezikom. Danas tamo se pojavljuju različiti izvjestitelji, novinari koji govore kako govore kod kuće, govore kao što govore kod kuće. Prema tome to je jedan izvor. Drugi izvor, jer taj mali jezik nema danas ovoga Šuleka, a nema ni slobode da se stvori nekoliko Šuleka. Jer čim se nešto pokuša napraviti, a nešto je pokušao napraviti kolega Primorac formirajući Vijeće za normu hrvatskog standardnog jezika onda se javi ogromna masa ljudi koji kaže da će to biti neko kvazi nasilje u jeziku, kao da jezik sam po sebi nije konvencija. A kada su u pitanju zastarjelost domoljublja, ja ću vam kazati moj mlađi sin je išao u prvi razred srednje škole u Teksasu gdje postoje dvojni identiteti, konfederalni koji se vidi u svakom emotivnom kontaktu. Tamo se djevojka može ili dečko oženiti za Slovakinju, Hrvaticu, Bugara i Slavonca ili pripadnika od Napolitanijeva naroda, ali ako bi se za nekog Jenkija odlučila udati to je kao otprilike da se odlučila udati za nikog tko je u Indiji untouchabale. U toj situaciji svako jutro u ponedjeljak počinje sa američkom himnom i djeca gledaju američku zastavu. Američki je narod, narod zastave. Meni bi bilo drago da i hrvatski narod postane narod zastave. Da se kultivira u hrvatskoj javnosti kad su u pitanju veliki državni blagdani pa i vjerski blagdani, da se vijore hrvatske zastave jer je to zgodno. Čak i onako malo kičasta hrvatska zastava nije loša. Zastave i jesu dio folklora, kičastih vremena. Sve u svemu gospodine Vuljaniću, od srca podržavam vaše ove divne prijedloge i jako sam siguran da proći neće. Hvala vam lijepa.
Ali uvijek ima nade. Imamo pet replika. Prva, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Samo da kolegi Letica ali i javnosti a i ostalim kolegama kažem, ja nisam govorio protiv domoljublja nego sam se, samo sam govorio da ne bi bilo dobro da ostanemo na razini domoljublja 19. stoljeća. To je velika razlika. A s druge strane isto ono kolega je i započeo, ono kad je rekao kako vi dobro vladate hrvatskim književnim jezikom, a da je kolegica Babić i on u opasnosti. Upravo suprotno od toga. I kolegica Babić i kolega Letica sa svojim dijelektalnim idiomom također pripadaju korpusu hrvatskoga jezika i oni su također legitimni idiomi unutar hrvatskoga jezika. Nemojmo da se dogodi ono što je Krleža u "Baladama Petrice Kerempuha" rekao Ljudevitu Gaju, da je pokušao čakavski i kajkavski baciti kroz prozor. I time bitno osiromašio identitet hrvatskog korpusa. Upravo zbog toga i meni je simpatični su dijalekti, idiomi koji dolaze iz ustiju kolegice Babić. Isto također volim ovaj "n" na kraju dolazi iz usta kolege Letice [[Upadica: A zakaj ti kajkavski ne govoriš?]] Ako treba bumo i to govorili [[Upadica: Pa zakaj ne!]]
A u sabornici?
Ne bismo svi prošli na tom ispitu. Bez brige i vi koji mislite da je govorite, ne biste prošli. Ne mislim na vas. … [[Upadica se ne razumije.]]
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Slaven Letica.
Pa, domoljublje nipošto nije osjećaj ni 19. ni 20., ni 22 stoljeća. To je jedan elementarni osjećaj koji … [[Govornik se ne razumije.]] definira kao primjerice ljubav prema cvrkutu ptica ili potocima ili rijekama ili mjestima gdje se prvi put zaljubila. Znači, misliti da je domoljublje nešto zastarjelo, a da je neki novi internacionalizam regionalnoga tipa, regiona, jer ako postoji region kao novi pojam, nešto je što je moderno, to je nešto što mene grozi. A grozi i sve ljude koji znaju barem nešto o teorijama identiteta i o teorijama patriotizma.
Druga replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Mislim da je kolega Letica dobro u svom uvodnom govoru apostrofirao ovaj govor Talijasnkog Predsjednika Napolitana koji je zgrozio hrvatsku javnost. I oko toga ne treba umanjivati značaj odnosno njegove riječi. I ni na koji način ekskulpirati. Sjetimo se samo u doba iredentizma, talijanske okupacije ovih naših krajeva što je govorio … [[Govornik se ne razumije.]] On je doslovno ustvrdio ovo. Nama to da li je borba civilizirana ili necivilizirana, nije nimalo važno. Protiv ovih lijenih i nesposobnih govedara, mi ne možemo nastupati sa strogom nacionalnom svijesti, nego sa mržnjom. Bude li sreće pa vlast pripadne domovini Italiji, brzo ćemo se riješiti ovih slovenskih i hrvatskih govedara. Zar ne podsjeća, zar ovo nije nastavak Talijanskog Predsjednika na ovakve monstruozne stvari koje su Hrvati u ovim krajevima u Istri, Zadru, Dalmatinskim otocima itekako osjetili? Prema tome, nastavak ovakve politike, bila pod Prodijem ili Berlusconijem naspram Hrvatskoj nije se promijenila. Dapače, u zadnje tri godine nismo reagirali kako je bilo potrebno. I takve stvari su eskalirale. Sjetimo se samo što je učinio potpredsjednik Fini za vrijeme Berlusconijeve Vlade, kada je izrekom rekao da su Zadar, Istra, Dalmatinski otoci povijesne talijanske zemlje. Mi na to nismo reagirali. Prvi put oštro je reagirano za vrijeme koalicijske Vlade kada je u ime Vlade reagirao naš tadašnji ministar vanjskih poslova Tonino Picula, kada je reagirao na način da je spriječio da se tobože neko odličje dade od strane Predsjednika tada Italije, tadašnjeg Predsjednika Italije, tobože nekog gradonačelnika Zadra u egzilu. Tada je jedna žestoka prosvjedna nota upućena Rimu i to se ipak nije dogodilo. Prema tome, treba reagirati. Jednu konzekventnost i oštrinu u tom pravcu treba izraziti i to svatko onda poštuje.
Slažem se. Hrvatski sabor je donio Deklaraciju kojom je vrlo jasno i žestoko osudio te iredentističke pretenzije na Hrvatsku. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Slaven Letica.
Mudri gospodine predsjedniče. Ovog puta mislim da bi morali izraziti duboko žaljenje, da ne osudimo, ipak se radi o visokoj razini. To je Predsjednik nama prijateljske države i da izrazimo žaljenje bila bi adekvatna reakcija ovoga Visokog doma. U potpunosti vas razumijem kolegice Antičević Marinović, pogotovo jer ste iz Zadra. Vi znadete tu tragičnu povijest. Iredentizam, ekspanzionizam počinje kao mala šibica nakon koje sljedi veliki požar. Bora Čorba je počeo zlo proglašavajući nas bečkim konjušarima. Ovaj nas hoće proglasiti divljacima. Prema tome, ja sam za nultu snošljivost u odnosu na takve pojave. A najviše računam na našega kolegu Furija Radina od kojeg očekujem da će podići svoj mudri glas da se ova situacija prevlada.
Hvala. Poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče! Poštovani kolega Letica, dobro je da ste spomenuli izjavu Predsjednika Italije gospodina Napolitana. Ali je isto tako neprihvatljivo znate da mi to pojedinačno mi samo i govorimo. Nije to dovoljno. Bez obzira na rezoluciju … [[Govornik se ne razumije.]] iredentizmom odnosno Deklaracijom koju smo donijeli, ja smatram da bi Hrvatski sabor trebao i dajem takvu inicijativu s obzirom da ćemo zasjedati i idući tjedan, povodom ovog slučaja donijeti jednu izjavu. Ta izjava ne treba biti samo potpora Predsjedniku, Vladi itd., jer ona prije svega mora biti izraz volje predstavnika hrvatskog naroda. Mi predstavljamo hrvatski narod, izabrani smo u Parlamentu, jer je činjenica da se iz te izjave Predsjednika Italije Napolitana može pročitati prvo, nipotštovavanje hrvatskog naroda odnosno njegovo potcjenjivanje. Zatim se može iščitavati i nekakvi oblici teritorijalne pretenzije, pokušaj govora koji vuče ka nekakvoj reviziji povijesnih dokumenata Pariškog sporazuma, Osimskih sporazuma i tako dalje. Naravno pitanje je tu i rada Povijesne komisije jer ova izjava u cijelosti odudara od rada i nalaza Povijesne komisije, zajedničke Povijesne komisije koju je formirala Italija i mi i ja nisam za to da mi izražavamo žaljenje znate? Ja mislim da mi moramo u našoj izjavi iskazati stajalište po kojem smatramo da na ovakvim izjavama i na ovakvim stajalištima kakvi su iskazani u vezi, u ovoj izjavi predsjednika Napolitana povodom Dana pomirenja se ne može graditi Ujedinjena Europa, dobrosusjedski i prijateljski odnosi jer oni zapravo u sebi sadržavaju neke od interesa koji su potpuno oprečni i proturječni susjedima i dobrosusjedskim odnosima. I zbog toga ja bih bio za to da eventualno danas razmotrimo ukoliko to naravno prihvaća većinska stranka da se možda formira nekakva zajednička radna grupa i koja bi zajedno uz pomoć Ministarstva vanjskih poslova pripremila jednu izjavu ili neki drugi dokument adekvatan, potrebni dokument koji bi Sabor razmotrio i do kraja idućeg tjedna usvojio i zauzeo svoje stajalište koje bi bilo zapravo stajalište Parlamenta i koji bi dokument trebalo dostaviti između ostaloga i tijelima Europske unije.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Slaven Letica.
Ja ću u okviru svojih skromnih mogućnosti iskoristiti priliku da u Vijeću Europe kažem o tome što mislim. A gospodine dopredsjedniče našega Sabora mislim da ne treba biti spektakularna reakcija, ali slažem se ja sam predložio da to bude izjava o žaljenju, ali iza te izjave može biti naravno svašta kazano. Dakle samo prva rečenica je žaljenje. A sve drugo što ćemo kazati sigurno bi bilo blaže od onoga što bih ja kazao da sam na mjestu predsjednika našega Parlamenta.
I poštovani zastupnik Pero Kovačević. Replika.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani kolega Letica u pravu ste da su za Hrvatsku najopasniji oni Hrvati koji se stide domoljublja i da, opet ste u pravu vezano za to da se ne može domoljubno govoriti kao iz, 19., 20., 21., 22. Govorimo to kako govore Amerikanci. A da ste u pravu dokaz je prošlotjedni skup u Sheratonu gdje su i mnogi kao Hrvati odnosno čak i članovi ovoga Parlamenta organizirali skup da se utvrđuje istina o Domovinskom ratu. Tu je prva bila gospođa Vesna Pusić. Vidio sam i gospodina Arlovića. Znači oni dovode izvana Carlu del Ponte i razno razne ljude da oni u Hrvatskoj utvrđuju istinu o Domovinskome ratu. To je svagdje drugdje nezamislivo. Uzmimo pitanje da li bi vi to mogli recimo … [[Govornik se ne razumije.]] organizirati? Sigurno da ne bi mogli organizirati da utvrđujete istinu o sukobim na području Gaze i na području Sinaja. I takvi Hrvati koji u biti s takvom, pod navodnicima istinom o Domovinskome ratu bacaju, blate Domovinski rat sigurno ne rade za dobro i budućnost Hrvatske države, a pogotovo kad predsjednik HHO-a napadne Bedem ljubavi da su oni u biti izvlačili djecu, da nisu nikakva udruga da bi je slali u Hrvatsku vojsku. Mislim, to su opasne poruke i u tome smislu svakako ste u pravu. Hvala lijepa.
