Zahvaljujem. Poštovani predsjedniče Sabora, poštovani zastupnici i zastupnice, predstavnici Vlade Republike Hrvatske, predstavnici osoba sa invaliditetom. Pred vama je treće po redu Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za izvještajno razdoblje od 1. siječnja do 31. prosinca 2010. godine. Kako bi se odgovorilo na sve veći priljev pritužbi osoba sa invaliditetom u uredu, ali i stvorili temeljni preduvjeti za obavljanje ostalih zakonom predviđenih aktivnosti ureda kao što su zaštita, praćenje i promicanje prava i interesa osoba sa invaliditetom posebice u segmentu suzbijanja diskriminacije. Zaposlili smo još jednu savjetnicu, te ured u ovom trenutku broji 11 djelatnika od čega uz mene su dvoje zamjenika i petero savjetnika odnosno savjetnica koji rade sa strankama. U razdoblju na koje se izvješće odnosi u skladu sa misijom ureda nastavljene su aktivnosti koje se odnose na jačanje prisutnosti ureda u svim regijama Hrvatske kao i suradnju sa organizacijama civilnog društva na nacionalnoj i regionalnoj razini koji rade u korist i interes osoba sa invaliditetom. Zatim ministarstvima i drugim državnim institucijama u čijoj je nadležnosti bila zakonska regulativa prava osoba sa invaliditetom ili njezino provođenje. Predstavljena je i uspostavljena suradnja i razmijenjena su iskustva i primjeri dobre prakse sa predstavnicima međunarodnih organizacija koji su ured prepoznali kao mjesto na kojem mogu dobiti informacije o stanju prava osoba sa invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Kroz brojne susrete i brojne sastanke uključivali smo se u rad na svim pitanjima značajnim za osobe sa invaliditetom. U 2010. godini postupali smo u 1474 predmeta kršenja prava osoba sa invaliditetom od čega su 187 inicijativa samog ureda, 35 obilazaka je bilo ustanova u kojima se rehabilitiraju, liječe, obrazuju ili su smještene osobe sa invaliditetom, a u 729 radilo se o višekratnim savjetovanjima i intervencijama telefonskim putem ili putem elektronske pošte. Za usporedbu u 2009. godini postupalo se u 962 slučaja. To je povećanje za ovu godinu od preko 40% u odnosu na prethodno izvještajno razdoblje. Najveći broj predmeta odnosio se na ostvarivanje prava u područjima socijalne zaštite, zatim pristupačnosti mirovinskog osiguranja, pravne zaštite, odnosno pravosuđa, te rada i zapošljavanja. Najveći broj savjetovanja koji smo imali putem telefona i elektronske pošte odnosi se prvenstveno na područje socijalne zaštite, zatim pristupačnosti mirovinskog osiguranja. Kao neki od primjera pitanja u vezi kojih su osobe tražile savjetovanje o primjeni propisa navodimo neke od slučajeva. Na primjer pravo na status roditelja njegovatelja, pravo na osobnu invalidninu, može li osoba ostvariti pravo na prednost pri zapošljavanju, pravo na naknadu zbog tjelesnog oštećenja, osiguravanje pristupačnosti sakralnim objektima, pravo na smart karticu, asistenta pomoćnika u nastavi, pravo na osobnog asistenta za osobe sa psihičkim ili intelektualnim oštećenjima, pravo na besplatno dopunsko zdravstveno osiguranje, neriješeni imovinsko-pravni odnosi, požurivanje u dugotrajnim postupcima. Zatim sustavne podrške studentima, osobama sa invaliditetom na primjer kod oštećenja vida ili sluha koji se odnosi, znači na podršku da bi mogli jednako studirati kao i druge osobe koje nemaju invaliditet, traženje određenih materijalnih potpora i financijskih pomoći pri nabavci lijekova, zatim niski materijalni cenzus. U protekloj godini savjetovanje u području socijalne zaštite predstavljalo je dominantnu aktivnost ureda kroz koje su osobe sa invaliditetom, odnosno roditelji djece s teškoćom u razvoju usmjeravalo na učinkovite mjere koje treba poduzeti, odnosno institucije koje mogu pomoći. Učestalo su roditelji djece s teškoćama i osoba sa invaliditetom isticale da ishod njihovog nezadovoljstva zapravo leži u manjkavosti sustava skrbi, te nedovoljnom informiranju o pravima. U tom smislu bile su česte i pritužbe na nedostatak netransparentnosti kao i na neujednačenost kriterija procjene uvjeta za ostvarivanje pojedinih prava. Premda se puno očekivalo od Zakona o socijalnoj skrbi on nije bio donesen do kraja tog izvještajnog razdoblja, a način donošenja prijedloga nacrta ovog Zakona i nedopustivi kratki rokovi za javnu raspravu su neprihvatljivi. Naknade, prava i oblici potpore moraju biti oslonjeni na objektivizaciju i individualizaciju, a naknade moraju biti ciljane i poticajne. Unatoč kratkom roku ured je dostavio svoje prijedloge i primjedbe od kojih su samo neke prihvaćene i to one koje ne donose suštinske promjene položaja osoba sa invaliditetom. Predlagali smo da novčane naknade ne budu vezane uz imovinski i prihodovni cenzus nego isključivo uz težinu invaliditeta, te da naknade time budu usmjerene na mogućnost neovisnog življenja i uključivanja u zajednicu. Na taj način bi se izbjeglo da novčana davanja na osnovu invaliditeta budu zapravo vrsta socijalne naknade samo za zadovoljavanje egzistencijalnih potreba i omogućiti da osobe, da naknade sa osnova invaliditeta uistinu budu kompenzacija za povećane troškove koje osoba ima zbog svog invaliditeta kako bi bila izjednačena sa osobom koja ih nema. Sve dok naknade sa osnova invaliditeta budu vezivane uz imovinsko stanje osobe ne postoji stvarna motivacija osoba s invaliditetom za obrazovanje i zapošljavanje, nego sustav podržava osobe da se oslanjaju na socijalnu skrb što je suprotno proklamiranim načelima Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i smjernicama politike prema osobama sa invaliditetom. Što se tiče prava na usluge nužno i hitno donošenje konkretnih odluka u pogledu utvrđivanju stvarnih potreba i razvoja usluga u zajednici. Unatoč proklamiranom cilju i obvezi preuzetoj potpisivanjem zajedničkog memoranduma o socijalnom uključivanju RH smatramo kako još neko vrijeme neće biti stvarnog pomaka u praksi. Kao primjer bi navela upravo pružatelje usluga, odnosno socijalne usluge koje bi morale biti pri lokalnim sredinama, odnosno lokalne sredine već informirane o tome na koji način će se to provoditi. Međutim, imamo saznanja da unatoč što je rok do rujna da zapravo još uvijek nije određena edukacija provedena, a propisi su već doneseni. Donesen je i Nacionalni plan deinstitucionalizacije, transformacije domova socijalne skrbi koji se tiče razdoblje od 2011. do 2016. Međutim, ako ne razviju se dovoljno usluge i ne osigura primjerene novčane naknade proces deinstitucionalizacije i prevencije institucionalizacije bit će isto tako samo mrtvo slovo na papiru. U tom dijelu dali smo niz preporuka i doista smo nastojali kroz socijalnu zaštitu, odnosno ono što smo preporučili da se educiraju lokalne sredine i da ono što se planira spustiti da jednostavno mora biti transparentno i da edukacije moraju biti provedene kod onih institucija koje će imati mogućnost da budu pružatelji socijalnih usluga. Sljedeći problem na koji želimo upozoriti u ovom izvješću je položaj osoba koje su lišene poslovne sposobnosti. Proveli smo istraživanje i jednu preporuku i više preporuka smo dali u tom dijelu koji se tiče članka 12. jednakosti pred zakonom Konvencije o pravima osoba s invaliditetom gdje smo saznali zapravo preko centara za socijalnu skrb da na području cijele Hrvatske broj osoba lišenih poslovne sposobnosti je oko 17 tisuća. Nije problem u tom broju jer to se nekako kreće u nekakvim europskim standardima, međutim neprihvatljivo je da je u potpunosti lišeno više od 90% od ukupnog broja osoba pod skrbništvom. Republika Hrvatska potpisnica je i pravno obvezujućih međunarodnih dokumenata koji propisuju odredbe sa svrhom zaštite i promicanja prava osoba s duševnim smetnjama kao i onih lišenih poslovne sposobnosti. Navedene odredbe bi se trebale neposredno primjenjivati u praksi. Neke odredbe Obiteljskog zakona koji sada predstavlja zaštitne mehanizme za osiguravanje uživanja ljudskih prava osoba lišenih poslovne sposobnosti nedovoljno se primjenjuje u praksi. U budućem razdoblju aktivnost je potrebno usmjeriti na reformu instituta skrbništva kroz unapređenje prakse i izmjene odredbi sadašnjeg zakona te cjelokupnog sustava skrbi, a sve u cilju veće zaštite ljudskih prava osoba s duševnim smetnjama i intelektualnim teškoćama. Što se tiče područja pristupačnosti i mobilnosti napravljeni su određeni pomaci, kako na lokalnoj razini kroz suradnju s udrugama osoba s invaliditetom tako i na nacionalnoj razini kroz projekte ministarstva kojima se nastoji ukloniti, odnosno prevenirati barijere. Međutim, još dosta toga treba napraviti kako bi se ostvarivala razina dostupnosti usluge za osobe s invaliditetom neovisno o kojem se oštećenju radi bez diskriminacije. U prošloj godini došlo je do izmjena Zakona o javnim cestama. Ured je dao niz prijedloga od kojih su neki i djelomično usvojeni te smo naglasili kako u primjeru povlastica za dobivanje smart kartica nije potrebno uvoditi restriktivne mjere već je potrebno iscrpiti sve druge mogućnosti te kao zadnju mogućnost uzet ukidanje prava osoba s invaliditetom kao jednoj od najosjetljivijih kategorija stanovništva koje treba najveću pomoć od države. Dali smo preporuku da se postrože uvjeti za dobivanje smart kartica, odnosno oslobađanja plaćanja naknada koje se tiču uporaba autocesta i objekata s naplatom čime bi se znatno smanjila i proračunska sredstva potrebna za izdvajanje u tu svrhu. Kako bi se suzbila diskriminacija prema osobama sa invaliditetom koji koriste kao asistente pse pomagače, terapijsko-rehabilitacijske pse nužno je da društvo se upozna o ulozi tih asistenata u njihovom svakodnevnom životu osoba s invaliditetom te da usklade podzakonski akti koji se tiču prijevoza sa Zakonom o kretanju slijepe osobe uz pomoć psa vodiča. U tom dijelu također dali smo niz preporuka i prijedloga. Što se tiče obrazovanja uputili smo niz preporuka Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa, prema osnovnim školama, prema srednjim školama, održali smo edukacije djelatnika srednjih strukovnih škola u cilju prevencije suzbijanja nasilja među mladima, zatim prema agencijama za odgoj i obrazovanje, Agenciji za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih i moramo naglasiti da bez obrazovanja ne možemo govoriti o zapošljavanju, a onda ni o neovisnom životu u zajednici. Stoga je izrazito važno da se djeci s teškoćama u razvoju osigura pravo na inkluzivno obrazovanje na svim razinama. Od predškolskog preko osnovnoškolskog, srednjoškolskog pa do visokoškolskog i cjeloživotnog obrazovanja. Ono nije moguće bez osiguranih oblika podrške i prilagodbi za što je potrebno mijenjati propise i donositi odgovarajuće podzakonske akte. Provedbeni propisi za osnovno i srednje obrazovanje još uvijek nisu doneseni u tom dobu što je otežavalo pa i onemogućavalo osiguravanje prava na školovanje djece s teškoćama u razvoja. Nužno je jasno definirati obaveze uključivanja djece s teškoćama i utvrditi mehanizme koji će to jamčiti neovisno o senzibilitetu djelatnika odgojno-obrazovnih ustanova ili financijskoj jakosti pojedine lokalne samouprave. U postojećem sustavu izostanak adekvatne potpore djece s teškoćama u razvoju obrazovnim ustanovama zapravo služi kao izlika za njihovo neuključivanje u redovni obrazovni sustav što u većini slučajeva znači izdvajanje iz obitelji radi školovanja u segregiranim uvjetima za suženi izbor zanimanja koji se zapravo ne traže na tržištu rada. Taj izostanak adekvatne potpore u vidu edukacije nastavnika, osiguravanja elemenata pristupačnosti, prilagodbe programa sposobnostima i mogućnostima djeteta ili osiguranja asistenta u nastavi zapravo u mnogim slučajevima predstavlja propuštanje razumne prilagodbe obrazovnog sustava učenicima s teškoćama u razvoju. U području zapošljavanja i rada uočili smo niz, na osnovu prijava, a isto tako i sami, niz potrebnih promjena koje bi se trebale provesti, a tiču se Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom. U tom dijelu i na osnovu prijava odlučili smo i predložili smo Odboru za rad i socijalno partnerstvo da napravimo tematsku sjednicu na temu zapošljavanja s osvrtom na zaštitne radionice što je i održano u 2010. godini i zapravo iz koje se izrodilo niz kvalitetnih preporuka prema Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva u cilju, kao što sam rekla, poticanja zapošljavanja osoba s invaliditetom. Nije jasno definirano koje osobe s invaliditetom ostvaruju prednost pri zapošljavanju i pravo na poticaj za poslodavca odnosno da to budu osobe čija oštećenja uistinu predstavljaju prepreku zapošljavanju. Poticaji nisu dovoljno motivirajući za poslodavce, a kazne za neispunjavanje obveza kvotom zapošljavanja su preblage i nema kontrole njihovog izvršavanja. Kada bi se više poradilo na tome da se osobe sa invaliditetom zapošljavaju i kada bi se omogućavala mogućnost da se prekvalificiraju u slučaju kada dolazi do određenih oštećenja koje zapravo ako se na adekvatan način rehabilitiraju mogu i dalje se uključiti u radni proces, mi danas ne bi govorili o tolikom broju invalidskih mirovina. Što se tiče mirovinskog osiguranja potrebe su kontinuiranje, edukacije dodatne djelatnika područnih ureda mirovinskih osiguranja koji radu na izračunu mirovina temeljem rješenja o profesionalnoj ili općoj nesposobnosti za rad. Kako se ne bi događale pogreške koje dodatno otežavaju tešku financijsku situaciju osobe sa invaliditetom. Znamo da se trenutno stvaraju zakonski preduvjeti za se osiguraju uvjeti za ostvarivanje prava osoba sa invaliditetom sukladno s ocjenom modelu invaliditeta kako to nalaže i konvencija. U tom dijelu dali smo preporuke i prema Zakonu o mirovinskom osiguranju. U području zdravstvene zaštite osoba sa invaliditetom nisu se dogodili značajni pomaci u smislu unapređivanja kvalitete zdravstvenih usluga. Rehabilitacija je nedostatna i nedostupna ili smanjeno dostupna osobama sa invaliditetom u ruralnim ili izoliranim krajevima, a na području zaštite mentalnog zdravlja gotovo da uopće ni ne postoji. Rana intervencija za djecu s teškoćama u razvoju slabo je razvijena i ograničena samo na neke veće urbane sredine. Većina zdravstvenih ustanova nije pristupačna osobe sa invaliditetom a informacijska podrška za osobe sa oštećenjem vida i sluha je još uvijek slabo razvijena. Potrebno je nadalje podizati razinu dostupnosti kvalitete zdravstvenih usluga. Zdravstvena zaštita osoba sa intelektualnim oštećenjima je posebno izražen problem zbog nepostojanja sustavne brige o njihovom mentalnom zdravlju, a uvelike im je otežano korištenje svih ostalih zdravstvenih usluga, a prvenstveno stomatološke zaštite. Posebno je teška situacija na području zdravstvene zaštite osoba sa mentalnim psihosocijalnim oštećenjem. A razvijanje sustava psihijatrije u zajednici tek je započelo i presporo se odvija. Isto tako došlo je do promjena, međutim bile su s dobrom namjerom napravljene koje se tiču održavajući rehabilitacije i njege u kući i trebali su donijeti posebne promjene. Međutim iz prijava osoba sa invaliditetom i dalje saznajemo da u mnogim krajevima RH je neujednačena primjena tih propisa. Ured je u tom dijelu obišao rehabilitacijske ustanove na području RH isto tako i neke od psihijatrijskih bolnica. Dali smo niz preporuka i u konstantno smo u suradnji sa Hrvatskim zavodom za zdravstveno osiguranje, a isto tako i sa Ministarstvom zdravstva i socijalne skrbi. U području zdravstvene zaštite organizirali smo jednu tematsku sjednicu vezanu za rehabilitaciju osoba sa spinalnim ozljedama upravo o potrebi jednog referalnog centra koji će zapravo omogućiti osobama sa spinalnim ozljedama sveobuhvatnu rehabilitaciju na jednom mjestu što je jedan veliki još uvijek nedostatak u RH. Što se tiče rada udruga, udruge su neizmjerno važne kao organizacije civilnog društva koje su prepoznate od strane države kao partneri. Međutim ako je netko partner onda mu treba i osigurati proračunska sredstva da bi mogao poduzimati one aktivnosti koje su zapravo nadomjestak onih praznina koje država ne ispunjava. Udruge su pružatelji usluga, udruge obavljaju kontinuirane aktivnosti prevencija, odrađuju onaj dio posla koje država nastoji odraditi ali jedino kroz natječaj i zapravo kroz projektom omogućavajući sredstva udrugama da mogu kontinuirano te aktivnosti provoditi. Međutim, da bi se jedan vrijedan projekt odobrio, ponekad o tom odobravanju u kojem je moguće recimo zbog jedne neupisane rubrike u obrascu za prijavu natječaja cijelo jedno područje ostane nepokriveno ciljanim aktivnostima za zadovoljavanje onih potreba koje proizlazi iz invaliditeta. Pa se tako dešava da određene kategorije npr. djece ili odraslih osoba ne dobivaju neophodnu podršku o kojoj ovisi njihovo zdravstveno stanje i sudjelovanje u životu zajednice. Ured je dao preporuke prema Vladi RH da se omogući kontinuirano financiranje osnovne djelatnosti Udruga osoba sa invaliditetom i SAveza osoba sa invaliditetom onako kako nalaže konvencija. U ovom trenutku u skladu s obvezama koje je RH preuzela potpisivanje Konvencije o pravima osoba s invaliditetom nužan je razvoj cjelovite i sveobuhvatne politike invaliditeta koji podrazumijeva suradnju i zajedničko usklađeno djelovanje svih državnih tijela čiji rad utječe na život osoba s invaliditetom, od zdravstva i socijalne skrbi preko obitelji i branitelja međugeneracijske solidarnosti, znanosti, obrazovanja i športa, gospodarstva, rada i poduzetništva, zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva, ali i Ministarstva pravosuđa kao potvrde činjenici da osobe sa invaliditetom nisu socijalni slučajevi nego su njihove potrebe njihovo ljudsko pravo. Ured svakodnevno svjedoči primjerima iz prakse da se djecu s teškoćama u razvoju i osobe sa invaliditetom i dalje tretira u sklopu medicinskog modela. Na temelju medicinske dijagnoze daju im se naknade, cijeli sustav procjeni vještačenje usmjerene gotovo isključivo na njihova ograničenja i odstupanja od prosječnog funkcioniranja. Stvarne promjene za koju se svi deklarativno zalažu nema. Ako se ne odmaknemo od medicinskog modela prema socijalnom koji se temelji na preostalim sposobnostima i mogućnostima osobe te individualnoj procjeni oblika potpore potrebnih za aktivno uključivanje u procese obrazovanja, zapošljavanja i sudjelovanja u društvenom životu. Jedino razvojem socijalnog modela možemo izbjeći dosadašnju praksu usmjerenosti prema socijalnim naknadama koje vode pasiviziranju i isključivanju osoba s invaliditetom a što nije u ničijem interesu. Zahvaljujem.
Hvala lijepa pravobraniteljici za osobe sa invaliditetom gospođi Slonjšak. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Predstavnik Vlade? Ne. Otvaram raspravu i prva je na redu u ime kluba HDZ-a gospođa LJubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Poštovana gospođo pravobraniteljice sa svojim zamjenicima, poštovani državni tajnici. Evo dozvolite mi da na poseban način pozdravim i gospođu Mirjanu Juriša koja vrijedno prevodi ovu raspravu za osobe oštećena sluha. Evo kao što je sama pravobraniteljica i rekla pred nama je njeno izvješće za 2010. godinu koje je po mom mišljenju vrlo opsežno i vrlo temeljito i detaljno napravljeno. Mislim da je sama pravobraniteljica, a i njen cijeli ured da su uložili veliki trud i napor kako bi ovo izvješće doista sadržavalo sve one ja ću reći i najsitnije probleme s kojima se susreću osobe s invaliditetom pa i one gdje je pravobraniteljica uspjela riješiti neke probleme. I ono što mi se čini izuzetno važno u ovom izvješću, a to su preporuke koje se ovdje nalaze, koje će zasigurno pomoći svima nama dakle i ministarstvima i nama zastupnicima pa i samim osoba s invaliditetom kako bismo vidjeli gdje to još možda nismo dovoljno učinili i gdje možemo još dati svoj veliki doprinos. Kao što je pravobraniteljica rekla, u 2010. godini postupano je u njenom uredu u 1474 slučaja, od toga 418 ih je otvoreno kao predmet. Želim ovdje izraziti svoje mišljenje da mi se čini da je to jedan dobar pokazatelj. Kad kažem dobar pokazatelj pri tom želim reći da i nije to tako veliki broj nezadovoljnih osoba s invaliditetom ili onih koji su se susreli s nekim problemima. Dakle, nije velik broj u odnosu na ukupan broj stanovništva pa čak ni u odnosu na ukupan broj osoba s invaliditetom. Drago mi je da je pravobraniteljica evo postupala i u onim tzv. telefonskim razgovorima jer se sasvim sigurno većina problema s kojima se osobe s invaliditetom susreću mogu riješiti i jednim običnim telefonskim razgovorom, obzirom da kao što je i sama pravobraniteljica navela u svom izvješću jedan i veći broj osoba s invaliditetom obraća se samo radi nekakvog savjeta, samo radi toga da bi s nekim porazgovarali i to je ono što je njima potrebno. Naravno, veliki broj osoba s invaliditetom koji ne žive u Gradu Zagrebu ili u nekom, u bilo kojem drugom većem centru ima dodatni problem uopće življenja u malim sredinama pa onda tako i oko ostvarivanja svojih prava, da li iz razloga što ne znaju koja su njihova prava ili se nisu dovoljno informirali ili ih netko nije dovoljno informirao, dakle od institucija do udruga kojima pripadaju. U jednom dijelu pravobraniteljica je spomenula opću neinformiranost osoba s invaliditetom. Meni se čini da tako nešto ne postoji jer evo ja polazim od toga, od saznanja koja imam da je sama pravobraniteljica i njen kompletan ured, krovne organizacije osoba s invaliditetom, Ured za ljudska prava Vlade Republike Hrvatske, svi oni zajedno čine velike napore i ulažu veliki trud kako bi došli u te male sredine i kako bi skupovima, simpozijima i različitim okruglim stolovima približili osobama s invaliditetom njihova prava i čuli s čim se to oni susreću i koji su to ključni problemi koje oni u tako malim sredinama možda teže rješavaju. Kada govori pravobraniteljica o broju slučajeva u kojima je ured postupao meni se čini da bi možda bilo dobro da smo u ovom izvješću dobili i podatak koliko je predmeta odbijeno. Sasvim sigurno je bilo i onih koji su se možda i neopravdano obratili pravobraniteljici, možda njen ured za njihove probleme nije bio nadležan itd. Dakle, bilo bi zgodno da smo i taj podatak ovdje vidjeli. Evo to je kao jedan mali naputak za ubuduće jer mi se čini evo nakon, na stranici odmah gdje se govori o broju predmeta, dakle na stranici 16 odmah se govori i o tome kako pravobraniteljica ima često puta i neugodnih iskustava u kontaktima s osobama s invaliditetom jer one često puta traže da se njihovi problemi riješe u roku odmah, a znamo da je to u velikom broju slučajeva nemoguće. U svakom slučaju mislim da je pravobraniteljica jako dobro opisala s kojim se to problemima najčešće susreću osobe s invaliditetom. Kada je u pitanju rad i zapošljavanje osoba s invaliditetom, a što po mom nekakvom mišljenju je kruna svega onoga što mi želimo postići u afirmaciji što kvalitetnijeg života osoba s invaliditetom tada želim reći da sa osobitim zadovoljstvom mogu istaknuti da je na tom području postignut veliki pomak. Naravno, taj pomak nije zadovoljavajući u potpunosti i mi ne možemo biti zadovoljni u potpunosti sa načinom zapošljavanja osoba s invaliditetom, ali u odnosu na nekoliko godina unazad mi danas možemo reći da smo svi zajedno dobro krenuli raditi ovaj posao. Ja sam pribavila i nekoliko izvješća Hrvatskog zavoda za zapošljavanje. Pravobraniteljica i njih obrađuje u svom izvješću, ali evo radi svog osobnog saznanja htjela sam vidjeti detaljnije koliko je to osoba zaposleno u 2010. godini. 1080 osoba sa invaliditetom. Neću reći da je to imponzantan broj da se možemo pohvaliti sasvim sigurno i jednim velikim korakom naprijed zahvaljujući prije svega hrvatskoj Vladi koja je i putem Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom i putem Hrvatskog zavoda za zapošljavanje omogućila da te dvije institucije poslodavcima koji će zaposliti osobu sa invaliditetom dodijeli određene vrste poticaja što im sasvim sigurno olakšava zapošljavanje, odnosno što bi ih trebalo potaknuti da zaposle što veći broj osoba sa invaliditetom. Iako ovdje ja moram reći ja sam pročitala u ovom Izvješću jedan podatak, a to je da je određeni broj osoba zaposlen na otvorenom tržištu rada bez ikakvih poticaja. Ovakvi podaci mene osobno vesele. To znači da se ipak svijest poslodavaca o osobama sa invaliditetom počela razvijati na jedan pozitivan način. Onog trenutka kad poslodavci budu htjeli, imali volje u svoje sredine primiti osobu sa invaliditetom, a za to im neće biti isključivo važni poticaji koje mogu dobiti od države tada ćemo vjerojatno moći izraziti neko i veće zadovoljstvo ne samo zapošljavanjem osoba sa invaliditetom, nego i time da su svi ostali ljudi, dakle oni koji su bez invaliditeta shvatili da osobe sa invaliditetom mogu raditi jednako vrijedno, jednako dobro čak u puno slučajeva i bolje kod osoba koje nemaju invaliditeta. Postoji podatak koji govori o tome da osobe sa invaliditetom najmanje koriste bolovanja, da su osobe sa invaliditetom radoholičari. Zašto? Zato što poučeni svojim životnim iskustvom i znajući da im se često govori kako nešto ne mogu ili ne znaju žele se dokazati, žele upravo dokazati da to nije točno i da one mogu raditi svoj posao za koji su kvalificirani na najbolji mogući način. Mislim da upravo o ovome o čemu sam ja sada govori svjedoči i primjer naše pravobraniteljice, pa evo dozvolite i nas zastupnica u Hrvatskom saboru koje evo vodimo osobito računa o problematici osoba sa invaliditetom, a i svih onih drugih osoba sa invaliditetom koje rade na vrlo teškim i odgovornim mjestima. Da bi ovako nešto postigli kada je u pitanju zapošljavanje osoba sa invaliditetom apsolutno preduvjet za tako nešto mora biti kvalitetno obrazovanje. Još danas smo svjedoci da se osobe sa invaliditetom školuju za zanimanja koja nisu danas više profitabilna, za urare, za gravere, obućare itd. Obično su to trogodišnje strukovne škole i iz takvih škola je vrlo, vrlo teško osobama sa invaliditetom naći posao. Ono što evo želim još istaknuti da je pravobraniteljica na jako dobar način objasnila i koliko je primjedbi dala na donošenje određenih zakona. Želim pritom evo pohvaliti i Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi na jednoj kvalitetnoj interakciji kada je u pitanju bilo donošenje Zakona o socijalnoj skrbi, kada je Vlada prihvatila skoro sve primjedbe i pravobraniteljice i pojedinačne primjedbe udruga i osoba sa invaliditetom kako bi taj temeljni zakon za osobe sa invaliditetom bio što kvalitetniji. Institut inkluzivnoga dodatka koji se uvodi u tom zakonu a za koji će biti donešen posebni Zakon o inkluzivnom dodatku u roku od tri godine mislim da će riješiti većinu financijskih problema osoba sa invaliditetom. Vidljivo je još da je pravobraniteljica evo dala puno primjedbi i kada smo donosili Zakon o Hrvatskoj radioteleviziji. I ovom prigodom, evo želim zahvaliti i gospođi Mirjani Juriši koja je sasvim sigurno jedna od najkompetentnijih osoba tako da smo uz njenu dobru suradnju ugradili kvalitetne odredbe za osobe oštećena sluha i u taj zakon. Preporuke koje je pravobraniteljica navele ovdje mislim da su kao što sam već rekla izuzetno korisne, da će pomoći svima nama. Samo ću se evo jednom rečenicom i time ću zaključiti osvrnuti na jednu preporuku, a to je preporuka za saveze i udruge osoba sa invaliditetom koja je prema Zagrebačkoj deklaraciji moraju biti financirane, dakle a da ne idu određeni natječaj sa programima. Dakle, njima osnovni hladni pogon mora biti financiran iz sredstava državnoga proračuna. Ovom prigodom želim reći da smo već i oko ove teme postigli kvalitetno rješenje sa resornim ministarstvom zdravstva i socijalne skrbi i vjerujem kako će se i ovaj problem u najskorije vrijeme riješiti na zadovoljstvo svih saveza, udruga i svih osoba sa invaliditetom. Na kraju evo ja podržavam u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice ovo izvješće i zahvaljujem pravobraniteljici i njenom najužem timu što su napravili ovako iscrpno izvješće iako mi se čini da je trebao biti napravljen i sažetak ovoga izvješća jer je ono opsežno, samo iz jednog razloga, a to je da bi većina zastupnika u ovom Saboru mogla pročitati ovo izvješće jer kad vide ovako 300 stranica mislim da nas nije baš puno ovo pročitalo, a bilo bi dobro radi edukacije i svih zastupnika u ovom Saboru. Hvala vam lijepa.
Hvala. U ime kluba HNS-HSU-a gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Oprostite što ću na samom početku morati malo prigovoriti, eto. Mislim da naziv dokumenta nije rodno ispravno deklariran. Naime, u 2010. godini na čelu Ureda za osobe s invaliditetom bila je žena pa smo po meni dobili izvješće pravobraniteljice, a ne pravobranitelja kako piše na dokumentu. Oprostite evo zbog ove male primjedbe, sad ću krenuti sa samim izvješćem. Samo Izvješće Ureda pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2010. godinu predstavlja jedan izuzetno opsežan i cjelovit prikaz rada i problema s kojima se ured susretao u protekloj 2010. godini. Kao i prošle godine reći ću i ovaj puta da se izvješće na prvi mah čini i preopsežno i predetaljno, međutim niz primjera i detalja izvješća treba doživjeti kao primjere na kojima treba učiti pa time bi trebali biti prevencija i ne bi se smjeli više ponoviti kada su u negativnoj konotaciji, ili pak postoje primjeri koji bi se trebali koristiti kao obrazac u pozitivnim ishodima. U svakom slučaju rad Ureda pravobraniteljice za osobe s invaliditetom predstavlja ili se trudi biti nezavisni mehanizam koji promovira zaštitu i praćenje Konvencije o pravima osoba s invaliditetom. Slažem se sa konstatacijom moje prethodnice i zaista ovo izvješće ima podosta stranica, ali to je samo znak da je ured svojski radio i zaista bi bila obveza svakog zastupnika i zastupnice da ga pročita i da proba poraditi na boljim rješenjima u ovom području. Tijekom 2010. godine ured je postupao u 1474 slučaja, u odnosu na 2009. ih je bilo 962. U 2010. godini 418 slučaja su bila novootvorena, 99 ih je iz 2009. i 6 predmeta iz 2008. Raduje informacija da je riješeno 70 predmeta iz 2009., 5 iz 2008. i 252 slučaja iz 2010., ali je 29 predmeta iz 2009., 1 iz 2008. i čak 166 predmeta iz 2010. proslijeđeno u ovu 2011. godinu. Taj podatak brine i on je iz godine u godinu sve veći. Statistički podaci pokazuju da je daleko najveći broj upita stigao iz Zagreba i Zagrebačke županije što je poziv na mobiliziranje i podizanje svijesti svih osoba s invaliditetom na području cijele države kako bi prava i mogućnost na pomoć i informacije sviju bila barem približno jednaka. Pomoć ureda tražilo je više muškaraca 51,5%, a manje žena 37,7%. 16,6% predmeta odnosilo se na probleme djece s teškoćama u razvoju, a u 72% slučajeva to su bile odrasle osobe. Iz izvješća je dalje razvidno da su se najčešće kršila prava u području socijalne zaštite, zatim je to bilo područje mirovinskog osiguranja, pravosuđa te posebno područje pristupačnosti koje je u 2010. pogoršano u odnosu na 2009. Tim više teško pada konstatacija u izvješću da se planirana sredstva na državnoj razini u svrhu poboljšanja pristupačnosti nisu dovoljno koristila za što se razlozi traže u samim jedinicama lokalne samouprave ili u udrugama koje bi trebale vršiti pritisak u vlastitim sredinama i tražiti rješenja za pristupačnost. Na području obrazovanja posebno želimo naglasiti činjenicu da obrazovanje od predškole pa kao i sve više razine moraju svakome djetetu osigurati jednake mogućnosti. Djeca koja imaju teškoće u razvoju moraju naići na razumijevanje i podršku sredine u kojoj se obrazuju. Da bi se to ostvarilo moraju se obrazovati kadrovi koji će pratiti takovu djecu. Država je dužna preko zakonskih i podzakonskih akata regulirati problematiku. Danas se situacija asistenata u nastavi djelomično, i to uspješno, rješava i pokriva u nekim ajmo tako reći većim i velikim gradovima, a ja pitam što je sa djecom u malim sredinama, posebno u ruralnom dijelu naše domovine? Ured pravobraniteljice se u 2010. bavio nizom drugih aktivnosti kao što su: obilasci županija, uspostavljanje i poticanje međuresorne suradnje, posjete institucijama u kojima borave, rade ili su privremeno, odnosno trajno smještene osobe s invaliditetom, sudjelovanje u aktivnosti vezanih uz provedbu Zakona o suzbijanju diskriminacije, učešće u radu radnih tijela Hrvatskog sabora, uspostavljao je međunarodnu suradnju, organizirao i sudjelovao na stručnim skupovima, zahtijevao izvješća o provedbama međunarodnih i nacionalnih dokumenata te davao preporuke i upozorenja s ciljem poboljšanja položaja osoba s invaliditetom u RH. Ovim se izvješćem dalje na uvid nama stavilo poslovanje ureda, financijsko poslovanje ureda i naravno kao i svake godine išla je i preporuka ureda. Dopustite da se i ovaj puta osvrnem na terminologiju jer nažalost i mi ovdje u saborskoj dvorani vrlo često griješimo pa evo i ja. Stoga, nemojte zamjeriti ja ću to ovdje izgovoriti onako kako to stoji u dokumentima. Jer pitanje terminologije je neobično važno jer diskriminacija vrlo često počinje već samim odabirom naziva ili izraza. Zato eto dopustite da i ovu govornicu u ovom Visokom domu koristim kako bi nas sve skupa podsjetila na Šeratonsku deklaraciju iz 2003. kojom su podržani termini osoba s invaliditetom i dijete s teškoćama u razvoju kao obvezujuća jedinstvena terminologija za svakodnevni govor. Nekoliko rečenica još po područjima kršenja prava. Iz izvješća je vidljivo kako se najveći broj slučajeva već sam to spomenula, otvoreni kao predmet u 2010. odnosi na zaštitu prava interesa osoba s invaliditetom u području socijalne zaštite tu je bilo 20,8% slučajeva, u području pristupačnosti 12,2 i tu sam već spomenula, ali ponovno ponavljam, tu bilježimo pomak problema s prošlogodišnjeg 4. na sadašnje 2. mjesto, u području mirovinskog osiguranja 10,2%, područje rada i zapošljavanja zamijenilo je mjesta sa područjem pravosuđa u odnosu na 2009., tako da je 4. mjesto u području pravosuđa 9,6% i na 5. mjestu bilježimo područje rada i zapošljavanja sa 9,4% slučajeva. Podaci Hrvatskog zavoda za zapošljavanje na dan 31.12.2010. bilježe 6 tisuća 255 nezaposlenih osobe sa invaliditetom što čini 2% nezaposlenih prijavljenih u evidenciji. Ovdje želim naglasiti da je istina i mora postati ključna spoznajna činjenica da osobe sa invaliditetom nema samo oštećenje već ima i potencijale koje može razvijati uz poticaj okruženja iz kojega treba uklanjati sve što priječi razvoj preostalih sposobnosti na korist i zadovoljstvo same osobe ali i zajednice u kojoj ostvaruje život. Razvoj i razvitak postojeće potencijala najlakše je razviti preko zapošljavanja i rada, jer je pravo na rad i zapošljavanje jedno od temeljnih ljudskih prava. Svako onemogućavanje ostvarivanje toga prava predstavlja njegovo kršenje i diskriminaciju. Iz evidencije Hrvatskog zavoda za zapošljavanje iz prosinca 2010. vidljivo je da je izrazito velik broj osoba s invaliditetom prijavljen kao nezaposlene dulje od 5 odnosno 8 godina. Ta činjenica je izrazito zabrinjavajuća jer se vjerojatno zapošljavanje smanjuje povećanjem godina provedenih na Zavodu za zapošljavanje. Dugotrajna nezaposlenost osim neriješenog statusa dovodi do izolacije, gubitka samopoštovanja i problema komunikacije. Premda su registrirane kao radno sposobne, ovim osobama potrebna je puno snažnija podrška sustava u vidu dodatne edukacije, prakse i uopće motivacije kako bi se uključile na tržište rada. Paradoks je veoma često i u činjenici što radne sposobnosti osoba s invaliditetom poslodavcima nisu dovoljno dovoljne, dok s druge strane za sustav socijalne skrbi nemaju dovoljno nesposobnosti da b mogle ostvariti prava na naknadu koja jamči minimum socijalne sigurnosti. Sljedeći je problem nomenklatura zanimanja namijenjena osobama s invaliditetom koja u pravilu ne prati potreba tržišta rada. Taj raskorak između obrazovnog sustava i potreba tržišta rada je nepremostiva prepreka za zapošljavanje osobe sa invaliditetom, a naročito žena s invaliditetom čiji je položaj u tom smislu posebno težak. Pravobraniteljica je u ovom dijelu izvješća ukazala da treba uložiti više napora u provedbi Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, a kao pozitivan primjer ističu se tzv. zaštitne radionice. U nastavku izvješća govori se o nasilju pri čemu nije riječ samo o obiteljskom nasilju već se i druge vrste nasilja se spominju kako između supružnika tako i nad djecom te u redovima djece i mladih. Na ovom području u zadnjih 10 godina došlo je do pozitivnih pomaka, ali smo svjedoci da se unatoč svim nastojanjima iz dana u dan dešavaju brutalna nasilja pri čemu su najčešće žrtve žene i djeca. Nasilje se može razbuktati samo u situacijama gdje mu se ne suprotstavlja snaga zajedništva, gdje mu se ne suprotstavlja snaga zajedništva. Zadaća nam je svim kontinuirano jačati i usavršavati tu snagu zajedništva preko zakonskih i podzakonskih propisa, edukacije, osvješćivanja i jačanja javne osude svakog oblika nasilja. Dalje u izvješću Ured pravobraniteljice izvještava o posjetima županijskim ustanovama i pristupačnosti istima za osobe sa invaliditetom. Drago mi je da su se u odnosu na prošlogodišnje kvalifikacije o nepristupačnosti u Specijalnoj bolnici za medicinsku rehabilitaciju u Stubičkim toplicama razjasnile pri čemu eto pravobraniteljici zahvaljujem na pisanom odgovoru i isprici. Moram vam reći da je to izuzetno puno značilo djelatnicima, a i korisnicima te specijalne bolnice među kojima je veliki broj osoba s invaliditetom. Nekoliko riječi o mojoj Krapinsko-zagorskoj županiji. Moja Krapinsko-zagorska županija je partner u projektu "Poticanje intenzivnijeg uključivanja osoba s invaliditetom na tržište rada u okviru 4. komponente IPA programa-RAzvoj ljudskih potencijala". Svrha je dakako poboljšanje socijalne uključivosti i povećanja zapošljivosti. Nedavno sam i sama imala priliku prisustvovati prezentaciji akcijskog plana za Krapinsko-zagorsku županiju u razdoblju od 2011. i 2013. Ocjenjujem ga izuzetno kvalitetnim dokumentom od kojega na tom području jako puno očekujemo u pozitivnom smislu. Eto i na kraju Ured pravobraniteljice djeluje u cilju potpunog prihvaćanja temeljnih prava i vrijednosti kao što su dostojanstvo, pravo na izbor i kontrolu svoga života, jednakost i solidarnost koji su važni svakoj osobi pa tako i osobama s invaliditetom. Mi u klubu HNS-HSU-a ocjenjujemo da RH ima brojne propise, posebice nacionalne dokumente utemeljene na konvenciji i akcijskom planu Vijeća Europe, međutim, još puno treba raditi na procedurama bezuvjetne primjene tih dokumenata na način da se život i rad osoba s invaliditetom dnevno prati i u tom smislu mijenjaju i nadopunjuju zakonski propisi što će svakako dovesti do boljeg i kvalitetnijeg sveopćeg pristupa zajednice osobama s invaliditetom. I na kraju reći ću da će klub HNS-HSU-a u cijelosti prihvatiti Izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za 2010. godinu. Zahvaljujem.