Gospodo zastupnici otišli smo sa dopune Zakona o strancima i Zakona o hrvatskom državljanstvu na sve moguće teme jako proširene. Povreda Poslovnika poštovani potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče kolega Kovačević je povrijedio članak 214. jer je počeo govoriti i svojim ponašanjem odstupio od općih pravila ponašanja u Saboru. U Saboru poslovnički je predviđeno da se mora govoriti o temi koja je na dnevnom redu. Moguće je govoriti to i u replici, ali nikako nije moguće govoriti povodom ove teme o Sheratonu ponajmanje. A po najmanje nije dopušteno govoriti sa aspekta iznošenja neistinitih podataka. Naime taj skup su organizirale udruge uz pokroviteljstvo Vlade Republike Hrvatske, Ministarstva vanjskih poslova Republike Hrvatske, međunarodnih predstavništava u Republici Hrvatskoj a mi smo bili pozvani kao gosti i tamo smo bili da sudjelujemo kao gosti, parlamentarni gosti o tom pitanju. I zadnja stvar, znate Hrvatska se ne smije i neće se stiditi nikada istine. Nama mora biti stalno do toga da utvrdimo istinu a ako u tu, u utvrđivanju te istine se pokaže da je bilo tko učinio neko nečasno ili nezakonito djelo taj neka osobno za taj dio odgovara a ne Hrvatska i hrvatski narod.
I još jedna povreda Poslovnika, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Pa upravo je gospodin Arlović povrijedio Poslovnik članak 209. a ovo što je on govorio za članak 214. nema nikakve veze. Gospodine Arloviću nećete vi meni davati dopuštenje što ću ja govoriti u Hrvatskom saboru. Govorio sam o domoljublju i vezao sam se na temu gospodina Letice. To možete nekome u SDP-u, u partiji, ali meni to ne možete niti imate pravo. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala. Povrijedili ste, mir, mir molim vas! Povrijedili ste Poslovnik i jedan i drugi. Ne radi se o povredi Poslovnika. Radilo se o polemici jednoj. A ne kroz to. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Slaven Letica.
Iako izgleda da je kolega Kovačević otišao izvan teme nije sasvim jer imamo jednu masu [[Upadica: Da, jednom nogom i je.]] ljudi hrvatskih … [[Govornici govore uglas, ne razumije se.]] hrvatskih državljana koji će se vraćati iz nama susjednih država. Neka budu dobrodošli. Ali doista ideja da se organiziraju teorijski mitinzi, istina, nije dobra. Jer je parafraza poznatih i zlokobnih mitinga istina koje su organizirane u Srbiji, po Crnoj Gori i koje su bile uvod u rat. I to je jedna zgodna odnosno nezgodna asocijacija i analogija.
I zadnja replika poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Ja ću se vratiti na gospodina Napolitana i osobno ću nastojati svaki dan izražavati svoj prosvjed protiv onoga što je on rekao u ovom Saboru zbog toga što bih mu poručio iako to njemu nije stalo, neće ni čut vjerojatno a netko ipak hoće da zahvaljujući Talijanima, ja sam u ovom trenutku stariji od moga dida Marina koji je ubijen u 43. godini. Stariji sam od svoja dva ujaka ili ujca kako mi kažemo koji su ubijeni oboje mlađi od 20 godina jer to nije bio operetni rat. Ne zato što su bili oni aneksionisti nego zato što je Split pripao Kraljevini Italiji zbog ovoga i onoga da sad ne ulazimo u to, a oni su bili protiv toga. Prosvjedovat ću zbog onih Višana koji su veslali s Visa, njih 20-tak da bi došli u Split i po suncu i žegi stajali dva dana ispod cerade na brodu a mogli su ostati na Visu. Šta ja znam, obrađivati polje, živiti u Italiji, u navodnike nego su se išli borit protiv te Italije. Prosvjedovat ću zbog toga što su, što je moj drugi did Marin i baba Vice su završili u talijanskim zatvorima. Prosvjedovat ću zbog toga što je moja baba Jele završila u internaciji talijanskoj i zbog svih, zbog svih onih Splićana koji su završili na Liparima. Prosvjedovat ću zbog toga što je Giorgio Napolitano uvrijedio sve Hrvate i hrvatsku državu prosvjedovati ću zbog toga što oni koji je nas okupirao govori o nama kao da smo okupatori. I mislim da najžešće trebamo odgovoriti na to i slažem se s onima koji kažu da ovaj Sabor treba progovoriti, kao što je svaka čast progovorio onda kada je Jean Franco Fini govorio one stvari koje nisu bile podnošljive za ni jedno normalno uho u Hrvatskoj. Evo toliko.
I poštovani zastupnik Slaven Letica, odgovor na repliku.
Dirljivo je svjedočenje obiteljskog gospodina Jurjevića. Mi iz Dalmacije imamo srodna svjedočenja, pogotovo obitelji koje su bile protjerane, išle u … [[Govornik se ne razumije.]] umirale itd. Mislim da gospodin Napolitano i talijanska javnost i ne zna za te tragedije. Oni ne znaju i možda bi nekakva kako bi se reklo gesta bila da se i gospodine Jurjeviću vi zaputite prema Rimu i da svjedočite baš o ovoj obiteljskoj kako bi se sagi, ili antisagi, u tamošnjem Parlamentu da se postide ti Talijani. Jer radili su doista čuda.
Završni osvrt, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Jednu stvar je ova rasprava pokazala. Ako ništa drugo to da je rasprava o jeziku i jezik sam suština, središte, bit identiteta i domoljublja za sve nas, za svakog od nas pojedinačno, za sve nas kolektivno, za sve stranke, nema nikakve veze na kom političkom polu se nalazimo. Činjenica je da kad počnemo razgovarati o jeziku vrlo brzo rasprava dođe do zaštite nacionalnog identiteta, dođe do trenutačnih sukoba koje Hrvatska hvala Bogu ima na razno raznim stranama, sad ima sa Italijom. Dakle dođe do toga da pokaže jezik kao zadnju barijeru. Kao zadnju barijeru iza koje stojimo sa vlastitim identitetom. Unutar toga jezik, bez obzira jesmo mi kajkavci, čakavci, štokavci, imamo n na kraju ili m na kraju, ne govorim o standardnom jeziku, govorim o jeziku kao sredstvu komunikacije i načinu razmišljanja. Iza te barijere mi smo to što jesmo. Mi smo to što jesmo. Mi smo hrvatski državljani, ne govorim čak ni nacionalno ovog trenutka, govorim politički. Mi smo hrvatski državljani iza te barijere. Izvan te barijere je nešto drugo. Koji put prijatelji, koji puta opasnost. To je bio temeljni razlog zašto sam krenuo u prijedlog ovih zakona. Jasno mi je, a i povijest naša čitava pokazuje o Ilirskog pokreta pa i prije njega da se nacionalni identitet Hrvata i hrvatskih državljana i hrvatske države očuvati može, treba prvenstveno kroz hrvatski jezik, dakle kroz sredstvo komunikacije i sredstvo zajedničkog mišljenja. To je ono što imamo zajedničko. Oko čega ćemo se uvijek složiti, bez obzira na razlike. Samo mali odgovor kolegi Arloviću zašto visokoškolska ustanova u ovom zakonu je predložena da provjerava znanje hrvatskog jezika. Zato što postoji. Već je organizirana i već radi taj posao. Filozofski fakultet ima zavod koji se bavi upravo tim, dakle obrazuje strane studente, uči ih hrvatski jezik da bi sutra mogli studirati na hrvatskim sveučilištima. Naravno to može biti i bilo koja druga institucija koja je kompetentna, koja ima ljude da to mogu napraviti. Tako sam u prijedlogu i napisao, ili neka druga institucija koju ovlasti središnje tijelo državne uprave. O čem se radi u ovim prijedlozima? Ma gledajte, hrvatski državljani koji žive u Hrvatskoj, dakle oni koji su prije bili tu, oni su hrvatski učili u školi, učili su od mame i tate doma i govore hrvatskim jezikom i taj način razmišljanja im je dio identiteta. Oni koji dolaze izvana taj dio nemaju kao dio svog identiteta. Moj zahtjev je da to nauče, da taj dio nauče u školi, vrlo jednostavno, bez obzira o kome se radi. Ni na koji način, ni na koji način ne želim ovdje staviti u podređenu poziciju dijasporu, ljude iz dijaspora koje se emocionalno sasvim sigurno osjećaju jednako Hrvati kao vi i ja ili bilo tko drugi od nas, nema nikakve veze. Ali način razmišljanja, način komuniciranja kroz jezik mislim da bi trebao biti obavezan za sve državljane. Slična situacija oko čuvanja jezika i identiteta unutar funkcioniranja države se može primijeniti i na ovaj Zakon o strancima u tome što bi stranci trebali ovdje znati da mogu normalno funkcionirati. Tu su dakle racionalni argumenti zašto bi trebalo ove zakone podržati, funkcionalnost, jednakost pred zakonom, jednakost svih pred zakonom dakle i jasan postupak. Tu su i emocionalni argumenti. Jezik dakle kao identitet, kao ono što zapravo jesmo. Pa sad ja kolega Letica je rekao da je skoro siguran da neće proći. Ja nisam siguran ne bi išao u to da sam siguran da neće proći. Ali ako pale ovi racionalni argumenti, ako ne pale emocionalni argumenti, pa da izvadimo špil karata pa da otkartamo partiju pokera pa tko dobije da taj argument upali. Ali nemojte ustati protiv hrvatskog jezika sa nekim nesuvislim obrazloženjem bude to Vlada sredila za godinu dana. Ne bude. Za godinu dana ćemo imati novu Vladu koja će se brinuti o sasvim novim i vrlo značajnim stvarima koje će se događati za godinu dana. Neće se baviti ovim. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o hrvatskom državljanstvu, predlagatelj zakona je zastupnik Nikola Vuljanić. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se predloženi prijedlog zakona. Molim uključimo se. … [[Upadica se ne razumije.]] Niste čuli? Molim onda veseli kutak onda tamo u kutu da malo se utiša i da. Dakle, radi se o Prijedlogu zakona o izmjeni i dopuni Zakona o hrvatskom državljanstvu, predlagatelja zastupnika Nikole Vuljanića. A prijedlog zaključka je da se ne prihvaća taj prijedlog zakona. Možemo glasovati! Rezultat? Sa 64 glasa za, 4 suzdržana i 38 protiv donesen predloženi zaključak.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Što reći na novo Upravno vijeće HINA-e. Ako se vratimo malo u povijest možemo reći da je Vlada prije nešto više od pola godine predložila Upravno vijeće koje sada razrješava, da je HND kao institucija bilo protiv ovakvog Upravnog vijeća kojeg je Vlada bila predložila sa obrazloženjem da to Upravno vijeće nije kompetentno i da nije profesionalno za izvršavanje svojih, odnosno što trebaju raditi u Upravnom vijeću HINA-e. Gdje imamo da je HND od Vlade i Sabora zatražio da se izmijeni isto tako Zakon o medijima i elektroničkim medijima te se predlaže isto tako da se na drugi način predlažu i biraju i imenuju predstavnici Upravnog vijeća HINA-e. 13.10. hrvatska Vlada je predložila Saboru da razriješi to isto Upravno vijeće koje je ona predložila Hrvatskom saboru jer je smatrala da Upravno vijeće bez petog člana iz redova zaposlenika je eliminiralo mogućnost da zaposlenici kažu svoje mišljenje o kandidatima ravnatelja HINA-e i na taj način su reagirali i smatrali su da je to jedan demokratski deficit koji u ovom slučaju se dogodio u tom Upravnom vijeću. S druge strane kada mi vidimo što smo mi dobili kao prijedlog, bio je raspisan javni poziv gdje je bilo kandidata poprilično, ali mi smo dobili na klube onoliko kandidata koliko ih se i bira, pa ja pitam da li je možda i to jedan oblik demokratskog deficita jer je isto tako Odbor za informiranje danas tek imao svoju sjednicu jer su inzistirali od Vlade Republike Hrvatske da dostavi sve kandidate koji su se prijavili na javni poziv. A neću niti govoriti da su kriteriji za izbor ovih kandidata jedna misaona imenica da zaista nemamo pojma po kojim kriterijima su birani članovi ovog Upravnog vijeća. Znači da nakon raspuštanja onog prethodnog Upravnog vijeća treba se imenovati sada novo i ti će naravno raspisati ponovni natječaj za izbor ravnatelja, a bojim se da će to tako biti dok se u fotelju ne smjesti onaj koji će biti po ukusu Vlade Republike Hrvatske, jer još uvijek vidimo da postoji želja za kontroliranjem informacija, za kontroliranjem medija, a vidjeli smo isto tako da danas i na odboru da je vrlo tijesnom većinom su prošli ovi članovi odbora. IDS zato ne može podržati ove članove Upravnog vijeća.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Jednako kao prije tri i pol mjeseca, točnije 19.10. Hrvatska narodna stranka u svakom slučaju neće podržati ovakav izbor. Ne zbog ljudi koji je Vlada predložila i ne zbog njihovih karijera i njihovih sposobnosti, njihove profesionalnosti, stručnosti i ne znam čega, nego zbog načina do kojeg, zbog načina na koji smo došli do tog izbora. Podsjetio bih, prije sedam i pol mjeseci ovdje u Saboru smo izabrali četiri člana vijeća, Upravnog vijeća HINA-e. Tada je bilo obrazlagano od Vlade da to moramo napraviti hitno, da ističu zakonski rokovi, da moramo poštivati proceduru i da se mora pod hitno izabrati ravnatelj. Gotovo svi iz oporbe smo govorili da trebamo sačekati da se izabere član vijeća kojeg bi trebali izabrati zaposlenici, međutim bilo je obrazloženje nemamo vremena, ističu svi rokovi, moramo to napraviti. I normalno, izabrali smo krnje Upravno vijeće, i to Upravno vijeće izabralo je i ravnateljicu i vjerojatno pretpostavljam da je izabralo krivu osobu. Onda smo mi raspustili to vijeće pa smo u međuvremenu sa obrazloženjem da eto trebamo sačekat, vjerujte sa takvim obrazloženjem, trebamo sačekati da zaposleničko vijeće imenuje svog člana pa smo raspustili one, pa smo onda raspravljali o tom jednom članu da bi danas došli sa ovakvim prijedlogom da imenujemo sve, svih pet. E sada, i onda a i sada je Vlada došla sa prijedlogom ljudi koji su najstručniji, najsposobniji, najkompetentniji i ja ne znam da li da vjerujem Vladi za one prve ili za ove druge. Ne ulazeći u osobe o kojima se uopće radi. Radi se samo o proceduri jer i tada i sada se pričalo da su to najstručniji, najsposobniji i da će u svakom slučaju taj posao odraditi najbolje. Tada se nije poštivala procedura. Sad ako izuzmemo neke detalje, ispoštivana je procedura. Međutim, obrazloženje je jednako. Došla je Vlada sa prijedlogom 4 člana. Mi ta 4 člana trebamo potvrditi i potvrditi onog člana Zaposleničkog vijeća. Tada sam izrazio sumnju da je to unutar stranački rad, da Vlada podvaljuje nama u Saboru i da nam vraća u proceduru nešto što uopće ne bi trebalo doći 'vamo, što smo trebali zakonski odraditi a zakonski nismo odradili. I dalje smatram da je ovo podvaljivanje nama u Saboru da bi ispalo da mi nismo dobro odradili proceduru. Ali ne radi se o nama. Mi smo sve napravili po zakonu. Jedini koji je ovdje uvalio nama vrući krumpir da bi se mi svađali to je Vlada, jer i prvi i drugi puta za potpuno različite ljude tvrdi da su najsposobniji i najkompetentiniji za Upravno vijeće HINA-e. I zbog toga Hrvatska narodna stranka u svakom slučaju neće podržati ovakvo Upravno vijeće HINA-e, ne zbog ljudi nego zbog načina izbora.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa s tim nesretnim Upravnim vijećem HINA-e Vlada nekako nema sreće. Kad je predlagala sada već razriješeno Vijeće mi smo ovdje u Saboru upozoravali nemojte to raditi. Ne predlažete stručne ljude. Sramotite se. Njih dovodite u neugodnu situaciju. Tamo je stručnjaka za medije izigravao veterinar. Stručnjaka za pravo portir. Blagonaklono smo vas upozorili. Pa HINA je prevažna ustanova. Pa to je jedan javni servis. Pa nemojte baš na taj način nepoštivati i javnost i struku i na silu imenovati takvo vijeće. Niste htjeli poslušati ni kao Vlada ni kao parlamentarna većina. Iskoristili ste svoju mogućnost da imenujete upravo te ljude. Onda je to Vijeće sad kakvo je bilo da je bilo, molilo Vladu da im predloži tog 5. člana iz redova zaposlenika. Molilo i molilo. Sve uzalud. Vlada nikako da ga predloži. Onda su istekli svi rokovi pa je to Upravno vijeće sa četiri člana imenovalo ravnateljicu. I tu je nastala drama. Tu je počelo nešto ružno, agresivno ali i prozirno. Vlada je reagirala promptno. Najprije je tražila da se to Vijeće razriješi, a onda da se odabir te ravnateljice poništi. A ravnateljica je mirno izabrana, sa četiri člana Vijeća jednoglasno. Niti Vlada to može tražiti da se poništi. Može tražiti da se raspusti to Vijeće, istina Bog prema Parlamentu, ono isto Vijeće koje je ona sama predložila. Kako je došlo do ove nečuvene zabune? Ne znam, to ostaje obavijeno velom tajne. Sad je li istina da je to premijer obećao mjesto ravnatelja nekom drugom, sad je li istina da to ta njegova odluka nije došla do tog Vijeća, pa je ono i odabralo krivu osobu koja nije osobni odabir premijera, ne znamo što se dogodilo. Ali u svakom slučaju Vlada je reagirala, ali i bolje možda da ne znamo. Bolje i za Vladu i za cijelu javnost i za ovu zemlju. Sad bilo kako bilo, Vlada nikako nije mogla otrpjeti, očito ni premijer sam, da se ruši tu njegov autoritet. I šta su napravili članovi Vijeća, takvi kakvi jesu? Oni su ponudili ostavke. Nisu branili svoju poziciju, nisu držali do sebe i do svog položaja, nisu imali hrabrosti reći Vladi pustite nas na miru. Predložili ste nas i mi smo odabrali svoju ravnateljicu po svojem najboljem uvjerenju i sad nas ostavite na miru. Nemojte nas smjenjivati, zbog toga što smo ispunili svoju dužnost. Ne. Pristali su na to da budu smijenjeni i svi su sami ponudili ostavke kad su čuli tu špotanciju. Nisu svi ali četvero njih. Kad su čuli tu veliku špotanciju iz Vlade, onda su se povukli. I mi smo ih razriješili. Šta sad Vlada radi ponovo? Vlada sada ponovo nudi četiri imena. Javilo se više kandidata. 22. ili koliko? Ima uglednih imena iz medijskih stručnjaka, iz pravnih znanosti. Vlada ne odabire te poznate ili najpoznatije, te ugledne ili najuglednije. Ona opet odabire neke druge. Uzalud smo jedanput upozoravali nemojte to radit. Vjerojatno vas ponovno uzalud upozoravamo. Nemojte to radit. Ne igrajte se s HINA-om. Pa dajte jedanput shvatite, da moramo uvesti pravilo u ovoj zemlji, da kad već radimo pozivne natječaje, kad već zovemo stručnjake da se jave za neka istaknuta, važna mjesta, pa onda uvažimo njihovu struku. Uvažimo njihovo znanje, uvažimo njihov ugled. Pa izaberimo najbolje. Ostaje misterij kojim se to kriterijem Vlada rukovodila da predlaže ove koje predlaže. Vlada ne misli da mora to obrazložiti ni ovdje u Parlamentu ni u javnosti. Ne smatra Vlada da je to njezina obaveza prema javnosti, da kaže e, vidite ovaj nije dobar zbog toga i toga, pa smatramo da je bolji ovaj drugi. Nema potrebu Vlada da tako nešto kaže. Ona se naprosto grubo koristi svojim pravom da od predloženih kandidata izabere neke, da ih uputi ovdje u saborsku proceduru, pa bez obzira na to što je svima očito, pazite, očito da to nisu najbolji kandidati. Što je svima očito, pazite očito da to nisu najbolji kandidati. Što se sad iza toga krije? Kako se to sad može očitavati? Kakve se poruke odašilju javnosti? Najprije poruke ukupnoj javnosti: Ljudi božji pa kad Vlada raspiše nekakav javni poziv za ovakvo nekakvo mjesto pa ako ste ugledan stručnjak nemojte se javljati. Što ćete se javljati, vi ionako nemate nikakvu šansu. Gubite vrijeme, živce, to i tako nema nikakve veze. I tako će Vlada predložiti neke svoje. To je vrlo ružna poruka javnosti, vrlo ružna poruka struci. To će obeshrabriti bez daljnjega sve ljude od ugleda, sve ljude koji nešto znače u ovoj zemlji, sve ljude koji su svoj život potrošili na stjecanje znanja, na napredovanje u vlastitoj karijeri. Koji su dosegnuli nekakav visoki prag. Obeshrabrit će ih se, obeshrabrit će ih da se uopće javljaju na pozive ove Vlade. I to nije dobro. No stvar je još gora kad se radi o jednoj takvoj ustanovi kao što je HINA. HINA nesumnjivo predstavlja jednu veliku vrijednost ove zemlje. Od trenutka kad je osnovana. Ja se sjećam predsjednik Tuđman je tada, to je bila i njegova ovlast imenovao ravnatelja HINA-e. Prvog ravnatelja HINA-e. I kad ga je imenovao nekako dva ili tri dana nakon toga je išao u posjet Sjedinjenim Američkim Državama. I rekao je ravnatelju HINA-e: «Objavi da će me primiti američki predsjednik». Ovaj mu je mirno odgovorio: «Objavit ćemo kad vas primi. Tad ćemo objaviti.» Tako je HINA počela kao nezavisna u daleko, mi znamo kakvo je bilo vrijeme i kako je predsjednik Tuđman imao široke ovlasti i kakav je u tom pogledu autoritet bio. No HINA je počela kao nezavisna, počela je sa takvim jednim mogao bih reći prkosom, inatom prema zahtjevu najviše politike gotovo nadustavnog autoriteta da HINA nešto objavi ili ne objavi. I tako je nastavila raditi. I HINA jest uistinu postala jedan dobar javni servis. Ona pripada ovoj zemlji, građanima ove zemlje. I bilo bi strašno opasno ako se pojavi samo primisao da se sad tu HINA-u želi pretvoriti u ono u što se pretvorio na primjer Vjesnik. U jedan puki bilten, puki bilten ma ne bih rekao ni Vlade ni HDZ-a možda isključivo premijera Sanadera. I kom je zbog toga pala čitanost i ugled i utjecaj bilo kakav u javnosti. Uništene jedne novine. Ako se to sad pokušava napraviti i s HINA-om a čini mi se da se pokušava jer se drugi puta, drugi puta u Upravno vijeće nastoje staviti ljudi koji sasvim sigurno tu svoju zadaću neće obaviti onako dobro kao što bi je obavili oni koji su za to kvalificiraniji i javili su se na ovaj natječaj. Jer pazite ako kriterij nije stručnost onda se pitamo a koji je kriterij? Ljepota, visina, bolja očiju ili poslušnost? Uvjeren sam da ovi fizički kriteriji nisu uzeti u obzir i da oni nisu bili glavni. Pa kad nije stručnost, a onda će biti da je podobnost. Meni treći ne pada na pamet. A ni Vlada nije taj treći nekako istaknula. E pa, ako je to pokušaj da se zavlada HINA-om kao što se zavladalo Vjesnikom onda će to naići na vrlo negativan odjek. Najprije u javnosti domaćoj. Pa to vam neće biti lijepo primljeno. Pa s tim se ne bute baš proslavili. Ali bit će loše primljeno i u međunarodnoj javnosti. Europska komisija vas je već upozorila kod zadnjeg izvješća, upozorila je da postoje pokušaji ovladavanja HINA-om i HRT-om. I direktno je apostrofirala te dvije ustanove. Vi ovim pokazujete jedan inat, jednu upornost da se oglušite na sva upozorenja posve dobronamjerna. I da zaradite ponovo opomene Europske komisije. Ali neće to biti samo opomene vama. I nismo zluradi kad vas upozoravamo da će te opomene doći. To će biti opomene cijeloj Hrvatskoj. Vi kao izabrana Vlada morate biti odgovorni. Ne možete gledati samo svoje stranačke interese, partikularne interese, interese svoje grupacije. Morate gledati opće interese i morate se njima voditi. Za dobrobit ove zemlje. Zato ste izabrani. Taj mandat ste dobili. I žalosno je da taj mandat tako ne ispunjavate. Pa unatoč najdobronamjernijim upozorenjima. Molim vas, tu se javilo 22 kandidata. Tko je s njima razgovarao? Tko ih je pozvao u Vladu da ih pita, da s njima popriča? Kako je napravljen taj uži izbor? Kako? Nitko to objasnio nije. Vi, sasvim sigurno ćete nastaviti s onim što ste započeli. Vi ćete ovaj postupak dovesti do kraja. Vi ćete izabrati one koje ste odlučili izabrati. Dobacujete iz klupa: «Normalno, normalno.» Možda je to vama normalno. Možda je to vama normalno da pokazujete prezir prema struci, da pokazujete prezir prema javnosti, da pokazujete prezir prema upozorenjima Međunarodne zajednice. Vjerujem da je to vama normalno, vjerujem vam. Vjerujem da ste u tome iskreni kad dobacujete: «Normalno». Ali gospodo draga provedite vi to kako god hoćete, kako god hoćete. Samo to morate biti svjesni da to činite na štetu HINA-e i na štetu cijele Hrvatske i njezinog ugleda kako u javnosti ovdje tako i u svijetu. Hvala.