Hvala. Na redu je klub SDP-a i gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Poštovana gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Proces izjednačavanja ljudskih prava je dugotrajan i mukotrpan, a kada su u pitanju osobe s invaliditetom taj proces možemo nazvati još dugotrajnijim i još mukotrpnijim procesom jer nažalost sa sobom vuče duboke korijene tradicionalizma koji na invalidnost gleda s pozicije milosrđa ili još gore rečeno nisu je prihvaćali, te od osoba koje su imale potencijal i mogućnost uveli ih u totalnu izolaciju ili modernim rječnikom socijalnu isključenost. Poštovana gospođo pravobraniteljice klub SDP-a će prihvatiti vaše izvješće koje je malo podugačko, ali kvalitetno i upozoravajuće. Upozoravajuće za izvršnu vlast, zakonodavnu vlast, upozoravajuće za izvršnu vlast i za sve nas, a naravno i za vaš ured, a najviše za one o kojima ovo izvješće govori. Prema zadnjem izvješću Svjetske zdravstvene organizacije broj osoba s invaliditetom od 10% porastao je na oko 12% s tendencijom rasta. Dakle to je najnovije izvješće kojem sam bila nazočna prije nekoliko tjedana u sjedištu UN-a u New Yorku. Realno, mi kao zemlja sa svojim zakonodavstvom dosta smo zbrčkani. Govori se već dugi niz godina o jedinstvenom tijelu vještačenja, o izjednačavanju prava svih osoba s invaliditetom, o pedagoškim standardima, o pristupačnosti, o socijalnoj uključenosti i svemu onome gdje bi osobe s invaliditetom dale sve od svojih preostalih mogućnosti i vještina i time postali ravnopravni građani na svim nivoima i u svim dijelovima Hrvatske na isti način, ali to nije tako. Možemo se do beskraja hvaliti, ali čini mi se da nam to više ne drži vodu, da smo među prvima potpisali i ratificirali Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom. Nažalost, kada je među prvima trebalo poslati izvješće o učinjenom po svim člancima konvencije gle čuda, u Hrvatskoj se to uopće ne spominje, a rok za predaju izvješća je bio 3. svibnja 2010. godine. Kada bismo istog trenutka sada poslali izvješće UN-ovom Odboru za nadzor provođenja konvencije o njemu bi se raspravljalo tek negdje 2013. godine. Mislim da smo u pravom smislu riječi pali s konja na magarca. Nije fer gospodo u Vladi lijepim umotanim papirom i još ljepšom vrpcom podmetati već je trebalo nakon ratifikacije raditi, raditi i raditi. No što mi radimo, stvaramo paralelne sustave u kojima netko može ići u jednu školu, a netko ne može ići nego tek u drugu školu, a imaju istu invalidnost. Netko može uvesti automobil i ne platiti PDV, a netko ne može. Opet govorim o istoj invalidnosti, ne o načinu nastanka invalidnosti. Govorim također o paralelnim sustavima kada j riječ o pravu na izbor. Netko može otići u trgovinu uz pomoć asistenta jer pripada podobnoj udruzi, a drugi ne. U civilnom društvu osobe s invaliditetom vlada kaos, posebice kada je riječ o financiranju projekata. Nekome je Vlada i ministarstvo majka, a nekome su maćeha, zavisi koliko puta se pohvali rad Vlade. Nije mi jasno zašto se konačno ne odrede kriteriji prema civilnom društvu i ne uvaže njihovi stavovi kao korektor svih nas koji radimo za dobrobit svih građana ove zemlje, uključujući i osobe s invaliditetom i da od njih ne moramo očekivati pljesak nego samo inspiraciju i obavezu za daljnji i kvalitetniji rad zbog svakog pojedinca u ovoj zemlji. Upravo je to uloga civilnog društva, a mnogi su tu zaboravljeni. Osobe s invaliditetom ne bi trebale biti manekeni nijedne politike, nijedne Vlade. Oni moraju biti naš poticaj, naša obaveza, naši suradnici i svatko od nas mora poštivati načelo "ništa o nama bez nas". Često na terenu dobivamo pritužbe kako im nisu odobrena sredstva zbog toga što nemaju svoje ljude koji odlučuju o projektima. Često u tim tijelima sjede osobe koje nemaju invaliditet, a voditelji su udruga i saveza i određuju koji su projekti poželjni, a koji nepoželjni i na taj način … [[Ne razumije se.]] rad lokalnih udruga odnosno dovode ih u ovisnički odnos sa pojedinim savezima. Pilot projekt osobnog asistenta već je odavno trebao postati zakon, a ne ucjenjivački projekt bez obzira što se svake godine broj korisnika usluga osobnog asistenta povećava nije dostupan svima. Dakle opet ponavljam, ista dijagnoza, isti problemi, a različiti sustav odlučivanja. Također, od samog Odbora za ljudska prava UN-a izražena je zabrinutost za kršenje ljudskih prava osobama s intelektualnim teškoćama u Republici Hrvatskoj. Kod nas je još uvijek jako prisutan model institucije i tome se ne vidi skori kraj. Također, rijetke udruge kao što su udruga "Sjaj" i udruga samozastupanja promiču prava psihički oboljelih osoba i osoba s intelektualnim teškoćama koje treba uključiti u zajednicu kroz sustav podrške, no nažalost nemaju našu podršku. Često sam kao zastupnica, a i moje kolegice i kolege zastupnici iz kluba SDP-a upozoravali na spajanje dva velika sustava, sustav socijalne skrbi i sustav zdravstva i upravo u ovom izvješću to je područje sustav socijalne skrbi, posebice u kojem se najviše krše prava socijalne zaštite. Nažalost i ministri se predstavljaju kao ministri zdravstva. Evo i sam državni tajnik danas je kasnio na ovu točku dnevnog reda. Ali gdje je socijalna skrb? Dakle, sama percepcija socijalne skrbi totalno je pala u zaborav. Na kraju krajeva, sama reforma socijalne skrbi koja se morala donijeti još 2007. sa ovim novim zakonom o socijalnoj skrbi napravila je veliki korak unatrag. O tome je i pravobraniteljica govorila u svom uvodnom izlaganju. Pristupačnost se također navodi kao veliki problem, a mislim da bi se o tome mogle pisati knjige. Apsurdna je situacija da recimo u Zagrebu ili nekom drugom gradu postoji rampa za ulazak u vlak, a kad dođete do odredišta ne znate kako ćete izići iz vlaka. O međugradskom javnom prijevozu nema smisla ni govoriti. Nijedan autobus, čak ni u turističkoj sezoni nema podiznu rampu za invalidska kolica. Nijedan vlak također ne staje u razini površine kolodvora. Dakle sa ionako niskim primanjima, bez mogućnosti uvoza automobila, bez plaćanja PDV-a i osobe s invaliditetom nemaju alternativu, iako sam svjesna kao zastupnica da će ova povlastica biti ukinuta svima ulaskom u Europsku uniju jer smo se time obvezali. No nije mi jasno zašto Vlada u međuvremenu nije smislila neki model jer pitanje prijevoza nije pitanje luksuza već pitanje pristupačnosti i mogućnosti kretanja i pitanje ortopedskog pomagala. Naravno, ne govorim o luksuznim automobilima, blindiranim BMW-ima već o ljudskom pravu na kretanje. Ne prihvaćam činjenicu da je država u krizi. Možda je netko prodao ... [[Govornica se ne razumije.]] za 10 milijuna eura, možda je netko htio neprijateljski preuzeti Podravku, možda se kvadrat stana može kupiti za 120 eura, mogu se tuneli farbati do mile volje, a kilometri ceste koštati koliko god resorni ministar poželi. Mogu se graditi mostovi usred livade i onda kako nakon svega pomisliti da je zemlja u krizi i da će se stvari rješavati kada zemlja iziđe iz krize. Ovdje se ne radi o ekonomskoj krizi već o krizi morala vladajuće garniture kada su svoje pretjerane ambicije, ali kakve stavili ispred dobrobiti ranjivih grupa uključujući i osobe sa invaliditetom. Ne želim prihvatiti činjenicu da smo taoci sistema koji diskriminira upravo zbog nedostatka novca umjesto da promovira ljudska prava. Mogla bih govoriti i jako puno o zapošljavanju. Tko je stvarni vlasnik Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje? Da li mi može ministrica financija ili državna rizničarka ili ministar gospodarstva pismeno poslati tko je sve uplatio i koliko novaca za nepoštivanje zakona. Koliko je i kada je kažnjeno poslodavaca i na koji način i na kraju krajeva gdje su novci? Ovom prilikom pozivam i Državno odvjetništvo da se malo pozabavio Fondom za profesionalnu rehabilitaciju i svim stavkama koje idu iz državnog proračuna ili igara na sreću, a koje odlaze na stavke tipa osnaživanje osoba sa invaliditetom, podizanje svijesti ili nešto slično. Voljela bih da mi netko konkretno objasni što to točno znači. Da li netko vodi evidenciju o osnaživanju osoba sa invaliditetom? Što to znači? Da li ih treba socijalizirati, da li ih treba upisati u školu, osnivati radionicu. Dakle, dosta nejasnih stavki u proračunskim sredstvima a izdvaja se dosta novca. Područje mirovinskog osiguranja je stvarno posebno područje. Mislim da i oni koji rade u tom sustavu se ne snalaze, a osobe sa invaliditetom još manje. Sustav ih ne prepoznaje. Osobe sa invaliditetom bez adekvatne zdravstvene zaštite ne mogu funkcionirati. U Hrvatskoj ne postoji ni jedan pravi rehabilitacijski centar koji prepoznaje pojedine dijagnoze. Ako su Varaždinske toplice rehabilitacijski centar za finalne ozljede zašto u njemu jedan kvadriplegičar ne može funkcionirati. O distrofiji mišića se ne može ni pričati u tom segmentu. Uopće kod nas se ne vodi briga o trajnoj rehabilitaciji. Djeca kod kojih je moguće napraviti nevjerojatne pomake na bolje odmah ih se zaustavi u startu. Roditelji često dižu kredite da bi mogli plaćati svakodnevnu terapiju svojoj djeci, a da ne govorim o drugim oblicima pomoći. Također mnogi lijekovi koji su za poboljšanje života a vezani su uz neka oštećenja često nisu na listi dostupnih lijekova. Priča o obrazovanju je posebna priča. Bez obzira na pedagoške standarde koji sliče na skup dobrih želja diskriminira djecu pri upisu u vrtić ili školu. Dosta toga je dato na volju ravnateljima. Nemamo ekipirane timove, a asistenti u nastavi se dobivaju preko veze. Ja znam da ova moja rasprava izgleda kao da se u Republici Hrvatskoj ne događaju pomaci. Događaju se naravno, ali gdje – u gradovima. No, što je sa selima i što je sa otocima? Zašto bi djeca samo zbog toga što je škola nepristupačna ili ravnatelj jednostavno nema želju nastavu preseliti u prizemlju dijete sa nekog otoka ili iz zaleđa ili iz Slavonije moralo ići u nekih od centara u Zagreb ili prvi grad koji ima centar za rehabilitaciju. Dakle, to više nije pitanje sustava već dobre volje ili bolje rečeno nekontroliranog sustava. Osobe sa invaliditetom su tiha i nevidljiva manjina. Često ih se zove nevidljivi ljudi. I dok ih budemo tako tretirali i vodili sa sobom da nam budu paravani za preveliki ego ili predmet milosrđa odnos društva će ostati isti. Možemo ići na tisuću skupova, potpisali smo sve što se dalo potpisati, prilagodili smo sve zakone Europskoj uniji koji su se dali prilagoditi. Ali gdje su oni koji provode zakone i oni koji bi trebali kontrolirati provođenje zakona. Zašto obična informacija o osobnom invalidnini spada u državnu tajnu? Lakše je bilo otkriti gdje su Sanaderovi milijuni od prodaje INA-e. Usput samo prije godinu i pol dana tadašnja potpredsjednica Vlade ironično se smijala sa velikim vođom kada sam postavila pitanje o ovim istim problemima koje sam sada nabrojala. Tadašnji premijer mi je odgovorio da nemam pojma, a ona je zadovoljno trljala ruke. Voljela bih da odete na Youtube pa da pogledate tu snimku. Meni se čini da je to njoj i dalje sve smiješno ili pak će reagirati samo zato jer sam je dirnula u ego. U svakom slučaju pogledajte pa ćete vidjeti tko se smije kada se govori o problemima i naravno vaš pljesak s druge strane što mi je veliki vođa odgovorio na zastupničko pitanje. Sve postoji na snimci. To možete vidjeti. Onda naravno da mi uopće nije čudno što mi nismo poslali izvješće, a trebali smo. Onda mi nije ni čudno što je poglavlje ljudskih prava i pravosuđa prošlo na iglene uši i uz monitoring u Europskoj uniji. Napominjem da kod nas nije podignuta ni jedna tužba za kršenje ljudskog prava zbog recimo nepristupačnosti ili što nekog poslodavac nije htio primiti na posao zbog invalidnosti, a da se konvencija pratila i provodila po poglavljima i da se ljudima otvoreno kaže od ovog trenutka možete tužiti državu zbog nepoštivanja vaših osnovnih ljudskih prava. Država ne dijeli milosrđe, država nije imaginarna. U njoj živimo svi mi i država nije telefon 060 ili netko tko daje milosrđe ili netko tko organizira humanitarne akcije. Država smo mi koji smo i zakonodavnoj vlasti, izvršnoj vlasti i pravosudnoj vlasti i mi smo odgovorni vama osobama sa invaliditetom, odnosno građanima Republike Hrvatske. Zato bi trebalo osnovati posebni odjel pri Ministarstvu pravosuđa koji bi detektirao i procesuirao postupke u kršenju ljudskih prava osoba sa invaliditetom. To nije izmišljanje tople vode u svijetu već postoje takvi modeli. U takvim odjelima su uglavnom pravnici koji izlaze na teren prilikom dojave o kršenju određenog prava i provjeravaju onoga tko je prijavljen raznim metodama. O načinu da li priča viceve o nekoj manjini u negativnom kontekstu ako se radi o poslodavcu koliko mu se u proteklih godina javilo osoba sa invaliditetom koji zadovoljavaju uvjete a on ih nije zaposlio, ni jednog od njih. Naravno da će odgovarati. No, što mi radimo? Ukinut ćemo urede pravobranitelja ili pripojiti ćemo ih pučkom pravobranitelju. Činjenica je da u svijetu postoje mnogi modeli i ovaj ured tek je saživio i vjerujte mi u praksi puno znači osobama sa invaliditetom posebice u detektiranju problema i u nuđenju rješenja i senzibilizaciji o osobama sa invaliditetom koji nam je svima potreban. Nisam zagovornica samo jedne ideje i samo jednog rješenja ali mislim što se tiče ovog ureda da bi napravili veliku štetu ukidanjem ili pripajanjem. U članku 33. Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom koja govori o jednom ili više nezavisnih mehanizam koji će promicati, štititi, nadzirati provedbu ove Konvencije nudi državama fleksibilnost za postavljanje okvira i dozvoljava da se u okvir uključe različita tijela institucije zajedno s jednom ili više mehanizama u skladu s pariškim načelima. I na kraju bih citirala jednog svog kolegu iz Afrike koji je prilikom donošenja ove konvencije rekao: "Pazimo da konvencija ne postane skup riječi, izraza i kao minsko polje ne eksplodira nam u lice." Čini mi se da se to upravo događa, samo Vlada je dobro zaštitila svoje lice, a pitam se koliko je ranjenih na tom minskom polju zvanom prava osoba s invaliditetom. Hvala na pozornosti.
Hvala. Imamo ispravaka netočnog navoda. Prvo gospođa zastupnica Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala vam lijepa. Pa kolegica Škulić je izrekla niz netočnih navoda. Ja sam kolegice mislila da ćete vi malo više raspravljati o ovom izvješću, a da nećete držati političke govore ovdje. Kolegice Škulić ako ne znate predizborna kampanja još uvijek nije počela. Ispravit ću jedan netočan navod jer sve drugo ne bih stigla. Kolegice novci za udruge se dijele i vi to jako dobro znate po programima, na temelju projekata. O njima odlučuju u svakom ministarstvu najstručniji ljudi. Ako vam to nije jasno već danas poslije ove rasprave i vi to isto dobro znate, ali se pravite da ne znate, gospođa Jančar vam je ovdje iz Ministarstva zdravstva, gospodin državni tajnik Adanić iz Ministarstva obitelji pa pitajte kako oni to novce dodjeljuju udrugama pa da to već jedanput raščistimo. I samo još jedan ako dozvolite kada je u pitanju socijalna skrb iskritizirali ste sve. Pa kolegice većinu zakona koje smo mi ovdje donosili vezano za osobe s invaliditetom vi ovdje niste bili, vi o njima niste raspravljali i vi niste uložili pa baš nijedan amandman. Hvala vam lijepa.
Hvala. Imamo još jedan ispravak, još nekoliko ispravaka. Gospođa Đurđica Sumrak.
Hvala vam gospodine predsjedavajući, dozvolite da ostanem sjediti. Kolegice Škulić iznenadila sam se vašem politikantskom govoru, ali mislim da ga vi niste pisali, to su vam pisali vaši mentori u svrhu predizborne kampanje jer da ste ga vi pisali ne biste mogli zaobići argumente, a i govoriti netočne navode, a to je da su netransparentan rad udruga. Pa gledajte, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi je sa više od 300 udruga sklopilo ugovore i financiralo 60 milijuna kuna, Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti je sa više od 100 udruga sklopilo ugovore i financiralo njihove projekte sa 40 milijuna. A što se tiče vaše zločeste insinuacije na račun Vlade, kolegice Škulić ova Vlada je i vas osnažila osobno kao osobu i ženu sa invaliditetom jednako kao i sve druge osobe, ne samo ženu i djecu sa invaliditetom, ali o tome ćemo baš argumentirano govoriti u raspravama. Ovako nešto vjerujem da nije iz vaših zapisa samo izašlo nego iz mentoriranja. Hvala.
Povreda Poslovnika, gospođa Škulić.
Pozivam se na članak 209. o vrijeđanju zastupnika, mislim da stvarno je nekorektno reći, u najmanju ruku nekorektno i podcjenjivački da je meni netko drugi pisao govor. Hvala Bogu ja imam, nemam nikakve druge teškoće osim tjelesnih, a s tim ne podcjenjujem ljude koji imaju intelektualne teškoće. I žao mi je, gospođo Sumrak uopće se ne želim s vama upuštati u bilo kakvu raspravu jer mislim da nismo na istom nivou. Hvala lijepa.
Možda, povreda je Poslovnika kad se udaljite od predmeta rasprave o kojoj se raspravlja i govorite o nekim drugim stvarima, također je to kršenje Poslovnika pa ja nisam intervenirao, to je moj stav od samog početka. Dakle, najšire prihvaćam koliko je to moguće uz upozorenje da se držimo dnevnog reda i točke dnevnog reda o kojoj se raspravlja i da se ne udaljavamo i da svaku stvar ne koristimo da bi držali predavanja o nečem drugom. Prema tome, kad bi se svi pridržavali Poslovnika onda ovih i sličnih intervencija ne bi bilo, koje jedna drugu izazivaju. Gospođa Karmela Caparin, također ispravak netočnog navoda. I molim da ispravite ako je ikako moguće.
Hvala lijepa predsjedniče. Je, apsolutno. Ima niz netočnih navoda, ali evo žao mi je da je kolegica tako razočarana i da je govorila o svemu, a ne o ovome prekrasnom izvješću. Netočan je navod da ćemo ukinuti pravobranitelja. O tome smo jučer raspravljali pa znate i sami da se očekuje pojačano djelovanje pučkog pravobranitelja pa tako svih onih aktivnosti koje preporuča pravobraniteljica za invaliditete. Netočno je da nema podataka za određena sredstva. Primjer, niste možda pročitali odgovor koji je dobila vaša kolegica Romana Jerković vezano za podatke o sredstvima Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom gdje se točno vidi iz navedenoga kako slijede sredstva. Od 2005. 52 milijuna pa do 2009., odnosno do 30.10. 80 milijuna. Isto tako je netočno da nema suradnje sa nevladinim udrugama. Ministarstvo već petu godinu za redom provodi projekt uvođenja instituta osobnog asistenta za osobe sa najtežom vrstom i stupnjem invaliditeta, a projekt provodi u suradnji sa 64 udruge osoba s invaliditetom iz 19 županija.
Hvala. Ispravak, gospodin Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa i ja sam primijetio niz netočnih navoda od kojih ću se ja osvrnuti samo na nekoliko. Kolegica Škulić je rekla da je Zakon o socijalnoj skrbi smo pali s konja na magarca, da je kaos u odnosu prema osobama, ali isto tako da je reforma socijalne skrbi pala u vodu i da je Zakon o socijalnoj skrbi korak unatrag. To je netočno kolegice Škulić, a najbolje vas demantira čestitka predsjednika Zajednice osoba s invaliditetom u povodu 3. svibnja, dakle stupanja na snagu Konvencije o pravima osoba s invaliditetom gdje kaže da je taj prijedlog zakona, taj zakon koji smo usvojili o socijalnoj skrbi ne ukida niti jedno stečeno pravo, uvodi neka nova za osobe s invaliditetom kao što su inkluzivni dodatak itd., jedinstveno tijelo vještačenja, sve je to naravno navedeno. Slažem se s vama da treba udvostručiti napore aktiviranja potencijala osoba s invaliditetom u tom smislu, ali treba biti isto tako dosljedan. Pa me nekako žalosti da niste bili tako glasni u vrijeme koalicijske vlasti kada su smanjene, rezana su prava hrvatskim ratnih vojnim invalidima, ukinuto je pravo na posebni doplatak u visini 50%, nezakonito su provedeni postupci poništavanja i ukidanja rješenja o statusu Hrvatskih ratnih vojnih invalida itd. vraćena presudom Upravnog suda itd. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak gospođa zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo moram ispraviti zaista u čitavom nizu netočnih navoda, ma ja bih rekla da treba ispraviti cijelo izvješće zato što se ono pretvorili u jedan politički pamflet, a jedno izuzetno dobro izvješće zašto zahvaljujem pravobraniteljici za osobe sa invaliditetom. Netočno je govoreći u stanju u obrazovnom sustavu netočno je kolegice Škulić reći da se ništa nije učinilo u obrazovnom sustavu. Prije svega čitav niz prilagodbi za koja su osigurana sredstva i u obrazovnom sustavu, a i u drugim ministarstvima. Moram vam reći govoreći o tome da osobne asistente mogu dobiti samo privilegirane osobe ili preko veze je netočno, jer preko 550 osobnih asistenata zasigurno nije dobiveno preko veze. I moram vam još nešto reći. Žao mi je što niste bili na tematskoj sjednici Odbora za znanosti i obrazovanje i šport kada je raspravlja upravo o osobama sa invaliditetom u visokom obrazovanju, kada smo pokušali riješiti čitav niz problema i donijeti pozitivne odluke o tome što će se događati sa redovnim studentima o osobama s invaliditetom da bi se poboljšao njihov način studiranja. A to smo imali pred nekih mjesec dana ili dva.
Hvala. U 10,55 će isteći vrijeme za prijavu od 10 minuta. A sada je na redu klub HDSSB-a gospodin zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Klub HDSSB-a podržat će ovo Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za 2010. godinu. Izvješće je vrlo iscrpno, razumljivo i ne prikazuje samo probleme već i ukazuje na moguće načine njihovog rješavanja. Stoga ovo izvješće zavređuje pohvalu. Vlada Republike Hrvatske donijela je u lipnju 2007. Nacionalnu strategiju izjednačavanja mogućnosti za osobe sa invaliditetom od 2007. do 2015. s ciljem napretka i daljnjeg snaženja zaštite prava osoba s invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju, a potvrđujući pravo svih građana da ravnopravno sudjeluju u svim segmentima društva i nesmetano raspolažu svojim zakonskim i ustavnim pravima. Zadaća je nacionalne strategije uskladiti sve politike djelovanja na području zaštite osobe sa invaliditetom s dostignutim standardima na globalnoj razini ali i svim trendovima koji imaju za cilj nastojanje da sva područja života i djelovanja budu otvorena i pristupačna osobama s invaliditetom. Cilj nacionalne strategije je učiniti hrvatsko društvo što osjetljivijim i prilagođenijim za nužne promjene u korist izjednačavanja mogućnosti osoba s invaliditetom odnosno stvoriti uvjete za njihovu aktivno uključivanje i ravnopravno sudjelovanje u društvu, poštivanje urođenog dostojanstva i uvažavanje posebnih interesa, te sprečavanje bilo kakve diskriminacije i snaženje svih oblika društvene solidarnosti. Zakonom su definirane konkretne obveze kako županija, tako i gradova i općina, primjerice u pogledu brige o djeci predškolske dobi, školstva, zdravstva, prometna povezanost itd. a nacionalnom strategijom tim obvezama jedinstveno je pristupljeno kada su u pitanju nositelji pojedinih aktivnosti. Dakle, u svakom pojedinom slučaju neovisno o zakonskoj obvezi kao nositelji aktivnosti utvrđene su jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave. Prema podacima Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo u RH više je od 511 tisuća osobe sa invaliditetom od čega je oko 60% muškaraca i oko 40% žena, te na taj način osobe sa invaliditetom čine oko 11,5% ukupnog stanovništva u RH. Najveći broj osoba sa invaliditetom njih 54% je u radno aktivnoj dobi. Moguće je uočiti također da je invaliditet prisutan u svim dobnim skupinama, a u dječjoj dobi prisutan je u 6,7%. Najveći broj osoba sa invaliditetom ima prebivalište u Gradu Zagrebu i Splitsko-dalmatinskoj županiji i u te dvije županije živi oko 30% od ukupnog broja osoba sa invaliditetom. Najveći broj osoba sa invaliditetom u ukupnom stanovništvu županije ima Krapinsko-zagorska županija, s tim da je najveća prevalencija u dječjoj dobi u Međimurskoj županiji, u radno aktivnoj dobi u Krapinsko-zagorskoj dok u dobi iznad 65 godina najveća prevalencija je u Splitsko-dalmatinskoj županiji. U Osječko-baranjskoj županiji na dan 13. prosinaca 2010. godine bilo je 35 tisuća 910 osoba sa invaliditetom od čega su 22 tisuće 572 muškarci odnosno 62,9% i 13 tisuća 338 žena odnosno 37,1% te na taj način osobe sa invaliditetom čine 10,9% ukupnog stanovništva Osječko-baranjske županije. Ovom prilikom osvrnuo bih se i na još nekoliko podataka u svezi problematike osoba s invaliditetom kada je u pitanju Osječko-baranjska županija, želeći ne samo usporediti ovu županiju sa ostalim županijama u Hrvatskoj već i ukazati da neke specifičnosti koje i ovu kao i ostale druge županije možemo naći. Najveći broj osoba sa invaliditetom u Osječko-baranjskoj županiji njih 20 tisuća 985 ili 58,4% je radno aktivnoj dobi. Invaliditet je prisutan u svim dobnim skupinama, a u 7,4% prisutan je i u dječjoj dobi dakle od 0 do 19 godina. Ukoliko se razmotri koliki je dio osobe sa invaliditetom u ukupnom stanovništvu županije prema navedenim dobnim skupinama dolazimo do podataka da je Osječko-baranjska županija ispod prosjeka za ukupnu prevalenciju, te prevalenciju dobi iznad 65 godina, dok je za radno aktivnu i dječju dob nešto ispod prosjeka. 76,1 osoba s invaliditetom prema dostupnim podacima u obrazovanju nema završenu osnovnu školu ili ima samo osnovnoškolsko obrazovanje. 18,3% ima srednju stručnu spremu, dok je 2% osoba s visokom ili višom stručnom spremom. Specijalno obrazovanje nalazimo kod 3,6% osoba s invaliditetom. U Osječko-baranjskoj županiji 77,4% osobe sa invaliditetom prema dostupnim podacima u obrazovanju nema završenu osnovnu školu ili ima samo osnovnoškolsko obrazovanje. 17,3 ima SSS dok je 1,9% s visokom ili visokom stručnom spremom. Specijalno obrazovanje rekli smo već u nešto više od 3% osoba. Prema podacima novoformirane baze zaposlenih osobe sa invaliditetom u Osječko-baranjskoj županiji je 506 zaposlenih što privremeno što trajno osobe sa invaliditetom sa 67% udjela muških i 33% udjela ženskih osoba. Najčešća zvanja kod zaposlenih osobe sa invaliditetom su NKV radnik, trgovac, automehaničar i strojobravar. Najveći broj osoba ostvaruje svoja invalidska prava preko HZMO a u Osječko-baranjskoj županiji tisuću 990 djece ostvaruje pravo na primjereni oblik odgoja i obrazovanja s time da je veći broj dječaka oko 60% 7658 osoba s invaliditetom, dakle oko 20% od ukupnog broja vještačeno je u sustavu socijalne skrbi. U Osječko-baranjskoj županiji živi 6267 branitelja s invaliditetom te 942 osobe koje imaju posljedice ratnih djelovanja iz Drugog svjetskog rata ili su civilni invalidi rata i poraća. Osječko-baranjska županija već dugi niz godina vodi posebnu brigu o osobama s posebnim potrebama na način da su stvoreni uvjeti pristupa svim zdravstvenim ustanovama u nadležnosti županije, da je programom uklanjanja arhitektonskih barijera za osobe s invaliditetom obuhvaćena većina osnovnih i srednjih škola u nadležnosti županije, da su poticani programi i projekti civilnih udruga čiji je cilj pomoći osobama s invaliditetom, uskladavanje svakodnevnih poteškoća te da su započeti projekti uklanjanja arhitektonskih barijera i unutar županijskih prostora. U upravnim tijelima županije zaposleno je 5 osoba s invaliditetom. Također se potiče zapošljavanje osoba s invaliditetom pa već treću godinu zaredom županija financijski podržava projekt radne okupacije štićenika udruge Inkluzija u sklopu koje tri štićenika udruge obavljaju i poslove održavanja i dvorišta Osječko-baranjske županije u skraćenom radnom vremenu, prilagođenom njihovim radnim sposobnostima. Kako je završnim odrednicama nacionalne strategije navedeno, sva tijela zadužena za provedbu mjera nacionalne strategije obvezna su uvrstiti provedbu mjera u svoje godišnje planove te za svaku godinu osigurati sredstva za njihovu provedbu. No iskustva iz Osječko-baranjske županije ukazuju kako je glavna barijera u provedbi ove obveze činjenica da je većina jedinica lokalne samouprave ograničena proračunskim sredstvima. Zaključno, iako je izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom sastavljeno na neuobičajen način kroz upite i pritužbe građana, pravobraniteljica u ovom izvješću na oko 250 stranica iznosi gotovo svu problematiku vezanu uz integraciju osoba s invaliditetom u svim područjima života. Iz izvješća je vidljivo da je ured pravobraniteljice u izvještajnom razdoblju poduzeo niz aktivnosti ukazujući na probleme s kojima žive osobe s invaliditetom. No iz izvješća se također jasno vidi kako je još puno posla pred svim tijelima i državnim i lokalnim kako bi se mogućnosti osoba s invaliditetom približile mogućnostima drugih građana. U izvješću se također ukazuje i na niz problema među kojima ću izdvojiti nekoliko primjera. Vidljivo je npr. da još uvijek nije dovoljno jasno definirano koji je to relevantni dokument kojim se dokazuje status osobe s invaliditetom, da li je to rješenje centra za socijalnu skrb, rješenje Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje ili Hrvatskog zavoda za zapošljavanje ili možda nalaz invalidske komisije. Isto tako, u izvješću se jasno govori o velikoj neusklađenosti propisa na državnoj razini, ali i u odnosu na međunarodne dokumente kojih je Republika Hrvatska potpisnica. Poznata je i činjenica da do prije nekoliko godina nije bilo ustrojenog Registra osoba s invaliditetom. Važno je reći i to da je veliki teret na osiguravanju različitih potreba osoba s invaliditetom na jedinicama lokalne samouprave što osobe s invaliditetom dovodi u nejednak položaj u različitim područjima Republike Hrvatske. Izvješće pokazuje da primjerice osobnog asistenta učenicima s invaliditetom neke jedinice osiguravaju dok to većina ne može. Isto tako, posebni standard u vrtićima neke jedinice lokalne samouprave mogu osigurati dok druge to ne mogu. Kod osiguravanja primjerice prijevoza za osobe s invaliditetom prisutno je tzv. projektno financiranje što nije dobro jer po završetku projekta najčešće nije osigurana njegova daljnja održivost. Kako se u izvješću navodi, najveći dio pritužbi osobe s invaliditetom uputile su na sustave socijalne skrbi i mirovinskog osiguranja. Logično se postavlja pitanje što je razlog tome. Vjerojatno važan dio razloga leži i u činjenici da je najveći dio osoba s invaliditetom naslonjen upravo na ove sustave, odnosno ili su korisnici tzv. socijalnih pomoći ili su umirovljenici. Vrlo mali broj osoba je zaposlen, odnosno vrlo mali broj osoba s invaliditetom traži posao. Barijere za upise u srednje škole, naročito fakultete izrazito su izražene, od arhitektonskih barijera preko nedovoljne educiranosti nastavnog kadra za rad s osobama s invaliditetom pa do nedovoljne svijesti obitelji o potrebi obrazovanja osoba s invaliditetom što im po svim pokazateljima pruža daleko veće šanse na tržištu rada. I prava koja mogu ostvariti osobe s invaliditetom ili primjerice poslodavci koji zapošljavaju takve osobe nedovoljno su transparentne i treba ih više medijski prezentirati. Npr. prava koja se kod zapošljavanja mogu ostvariti iz Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje. Međutim, treba istaknuti da su određeni pozitivni pomaci učinjeni od donošenja prve strategije za izjednačavanje mogućnosti osoba s invaliditetom 2003. godine, a naročito osnivanjem Ureda pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Kako je i navedeno u ovom izvješću, najviše je učinjeno u području uklanjanja arhitektonskih barijera. Dobro je razvijena i mreža civilnih udruga koje brinu o osiguravanju uvjeta za normalan život ovim osobama, ali jasno trebalo bi osigurati veća sredstva za financiranje istih tih udruga. U području zapošljavanja također su učinjeni određeni pomaci, a činjenica je da područni uredi zavoda za zapošljavanje imaju savjetnika za zapošljavanje osoba s invaliditetom smatramo velikim pomakom jer evo navest ću i na primjeru Osječko-baranjske županije, broj osoba otkako je uveden savjetnik na području Osječko-baranjske županije u 2010. godini za prva tri mjeseca do 31. ožujka bio je osam osoba, a u istom razdoblju ove godine do kraja 3. mjeseca zaposleno je 24 osobe s invaliditetom. Velik broj učenika integriran je u redovne programe obrazovanja, no vrlo važno je istaknuti zadaću države u osiguranju jednakih mogućnosti u ostvarivanju prava osoba s invaliditetom na svim područjima Republike Hrvatske. Naime, kako bi osobe s invaliditetom na svim područjima Republike Hrvatske imale jednake mogućnosti zbrinjavanja u vrtićima i jednake mogućnosti obrazovanja i slično, bilo osobnog asistenta, posebno računalo, prevoditelja znakovnog jezika i slično, iz državnog proračuna treba osigurati minimalne standarde kako se ne bi događalo da je uvjetno rečeno teže biti osoba s invaliditetom npr. u Osijeku nego u Zagrebu ili još teže u nekom ruralnom području gdje je veliki dio i utvrđenih prava za takve osobe praktički nedostupan, kao npr. fizikalna terapija. Ovo su samo neki primjeri na koje ukazuje ovo iscrpno izvješće. I na kraju ne mogu, a ne pohvaliti rad pravobraniteljice kada je u pitanju postupanje po pojedinim pritužbama s terena. Mene se posebno dojmio primjer koji ste naveli na 113. stranici izvješća i vaše razmišljanje i stav u svezi pritužbe stranke koja je nadležni centar za socijalnu skrb pokrenuo postupak lišenja poslovne sposobnosti. Na ovom primjeru pravobraniteljica je pokazala zavidnu razinu i objektivnosti i profesionalnosti, ali i humanosti. Posebno je važna konstatacija pravobraniteljice kako iz dostupnih podataka koje je prikupila s područja cijele Republike Hrvatske vidljivo postojanje neprimjerene prakse masovnog lišavanja poslovne sposobnosti osoba pretežno sa psihičkim oštećenjima i to potpunog lišavanja čime se direktno krše odredbe Konvencije o pravima osoba s invaliditetom. Zbog svega iznijetog još jednom ponavljam kako klub HDSSB-a podržava ovo izvješće. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. I prva na redu je uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice. Evo i ovo je zapravo ono što je poanta svih izvještaja, pa i ovog danas vašega je zapravo nefunkcioniranje sustava koje je vidljivo i osoba sa invaliditetom i djece sa teškoćama u razvoju. Prema tome, vidi se da se kroz Izvješće vidljiva je kršenje osnovnih prava djece sa teškoćama u razvoju i isto tako osoba sa invaliditetom. Prema tome, svaki pravobranitelj pa naravno i vi imate vrlo težak posao, zaprimate sve veći broj primjedbi odnosno naši sugrađani iznose svoje muke. Izvještaj naravno podržavam jer ste otvoreno progovorili o problemima, o nefunkcioniranju sustava, a vidimo zapravo da je iz ove godine, odnosno izvještaja za prošlu godinu imamo povećanje od čak 40% primjedbi koje ste zapravo dobili od naših sugrađana. Područja koja navodite su vrlo široka i ja ću se zapravo, zadržat ću se sa zapravo samo na zdravstvo odnosno prosvjetu, područje zdravstva i područje prosvjete. Također je vidljivo iz ovog Izvješća prikazali ste zapravo podatke o zaposlenicima osoba sa invaliditetom u gradovima i županijama i vidimo zapravo da su poražavajući, a isto tako pristupačnost Ureda javnih uprava što zapravo svima nama čitajući izvješće i nama ovdje u Saboru i svima iz lokalne samouprave i regionalne samouprave. Svaki put ovo Izvješće zapravo budi našu savjest. Evo vidi se da je, Ured je predložio i 222 inicijative od čega je 14 inicijativa je proslijeđeno na rješavanje 2011. godinu. Najčešća područja u kojima se osobe sa invaliditetom pritužuju na kršenja svojih prava su dosta slična kao i u prethodnim izvještajima, a to su područja socijalne zaštite, zatim pristupačnosti, područje mirovinskog osiguranja, područje pravosuđa itd. itd. Rekla sam da ću se zapravo zadržati na zdravstvu, područje zdravstva i obrazovanju. I dalje se prolongira problemi mentalnog zdravlja. Mislim čak da se i generira. Zatim rane intervencija. Zatim je to potreba rehabilitacija bilo spinalnih ozljeda koje ste spomenuli, bilo oštećenja sluha i vida. Izostaje sustavna briga o mentalnom zdravlju a isto tako i na žalost i o oralnom zdravlju. Naime, nisam sigurna da li je u vašem izvješću ili u nekom od ovih svih izvješća iznenadilo me kad je jedan slučaj riješen na taj način da je netko iz ministarstva majci koja je tužila se da njenom djetetu nije ostvareno pravo na zaštitu, zdravstvenu zaštitu u smislu oralnog zdravlja na taj način da je ta majka, odnosno to dijete stavljeno prije drugih. I piše tamo da je na taj način slučaj riješen. Nije riješen jer nisu riješeni, da naravno svu drugu djecu koji čekaju takva rješenja, odnosno koji imaju isti problem. Još bih nešto rekla za osobama sa intelektualnim, odnosno mentalnim oštećenjima koji nisu na važećoj listi osoba za komisiju gdje se utvrđuje postotak tjelesnog oštećenja i upravo zbog toga takve osobe i dalje ne mogu ostvarivati prava sa osnova invaliditeta, odnosno naš sustav ne prepoznaje ih kao osobe sa invaliditetom. Mogućnost da su na takvim listama daje im da mogu tražiti ostvarenja prava koje znači onemogućavaju se na ovakav način. Rekla bih sada još nešto o odgoju u obrazovanju. Nisam sigurna da li je po školama, da li se koriste stari pravilnici o školovanju učenika s teškoćama u razvoju uz novi Zakon odgoja i obrazovanja. S druge strane ako i postoji volja škole za uključivanje učenika sa teškoćama u razvoju ima dosta nesnalaženja u proceduri osiguravanja određenih oblika potpore. Nekim školama još uvijek nisu zapravo jasne procedure, nisu jasne nadležnosti određenih institucija i sustava naravno, pribavljanje potrebnih suglasnosti itd. itd. Kada se naravno ovom svemu pridruži i slabo financijsko stanje u lokalnim samoupravama onda vidimo zapravo da ne možemo govoriti o ostvarivanju prava djece s teškoćama u razvoju, odnosno da ne postoji jednako obrazovanje za sve učenike u cijeloj Republici Hrvatskoj. I vi gospođo pravobraniteljice ste danas govorili o inkluzivnom obrazovanju od vrtića na dalje, odnosno o asistentima u nastavi. Potrebe za asistentima su sve veće. I meni kao u lokalnoj samoupravi vrlo često dolaze zahtjevi za novima. Nedavno smo imali Kolegij ravnateljica, ravnatelja osnovnih škola, pa smo uz izvješća koliko imamo novih upisanih itd. dobili sve veće potrebe, odnosno sve veći broj djece koji trebaju asistente u nastavi. Međutim, pitam se kako, kako ih dobiti? Da li, javljaju se i volonteri koji bi radili. Međutim, da li uopće mogu? Sve je to negdje na rubu, jer sustavno nije riješeno i upravo zbog toga i ne možemo. Propisi nisu doneseni, jasnih mehanizama tu nema, jasnih propisa nema nego na žalost sve to ovisi o senzibilitetu škole, o senzibilitetu nas koji smo u lokalnoj samoupravi, odnosno o financijskoj moći takvoj, o tome. Htjela bih još nešto reći, a spomenuli ste i vi o socijalnom i medicinskom modelu za invaliditet, odnosno sama činjenica recimo kad imamo oštećenje da se bez sagledavanja čimbenika okoline nisu naravno dovoljni za procjenu odnosno određivanje invaliditeta kako to predviđa socijalni model invaliditeta. Naime, medicinski model zanemaruje činjenicu da je osobi unatoč oštećenja ipak ostao dalje određeni postotak sposobnosti i mogućnosti da izvršava aktivnosti na drugačiji način recimo nego dosada. Socijalni model invaliditeta predviđa da se razumnom prilagodbom okoline i pružanjem podrške neovisnom življenju kao i kompenzacijskim naknadama koje ste i sama rekli, istog sam mišljenja, da su vrlo često ne smiju se zapravo naslanjati na imovinski cenzus jer to nije dobro da se zapravo oslanja na to. Da su zapravo kako bi se pokrivale troškovi oštećenja i na taj način bi se zapravo invaliditet trebao svoditi na najmanju mjeru. Još bih progovorila nešto o autističkom, autistima, odnosno problematici autista. Mislim da je nedovoljan broj svima dostupnih stručnjaka. Roditelji autistične djece vrlo često se snalaze sami, oni naime i pribjegavaju i privatnim logopedima, defektolozima itd., vrlo često i bolnice nemaju zaposlenog defektologa niti radnog terapeuta koji su nužni u radu sa ovakvom djecom. Vidljiva je isto tako slaba komunikacija i između institucija jer je, imate uvijek dilemu da li škola za djecu sa posebnim potrebama pa onda na taj način jedni kažu ili uključivanje u druge, odnosno inkluziju, međutim vrlo često imate mišljenja da treba djecu uključiti u specijalizirane institucije. Naravno, time im se zatvara mogućnost i za napredovanje. I sad znate tu je negdje između institucija uvijek nije dobra komunikacija, a isto tako između institucija i roditelja nažalost. Vidim da mi je, da mi se pali crveno svjetlo, ali još vrlo kratko. Kod autista mislim da je osnovno pravo njihovo oštećeno, a to je osobe s autizmom nemaju pravo na čak i točnu dijagnozu. Jer ne postoji tim koji će točno dijagnosticirati osobe s autizmom. I upravo tu dolazi i iz tog područja generiraju problematika i problema između roditelja, institucija, škola itd. Evo, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Molim da se svi držite vremena jer inače će biti to predugo. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvo uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ma ispravila bih kolegicu i žao mi je da je nakon ovako dobrog izvješća odmah započela jednim svojim zaključkom da je ovo izvješće odraz da sustav ne funkcionira. Ja iz izvješća pravobraniteljice nisam takav dojam dobila niti čitajući ovo izvješće jer zaista je iz ovog izvješća vidljivo da se iznosi najčešća područja kršenja prava osoba s invaliditetom. S druge strane niste shvatili onda misiju Ureda pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom jer je ona zaista poveznica između osoba s invaliditetom, civilnog društva i institucija koje mogu sustavno riješiti probleme osobe sa invaliditetom. A opći cilj je zaštita ljudskih prava osoba s invaliditetom, a ne ovo što vi pričate.