Hvala. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvi poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepa. Od niza netočnosti koje je kolega Stazić iznio evo ja ću stići barem dvije. Kaže da Vlada svojim prijedlogom od HINA-e želi napraviti Vladin servis. Obrnuto. Osnovni kriterij je bio da to budu politički neovisni članovi Upravnog vijeća da se ne bi ponovilo prošlo Upravno vijeće koje nije ni okom trepnulo kada je tadašnji ravnatelj napravio kadrovske čistke i kad je zaposlio 33 novinara bez javnog natječaja, što je za jednu javnu instituciju apsolutno nedemokratski, protupravno i na kraju politički nekorektno. Što se tiče kriterija, Vlada je poštovala članak 12. stavak 3. Zakona o HINA-i i na temelju toga 4 i predložila ovome Saboru koji će ih nadam se i potvrditi. Dakle netočno je da Vlada nije radila sukladno zakonu i pravilniku. Hvala.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Stazić je netočno ustvrdio da je svima očito da je, da su predloženi kandidati nisu i najbolji kandidati. Ako ste na to svima mislili samo na SDP i njihove članove onda ste možda u pravu. Ali potpuno je netočno što se nas ostalih tiče, jer smatramo da su ljudi koji su preloženi da zadovoljavaju sve kriterije koji su bili u javnom natječaju i da su stručni. Zar ljudi sa visokom naobrazbom nisu stručni? Za one koji su završili doktorate i magisterije nisu stručni? Izgleda da su za vas stručni oni koji su hodali po fakultetima, a nisu ih završili. Prema tome, a da nam vi danas dijelite lekciju o podobnosti, navodnoj podobnosti, vi koji ste slijednici komunističkog totalitarnog režima i njegove partije onda to je doista prevršilo svaku mjeru.
Poštovana zastupnica Jagoda Majska Martinčević, sljedeći ispravak.
Hvala lijepo. Pa iz cijelog ovog pamfleta gospodina Stazića ja ću samo ispraviti jedan netočni navod koji glasi da je Vlada ovim prijedlogom poručila javnosti odnosno stručnjacima nemojte se javljati na takve natječaje jer nećete biti izabrani. Upravo obrnuto. Jer ako se pogledaju biografije četvero predloženih i biografije onih preostalih 18 tu su vrlo suptilne razlike kolega Stazić vrlo suptilne razlike. A ovo četvero sasvim sigurno ima prerogative s kojima može stupiti na ove dužnosti. Ja oštro prosvjedujem protiv diskvalifikacije ljudi ponovno. I danas ste upotrijebili riječ: "portir" iz onog prošlog slučaja. Ja to ne dozvoljavam ovdje u Saboru. To nije dostojno, to nije moralno. I nitko vama ne bi bio dobar na ovoj listi koga Vlada predlaže, sasvim sigurno. Bili bi dobri samo oni da ste vi te liste radili.
I poštovani zastupnik Franjo Arapović, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Moji kolege su mi dosta stvari ispravili što sam ja mislio reći. Samo jednu stvar koja je sigurno netočna. Da ništa ne valja ono što ova Vlada predloži, pa tako i ravnatelja HINA-e i ljude koji su zaposleni u HINA-i. A gle slučajnosti bivša ravnateljica HINA-e odmah nakon smjene postaje glasnogovornica vaše stranke. Hvala lijepo.
Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Stajalište je kluba Hrvatske stranke prava vezano za HINA-u je već odavno poznato. Znači HINA je po nama pravašima uz Hrvatski radio primjer objektivnog i profesionalnog izvješćivanja hrvatske javnosti i to uvijek ističemo za primjer drugim medijima. I ovo sve što se dogodilo i što se događa vezano za imenovanje Upravnog vijeća nije dobro radi jednog ovako profesionalnog i objektivnog medija koji ljudi rade svoj posao pošteno i čestito. I s te strane i mi u ime kluba Hrvatske stranke prava i odajemo priznanje za takav cjelovit rad. Mi smo u ime kluba Hrvatske stranke prava rekli da je nedopustiva činjenica da će HINA ostati bez Upravnog vijeća zbog toga što zakon ne predviđa takvu mogućnost djelovanja HINA-e bez Upravnog vijeća. Nažalost Vlada nas tu nije poslušala. Na kraju bolje je ikakvo nego nikakvo Upravno vijeće. I to je jedino što je dobro da ćemo konačno dobiti znači Upravno vijeće HINA-e. Ali kad se govori o svemu ovome mi smo to prvi kazali, mi pravaši, kad je bilo imenovanje pravobraniteljice za djecu. Onda smo to ponovili i kod imenovanja Upravnoga vijeća i kod drugih imenovanja koje obavlja Hrvatski sabor. Hoćemo li mi konačno regulirati zakonski ili nekim propisom, odlukom ili postupovnikom kako će ići postupak odabira kandidata za dužnosti koje imenuje Hrvatski sabor? Hoćemo li ili nećemo? Ili ćemo uvijek dovoditi se u ovakvu ili sličnu situaciju? Vani je to normalno. Ako mi, Hrvatski sabor imenuje onda valjda Hrvatski sabor, tijela Hrvatskog sabora, stalna, a može imati i povremena tijelima, imaju pravo i obvezu provoditi postupak da mi kad glasujemo znamo za koga glasujemo. Jer mi predstavljamo ovdje hrvatske građane. Svako od nas na ovaj ili onaj način zastupa 30 tisuća hrvatskih građana. Pa prema tome onda valjda i kao Parlament imamo pravo i voditi i … [[Govornik se ne razumije.]] dio toga postupka oko izbora i imenovanja, a ne samo glasovati ili ne glasovati. Prema tome mislim da bismo se tu trebali dogovoriti. Dalje, mi u klubu HSP-a smatramo što se, ovdje jesu prigovoru koji su do jučer bili na vlasti, odnosno bivša politička vlast, ali nažalost to je u Hrvatskoj činjenica koje se konačno trebamo riješiti. Svaka Vlada za sva mjesta ima svoje stručnjake. I to je ovaj primjer. Tako je bilo i za bivše vlasti. I oni su imali svoje stručnjake i sad kad su došli u oporbu sad imaju demokratske, to je ona naknadna pamet što im se događa. A to nije dobro za demokraciju u Hrvatskoj. Ne možeš jedno raditi i govoriti kad si ti na vlasti, a drugi kad si u oporbi. To, ne znam koga mislite to uvjeriti kako ste vi dobro radili. Isto tako imenovali i upravna vijeća, pa mijenjali ste i čistačice, sve po istom načinu, što nije dobro za Hrvatsku, što nije dobro za demokraciju i sve ostalo. Mi ovdje ne želimo, normalno da je s obzirom na ovaj broj kandidata, bilo je sigurno mogućnosti da je to Sabor radio na ovaj način kao što mi pravaši se zalažemo da se zakonski regulira, bilo je daleko kvalitetnijih rješenja možda u svemu ovome. Ali kažem, svaka Vlada ima svoje stručnjake. To je opasno. To je opasno za Hrvatsku. To je opasno za razvoj demokracije. To je opasno za pristup svim hrvatskim građanima da pod jednakim uvjetima mogu doći do svih mjesta. I to moramo konačno promijeniti u Hrvatskoj, a ne na ovoj temi ratovati. Ali ne kažem, gledajte imamo ovdje situaciju da je pravnik sa pet godina radnog staža stručnjak. Znamo da ne može postati ni savjetnik u državnoj upravi, jer nakon položenog državnog stručnog ispita treba imati pet godina radnog staža. Prema tome postaje stručnjak za Upravno vijeće HINA-e ali ne može biti savjetnik u državnoj upravi, mislim to je stvarno nonsens. Ali opet ne znači da mlada osoba neće obavljati svoj posao, jel' tako. Prema tome, nemojmo a priori tvrditi da su ovi svi kandidati loši. Vratimo se na početak. Gdje je uzrok nama svega toga? Uzrok je u svemu tome što nemamo zakonskoga propisa koji će to regulirati i što mi u Hrvatskome saboru kada odlučujemo kada mi obavljamo imenovanja onda mi moramo voditi pretežiti dio postupka, a ne da to za nas vodi Vlada jer onda proistječe da je Vlada, kao što i faktički u mnogim slučajevima ispada, iznad Hrvatskoga sabora, jer kako Vlada kaže tako se odlučuje, a to nije dobro za demokraciju, to nije dobro za sve druge situacije koje će se događati. Prema tome ostanimo kod stajališta da je bolje ikakvo nego nikakvo rješenje i nemojmo politički ratovati kada svi imenujete svoje ljude po stručnosti i onda opet kada dođete u oporbu napadate ili obrnuto. Uredimo kako spada pa se toga više neće, takvih situacija sličnih neće biti i ostvariti ćemo ono što hrvatski Ustav daje svim hrvatskim državljanima i hrvatskim građanima. Hvala lijepo.