Zahvaljujem. I drugi ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa i ja sam primijetio ovaj netočan navod kolegice Šimac-Bonačić. Dakle, nije točno da ovo izvješće pokazuje i da je odraz nefunkcioniranja sustava. Apsolutno je netočno. A druga bit je, dakle ovo je jedno vrlo jasno sveobuhvatno izvješće koje pokazuje naravno i područje gdje treba djelovati i učiniti poboljšanja. Ali meni se čini da nekako sustav nije funkcionirao za vrijeme koalicijske vlasti, razumijete. Kad su bila rezana prava svih onih koje sam naveo. A npr. još nadalje, neusklađivanje invalidnina i kamata s troškovima života naknadno je moralo biti isplaćen povrat duga od 21 milijuna kuna itd. A moram vas podsjetiti da je osobni asistent uveden 2006. godine kada je 77 bilo osobnih asistenata, a danas ih ima 550. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. I imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa zapravo smisao ovih izvješća mogu se svesti pod dvije točke. Jedna je točka zapravo da se ukaže na probleme nepravilnosti što je urađeno i da se institucije države potaknu da rade svoj posao. Druga stvar je i druga točka jeste da se senzibilizira javnost na probleme u ovom konkretnom slučaju invalida. Međutim, ne znam kako ćemo mi toj funkciji udovoljavati u narednom vremenu obzirom da je na, usudio bih se kazati da su točke dnevnog reda za ovu sjednicu, odnosno za ovaj dio sjednice na određeni način složene cinički. Zašto? Zato jer je prva točka koja je sinoć raspravljana u ovom slijedu bila Zakon o pravobraniteljstvu gdje ukidamo dakle pravobraniteljstvo za invalide, odnosno uklapamo ga u opće pravobraniteljstvo. Dakle, ukidanjem općih posebnih pravobranitelja mi dolazimo u situaciju da više nikad u Saboru na ovakav način barem u dogledno vrijeme nećemo raspravljati na ovakav način. Dakle, niti ćemo moći kolegice senzibilizirati javnost, niti ćemo moći potaknuti institucije da rade svoj posao. Šteta je što model koji još nije ni saživio de facto, koji je star svega dvije godine zapravo ga ukidamo. Dakle, cinizam se ogleda u tome da smo najprije raspravili u prvom čitanju zakon kojim ukidamo posebna pravobraniteljstva, a onda nakon toga ćemo saslušati posljednja izvješća triju posebnih pravobraniteljstava. I više nikad u Saboru nećemo, barem u skoro vrijeme kao što sam rekao, na takav način raspravljati. Dakle, dosad smo imali priliku 4 puta razgovarati o ovim problemima, dakle o problemima kršenja osnovnih i temeljnih ljudskih prava. Nažalost, više to nećemo moći. Nadam se da Vlada nije mislila racionalizirati zapravo ovaj sustav na uštrb razine ljudskih prava.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo kolega vi ste rekli zapravo i u pravu ste. U pravu ste kad ste rekli da na ovaj način pokazuje se cinizam naše Vlade jer se štedi na stvarima, ja bih ga nazvala bastion demokracije, jer je svaki pravobranitelj dobiva izvješća o kršenju prava iz pojedinih područja. Ako netko ukida takve institucije po meni je to zapravo kršenje, odnosno zadiranje u demokraciju. A što se tiče ovoga da li je zapravo, da li su povreda svih prava jest. I u sustavu zdravstva i u sustavu obrazovanja gdje sam u svojoj diskusiji navodila dolazi zapravo do kršenja prava osoba s invaliditetom i naročito djece sa poteškoćama u razvoju. Prema tome, sve ostaje lokalnoj razini, a pitam se još ponovno gdje je nestao sustav? Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Gordana Sobol. Ne. Hvala. Onda je na redu uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedavajući. Uvažena gospođo pravobraniteljice. Neobično mi je drago da ste danas ovdje. I čitajući vaše opsežno i stvarno kvalitetno izvješće možemo biti svi zadovoljni, pa moramo reći da je to jedno od rijetkih izvješća koje smo dobili u kojima su ipak posebno odvojene preporuke vas kao pravobraniteljice. Na taj način se naravno može lakše snaći i puno lakše u nekim slučajevima i reagirati. Evo ja bih na početku svoje rasprave htjela reći nešto što vjerojatno mnogi pomalo već zaboravljaju, a to je da je Nacionalnom strategijom izjednačavanja mogućnosti za osobe sa invaliditetom od 2007. do 2015. koja je u području 2-8 pravima zaštita i zaštita od nasilja i zlostavljanja, a jedan od mjera iz toga poglavlja predstavila je i uvođenje instituta ovaj puta pravobraniteljice što nam je drago za osobe sa invaliditetom. Pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom izabrana je temeljem Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom NN 107/07. i na dužnost je stupila 1. srpnja 2008. godine i ja te trenutke neću zaboraviti moram reći malo je bilo osobno tu sa kolegicom Lukačić pa i sa našim kolegama i kolegicama iz stranke ali posebice premijerkom koja je bila nestrpljiva da se to desi i da konačno osobe sa invaliditetom dobiju još jedno osnaženje, još jednu jaču potporu u društvu. I time su osobe sa invaliditetom u RH dobile mehanizam da za zaštitu ljudskih prava kojim se mogu izravno obratiti preko kojeg mogu jače i djelotvornije na visokoj političkoj razini zagovarati svoja prava i utjecati na donošenje odluka koje utječu na njihove živote. Osnivanjem nezavisnog tijela čija je osnovna zadaća praćenje, promicanje i zaštita prava osobe sa invaliditetom ovoj posebno ranjivoj skupini hrvatskih građana daje se potrebna dodatna vidljivost u sustavu zaštite ljudskih prava. Time je ujedno uvažena činjenica da je kršenje prava osobe sa invaliditetom kršenje njihovih temeljnih ljudskih prava. Tu praksu RH posebno su istaknuli i pohvalili mnogi delegati prilikom rasprave o univerzalnom izvješću o stanju ljudskih prava na sjednici Ujedinjenih nacija, Vijeća za ljudska prava održanoj 2010. u Ženevi. Evo ja bih rekla što još u stvarnosti je učinjeno u Hrvatskoj, što je učinila ova Vlada da bi osnažila položaj i pravobraniteljice ali i osnažila osobe sa invaliditetom. Naravno moramo reći da se unazad od 2007. postojeći vas kao pravobraniteljice osobe sa invaliditetom dobile su jednu snažniju ulogu u našem društvu. Mi smo počeli već od 2004. drugačije gledati na osobe, jedno drugo ozračje u društvu je postignuto. Zašto? Zato što su imali snage i hrabrosti izaći, reći, ukazati na problem ovaj čas postojite vi kao pravobraniteljica njihova od 2007. oni se imaju kome obratiti za savjet, potužiti se, mogu ukazati na probleme koje ih naravno još muče kao i sve nas u društvu. Ono što je po meni, ali obzirom da imam puno prijatelja i prijateljica kao osoba s invaliditetom, ja na njih ne gledam s nekom barijerom u ophođenju, u školovanju, u njihovom umjetničkom radu, u bilo čemu drugome nego pristupam njima kao osobama, kao ljudskom biću isto kao i svakom drugom kolegici i kolegi ili prijatelju ili prijateljici. No, ono što ja mislim da je važno i činjeno to je potpisivanje KOnvencije o pravima osoba sa invaliditetom i Fakultativnog protokola uz konvenciju obvezalo se poboljšati kvalitetu života osobe sa invaliditetom u svim područjima njihovog života. Konvencija je bila temelj donošenja Nacionalne strategije izjednačavanja mogućnosti za osobe sa invaliditetom od 2007. do 2015. godine. Vlada a koordinator Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti svim je svojim programskim aktivnostima, a uvažavajući obitelj kao najvažniju društvenu vrijednost činila značajne pomake u ostvarivanju institucijskih i drugih pretpostavki za uspješno suočavanje sa obiteljskim i profesionalnim izazovima današnje obitelji, djece i mladeži te osoba s invaliditetom. U svrhu razvoja usluga za osobe sa invaliditetom usmjeren je njihovim uključivanjem u život zajednice na ravnopravnoj osnovi sa drugima. Vlada i nadležna ministarstva u suradnji sa udrugama osoba s invaliditetom, malo prije sam rekla da sada ne ponavljam. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi je potpisalo vrijednosti 60 milijuna sredstava sa više od 300 udruga, a Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti 40 milijuna kuna sa više od 100 udruga. Udruge su partneri u provedbi raznih projekata usmjerenih osobama s invaliditetom, pri čemu je važno istaknuti projekt osiguranja usluge osobnog asistenta. Razgovarala sam i mislim da je to jedan od najboljih projekata. 2006. godine imali smo 78 korisnika osobnog asistenta. Evo 2011. godina imamo 550 korisnika. Ukupno od 2006. do 2011. utrošeno je u to 90 milijuna 477 tisuća. Međutim, ja bih rekla da osim ove velike količine novaca, uloga osobnog asistenta je nešto što daje posebnu snagu osoba sa invaliditetom, na to je drugo njihovo kretanje, druge njihove oči, to su druge njihove uši i jednostavno im daju mogućnost da komuniciraju na jedan pristupačniji način u svijetu. No, jednako tako je i važno i projekt tumača prevoditelja hrvatskog znakovnog jezika. Evo upravo gospođu vidimo ispred sebe i koliko to znači da mogu pratiti evo i sjednice Sabora i Dnevnike. Sigurna sam da postoji ima i tu sigurno pritužbi da u medijima možda bi trebalo biti više emisija koje bi imale znakovnog tumača, odnosno radi različitih intervencija. Ali imamo, evo usmjereni su neki projekti pružanju podrške djeci s teškoćama u razvoju, zatim asistente u nastavi, to je jako važno za djecu. Nekad se o tome nije moglo ni govoriti. Neka djeca kao osobe s invaliditetom bilo je pod normalno da nisu mogli ići u školu, danas to više nije, danas se oni integriraju u društvo, integriraju se od vrtića do škole. Naravno treba još puno na tome poraditi, ali zato postojite i vi, zato postojimo ovdje i mi, postoji i Vlada koja ima jako puno sluha, posebice moram reći, a to se uvijek nekako shvati krivo, u razdoblju 2004.-2010. godine što je učinjeno još. To je ova pristupačnost, to je jako važno. Kad je, mislim da je to bilo u Karlovcu ili u Sisku, kad je bila potpredsjednica 2004. Vlade i ministrica onda se pridružila osobama s invaliditetom i sa velikim transparentima tražila je da se osigura pristupačnost osobama znači u sve javne ustanove, u državne, u kazališta. Naravno da je teško kad negdje dođete i ne možete ući, svima nama je, a posebice vama. I mislim da je na tom području jako puno učinjeno i da se treba učiniti i više i da treba ukazivati na svaki pojedinačni problem i to je točno. Ali moramo ono što je istina naravno reći istina je, puno se učinilo od 2004. do 2010. godine za projekt rješavanja pristupačnosti objektima osoba s invaliditetom. Utrošeno je ukupno 8 milijardi i 800 tisuća kuna, a za prilagodbu 82 objekta javne namjene, a u 2011. osiguran je još iznos od milijardu i 500 tisuća kuna. Znači danas ono što je jako važno trebat će se i u svim arhitektonskim rješenjima novih građevina jednako tako voditi briga o pristupačnosti za osobe sa invaliditetom. Druga važna stvar koju bih htjela naglasiti, ona dolazi iz Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. To je inkluzivni dodatak kao novčana potpora namijenjena osobama s invaliditetom s ciljem izjednačavanja njihovih mogućnosti pri socijalnom uključivanju. Razina potpore…
Privedite kraju.
Evo hoću, hvala vam lijepo. Znači radi se, vi znate svi, o tome smo već razgovarali i ovaj drugi dio još što bih htjela naglasiti, a to je udomljavanje i…
Hvala lijepa, hvala lijepa.
Udomljavanje, specijalno udomljavanje, radi se znači i o djeci sa poteškoćama u razvoju koja će imati mogućnost udomljavanja na jedan dobar način, da ostaju u zajednici, a ne da ih najčešće udomljavaju ljudi iz stranih država. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Molim vas držite se vremena da ne moram ja na to upozoravati. Imamo tri replike. Prvo je uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa moram izrazit svoje zadovoljstvo i slaganje s kolegicom, cijenjenom kolegicom oko toga da se u ove dvije godine pokazao smisao i svrha postojanja ovog pravobraniteljstva. Ja se isto tako nadam da će ona zajedno sa mnom, kao što smo dijelili radost i sreću kad smo formirali ovo pravobraniteljstvo zapravo napravit sve da se ovo pravobraniteljstvo obzirom da je pokazalo smisao ne ugasi, odnosno da se ne utopi u opće pravobraniteljstvo i radi svojih prijatelja i radi toga što je sama rekla da to ima smisao. Ja mislim da je to politički suludo. U vremenu kad imamo monitoriranje poglavlja 23 ići zapravo mijenjat ovu priču koja se bitno odnosi na ljudska prava jer mi više nećemo u ovom Saboru kad ukinemo ovo pravobraniteljstvo moći razgovarat na način na koji smo do sad razgovarali o ovim problemima, a da ne govorim i o svim drugim problemima koji se tiču drugih da tako kažem ugroženih skupina i odnosa. Stoga se nadam kolegice da ćemo zajedno biti protiv Zakona o pučkom pravobranitelju koji ukida de facto ovo pravobraniteljstvo. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Lučin, nažalost stalno u medijima govori se o ukidanju, utapanju, pa kad to se pojavi još i prije izlaženja prijedloga zakona, sad ga već imamo pred sobom, govori se naprosto o spajanju, neće pravobraniteljica izgubit svoj identitet, neće izgubiti ona svoju osobnost i svoju funkciju koju ima u takvom jednom pravobraniteljstvu. I dalje će ona biti pravobraniteljica za osobe s invaliditetom, zamjenica ok, ali pravobraniteljica kako da vam kažem osobe s invaliditetom. Ali vidite, stvar je u tome da ako se stalno magla pušta i stalno se govori nekom netko će te ukinut, pa naravno da se stvara jedna onda nelogična histerija rekla bih u društvu, a to nikom nije u interesu.
Zahvaljujem. Druga replika, uvažena zastupnica Sonja Šimunović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolega Lučin, evo baš ste mi uzeli misao, to je upravo ono što sam ja htjela reći, a evo ponovit ću možda na malo drukčiji način. Kolegice Sumrak fino se rekli, lijepa vam je bila rasprava, vrlo konstruktivna. Pohvalili ste Vladu i tu jednu toplu suradnju između Vlade i pravobraniteljstva, o jednom razumijevanju obostranom, o velikoj potpori koju je Vlada na čelu s gospođom Kosor dala pravobraniteljici, pravobraniteljstvu. Međutim ta lijepa, slatkorječiva priča staje u petak u podne kada će biti glasanje i kada ćete vi i vaš klub zastupnika dići ruku za ukidanje ovog pravobraniteljstva, točnije kako vi želite reći pripajanju ovog pravobraniteljstva pučkom pravobranitelju. Evo ja imam napismeno šta je gospođa pravobraniteljica za osobe s invaliditetom rekla o tome pripajanju. Kaže sljedeće: "Poštovani, Ured pravobraniteljice za osoba s invaliditetom i dalje stoji na stanovištu i zagovara samostalnost institucija pravobranitelja za osobe s invaliditetom te se protivimo bilo kakvom pripajanju Uredu pučkog pravobranitelja iz jednostavnog razloga što to nije u interesu osoba s invaliditetom." To je ova gospođa dole rekla, ona valjda zna svoj posao i zna šta radi. Koliko ju uvažavate i nju i pravobraniteljstvo govori to da zapravo niste uopće poslušali argumente zbog čega dolazi do pripajanja. Niste poslušali nijednog pravobranitelja, ne samo pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom. I druga stvar što sam htjela reagirati, u svojoj raspravi ste rekli jednu nečuvenu rečenicu što zapravo nisam mogla vjerovat da sam čula jer su mi kolegice iza mene rekle da ste to rekli. Rekli ste sljedeće: imamo puno prijatelja i prijateljica koji su osobe s invaliditetom i njima pristupam kao ljudskim bićima. … [[Upadica se ne razumije.]] Pa šta im trebate pristupati kao Marsovcima, kao životinjama? Pa to jesu ljudska bića, to je… … [[Upadica se ne razumije.]] Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam. Hvala kolegice, međutim ovo što su vam kolegice otraga rekle rekle su to malo zlonamjerno. Ja sam rekla da pristupam bez ograda kao i svakom drugom. To je jedno i to svakom tako pristupam u dobroj namjeri, bez ikakvih zločestoća, bez primjedbi tako nekih koje su ma najblaže zločeste. A ovo što ste rekli, ova gospođa dole, to je gospođa Slunjščak. Ona je naša pravobraniteljica. Naravno da smo ponosni na nju. Nije ona do petka, nemojte tako govoriti, nemojte obmanjivati uporno javnost. Uporno govorite o nečemu što obmanjuje javnost. Smješkate se, cerekate se, ništa niste učinili da se takve stvari dese. Nemojte javnost, da ne vi nego druga kolegica. A što se toga tiče da li sam ja pročitala izvješće? Jesam svih pravobranitelja posebno pučkog pravobranitelja i posebno pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, posebno pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom i posebno pravobraniteljice za djecu jer me to sve jako zanima. Osobno sam integrirana u neke od slučajeva koji jesu, ali to ćete čuti u daljnjim raspravama. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I treća replika, uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Sumrak ja izuzetno podržavam vašu raspravu i hvala vam lijepa što ste evo u tako kratkom vremenu nabrojali čitav niz projekata i onoga što je Vlada učinila za osobe za invaliditetom od 2004. godine pa evo do današnjih dana. Željela bih samo evo nadopuniti u jednom dijelu vašu raspravu. Vi ste spomenuli da su udruge osoba sa invaliditetom partneri Vlade Republike Hrvatske i upravo to jest rezultat, to partnerstvo je rezultat ovih projekata o kojima ste govorili. Vaša rasprava govori i o tome koliko su, koliko evo na neki način dobro baratate problematikom ne samo vi nego i drugi zastupnici što znači da ne samo osobe sa invaliditetom, da ne poznaju samo one problematiku osoba sa invaliditetom, nego i oni ljudi koji invaliditeta nemaju. To je način da rješavamo probleme. Za ovakvo rješavanje problema, ja ovdje moram reći vi ste Vladu spomenuli evo u nekoliko navrata što je točno. Ali ovdje moram reći da je za takvo partnerstvo i za takvo rješavanje problema zajedničko, dakle jedna krasna interakcija da je za to zaslužena premijerka Kosor kojoj osobe sa invaliditetom danas na tome zahvaljuju. Teško smo se izborili upravo za takvo partnerstvo. Ona je bila ta koja je kao oporbena zastupnica i kao potpredsjednica Vlade hodala zajedno sa osobama sa invaliditetom po cijeloj Hrvatskoj, nosila transparente, upozoravala na kršenje prava osoba sa invaliditetom. Dakle, podržavam vašu raspravu u kojoj ste izuzetno lijepo iznijeli sve ono što je Vlada učinila. Hvala vam lijepa.
Najprije povreda Poslovnika uvaženi zastupnik Burić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, povreda Poslovnika po članku 209. Ja molim sve zastupnike, kolegice zastupnice i kolege zastupnike da se držimo dnevnog reda. Ne pričamo o radu Vlade, nego o Izvješću Ureda pravobraniteljice. I suzdržite se od okretanja teza kako se podržavanjem Izvješća Ureda pravobraniteljice hvali Vlada Republike Hrvatske. Upravo je, dozvolite, u Izvješću Ureda pravobraniteljice iznijet cijeli niz primjera kako još uvijek se suočavamo sa nizom problema i da je sve tako idealno to ne bi, kada je u pitanju Vlada Republike Hrvatske da nismo našli u izvješću. Prema tome, koncentrirajmo se na izvješće pravobraniteljice i mi u ime kluba smo pohvalili rad pravobraniteljice, uočavanje problema i nuđenje rješenja. Ali to je učinila gospođa pravobraniteljica, a ne gospođa premijerka.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedavajući. Pa evo ga kolegice, jako ste lijepo ovo rekli o udrugama. Ali ono što moramo reći činjenica je da mi danas imamo izvješće naše pravobraniteljice i da Vlada nije imala interes osnovati Ured pravobraniteljice i nije željela to sa invaliditetom mi danas ne bismo čitali ovo i ne bismo to ni prihvatili i ne bismo ni znali još više i more problema koji jesu. Mislim to je istina. To je činjenica i to je pravobraniteljstvo, odnosno sama pravobraniteljica je doista osoba koja je osnažila dodatno osobe sa invaliditetom. A što se tiče udruga jasno i dobro ste i lijepo rekli to sve. Osobno i ja tako surađujem sa nekim udrugama. Neću ih sada nabrajati da neke ne izostavim, ali već dugi niz godina nikad se tamo nije politikanstvom bavilo, nije se pitalo koja ste stranka, ja ću vam više, ja ću vam manje. Nego oduvijek se počelo sa srcem da se pomogne svima koliko se može u situacijama kad to uopće nije bilo jako pametno jer su neke opcije na vlasti to smatrale skroz neprimjerenim, pa onda nemam više puno vremena. Htjela bih još jednu rečenicu reći, a to je evo ga ovo pismo predsjednika Zajednice saveza osoba sa invaliditetom koji je uputio čestitajući 3. svibnja Dan stupanja na snagu Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom i u kojoj on govori u stvarnosti da se posebno veseli što je Republika Hrvatska na čelu sa sadašnjom premijerkom, tadašnjom potpredsjednicom Vlade i ministricom obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti gospođom Kosor bila među prvim zemljama koje su se opredijelile za puno poštivanje ljudskih prava osoba sa invaliditetom. Dakle, radi se o sljedećem. Ovdje se ne radi o politikanstvu, nego o želji. Tu se radi o senzibilitetu. Tu se radi o osjećaju za pravednost i pomoć. Evo hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Idemo dalje sa pojedinačnom raspravom. I na redu je uvažena zastupnica Romana Jerković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima. Ja bih se pridružila svima onima koji su se pohvalno izrazili o ovom Izvješću koje je kvalitetno i opsežno. Od kada imamo ured i pravobraniteljicu nekako sam dojma da se stvari brže pokreću i mijenjaju. Naravno željeli bismo da to bude još brže. No, tako je kako je. Mislim na ovo o čemu su i kolege govorile prije svakako ukidanje ureda kao samostalnog i neovisnog tijela neće pripomoći tome da se stvari odvijaju brže i bolje. Ali tu na žalost ne možemo očigledno ništa učiniti. No ja bih u svom kratkom osvrtu govorila o nečem što smatram velikim problemom osoba sa invaliditetom, a problem koji je aktualiziran na Odboru za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskog sabora u veljači ove godine. Radi se o obrazovanju s posebnim naglaskom na visoko obrazovanje. Držim da se radi o doista hvale vrijednoj inicijativi predsjednika odbora jer obrazovanje osoba s invaliditetom doista jest ključan preduvjet njihove socijalne uključenosti, ekonomske neovisnosti, a time onda naravno i životne stabilnosti i sigurnosti i samostalnosti. Dakle, to je po meni iznimno važan segment za mlade ljude koji imaju fizičkih poteškoća, ali su mentalno u potpunosti zdravi. Radi se bez sumnje o iznimno važnom pitanju za mlade i za njihove obitelji jer kako se obrazovati, dakle kako studirati, kako premostiti barijere ne samo arhitektonske već i one mentalne u glavama nekih, kako senzibilizirati javnost i institucije pa i kreatore aktivnih politika i strategija na njihove probleme, kako potaknuti donošenje nekakvih strateških dokumenata u kojima bi postojalo uporište za pojedine ciljane aktivnosti, kako napraviti registar studenata, a sve sa ciljem da se olakša sve ono što predstavlja potrebe tih mladih ljudi. Ja bih za početak rekla da smatram da je sustav obrazovanja centraliziran, što znači da velik broj djece na završetku svoje predškolske dobi je prisiljen se odvojiti od svojih roditelja, odnosno obitelji i uključiti se u život i rad neke ustanove u nekom od županijskih središta koja su nerijetko vrlo udaljena od njihovog doma. I ukoliko obitelj nema mogućnosti da ih češće posjećuje i djeca i roditelji su zapravo se prisiljeni suočiti s gubitkom i bliskosti i međusobne podrške i zapravo se početak obrazovanja za te mlade ljude gotovo izjednačuje s gubitkom života u obitelji. Dakle, to je nešto što mislim da bi država trebala riješiti. Kada se ulazi u sferu srednjoškolskog i visokog obrazovanja problem je u ograničenom izboru zanimanja zbog jednog vrlo banalnog razloga rekla bih, a to je neprilagođenost ustanova, neriješen problem financiranja prijevoza i nedostatak pomoćnika u nastavi. Mlade osobe s invaliditetom se suočavaju s problemima koji su zapravo vrlo konkretni, a nerijetko su i vrlo banalne prirode. Trebaju nešto malo novca i puno dobre volje da se većina njihovih problema riješi. Nepristupačnost o kojoj smo nešto malo i čuli je jedna od vrlo važnih prepreka i ja ne mogu biti nepoštena pa reći da se u tom smislu ništa ne radi, ali mislim da bi trebalo puno, puno više. Jer to je za mlade ljude koji žele se obrazovati jedan od ključnih problema zašto to ne mogu. Dakle, to je jedan od razloga koji ih priječi da se uključe i sudjeluju u životu zajednice jer su jednostavno onemogućeni da kao prvo izađu iz kuće, kreću se ulicama, ulaze u pojedine javne, ali i privatne građevine, fakultete itd. Mislim da je to nešto na čemu doista treba sustavno raditi. Polovica fakultetskih zgrada je nepristupačna, to je podatak koji smo čuli upravo na toj tematskoj sjednici odbora. U Zagrebu je samo 36 visokoškolskih ustanova potpuno pristupačno. Što znači da se osoba može kretati i horizontalno i vertikalno. Međutim, 35 je potpuno nepristupačno, a 4 samo djelomično. Što znači da se omogućava ulaz u zgradu, ali ne i vertikalno pokretanje. Dakle, problem kretanja u samim zgradama uglavnom ipak nije riješen tako da studenti s invaliditetom često ovise o dobroj volji svojih kolega koji im pomažu prilikom kretanja, a samo ponegdje je i uprava fakulteta financijskim sredstvima omogućila ispomoć studenata za neki skromniji financijski iznos jel'. Mislim da u zakonu koji obvezuje sve javne ustanove da se do određenog roka uklone arhitektonske barijere stalno pomiču rokovi. Meni se čini da je 2007. rok bio za sve zgrade 2010., a danas je taj rok 2015. Pa zar ćemo za godinu ili dvije ili pet pomaknuti taj rok na 2020.? Ja mislim da to naprosto ne mora biti tako. Čitala sam neki dan o različitim mjerama koje je ministarstvo, koje dakle financira ili provodi, te mjere i programi imaju za cilj da osiguravaju dakle stipendije, smještaju u dom, subvencioniraju prehranu, pravo na pojedinačnu naknadu troškova prijevoza, pokrivanje troškova poslijediplomskih studija itd., itd. Dakle, ne može se reći da ministarstvo nema određene programe i projekte za studente s invaliditetom, ali što vrijedi jednom mladom čovjeku s invaliditetu kada bi on želio studirati na fakultetu gdje nema pristupačnost? Dakle, kako onda riješiti taj problem? Evo prisjećam se da je na jednom fakultetu u Rijeci postavljen elevator isključivo na inicijativu Udruge studenata povijesti MALEUS koji su ujedno sakupili donacije za taj elevator. Pa ja mislim da nisu bila potrebna velika financijska sredstva, a riješio se ogroman problem. Dakle, drugi veliki problem jest prijevoz. Prijevoz koji nije riješen na način koji također kako bi trebalo. Mislim da su potrebna mala sredstva i ponovno samo malo dobre volje pa da se i taj problem riješi. Jer nije uvijek najveći problem problem novca. Najčešće čini mi se nedostaje samo dobre volje da se velike stvari naprave. Mislim da bi se država mola aktivno uključiti na način da osigura sredstva za prijevoz studentima u cijelo RH čije potrebe to zahtijevaju, da bi trebala osigurati sredstva za angažiranje ispomoći u zgradama koje ne zadovoljavaju tehničke uvjete i konačno gdje god je to i kada god je moguće osigurati sredstva za adaptaciju starih zgrada, a naročito onih koje će vjerojatno permanentno ostati središte i sjedište fakulteta. Dakle, evo završavam mislim da bi bilo nepošteno reći da se u nekoliko proteklih godina nisu pomaknule stvari s mrtve točke i da se nije učinilo. Međutim, vjerujem da se može učiniti i puno više. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo tri replike. Prva je uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovana kolegice, mislim da ste ispravno u svojoj raspravi upozorili na gotovo dvije suprotstavljene politike koje postoje u obrazovanju vezano uz osobe i djecu sa invaliditetom i poteškoćama u razvoju gdje s jedne strane imamo niz akcija koje podupiru onda s druge strane imamo jedan niz politika koju cijelu priču vrate jedan ili dva koraka nazad. Ja želim upozoriti da je 30. ožujka ove godine donijeta nova odluka o elementima i kriterijima za upis u srednje škole kojom su mnoga djeca, njezinom primjenom će mnoga djeca biti spriječena upisati one srednje škole koje bi kao djeca s poteškoćama u razvoju možda mogla upisati, naprosto stoga što je odlukom promijenjen način upisa, da se više za upis da tako kažem odluku ne donose stručna mišljenja stručnih timova već je prepuštena samim ravnateljima koji imaju gotovo neograničeno pravo odluke hoće li ili neće upisati neko dijete. Odlukom su diskriminirana djeca s ostalim poteškoćama u razvoju u odnosu na djecu sa tjelesnim i psihičkim poteškoćama što je direktno suprotno Konvenciji o pravima osoba s invaliditetom i proklamiranu inkluziju. Ukinuta je u odluci točka koja se odnosi na upis djece sa zdravstvenim teškoćama dakle djece koja imaju plazme, autoimune bolesti, teške bolesti koja će biti onemogućena upisati nekakve normalne srednjoškolske programe. Također to vrijedi za gluhu, za slijepu djecu. Kada govorimo o studiranju preduvjet je ipak završetak nekakve četverogodišnje srednje škole i da bi djeca s poteškoćama u razvoju i s invaliditetom mogla upisati fakultete. Odluka koja je donesena krajem ožujka u Ministarstvu znanosti o upisu djece u srednje škole većinu njih cementira na slabo plaćena jednostavna zanimanja u trogodišnjem i programima kraćeg trajanja. Dakle, ja se slažem s vama da su mnoge stvari učinjene naprijed, no međutim mnogim odlukama kao i ovom stvari vraćamo ne jedan nego gotovo dva koraka unazad.
Hvala. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Kolegice Lugarić, slažem se s vama ja sam spomenula dva primjera i na njima pokušala pokazati da država radi ali nedovoljno. Istaknula sam to na primjeru prijevoza i nepristupačnosti zgrada. Ja mislim da jedno i drugo što sam navela ne bi trebali biti veliki problemi za državu i mislim da je to najmanje što se za studente može učiniti. I treba uzeti u obzir nešto što vrlo često zaboravljamo da takvih studenata zapravo nema puno i nema ih baš ni na svakom fakultetu zbog objektivnih razloga. Prema tome, problem prijevoza i organizacije odlaska studenata s invaliditetom do fakulteta, kombi, apsolutno nikako ne bi smio biti problem. Hvala.
Zahvaljujem. Druga replika uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Repliku sam uzeo samo zato da bi rekao neke stvari koje često spominjem u Hrvatskom saboru čini mi se bitne. Kada se osjeti natruha političke rasprave onda se gubi ona bitna misao o čemu zapravo razgovaramo. Mislim da je pitanje osobA sa invaliditetom pitanje društva u cjelini. Nije opcija nijedne političke stranke nijedne ideologije, ničega i da ne postoji nitko ni u Hrvatskom saboru ni u hrvatskom društvu tko nije senzibiliziran za tu problematiku i ne bi htio učiniti što više i što bolje. S obzirom da su spomenute arhitektonske barijere kao kategorija, tu sam na određeni način prozvan kao arhitekt, mogu kazati da se zakonodavstvo regulacija odnosa prema osobe sa invaliditetom a važno je kazati neinvalidnih osoba kao što se često u praksi govori, jer je to bitna razlika, učinilo strašno puno. Mogu se složiti sa kolegicom Jerković koja kaže da se nešto učinilo, a da bi trebalo učiniti puno više. Apsolutno bi trebalo učiniti puno više. Samo svi naši odnosi se svode što se može, što se ne može postići. Iz razloga što financijski problemi ipak jesu ključni problemi da bi se toga riješilo. I isto što osobe sa invaliditetom nisu one koje prepoznajmo u jednom trenutku, u jednom postotku, u jednom društvu nego smo svi potencijalne osobe sa invaliditetom zbog ograničenosti svojih godina i stanja fizičkog koji ćemo i bolešću biti. Taj senzibilitet je prisutan kod svih ljudi imanentna je i ne bih o tome govorio. Ali po pitanju arhitektonskih barijera puno je toga učinjeno ali puno toga što je zadano zakonom nije realizirano u praksi zbog financijskih ograničenja. Pošta u Splitu glavni primjer.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Uvaženi kolega ja sam mislila da je problem rješavanja arhitektonskih barijera strašno veliki problem koji jako puno košta. Pa kada sam saznala da adaptacija jedne zgrade i prilagođavanje u smislu o kojem govorimo košta niti 100 tisuća kuna, tada sam zaključila da to zapravo i nije veliki novac i da za to državni proračun ne bi trebao biti veliki problem niti veliki teret. I od kada sam to saznala drugačije gledam na tu problematiku. Dakle, jest učinjeno ali je činjenica a vi to znate jako dobro da konstantno mijenjamo rokove. Dakle, ono što smo zadali kroz zakon kao neki imperativ, nije imperativ. Inspekcije ne rade svoj posao. Ja se pitam zašto inspekcije ne rade svoj posao? Pa nitko me ne može uvjeriti da jedan banka koja jako dobro posluje i zarađuje ekstra profite ne može po zakonu RH prilagoditi svoj prostor osobi mladoj s invaliditetom. Zar nije tako? Ne slažete se. Dobro.
Zahvaljujem. I imamo zadnju repliku uvažena zastupnica Sonja Šimunović. Izvolite.
Hvala. Kolegice Jerković pohvalili ste ovo izvješće pa sam se ja sjetila kako sam se malo prije uzrujala pa sam zaboravila pohvaliti izvješće koje je zaista cjelovito, opsežno i treba biti opsežno jer su problemi osoba sa invaliditetom izuzetno opsežni, izuzetno kompleksni, treba o njima pričati do u detalje, trebaju se upoznavati svi građani i građanke. Ja bih ovdje stavila naglasak na rad i zapošljavanje. Znači vi ste lijepo pričali o preprekama u obrazovanju, međutim unatoč tim preprekama velik dio zapravo osoba s invaliditetom uspije uredno završiti osnovnu školu i srednju školu i što se onda dešava. Onda dolaze na tržište rada i trebaju se zaposliti, a znamo da danas se jako teško zapošljavaju i zdrave osobe, to kažem zdrave pod navodnicima, a kamoli osobe s invaliditetom. Recimo imam podatak da u mojoj županiji, u Brodsko-posavskoj županiji imamo 474 osobe s invaliditetom koje su registrirane u raznoraznim udrugama, od toga je njih 11 zaposleno. Znači samo 11, to je zaista minoran broj. I što se onda dešava, osobe su zapravo svjesne da ne mogu raditi, da će jako teško se zaposliti. Ako se i uspiju zaposliti to neće biti dugoročno i vrlo vjerojatno neće uspjet zaradit mirovinu. I onda jednostavno dolazi do toga da se osobe lišavaju poslovne sposobnosti, a u svrhu nasljeđivanja obiteljske mirovine, najčešće mirovine od roditelja da bi tako osigurali svoju egzistenciju i koliko toliko pristojnu starost. I zapravo mislim da je to ključni problem jer na taj način sustav zapravo osobe s invaliditetom tjera na crno tržište rada jer zbog lišavanja poslovne sposobnosti često ako i uspiju naći posao rade ga na crno, tjera ih zapravo na lišavanje poslovne sposobnosti i zapravo im na taj način oduzima temeljna ljudska prava što mislim da nije u redu i da je to jedan veliki, veliki problem na kojem treba raditi, kojeg treba iz korijena promijeniti.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo. Imate pravo glede zaposlenosti. Treba reći da se osobe s invaliditetom izuzetno rijetko zapošljavaju. Nažalost, ova populacija koja ima rekla bih najviše troškove života spada u najsiromašnije i najmanje obrazovane dijelove stanovništva. I premda postoje određene mjere koje bi trebale stimulirati poslodavce da na posao prime upravo takve osobe i na određena radna mjesta na kojima osobe s invaliditetom imaju prioritet kod zapošljavanja. To se nažalost ipak ne događa. I onda se pitate što se događa, događa se nešto jako loše, a to je prerano umirovljenje velikog broja osoba s invaliditetom u dobi između 16 i 17 godina i to upravo izvješće i pokazuje. Izvješće pokazuje da je najveći broj pritužbi u uredu pravobraniteljice upravo na račun ostvarivanja mirovinskih i socijalnih prava. To je jedan od razloga zašto zapravo politiku prema osobama s invaliditetom u velikoj mjeri smatramo pogrešnom. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice za osobe s invaliditetom sa suradnicima. Zaista evo dopustite mi da se i ja pridružim svim ovim pohvalama za vaše ovako opsežno izvješće koje je pred nama iza kojeg stoji zaista veliki trud i veliki rad. Samo ako vidimo da je obrađeno 1474 slučaja i da je nakon tih obrađenih slučajeva predloženo 222 inicijative u posebnom dijelu i preporuke pravobraniteljice za osobe s invaliditetom a sve sa jednim ciljem poboljšanja položaja osoba s invaliditetom. Čuli smo već u današnjoj raspravi da takvih osoba ima 10, već i 12% možemo govoriti i da je uvođenje ove institucije sve više vidljivo, da je sve više i senzibilizirana javnost i upravo senzibilizirana na postojanje tolikog broja osoba s invaliditetom. Ova institucija predstavlja na neki način i podsjetnik svim drugim institucijama da pri donošenju odluka moraju voditi računa o pravima osoba s invaliditetom. Vidjeli smo i čuli da su najčešće pritužbe na kršenje prava iz socijalne zaštite veliki postotak, 20,8%, zatim pristupačnosti 12,2% na drugom mjestu, područje mirovinskog osiguranja na trećem na 10,2%, rada, pravosuđa, zapošljavanja 9,4%, zdravstvene zaštite, odgoja, obrazovanja itd., itd., do postojanja odnosa prema diskriminaciji, nasilju i medijima. Iza djelovanja ovog ureda stoji i Zakon o pravobranitelju za osobe s invaliditetom te Konvencija o pravima osoba s invaliditetom. U okviru pravne regulacije od velikog je značaja upravo pitanje ujednačavanja metodologije procjene potrebe osoba sa invaliditetom relevantno za sve sustave u kojima navedene osobe ostvaruju svoja prava. Vizija budućnosti je stvoriti društvo jednakih mogućnosti u svim životnim segmentima, područjima njihovog djelovanja svih starosnih skupina. Iz državnog proračuna vidljivo je koliko se troši za te sve potrebe. Utrošeno je recimo u 2010. 9 milijuna kuna za potrebe programa djece predškolske dobi sa teškoćama. Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa financira prijevoz, didaktičku opremu, prehranu djece sa teškoćama. Ja vam mogu reći iz primjera Bjelovara u kojem je vidljivo koliko ministarstvo pomaže 5. osnovnoj školi koja postoji u Bjelovaru za djecu sa teškoćama i isto tako koliko pomaže jedinica lokalne samouprave kao i pomaganju ove radionice koja postoji u Siraču. Za prijevoz, didaktička sredstva recimo Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa u 2010. godini osigurano 16 milijuna kuna. Dakle nekako nam se čini sve to premalo, a kada počnemo zbrajati brojke onda vidimo da i nisu tako male. Iz izvješća je vidljivo da se mora dosta raditi na pristupačnosti, pogotovo zdravstvenim objektima. Prema vašem istraživanju koje je zahvatilo 226 zdravstvenih ustanova njih 19 ima prilagođenu kupaonu i wc ili samo wc. Dakle dolazim iz te struke pa na neki način impresivno je kada čovjek vidi kolika je ta mala pristupačnost u zdravstvenim ustanovama. S druge strane, od 2006. do 2010. osigurana su sredstva za prilagodbu 63 osnovne škole i jednog dječjeg vrtića, 23 srednje škole. U 2010. godini za navedene radove je u državnom proračunu osigurano milijun kuna, zahvaljujući izgradnji i dogradnji škola u Republici Hrvatskoj u 2011. godini 7% potpuno prilagođenih matičnih škola i 3% podružnih škola, a 26% osnovnih škola je djelomično prilagođeno. Dakle, fakat vidi se iz vašeg izvješća da moramo raditi na prilagođavanju pristupa, ali kao što smo čuli arhitektu nekada ni to nije jednostavno. Imamo nacionalnu strategiju izjednačavanja mogućnosti za osobe s invaliditetom od 2007. do 2015. godine koja se sastoji od 15 područja, a jedno je i profesionalna rehabilitacija, zapošljavanje i rad. Na osnovu recimo te strategije dužnost jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave bila i izrada lokalnih strategija u svrhu izjednačavanja mogućnosti za osobe sa invaliditetom. Na žalost većina jedinica nije ispunila navedenu obvezu. Dakle, na neki način kritika i prema nama samima. Sve imamo, a onda to ne izvršimo. Na Zavodu je bilo prošle godine 2% populacije nezaposlenih osoba, prijavljenih na Hrvatskom zavodu je 6255 osoba sa invaliditetom i vrlo teško će biti tu sliku popraviti, obzirom da znamo u kakvoj krizi se nalazimo ne samo mi, nego cijela Europa. Posebno bih se osvrnula na točku neovisno življenje i uključenost u zajednicu. Naime, iz Konvencije proizlazi jednako pravo svim osobama sa invaliditetom na život u zajednici sa pravom izbora jednakim kao i za druge osobe s time da se osigura mogućnost odabira mjesta boravka gdje i s kim će živjeti, osigurati širok raspon usluga, osobna asistencija za potporu življenja i uključivanja u zajednicu uz sprječavanje izolacije i segregacije iz zajednice. Na žalost skrb za osobe sa invaliditetom još se uvijek temelji na institucionalnoj skrbi. Međutim, i u njima se razvijaju tzv. izvan institucionalne usluge što je zaista za pohvaliti, usluge psiho socijalne rehabilitacije i tretmana kroz oblike dnevnog i povremenog boravka. To je velika pomoć. Često je u nekim područjima dom za skrb za osobe na primjer sa intelektualnim teškoćama jedina stručna institucija koja raspolaže educiranim osobljem i potrebnom opremom za rad sa određenom kategorijom osoba sa invaliditetom. I ponovno bih pohvalila jedan centar, Centar "Mir" u Rudinama koji pruža usluge na primjer djeci i odraslim sa mentalnom retardacijom iz okolnih mjesta iz ruralnih sredina. I Europa je priznala taj rad tog doma pogotovo bivše ravnateljice gospođe Lucije Čikeš po kojoj je i osnovana jedna nagrada Lucija upravo za takvo djelovanje i primjer djelovanja u tom domu za sve druge zemlje u Europi. Za pohvaliti je donošenje Nacionalnog plana deinstitucionalizacije i transformacije domova socijalne skrbi i drugih pravnih osoba koje obavljaju djelatnost socijalne skrbi u Republici Hrvatskoj od 2011. do 2016. godine a cilj je smanjiti ulazak u institucije, povećati izlazak iz institucija nove oblike skrbi posebno stimulirajući obiteljsku reintegraciju uz ravnomjernu zastupljenost i dostupnost usluga u svim regijama odnosno županijama. Tako bi do 2016. trebalo provesti deinstitucionalizaciju 40% djece s teškoćama u razvoju i 30% odraslih osoba u primarnu obitelj ili izvan institucijske oblike smještaja. Trebalo bi smanjiti broj pružatelja usluga stalnog i tjednog smještaja državnih i nedržavnih domova, ograničiti kapacitet domova i druge pravne osobe za djecu s teškoćama u razvoju kako bi do kraja deinstitucionalizacije domovi koji će ostati imali kapacitet najviše do 30 kreveta. Vjerujem zaista da ćemo to uspjeti. Isto bi tako trebalo ograničiti veličinu doma za odrasle osobe sa invaliditetom na najviše 70 korisnika stalnog ili tjednoga smještaja. Zašto to spominjem? Spominjem da upravo želim naglasiti koliko je važna deinstitucionalizacija, jer izgubilo se ono mišljenje da čovjeka koji je invalid, čovjeka koji je star spremi u dom pa ne treba više o njemu brigu voditi. Ali obzirom na broj ljudi, na 10 do 12% invalida to je zaista potrebna jedna hitna akcija da bi nešto napravili. Domovi bi trebali do kraja 2010. izraditi pojedinačne planove deinstitucionalizacije i transformacije. Ne sjećam se da sam negdje našla da li su to svi uspjeli. Jesu, e lijepo. Polazi se i od uključivanja ili aktivne participacije osoba sa invaliditetom u životu zajednice. To zaista znači umreženje kvalitetnih izvan institucionalnih usluga i participacija osoba sa invaliditetom i u društvenom, kulturnom. Dakle, i političkom životu u lokalnoj zajednici u društvu u jednu cjelinu a izbjeći dom. I na kraju vjerujem da će sve te aktivnosti kao i aktivnosti vašeg ureda gospođo pravobraniteljice pridonijeti podizanju razine svijesti o osobama sa invaliditetom i njihovim pravima. Ali onako kako to zaista preporuča i definira Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo četiri replike. Ali prije toga želim zahvaliti gospođi Mirjani Juriša koja je evo preko dva sata i pol je prevodila za osobe sa oštećenim sluhom koja više to ne može sada raditi, pa ćemo nastaviti dalje raspravu bez tog prijevoda. Hvala lijepa. I prava je upravo replika uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedavajući. Pa evo kolegice Caparin stvarno sam pažljivo i vas slušala i rekli ste onako jako važne stvari, a sigurna sam da ćete se i vi složiti, a evo ga i pravobraniteljica je ovdje kao preporuke radi suzbijanja nasilja. To je nešto o čemu bih ja volila da se više govori i da se više naznači, da postoji to nasilje nad ženama, nad djecom, nasilje u obitelji. I kao što je lijepo napisala pravobraniteljica pozdravlja se odlučnost Vlade Republike Hrvatske i svih državnih tijela od lokalne do nacionalne razine, da kroz permanentnu i djelotvornu suradnju nadležnih državnih tijela, institucija i organizacija civilnog društva suzbijaju se, iskorjenjavaju se ove negativne pojave jer su to doista najpodmukliji oblici asocijalnog ponašanja koje razara temelje na kojima počiva sustav vrijednosti jedne zajednice. Mislim da je to jako važno, jer o nasilju u obitelji i nasilju nad ženama i djecom nije se govorilo uopće. I posebice kad se to odnosi na osobe sa invaliditetom dobro je da se izašlo iz okvira, da se o tome progovorilo. Evo danas sam išla i slušam na radiju gospođu Maricu Mirić, predsjednicu Saveza društva distrofičara i ovim putem je pozdravljam. Ona je progovorila u radionici svojoj koja već dva dana traje mislim da traje radionica edukacija roditelja djece koja su sa poteškoćama ili djece distrofičara. I progovorila je još o jednoj temi koja je tabu tema, a to je seksualnost mladih ljudi, seksualnost uopće osoba tih. I zato evo pozdravljam i u ovom dijelu preporuke i pozdravljam to što ste doista izdvojili u jednom dijelu i to i mislim da je to važna tema da se o njoj isto tako progovori u svim onim negativnim, ali naravno i pozitivnim stvarima. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa kolegice. Naime, složila bih se sa vašim izlaganjem. Ali mislim da je ova Vlada jako puno učinila u borbi protiv nasilja u obitelji. I mogu vam reći u odnosu na Europu da smo negdje u vrhu ne samo na zakonodavnom dijelu, nego i na praktičnom dijelu od onog našeg pravilnika, postupnika kako treba postupati i mislim da su ljudi u Hrvatskoj zaista senzibilizirani na postojanje nasilja u obitelji. Nekada je u mom Bjelovaru rečeno, a kod nas nema nasilja, ne treba nikakva kuća za smještaj žena itd., a kada se otvorila onda se vidjelo da je danas prepuna i da trebamo još takvih kuća ne samo u Bjelovaru nego i drugdje u Hrvatskoj. Ali, nasilje u obitelji postoji svagdje ne samo kod invalida, kod drugih kategorija. Jednom riječju nasilje u obitelji postoji.
Hvala. Imamo repliku, uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Caparin izgovorili ste brojku od 12% približno. To je velika, velika brojka. Sjetimo se da u prošloj državi stranka i sa 10% je imala svu politiku države, prema tome i 12% danas predstavlja jednu snagu o kojoj treba voditi računa i koja može izboriti puno toga. Po onome što mi govore kolege liječnici, prijatelji liječnici, barem 50% je ljudi na određeni način bolesno i spadaju u kategoriju ljudi ovisnih o ovome ili onome. Meni se sad bilo teško popet od Trga do gore po ovom vremenu, ono što sam rekao u godinama. A po jednom kolegi psihijatru svega 25% ljudi je u tom mentalnom smislu zdravo i normalno, a 75% nije. To znači u ovome Saboru 40-ak ljudi je normalno, sad jesmo li mi koji smo unutra ili oni koji su vanka ostaje za vidjeti. Ali, ono što želim kazati u odnosu na izvješće i prije što je kolegica Jerković govorila jer me ovo potaklo je pitanje mogućnosti 100 tisuća kuna, jedne sume koja je izašla iz rukava vjerojatno. Jer ja ću platiti bilo koje novce ako ćete u mojoj zgradi za potrebe moje nevjeste ugraditi dizalo da ona može od svog stana doći do dolje, tehnički je nemoguće. Naravno privatne zgrade su jedna priča za se ili više stambene zgrade. Javne ustanove su druga priča i treba omogućiti i omogućava se u skladu s time. Ali u odnosu na izvještaj je važno kazati da postoji puno toga što se čini što u izvještaju nema i što ljudi čine, ne institucionalno nego čine iz svog jednog vlastitog osjećaja,ali nemaju potrebe ni za politički ni za društveni marketing toga što oni rade nego čine zato što osjećaju potrebu za tim. I to je ono što treba apostrofirati da jedan senzibilitet je sve veći i veći i da zato i zakonodavno i u praksi je sve prisutniji. Između ostalog raste i potreba, čak i ekonomski sagledavana po mnogim hospicijima, i za osobe s multiplom sklerozom ili ne znam moždanim udarima koji traže određenu skrb koju ne mogu dobiti ni u vlastitoj kući ni u drugoj pa makar i imali dizalo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Naime, htjela sam naglasiti taj postotak 12%. To je zaista velika brojka na broj naših stanovnika, a vidite koji je zadnji podatak od 4 milijuna i 200 tisuća. I dakle ne moramo stvarati nikakve barijere. Upravo pravobraniteljica je ta koja treba i koja zaista dobro radi na senzibiliziranju javnosti o postojanju 12% takovih ljudi koje treba maksimalno uključiti i u društveni i u kulturni i u politički život. I zato sam posebno naglasila koliko je važna deinstitucionalizacija i djelovanje svih nas zajedno.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Pa kolegice Caparin vi ste u svojoj raspravi spomenuli obvezu izrade lokalnih strategija za izjednačavanje mogućnosti osoba s invaliditetom. Moram pritom reći da je to upravo jedan od važnih dokumenata, a kako bi se na što adekvatniji način razvijala lokalna zajednica kako bi osobe s invaliditetom i tamo u potpunosti mogle ostvarivati svoja prava obzirom da su lokalne strategije da se izrađuju po uzoru na nacionalnu strategiju i na Konvenciju UN-a o pravima osoba s invaliditetom. Upravo u takvom dokumentu, dakle jednoj lokalnoj strategiji, stvara se i obveza prilagodba objekata osobama sa invaliditetom i moram reći da je država osigurala sredstva za to. Na poziciji Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti i ove godine osigurano je milijun i pol kuna za prilagodbu objekata osobama sa invaliditetom. Ministarstvo obitelji raspisuje natječaje na koje se mogu javiti lokalne zajednice za prilagodbu objekata, međutim evo imamo i saznanja da se vrlo malo malih sredina, malih gradova javlja na te natječaje. A država ima najbolju volju, Vlada je osigurala sredstva da im pomogne, da im da određena sredstva da se određeni objekti oni koji su najvažniji za osobe s invaliditetom prilagode. Mislim da je to izuzetno važno i sa te lokalne strategije da same osobe s invaliditetom koje tamo žive na određeni način da tako kažem jednom edukacijom prisile čelne ljude lokalne zajednice da naprave tu strategiju kako bi svojim članovima, svojim građanima omogućili kvalitetniji život.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
… [[Govornica nije uključena.]] Naime, htjela sam naglasiti, dobro ste primijetili kolegice važnost lokalne
Uštekajte se, prosim lepo.
Htjela sam naglasiti važnost lokalne samouprave upravo u onome kad govorimo o ravnomjernom razvoju cijele RH pa tako i u ovom dijelu što se tiče osoba s invaliditetom. Vi se jako dobro sjećate i sami ste bili uključeni u rješavanje problema radionice "Sirač" gdje je veliki broj osoba s invaliditetom rade, ali koji ne mogu napraviti proizvodnju kao što su potpuno zdrave osobe i naravno da se u tom trenutku očekuje pomoć jedinica lokalne samouprave, odnosno županije. Na području moje županije jako se puno učinilo, od baš pristupa recimo MUP-u pa bolnici pa pristupa samoj županiji, ugradnjom lifta itd.
Zahvaljujem. I na redu je uvažena zastupnica Neda Klarić, replika. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegice Caparin doista ste vrlo kvalitetno u dozvoljenom vremenu prošetali zapravo kolokvijalno rečeno kroz kompletno izvješće. Također, evo ide u prilog i replika naše kolegice gospođe Lukačić na vaše izlaganje kada spominje lokalnu strategiju i senzibilitet prema osobama s invaliditetom. Ali, ja bih također naglasila i zapravo tu ključnu točku, ja bih je tako, tako ju ja doživljavam, a to je Nacionalna strategija izjednačenih mogućnosti za osobe s invaliditetom. A drago mi je da ste vi i kao liječnica u konačnici procijenili da je to važno uporište koje nam evo u ovoj strategiji od 2007. do 2015. godine ima za cilj izraditi podlogu za unapređenje prava osobama sa invaliditetom. Bitno je tu i kazati da ćemo imati jedinstveno tijelo vještačenja koje će dakle jednoznačno za sve osobe s invaliditetom u svim sustavima ostvarivati jednaka prava. I to pretpostavlja izradu jedinstvene liste oštećenja, a isto tako i način utvrđivanja invaliditeta. Pored toga imamo i novi Zakon o socijalnoj skrbi koji uključuje inkluzivni dodatak kao novčanu naknadu koja je namijenjena osobe sa invaliditetom upravo sa istim ciljem da oni budu izjednačeni u svojim mogućnostima pri socijalnom uključivanju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem.. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa kolegice na vašoj replici. I drago mi je da ste i vi vidjeli kolika je važnost ove nacionalne strategije od 2007. do 2015. godine koja je zaista temeljita i koja pruža jednu stvarno mogućnost izjednačavanja mogućnosti osoba s invaliditetom. Ali ono što me je zaista zabrinulo da jedinice lokalne samouprave nisu postupile na što je upozorila i pravobraniteljica upravo po ovoj strategiji i sama izradila strategiju.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, gospodo predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo i ja ću se pridružiti ovom općem suglasju glede prihvaćanje ovog sveobuhvatnog i opširnog izvješća i naravno da ću ga u konačnici podržati. Dakle, izvješće je koncipirano u 6 dijelova, a u prvom uvodnom dijelu između ostalog pravobraniteljica citira definicije osobe sa invaliditetom u različitim sustavima u RH te socijalnim odredbama prema UN konvenciji osobe sa invaliditetom. I zato bih ja ponovio definiciju prema UN konvenciji osoba s invaliditetom koja kaže da su "osobe se invaliditetom uključuju one koji imaju dugotrajna tjelesna, mentalna, intelektualna i osjetilna oštećenja koja u među djelovanju sa različitim preprekama mogu sprečavati njihovo puno i učinkovito sudjelovanje u društvu na ravnopravnoj osnovi s drugima". Ja ću dodati ovome da osobe sa invaliditetom imaju naravno uz ova oštećenja imaju i potencijale koje je gospođa pravobraniteljica spomenula da naravno svi smo mi obvezni ih aktivirati dakle od Fonda za profesionalnu rehabilitaciju Ministarstva zdravstva i naravno sve ovo što je spomenuto u ranijim raspravama dakle i glede jedinica lokalne samouprave itd. Nadalje, a potrebno je isto tako reći da s obzirom na ovaj broj koji se vodi u registru osoba s invaliditetom koji je ustrojen 2001. dakle ovaj postotak od 12% uistinu govori puno da u tom dijelu treba svakako se postaviti tako. Drugi dio je statistički prikaz ja bih rekao postupanja ureda koji je i najvažniji dio izvješća. Mislim da je dosta govoreno. Dakle, tisuću 474 slučaja i otvoreno 418, mislim sve je dosta rečeno tako da može i ne bih ponavljao taj dio jer je uistinu obuhvaćeno sve. Ali treći dio je prikazano broj slučajeva po županijama gdje bi bilo potrebito se malo osvrnuti. Naravno bilo je najveći broj postupanja se odnosi na Grad Zagreb pa nadalje razne županije. A ja bih rekao da je moja županija Koprivničko-križevačka nije u ovom gornjem dijelu možda nego u donjem. Držim da je dosta po pitanju djelovanja i činjenja na ovom području se čini. Ja bih spomenuo i instituciju ... domaćice koja isto tako pomaže u tom dijelu i mislim da treba nastaviti dalje napredovati ali isto tako želim reći da jedinice lokalne samouprave da možda ne stoje neke stvari da se na selima ne čini da se u jedinicama lokalne samouprave se ne čini. Ja bih rekao da nije tako. Na selima dapače postoji čini se dovoljno zato jer mi imamo jedan vrlo veliki i dobar pregled terena i znamo gdje možemo i kako činiti. A druga stvar zanemaruje se možda nije spominjano danas ovdje dovoljno uloga obitelji, pa vas molim lijepo ima tako divnih obitelji koji u tom sustavu itekako dobro participiraju. Ako se podsjetimo da je preko 30% u ovoj statistici lokomotorna oštećenja, nadalje ova neurološka itd. mislim da uloga obitelji itekako biti pozdravljena i prihvaćena. Ja uistinu držim da ima još sredina pogotovo u seoskim gdje je obitelj kao takva. A što se tiče jedinica lokalne samouprave ja ću isto tako spomenuti, u današnje vrijeme kada se mnoge sredine natječu koliki će kilometri izjedenog Jegera biti molim vas lijepo izjedenog Jegera na raznim manifestacijama. A ja ću reći gospodo moja jedinica lokalne samouprave svake godine osigurava za osobe sa invaliditetom na mome biseru prirode Ješkovu druženje, likovnu koloniju za osobe gdje se aktiviraju ovi potencijali tih prijatelja. To su susreti koji se s radošću iščekuju i svi sudjelujemo i tradicionalno ih upražnjavamo svake godine i onda napravimo izložbu za Božić. To potvrđuje taj dio. U izvješću je nadalje navedeno sva područja postupanja, postupanja po spolu, dobi, područjima mislim da nema potrebe da ih ponavljam da je sve dosta jasno rečeno. Ali zasigurno je moj predmet interesa je zdravstvo, zdravstveni sustav u kojem želim nekoliko riječi reći o zdravstvenom sustavu. Evo što je spomenula gospođa pravobraniteljica, dakle i ove tematske sjednice Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb gdje su spomenuta spinalna oštećenja i potreba zajedničkog mjesta rehabilitacije. Mislim da se to ponavljalo godinama kao jedan problem i mislim da je taj dio dobar. Bila je još jedna tematska sjednica koju je potrebno spomenuti radi pravednosti koju je organizirao Odbor za rad i socijalno partnerstvo osoba sa neomuskularnim oštećenjima i gdje je bilo vrlo jasno govoreno i o Fondu za rehabilitaciju osobe sa invaliditetom, pozitivni primjeri su bili navođeni i uistinu ih treba pozdraviti. Pa možda je potrebito na ovom mjestu spomenuti i zdravstvenu njegu u kući. Zdravstvenu njegu u kući je potrebito spomenuti. Mislim da je malo zapostavljena i zanemarena i ja u tom dijelu zdravstvenu njegu u kući svakako želim istaći kao jedan pozitivan primjer i rehabilitacije i pomoći i mislim da treba nastaviti u tom dijelu. Ona govori o funkcioniranju zdravstvenog sustava i u onim sredinama gdje nije dostupnost ajmo reći kako se to često govori. Ali isto tako možda je dobro reći i o ortopedskim pomagalima. Ja sam dugo godina u sustavu i pratim kakve su bile teškoće glede dostupnosti pomagala, ali danas je to pojednostavljeno. Kod nadležnog obiteljskog liječnika se dođe vrlo jasno u sustavu tom informatiziranom se vrlo jasno i jednostavno se dođe do ortopedskih pomagala. Mislim da te pozitivne primjere treba istaći. Cijelo ovo izvješće govori na poseban način i o aktivnosti gospođe pravobraniteljice na čemu ja čestitam. Dakle detaljno je opisano podijeljeno je prema raznim područjima. Aktivnosti su vezane za stanovanje, mobilnost, pristupačnost osoba s invaliditetom, odgojnim obrazovanjem, zapošljavanjem, radom, mirovinskim osiguranjem, zdravstvenom zaštitom itd. Ovdje su također sadržani prijedlozi, dakle izmjene i dopune pravnih propisa, preporuke za poduzimanje mjera sa ciljem poboljšanja položaja osoba s invaliditetom. Dakle, glede svega rečenoga podržavam naravno ovo izvješće. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo četiri replike. Prvo je uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Pa kolega Milinkoviću vi ste evo lijepo objasnili kako je to u jedinicama lokalne samouprave i ja moram reći da je Koprivničko-križevačka županija jedan od primjera dobre prilagodbe iako i tamo se još uvijek ima šta raditi, ali Koprivničko-križevačka županija izdala je i vodič o pristupačnosti dakle iz kojeg jasno i razvidno možemo vidjeti što je to prilagođeno, što bi to još trebalo prilagoditi itd. A što se tiče zdravstvenoga sustava o kojem ste vi govorili, sasvim sigurno je da tu na tom području trebamo učiniti još puno glede zdravstvene njege u kući, glede ortopedskih pomagala pa i svih drugih dijelova zdravstvene zaštite, iako moramo reći da osobe s invaliditetom u Republici Hrvatskoj uživaju ipak jedan visoki nivo zdravstvene zaštite te je većina osoba s invaliditetom sa najtežim oštećenjima oslobođena od plaćanja tzv. participacije i da smo kada smo taj zakon u ovom Saboru donosili gledali da doista to učinimo za one kojima je to najpotrebnije i na najbolji mogući način. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Lukačić, drago mi je da ste primjetili ove pozitivne primjere koji se događaju u Koprivničko-križevačkoj županiji. Naravno da na njima ne smijemo stati nego naravno i nadalje dorađivati i unapređivati, to je svakako. Ali zdravstveni sustav je u svakom slučaju specifičan i jedan posebno osjetljiv sustav, poglavito za osobe sa invaliditetom. To zahtijeva poseban trud i posebnu edukaciju tih ljudi koji rade. I puno puta smo skloni naravno i u medijima se isticati neki negativni primjeri, ali treba zasigurno sve one pozitivne primjere jednoga korektnog, poštenog, profesionalnog odnosa tih ljudi koji rade u zdravstvenom sustavu i pristupa osobama s invaliditetom, ali naravno i dalje ga unapređivati uz edukaciju i sve ostale mjere koje zdravstveni sustav pruža. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sada je na redu replika uvažene zastupnice Tatjane Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Milinkoviću, rekli ste u svojoj diskusiji neke županije čine, druge ne čine, neke lokalne zajednice čine, ne čine. To je točno i vidimo da je u biti odnos prema osobama sa invaliditetom, odnosno djeci sa poteškoćama u razvoju ovisi zapravo o financijskoj pomoći lokalne sredine odnosno o osviještenosti. Znači po meni je previše prepušteno lokalnoj zajednici i to dovodi do jedne nejednakosti pa grubo je reći, ali da li postoje osobe sa invaliditetom prvog, drugog, trećeg reda itd. Ja ću spomenuti Grad Dubrovnik koji imamo i kroz mjere socijalne politike koje skrbimo o osobama sa invaliditetom, zatim imamo strategiju, napravili smo vodič za osobe s invaliditetom, povjerenstvo naravno koje vrednuje javne potrebe. Zatim je to na osobnu invalidninu dodajemo 200 kuna. U vijeću civilnog društva isto tako imamo predstavnike. Prema tome, radimo na tome puno. Spomenut ću asistenta u nastavi koji je samo, nema ga sustavno. Mi izmišljamo načine kako ćemo ga financirati, pa da li će to ostati da radimo humanitarne akcije za asistenta u nastavi ili pozive ljudi dobre volje, da ne kažem dobrog džepa jer to ne znači ako imaš dobar džep da imaš dobru volju. Ja govorim o tome da treba sustavnije rješavati, a ne se oslanjati o tome koliko imamo financijske moći, odnosno da li smo osviješteni, da li smo empatični. To nije dobro. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa ja kolegice Šimac-Bonačić se s vama slažem većim dijelom vaše replike, ali želim dodati svi mi moramo činiti, svi moramo činiti, moramo se natjecati u činjenju. Ne moramo se natjecati u izjedanju kilometara jegera nego se moramo natjecati u činjenju na ovim područjima gdje je potrebno. A trebali ste se natjecati za vrijeme koalicijske vlasti u činjenju draga kolegice, a ne kresati od hrvatskih ratnih vojnih invalida, uskraćivanje invalidnina itd. Mi se natječemo u unapređivanju sustava draga kolegice, to je razlika. Hvala.