Hvala. Za klub HSS-a, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege zastupnici. Evo moram reći da smo mi u klubu Hrvatske seljačke stranke doista iznenađeni brzinom kako je ova točka baš danas u jutro došla na dnevni red, jer smo dobili prije pola sata izvješće s rasprave o Prijedlogu odluke o imenovanju dijela članova Upravnog vijeća Hrvatske izvještajne novinske agencije Odbora za informiranje, informatizaciju i medije i već odmah danas nakon pola sata raspravljamo o toj točci dnevnog reda. Ja ću možda ipak početi malo drugačije nego moji prethodnici i sve ću nas ovdje podsjetiti da u pravilu u dosadašnjem radu kada se god raspravljalo na bilo koji način, da li izvješće ili nešto slično o radu HINA-e, u pravilu smo uvijek ocjenjivali taj rad HINA-e dobrim. Nitko niti prije sedam mjeseci nije imao ozbiljnih primjedbi na rad HINA-e, profesionalnost i korektnost izvještavanja s većine političkih, gospodarskih, kulturnih pa i drugih događanja i uglavnom se radilo i korektno dobro i profesionalno. Možda smo mi ponekad kao HSS imali i određenih većih očekivanja, odnosno očekivali smo možda više i bolje izvještavanje o temama iz poljoprivrede, života na selu, zaštiti sela i seljaštva, ali mi u ovom trenutku nećemo gledati na te pojedinosti. HINA se profilirala definitivno to možemo reći, kao nezavisna Izvještajna novinska agencija, prepoznatljiva u tom smislu i u javnosti. Mi bismo htjeli da bez obzira na ova događanja oko Upravnog vijeća HINA-e zapravo vjerujemo da neće utjecati na dosadašnji rad HINA-e, na upravo sve ove karakteristike o kojima smo govorili, o kojima sam govorio na početku, korektno izvještavanje, profesionalnost na prvom mjestu i nezavisnost. No, ono što je po nama dosta bitno, to je da je poslodavac aktualna i važna ta tema i rasprava se odvija u izborno vrijeme. I svaka promjena tog tipa danas govorimo o Upravnom vijeću HINA-e, pa na kraju krajeva i postavljanjem novog ravnatelja ili ravnateljica, odmah javlja ili odmah se pojavljuje niz pitanja, da li vladajuća većina želi kontrolirati HINA-u i ja samo velim ono što se može pojaviti kao pitanje, da li će to biti, ja nema razloga da vjerujem da će se to dogoditi, ali i ovdje je bilo takvih rasprava i vjerujem dio javnosti može automatski pomisliti i na tu nekakvu vjerojatnost. Drugo, javlja se pitanje, pa zbog čega smo onda prije sedam mjeseci raspravljali ovdje za ovim istim klupama, za ovim istim govornicama o toj istoj temi. Ako je već tada bilo želja, potreba ili ne znam kojeg razloga, da se nešto promijeni. Zar prije sedam mjeseci nismo znali tko su ti ljudi koje biramo u Upravno vijeće, bar ono što je Vlada predlagala, da bismo sada konstatirali da su oni nekompetentni. Čitajući malo izvješće ovdje o kandidatima ispada da su to doista najbolji od najboljih, tak' piše ovdje sve. Ja ne bih volio da nakon nekog vremena opet raspravljamo da li jesu ili nisu. Ja osobno ne bih volio govoriti o kandidatima, nikada nisam niti neću, mislim da je to na neki način procedura koja je propisana i koju moramo svi poštivati i u koju ne bismo trebali sumnjati. Međutim ono što nas u Hrvatskoj seljačkoj stranci zapravo najviše brine je koja je to uloga ovog Hrvatskog sabora kada se bira Upravno vijeće HINA-e. Matični odbor je Odbor za informiranje, informatizaciju i medije i on faktički samo raspravlja o prijedlogu … Ja ću vas sve posjetiti, taj Odbor za informiranje, informatizaciju i medije bio je ustanovljen prije šest godina, ja sam ponosan što sam bio prvi predsjednik tog odbora, ali ću vas podsjetiti sve zajedno da smo tada imali jednu vrlo veliku i važnu obvezu na početku, kako tada prema važećem Zakonu o HRT-u formirati Upravno vijeće HRT-a. Mi smo kao odbor raspisali natječaj i mi smo sve zainteresirane pozvali na razgovor da se predstave, da možemo dobiti kompletnu sliku o svakom zainteresiranom kandidatu za člana Upravnog vijeća HRT-a. Danas Odbor za informiranje, informatizaciju i medije na žalost nema tu ulogu i to mi kao Hrvatski sabor trebamo promijeniti. Zato uvažavajući činjenicu kakvi su odnosi u odboru, ne može se promijeniti, ali ja velim bilo bi korektno da ako već ovaj Hrvatski sabor treba imenovati upravno vijeće da onda i odbor ili radno tijelo ovog Hrvatskoga sabora ima veće ovlasti. Svakako ću se osvrnuti ukratko i na ovaj postupak. Ponavljam prije sedam mjeseci smo ovdje raspravljali i ja sam govorio u ime kluba i govorili smo da to nije dobro tako raditi, međutim mi danas imamo faktički gotovo stanje. Pred nama su četiri imena. Znamo da je bilo, da su bila 22 kandidata a u obrazloženju Odbora piše da su članovi Odbora iz rada vladajuće stranke smatrali da su predloženi kandidati kvalitetni i stručni, te da ispunjavaju sve potrebne kriterije utvrđene Zakonom o HINA-i. To je faktički sve što znamo mi o ukupnim svim kandidatima. Ostalih 18 kandidata ja osobno ne znam koji su, ovdje nismo dobili niti na klupi. I mi Hrvatski sabor nemamo očito mogućnosti da vidimo da li je bilo ili nije bilo boljih kandidata. Možda netko ima, ali ja osobno velim dobili smo danas na klupe ovaj, ovo izvješće Odbora za informiranje, informatizaciju i medije i na neki način nemamo mogućnosti govoriti o ostalim kandidatima. Pa to na kraju krajeva i nije naš posao. Ali to je posao Odbora i čudi me što Odbor faktički na pravoj sjednici nije dobio kompletni spisak. I to je propust koji treba promijeniti. Znači, ovakva praksa da se faktički u izbornoj godini mijenja kompletno Upravno vijeće HINA-e i na kraju krajeva postavljanje novog ravnatelja nije dobro. Ako ste to već htjeli, to ste trebali napraviti prije godinu dana, prije 7 mjeseci, ali ne nikako danas. Znači, iz tog čistog formalno poslovnog razloga mi ćemo biti u najmanju ruku suzdržani ali ćemo nakon konzultacija u klubu utvrditi da li biti i protiv. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HSLS-a, poštovani zastupnik… … [[Upadica se ne razumije.]] Je, je, da, da. Ispričavam se, da, da. Točno je. Poštovani zastupnik Frano Matušić, ispravak netočnog navoda.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče. Gospodin Sabati je rekao da je Odbor trebao raspravljati o kandidatima, da je on trebao imati veće ovlasti i da je propust to što on nije raspravljao o svim kandidatima. Naime, činjenica je da je ovaj Sabor donio Zakon o Hrvatskoj izvještajnoj novinskoj agenciji dakle o HINA-i 2001. godine. I njime je odredio da Upravno vijeće imenuje i razrješuje Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske. Prema tome, sve ovo što smo mogli čuti iz redova SDP-a malo prije i sada od strane vas, to zapravo ne stoji. Mi ovdje poštujemo proceduru i poštujemo činjenicu da temeljem zakona je Vlada ta koja predlaže imena članova Upravnog vijeća a temeljem javnog natječaja. Prema tome, ništa ovdje nije niti propušteno niti je trebao Odbor matični nešto više napraviti zato što to nije u skladu sa zakonskim ovlastima temeljem Zakona o HINA-i.
I drugi ispravak poštovani zastupnik Velimir Pleša. Izvolite!
Hvala lijepa. Rekao je gospodin Sabati da nemamo mogućnosti uvida o ostalim kandidatima. To nije točno. Evo ga, tu su, svi smo dobili svih 18 ostalih koji su se također prijavili sa svim životopisima, sa svim onim što je bilo potrebno.
Klub zastupnika HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, štovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Pa kada bi parafrazirali Marka onda bismo rekli da u Hrvatskom saboru ništa novo. Mi se zapravo imam osjećaj stalno vrtimo u jednome krugu i po starom dobro običaju lošu praksu opravdavamo još lošijom praksom. I doista u Parlamentu bi o istome trebalo uvijek govoriti isto bez obzira u kojoj se poziciji nalazimo. Da li u poziciji opozicije ili da li smo dio vladajuće većine. No nažalost, kod nas se upravo ti naši diskursi mijenjaju u ovisnosti u kojoj se poziciji nalazimo. Pa onda nam je nešto odgovaralo kada smo bili dio vladajuće strukture. A sad kad se u međuvremenu promijeni ova volja građana i kada se strukturiraju drugačiji odnosu u Parlamentu, onda odjedanput naglo primjećujemo da ta praksa i nije bila baš demokratska. I to je naš temeljni problem od kojeg nikako da napravimo taj … [[Govornik se ne razumije.]] odmak. Mi neprestano ovdje možemo, neki od nas govoriti da o istom ne treba govoriti isto bez obzira u kakvoj smo situaciji bili i da je neka profesionalnost, objektivnost, neovisnost nešto što nekako bi ja to po definiciji HINA-i trebalo pripadati. Ali, to ovako načelno, mi to sjajno, sjajno to, odnosno izričemo posebice u predizbornoj kampanji ali kad dođemo u situaciju onda se doista ponašamo, imamo dvostruke kriterije. Svi mi imamo taj, nikome od nas nije stran govor o jednakosti, o pravdi za sve, ali kad se suočimo sa zbiljom onda, sa stvarnošću nastupaju problemi. Onda s jedne strane imate taj ispovjedni ton da je to jako nužno, a s druge strane imate moralno manje poučnu zbilju. I to se eto, to događa. Donesemo zakon koji očito već onda u svojoj srži je bio totalitaran, želi da kontrolira nešto što ne bi trebalo kontrolirati i doista taj duh, tih malih totalitarista koji čuče u svakom od nas je nešto što zapravo nas mora zabrinuti. I onda, tu bi morali biti iskreni, da doista nismo bili svaki puta sjajni u ovoj prošlosti. I ako niste bili sjajni u prošlosti onda je vrlo teško, možete mijenjati sadašnjost a još manje budućnost. Upravo ako, jedino pod uvjetom da odustanete od te potrebe da baš sve morate kontrolirati. Ja sam duboko uvjeren da mi zapravo precjenjujemo značaj HINA-e odnosno možda se čak ja i varam. Očito da tu možda se krije što ja ovoga momenta ne vidim. To je informativni servis i ne bi, osim upravo objektivnosti, da onda prenese upravo ono što se zbiva ovdje u Vladi, u političkom životu, u gospodarskom životu, u inom životu, da to jednostavno onda na neki način pretočenu, kratku informaciju na koji način će informirati građane. Ne, mi to želimo kontrolirati, upravo tako što ćemo stavljati ne znam, što ljude dijelimo na naše i njihove. I onda opet kada dođe 2007. ili ne znam 2008., već kada, onda ćemo opet imati neku drugu praksu, pa ćemo onda naglo ne znam, promijeniti garnituru i reći, ovaj ili ova ne valja, pa ćemo dovesti drugu. I zapravo sami neprestano ugrađujemo taj element nesigurnosti, neizvjesnosti. I to je konstanta ove i to loša konstanta ove naše politike. Bez obzira tko je provodi, lijevi, desni, liberalni, manje liberalni itd. To je konstanta. I koliko god se mi ovdje neki trudili a postoje ovi dokumenti, fonogrami koji će potvrditi da se tražilo zapravo drugačije ponašanje. Da nema potrebu kontrolirati javnu televiziju, da nema potrebu kontrolirati HINA-u, da nema potrebu u politički život u Hrvatskoj svoditi na ovu shemu lijevo i desno, dobro i loše. Ovisno kako se gleda. Da je politički život kudikamo bogatiji. Raznovrsniji, raznolikiji. Ali, to savršeno radimo. I nije ni čudo što je ovo ovako završilo. Ono što je loše krenulo s puno nespretnosti prije nekoliko mjeseci tako je i moralo završiti. Ispunio se Marfyev zakon. Mora se ispuniti. Što loše započne i ne može drugačije završiti. Ja sam se i onda pitao zašto se to tako radi. I za one 4 ondašnja člana, za dvoje sam glasao za jer sam se po slobodnoj savjesti bez stranačke stege, bez utjecaja koalicijskog partnera za dvoje sam smatrao da uistinu ispunjavaju one neke opet po mojoj savjesti, jer i jučer sam o tome govorio da je odabir uvijek, mogućnost odabira, sloboda odabira da je prokletstvo. I tako je bilo jučer tako je to i danas. Nije lako odlučivati, … [[Govornik se ne razumije.]] ono što kažemo ne znamo o tim ljudima zapravo vrlo malo ili gotovo ništa ne znamo. Kakvi su prema, kakvi su obitelji? Kako se odnose prema životinjama, prema pticama, prema cvijeću? Koje hobije imaju? Koje interese imaju? Nego imamo CV koji uvijek je relativno pristojno napisan. I onda možemo otprilike jedino ako je nešto dramatično pa onda se eto spominje u jednom … [[Govornik se ne razumije.]] kontekstu portir koji naglo postaje pravni stručnjak ili veterinar koji naglo postaje stručnjak za gospodarstvo pa onda na neki način se čovjek mora pobuniti jer baš mu to nije uvjerljivo. Tako da kažem upravo bilo bi dobro da od ovih načela koja su nam vrlo, tako da kažem taj liberalizam se vrlo lako deklarativno, deklarira ali kad ga treba prakticirati, implementirati onda doista ta moralno manje poučna zbilja vrlo lako promjeni naša uvjerenja i onda branimo i ono što je neobranjivo. Ono što uvijek, što se zapravo treba zalagati to je, to doista da se bude očito da zakon, da je zakon faličan. U najmanju ruku. Da ovdje zapravo Sabor je sebi dopustio, dopustili smo sebi da ono što nam Vlada predloži da i o tome onda raspravljamo. A ništa izvan toga. Tako da ovih 18 koji su se eto i pojavili ali nisu bili, nisu bili u kombinaciji oni su otpali već negdje ranije da smo, da smo tu, tu smo to, ja neću apriori tvrditi da je to loše ili nije loše, ali na neki način ipak je stavljanje Parlamenta u inferiornu poziciju. Da raspravljamo već u jednom suženome izboru. I ponovo kažem neću ništa govoriti o ovim kandidatima jer bi bio građanski, u najmanju ruku građanski nekorektan i sebi opet dopuštam ovu, i Klubu, tako će se i Klub ponašati slobodu, da glasamo i po slobodnoj savjesti. Znači da ništa unaprijed ne projiciramo i da ne postoji nikakva stega ali očito da doista su, i ovo se pokazuje … [[Govornik se ne razumije.]] ova kudikamo važnija pitanja a to je pitanje da li je doista baš potrebno sve kontrolirati, da li je, doista moramo svaki puta pokazati da ipak u nama čuče mali totalitaristi i da mislimo da doista, da iz nečega što treba biti običan servis koji treba biti objektivan, neovisan, neovisan o odnosu političkih snaga kako u Parlamentu, kako u Banskim dvorima ili negdje drugdje, ne, mi to pretvaramo doista u politiku. Evo gledam kolegu Đapića, svog nasljednika u Gradu, mi smo pokušavali u Gradu inaugurirati upravo taj profesionalni odnos da se doista direktori javnih gradskih poduzeća, da politička podobnost ne bude bitna … … [[Upadica se ne razumije.]]