Hvala. Imamo repliku, uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolega Milinkoviću, ustvrdili ste u svojoj raspravi da nije baš istina da je ruralni dio zapostavljen na ovom području. Meni bi bilo jako drago kad bi to bila istina jer i sama dolazim iz područja kojega eto možemo smatrati ruralnim. Svaka čast organizaciji druženja, to je dobrodošlo, svi ljudi se tu dobro osjećaju, ali ne smije se svesti sve na to. Evo i sama pravobraniteljica u svom izvješću je ustvrdila da postoji problem. Broj zaprimljenih slučajeva, odnosno predmeta isto tako govori u prilog ovome što ja govorim, ruralni dio je svakako podzastupljen. Broj asistenata, bila bih jako sretna kad biste mogli ovdje nabrojati koliko škola u tim našim ruralnim dijelovima ovog časa ima asistenta u nastavi. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem kolegica Hursa, ali ja vas moram ispraviti. Nisam ja ustvrdio da je ruralni prostor zapostavljen, ja sam rekao pozitivne primjere koji se događaju u ruralnom području i da ruralno područje ima daleko bolji pregled terena nego ovi mnogi u urbanim sredinama kojima su sve oči uprte u centar za socijalnu skrb i neke nadležne institucije. Kod nas funkcioniraju obitelj itd. A druga stvar, za primjer ja želim reći, ponovit ću onaj podatak da je 2006. kada je ova Vlada uvela osobnog asistenta bilo 77, danas ih ima 550. To dovoljno govori za pristup ovoj problematici, a ne za ono vrijeme ajmo reći gdje ste vi participirali u vlasti kada su bila kresana, rezana i srezana prava. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I sada imamo repliku, uvaženi zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega, nisam htio ispravljat netočan navod jer mislim da i niste namjerno naveli kao netočan navod. Kad su u pitanju jedinice lokalne samouprave dakle ne možemo govorit o tome da jedinice lokalne samouprave, da i nije tako loša situacija kod njih, jer ovisi o tome koliko će one same poduzimati. Problem je u nedostatku financijskih sredstava i na to se kontinuirano upozorava iz svih županija. Navest ću ja primjer i Osječko-baranjske županije. Od 42 jedinice lokalne samouprave, od 24 kad dobijemo izvješće za prošlu godinu, 24 jedinice lokalne samouprave su provodile mjere Nacionalne strategije za izjednačavanje mogućnosti osoba. A u 18 jedinica lokalne samouprave dobili smo izvješća da nisu provodile te mjere. Kao najčešći razlog načelnika općina koje su dolazili je nedostatak financijskih sredstava i neovisno o tome iz kojih političkih krugova dolaze načelnici tih općina. Navest ću vam primjer jedne općine evo Vladislavci čiji je načelnik iz redova HDZ-a koji je kao razlog zašto nije provodio mjere Nacionalne strategije jednostavnim riječima napisao, evo ja ću citirati: "da uz postojeći način financiranja lokalne samouprave manje općine slabijeg fiskalnog kapaciteta ne mogu na odgovarajući način pristupiti provedbi Nacionalne strategije." Dakle, tu nema veze uistinu sa politikom, niti sa situacijom iz kojih sredina ili iz kojih političkih opcija dolaze naši ministri. Treba nešto mijenjati i u, pa i to je možda jedan od priloga onih učestalih zahtjeva i o promjeni fiskalne, o decentralizaciji, o promjeni fiskalne politike i raspodjeli ukupnih sredstava od razine države preko županija i preko općina i gradova.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Burić ja sam suglasan sa vama da neke jedinice lokalne samouprave imaju financijskih problema. To je nesporna stvar i to ja ne želim ni u kom slučaju demantirati. Ali želim isto tako reći da ovi problemi financijskih poglavito po ovoj problematici se rješavaju u trokutu dragi kolega ja vas želim podsjetiti, u trokutu. Jedinice lokalne samouprave, regionalne samouprave i ministarstva. Dakle, to se na taj rješava. Ali treba biti inicijativa. Dakle, treba biti inicijativa. Postoje prioriteti. U mnogim jedinicama lokalne samouprave postoje prioriteti raznih vrsta, a da se ovi zanemaruju koji su vrlo važni i bitni. Treba na neki način osmisliti projekat, treba ga naravno aplicirati i naravno on će zasigurno biti prepoznat i onda u tom smislu možemo zajednički svi skupa unaprijediti ovo prevažno područje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I imamo repliku uvažena zastupnica Sonja Šimunović. Izvolite.
Hvala. Kolega Milinković stvarno konstruktivna rasprava. Slažem se s vama stvarno ured radi odličan posao na čelu sa pravobraniteljicom i vi ste to jako fino primijetili. Ali ja i dalje ne znam, a mislim da svi mi ne znamo zbog čega onda se kreće u pripajanje svih pravobraniteljstava pučkom pravobranitelju. I dalje nije razvidan taj razlog. Jučer kad je bio ministar i kad je predstavljao Zakon o pučkom pravobranitelju pitali smo ga kolegica Sobol kad je u ime kluba SDP-a izlagala, pitala je ministra u svom objašnjenju imate na dvije stranice zapravo nije jasno zbog čega se pristupa tom pripajanju. Onda je ministar rekao u redu, ako vama treba više stranica objašnjenja mi ćemo u drugom čitanju to objašnjenje proširiti na 20 stranica ali suštinski nećemo ništa drugo reći. Bit će vam jednako rečeno kao što piše i na ove dvije stranice. Mislim to je onako krajnje neozbiljan odgovor i krajnje ... [[Govornica isključena, ne čuje se.]] [[Upadica Jarnjak: Uštekajte se.]] Ja ovdje sad imam pismo koje pravobraniteljica gospođa Slunjšak piše, šalje Odboru za ljudska prava, Odbor za zakonodavstvo, Odboru za ravnopravnost spolova, Odboru za rad i socijalno partnerstvo i sve fino moli i govori molim vas nemojte me priključiti pučkom pravobranitelju iz jednostavnog razloga što to nije u interesu osoba sa invaliditetom. Ona dalje isto navodi, evo citiram. Kaže ni dalje nije razvodno, pa ni iz uvodnog obrazloženja predlagatelja ovog zakona zašto se zapravo ukidaju postojeći posebni pravobranitelji. Od nekakvih navedenih razloga ja ću citirati samo jedan. Iz objašnjenja zakona, kaže spajanjem pravobranitelja unaprijedit će se korištenje postojeće mreže lokalnih ureda na način da će se postojeći tehnički i logistički resursi učiniti dostupni svim pripadnicima osjetljivih društvenih skupina [[Upadica Jarnjak: Privedite kraju.]] Na to gospođa Slonjšak odgovara. Što se tiče obrazloženja razloga o dostupnosti i korištenju postojeće mreže lokalnih ureda navedenog unapređenja neće biti iz jednostavnog razloga što osim ureda u kojem radi pravobraniteljica za osobe sa osobnim invaliditetom [[Upadica Jarnjak: Privedite kraju.]] niti jedan pravobraniteljski ured uključujući i lokalne urede nisu pristupačni osobama sa invaliditetom.
Hvala lijepa.
Znači, osobe roditelji s teškoćama u razvoju u te prostore fizički ne mogu ući.
Hvala lijepa. Vrijeme vam je isteklo.
Pa dajte mi još jednu rečenicu. Hoću samo reći da nikakva analiza nije napravljena ...
Rekao sam ne možemo, gledajte to važi za sve druge i za vas. Hvala vam lijepa. Molim sve sam prekidao na isti način. Nemojte se ljutiti.
Hvala vam.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, zahvaljujem kolegice Šimunović i što ste primijetili da je moja rasprava bila konstruktivna što potvrđuje ovaj broj replika i u svakom slučaju zahvaljujem na replici. Ispričavam se što sam prekinuo jer sam bio nestrpljiv vam odgovoriti na repliku. Ali želim da bez obzira na ustroj, ja vjerujem da će gospođa pravobraniteljica pokazati, dakle svoju aktivnost i dalje. A oni i dalje imaju svoju autonomiju apsolutno i da će djelovati, dakle po svim ovim pitanjima koje sam i spomenuo uz naravno ono što je rekla u završnoj riječi uz poziv svima da se naravno uključe od Fonda za profesionalnu rehabilitaciju ministarstva, ali naravno i jedinice lokalne samouprave koje su bile ovdje isto tako spominjane. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I imamo još jednu pojedinačnu raspravu. To je uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Iako nisam mislio početi moram početi sa konstatacijom kolege Milinkovića o tzv. trokutu o kojemu on govori. Dakle, općina odnosno grad, županija i država. I kada gledamo odnose tih siromašnih općina kojih imamo ne samo u Osječko-baranjskoj o kojem je govorio negoli i u one tri županije tzv. pete izborne jedinice Požeško-slavonske, Brodsko-posavske i Vukovarsko-srijemske onda samo ću usput reći da sve tri županije je u županiji HDZ sa svojim koalicijskim partnerima SDSS-om i HSS-om na vlasti. Ali to nije bitno za ovu raspravu, pa o tome kako to funkcionira u tom općem posvemašnjem siromaštvu općina i tih županije koje sam rekao najbolje govori podatak na kraju Izvješća pučke pravobraniteljice, pardon pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom u kojoj se govori o dostavljenim podacima o pristupačnosti dakle javnim ustanovama, institucijama, školama, domovima zdravlja itd. gdje od 7 županija koje su dostavile te podatke 3 su upravo ove Brodsko-posavska, Vukovarsko-srijemska i Požeško-slavonska. I od tih 11 listova koje ovdje evo imamo, 11 listova, 7 listova su institucije, škole, domovi zdravlja, ljekarne, upravo na području ove 3 županije. Eto tako to trokut funkcionira, država, županija i općine. Neću nabrajati što sve je nepristupačno u tim županijama počevši od zdravstvene ambulante Rajevo Selo, zdravstvene ambulante Gunja, Dom zdravlja Nuštar, ambulanta Markušica, općina i matični ured u Vrbanji, poštanski ured u Vrbanji, Turistička zajednica grada Vukovara, dječji vrtići u Vukovaru, Vatrogasni dom u Posavskim Podgajcima, Dom kulture Nuštar, Hrvatska pošta Nuštar, pošta u Županji, Općinski sud u Županji, općina Jarmina, Sportski centar Stari Jankovci, Stari Mikanovci, pošta u Šarengradu, preskačem, dakle Dom kulture u Otoku, dječji vrtić u Otoku, nažalost krivo piše Osnovna škola Lopovac, to je Lipovac, da ne bi, evo to je jedna tiskarska pogreška, nadam se, da ne bi ispali, da se ne ljute stanovnici našega najistočnijega sela sa graničnim prijelazom nažalost koje se zove Bajakovo jel', Lipovac, radi se o Lipovcima. Osnovna škola Stari Jankovici, nepristupačnost, dječji vrtić Radost – Nova Gradiška nepristupačan, dakle upravo osobama s invaliditetom. Ljekarna u Velikoj Kopanici, ljekarna Sikirevci, ljekarna broj 3 u Slavonskom Brodu, ljekarna Korzo u Slavonskom Brodu. Zgrada općine Cernik nepristupačna, Osnovna škola Okučani nema gospodina Bilonjića nepristupačna, Osnovna škola Vladimir Nazor Ađamovci, značajno mjesto za HDZ nepristupačno. Gimnazija Nova Gradiška nepristupačno, gimnazija Matija Mesić u Slavonskom Brodu, Tehnička škola u Slavonskom Brodu i da ne nabrajam dalje. Eto toga trokuta i djelotvornosti toga trokuta o kojemu je kolega Milinković govorio. Ali, ovo opširno i iscrpno izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom izgleda da je zapravo labuđi pjev. Labuđi pjev s obzirom da će eto od petka biti drugačije i da će to biti inkludirano ili uključeno dakle pravobraniteljstvo u pučko pravobraniteljstvo kako to namjeravaju vladajući učiniti. I unatoč svih pohvala koje ovdje da kažem općenito svi dajemo, dakle svi klubovi, svi zastupnici, unatoč svih pohvala vašem izvješću ovdje evo nema nikakve brane niti razloga da netko kaže pa čekajte ako ljudi dobro rade, ako se nešto pokrenulo, ako postoji vizija i strategija novoga odnosa prema osobama sa invalidnošću ili sa invaliditetom kako god hoćete, ako ta strategija i vizija ide od potpuno drugih pretpostavki od da se afirmira ono što vrijedi, a da zapravo u populaciji dakle osoba, počevši od dječje dobi pa do odrasle dobi, osoba bez invaliditeta upravo takve osobe koje zapravo ulažu velike napore budu uzori jednoga drugačijeg odnosa ukupno prema životu, dakle jedno prožimanje međusobno koje bi koristilo i osobama bez invaliditeta pogotovo u mlađoj životnoj dobi, u predškolskom odgoju, da vide kako se osobe sa invaliditetom bore, kako žele biti uključeni. Pa bi to bio i uzor toj djeci od vrtića, škola, srednjih škola i da kažem i fakulteta pa na dalje. A ne da im uzor bude nekakav Big brother ili ne znam ni ja što u ovome društvu, kao što je danas nažalost. Dakle, upravo kada postoji ta i kada se nazire kod vas iz ovoga svega što i iz vašeg govora vizija i strategija upravo tog odnosa, jednog promijenjenog odnosa prema osobama sa invaliditetom, jedan napredak, iskorak koji je ja bih rekao vrijedan i u europskim i u svjetskim razmjerima eto mi ćemo ostati bez pučkog, pardon opet ja govorim pučkog, dakle pravobranitelja za osobe sa invaliditetom. U samom izvješću koje govori o svim aspektima, dakle života osoba sa invaliditetom od stanovanja, mobilnosti, pristupačnosti, odgoja, obrazovanja, socijalne zaštite, mirovinskog osiguranja, zapošljavanja i rada došao sam do članka koji govori o podizanju razine svijesti. I u tom, u uvodnom dijelu radi se dakle o, navedeno je, o obilascima županija, zatim o sudjelovanju na stručnim skupovima i događanjima i o medijima. Sami obilasci županija, samo sudjelovanje na stručnim sastancima i u medijima koji nisu dovoljno o ovoj tematici pisali, to je sasvim svima jasno, niti su pisali relativno govorim u afirmativnom smislu, mislim da je puno važnije upravo ovu viziju i ovu strategiju koju sam govorio, dakle jedno prožimanje misaono i shvaćanju koliko osobe sa invaliditetom, poteškoćama u razvoju ulažu napora u inkluziju, u uključivanje da je puno važnije da u tom segmentu postignemo značajan napredak. Sami obilasci županija i to jasno da su korisni u tom smislu i ovdje je narečeno i nekoliko takvih da kažem sastanaka, obilazaka, među njima i onaj koji je organizirala Đakovačko-osječka nadbiskupija i to jubilarni 10. na kojima je sudjelovalo nekoliko stotina osoba s invaliditetom. Zatim, sastanak u Sarajevu također gdje ste sudjelovali i koji je pokazao da osobe sa invaliditetom ne samo da mogu nego su vrlo kreativne i da zaista imaju i šanse i priliku da se iskažu u tom smislu. I također i na sastanku u Daruvaru, ako se ne varam, ili izložba osoba koje se bave obrtom a osobe su s invaliditetom. Naime, htio sam reći da je ono što se ovdje ne naglašava, a to je potreba uključivanja ne samo socijalnog uključivanja nego svekolikog uključivanja osoba tzv. inkluzija možemo hrvatsko ... uključivanje osobe sa invaliditetom u sve pore društva. Kada se stopa ili postotak te uključenosti u HRvatskoj u odnosu na druge zemlje onda je onda niska, ona je u porastu ali je i dalje niska. Na to su se i u razgovorima sa Centrom za invalidne osobe koja obuhvaća nekoliko organizacija, to se i apostrofiralo prilikom takvih razgovora sa klubovima zastupnika ovdje u Saboru prije 10, 15 dana [[Upadica: Privedite kraju.]] Hoću. Samo me nemojte skraćivati.
Privedite kraju jer vam je isteklo vrijeme.
Dobro. Oduzimate mi dragocjene sekunde.
Hvala lijepa vrijeme vam je isteklo. Imamo dvije replike. Hvala lijepa. Sada je prvo je na redu replika uvaženi zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega, kada ste spomenuli labuđi pjev i ovo izvješće moram priznati da mi je jako žao i apeliram evo i ja još jedanput na vladajuću većinu da dobro razmisli prilikom sutrašnjeg glasovanja o tome da li učiniti ono što nema nikakvog opravdanja učiniti. Naime, malo je stvari kojima se može u mandatu HDZ-ove vlade kao lijepi primjer istaknuti. Podsjetilo me ovo na Fond za regionalni razvoj. mi smo tada iz perspektive Slavonije i Baranje govorili da je to bio jedan od rijetkih primjera institucije koja je vodila brigu o ravnomjernom razvoju svih krajeva RH pa je pristupilo se njegovom gašenju pod izlikom ušteda ili ne znam čega. Sada imamo primjer odličnog rada jedno ureda za uistinu specifičnu grupu građana RH koje ima više nego opravdanih razloga da ostane ova institucija samostalna i neovisna o svom radu. Neće ništa biti isto onog trenutka kada bude spojeno sve to. Kao da je nismo samostalna država nego da smo konfederacija. Prema tome, još jedan apel, nemojmo gasiti ono malo dobrih stvari koje dobro funkcioniraju. Nadam se da evo gospođa pravobraniteljica i vezano uz ono pismo koje ste poslali i dalje stojite kod vaših konstatacija jel imate uistinu potporu velikog broja zastupnika u tome da nastavite raditi onako kako ste do sada radili.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Boro Grubišić.
Kolega Buriću da autonomnost pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom bilo bi ljepše gotovo adekvatnije usporediti kao autonomnost Vojvodine u Srbiji, evo tako će to biti. A što se tiče automatskih dizača ruku petkom u podne uopće ne dvojim da će oni to dignuti bez ikakvog razmišljanja. Jasno ovi sa lijeve strane.
Zahvaljujem. I imamo drugu repliku uvažana zastupnica Sonja Šimunović. Izvolite.
Hvala. Evo kolega Grubišić vidim ja da se vi isto čudite kao i ja i kao mnogi od nas. ... [[Upadica se ne razumije.]]
Bez polemika iz kluba dozvolite da uvažena zastupnica replicira.
Prihvaćam ispriku. Ponoviti ću rečenicu. Kažem kolega Boro vidim da se i vi čudite kako se i zašto ovo pravobraniteljstvo koje izvrsno radi svoj posao kao i sva ostala ukidaju i pripajaju pučkom pravobranitelju. Koliko znamo analiza nikakva nije učinjena, podaci u iznošeni u obrazloženju su apsolutno netočni, ne odgovaraju ni stanju na terenu ni nekakvim stvarnim razlozima i vrlo olako se prilazi tom zadatku. Jedino objašnjenje koje smo jučer dobili od ministra rekao je da tim činom želi osnažiti pučkog pravobranitelja. To baš i nije tako jer smo svjedoci da zadnjih par izvješća pučkog pravobranitelja u Saboru nije bilo prihvaćeno nego je primljeno na znanje i često je doživljavano kao napad na Vladu. Pa sada kada nekog doživljavate zadnjih godinu, dvije kao instituciju koja napada na Vladu onda nećete baš ići u tom smjeru da ga ojačate. To govori nekakva logika nego će otići u smjeru da ga oslabite. I s tim slabljenjem pučkog pravobranitelja imamo kolateralne žrtve a to su sva pravobraniteljstava koja idu u spajanje sa jednim. I ja iza toga jedino pravo objašnjenje koje vidim je čista osveta, ne znam koga i ne znam zbog čega što je apsolutno nepotrebno i nedopustivo sa ogromnom štetom. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik. Ne, hvala lijepa. I sada još imamo dvije rasprave u ime kluba po pet minuta. Prvo je uvažena zastupnica VEsna Škulić u ime kluba SDP-a. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Uvažena gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Inače informacije radi ne bih voljela da ova tema postane politikantska, politička mora biti. Mi u klubu SDP-a nemamo političke mentore koji nam pišu govore, niti imam stranačku stegu kako ćemo glasati i o čemu, nego imamo dogovor. Toliko čisto radi javnosti i informacije. Također isto tako ne vodimo pojedinačnu brigu o zastupnicima HDZ-a koliko je tko podnio amandmana i da li je sudjelovao u raspravama. Inače ako mi nismo kao društvo spremni prihvatiti kritiku, onda smo nezrelo i nedemokratsko društvo. Mi smo političari i govorimo politički, a tako moramo djelovati sa svih razina. Koristiti politiku zagovaranja ljudskih prava, a ne politiku svađe. Činjenica je da se problemi ne rješavaju onom dinamikom kojom je predviđeno i strategijama i konvencijama. Konvencija je pravno obvezujući dokument za zemlje članice konvencije. Izvješće o provedbi konvencije nije poslano. Neovisno tijelo za nadzor konvencije nije osnovano. Također postoji neujednačenost sustava na cijelom području RH. Strategija se ne provodi u zadanim rokovima. 7 tisuća osoba živi u institucijama, uglavnom to su osobe s intelektualnim teškoćama. Osobni asistent je već odavno trebao biti zakon, a ne pilot projekt. Zdravstvena njega u kući nije dostupna svima pod istim uvjetima na području RH. Gdje se to provodi odgovarajuća rehabilitacija za osobe s neuromuskularnim oboljenjima, voljela bih pitati gospodina Milinovića međutim tu ga nema, obzirom da ja bolujem od distrofije mišića pa neka mi kaže taj rehabilitacijski centar ja bih vrlo rado tamo otišla. Inače kada govorimo o ovoj temi imam uvijek osjećaj kao da se bojimo govoriti o tome. Ne. o ovome se treba govoriti otvoreno i normalno. Jer ljudi koji nas slušaju takvi i jesu i očekuju od nas rješenja, a ne naša prepucavanja. I inače ovo bi trebala biti dobra praksa dobrog izvješća, a ne pod oblika pozitivnih primjera. Nama ne trebaju pozitivni primjeri nego dobro uhodana praksa. Imamo zakone, imamo strategije, imamo konvenciju, imamo i ured pravobraniteljice. I stvarno ovo zvuči jako jako licemjerno, mi danas ovdje raspravljamo o izvješću pravobraniteljice koje je dobro, ured dobro radi, svi je hvalimo, a sutra ćemo je ukinuti. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I druga rasprava je u ime kluba HDZ-a, uvažena zastupnica Ljubica Lukačić, pet minuta. Izvolite.
Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa evo na kraju ove ja bih rekla kvalitetne rasprave ja ću još jednom istaknuti kako će klub Hrvatske demokratske zajednice podržati izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, ali evo moram se osvrnuti na nekoliko stvari. Ovo je dobro izvješće, ono kao što sam i u svojoj raspravi u ime kluba već napomenula daje preporuke pa i sama Vlada je u svom mišljenju pohvalila ove preporuke i rekla je kako Vlada smatra pozitivnim što se te preporuke nalaze u ovom izvješću zato što će te preporuke omogućiti njihovu učinkovitiju provedbu od strane nadležnih državnih tijela. Mislim da to treba nešto govoriti, a govori o tome kako Vlada ne bježi od obveze prema osobama s invaliditetom. Vlada je svjesna, iz ovoga je to razvidno, da nisu još sve stvari učinjene i na to upravo u svom izvješću pravobraniteljica i upozorava. Moram istaknuti evo i zadovoljstvo što je danas o ovom izvješću raspravljalo više zastupnika nego što je to bilo prijašnjih godina i također izražavam jedno zadovoljstvo što su i oporbene zastupnice evo kao npr. kolegica Romana Jerković govorile o tome kako se ne može poreći da je učinjen veliki napredak u ostvarivanju prava osoba s invaliditetom. Međutim ipak izražavam jedno žaljenje što je kolegica Škulić kada je govorila u ime kluba pa evo i sada na kraju, što izražava naprosto jedan neću reći, iako su neke kolege o tome govorile, jedno svoje zločesto mišljenje ili mišljenje koje nije baš u potpunosti sukladno svemu onom što se događa sa osobama s invaliditetom. Kolegica Škulić, žao mi je što je sad nema ovdje, ali jako dobro zna da Zakon o osobnom asistentu nije mogao biti donesen koliko god smo mi to svi skupa željeli dok jedinstveno tijelo vještačenja ne počne radit svoj posao. Danas je 30. lipnja i danas probni rok jedinstvenog tijela vještačenja završava, dakle od sutra ćemo već krenuti sa ocjenama invaliditeta za osobe s invaliditetom. Da je stanje u potpunosti zadovoljavajuće ne možemo reći, ali smo izuzetno sretni da pravobraniteljica upozorava na ono što nije dobro i to očekujem da se u narednom periodu popravi. Ali još jednu rečenicu za kraj, molim vas dozvolite, da su osobe s invaliditetom na najvišoj razini putem svojih saveza i udruga ipak zadovoljne s onim što je učinjeno. To govori i simpozij koji je u organizaciji Zajednice saveza osoba s invaliditetom, krovne organizacije, održan prošle godine, dakle prošle godine u 10. mjesecu kada su osobe s invaliditetom Vladi Republike Hrvatske i predsjednici Vlade tada već dale podršku rekavši da će na referendumu o pristupanju Europskoj uniji zaokružiti da. To nešto govori, kolegice i kolege, a govori da su osobe s invaliditetom na određeni način ipak zadovoljne učinjenim, ali da svi zajedno i mi ovdje i osobe s invaliditetom i pravobraniteljica, svi mi zajedno i svi mi pojedinačno moramo i dalje ulagati izuzetno velike napore kako bi se problematika osoba s invaliditetom rješavala na najbolji mogući način i kako bi kad uđemo u Europsku uniju mogli povući i znali da tako kažem povući što više sredstava kako bi život osoba s invaliditetom bio kvalitetniji. Nije ni u svijetu sve prekrasno i to znamo i kolegica Škulić i ja koje smo puno proputovale vezano za ovu problematiku i vidjele kad se vraćamo u Republiku Hrvatsku kako smo ipak zadovoljni, kako kažemo pa još je kod nas i dobro. Hvala vam lijepa.
Hvala. I sada završno, uvažena Anka Slonjšak, pravobraniteljica za osobe s invaliditetom. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnici i zastupnice, prvenstveno bih vam se htjela zahvaliti na raspravi koja je doista bila kao što ste i sami govorili o mom izvješću iscrpna, detaljna koliko je mogla biti, opsežna u onom dijelu koliko je mogla biti. Rasprava je poprilično bila dinamična i u ovom dijelu bih se zapravo željela obratiti svima i onima koji nas gledaju i vama koji ste tu i koji raspravljate o vrlo važnim pitanjima na najvišoj razini. Mislim da je jako važno da osobe s invaliditetom budu uključene, opet se vraćam, u sve one pore života koje se njih samih tiču i ako one ne budu u to uključene od najviše razine do najniže razine tada neće biti moguće niti kvalitetno donošenje njihovih propisa odnosno prava niti ostvarivanje njihovih prava, a niti mogućnost primjene onih propisa koji su već doneseni. Konvencija o pravima osoba s invaliditetom je potpisana, ratificirana i stalno se vraćamo na nju i upravo iz jednog vrlo važnog razloga, a to je da nacionalno zakonodavstvo mora biti usklađeno s njom i ono sve što se donosi i ono što se donosilo mora se uskladiti, a time i provesti. Grad Zagreb je jedinstven u jednom segmentu, a to je tu leži sjedište svega. Međutim ne smijemo zaboraviti one sredine koje doista nemaju mogućnosti takvih ostvarivanja prava i pokazatelje da su neujednačeni kriteriji. Moramo se okrenuti prema jedinicama lokalnih sredina. I ako govorimo danas o decentralizaciji tada moramo i govoriti o sredstvima koja se moraju omogućiti da bi to bilo moguće. U jesen dolazi donošenje proračuna. Molim vas da obratite pozornost da se osiguraju sredstva za one institucije i one udruge koje su važne i kao partneri ne samo državi nego jedinicama lokalne sredine. I ja bih samo završila da u Konvenciji se govori ništa o nama bez nas. Evo ja bi o tome završila. Hvala vam lijepo svima.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kad se za to steknu uvjeti. Sada ćemo sjednicu prekinuti, pa ćemo nastaviti u 15 sati sa točkom Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu. Hvala lijepa.
Prelazimo na Izvješće o radu pravobranitelja za osobe s invaliditetom za 2010. godinu, podnositelj je pravobraniteljica za osobe s invaliditetom, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2010. godinu." Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu prihvaćanja izvješća. Rezultat. Ovo izvješće je prihvaćeno većinom glasova, 96 glasova za, 1 suzdržan i ništa protiv.
Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sjednicu. Na dnevnom redu je - Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu Podnositeljica je pravobraniteljica za djecu koja je dostavila ovo izvješće temeljem članka 18. Zakona o pravobraniteljici za djecu. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu je proveo Odbor za obitelj, mladež i šport i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Pravobraniteljica za djecu gospođa Mila Jelavić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala vam lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, zastupnice i zastupnici. Ovo je Izvješće o radu Ureda pravobraniteljice za djecu i stanju dječjih prava u RH za 2010. godinu. Ured pravobraniteljice za djecu radi na regionalnom načelu što znači da pored ureda u Zagrebu radi i u Splitu, Osijeku i Rijeci čime pokriva županije pojedinih regija. Uvodno bih najprije rekla nešto o Izvješću o radu, o našem radu. Tijekom 2010. godine ured je otvorio 2 409 novih predmeta, od čega su 1 059 bile pojedinačne prijave kojima je obuhvaćeno 1 761 dijete, 1 350 bile su opće inicijative, a postupali smo i u 402 prenesena predmeta pojedinačna iz protekle godine. Povećanje ukupno u 2010. u odnosu na 2009. je nešto manje od 10%. U izradi ovoga izvješća korištena je metodologija kao i prethodnih godina. Nekoliko riječi o strukturi povreda dječjih prava koje smo zaprimali u uredu. Rekla bi da ona slijedi strukturu i ranijih godina. Tako da od 1 059 zapravo 687 ili 64% su povrede osobnih prava djece među kojima dominiraju povreda prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb i nasilje nad djecom. Iza njih slijede 14,4% povrede obrazovnih prava djece, zatim povrede ekonomskih prava, pravosudno-zaštitnih povreda, socijalnih itd. Mnogi pojedinačni slučajevi bili su nam poticaj za brojne preporuke koje smo i protekle godine uputili na brojne adrese. Tijekom 2010. godine sudjelovali smo svojim primjedbama, prijedlozima i poticajima u proceduri donošenja u ukupno 24 propisa, što zakona, što podzakonskih akata. Obišli smo i brojne ustanove i mjesta gdje borave djeca dulje ili kraće vrijeme. Napominjem dvije zatvorske ustanove, 22 ustanove socijalne skrbi, 3 ustanove za smještaj žrtava obiteljskog nasilja, 6 zdravstvenih ustanova, 23 odgojno-obrazovne ustanove, 8 vrtića, 13 osnovnih škola i 2 srednje, 5 učeničkih domova. Puno djece u većim ili manjim skupinama posjetilo nas je u našim uredima na svim lokacijama gdje radimo i u Zagrebu, Splitu, Osijeku i Rijeci. Djelatnici ureda sudjelovali su u brojnim međunarodnim aktivnostima na području zaštite i promicanja dječjih prava. Suradnja je nastavljena s Odborom za prava djeteta UN-a, Vijećem Europe, a vrlo smo aktivni i u Europskoj mreži pravobranitelja za djecu te mreži pravobranitelja za djecu jugoistočne Europe. Također, aktivni smo članovi u EUROCHIPSU mreži organizacija za zaštitu djece zatvorenika koja djeluje pod pokroviteljstvom Europske komisije, zatim u Svjetskoj koaliciji zemalja i organizacija za prevenciju zlostavljanja djece koja djeluje u okviru UN-a. Zakonsku obvezu promocije dječjih prava ostvarili smo i na stručnim raspravama, predstavljanju zbornika u vlastitoj nakladi, na brojnim izlaganjima i radionicama, tekstovima u stručnim publikacijama i tiskovinama te kroz više stotina sudjelovanja u medijima i putem medijskih izjava. I ove smo se godine bavili različitim područjima dječjeg života, a prednost smo kao i uvijek davali povredama njihovih pojedinačnih prava iz kojih su gotovo u pravilu proizašle brojne opće inicijative. Otvorili smo i brojne nove teme te suradnju s mnogim tijelima i institucijama jer su nam to nalagale prilike u kojima smo živjeli 2010. godine, ali i naše opredjeljenje za intenzivnijim uključivanjem djece i mladih u procese izrade važnih dokumenata zakona, strategija i odlučivanja u pitanjima koja ih se tiču. Svakako želim istaknuti intenzivnu suradnju s lokalnom zajednicom u brojnim zajedničkim temama poput zaštite djece tijekom poplava, dostupnosti predškolskog odgoja i cijena dječjih vrtića. Zatim, kvalitete odgoja i obrazovanja djece s teškoćama u razvoju. Puno pažnje posvetili smo radu s djecom i mladima te jačanju njihove uloge i povećanju vidljivosti u društvu općenito, posebno kroz stalno savjetničko tijelo pravobraniteljice mrežu mladih savjetnika gdje propitujemo i slušamo njihova mišljenja i stavove, a oni sudjeluju u procesu donošenja odluka u našem radu. Sve to radimo zato jer je za većinu odraslih ideja da se donose odluke koje će utjecati na njihov život, a da ih se pri tome ništa ne pita u potpunosti neprihvatljiva. No, na tu činjenicu zaboravljamo kad je riječ o djeci i mladima i kada se donose odluke o njihovim životima. Misija je upravo ovoga ureda da djeca postanu prisutnija u društvu i da se promijeni stav prema njihovom sudjelovanju. Uz brojne aktivnosti u zaštiti prava djece kojima smo tijekom godine bili zaokupljeni znatan dio vremena i energije bio je usmjeren na stvaranje zadovoljavajućih prostornih uvjeta za rad, uređenje i preseljenje prostora u Osijeku, Splitu i Zagrebu. Time su stvoreni uvjeti za češće i kvalitetnije susrete i intenzivniji rad s djecom u svim našim uredima za koje želimo da se u budućnosti afirmiraju kao prave kuće dječjih prava. A sada bih nešto rekla o stanju dječjih prava u RH, kako smo ih mi u uredu doživjeli naravno baveći se svakodnevno njima. U Hrvatskoj su učinjeni brojni pomaci u poštovanju i zaštiti ljudskih prava djece. No slijedimo li riječi povjerenika za ljuska prava Vijeća Europe Tomasa Hamerberga braniteljima ljudskih prava mora biti omogućeno kritizirati od pravobraniteljice za djecu očekuje se ukazivanje na slabosti i propuste u zaštiti dječjih prava kako bi se one mogle nadvladati. Stoga godišnje izvješće pravobraniteljice ukazuje. Otkrivanje slabosti i propusta pri tom nema za cilj pronalaženje krivca već rješavanje problema. I ove godine susreli smo se s velikim problemom odricanja vlastite odgovornosti i njenog prebacivanja na druge. To je prisutno i kod pojedinaca, roditelja, učitelja, socijalnih radnika i drugih stručnjaka pa i same djece. No, posebno zabrinjava kada se tako ponašaju institucije. Prijave Uredu pravobraniteljice za djecu u 2010. godini ukazuju nam da sustav zaštite djece u Hrvatskoj ne funkcionira ujednačeno, često je neučinkovit te postoje brojne poteškoće u primjeni važećih propisa i dokumenata. Iako su djeca i obitelj pod osobitom zaštitom države uočavamo da institucije i sustav u cjelini nemaju odgovora na neke životne situacije u kojima i zbog kojih djeca ne mogu ostvariti svoja prava. Dijete najbolnijim doživljava povrede prava iz područja obiteljskih odnosa, te prava na zaštitu od nasilja. A upravo su takve povrede prava bile najbrojnije. Iz prijava proizlazi da samo središte problema čine sporost institucija u donošenju odluka, neučinkovitost u njihovu provođenju, te priznavanju nemoći pred nasiljem nad djecom kao i pred manipulativnim ponašanjem roditelja. Dugotrajnost sudskih postupaka i nepravovremene reakcije u rizičnim situacijama izravno štete djetetovoj dobrobiti. Budući da je riječ o pitanjima koja su od životne važnosti kao što su uzdržavanje, život uz roditelje i pravo na prisutnost oba roditelja u djetetovom životu, pravo na život u obitelji, pravo na zaštitu od nasilja. Neefikasnost sustava pogoduje zanemarivanju djetetovih potreba, nepoštivanju donesenih odluka i manipuliranju pravima djece. Generalna prevencija zakazuje, a toleriranjem i nesankcioniranjem roditeljskog zanemarivanja te emocionalnog i psihičkog zlostavljanja djece država i društvo ostavljaju ih bez zaštite te pokazuju vlastitu nemoć. I dalje izostaje sustavna i cjelovita pravovremena briga o obitelji u riziku. Stručnjaci centara za socijalnu skrb i suci koji donose odluke o odnosima roditelja i djece preopterećeni su rastućim brojem slučajeva. Posljedica je nedostatan angažman centara za socijalnu skrb u zaštiti najboljeg interesa djece, te nepoštivanje rokova u donošenju odluka koje se tiču djece. Zakašnjelo reagiranje unutar sustava često otežava i osiguravanje alternativnih oblika skrbi za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi te utječe na njihov predugi boravak u institucijama. Budući da je proces deinstitucionalizacije spor, nužno je unaprijediti kvalitetu smještaja i stručnih usluga za djecu koja su još u institucijama. No krajnji cilj mora biti izmještane djece iz institucija kroz razvoj sustava podrške za biološke i udomiteljske obitelji te izadšniju potporu sustavu zamjenske skrbi. Tjelesno kažnjavanje još uvijek je široko prihvaćeno u obitelji i izvan nje kao metoda odgoja. Unatoč brojnim argumentima koji ukazuju na njegovu štetnost i unatoč zakonskoj zabrani. Odrasli koji toleriraju nasilje u društvu i koji se i sami agresivno ponašaju, vrijeđaju i ponižavaju druge na ulici, na stadionu, u medijima i drugdje djeci šalju poruke da je nasilje prihvatljivo. Posljedica toga su sve teži oblici nasilja među sve mlađom djecom. Internet i mobiteli otvaraju vrata novim oblicima nasilja nad djecom koji sve više uzima maha, a ni djeca ni roditelji, ni stručnjaci još nisu stekli sva potrebna znanja i vještine za sprečavanje takvog nasilja. Među stručnjacima u području odgoja i obrazovanja ipak raste svijest o važnosti prevencije svakog pa tako i elektroničkog nasilja, ali nužno je uložiti veći napor da dobri preventivni programi zažive te da se nasilje na mreži suzbije djelotvornim mjerama. Zbog nedostatne prevencije vršnjačko je nasilje osobito težak problem u obrazovnim ustanovama gdje ga odgojno-obrazovni djelatnici često ne prepoznaju pravovremeno te u domovima za djecu gdje mu osobito pogoduje nedovoljno strukturiran odgojni rad, nedostatna diferencijacija tretmana i neusklađenost intervencija s potrebama djece. Iako dijelimo zabrinutost zbog porasta nasilja u društvu zabrinjava nas stajalište odraslih prema maloljetnim počiniteljima za koje se traži strože kažnjavanje. Nedvojbeno je da oni moraju snositi posljedice za neprihvatljivo ponašanje, no ne smijemo smetnuti s uma da je riječ o djeci, te da ona ne smiju biti kažnjena strože nego odrasli počinitelji nasilja. Mladi počinitelji nasilja proizvod su društva i njegove tolerancije na nasilje u svim oblicima, te je uz odgovarajuće kažnjavanje i preodgoj, sveobuhvatna prevencija najučinkovitiji oblik suzbijanja i sprečavanja svih oblika društveno neprihvatljivog ponašanja. Sporost pojedinih sudova uzrokuje nisku razinu učinkovitosti pravosuđa u postupcima u kojima se rješava o pravima djece, zaštita djece žrtava i svjedoka nije dovoljno organizirana. Predugo se čeka na izricanje sankcija maloljetnicima kada je sudski postupak u tijeku unatoč zakonskoj obvezi žurnog postupanja. Zabrinjava nedostatak odgovarajućih smještajnih kapaciteta za djecu pritvorenike u pripremnom postupku kako bi se osiguralo njihovo odvajanje od punoljetnih počinitelja kaznenih djela. Primjena alternativnih mjera i sankcija nedostatna je zbog nedovoljnih kadrovskih i programskih kapaciteta, a nedovoljno je razvijen i postpenalni prihvat djeteta. Djeca još uvijek stradavaju u prometu, u igraonicama i na igralištima, a u odgojno-obrazovnim ustanovama izostaje njihovo osnaživanje i poučavanje o ponašanju u kriznim situacijama poput potresa, poplave, terorističkog napada, pucanja na ulici ili slično. U komunikaciji između vrtića ili škole, centara za socijalnu skrb i roditelja najčešće nema stvarne suradnje i dogovora u zaštiti djeteta, a rezultat toga su nekoordinirane i nedjelotvorne mjere. Neprimjereni i neetični postupci pojedinih odgojitelja, učitelja, nastavnika i ravnatelja nisu prepoznati i sankcionirani te dodatno ugrožavaju prava djece, ali i prava i ugled ostalih prosvjetnih radnika koji predano rade s djecom. Stoga držimo važnim uspostavu licencija i vrednovanje te jačanje kapaciteta inspekcijskih i pedagoško-nadzornih službi. Nažalost, neka djeca školuju se u derutnim školama. Do škola pješače po javnim prometnicama, nemaju sportsku dvoranu ni zadovoljavajući nastavnu opremu, a to su problemi u čijem je rješavanju nužna pomoć države. Neka su zbog nedostatka prometnih vezana prisiljena stopirati što može za njih biti kobno i učiniti ih žrtvama kriminalaca i nasilnika. Brojnoj djeci s teškoćama u razvoju onemogućeno je integriranje u redovne odgojno-obrazovne ustanove zbog prevelikog broja djece u vrtićkoj skupini ili razrednom odjelu, nereguliranog statusa asistenta u nastavi te arhitektonskih, kadrovskih i drugih prepreka. Neprihvatljivo je da zbog takvih barijera djeca prekidaju školovanje ili ih se izdvaja iz obitelji i šalje u posebne ustanove. Budući da država prihvaća i promiče koncept jednakih mogućnosti i inkluzije djece s teškoćama u razvoju kroz usvojene međunarodne konvencije te nacionalne strateške i zakonske dokumente morala bi uložiti pojačane napore u dosljednoj primjeni tih propisa uz osiguravanje dovoljno financijskih sredstava. Uz to nužno je osigurati što je moguće ravnomjerniju raspodjelu usluga i povećati broj dostupnih stručnjaka potrebnih za rad s djecom s teškoćama u razvoju u svim krajevima Republike Hrvatske. Potrebno je poduzeti dodatne napore kako bi se osiguralo dovoljno zdravstvenih djelatnika u području zaštite tjelesnog i mentalnog zdravlja djece, omogućiti bolju informiranost roditelja i djece o ostvarivanju prava iz zdravstvenog osiguranja te pojačati aktivnosti usmjerene promicanju zdravlja, unapređenju prehrambenih navika djece i prevenciji prekomjerne tjelesne težine i pretilosti. Zabrinjava odluka o odustajanju od uvođenja zdravstvenog odgoja i obrazovanja u škole koji je trebao integrirati sva područja zdravstvenih rizika za djecu te prevenciju zlouporabe alkohola i drugih sredstava ovisnosti, prevenciju nasilja i zaštitu reproduktivnog zdravlja. I dalje je velikom broju djece nedostupna psihijatrijska pomoć i stručnjaci iz područja zaštite mentalnog zdravlja, osobito u manjim mjestima. U vremenu gospodarske krize naglašena je potreba većeg angažiranja u ostvarivanju mjera i programa namijenjenih socijalno ugroženim osobama. Podaci o siromaštvu u Hrvatskoj koje potvrđuje Svjetska banka ukazuju na povećanje stope siromaštva djece što ugrožava njihove šanse za ostvarivanje punih potencijala. Važnost ostvarivanja kulturnih prava zajamčenih Konvencijom o pravima djeteta nije dovoljno prepoznata u društvu te se na povrede prava djece u slobodnom vremenu najčešće ne reagira. Nedovoljno ulaganje u sadržaje slobodnog vremena uskraćuje djecu za vrijedne razvojne poticaje, a može pridonijeti povećanju neprihvatljivih i nasilnih ponašanja djece i mladih. Premda je prisutna svijest o pravima djece u medijima te ih se nastoji bolje zaštititi propisima njihova je primjena nedosljedna i neučinkovita te se i dalje nekažnjeno krše prava djece na privatnost i zaštitu od neprimjerenih sadržaja u medijima. Nedostaju kvalitetni sadržaji za djecu te razvoj medijske pismenosti kako u odgojno-obrazovnom sustavu tako i za roditelje. Ugrožavanje prava djece pripadnika nacionalnih manjina često je povezano s nerazumijevanjem i nedostatkom tolerancije što upućuje na potrebu za sustavnim odgojem i obrazovanjem za demokratsko građanstvo koje će razvijati kulturu ljudskih prava i života u multikulturalnom društvu. Odrasli moraju biti odgovorniji u pružanju pozitivnih primjera djeci u prihvaćanju i poštovanju različitosti. Rješenje za mnoge od utvrđenih slabosti moraju se tražiti uz aktivno uključivanje djece kao ravnopravnih sudionika u svim pitanjima koja ih se tiču. Zato djeci moramo pružiti mogućnost da se njihova mišljenja slušaju redovito, a ne samo prigodno. Podsjećamo da djeca imaju prava koja su zajamčena svim zakonima, ali odgovornost za ostvarenje tih prava u cijelosti je na nama odraslima. Na kraju, ne mogu ne spomenuti i prijedlog novog Zakona o pučkom pravobranitelju koji predviđa objedinjavanje svih specijaliziranih pravobranitelja. Zakon je predložen upravo u godini u kojoj Republika Hrvatska izvješćuje Odbor za prava djeteta Ujedinjenih naroda o tome kako je ostvarila njegovu preporuku o jačanju Ureda pravobranitelja za djecu. Hrvatska je to doista i učinila kadrovskim jačanjem ureda i dodjelom primjerenog prostora koji omogućuje kvalitetan rad s djecom i za djecu kako u Zagrebu tako i u regionalnim uredima u Splitu, Osijeku i Rijeci. Proteklih osam godina rada Ured pravobraniteljice za djecu razvio se kao specijalizirana institucija sa specijaliziranim interdisciplinarnim timom koja u svoj rad aktivno uključuje i djecu. Prava djece, kako nas uvjeravaju vrhunski stručnjaci, danas se u pravnoj teoriji i praksi u cijelom svijetu smatraju zasebnom kategorijom ljudskih prava. Postojanje pravobranitelja za djecu kao samostalnog, stručnog i neovisnog tijela smatra se pokazateljem stvarne brige i osjetljivosti društva i države za djecu budući da su djeca najranjiviji dio populacije zbog svoje ovisnosti o odraslima, a odrasli su najčešće i kršitelji njihovih prava. Hoće li se Republika Hrvatska sada kad je na putu usavršavanja djelotvornog modela zaštite i promicanja dječjih prava koji po stručnim procjenama daje dobre rezultate odustati od tog i zaputiti se novim smjerom u osnivanje nove glomazne institucije sveobuhvatnog općeg pravobraniteljstva ostaje nam da vidimo. Želimo li izgubiti sljedećih nekoliko godina na uhodavanju takvog novog sustava, ispitivanje i provjeravanje njegove funkcionalnosti umjesto da sve svoje snage posvetimo zaštiti prava onih zbog kojih i postojimo. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Odbor za obitelj, mladež i šport potpredsjednica Odbora gospođa zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, Odbor za obitelj, mladež i šport Hrvatskog sabora na 41. sjednici raspravio je Izvješća o radu pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu. U uvodnom izlaganju pravobraniteljica je izvijestila članove odbora da je u 2010. godini ured postupao u 2409 novih predmeta od kojih su bile 1059 pojedinačne prijave, povrede prava djece i 1350 opće inicijative. Broj pojedinačnih prijava kao i broj inicijativa povećao se i ove godine. Pravobraniteljica je jednako tako istaknula da se Ured pravobraniteljice za djecu 2010. godine bavio različitim područjima dječjeg života, a prednost je dana pojedinačnim povredama prava. Mnogo pažnje posvećeno je radu s djecom i mladima u jačanju njihove uloge i povećanja vidljivosti u društvu općenito, a osobito je bila intenzivna suradnja sa institucijama koje skrbe o djeci i mladima i upravnim tijelima jedinica lokalne samouprave gdje je učinjen znatan napredak u prihvaćanju i implementaciji savjeta i preporuka Ureda pravobraniteljice. Posebno je naglašeno prilagođavanje policijskih prostorija maloljetnicima prilikom njihova ispitivanja. Također je istaknula da su povrede prava iz područja obiteljskih odnosa, daje prava na zaštitu od nasilja i u protekloj godini dominirala, te su mnoge aktivnosti Ureda bile usmjerene prema toj problematici. Naglašena je nužnost daljnje angažiranosti države i cijelog društva u pružanju pomoći djeci u zaštiti njihovih prava kao i provođenja niza preventivnih mjera na zaštiti prava i interesa djece. Članovi odbora u raspravi su podržali Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu. Istaknuli su to zajedno sa podnesenim mišljenjem Vlade Republike Hrvatske daje potpuni uvid u stanje dječjih prava i interesa, te uvid u niz mjera i postupaka koji se poduzimaju na ostvarivanju i zaštiti dječjih prava. Navedeno je da je zadnjih godina došlo do utrostručenja financijskih sredstava. Dakle, trostruko su povećana za rad Ureda pravobraniteljice, te da su učinjeni brojni pomaci u poštivanju i zaštiti dječjih prava. Navedena je i daljnja važnost zaštite prava djece i mladih i obveza svih institucija u uvažavanju djece i mladih kao i potreba kontinuiranog poduzimanja aktivnosti u interesu ostvarivanja i zaštite prava djece i mladih u našem društvu. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese zaključak da se prihvaća Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, predsjednik Odbora gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina navedeno Izvješće je razmatrao kao zainteresirano radno tijelo. U raspravi su članovi Odbora posebno pohvalili predloženo Izvješće pravobraniteljice za djecu uz poseban naglasak kako ne postoji niti jedno područje zaštite prava djeteta koje ovim Izvješćem nije detaljno pokriveno i razmotreno. Istaknuto je da je uz ostale potrebne posebne pravobraniteljice rad Ureda pravobraniteljice za djecu dao poseban doprinos zaštiti i promicanju ljudskih prava kroz naglašeno autonomno djelovanje, a što je prepoznato od svih relevantnih međunarodnih institucija koje ocjenjuju zaštitu prava djeteta zemalja članica. U tom smislu je još jedanput naglašeno da ukoliko se želi ući u pravcu racionalizacije državne uprave posebno područje treba biti područje zaštite ljudskih prava. To se tiče spajanja pravobraniteljstava. Članovi Odbora su se osobito osvrnuli na suradnju Ureda pravobraniteljice s jedinicama lokalne uprave koja je posebno apostrofirana s predloženim izvješću za proteklu godinu. Naglašeno je da je takva suradnja primjer kako se najučinkovitije rješavaju problemi u određenom području, jer se upravo na lokalnoj razini najčešće događa da se dobra zakonska rješenja ne ostvaruju na odgovarajući način, te da se složenija pitanja ostavljaju po strani. Posebno istaknuta važnost osnovane mreže mladih savjetnika koje je organizirala pravobraniteljica a koja omogućuje da se čuje glas djece o svim važnim pitanjima na način da se mogu iznijeti njihovi stavovi i mišljenja koja se onda uključuju u provedbene planove. U tom smislu je predloženo da se pravobraniteljica poveže i s Vijećima mladih koja su organizirana u svim većim gradovima pri upravnim tijelima budući da se upravo na inicijativu i prijedloge tih vijeća pokreće rješavanje niza pitanja iz područja zaštite prava djece i mladih. Budući da je podnesen mali broj pritužbi na seksualno zlostavljanje djece, na pedofiliju članovi odbora su konstatirali kako je nužno uložiti znatno veće napore u otklanjanju brojnih prepreka u društvu, ali i postupanje institucija kojima se otežava slobodnije prijavljivanje takvih kaznenih djela. U tom smislu je ukazano na recentnu inicijativu Vijeća Europe o zaštiti djece od spolnog iskorištavanja i zlostavljanja njihove preporuke. Posebno je na kraju naglašena važnost daljnjeg rada na zaštiti djece od pornografije i drugih neprimjerenih sadržaja u medijima. Tu se misli na nasilje naravno, te na osiguravanju potrebnih zakonskih pretpostavki kako bi se osigurala mogućnost imenovanja počinitelja spomenutih kaznenih djela. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese zaključak kojim se prihvaća Izvješće o radu pravobraniteljice za 2010. godinu. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a gospođa zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, gospodo iz ministarstva, kolegice i kolege. Pa na samom početku željela bih reći da će klub SDP-a podržati ovogodišnje izvješće. Držimo da je pravobraniteljica sa svojim suradnicima radila svoj posao kvalitetno, dobro i institucija pravobraniteljice za djecu jedna je od onih koja se kontinuirano dobro razvija. Učinjen je veliki napredak i veliki iskorak otvaranjem i snaženjem regionalnih centara, odnosno ureda. Nažalost gospođo pravobraniteljice, iz izvješća je to vidljivo, imate prečesto priliku susresti se, suočiti se s posljedicama disfunkcionalne obitelji, ali jednako tako i s posljedicama disfunkcionalne države. Dakle, s posljedicama loših zakona ili dobrih zakona koji se ne implementiraju i lošeg funkcioniranja sustava zaštite djece i njihovih prava. Kao klub smatramo da ste vrlo angažirani u svojim nastojanjima da ukažete na nepravilnosti i na nedostatke sustava, na njegovu sporost, neučinkovitost, birokratiziranost i na potrebu izmjena i dopunu postojećih zakona. No, u ime kluba SDP-a izražavam žaljenje što takva nastojanja uglavnom, za takva nastojanja uglavnom nema sluha od političke elite, dakle onih koji u svojim rukama imaju moć stvari mijenjati i donositi politike na dobrobit djece. Sigurna sam međutim da dolazi vrijeme kada će se zakonodavstvo doista poimati kao i isključivo kao servis na usluzi građanima i kao instrument zaštite ljudskih prava. I ako zakon u tome nije učinkovit, ako nije na dobrobit građana, u ovom slučaju na dobrobit djece, moramo ga doslovce mijenjati preko noći. Politika koja donosi zakone koji su sami sebi svrha i koji ne pružaju adekvatnu zaštitu nije naprosto dobra politika i to nisu dobri zakoni. Isto tako politika koja nije u stanju stvoriti preduvjete da se dobri zakoni, a i takvih imamo, ne provode također nije dobra i nije učinkovita politika. Primjera koji potkrepljuju ovakav moj uvod u raspravu je jako puno. Pogledajmo to na primjer u segmentu koji se odnosi na pravo, na život uz roditelje i roditeljsku skrb. Čuli smo da je u 2010. godini to jedan od najčešćih razloga obraćanja ovom uredu. Dakle, broj slučajeva u 2010. godini povećan je u odnosu na 2009. Interesantno i alarmantno. Nažalost, iznimno je veliki broj konfliktnih razvoda brakova koji podrazumijevaju patnju djece i nerijetko jedan roditelj uskraćuje pravo drugom da vidi i da bude sa svojim vlastitim djetetom. Zaboravljaju pri tome da takva manipulacija djetetom zapravo znači zlostavljanje djeteta i uskraćivanje njegovih prava. Nažalost, još uvijek nemamo dobre mehanizme, to se i iz ovog izvješća jasno da iščitati, kako zaštititi djecu i kako im omogućiti ostvarivanje njihovih prava. Naš Obiteljski zakon npr. još uvijek ne prepoznaje ono što je u zemljama članicama EU dobra praksa, a to je tzv. "zajedničko skrbništvo" koje podrazumijeva jednaka prava i jednake obveze oba roditelja. Dakle, još 2009. godine ured je uputio preporuku za izmjenu Obiteljskog zakona na način da se propiše obveza da sudske odluke budu jasne, da budu precizne, kao i da se propiše obveza za donošenje privremenih mjera u svim slučajevima kada ne postoji sporazum roditelja u brakorazvodnim parnicama oko skrbništva i odluke s kim će dijete živjeti. Međutim, to nije učinjeno. To nije učinjeno i to je problem koji već imamo godinama. I ove godine, kao i prethodnih godina, zatraženo je od Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi da dostavi broj intervencija centara za socijalnu skrb u slučajevima susreta djeteta s roditeljem s kojim ne živi, o broju manipulativnih ponašanja jednog ili oba roditelja te izrečenih mjera. Podaci nisu dostavljeni. Ja se pitam zašto? Pa zato što ministarstvo ignorira ured i to se već godinama ponavlja. I mislim da je to nedopustivo i nečuveno. Kao što sam rekla implementacija zakona i dalje je naš problem. U praksi se uglavnom ne provode odredbe Obiteljskog zakona koje propisuju obvezu institucija da po službenoj dužnosti pokrenu ovrhu radi naplate uzdržavanja već je sve i dalje ostavljeno osobnom angažmanu roditelja. A kako to završava to znamo. Postupci pred sudovima traju neprimjereno dugo dok djeca za to vrijeme ne primaju nikakva sredstva i to je također istaknuto po ne znam koji puta u izvješćima ureda. Dakle, mi smo godinama upozoravali na važnost otvaranja, a vezano za ovu problematiku roditeljstva itekako itd., važnost otvaranja škole za roditelje. Iznimno je važno da poticaj u tom smislu dođe sa nacionalne razine. Ovdje ne možemo čekati i očekivati senzibilitet neke jedinice lokalne samouprave ili regionalne samouprave. Dakle, u tom smislu se može napraviti puno više. Ne mora sve ići iz državnog proračuna, ali onda sa nacionalne razine može na lokalne razine ići svojevrsna preporuka da se tako nešto učini. I mogu vam dati primjer dobre prakse, u Rijeci npr. od 2006. godine imamo školu za roditelje koja se održava u sklopu savjetovališta za djecu "TIĆ". Od 2007. godine imamo školu za razvedene roditelje, od 2008. školu za samohrane roditelje. Dakle, izuzetno je važna ta preventivna djelatnost, ona je najefikasnija i nju smo prepoznali i kao takvu ju je grad Rijeka i financirao. U svezi sa nasiljem u odgojno-obrazovnim ustanovama pravobraniteljica ističe tendenciju da je sve veći intenzitet takvog nasilja i da je spektar takvog nasilja sve širi, a dobi žrtava i počinitelja sve niža. Dakle, alarmantna je brojka od 62% povećanja. 62% u odnosu na prošlo izvještajno razdoblje. A nama je, kolegice i kolege, oporbenim parlamentarcima bila potrebna skoro godina dana da interpelacija o nasilju među i nad mladima dođe na dnevni red ovoga Sabora. Prisjećam se kako su neki saborski zastupnici omalovažavali naše napore da se o toj temi govori kako nas se pokušalo uvjeriti da nasilja nema u toj mjeri da se moramo zabrinuti. Čak nas se pokušalo razuvjeriti i s nekakvim postocima navodnim stopama nasilja koji su u padu. Međutim, činjenica jest da mi danas imamo eskalaciju nasilja i konzumacija alkohola u sve mlađoj dobi i konzumacije sve težih droga u sve mlađoj dobi i porasta samoubojstava djece i porasta zlostavljanja djece i porasta broja djece s poremećajem u ponašanju i psihičkim teškoćama. Ne trebaju nam za to statistike, za to nam ne trebaju nikakve brojke. Mi smo svakodnevno svjedoci sve brutalnijem i brutalnijem nasilju među djecom i nad djecom. Djeca nam se noću opijaju i tumaraju ulicama, međusobno se ubijaju, rade samoubojstva. To je alarmantno. Ali to nije alarmantno danas, to je bilo alarmantno prije nekoliko godina i tada smo ozbiljno trebali pristupiti tom problemu. Prema podacima MUP-a u noćnom izlasku iza 23 sata u 2010. zatečeno je 3 tisuće 841 dijete. I to je povećanje za preko 50% u odnosu na prethodnu godinu. I uprkos višegodišnjim preporukama Obiteljski zakon ne propisuje izravne sankcije protiv roditelja koji djetetu mlađem od 16 godina dopušta noćne izlaske i konzumaciju alkohola. Postavlja se pitanje, što je sa Zakonom o prekršajima protiv javnog reda i mira? Dobar zakon. On kaže da je zabranjeno davati alkoholna pića maloljetnicima mlađim od 16 godina. Što je sa Zakonom o ugostiteljskoj djelatnosti i trgovinama koji je dobar zakon, koji govori o zabrani i prodaji i posluživanja alkoholnih pića mlađima od 18 godina? Ne provode se. Eto što je s njima. Mislim da je opravdano postaviti pitanje jesmo li zakazali kao društvo u brizi za mlade? Mislim da jesmo. Jesu li zakazale državne institucije? Mislim da jesu. Jesu li zakazali oni koji bi se u izvršnoj vlasti trebali baviti problematikom mladih? Jesu. Odgovorni su i krivi svi oni koji još uvijek nisu osvijestili činjenicu da su maloljetničko nasilje, mladi i njihov s drogom, mladi i njihov problem s nasiljem vrlo ozbiljan problem za ovu državu. Mi se zapravo nismo adekvatno uhvatili u koštac sa ovisnostima kao što su droga, alkohol, pušenje. A već nam debelo djeca imaju problem sa nekim drugim ovisnostima, internet, mobitel. I šteta je da mi za tom našom realnošću takvom kakvom jest vječito kasnimo i vječito kaskamo. Pedofili i pornofili ovaj medij znalački koriste za promidžbu fotografija, filmova i drugih materijala pornografskog sadržaja znalački ciljajući na djecu i na mladež. Međutim, usprkos činjenici da su se dogodili slučajevi u kojima je virtualno druženje na društvenoj mreži dovelo do teškog seksualnog zlostavljanja u RH niti postoji niti se priprema zakon koji bi priječio djeci pristup društvenim mrežama. I dalje je sve prepušteno roditeljskom nadzoru koji činjenično može izostati iz niza razloga, a jedan od njih je svakako needuciranost roditelja. U izvješću ove godine nisu spomenuti i dalje prisutni problemi nedostatka pedijatrijskih timova. Pravobraniteljica je to toliko puta rekla u javnosti da se s pravom umorila od ponavljanja. Mi i dalje imamo nedostatak specijalista i odijela za liječenje djece s poremećajem prehrane i dalje imamo nedostatak specijalista pedodoncije, iako se broj djece s poremećajima u ponašanju i psihičkim teškoćama, iako je taj broj sve veći u Hrvatskoj kronično hvali dječjih psihijatara. Pa doveli smo sve skupa do jedne razine apsurda zato što se u Hrvatskoj tridesetak dječjih psihijatara i 26 klinički psihologa brine za mentalno zdravlje sve djece u Hrvatskoj. Dakle nama kronično nedostaje stručnog kadra. Iz godine u godinu mi nažalost svjedočimo drastičnom smanjenju financijskih sredstava namijenjenih djeci. I nitko me ne može ispraviti netočnim navodom jer istina je da se u prošloj godini samo na preventivi u tri nadležna ministarstva skinulo 11 milijuna kuna. I umjesto da se u odgoj djece ulaže maksimalno, jer ono što ulažemo sigurno će nam se i vratiti, mi na njima štedimo. Evo vam posljednji slučaj, izašlo je jučer, kaže mališanima oboljelim od autoimunih bolesti protiv reumatidnog, juvenilnog artritisa ili lupusa bit će od kolovoza u Dječjoj bolnici Srebrnjak uskraćena biološka terapija jer ova institucija više ne može pokrivati troškove skupog liječenja. U prijevodu HZZO joj duguje 2 milijuna kuna. Dakle, mislim da je to jako loše i bez obzira na drugačija uvjeravanja i obrazloženja kristalno je jasno da je ovaj posljednji potez Vlade je zapravo slabljenje ovog ureda koji je bio iznimno važan za djecu. Urušava se sustav koji se godinama i stvarao i gradio i ponovno imamo štednju na potpuno krivom mjestu. Priče o osnaživanju su neuvjerljive, jer ako nekoga želite osnažiti tako da mu date financijska sredstva da se može okružiti kvalitetnim kadrom, dati mu veće ovlasti da može mijenjati stvari, to znači osnažiti jedan ured, a sve drugo je čista demagogija. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HDZ-a gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo ja nisam našla za shodno ulaziti u ispravke navoda, ali se nadam da će ovo izlaganje u ime Kluba zastupnika HDZ-a jednako sustavno, objektivno kao što je i samo izvješće pravobraniteljice razmotriti samo izvješće i da ćemo također kazati da izvješće odražava stvarno stanje, jednako kao što smo svi pozvani eliminirati uočene negativne pojave. Treba također reći na samom početku da Vlada Republike Hrvatske podupire sve zahtjeve Ureda pravobraniteljice za djecu pa su tako i ustanovljeni uredi, ukupno njih četiri, tri i to u Zagrebu, Splitu i Rijeci u potpuno novim i uređenim prostorima. Jer Vlada čvrsto stoji na stanovištu da je to elementarni preduvjet za dugoročno djelovanje i prijateljsko okruženje u koje će i dijete i roditelj rado doći, dakle snažno financijski podržava kao što i osigurava nesmetani rad te je u nekoliko zadnjih godina došlo do utrostručenja sredstava za rad ovoga ureda. Tijekom 2010. godine kao što smo i čuli u uvodnom obraćanju gospođe pravobraniteljice otvoreno je ukupno 2409 novih predmeta, od kojih je 1350 općih inicijativa. 1059 je prijava povreda pojedinačnih prava djece, od toga je 1761 dijete obrađivano i 402 predmeta su prenesena. U ukupnoj brojci je to povećanje nešto malo manje od 10%. Makar smo već čuli, ali nije loše i ponavljati jer smatram da će se na takav način i doprinijeti senzibilizaciji i senzibilizaciji svih nas koji smo odgovorni zapravo eliminirati sve uočene negativne pojave. Pa ću reći nadalje da od prijava povreda pojedinačnih prava najveći udjel imaju povrede prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb i prava na zaštitu djece od nasilja i zanemarivanja. Ured se bavio različitim područjima života djece, a prednost su imale pojedinačne povrede prava. Puno pažnje je posvećeno radu s djecom i mladima jer se želi ojačati upravo uloga djece općenito u društvu. Intenzivirani su i kontakti i suradnja sa institucijama koje skrbe o djeci i mladima, a naročito sa upravnim tijelima jedinica lokalne samouprave pa je zabilježen značajan napredak u prihvaćanju preporuka ureda, a također nije zgorega naglasiti da je to i njihova zakonska obveza koja proizlazi iz zakona o jedinicama lokalne i regionalne samouprave. Radu u području obiteljskih odnosa i zaštiti od nasilja ured je posvetio puno pozornosti što je i logično s obzirom na broj prijava povreda pojedinačnih prava. Pravo djeteta na život uz roditelje i roditeljsku skrb ujedno je i jedan od najčešćih razloga obraćanja stranaka uredu i on je nešto veći za skoro 7,5% u odnosu na prethodnu godinu. To su najčešći problemi vezani uz pravo djeteta na uzdržavanje prema roditelju koji ne plaća uzdržavanje. U otklanjanju tih problema i zaštite prava djeteta Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći omogućava djetetu ostvarenje prava na uzdržavanje bez obzira na materijalne prilike obitelji. Evo kolegice Jerković, i ovo je jedan dobar zakon koji ide upravo u pravcu koji je zapravo jedan od elemenata kako smo napravili velike pomake u zaštiti dječjih prava. Isto tako, svrha ostvarivanja prava na privremeno uzdržavanje je upravo zaštita dobrobiti djeteta. Povrede prava iz područja obiteljskih odnosa djeca, istina je, najbolnije doživljavaju. Povrede prava na susrete i druženje djeteta s roditeljem s kojim dijete ne živi su također učestala pa je rezultat manipulativno ponašanje roditelja koji zaboravljaju ili pak ne prepoznaju najbolji interes svojeg djeteta. I tako dijete biva zapravo zakinuto u realizaciji prava na skrb oba roditelja. Nisam se gospođo Jerković niti htjela uključiti sa ispravkom navoda, ali ću vam reći da u tom smislu su i doneseni zakoni o ravnopravnoj zajedničkoj i sporazumnoj roditeljskoj skrbi i oni su već donijeli određene pozitivne pomake i nadamo se da će i u budućnosti rađati nove pozitivne i dobre plodove. I program pružanja savjetodavne i praktične potpore obitelji predviđen Nacionalnim planom aktivnosti za prava djece od 2006. pa do 2012. ide u tom pravcu. Treba reći da je naglasak na djelovanje uz područje kršenja dječjih prava, obiteljskih odnosa, manipulacije djecom i izigravanjem uzdržavanja i područje nasilja nad djecom i među djecom. Veliki doprinos mogu imati mediji koji se klone senzacionalističkog načina izvješćivanja o konkretnim slučajevima nasilja nad djecom i ne iznose podatke iz osobnog i obiteljskog života. Nasilje u obitelji, isto kao i nasilje nad djecom i među djecom, imaju razarajuće djelovanje u rušenju temelja, ne samo demokratski uređene pravne i pravedne već i socijalne države kao što je Republika Hrvatska. Naravno da treba i nadalje inzistirati u pojedinim slučajevima, ali to nije generalno, na boljoj i koordiniranoj suradnji među institucijama i centrima za socijalnu skrb, policije i pravosudnih tijela, da ta zaštita bude učinkovitija kako u odnosu na samu prijavu nasilja tako i u odnosu na status i položaj u postupcima koji se vode. Treba svakako istaknuti da i novi Zakon o sudovima za mladež stremi ka suvremenim postupcima koji su primjereni maloljetnom počinitelju kaznenih djela, kaznenopravnoj zaštiti djece i prema žrtvi. O tome je također pravobraniteljica u svom uvodnom obraćanju govorila. Proširena temeljna prava maloljetnika glede nepovredivosti osobe, obvezatne obrane, nove obveze kontroliranog raspolaganja prihodima, zabrana približavanja ili uznemiravanja, a odredba kojom zakon propisuje za koja kaznena djela počinjena na štetu djece sude sudovi za mladež, dakle odraslima koji su počinili djela na štetu djece su vrlo kvalitetna rješenja u ovom području. Hitnost u postupanju od strane policije i državnoga odvjetnika za mladež zakon nalaže onog časa kad saznaju za djelo koje je počinjeno na štetu djeteta. Izvješće u jednom svom dijelu ističe i upite roditelja o dužnosti djeteta svjedoka i njegovo saslušanje. Isti ovaj zakon ukida strogu formu i to više neće biti za dijete tortura. To je naročito važno ako će dijete morati svjedočiti u kaznenom postupku kada je počinitelj njegov roditelj. Vlada Republike Hrvatske i Ministarstvo unutarnjih poslova su prepoznali probleme s kojima se sučeljavaju djeca kada se ispituju pa je u 15 policijskih uprava opremljen prostor za intervjue s djecom kako bi se dijete osjećalo ugodno i da koliko toliko amortizira stres glede situacije u kojoj se nalazi. Nacionalna strategija zaštite od nasilja u obitelji za razdoblje od 2011. do 2016. ima ciljanu prevenciju i stratešku važnost doprijeti do naše djece koja će u budućnosti zasnivati vlastite obitelji. Naročito je važno prema djeci sa povećanim rizikom za uključenost u nasilje u obitelji kako ne bi odrasli sa usvojenim obrascem nasilnog rješavanja sukoba. Dosljedna provedba Obiteljskog zakona i Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi svakako će uz programe samopouzdanja i prevladavanja stresnih situacija kao izricanja pedagoških mjera reducirati nasilje nad djecom i među djecom, uključivanje i uvažavanje roditelja ali i djece sa nakanom da budu akteri, da budu partneri u rješavanju problema može bitno doprinijeti sprječavanju nasilja. Iz Izvješća se iščitava neujednačenost ostvarivanja prava na osobnu invalidninu i rada tijela vještačenja. Treba reći da uvjet za ostvarivanje ovoga prava nije samo dijagnoza nego i funkcionalne teškoće kao posljedica stanja ili pak bolesti. To znači da ista dijagnoza ne znači i iste funkcionalne teškoće u kojima je i ključ za ostvarivanje prava. Za naglasiti je da je cilj Nacionalne strategije izjednačavanje mogućnosti za osobe sa invaliditetom od 2007. do 2015. izraditi podlogu o unapređenju prava po osnovi invalidnosti radi donošenja novih propisa a radi identičnih mjerila za ostvarivanje prava svih osoba sa invaliditetom. U tom smislu bit će osnovano jedinstveno tijelo vještačenja koje će na osnovi jedinstvene liste utvrđivati tjelesna ili mentalna oštećenja ili pak psihičke bolesti. Temeljem takvog nalaza i mišljenja koje će se donijeti na tom tijelu osobe sa invaliditetom će u različitim sustavima ostvarivati točno određena prava. To tijelo bi bilo jedinstveno na razini cijele Hrvatske, pa bi se definirao jedinstveni način utvrđivanja invaliditeta. To pretpostavlja izradu jedinstvene liste oštećenja, izmjene određenih zakona i Zakon o jedinstvenom tijelu vještačenja i načinu utvrđivanja invaliditeta. Izvješće nadalje upozorava da su roditelji prijavljivali visoke putne troškove djece na otocima, pa treba reći da sva djeca na otocima koriste povlaštenu otočnu cijenu karte i ona značajno smanjuje punu cijenu. Državni proračun godišnje izdvaja oko 4 stotine milijuna kuna za subvencioniranje održavanja redovitog javnog obalnog linijskog pomorskog prijevoza. Tu spadaju i subvencije troškova prijevoza djece. Govoriti o Izvješću pravobraniteljice, a ne reći ništa o domovima za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi najblaže rečeno bilo bi neosjetljivo. Generalno mora nas hrabriti činjenica da nam raspoloživi kapaciteti nisu popunjeni, pa upućuje na zaključak o pozitivnim zapravo učincima procesa deinstitucionalizacije kojom Vlada u konačnici stremi. Uočen je napredak glede stručnih edukacija, ali je i iskazana potreba za daljnjim edukacijama jer se radi o posebno osjetljivoj skupini djece koja zahtijeva visoki stupanj stručnosti jednako kao i što zahtijeva visoki stupanj empatije od strane zaposlenika. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi provodi inspekcijske nadzore, upravne nadzore usmenim uputama i pisanim izvješćima upozorava i doprinosi kvaliteti rada u svakom području nadležnosti, a tiče se djece. Naravno iz svoje nadležnosti. Također su postignuti pozitivni rezultati kada se govori o opremljenosti školskih ustanovama prema državnom pedagoškom standardu. Rok je za dogradnju i rekonstrukciju srednjoškolskih ustanova do kraja 2022. Vlada Republike Hrvatske podržava sve prijedloge vezane uz uključivanje lokalne zajednice, suradnju stručnjaka nadležnih institucija i nevladinog sektora u provedbi preventivnih programa, prihvaćanju nacionalnih i vjerskih razlika uz prevenciju vršnjačkog nasilja, građanski odgoj, potporu djelatnicima školskih ustanova u rješavanju ovih problema. Također Vlada podupire stručnjake koji moraju imati izraženu sklonost za odgoj, potrebe i politike mladeži i koji moraju vladati osnovnim znanjima iz područja socijalne pedagogije, psihologije mladih, socijalnog rada za mlade, pa se sve ovo ugrađuje i u legislativu. Zaključno mi u Klubu zastupnika Hrvatske demokratske zajednice se slažemo sa navodom u Izvješću da nam dijete treba postati vidljivije, treba nam biti partner, da je potrebno nastaviti i pojačati suradnju među školskim ustanovama, državnim tijelima i jedinicama lokalne i regionalne samouprave kako bi već postignuti pozitivni rezultati bili svake godine sve uočljiviji. Na kraju Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava Izvješće pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena pravobraniteljice sa suradnicama, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Ovo Izvješće o kojem danas raspravljamo a koje će klub Hrvatske seljačke stranke podržati daje nam dobar uvid u to kako se s djecom postupa u hrvatskom društvu, kako se prema njima odnose roditelji, institucije kao i društvo u cjelini. Riječju oni koji bi ih trebali podupirati u odrastanju i u usvajanju znanja i razvijanju njihovih potencijala. To je uostalom i dužnost čitavog društva, a skrb o djeci i njihovim pravima mora biti konstantna kao i usmjerena na daljnje poboljšanje kvalitete života djece na što nikako ne bi smjela utjecati niti nezahvalne gospodarske prilike koje su snašle čitav svijet, pa tako i Hrvatsku. Također stupanj te skrbi ne bi smio ovisiti niti o političkim promjenama kako bi se osigurao kontinuitet, te stvorili preduvjeti za daljnje poboljšanje. Jer kad je riječ o djeci, a evo sad imamo i podatke o popisu stanovništva treba reći da bez djece teško da možemo graditi sigurniju budućnost i za sve i ove sadašnje generacije, a o tome u kakove će ljude ta djeca izrasti ta budućnost također ovisi i stoga se stalno treba preispitivati da li dovoljno ulažemo u to da djeca u Hrvatskoj dobiju priliku razviti svoje potencijale neovisno o tome koliko su im obitelji financijski osigurane. Naime, dužnost nam je upozoriti na to da se ne bi smjelo dogoditi da dijete koje dolazi iz obitelji koje je suočeno s financijskim teškoćama, a danas je takvih obitelji na žalost sve više zbog toga bude što se primjerice obrazovanja tiče u neravnopravnom položaju u odnosu na djecu iz imućnih obitelji. Isto je i sa zdravstvenom skrbi, a i djeca koja odrastaju u ruralnim krajevima trebala bi biti i jednake mogućnosti kao i ona koja odrastaju u gradu jer je i to jedan od načina da se zaustavi odlazak mladih s ruralnog prostora. Nažalost, kako vidimo iz izvješća neka djeca u Hrvatskoj i dalje su izložena kršenju njihovih prava. Mi smo i prilikom rasprave o Izvješću pravobraniteljice za 2009. godinu upozorili na uočenu zabrinjavajuću pojavu da su djeca nakon raspada obitelji i razvoda izložena manipulacijama od strane roditelja koji ih često koriste za međusobno razračunavanje. Nažalost, taj je problem apostrofiran i u ovome izvješću te smatramo da je potrebno koristiti sve postojeće mehanizme kako bi se takvo postupanje suzbilo, odnosno smanjilo na najmanju moguću mjeru. Djeca nisu kriva zašto roditelji nisu uspjeli sačuvati svoj brak i ne bi smjela pored problema kroz koje prolaze zbog raspada obitelji još jednom trpjeti zbog određenih manipulacija. Slažemo se i sa mišljenjem pravobraniteljice vezano za ponekad pogrešne procjene centara za socijalnu skrb, odnosno … [[Govornik se ne razumije.]] izvješća ili mišljenja na temelju kojih dolazi do nanošenja svojevrsne nepravde djeci jer često puta takova mišljenja ili izvješća se uvažavaju i u parničnim sudskim postupcima i temelj su za donošenje presude, što znači da mogu biti i presude evo temeljene na takovim često puta nedovoljno jasnim ili nestručnim mišljenjima. Također, zabrinjava podatak da su neka djeca i dalje izložena nasilju te smatramo da je potrebno učiniti kako bi se ta pojava smanjila, odnosno suzbila jer svako dijete ima pravo na sigurno odrastanje i naša je dužnost to im omogućiti. U 2010. godini ured je kako stoji u izvješću zaprimio i postupao po ukupno 282 prijave nasilnog i zanemarujućeg ponašanja prema djeci dok je takvih prijava u izvješću za 2009. godinu bilo 259. Na zanemarujuće ponašanje odnosi se 66 prijava, 216 se odnosi na nasilno ponašanje od kojih se najviše 83 odnosi na nasilje u odgojno-obrazovnim ustanovama, 75 na nasilje u obitelji, a 9 na nasilje u drugim institucijama. Ostalih 49 prijava odnosi se na ostale oblike nasilja koji su se događali izvan obitelji i institucija. Nažalost, vidljivo je da je u odnosu na prethodno razdoblje u značajnom porastu i to za 62% broj prijava koji se odnose na nasilje u odgojno-obrazovnim ustanovama. Za razliku od njih prijave nasilja u obitelji u laganom su padu. U ukupnom broju prijava nasilja u 49 slučajeva radi se o fizičkom nasilju, u 33 o psihičkom, u 16 o seksualnom, a u 118 višestrukom nasilju nad djecom. Mi u klubu HSS-a smatramo da je potreban dodatni angažman svih institucija kao i čitavog društva kako bi stav da je nasilje bilo kakve vrste neprihvatljiv oblik ponašanja postao prisutan i u stvarnom životu, a ne da ostane samo na razini načela. U tom veliku, da ne kažem presudnu, ulogu imaju upravo odrasli koji svojim neprihvatljivim ponašanjem na djecu prenose takav model. Naravno da dio odgovornosti leži i na medijima koji djecu izlažu neprihvatljivim sadržajima, ali ipak najviše ovisi o obitelji gdje djeca usvajaju model ponašanja. Stoga je u tom smislu potrebno osigurati podršku čitavoj obitelji. Naime, podaci Ministarstva unutarnjih poslova uistinu su zabrinjavajući. U 2010. godini kaznenim djelima protiv života i tijela oštećeno je ukupno 838 djece, a kaznenim djelima protiv spolne slobode i spolnog ćudoređa 365 djece.