Nemojte mi sada Zlatko …
To je jako lijepo, to je jako lijepo. Ne, ne. Samo hoću reći da takvih pokušaja u ovoj zemlji ima gdje se pokušava profesionalizam, politička, da politička podobnost ne bude bitan kriterij nego da doista prvo pokušavamo govoriti o stručnosti i kompetentnosti i upravo potrebu stvaranja takvih uprava koje će doista moći izdržati nekoliko promjena, promjena vlasti a da to ni na koji način neće u ljude ugrađivati nužni osjećaj nesigurnosti. … [[Upadica se ne razumije.]] Ima, ima, kako da ne.
Nemojte kolega Kramarić molim vas pozivati na polemiku.
A on, neprestano dobacuju [[Upadica: Ne, ne, vi ste počeli.]] Ometaju, ometaju. Upravo iz tih razloga ponavljam. Ponavljamo ovaj posao nije dobro započet, nije dobro započet ne zato što ne, ne samo iz ovih razloga 2006., 2007. nego upravo zato što je u sustav, u zakon ugrađen zapravo taj element koji eto omogućava jedno kažem ovakvo ponašanje i onda na neki način da se mi igramo sa sudbinama, ljudima, da se otvara prostor za špekulaciju i da zapravo svaki naš izbor bude zapravo škandal što je ipak na kraju, to je nedopustivo i što ne doprinosi upravo demokratizaciji i normalizaciji političkih inih pa i međuljudskih odnosa u našem društvu. U tom smislu mi ćemo glasovati po svojoj savjesti.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče i pomočniće. Kolegice i kolege. Upravo treba još jedanput istaknuti i kazati da je upravo proveden postupak sukladno odredbama 11. i 12. Zakona o Hrvatskoj izvještajnoj novinskoj agenciji i temeljem toga Agencija ima upravno vijeće koje imenuje i razriješava Hrvatski sabor a predlaže Vlada Republike Hrvatske. Upravo predloženi kandidati ispunjavaju sve uvjete i ne treba prijetiti ja bih tako blago rekao da će opet izbiti neki skandal. Zakon je proveden, po propisu ćemo mi izabrati kandidate. Oni su stručne, moralne i dobre osobe koje će iskazati sve ono što znaju o svome radu.
Hvala. Sad idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče ja tu vidim već dugo jedan metodološki problem. Znači kod javnih poziva nema nekih postupnika, nekih protokola, nekih pravila za selekciju najboljih kandidata po ovom i onom kriteriju. To ja vidim kao temeljni problem. Drugi je problem što doista nije riješeno pogotovo kod takvih javnih funkcija. Kod nekih je autonomno odlučivanje saborskih odbora a kod drugih se odlučuje na temelju prijedloga Vlade. Mislim kad su u pitanju 4 izabrana kandidata da je građanski nepristojno i politički neodgovorno kritički o njima govoriti zato što mi vrlo malo o tim ljudima znamo. Znači sad je možda ovo jedan trenutak da se malo razmisli kako ljudi biraju druge ljude u različitim prilikama? Kako biraju kandidate za nevjeste, prijatelje, radnike, vođe? U svim tim slučajevima postoje neke procedure. Ili su tradicionalne i antike ili može Vlada izabrati neku agenciju za lov na ljudske glave. «Head hunting» agenciju. Znači ono što meni nedostaje su insuficijencije procedure. U tom smislu ako vidite, ako se bira centarform ili bek onda postoje skauti koji prate dvije, tri godine takve ljude. Pa se rade zdravstveni pregledi pa se obavljaju testovi, pa se razgovara s trenerima. Ako hoćemo napraviti dobru ili praksu dobre vladavine onda u tom smislu moramo prospektivno razmišljati. Štiteći dvije skupine ljudi, ljudi koji su se javili na ovaj natječaj a to je jedan od rijetkih javnih poziva na koji se javilo 22 sve odreda uglednih hrvatskih muževa i žena. Ja neke osobno poznamo kao izvrsne kandidate. Da se mene pitalo vi ste primijetili da sam ja u saborskom saslušanju kandidata za ustavne suce postavio nekoliko pitanja da kolegama pružim mogućnost da vide kakvi su vrijednosni sustavi tih ljudi. Odlučivalo se je potpuno objektivno bez ikakvih sukoba između oporbe ili doporbe. Kad su u pitanju i same strukture, mene bi osobno draže bilo da su predložene dvije žene, dva muškarca. Da je predložen netko iz Istre, netko iz Dalmacije, netko iz Slavonije, netko iz Hrvatskoga zagorja. Ja govorim što bi meni bilo drago. Poznajem neke ljude od ovih koje smatram briljantnim kandidatima, Davor Boras, jedan od vodećih informatičkih, Danijel Boras, jedan od vodećih informatičkih i informacijskih stručnjaka u Hrvatskoj, čovjek koji je specijaliziran za transfere, međumedijske transfere starih rukopisa u nove medije, možda jedini u Hrvatskoj. Član je čak i Odbora za informiranje, informatizaciju i medije. Recimo meni je krivo što je, šta taj čovjek nije ušao. Poznam recimo Nenada Preloga, on je iz moje generacije, imao je 16 godina i napisao je autobiografiju od 600 stranica, to mi je u to doba smetalo ali on je u HSS-u, bio je naš veleposlanik u Irskoj, jedan krasan čovjek. Živi sada na selu u nekoj Dači. I zgodno bi bilo i takvog čovjeka imati. Tu je i Danko Plemnik, ugledni novinar ove ili one vrijednosne ili svake druge informacije. Doktorirao je koliko znam na informatici i bibliotekarstvu. Znači ono što mi moramo se danas potruditi dvoje stvari. Da ne obeshrabrimo kandidate koji su izvrsnici u svojim područjima da se javljaju računajući na fer ili poštenu selekcijsku proceduru. Poštena selekcijska procedura je nemoguća. Ja vas u to uvjeravam, ja sam radio u različitim selekcijskim projektima u okviru Ujedinjenih nacija na temelju životopisa. Jer ima ljudi koji napišu briljantne životopise. Kad ih gledate hoćete ih pojesti. Kad sjednu pred vas vidite da nisu tako dobro kako to piše u životopisima [[Upadica: Trebaju sliku dostaviti.]] Pa i sliku između ostalog. Recimo na našim postdiplomskim studijima između ostalog imao i slike. Prema tome ja bih predložio da ovo bude presedan, da se ubuduće kao praksa uvede obveza Vlade i to podcrtavam kod javnog poziva postoje javne obveze Vlade da pred saborskim odborom matičnim i pred ovim Visokim domom obrazloži argumentirano svoj izbor. To je prva stvar. Druga stvar da se napravi kao praksa saborska saslušanja. Vi ćete vidjeti da to ljudima pruža šansu da pokažu puno više nego od njih očekujete. Ja sam svojedobno radio vrlo jednostavne testove vodstvenih sposobnosti. Recimo koje sam naučio, nisam ja to ništa izmislio od jednog američkog psihologa kako možete selekcionirati vođe. Možda od ovih, neki od ovih ljudi nemaju nikakve vodstvene sposobnosti. Jednostavna je tehnika selekcije. Podijelite recimo 22 kandidata ste ovdje imali, podijelite ih u 4 skupine i date im ili neki intelektualnu ili neku drugu zagonetku, recimo da grade kulu od karata. U prvoj fazi će se javiti velika zabuna. I u jednom trenutku će netko preuzeti vodstvenu poziciju, pogotovo ako ima obećanu neku nagradu za to. Obično takve ljudi koji počnu komandirati u izgradnji karata kula od karata Englezi biraju za predradnike, ali nikako ne bi mogli biti predsjednici Parlamenta. Za to trebaju druge tehnike selekcije koje je prošao naš uvaženi kolega. Sve ostalo, svemu hoću kazati Vlada u ovom slučaju je nažalost pala na ispitu. Pala je na ispitu jer nije recimo Marinu Mučalo najvišu možda u Hrvatskoj, jednu šarmantnu damu i ženu uzela u uži izbor. Zašto bi se ta žena ikada više javila na javni natječaj? Zašto bi se javio kolega Boras? Zašto bi se netko drugi javio? Ne zbog toga što, ljudi ne uživaju u porazima. Ima nekih ljudi koji su mazohisti, stalno dobivaju batine i u ovom Visokom domu pa opet se javljaju za replike. Ali normalni ljudi ne vole biti poraženi ako za to nema čvrstih argumenata. Eto, dakle ja bih htio zaključiti time da mi je malo žao jer je kolega Sabati nije imao sve životopise. On je htio braniti Nenada Preloga kao člana njegove stranke. Ali eto nije imao uvida u tu dokumentaciju. Ali to nije krivnja predsjednika Sabora nego njega. Nije vidio šta ima u pretincima. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati.
Hvala lijepa. Iako ovo baš ovo ne stoji to nije bilo u pretincima, to je došlo pola sata prije rasprave na ove saborske klupe. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro, ali u svakom slučaju ako se ozbiljno pripremate za ovu temu razgovarajte o ljudima, trebate imati dovoljno vremena. Ja ne znam da li vi, ali svi koji se bavite izdavaštvom za ozbiljnu pripremu i raspravu o ljudima, ovo su žive osobe, profesor Prelog je moj osobni prijatelj. Kolega Boras, kolegica Mučalo, svi su oni moje kolege sa fakulteta. Pa ako govorimo i o kolegi Plevniku. Ja njih osobno poznam ali većina ljudi te ljude ne pozna. I na temelju samo par sati koliko ima na raspolaganju ne može se govoriti o osobama. Ponavljam.
Mir molim vas! Mir! Bez!
Ovih 15 sekundi nadam se da ću imati priliku. Ali govoreći o jednom profesoru Prelogu, profesorici Mučalo, profesoru Borasu, osobno ih poznam i sasvim sigurno o njima bi se moglo govoriti. Ali za ostale treba više vremena. Znači ja samo hoću reći da je nezgodno govoriti o ljudima a da nemate dovoljno vremena da se pripremite za jednu takvu ozbiljnu raspravu. I moj prosvjed je bio upravo u tom smislu što nismo imali vremena se prije rasprave ozbiljno pripremiti o kandidatima. A druga stvar što odbor nije na kraju krajeva sve te kandidate pozvao na saslušanje da s razgovara s tim ljudima. I tako. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Slaven Letica.