Kolega nastavite, ide to, ide polako.
Kaznenim djelom zapuštanja i zlostavljanja djeteta ili maloljetne osobe oštećeno je ukupno i 1 206 djece, a nasilničkim ponašanjem u obitelji 61 dijete. Kaznenim djelom nasilničkog ponašanja koje spada u grupu kaznenih djela protiv javnog reda oštećeno je 90 djece,a nasilje u obitelji koje je prijavljeno kao prekršaj oštećeno je ukupno 3 962 djece. Nažalost, te brojke jako su velike, ne održavaju stvarnost koja je još gora jer su te brojke sigurno još veće. Još gore je što počinitelji ostaju nekažnjeni, a time se omogućuje ponavljanje takvih djela na štetu djece. Značajni broj predmeta obuhvaćenih ovim izvješćem odnosi se i na zaštitu prava djece u obrazovnom sustavu. Tako je u prošloj godini ured zaprimio 153 pojedinačne prijave povreda prava djece na odgoj i obrazovanje što je manje nego u 2009. godini. Ukupno je 267 djece bilo izloženo nekoj od povreda obrazovnih prava s time da su djeca u sustavu odgoja i obrazovanja doživljavala i druge povrede svojih prava kao što je primjerice pravo na zaštitu od svakog oblika nasilja. Najviše prijava u predškolskom i osnovnoškolskom odgoju i obrazovanju odnosilo se na dostupnost odgoja i obrazovanja, a odnosili su se uglavnom na nemogućnost upisa, nedostupnost stručnih suradnika, teškoće u organizaciji prijevoza, dostup primjerenog oblika obrazovanja te više razine obrazovanja. Ured je u 2010. godini zaprimio 72 prijave kršenja ekonomskih prava djece što je 31% više nego u 2009. godini kojima je obuhvaćeno 157 djece. U 34 slučaja pritužbe su se odnosile na zaštitu prava na primjeren život i standard, a riječ je o 104 djece; 15 se odnosilo na zaštitu od gospodarskog iskorištavanja, obavljanja štetnih poslova, 2 na pravo djece zbog neprimjerenog oglašavanja, dok se 19 odnosilo na zaštitu imovinskih prava, odnosno raspolaganje imovinom, a 2 su se odnosile na kršenje ostalih ekonomskih prava. Navedeni podaci nažalost pokazuju da su neka djeca pored svih nastojanja da im se osigura zaštita njihovih prava još uvijek izložena njihovom kršenju te je stoga pred čitavim društvom zadatak da se to promijeni na bolje. Iako možda u izvješću to nije toliko naglašeno mi u HSS smatramo da je važno upozoriti na neprimjerene sadržaje kojima su djeca svakodnevno izložena i kojima suptilno nameću određene obrasce ponašanja. Stoga pozdravljam napore pravobraniteljice usmjerene na to da se djecu zaštiti od izlaganja potencijalno negativnim utjecajima reklama budući da pritisak oglašivača na dječju populaciju sve više raste kako ih se percipira kao skupine kupaca koji su lake mete podložne oglasnim porukama. Na koncu treba reći da će se i djeca kako budu svjesnija svojih prava i sama moći više zauzeti za njihovo poštivanje i utjecati na to da ih se više uvažava, te u tom smislu smatramo dobrim što je ured poduzimao aktivnosti u smjeru osnaživanja djece i mladih kako bi sami doprinijeli svojoj većoj vidovitosti u društvu te njihovom uključivanju u procese donošenja odluka koje utječu na njihov život. Briga o djeci kao što smo istaknuli na samom početku obaveza je čitavog društva i ovo izvješće je dobar smjerokaz koji nam ukazuje u kom pravcu djelovati i što učiniti. Stoga će klub HSS-a podržati ovo izvješće. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HNS-HSU-a gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice sa suradnicama, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Izvješće pravobraniteljice za djecu za 2010. opsežan je vrlo stručan i iscrpan materijal. To je u mnogim svojim elementima zapravo izvrsna studija iz koje je moguće ne samo sagledati postojeće stanje na planu zaštite interesa i prava djece odnosno njihova kršenja ili ignoriranja. Štoviše ovo izvješće rekli bismo već po starom dobrom običaju ukazuje i na potrebu daljnjega unapređenja stanja, definiranja najvažnijih mjera i aktivnosti koje bi valjalo poduzeti na svim razinama kako bi jamčena prava bila poštivana u većoj mjeri, a društvo se dodatno senzibiliziralo za važnost rješavanja zatečenih i opisanih problema ili posljedica koje postojeće stanje stvara ako se ne pristupi potrebnim promjenama. Klub HNS i HSU-a u tom smislu drži da je pravobraniteljica za djecu od osnivanja ove institucije pa do danas uložila ogromne napore ne samo za razvoj institucije kao takve, na jačanju njenih kapaciteta nego i na izgradnji ugleda institucije i ostvarivanja njenoga utjecaja u društvu. O tome svjedoče i bezbrojni slučajevi u kojima je djelovanje pravobraniteljice osobito izdavanje preporuka javno upozoravanje, komentiranje i predlaganje rješenja imalo učinka i pomoglo u boljem razumijevanju uloge koje u ostvarivanju prava i zaštite interesa djeca imaju gotovo svi društveni akteri od obitelji, pojedinaca, odgojnih ustanova i drugih posebice obrazovnih institucija, državne i lokalne administracije, udruga, medija itd. Treba li podsjećati da smo čak i iz naziva zakona koje se ranije uz obrazovanje definirali i dimenziju odgoja izbacili pojam odgoja udaljujući ga iz škole. Koliko nam je to pomoglo a koliko je zapravo otežalo prilike na ovome planu? Nadalje, koliko godina se pokušava afirmirati ideja uvođenja programa obrazovanja za aktivno i odgovorno građanstvo u naše škole, bez uspjeha. To primjećuje i pravobraniteljica u ovom svom izvješću. Nažalost, stanje još uvijek karakterizira nedovoljna angažiranost nekih sastavnica sustava brige za djecu, osobito u provođenju proaktivne, edukacijske i servisne obiteljske politike, osnaživanju i provođenju prevencijske aktivnosti u sprečavanju netolerancije, nasilja i ostalih oblika kršenja prava djece, poboljšavanja uvjeta života, obrazovanja, aktivnoga i sadržajnog slobodnog vremena, prevencije društveno neprihvatljivih oblika ponašanja i drugih relevantnih područja koje bitno utječu na opće stanje i perspektive. U tom smislu zaključci i preporuke pravobraniteljice za djecu u ovome izvješću izvanredno su vrijedna podloga akcijske mape koje bi trebalo najozbiljnije shvatiti i po njoj naravno djelovati. Nije dobro to što se dio preporuka zapravo ponavlja već nekoliko godina jer to svjedoči da se dio njih shvaća deklarativno i da su pomaci još uvijek nedovoljni, a reakcije nadležnih tijela pa i javnosti općenito još uvijek nije dostatno. O tome svjedoče mnogi slučajevi, a najzornije od njih prikazala je i pravobraniteljica u ovom izvješću o kojem danas raspravljamo. Klub HNS-HSU-a pozdravlja napore pravobraniteljice i njenog stručnog tima u pravobraniteljstvu nadajući se da dostignuta razina kvalitete predanosti i angažiranosti neće biti dovedena u pitanje predstojećim promjenama u sustavu pravobraniteljstva predviđenim u sinoć raspravljenome prijedloga novoga Zakona o pučkom pravobranitelju. Klub HNS-HSU-a prihvaća i pozdravlja ovo Izvješće pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu jer djelovanjem ureda naša djeca jesu i moraju biti još prisutnija u našem društvu sa ostvarenjem svih svojih prava. Cilj koji pravobraniteljstvo je postavilo zaista se svojski trudi ostvariti u svojem djelovanju. Ne tražite krivce nego prvenstveno rješavate probleme na čemu vam klub HNS-HSU-a zahvaljuje i čestita. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica TAtjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo pravobraniteljice za djecu sa suradnicima. Prihvaćam vaše izvješće i čestitam na radu. Ukazivati na propuste i otkrivati slabosti za mene znači upozorenje na stanje, a to bi trebalo svima nama služiti kao podloga za poboljšanje svih, a naročito ako se radi o djeci. Prema tome, to moramo prihvatiti a ne suprimirati na razne načine. Maloprije je kolegica govorila o uredima i govorila je vrlo lijepo o njima, otvaranje ureda koji su napravljeni u nekim gradovima. Međutim, to su po meni kuće dječjih prava, ali na ovaj način te se kuće ruše. Naime, specijalizirane institucije su uvijek učinkovitije jer postoji neposredna komunikacija. Mišljenja sam da proračun koji se troši nije toliko bio velik, a u velikom sustavu kakav se sada planira troškovi sumnjam da će biti zapravo troškovi koji će biti namijenjeni za ovo što ste do sada radili, da će biti prioriteti. Jedini ste kao pravobraniteljica za djecu napravili horizontalno širenje sa spomenutim uredima koje sam prije toga spomenula. Osim toga, kad gledamo tko krši prava, kršenje prava djece mogu biti i roditelji i treneri u športskim klubovima i svi drugi. Prema tome pitanje je da li će pučki pravobranitelj moći uopće postupati izvan institucija državnih tijela. Mislim da je s lakoćom zbrisan napredak. Danas svi hvalimo izvješća, hvalimo vas, hvalimo izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, međutim to se gasi. Nismo li licemjerni? A nedavno smo izglasali i nagrade za doprinos za rad s djecom. Uz bok smo sa razvijenim zemljama Europe koji poštuju prava ne samo na papiru već i u stvarnosti, a mi i papir ukidamo. Država štedi na slabima, štedi na djeci, invalidima, ženama koji ostaju bez pravobraniteljice, a te tri institucije odnosno zaštite ljudskih prava. Na ovaj način pravobraniteljica će ostati bez samostalnosti, a na taj način sigurno bez moći, odnosno bez mogućnosti koje je imala dosadašnjim radom. Iz izvješća se vidi koliko je otvoreno novih predmeta od kojih su zapravo veliki broj bile prijave povreda pojedinačnih prava djece. Tu su bili obiteljski odnosi, nasilje nad djecom, među djecom, zajednička roditeljska skrb, povrede u tom smislu itd., itd. Što se tiče nasilja nad djecom i među djecom to su nažalost problemi koji su postajali vrlo često i prioriteti rada i vijeća za prevenciju kriminaliteta itd. Što se tiče povreda djece u razvodima, mnogi od roditelja u sukobu zaboravljaju na djecu što se vidi iz vaših izvješća, a nadležna tijela nemaju učinkovite mjere protiv njihovih štetnih postupanja. Neki od roditelja zapravo zanemaruju i plaćanje uzdržavanja djece. Zatim se vidi problem odricanja vlastite odgovornosti i prebacivanja odgovornosti i između roditelja, a isto tako između svih onih relevantnih faktora koji sudjeluju u odgoju, odnosno gdje se djeca kreću. Djeci štete naravno i sporost institucija u donošenju odluka, neučinkovitost u njihovom provođenju. Djeci izravno štete i dugotrajni sudski postupci i nepravovremene reakcije u rizičnim situacijama. Zabrinjava naravno porasta nasilja u društvu i zabrinjava i ono što ste naglasili gospođo pravobraniteljice u uvodnom dijelu, kako odrasli reagiraju, da zapravo hoće što više ne prevencije nego što više u biti reagiranja na takvo ponašanje. Međutim, slažem se s vama da su u pitanju maloljetna djeca i da moramo raditi preventivno na tome, a ne kažnjavati. Kroz ovo izvješće se zapravo vidi da je žalosno da iz godine u godinu ponavljate iste riječi, a to je i sporost sustava i needuciranost i neefikasnost i prebacivanje loptice, ja ću ga nazvati vrućeg krumpira. Imam osjećaj da netko tko odlučuje o reformama sustava i bilo čega što se tiče zaštite djece da ne čita izvješća pravobraniteljice koje svake godine nam zapravo može poslužiti i trebalo bi poslužiti za promjene u sustavu. Kad sam čitala ovo izvješće zapravo vidim dva procesa koja su očita. Prvi proces je općenito porast nasilja u društvu, nasilja u obitelji i među djecom, nesnalaženje svih sustava koji bi trebali preventivno terapijski djelovati. Drugi proces koji proizlazi iz onog prvoga je jačanje represivnog, odgovara zapravo prema djeci i mladima što je potpuno pogrešno. Prema djeci i mladima treba djelovati ponavljam edukativno i odgojno i tu smo zakazali. Znači nema sustavne edukacije za život koji ne uključujući samo znanje već i socijalizacijske vještine i nema skoro pa nikakvog sustavnog djelovanja prema roditeljima u smislu pomoći u odgoju i sankcioniranju roditeljske disfunkcije. Meni je drago što je kolegice Romana spomenula Rijeku jer uvijek trebamo gledati odnosno dobre primjere drugih gradova, kad je spomenula školu za roditelje koja je sigurno potrebna svima nama u lokalnoj zajednici, ali i šire. Ponavljam, pravobraniteljica je zapravo i ove godine skrenula pažnju na emocionalnu i psihičku manipulaciju djecom, a naročito za vrijeme razvoda brakova. Naime, unutar sustava nitko se ozbiljno nije uhvatio u koštac sa takvim stvarima jer su donekle obiteljski centri. Međutim, to je veliki problem koji ostavlja duboke i dugoročne posljedice jer naravno kasnije se formiraju ljudi sa emocionalnim odnosno psihičkim problemima koji dalje startaju u život. Vrlo kratko bih se još osvrnula i na zdravstveni dio koji navodite, a to je nedostatak liječnika odnosno timova i specijalista dječjih, psihijatara i pedijatrijskih timova, a isto tamo dječjih odnosno pedodonata koje je moja struka, osnovna moja struka. Naime, mali je broj specijalista. Vi znate da je veliki problem oralne skrbi, odnosno stomatološke skrbi djece sa posebnim potrebama i da je tu bilo puno natpisa i vidim da ste i ovdje dobivali takve primjedbe. I u 2010. piše da se napravio ugovor još u Osijeku. Međutim, po meni je problem privatizacija zdravstva, jer vrlo se često brka oralna kirurgija i pedodoncija. Naime, često sam vidjela i natpise u medijima pa piše oralno-kirurška ambulanta za djecu sa posebnim potrebama. Oralna kirurgija je jedno, pedodoncija je drugo. Naime, specijalist pedodoncije posjeduje specifična znanja i vještine za pristup navedenoj populaciji. Stomatološka zaštita djece sa smetnjama u razvoju zbog specifičnog pristupa ograničenih mogućnosti rada te povećanog rizika za patologiju osjetno je skuplja od regularne stomatološke skrbi. Djetetu sa smetnjama u razvoju potrebno je pristupiti kao individuu sa specifičnim potrebama, pa tek onda kao osobu sa fizičkim, psihičkim i intelektualnim osobinama. Vidim da mi je već crveno svjetlo se pali pa ću preskočiti nekakav, jedan dio. Prema tome, htjela bih naglasiti gospođo pravobraniteljice da misiju koju radite, a to je da za boljitak djece ostvarujete odlično. Spomenuli smo danas svu ovu problematiku. U Hrvatskoj zakoni postoje, međutim ne provodi se. Tu se nema snage za, tu smo zakazali, a onda ambasadore, odnosno sve one koji radimo za dobrobit djece pa i vas kao pravobraniteljicu ukidamo i na taj način smanjujemo moć odnosno smanjujemo učinkovitost i pitamo se što radimo, kakva je naša politika prema djeci. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče, pravobraniteljice za djecu sa suradnicama, kolegice i kolege. U svojoj raspravi o ovom Izvješću govorit ću o dva problema. Prvi problem o kojem zapravo u samom Izvješću nema puno govora. Mogla bih čak reći uopće se ne govori, ali spomenula ga je kolegica Jerković u svojoj raspravi u ime kluba SDP-a. Dakle, riječ je o malodobnim zlostavljačima, dakle djeci koja nisu žrtve nasilja nego su sami zlostavljači. Riječ je naime o društvenom problemu koji po meni eskalira i upravo je neposredna posljedica jednog isto tako velikog društvenog problema. Dakle, alkoholizma, odnosno masovnog opijanja kao neizostavnog sastojka noćnih izlazaka, noćnih tulumarenja mlade hrvatske populacije. Naime, sve je više slučajeva da se očajni roditelji obraćaju policiji, pa doslovno ću reći vapajem zaštitite nas, naša nas djeca mlate. Evo reći ću što kaže jedna majka 17 godišnjaka, dakle jedna od brojnih koje su u posljednje vrijeme potražili zaštitu policije. Više od godinu dana trpjela sam psihičko zlostavljanje svog maloljetnog sina, a kada su se uvrede pretvorile u batinjanje bila sam prisiljena konačno potražiti i pomoć. Ovo na žalost nije nikakav izolirani slučaj. Policija iz godine u godinu bilježi sve veći broj djece koja nasrću na svoje roditelje s tim da i u centrima za socijalnu skrb kažu da je ovo zapravo samo vrh ledene sante. Tamne brojke u stvarnosti su mnogo veće nego što se o tome govori upravo iz razloga što se roditelji i stide o tome govoriti, što se stide prijavljivati vlastitu djecu kao zlostavljače. U Centru za socijalnu skrb maloljetne zlostavljače dijele mogli bismo reći eto već u dvije skupine. U prvoj su oni koji na roditelje nasrću povremeno. Riječ je o slučajevima kad maloljetnik dolazi kući usred noći u alkoholiziranom stanju i istuče roditelja koji se eto usudio upozoriti ga na neprihvatljivo ponašanje. U većini takvih slučajeva roditelji napad ne prijavljuju policiji. U drugoj skupini su maloljetni zlostavljači koji roditelje zlostavljaju duže vrijeme. Riječ je o djeci koja prvo psihički i ekonomski, a potom i fizički zlostavljaju roditelje, a roditelji takve situacije uglavnom ne prijavljuju, odnosno to umjesto njih čine njihovi susjedi ili rođaci. Za takve slučajeve javnost saznaje tek nakon više godina kada poremećeni obiteljski odnosi eskaliraju do te mjere da zlostavljani roditelji završavaju čak u sustavu udomiteljstva. Najčešći neposredan uzročnik maloljetničkog zlostavljanja kao što sam već uvodno bila rekla je alkoholizam i upravo su alarmantni podaci koji pokazuju da djeca u sve ranijoj životnoj dobi i unatoč zakonskim zabranama masovno konzumiraju alkoholna pića. Naime, kad je u pitanju Zakon o trgovini koji znamo zabranjuje prodaju alkohola osobama mlađima od 18 godina upravo je nevjerojatan taj dijapazon opravdanja od strane inspekcijskih službi za neprovođenje zakona i ne sankcioniranje prekršitelja, a najčešći razlog je navodna nemogućnost utvrđivanja identiteta kupca alkoholnog pića. Međutim, jasno je i očito je da je glad trgovaca za zaradom nadjačala njihovu spremnost da se odreknu zarade u cilju zaštite interesa djece od štetnog djelovanja alkohola. Ali ono što isto tako treba reći da ni Vlada ne odrađuje svoj posao po tom pitanju na način kako to očekujemo, odnosno kako bi to trebalo. Naime, svjedoci smo nevjerojatno recimo agresivnog oglašavanja piva. I zaista nema opravdanja činjenica da još uvijek nije donesen provedbeni propis koji bi onemogućio takvo sve prisutno reklamiranje piva budući da je eto rok za donošenje tog propisa prema Zakonu o hrani istekao još u rujnu 2009. godine. Dakle, to je posao koji nije odradila Vlada. Jasno je da je sama zabrana prodaje alkohola nedovoljna da bi se suzbilo konzumiranje alkohola među djecom. Zato je dobar prijedlog vas pravobraniteljice da se djetetovo konzumiranje alkohola na javnom mjestu tretira kao prekršaj kako bi se omogućilo policiji da intervenira, odnosno prijavi slučaj Centru za socijalnu skrb, a da onda centar nakon toga može pomoći roditeljima u mijenjanju navika djeteta, odnosno u njegovom pravilnom odgoju. Naravno, najveću odgovornost za rješavanje ovog problema snosi lokalna zajednica kroz osiguranje i većeg broja savjetovališta, kroz kvalitetne programe prevencije ali i kroz osmišljavanje modela kvalitetnije provođenja slobodnog vremena mladih. Drugi problem o kojemu se želim referirati je preporuka pravobraniteljice upućena jedinicama lokalne samouprave o potrebi poštovanja prava djece iz Konvencije o pravima djeteta vezano za smanjenje subvencija za smještaj djece u dječje vrtiće. Kakva je spremnost jedinica lokalne samouprave da se ispoštuje ova vaša preporuka vrlo ilustrativno govori podatak da je od ukupno 556 gradova i općina te 20 županija na čije ste adrese poslali ovu preporuku samo njih 46, dakle nešto oko 8%, reagiralo odgovorima, odnosno izvješćima o tome što misle u tom smislu poduzeti da bi eto se smanjila subvencija roditelja i smještaja u vrtićima. Naravno da ovako slab odaziv na očitovanje vezano za preporuku pravobraniteljice nije posljedica nekakvog ignoriranja već naprosto činjenice da najveći broj jedinica lokalne samouprave zbog slabog fiskalnog kapaciteta, ja ću reći u posljednje vrijeme doslovno zbog neimaštine, objektivno nije u mogućnosti ispoštovati ovu preporuku i smanjiti cijenu vrtića za roditelje. Doista se na prste jedne ruke mogu izbrojiti općine i gradovi koji mogu u cijelosti pokriti troškove smještaja djece u dječje vrtiće, ali zato gotovo sve jedinice lokalne samouprave subvencioniraju smještaj s više od 50% vlastitog udjela u ekonomskoj cijeni. S tim da treba znati da je za jednu ogromnu većinu jedinica lokalne samouprave plaćanje vrtića jedan od najvećih zapravo fiskalnih rashoda. Dakle, i dalje ostaje taj problem ogromnih razlika u participaciji roditelja u troškovima smještaja djeteta u vrtić i razlike su ogromne od općine do općine u okviru jedne županije, a da ne govorimo o razlikama između pojedinih županija. I ovo područje je zapravo područje ogromne neravnopravnosti i nejednakosti građana umjesto da bude ono nešto drugo, dakle potpuno suprotno, da to bude efikasna pronatalna mjera. A evo čuli smo, upravo jučer su objavljeni prvi podaci DZS-a o rezultatima popisa stanovništva i vidimo da nas je iz decenije u deceniju sve manje. Osnovna pretpostavka da lokalna samouprava osigura viši standarda za djecu predškolske dobi, dakle i u smislu većeg obuhvata djece u vrtićima i u smislu niže participacije roditelja u troškovima smještaja u vrtiće je osiguranje više javnog novca za lokalnu samoupravu. Dakle, jedna poštena i dugo obećavana decentralizacija. Nema druge. Hvala lijepa.
Hvala. U 16,37 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Replika, gospođa zastupnica Sonja Šimunović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Jelaš vi ste zaista istakli jedan važan problem, ja bih samo htjela možda vašu raspravu upotpuniti, dopuniti u jednom dijelu. Naime, svi ti mladi zlostavljači sa 16, 17 godina skloni alkoholizmu, koji mlate svoje roditelje su sigurno, vrlo vjerojatno, ja mogu čak reći i sigurno u svojoj najranijoj dobi bili izloženi istim takvim negativnim obrascima ponašanja i isto dolaze iz nesređenih obitelji. I sad samo se pitam zamislite da su oni u svom djetinjstvu imali pravobraniteljicu za djecu, da je mogla reagirati na vrijeme i vjerojatno takvih slučajeva danas bi bilo puno manje. Ovo samo govorim u smislu da naglasim koliko je neophodno važno da ured pravobraniteljice za djecu ostane neovisan. Hvala.
Odgovor na repliku? Nema. Gospođa zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče Sabora, uvažena pravobraniteljice za djecu sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Evo dozvolite mi da vezano uz sutrašnji dan, Dan svjetski, odnosno sutra je 1. srpnja Svjetski dan, odnosno Svjetski populacijski dan. Svi ovdje koji sjedimo smo djeca i svi mi potječemo iz obitelji, neke su bile savršenije, neke manje savršene, ali kakve god su bile one su temelj našeg identiteta i osobnosti. Iz naših obitelji crpimo vrline, snagu, podršku, vjeru i moć. Kakvi bi mi bili bez obitelji? Obitelj je od postanka svijeta po Božjem zakonu ustanovljena za podizanje i odgajanje čovjeka i da izgrađuje društvo. Počela sam s ovim zato što je obitelj temelj, a djeca dolaze iz obitelji i djeca su ono o čemu moramo voditi naročito brigu. Republika Hrvatska je početkom ovog desetljeća bila suočena s dramatičnim padom broja novorođene djece koji je 2003. godine sa 39 tisuća 668 novorođenih dosegao najnižu brojku u povijesti. Suočeni sa ovim izazovom i prijetnjom depopulacije naših vjekovnih prostora, ali i posljedicama drastičnih rezanja prava na rodiljne i roditeljske potpore u 2001. godini do 2003. godine Vlada Republike Hrvatske se u razdoblju 2004. suočila sa tim problemom i u svoje prioritete rada stavila je pomlađivanje stanovništva i stavljanje obitelji u središte interesa ove države. Sukladno tome odlukom Vlade RH u veljači 2004. godine osnovan je i Savjet za populacijsku politiku. Prijedlog nacionalne populacijske politike Vlade RH poduzela je i konkretne korake u svrhu vraćanja digniteta obitelji podizanjem iznosa rodiljnih naknada, proširenjem prava roditelja i rodilja i pozitivan učinak se već pokazao i 2004., 2005. i 2006. godine. Zašto ovo govorim? Opet govorim u interesu djece. Danas smo čuli različitih izlaganja, a posebice su tužna ona koja govore o tome kako je ova Vlada i ova godina ne vodi brigu. A znate tko ne vodi brigu? Ne vode brigu oni koji su pokušali tu obitelj omalovažavati i to baš onda kad je bilo najpotrebnije nakon godina rata, oduzeti toj obitelji prava na rodiljne naknade, smanjiti ih. Pa mislim, sjećamo se vrlo dobro izjave gospodina Linića kad je rekao a što će im tolike rodiljne naknade pa one ionako ništa doma ne rade nego čekaju da rode djecu. Danas govorimo o djeci i vrlo je važno reći da je nacionalna populacijska politika uz sve ovo uvažavajući naš narodnosni povijesni razvoj, kulturu i običaje i da ona promiče obitelj kao jedinstveni, nezamjenjivi fizički, socijalni, emocionalni, duhovni i gospodarski potencijal, promiče novu svijest o obiteljskim potrebama i izazovima. Ono što je važno još reći evo ga gospođo pravobraniteljice nisam zaboravila vaše izvješće upravo sam počela s ovim kako bismo naglasili sa kojim se sve problemima vi suočavate. Naravno osnaženi Ured naše pravobraniteljice za djecu kao i pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom vidimo koliko ste imali predmeta. Ove godine 2 tisuće 409. E sada je pitanje, da li je to zbog toga što se povećale su se razine problema? Jesu, ali ja mislim da je velika stvar u tome što su vidjeli slobodu da se imaju kome javiti, da mogu nazvati, da mogu urgirati i da ćete vi na taj način jednako tako urgirati. Ali i Vlada pohvaljuje i ocjenjuje vaše izvješće pozitivnim, naravno prihvaća ga i posebice kaže da je primjer dobre prakse ove pravobraniteljice, pravobraniteljice za djecu taj što je razvidno navela i probleme ali jednako tako i preporuke na jednom mjestu kako bi se moglo sve skupa bolje sagledati. Afirmacija prava djece te socijalno osnaživanje i zaštita djece i mladih jedna je od osnovnih ustavnih načela čija se provedba osigurava provedbom različitih propisa, nacionalnih dokumenata, kontinuiranim radom savjetodavnih tijela Vlade RH i osiguravanjem financijske potpore organizacijama civilnog društva usmjerenih i mladima. Dozvolite da samo kažem nekoliko riječi o zakonima koji se tiču prava djece i koja govore o njima. To je Obiteljski zakon, zatim Zakon o rodiljnim i roditeljskim potporama. Za mene je recimo važno između ostalog to što je omogućeno korištenje rodiljnog dopusta i majci i ocu djeteta i to u svim kategorijama korisnika. Zatim recimo propisano da sve rodilje imaju pravo na rodiljsku i roditeljsku potporu bez obzira na pravni status u trenutku rođenja djeteta. Još je tu niz stvari ja neću stići pa zato ću preskočiti. Međutim, evo ono što je jako važno da se povećala rodiljna naknada za razliku kada su je skoro prepolovili nego maknuli. Znači sada imamo situaciju da praktički poslovne žene koje su na rukovodećim mjestima lakše se odlučuju na rađanje jer njihova rodiljna naknada biti će identična njihovoj plaći 6 mjeseci. Nakon toga ona je u prosjeku državnom. Ali što je još važno i žene koje nisu u radnom odnosu poljoprivrednice znači u ruralnom dijelu dobivaju jednako tako rodiljnu naknadu 6 mjeseci u iznosu u iznosu od tisuću 690 kn. Imamo Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji mislim da je to jedan od zakona kojim je vraćeno i dostojanstvo obitelji i dostojanstvo djeci. Kažete kolege iz oporbe iz kolegice, imamo puno zakona, ne provode se, zapitajte se što ste vi učinili kada ste zadnji put urgirli, kada ste zadnji put upozorili ovaj puta se radi o djeci kada ste vidjeli neko dijete kasno noću kući, koga ste tada nazvali. Kada ste čuli da netko u svom stanu tuče dijete, koga ste nazvali? Zapitajte se svi skupa i ja se pitam i svi mi zajedno. I ja se pitam. Kolegice Sobol govorim zbog toga jer govorite da se zakoni ne poštuju. Zakoni su tu i ljudi ih trebaju jednako tako poštivati i provoditi oni koji rade. Od ukupno 124 mjere po nacionalnom planu aktivnosti za prava i interese djece od 2006. do 2012. 115 mjera se provodi. Jednako tako radi se ovdje ima međunarodna suradnja koja je vrlo važna, pa zatim program psihosocijalne pomoći na dječjim onkološkim odijelima, pa program aktivnosti za sprečavanje nasilja među djecom i mladima, protokol o postupanju u slučajevima, pa obiteljski centri. Evo spomenuli ste Rijeku, tako je. Vlada Republike Hrvatske upravo i financira Obiteljski centar u Rijeci. Vi ste govorili naravno u jednoj dobroj udruzi koja je preuzela jednu ulogu tako kao što ju ima obiteljski centar ali naravno da država odnosno Vlada financira putem ministarstva. U cilju senzibilizacije javnosti o pravima djece obiteljski centri obilježili su niz važnih međunarodnih i nacionalnih datuma. To pravobraniteljica jako dobro zna. Jako puno ima aktivnosti, evo i sutra je takav važan dan i mislim da je bitan za našu djecu. Približavanjem načela odredbe konvencije djeci i odraslima kako se to radilo, pa evo ga putem časopisa npr. "Dijete i društvo", pa onda sudjelovanja u organizaciji i realizaciji međunarodnih aktivnosti, kampanja različitih dječjih kampanja, dječje europe za ukidanje tjelesnog kažnjavanja djece, kampanja zaustavljanja seksualnog zlostavljanja pod nazivom "1 za 5", zatim temeljem poziva stalne misije RH pri Vijeću Europe o prijedlogu jačanja prepoznatljivosti RH u projektima Vijeća Europe u području vladavine prava. Očekuje se u listopadu 2011. ratifikacija konvencije. Imamo nagradu za promicanje prava djeteta, Nagrada za promicanje prava djeteta tako se zove, analize stanja, zatim projekte autobusa "Čudesna šuma", pilot projekti. Pa ono što je važno iz djelokruga recimo aktivnosti konkretno Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti.
Dobro. Hvala.
Hvala. Ali mislim da je to.
Replika, gospođa zastupnica Marija Lugarić.