Da nije strančarenje dobra stvar to je pokazao i kolega Arapović spominju Gordanu Grbić koja je meni promakla iz vida. Doista ona je sad postala glasnogovornica SDP-a. Ne bi dobro bilo da do desetak godina netko od ove četvorice postanu glasnogovornici HSS-a ili ne znam koga ili možda čak i HDZ-a. U tom smislu ja podržavam ključnu tezu profesora Sabatija, jer on je stari ispitivač, ne stari, oprostite, vi ste puno mlađi od mene, ali iskusni ispitivač kao i kolega Hebrang. Nikada Hebrang ne bi dao da mu prođe na ispitu netko kao mačak u vreći. Kao što sada mora i … [[Govornik se ne razumije.]] i glasovati. Znači, on je jedan lojalan čovjek, podržat će vlastitu stranku. Naravno da bi je podržao i ja bih kad bi imao stranačku pripadnost i stranački um. Ali ja sam divlji ne mogu na to pristati. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo mnogi su ovdje evo i kolega Letica i kolega Pero Kovačević pričalo o tome da za ovaj izbor nemamo nikakve kriterije. I činjenica je da mi kad na odboru dobijemo 4 kandidata da dobijemo ono što je nama Vlada predložila. Čime se Vlada vodila? Da li je to boja očiju, broj cipela? Mi nemamo pojma, jer takvo obrazloženje na odboru nismo ni dobili. Bilo je samo rečeno to su kandidati koje mi trebamo ili ne prihvatiti bez ikakvog obrazloženja po kojim kriterijima su oni izabrani. Meni je jasno da vi gospodo i u Vladi i u odboru i ovdje imate dovoljan broj ruku i da će bez obzira koji kriterij bio korišten, taj prijedlog proći. Ja vjerujte mi, protiv toga nemam ništa. Sigurno nemam ništa. Međutim u svojoj raspravi sam čitavo vrijeme ukazivao na proceduru. Mi smo u ovom izboru u nekoliko navrata prekršili proceduru, pravdajući tu proceduru u onim navratima istokom rokova, zakon nas pritišće, moramo to obaviti. Sada odjednom sedam i pol mjeseci kasnije više nas ništa nije pritiskalo i više ništa nismo trebali napraviti u skladu sa zakonom. Sabor je sigurno napravio sve po proceduri, međutim ima jedna stvar koju recimo ja ne mogu vjerovati da vi gospodo iz HDZ-a možete prihvatiti da prije četiri mjeseca pričate ili prije sedam mjeseci prvi put, pričate o nekim ljudima da su odlični, prekrasni, krasni i najbolji, najpametniji, divni i ne znam šta sve drugo, kada oni izaberu krivog ravnatelja i kada moraju otići vi ponovno sada o nekim drugima pričate istu priču. To mi djeluje da jednostavno Vlada vam daje najblaže rečeno šamare, a vi morate lijepo to samo obrisat, te svoje pljuske, obrisat se i potvrditi sami sebi da evo mijenjate mišljenje onako kako vam to netko naredi. Jedna druga stvar koja me ovdje u Saboru čitavo vrijeme smeta, prebacivanje loptice i odgovornosti onih koji su ili sudjelovali u vlasti ili bili dva-tri mandata ovdje u Saboru i čitavo vrijeme stavljanje nekakve odgovornosti svima nama za nešto što se dešavalo u prošlosti. Gospodo kako je prošla Vlada, pretprošla i sve druge Vlade kako su radile, ne snosim i ne želim snositi mrvicu odgovornosti. Ali za ovo kako mi sada radimo, barem mi novi koji smo, nas 96 novih koji smo prvi puta ovdje u Saboru, za to smatram da bi mi trebali dati svoj doprinos da se ne radi više tako. Kako su prije imenovani u HINA-u, uopće me ne zanima, jer nisam bio ovdje da mogu utjecati na to imenovanje, ali sada me zanima. U prvom redu me zanima da se poštuje zakonska procedura. Sad u ovom izboru, u ovom dijelu da, međutim od samog početka kolega nije se poštovalo, sedma i pol mjeseci ova saga traje, tad sam ja to nazvao HDZ-ova izvještajna novinska agencija, baš zbog načina na koji se kršila procedura. Sada je napravljeno sve po proceduri, ali ima jedna druga stvar. Kolega Matešiću tad se pričalo da su oni najbolji, sada se ponovo priča da su ovi najbolji. Ja ne želim ni o jednom od njih, ni od onih prije nisam htio, a ni od ovih sada kandidata, reći ništa. Jer i ovo što smo dobili danas, dobili smo na intervenciju predsjednice odbora i zahtjeva odbora da nam se dostave životopisi i ostalih, ali ne želim govoriti o pojedincima nego želim govoriti o principu gdje se 7,5 mjeseci natežemo oko jedne stvari. I ponavljam, znam da imate dovoljan broj ruku, znam da će proći svi oni koji su predloženi, ali me smeta kada kršimo zakon i proceduru. I prvi puta smo rekli da nešto radimo zbog zakona, sve poništili radeći zbog zakona i sada odjednom je to sve po zakonu. I onda su ti kandidati bili najbolji, najpošteniji i ne znam šta sve ne, i sada su ovi drugi. Pa gospodo ja vas molim, jednom recite Vladi nemojte nam davati šamare.
Hvala. U 13,00 sati isteklo je vrijeme za prijavu pojedinačnih rasprava. Imamo tri ispravka netočnih navoda. Prvi, poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani kolega zastupnik nije točno rekao kada citiram je rekao, da je Vlada bez kriterija i obrazloženja predložila ove kandidate. Predstavnik Vlade je na odboru vrlo lijepo obrazložio i metnuo kriterije i rekao je da je Vlada to izvršila, izbor temeljem članka 12. Zakona o HINA-i, rekao je da je gledala Vlada na kvalitete stručnjaka. U privitku su njihove biografije, dakle svi ih možemo provjeriti. Rekao je da su to poznate osobe, rekla je da su to neovisni stručnjaci, vanstranački i za usporedbu sa prošlim vijećem, čak nikad nisu bili ni politički angažirani što mislim da je posebno važno. Isto tako ispravljam netočan navod da kršimo zakon i proceduru. To nije točno. Vlada je postupila točno po Zakonu o HINA-i, odbor je postupio točno po Zakonu o HINA-i, a siguran sam da će i ovaj Sabor, dakle ide sve prema zakonu i proceduri. Hvala.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Zapravo se odnosi na iste navode koje je kolega Hebrang rekao, ali ću također ispraviti. Naime nije točno da je kršena zakonska procedura, nije točno da je bez ikakvih kriterija izvršen izbor i nije točno da ova Vlada šamara svojim prijedlozima Hrvatski sabor. Kolega, 2001. vaši stranački kolege su donijeli zakon koji je procedura upravo koju mi danas poštujemo. Dakle vaši kolege iz HNS-a su donijeli zakon po kojemu Hrvatski sabor razrješuje i imenuje na prijedlog hrvatske Vlade. Prema tome mi samo poštujemo zakon koji je donesen 2001. godine, dakle odredbe toga zakona. A što se tiče kriterija, svima je jasno, nitko ne govori da je netko najbolji ili najpošteniji, mi govorimo samo da su se ispoštivali kriteriji i da ljudi koji su predloženi imaju sve potrebne stručne kriterije, zadovoljavaju sve potrebne stručne kriterije i o tome se radi.
I treći ispravak, poštovani zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, pa ja ću isto tako ispraviti netočan navod koji govori gospodin Kapraljević, da je Vlada mimo zakona i bez zakonskih procedure provela i donijela kandidate za ovo Vijeće. Naime, Vlada je postupila po svim zakonskim normativima i jedino što nije upotrijebila moralno političku podobnost koja vas vjerojatno najviše smeta.
Poštovani zastupnik Antun Vujić. Izvolite! … [[Upadica se ne razumije.]] Moja pogreška strašna, ispričavam se, kajem se i pozivam vas na repliku. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. … [[Upadica se ne razumije.]] Što ste me zaboravili, što sam vas morao upozoriti. Dakle, ja ne razumijem gospodina Kapraljevića. Ja ga stvarno ne razumijem kako njemu nije jasno. Pazite, ova Vlada misli da je bezgrešna. I oni su uvjereni da su bezgrešni i obzirom da su prije 7 i pol mjeseci napravili određene greške za koje su sami priznali da su greške, to je bio takav šok za ovu Vladu da je 7 mjeseci trebalo, 7 i pol da dođu sebi i da predlože posve uredne prijedloge i ljude koje su danas predložili. I doduše ja sam sada i u još nešto uvjeren. Iza svih ovih odluka i za one greške i iza ovog sad urednog prijedloga stoji premijer Sanader iz prostog razloga. Jer da nije tako, on bi nekoga povukao za uši kao za "Bechtel", kao za porez, za naknadu HRT-ovu. Dakle, netko bi već platio i to ne bi bio ovakav šok. Ali kako je on kriv za ovo i očito je on odgovoran za ovo, onda je posve jasno da je 7 i pol mjeseci šoka trebalo da se dođe sebi i da se glava ohladi. I ja tebe ne razumijem kako ti to ne razumiješ.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Antun Kapraljević.
Zahvaljujem kolegi Jakši Marasoviću što mi je neke stvari pojasnio. Međutim kolega Marasović nije bio na mom prvo nastupu kad je bila prvi put rasprava. Tada sam ja rekao da gospodin Sanader lupa šamare nama u Saboru. … [[Upadica se ne razumije.]] I jednostavno vraća lopticu nama za grešku koju su napravili oni, e. Ali, ima jedna druga stvar. Gospodine Marasoviću, vi niste vjerojatno upoznati sa početkom ove priče. Prije 7 i pol mjeseci se ovdje kršio zakon iako kolega Hebrang kaže da nije, kršio se zakon sa opravdanjem da mi moramo donijeti krnje vijeće. I donijeli smo Vijeće gdje su bila četiri člana, gdje nije bilo petog člana. Onda se to Vijeće raspustilo, pa smo izabrali samo jednog, ustvari smo raspravili o jednom. A sad ćemo ga ispravit i tad se kršio zakon. A sad činjenica je kolega Matušiću, sad smo ispoštivali proceduru. Ali nakon 7 mjeseci, zahvaljujem kolega Marasoviću što ste mi rekli da je za to kriv premijer Sanader. I sam sam kriv da je kriv on. Uvjeren sam da je kriv on.
Dobro. Hoćete li se vi dogovoriti tko je … [[Govornik se ne razumije.]]
Je, hoćemo. Idemo sad dolje.
Tko je od vas dvojice kriv onda? … [[Upadica se ne razumije.]] Poštovani zastupnik Antun Vujić. Izvolite!
Najrađe ne bi rekao ništa, ali moram zato što sam čuo svašta. Najprije bi počeo samo sa jednim demantom na kojem se ne zasniva ovo što ću poslije govoriti, a to je spominjanje gospođe Gordane Grbić kao da je u najmanju ruku bila ravnateljica HINA-e. Ona je tamo bila novinarka, ima ih raznih i sada i iz ovih i iz onih političkih struktura itd. Ali činjenica da je ona bila kao i mislim i mnogi drugi i svi ti iz različitih stranaka itd., koji tamo normalno pluralistički rade. Rade jedan svoj odgovoran posao kroz jedno vrijeme u kojem je HINA bilježila prvo stabilizaciju pa onda i prosperitet. I HINA je ako se dobro sjećate od zapravo agencije koja je nicala na vrlo nestabilnim temeljima sa nekoliko teških, pogrešnih prvotnih rješenja vezano na vodstvo, sve stabilizirala mislim u zadnjem razdoblju. Prethodna Vlada je donijela zakona i ova je Vlada potvrdila ugovore o HINA-i i ona je na jednom dobrom putu. Ona može biti na dobrom putu ako će biti osigurana sa odgovarajućim tijelima koja će stajati iza nje i koja će na neki način omogućiti da počevši od, da tako kažem političkog pluralizma unutar same HINA-e koji i nije uvjet za jedinstveni da tako kažem profesionalni, novinarski rad. Ono što je bolje ide naprijed, a ono što je loše da bude selektirano. Ono što bih ja posebno istaknuo i što se zapravo i gdje sam izabrao da to na neki način kažem osobno bilo u ovako pojedinačnoj diskusiji je sljedeće. Da se osjećam donekle krivim zbog jednoga elementa ovoga Zakona o HINA-i. Ako se sjećate od 2001. je počelo i nastavilo se sve do kraja jedan vrlo, vrlo snažan pritisak kojem je bila izložena i ona Vlada i ova će biti i bila je i ona prethodna, različitih da tako kažem mudraca koji su sugerirali različita i svakakva rješenja za položaj regulatornih tijela unutar Hrvatske za to kako situirati medije, ovo, ono itd. I shvatili smo tada da je kao što je bitno da Hrvatski sabor ima neki kontakt sa HRT-om npr., a što se također tražilo da uopće ne bude, nego da tamo sve bude automatizmom izbora iz civilnog društva rješavamo pitanja regulatornog tijela, pa smo stavili način kako … [[Govornik se ne razumije.]] takav kakav smo stavili, tako smo isto tako i u najboljoj namjeri mislili da ono što može operativno riješiti Vlada, neka rješava Vlada. Neka Vlada vlada. Ali je ono što je da tako kažem, ako netko postavlja koncepciju politike iza spektra nekog povijesnog i političkog optimizma nikad ne može predvidjet šta se sve može dogoditi u različitim shvaćanjima što to Vlada treba da radi? Najjednostavniji postupak je ako su u pitanju Vijeće za elektroničke medije, ako je u pitanju Vijeće HINA-e da Vlada predloži ono tijelo koje će nju štititi u smislu javnosti, njene nezavisnosti, kako bi ona najviše mogla doprinositi tom društvu za što ona postoji. Nitko se nije mogao sjetiti tada kada smo branili ingerencije ove države, ovoga Sabora i ove Vlade od koje kakvih ideja kako se formuliraju ta regulatorna tijela, da bi mogli se to dogoditi da ćemo o ovako osjetljivim pitanjima kao što su izbor Vijeća HINA-e, pa u pravoj liniji i izbor Vijeća za elektroničke medije, da se neće ići na ono što se inače ide u mnogim drugim stvarima, na elementarni konsenzus ili na dogovor koji bi uključivao neke kriterije. Nema toga zakona koji može predvidjeti da vi dolazite na posao. Može propisati da vi počinjete raditi od 7 ujutro, ali ne može vam propisati da se trebate dizati u 6 sati ujutro, da biste došli u 7 na posao. Prema tome, svaki zakon se može izigrati i nažalost, se to događa i sa onim stvarima koja su trebala biti strateška mjesta konsenzusa glavnih političkih faktora u ovoj zemlji da se razvijaju potpuno zaštićeno, sa regulatornim tijelima koje će imati najveći autoritet i najveće mogućnosti da ih takvima i čine. Ništa novo neću reći. Ovdje se toliko toga pričalo ali mislim da je nešto naprosto činjenica. Uopće nemojmo ocjenjivati kojekako. Već sama činjenica da smo do neki dan imali jedno Vijeće i tvrdili da je najbolje a da sada postavljamo bez istih odnosno sa istim kriterijima drugo i opet tvrdimo da je najbolje govori da nešto nije u redu. Pa dajte neka to uđe u pamet svakome bez obzira bio on u opoziciji ili na vlasti. Ovo nije dobro. Mi već imamo ako išta imamo kao primjedbe u cijelome ovome korpusu medijskome i tako dalje kod usklađivanja to su dvije primjedbe a tiču se oba puta dva pritiska. Jedanput je to pritisak na Vijeće HRT-a. Drugi put je to pritisak odnosno način izbora bez da tako kažem suglasnosti koja bi bila logično za očekivati na ovom mjestu Vijeće HINA-e. Šta sad da činimo? I treći put ćemo to napraviti. I permanentno brukati zemlju nepotrebno na temama koje uopće nisu to zaslužile da nam drugi govore što bi za nas bilo pametno umjesto da se mi za to borimo. Da se borimo mi za vas i vi za nas da ta HINA bude nezavisna i od vas i od nas da bi mogla služiti i vama i nama. Da bi kao regulatorno tijelo predstavljala, kao agencija jednu javnu podlogu, jednu javnu podlogu na kojoj može funkcionirati demokratski proces u Hrvatskoj. Jer bez toga ne može funkcionirati. Nama su ostale samo dvije javne stvari kad su u pitanju mediji u ovoj zemlji. Ostala nam je javna televizija takva kakva jest, ali je barem takva ostala i ostala je HINA. Sve je ostalo privatno. Sve je ostalo privatno uključeno u aranžmane. Sastavni dio političkog procesa. Sastavni dio onoga, one političke kombinatorike koje se danas javljaju. Ako ovaj Sabor nema zrelosti da to sagleda i ako ova Vlada nema odgovornosti da promisli o budućnosti u kojoj neće biti ona Vlada onda se ponovno vraćamo na lanac otvaranja izmjena, dopuna, permanentnih novih zakona i tako dalje. Moram upozoriti za sve one koji će mi eventualno replicirati. Posljednje Vijeće HINA-e je moglo biti izabrano u mandatu prošle Vlade. Negdje tri mjeseca prije isteka toga mandata moglo se postaviti jer je to omogućavao zakon. Nije se smatralo da je to toliko bitno. Ostavilo se to novoj Vladi da rješava. Možda naivno, meni se sada čini naivno i možda se osjećam krivim jer se nije mislilo da ovo može biti predmet ovakve vrste i ovolikog kvantuma spoticanja da se stvarno tamo neće tražiti predsjednici Ustavnog suda koji su mogli biti u onome prvome. Da se neće tražiti sveučilišni profesori koji imaju javni autoritet. Da se neće tražiti medijski stručnjaci koji ga imaju. Da se neće tražiti pripadnici nekakvih relevantnih organizacija kao što je tu jedan od kandidata između ostaloga predsjednik Hrvatskog Transparency International. Ne, nego će se mislim eto, oprostite što ću to reći. Ne pada mi drugi izraz na pamet nego će se kokošariti. E pa ne znam da li to treba dopustiti ovaj Sabor i odgovornost svakoga pojedinca u njemu. Ne pozivam ovdje nikakvu stranku, javio sam se kao pojedinac da ovo kažem. Javio sam se kao pojedinac, između ostaloga osjećajući se pomalo izigran što je jedna optimistička vjera da Vlada može predlagati ovakva tijela u Saboru ovako jadno završila na nepovjerenju prema Vladi jer smo smatrali da Vlada bila ona naša ili vaša može imati odgovornost da zaista se trudi da predloži adekvatna rješenja. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravci netočnih navoda. Prvi, poštovani zastupnik Ivo Lončar. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ja se bojim, evo javio sam se za ispravak netočnog navoda ali ja se bojim govoriti jer ovdje ima jedna ratoborna drugarica koja prije dva dana je tako nekontrolirano arlaukala da sam se bojao. I sad se ja bojim i ja odustajem od ispravka netočnog navoda kako bi sačuvao živu glavu. Hvala.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Ante Markov.
Ispričavam se, kolega Vujić je sa pravom pozvao na konsenzus i kontinuitet kad je u pitanju i ova rasprava no ja bih ipak ukazao da povijesna nasljeđa govore i neke negativnosti u pogledu i kontinuiteta i koncenzusa. Jučer sam baš gledao jednu emisiju o Fidelu Catru. On je imao i koncenzus i kontinuitet u smislu svoje vladavine. Imao je i transformacije. U početku je bio demokrat pa je prešao u jednu drugu vjeroispovijed. Ali uglavnom taj koncenzus i kontinuitet ne treba uzimati kao zdravo za gotovo. Ima i ono svoje devijacije kako se u svemu može naći loše ako se traži a dobro se ne može naći ako se ne želi.
A što ste to ispravili navod zastupnika Vujića. … [[Upadica se ne razumije.]] Catroa. I poštovani zastupnik Andrija Hebrang, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo. Kolega Vujić je rekao da se kokošari. A ja mu kažem da to nije točno nego se svinjari ali ne s ovim Upravnim vijećem nego s onim prošlim jer je ono Upravno vijeće odobrilo primanje 33 novinara bez javnog natječaja po individualnom odabiru i kadrovske čistke. Prema tome nije točno što ste rekli. Izraz je potpuno kriv, a i Upravno vijeće je krivo. Također je rekao: «Prošlo Vijeće je bilo najbolje koje je ova Vlada predlagala, ovo Vijeće je najbolje.» To isto nije točno. Ono je bilo najbolje od onda predloženih kandidata. Ovo je najbolje od sada predloženih kandidata. Prema tome brkate kruške i jabuke. I drugi, treći neispravan navod je da je HINA bilježila stabilizaciju. Izrazito nas je destabilizirala jer nam je falsificirala zadnje svoje izvješće što se tiče zadnjeg izvješća Upravnog vijeća HINA-e jer nam nije uopće odgovorila zašto je primala novinare bez javnog natječaja a to je javna kuća a ne privatna. Jer nam nije odgovorila zašto je vršila kadrovske čistke?
Replika poštovani zastupnik Franjo Arapović [[Upadica: Bila je javna kuća.]]
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Replicirao bih gospodinu Vujiću kada je govorio, ja se ispričavam Gordana Grbić je bila kandidat od vašeg predsjednika gospodina Račana a nije uspjela proći zbog svađe u koaliciji. Pa je na kraju bila siva eminencija. Sve je radila a nije samo imala tu titulu. Da se riješimo toga. A kada ste govorili o kokošarenju sad ću vam ja reći šta ja smatram kokošarenjem? Gospodin novinar Danko Plevnik lijepo u svom pismu piše: «Nisam se htio kandidirati. Nisam htio možda da bih dobio ili izgubio. Obrađivali su me, Sanja Pucak, viša dopisnica HINA-e iz Washingtona. Kategorički sam to odbio. Poslije me je nazvao Dragutin Lučić-Luce, predsjednik Hrvatskog novinarskog društva i gle čuda i tim i novinar HINA-e rekavši mi da im trebam.» Znači imamo neke sada više kokošinjaca. Znači on njima treba u tom da će mi poslati sve parametre i da je on u saborskom odboru u kojem ima jedan veliki broj istomišljenika. A ja vam kažem da nitko od nas 7 u odboru nisu njegovi istomišljenici. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Antun Vujić.
Zahvaljujem se na mogućnosti da odgovorim. Pa ću iskoristiti da kažem nešto od onoga ranijega. 30 ljudi koje je primljeno u HINA-u to smo danas čuli. Primljeno je po nalogu inspekcije zato što su bili na određeno vrijeme, kako se ono kaže, na određeno vrijeme i trebali su biti prijavljeno na neodređeno vrijeme. I to bi se sutra trebalo napraviti i na televiziji u mnogim slučajevima ali ovo drugo. Ne znam što nalazite tako strašnim u tome da je netko govorio o kolegi Plevniku. Ja njega nisam uopće spominjao niti me se tiče kolega … [[Govornik se ne razumije.]] niti mu je itko mogao išta obećavati što se tiče odbora jer odbor ne glasa o tome tko će biti primljen i tko neće biti primljen. Međutim je činjenica da načinom izbora pored utjecajnih i uglednih ljudi koji predstavljaju nas i u svojoj struci i drugdje relevantne ljude nad kojima bi se mogla ponositi bilo koja Vlada da ih ima da na ovaj način ih dekuraživamo. I ja sam također sad ću vam otvoreno reći ali neću reći osobu koja je zbog toga, možda bi mi i dozvolila da mi to kaže, pitao jednu osobu daj Boga ti hoćeš se ti javiti, pa tamo treba da bude ozbiljniji. Pa to ne znači da sam ga ja izabrao. Mi trebamo ohrabrivati ljude nažalost danas da nam se prihvate ovakvih stvari jer ljudi neće. Ljudi neće jer su izigrani, jer nisu sigurni da će u dobroj namjeri uopće interpretirano, jer im to ne treba. Ovo je dakle javni posao gdje se traži njihova žrtva. Ovdje treba, taj se nije javio. Ovdje, jer mi je i rekao, neću se javiti, mislim nisam lud da se javljam na takve stvari. A inače bi bilo zanimljivo da ga imamo. Kako nećemo da shvatimo mislim smisao ove stvari da ovdje možemo zajednički raditi na kvaliteti organizacija onoga što nam je u medijima ostalo u ovoj zemlji. Nemajmo polemizirati bez veze. Ovo uopće nije, nije ovo uopće problem. Problem je što mi ne izabiremo one koje možemo da nam čuvaju leđa. To je problem. … [[Upadica se ne čuje.]] I vaša i naša.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak u 15,00 sati sa glasovanjem o dijelu raspravljenih točaka. 15,00 sati. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? E da, da, ključiće da, svakako. Hvala lijepa. I imamo još Prijedlog odluke o imenovanju članova Upravnog vijeća HINA-e. Prvo dajem na glasovanje prijedlog o imenovanju Vladimira Lulića za člana Upravnog vijeća HINA-e. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 86 glasova za, 10 suzdržanih i 6 protiv, Vladimir Lulić je imenovan za člana Upravnog vijeća HINA-e.