Kolegice Sumrak ako je točno to sve što vi govorite, zašto je stanje ipak toliko loše? Govorili ste o nacionalnoj populacijskoj politici, kada se spominju i pozivaju dokumenti onda je ponekad potrebno osim naslovnice i činjenice da dokument imamo i pročitati što u njemu piše. Onda biste tamo pročitali da su jedna od važnijih mjera tako je bilo i kroz medije prezentirano besplatni udžbenici i prijevoz za djecu. Prva stvar koju je Jadranka Kosor učinila kada je postala premijerka SAboru predložila ukidanje besplatnih udžbenika za svu djecu i prijevoza za srednjoškolce i za to ste i vi glasali. Drugo. Kada govorite o porodiljnim naknadama, dječjem doplatku i groznoj Račanovoj vladi koja je ukinula prava rodiljama i djeci. Želim vas i kolege još jednom podsjetiti da Račanova vlada i tadašnja većina u Parlamentu je uvela porodiljne naknade za sve majke. Do tada su porodiljne naknade dobijale samo zaposlene majke. Zahvaljujući toj groznoj Vladi porodiljnu naknadu i dan danas za dječji doplatak dobivaju i nezaposlene majke i majke obrtnice i majke poljoprivrednice i majke u ostalim samostalnim zanimanjima, majke studentice i majke na školovanju. Ako vi mislite da je pravedno da samo zaposlene majke dobivaju porodiljnu naknadu, da samo djeca zaposlenih majki dobivaju dječji doplatak i to imajte u vidu kada pljujete po tim groznim odlukama Račanove Vlade koja je uvela porodiljne naknade i dječji doplatak za sve majke i za svu djecu.
Odgovor na repliku.
Hvala vam, kolegice. Vidim da ste se jako uzrujali, ali nemate se potrebe jer ja sam samo rekla da ste smanjili rodiljne naknade. Nitko nije rekao da ste ih vi ukinuli kao što vi za neke naše prijedloge zakona govorite. Međutim, moram vas upozoriti. Što se tiče udžbenika, zar vi mislite kolegice da netko tko ima plaću 15 ili 16 tisuća kuna treba dobiti besplatan udžbenik, a onaj koji nema uopće sredstava jednako tako. Pa zar ne mislite da je pošteno da netko plati… … [[Upadica se ne razumije.]] Pa molim vas lijepo. Kolegice …/Ne razumij se./… molim vas. A što se tiče Vlade i gospođe Jadranke Kosor u području skrbi o djeci zaklada "Hrvatska za djecu" je osnovana koja je započela s radom 2009. Pa vidite, dodijeljeno je tisuću stipendija učenicima i učenicama tijekom srednjoškolskog obrazovanja, tisuću stipendija studenticama i studentima u akademskoj godini 2010./2011. kao i natječaj za provedbu edukativnih vikend programa za 2000 učenika osnovnoškolskog uzrasta iz brojnih obitelji u godini 2010./2011. Ne morate biti nervozni kad se sve jako dobro zna.
Gospođa zastupnica Romana Jerković, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice. Mene je iz ovog izvješća vašeg nekako posebno zanimala jedna tema o kojoj nastojim govoriti kad god je prigoda, a to je spolno uznemiravanje i zlostavljanje djece, odnosno problem pedofilije i prostitucije djece. Ovaj problem je u strahovitom porastu u Hrvatskoj i brojke s kojima baratamo zbog činjenice da je ovo još uvijek nažalost tabu tema zasigurno nisu realne. Čini se da većina hrvatske javnosti nekako misli dokle god se nešto grozno ne dogodi kako je to problem koji se događa negdje drugdje i nekome drugome, a onda dakle kao što sam rekla pisanje medija o nekom groznom zločinu mrtve djevojčice u grmu kraj puta, o podvođenju maloljetnica zaprepasti i zgrozi javnost, o tome se priča dva-tri dana i to je to. Dakle, u Hrvatskoj nema nikakve sumnje, ovaj problem je u iznimno velikom porastu. Ako usporedimo '91. 43 djela seksualnog zlostavljanja, 2000. već je bilo 400% više. Međutim kao što sam rekla, to svakako ni te brojke ni ove danas nisu bile realne. Povećanje broja zločina i traumatizirane djece bi trebao sigurno i struku i politiku dignuti na noge i pokrenuti kampanje, pokrenuti nekakve konkretne akcije, izmjene zakona. Međutim nažalost, to je još uvijek tabuizirana tema, o tome se ne govori, a zbog neprogovaranja i nečinjenja ili nedovoljnog činjenja traumatizirana djeca postaju nesretni, obilježeni, problematični i neprilagođeni odrasli ljudi. Dakle stradavaju oni koji zapravo ništa nisu krivi. Međutim, dok cijela Europa radi na rješavanju ovog problema meni se nekako čini da Hrvatska kao da spava zimski san i kao da kaže da mi taj problem nemamo jer Hrvatska još uvijek nije ratificirala Europsku konvenciju o zaštiti djece od seksualnog iskorištavanja i seksualnog zlostavljanja koja je stupila na snagu 1. srpnja 2010. godine. Dakle imali smo dovoljno vremena, ali to nažalost još uvijek nismo učinili. I dalje u Republici Hrvatskoj nema baze podataka o počiniteljima seksualnih delikata na štetu djece. Netko bi mogao reći ali uključili smo se prije izvjesnog vremena u jednu međunarodnu akciju koja se zvala "Čistilište", u Hrvatskoj je ona dobila naziv "Čistilište 1", jest, istina je, policija je došla u posjed strašno velikog materijala, inkriminirajućih dokaza koji pokazuju koliko je zapravo ovaj problem u Hrvatskoj raširen. Međutim, nitko nažalost na kraju nije uhićen. Dakle jel mi to sad imamo nesposobnu policiju, jel imamo katastrofalno sudstvo ili imamo prepametne pedofile i svodnike u Hrvatskoj ili tu netko nekoga štiti. Dakle postavljam pitanje jel, ne impliciram nikakav odgovor. Kako nitko nije uhićen, a iako istraživanja pokazuju da je 27% školske djece, dakle istraživanje je pokazalo da 27% školske djece u Hrvatskoj je bilo izloženo npr. porukama seksualnog sadržaja na internetu, čak 10% više nego u Sjedinjenim Američkim Državama. To je doista alarmantno. Dakle postaviti pitanje je sasvim opravdano. Kako je moguće da ta cijela priča nije na kraju dobila nekakav epilog u smislu uhićenja ljudi. Dakle, kako nitko nije uhićen kad je jedno od istraživanja provedenih u Hrvatskoj potvrdilo svjetske statistike da svaka četvrta djevojčica i svaki šesti dječak doživi neki oblik seksualnog zlostavljanja. Dakle, pitanje je kako ćemo se boriti sa ovakvom stvarnošću. Mislim da su nedostaci našeg Kaznenog zakona iz aviona vidljivi i primjera je jako puno. Muškarac npr. koji je godinama spolno zlostavljao djevojčicu dobio je 4,5 godine što je dvostruko manje od horora koji je za tu djevojčicu trajao. To je nezamislivo. Ja ne znam, možda će se netko od vas još uvijek sjećati jednog danas 60-godišnjaka iz zagrebačkog Kozari Boka koji je 18,5 godina služio u Lepoglavskoj kaznionici zbog silovanja i ubojstva djevojčice. Silovao ju je, ubio i bacio kraj puta. Prije ubojstva te djevojčice zbog koje je gulio kaznu u Lepoglavi 18 godina bio je tri puta osuđen zbog silovanja. Dočekao je da se za njim zatvore vrata Lepoglave 13. svibnja 2011. godine, prije koliko, mjesec i nešto. Bit će mu 60 godina vratit će se u svoj Kozari Bok. Ali pitanje je hoće li sustav uspjeti spriječiti da opet počini zločin koji se prije 18 godina dao naslutiti jer mu nije bio prvi. Ako tada prije skoro 20 godina zbog rata sustav se nije mogao baviti pedofilima i silovateljima hoće li to moći danas u vremenima krize u kojima policijskom i drugim sustavima kronično nedostaje ljudi i novca. Ja mislim da je problem u tome što su kazne za počinitelje tih monstruoznih djela preblage. Uostalom kao što su kazne za većinu kaznenih djela u Hrvatskoj preblage i premale. Ono što je još zanimljivije, ono što zapravo čovjeku tjera strah u kosti jest činjenica da osuđeni pedofil nakon izdržavanja kazne i proteka određenog roka može raditi što hoće. Dakle, ako je osuđenik u zatvoru proveo tri godine i ako nakon što je dakle prošao taj period u zatvoru i prolaskom još toliko godina na slobodi on dobiva nevjerojatnu mogućnost. Ja ne znam gdje toga, možda ima negdje. Ja ne znam, pitam se je li moguće da toga još negdje ima. Brisanje njegovog djela iz policijskog dosjea. Pa znate što to znači? U praksi to znači da čovjek nakon proteka određenog vremena može, dakle pedofil, osuđeni pedofil da može se zaposliti u vrtiću, da može raditi s djecom a ne samo to već da može i usvojiti dijete. Pa to je strašno! Kao što sam rekla u Hrvatskoj ne postoji registar pedofila. Dakle, vi kao poslodavac uopće ne morate znati koga ste zaposlili, a ne smijete niti potencijalnog zaposlenika pitati u stvari pogotovo nakon što vam je donio potvrdu o nekažnjavanju. Dakle, imate veliki problem jer stručnjaci smatraju da su upravo pedofili recidivisti, da će u većini slučajeva ponoviti to kazneno djelo. I stoga je mogućnost da se njihov zločin briše iz dosjea još strašnija. Ne znam da li se sjećate u Velikoj Britaniji prije jako puno godina jedna dnevna novina je objavila slike pedofila. Rekli su, evo građani pa imate pravo znati tko živi u susjedstvu vašem i vaše djece. Imate pravo znati tko su potencijalna opasnost za vaše dijete i vašu obitelj. Naravno to je jedan ekstrem. Nije se pokazalo dobro i prestali su s time zato što su stradali i nevini ljudi uz sve to. Ali mislim da sustav može i bolje funkcionirati i da treba bolje funkcionirati. Sigurno postoje zemlje koje su taj problem puno, puno bolje regulirale nešto što smo mi to učinili. Naučimo nešto od njih, pa i vi ste u svom Izvješću u više navrata zapravo toliko puta govorili o ovom problemu, o potrebi i izmjeni Kaznenog zakona, o potrebi da se kao društvo ulovimo u koštac sa ovim problemom vrlo velikim. Sustav na žalost ponekad drastično zakaže i to nekoga stoji života, a posljednji primjer koji je cijelu Hrvatsku digao na noge znamo jako dobro koji je. Djevojka koju još nismo pronašli. Hvala lijepo.
Hvala. Dva ispravka. Prvi gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Slažem se s jednim dijelom kolegičinog izlaganja, međutim ispravila bih njezinu izreku koja glasi kaže cijela Europa djeluje međutim Republika Hrvatska spava zimski san i ništa ne radi. Kolegice ako ste vidjeli podatke po toj cijeloj Europi onda ćete vidjeti u usporedbi sa Hrvatskom da Hrvatska ne spava i da je slična situacija i u Europi i u Hrvatskoj. A Hrvatska se u tu kampanju već uključila jer je prije dvije godine premijerka potpisala tu Konvenciju o zaštiti djece od seksualnog zlostavljanja, a ove cijele godine Ministarstvo obitelji i branitelja radi upravo na kampanji protiv tog zločina s tim da će se i ove godine, krajem godine taj sporazum, ta konvencija ratificirati. Mnoge zemlje u Europi nisu je ratificirale i vrlo je teško naći počinitelja o kojem vi govorite i o pedofilu a pogotovo ovi koji rade preko interneta. Tog počinitelja je vrlo teško naći ukoliko djevojka sama ne kaže tko je bio i ne otkrije to policiji.
I gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo isti krivi navod kojega je ispravila i zastupnica Caparin je i meni zaparao uho. Hrvatska spava zimski san. Pa ja bih zapravo vama kolegice postavila pitanje, pa zar mislite da Hrvatska bi na kraju evo kad smo zatvorili sva pregovaračka poglavlja za ulazak u Europsku uniju da li bi to bilo moguće a da stvarno Hrvatska spava zimski san. Hvala lijepa.
Gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa nekako nastavit ću o istoj tematici o kojoj je govorila i kolegica Romana. Naime, ovo Izvješće ocijenila bih sa jako dobrim, vrlo opširnim i zaista izvješće koje je zavirilo u svaki segment djetetovog života i djetetova prava. U 2010. otvoreno je 2409 novih predmeta od kojih je 1059 su bile prijave povrede pojedinačnih prava djece, a 1350 opće inicijative Ureda. Dakle, to sve govori o aktivnosti ovog Ureda na čelu sa pravobraniteljicom. Zaista zapada u oči iz vašeg Izvješća upravo na temu ovog spolnog iskorištavanja i zlouporabe jedna jedina prijava koju ste vi dobili. Dakle, to je nerealno i nerealno je u sklopu sve te rasprave o seksualnom zlostavljanju, o prijavljivanju, nemogućnosti prijavljivanja, srama itd. Međutim, kad zavirite u podatke MUP-a onda su sasvim drugačija, dobi se sasvim drugačija slika. Naime, prema podacima MUP-a 2010. godine 355 djece je bilo žrtvom ovog nasilja. Bludnih radnji je bilo 116, spolnih odnošaja 69, kaznenih djela zadovoljenja pohote pred djetetom ili maloljetnom osobom 54, broj dječje pornografije na računalnom sustavu ili mreži 39, silovanja 25, iskorištavanje djece ili maloljetnih osoba za pornografiju 16, spolni odnošaj sa nemoćnom osobom 9, rodoskvrnuća 10, kaznena djela spolnog odnošaja zlouporabom položaja 5. Dakle, ovi podaci govore o nečem drugome a faktično možemo onda i staviti kao što ste i vi stavili da je to nerealno i da je samo jedna prijava. Mi jesmo potpisnice Konvencije Vijeća Europe o zaštiti djece od seksualnog iskorištavanja i seksualnog zlostavljanja. Smatra se da su seksualno iskorištavanje i zlostavljanje narasla zaista do zabrinjavajućih razmjera pogotovo korištenjem informacijskih i komunikacijskih tehnologija kako kod djece tako i kod počinitelja. Kaznena djela su brojna koja se tu javljaju pa ću ih malo nabrojiti. Prvo vrbovanje djeteta na prostituciju, prisiljavanje na prostituciju ili ostvarenje dobiti, korištenje dječje prostitucije, proizvodnja dječje pornografije, nuđenje distribucije dječje pornografije, nabavljanje pornografije za sebe ili druge osobe, posjedovanje dječje pornografije itd., itd. Zabrinjavajuće je rasprostranjena pojava zlostavljene djece od strane odraslih koje upoznaju u virtualnom prostoru, a osobito na internetskim stranicama za chat ili računalne igrice. 29. i 30. 11. 2010. u Rimu je pokrenuta kampanja Vijeća Europe za zaustavljanje seksualnog nasilja nad djecom. Dakle, ta kampanja ne traje tako dugo i ne moramo se zabrinjavati da je nismo mi pokrenuli jer već godinu dana se i ovdje radi na toj kampanji. Cilj kampanje je pružanje znanja i praktičnih rješenja za sprečavanje i prijavljivanje seksualnog nasilja nad djecom i to djeci, njihovim obiteljima, skrbnicima i društvu, a time i podizanje razine svijesti o stvarnim razmjerima seksualnog nasilja nad djecom. Znanstvena istraživanja u EU govore kako je oko 20% djece u Europi žrtva nekog oblika seksualnog nasilja. Od toga je 70 do 85% slučajeva počinitelj poznat žrtvi. Pazite, u 85% slučajeva počinitelj je poznat žrtvi. Stvarni razmjeri su od pet zlostavljane djece i upravo u tom smislu se i tako vodi kampanja i to je stvarni razmjer seksualnog nasilja nad djecom. Da li je 1 na 5 ili 1 na 6 malo značajno sada, ali je svakako visoko. Nova istraživanja su promijenila sliku seksualnog nasilja nad djecom. Donedavno se smatralo da su ta djela rijetka, da su počinitelji u pravilu nepoznate osobe s duševnim oboljenjima i poremećajima osobnosti, da se seksualno zlostavljanje dešava u nižim društvenim slojevima te da su veza između počinitelja i žrtve vrlo rijetka. Dapače, sve je obrnuto. Nažalost, seksualno zlostavljanje je tu u svim društvenim slojevima, skupine iz viših društvenih slojeva vješto se prikrivaju i zaista ih je teško otkriti. Traume djece su beskrajne. Hoće li netko u okolini djeteta primijetiti da se nešto dogodilo možemo si postaviti pitanje. Dijete koje ima bolju socijalnu podršku, koje osjeća podršku roditelja lakše će se povjeriti o doživljenom iskustvu. Međutim, djeca koja su žrtve seksualnog delikta počinjenog od strane roditelja ili druge bliske poznate osobe s kojom je dijete od ranije u emocionalnom odnosu puno teže verbalizira proživljeno iskustvo ili iskustva jer je osim samom traumom opterećeno i emocionalnim odnosom s počiniteljem. Dio roditelja ne govori, percepcija je kod nas takva da se kaže da bolje da dijete zaboravi, bolje da se to zataška, da okolina ne prepozna. Dakle, sakrivanje od okoline i bijeg od samog problema na štetu djeteta. Ukupan broj spolnih delikata počinjenih na štetu djece, maloljetnih osoba u zadnjih 5 godina je 2 483. Dakle, zaista velika brojka. Teško je naći počinitelja, pogotovo u današnje moderno vrijeme i u onog u kojeg najmanje sumnjate može biti počinitelj. Jedno predavanje je sada bilo kad smo bili u Strasbourgu o počinitelju koji je bio ugledan liječnik određene klinike, šef odjela u jednoj od europskih zemalja. Drugi je bio intelektualac koji je uspostavio kontakte sa djetetom preko interneta, koju je pozvao na sastanak, dijete je samo onda otkrilo tko je bio. Da to dijete samo nije otkrilo tko bi drugi otkrio? Teško je dakle naći počinitelja i kazniti ga. Ne samo kod nas nego evo vidite i u Europi, a kažemo da mi ništa ne radimo. Ratifikacijom potpisane konvencije stvorit ćemo bazu podataka i pojačati nadzor pravomoćno osuđenih počinitelja spolnih delikata na štetu djece, razviti preventivne programe na kojima radi i ovo ministarstvo, usmjeriti na samozaštitu djecu, na bolju normativnu uređenost kako bi se kroz kazneno zakonodavstvo zaista osiguralo odgovarajuće procesuiranje počinitelja seksualnog delikta. Trebamo imati imena njihova, trebamo imati njihov registar jer onda vjerojatno ne bi se dešavalo ovo što se dešava. Nažalost, evo i našoj Antoniji Bilić koju u Drnišu svi znaju, ali počinitelja u tom smislu što radi nitko ne zna. Hvala.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo. Kolegice Caparin nekako smo kad smo govorili o seksualnim zlostavljačima, odnosno zlostavljanima najviše smo govorili danas o počiniteljima. Ja bih zapravo sada spomenula i seksualna zlostavljanja u ustanovama koje danas zapravo nismo spomenuli, a iz medija smo vrlo često čitali o takvim monstruoznim pričama i zlostavljanjima, naročito u ustanovama gdje je mentalno retardirani gdje su smješteni. Danas o tome nismo progovorili. Osim toga rekla bih nešto o žrtvama. I upravo manjak i dječjih psihijatara je vrlo loša stvar obzirom da bi trebalo što više raditi s tim žrtvama koji osjećaju i beznađe i krivnju i sram i vrlo često su skloni suicidima. Prema tome mislim da bi ovakvim žrtvama koje treba otkrivati što ažurnije zapravo raditi jer takva djeca, odnosno takvi ljudi nose rane koje je nama teško čitati, a kamoli ono što oni zapravo proživljavaju svaki dan živeći sa tim.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Slažem se s vama da imamo manjak psihijatara, da treba raditi sa žrtvama, međutim ono što bih ja naglasila treba raditi na preventivi. Dakle, već sam ovaj podatak da u ovom izvješću imate samo jednu osobu koja je to prijavila je katastrofalno. Dakle, u našoj sredini ne postoji uopće svijest da takvo nešto postoji. Kao što smo govorili o nasilju u obitelji u mom Bjelovaru su rekli to kod nas nema ne'. Tako i mi vjerojatno sada kažemo na osnovu ovog izvještaja pa to tako nema kod nas, ali podaci govore sasvim suprotno. Dakle, više bih rekla da treba raditi na preventivi, da ta djeca trebaju znati kako se treba ponašati, da svaki taj koji zaustavi kamion recimo u svezi ovih današnjih zbivanja može biti eventualni silovatelj iako je zgodan, mlad, dobar vozač ili možda kako se čini u okolini da nije nikada to počinio. A ustvari vidite da je kriva slika, najbolji i najveći intelektualac može biti to bez obzira kao što i obični vozač, da ne kažem obični, ali mislim na školu, isto tako može biti silovatelj. Žao mi je da nismo spomenuli ove domove na koje ste aludirali, ali koliko sam čula da je to procesuirano i da se na tome radi.
Gospodin zastupnik Goran Heffer, izvolite.
Hvala lijepa uvaženi gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljice za djecu sa suradnicama. Evo iz niza dosadašnjih rasprava već je bilo ukazano na to da ovo izvješće koje ste nam ovdje danas predočili zaista napravljeno vrlo stručno, vrlo opsežno ali da je u svom dobrom dijelu daje i određene detalje iz kojih se da iščitati ili vidjeti koji su to sve problemi u ostvarivanju dječjeg prava odnosno koje su to sve pojave kršenja dječjih prava. Dakle, izvješće daje zaista jedan kvalitetan pregled jednog ozbiljnog godišnjeg rada institucije kao što je vaša koja se bavi vrlo važnom problematikom, a po nama mnogima to je ustvari najvažnija problematika ovog društva, dakle bavi se našom djecom, bavi se našom budućnošću. I ono što je bitno iz ovog izvješća iščitati jeste da izvješće pokazuje stvarno stanje. Ono nije ni u kojem segmentu da kažemo oblikovano na način da bi se ne znam svidjelo nekome ili da bi nešto prešutjelo. Možda stoga i mišljenje Vlade koje evo sada iz godine u godinu i po pitanju rada pravobraniteljice za djecu postaje veće i pokazuje da i Vlada počinje i ovaj segment doživljavati da ne kažem bitan ali prije bih rekao kao nekakvu smetnju ili remetilački faktor jer se samo do sada samo kod pučkog pravobranitelja pojavljivalo jedno mišljenje koje u svojim nekim segmentima govorili da se ne slaže sa određenim tvrdnjama. Ovoga puta je to bilo i po pitanju vašega izvješća, dakle određene tvrdnje nisu očito odgovarale Vladi. No, ne bih se referirao na to. To je pitanje shvaćanja jednog ozbiljnog zaista jednog ozbiljnog rada u ozbiljnom području. Ovo izvješće pokazuje između ostalog i zbog čega je pitanje dječjih prava toliko specifično. Zbog čega je pitanje dječjih prava u toj mjeri i različito od pitanja općih ljudskih prava dakle građana Hrvatske zbog čega je potrebno drugačije ga i promatrati pa rekao bih zbog čega je i ured pravobraniteljice za djecu na određeni način specifičan. Naime, niti jedan ili gotovo niti jedan zakon kojim se reguliraju određene stvari odnosno koji se odnosi na određene odrasle građane ne može se neposredno primijeniti na djecu odnosno može se na određeni posredan ili poseban način primijeniti ili je za to potrebno posebno zakonodavstvo. Stoga je za mene vjerujem i za jako puno logično da je cijeli svijet pogotovo razvijene zemlje po pitanju zaštite dječjih prava toliko posvetio i da zakonodavstvo koje se odnosi na pitanje dječjih prava smatra najosjetljivijim dijelom zakonodavstva. Logično je i da se zaštita dječjih prava u tim državama rekoh ponajviše razvijenim državama konstantno i ojačava i unapređuje pa i da su preporuke EU u pogledu takvog istog ojačavanja ili unapređivanja ili osnaživanja bez obzira koji pridjev upotrijebili ureda pravobraniteljice i samog rada pravobraniteljstva za djecu da ga treba pojačati da je ta preporuka usmjerena i prema Hrvatskoj. Tako bi zaista trebalo biti u Hrvatskoj. S razine pravobraniteljice ja vidim da to tako i jeste. No, nažalost, moram reći da jednako tako vidim da u određenim dakle ne u potpunosti ali u odrađenim segmentima institucije zakonodavstvo u stanju pratiti pravobraniteljicu. Zašto kažem pratiti a ne dakle definirati stvari prije početka rada? Zato što je čitav niz preporuka tijekom ovih godina evo u mom saborskom mandatu ovo je 3. izvješće koje sam imao priliku iščitavati. Dakle, kroz niz godina čitav niz vaših preporuka su počesto nailazile ili na ignoriranje ili naprosto nisu imale nikakav pozitivan učinak na ono na što su trebali a to je ili pitanje zakonodavstva ili pitanje postupanja institucija ili pitanje poštivanja zakona koje imamo. Dakle, to je valjda ono najgore da imate zakone koji su u stanju jednom prostom primjenom zaštiti određena dječja prava se ne primjenjuju. Pa rekao bih da je na kraju krajeva i to kršenje dječjih prava. Dakle, kada institucije se ne ponašaju pa i kada zakonodavac ne uviđa da su određene preporuke zaista stvar koja može olakšati ostvarivanje prava djeteta na nešto na što zaista ima pravo ili zaustaviti kršenje prava ako zakonodavac ne uviđa da je to tako pa ne postupa po tim preporukama i to je jedan vid kršenja dječjih prava. No, vi ste osim toga ukazivali konstantno i na sve ovo što sam prethodno naznačio dakle i na institucije koje se ne ponašaju kako treba i na svjesno ili namjerno ili ne znam koje kako drugačijega nazvati dugotrajno otezanje sa određenim rješenjima i na kraju krajeva na to da se to sve lomi preko leđa onih najslabijih dakle preko leđa djece. No, da se vratim samo nekim od ovih preporuka. Istaknuo bih neke koje mi se čine zaista praktično vrlo kvalitetne jer rješavaju neke od ovih rekao bih jednostavnih problema, a koji su u stvari ma koliko jednostavno izgledali egzistencijalno najvažniji problemi. U ovom izvješću ste vrlo analitički poslagali sve oblike dječjih prava i naznačili ste sve slučajeve koje ste dobili vezano uz određena prava. Ja bih se osvrnuo ovdje na osobna prava i na pitanje uzdržavanje djeteta kao jedno od bitnih osobnih prava djeteta koje je vrlo često kršeno ili vrlo često nije uređeno na način na koji je trebalo. Dakle, ovdje kažete da je u 62 slučaja od ovoga ukupnog broja od 331 prijave prava kršenja prava na život uz roditelja i uz roditeljsku skrb da se odnosi tih nekih 20% na pitanje uzdržavanja i da je tendencija porasta u odnosu na prošlu godinu za nekih 15%. I upravo je ovo pravo ono uz koje se veže problem dugotrajnosti i neefikasnosti postupaka kojima se regulira to pravo. I ovdje zaista na jasan način kažete da je evidentna nemoć, ogorčenje i ljutnja podnositelja takvih pritužbi zato što s jedne strane ne uspijevaju ostvariti svoje pravo nekakvih financijskih sredstava i s druge strane ne dobivaju pomoć institucija. Stoga mi je jako interesantno da se, ovdje navodite dvije stvari, ja ću je samo kratko naznačiti. Dakle, ovdje navodite izmjenu kaznenog zakonodavstva kao prijedlog u smislu uvođenja sankcija kojim bi se obveznika uzdržavanja obvezalo na rad za opće dobro, a nagrada bi se uplaćivala u poseban fond i isplaćivalo za uzdržavanje djeteta. Naime čest je slučaj, rekao bih najčešći u izbjegavanju prava na uzdržavanje, da roditelj kaže ja ne radim nigdje, nezaposlen sam itd. Ako je nezaposlen onda evo prilike da se ovakvim jednim zakonskim aktom zaposli i da radi u korist djeteta. Dakle, kad ovako jedan konkretan prijedlog se ne shvati kao prijedlog koji može doprinijeti dakle poboljšanju ovog jednog egzistencijalnog dijela života djeteta onda zaista ne znam što drugo. Tu je još čitav niz preporuka, vidim da je svjetlo već upaljeno, poput prijedloga da se uvaži određeno socijalno stanje dakle obitelji pa da se iznos ovoga uzdržavanja koje će centri za socijalnu skrb preuzeti to privremeno uzdržavanje, produži na dulje od, na nekakvo neodređeno vrijeme dok se ne riješi pitanje uzdržavanja i da se poveća iznos. Isto tako je jedan konkretan prijedlog, ne vidim zbog čega je on problematičan da još nije ušao u nekakvo zakonodavstvo, a da ne govorim o tome da ste u području nasilja čitav niz preporuka dali na koje još uvijek se nije odreagiralo na pravi način. Uvažena gospođo pravobraniteljice, ja naravno podržavam ovo vaše izvješće, vaš rad i nadam se da ove predložene izmjene o kojima smo svi govorili, evo i ja jučer, neće imati utjecaja na vaš rad, odnosno da će se uvidjeti da je pitanje dječjih prava prevažno da bi se rješavalo na ovako jedan način preko noći. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Nije nikakva tajna da nasilje uvelike određuje bit našeg života, ne samo u Hrvatskoj nego općenito, ali mi izgleda često sebi nismo spremni priznati da živimo u društvu koje je uvelike još recimo to tako primitivizirano, u društvu u kojem se istovremeno njeguje ideal obitelji, jedna tradicionalna svijest, ali taj ideal obitelji ponekad uzima kao da je samorazumljivo da u obitelji postoji pater familias, mužjak, kućni tarzan kojemu je sve dozvoljeno, od mlaćenja žene pa do mlaćenja djece. Kad govorimo o nasilju svi smo osjetljivi posebno na djecu, ali taj ne samo stereotip nego i ta naša zbilja u društvu koje je natprosječno loše obrazovano što često zaboravljamo, gotovo da se tolerira nasilje kao nešto samorazumljivo, a to izvodi onaj koji je kućni poglavica. To se odnosi na ono nasilje koje se dešava u četiri zida, a čije žrtve su nemoćne, a posebno djeca. Kad se radi o seksualnom nasilju, kolegica Caparin je u najboljoj namjeri govorila o traumama te djece koja su izložene tome, ja mislim da to nisu traume, to su ubojstva djece. Takva vrsta nasilja uništava te osobe, tu ličnost i ja sam osobno za to da se uvede doživotni zatvor. Naš Kazneni zakon ne poznaje tu kategoriju, za takvu vrstu seksualnih delikata dakle seksualnog nasilja nad djecom. Mislim dakle ako je netko spreman ubiti neku ličnost da društvo takvu osobu treba izolirati pa neka ga liječi doživotno ako treba.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega Jurjević, pitanje nasilja nad djecom je rekao bih tema od koje većini ljudi se diže želudac i pitanje pedofilije je još gore. Apsolutno se slažem sa svim vašim prijedlozima ako su to bili prijedlozi ili mišljenjima vezanih uz postupanja prema počiniteljima takvih djela. No kad već odgovaram na repliku, postoji nasilje činjenjem i očito nasilje nečinjenjem. Htio sam to spomenuti, nisam stigao u raspravi. Posebno mi je bitno ono gdje je pravobraniteljica istaknula pitanje noćnih izlazaka, djeca zatečena u noćnim izlascima gdje je u suradnji s policijom dobila ja bih rekao tek jedan mali dio podataka. Naime, to je pitanje koliko je policija postupala. Nevjerojatna je činjenica da gotovo 50% djece je uz roditeljsku suglasnost, djece mlađih od 16 godina izišlo u periodu, u vrijeme iza 11 sati, dakle u noćnim satima. Mi smo bili svjedoci unazad vrlo kratkog vremena da je bilo niz tragičnih događanja koji su najtragičnije završavali upravo u tim noćnim satima gdje je bila primjedba da je dijete u to vrijeme se našlo slučajno tamo. Dakle, ovo područje zaštite dječjih prava, a pogotovo pitanje zaštite prava od nasilja je toliko bitno i toliko važno. Stoga i rekoh, čitav niz preporuka pravobraniteljice bi trebalo uvažiti kao preporuke osobe koja se svakodnevno susreće ne samo putem čitanja novina i nekakvih podataka, na jedan ozbiljan način pristupiti ovom problemu. Jer dijete ako se sada odvikne od nekakvih nasilja, bila je tu i kolegica Jelaš, ako se sada odvikne od nekakvih nasilja neće ni kao odrasla osoba biti nasilna. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Ivan Bagarić, izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo, gospođo pravobraniteljice sa svojim pomoćnicama. Ja sam slušao pozorno i zapravo se odlučio između dvije opcije mog govora za ovu kraću, dakle jedna je duža, jedna je kraća, a ova kraća bi bila otprilike ovako. Sad ću prvo … [[Ne razumije se.]] jednog poznatog, glasovitog psihologa koji je kazao: ako se i sami ne pridržavamo onoga što govorimo možemo pričati, ali ne i podučavati. Jedan drugi je također kazao da u roditeljstvu nije riječ o djeci nego o roditeljima, dakle ne možemo naučiti djecu i zaštiti djecu ako nismo u stanju vladati sobom i upravljati sobom. A onda je još netko kazao kaže da je najveći mit, najveća greška kad su u pitanju djeca i odrastanje odnosno zaštita djece, kaže mit kako porođajne muke prestaju kad se dijete rodi. Dakle, tek tada počinju. I onda bih završio u ovim svojim citatima sa ovom posljednjom. Kaže kad sam prvi put vidio svoje novorođeno dijete shvatio sam da krećem prema kraju. Nemojmo se zavaravati u pogledu djece. Na svijet dolaze kako bi nas zamijenila. E sada iz ovoga svega a iz cijele ove rasprave koja je ovdje bila danas može se zapravo vidjeti koliku pozornost i ovo društvo i svi skupa dajemo i trebamo davati prema djeci. Meni se sviđa jedna kineska poslovica kako sam počeo sa poslovicama s njom bih i završio "Plodovi budućnosti su u cvjetovima sadašnjosti." Prema tome, evo poučeni i ovim popisom stanovništva Hrvatska će biti sigurno sretna zemlja. Hrvatska u budućnosti neće imati manje stanovnika, ali pitanje je hoće li imati manje i Hrvata. Prema tome, to je odgovornost sviju nas ako se budemo pridržavali ovoga i ako se budemo pridržavali onih koji kažu da vjeruju i pohađaju ne znam i crkvu i daju važnost na obiteljskom odgoju onoga što je Sveti Otac Papa rekao povodom njegovoga ovdje dolaska kako s djecom treba raditi ali i s djecom moliti i odgovarati ih od reality shovova kakve gledamo sramnih kakve gledamo na našim televizijama i svega onoga što se nudi i što kvari našu djecu zapravo propagira nemoral i neodgovorno ponašanje. Onda ako budemo, dakle tako radili u skladu sa tim onda se ne trebamo bojati za plodove naše budućnosti. Evo moja potpora i vama na ovako jednom iscrpnom izvješću. Također potpora i Vladi Republike Hrvatske koja je i na vaše Izvješće dala iscrpno mišljenje uvažavajući vaše Izvješće ali i dajući preporuke i čineći ono sve što treba činiti. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Gvozden Flego. Izvolite.
Hvala lijepa. Djeca naime u svijetu bivaju zaštićena cijelim nizom međunarodnih dokumenata pa čak i specijaliziranom organizacijom Ujedinjenih nacija. Djeca u Europi bivaju još više zaštićena cijelim nizom dodatnih europskih dokumenata i zapravo s pravom naravno jer se o tome kako se cijene i kako se paze djeca ovise cijele njihove egzistencije kao uostalom i razvoj društva. Škola je, oprostite u tom pogledu je splet institucija koja se bave djecom zadužen za ako smijem tako interpretirati dva osnovna posla. Jedan posao je tzv. pozitivna dimenzija posla, a to je unapređivanje i briga o implementaciji postojećih prava o ovom drugom uvjetno negativnom smislu je riječ o borbi protiv kršenja specifičnih dječjih prava. Škola je jedna od glavnih ustanova u svijetu pogotovo u razvijenome svijetu gdje se dječja prava unapređuju. I škola je jedna od glavnih ustanova u kojima se nastoji to prvo radno mjesto osigurati na optimalan i maksimalno siguran način. Što se naše škole tiče i tu smo izrazito deficitarni. Škola je izrazito tradicionalna. Gotovo da možemo reći po konceptu 19. stoljeća. Škola kao odgojna institucija jedva da postoji. U školi se nastava, u hrvatskoj školi naravno se nastava održava na izrazito autoritaran način i stoga stvara autoritarne dimenzije ponašanja kod djece, kod učenika i učenica i škola je uostalom iznevjerena našim ponašanjem ovdje ili ponašanjem naših kolegica i kolega jer nismo uspjeli osigurati djeci takovo školovanje koje bi im osiguralo egzistenciju, tj. zaposlivost jer smo stali na obećanju da ćemo uvesti obavezno srednje obrazovanje odnosno obrazovanje do prvog zanimanja i ostali smo gotovo jedna od dvije nacije u Europi koja to nema u svom programu. Drago mi je da ste i u uvodnom izlaganju spomenuli zdravstveni odgoj ili zdravstveno obrazovanje. Za Boga miloga mi se šest i pol godina dogovaramo o tome da uvedemo zdravstveno i seksualno obrazovanje. Bez obzira što imamo stalni porast maloljetničke trudnoće, bez obzira što cijeli niz djece uvjetno rečeno ili učenica i učenika treba ta elementarna znanja i o samima sebi. Dakle, mi naprosto ne postupamo po onome što smo sami deklarirali, a kamoli po onome kako bismo trebali postupati. Mi nemamo normativnu regulaciju o zabrani fizičkog kažnjavanja. Tako da cijeli niz poslova još mora biti napravljen najprije na normativnom, a onda na implementiranom, dakle na praktičnom planu da bismo mogli govoriti o nekakvim optimumima zaštite djece. Nasilje u hrvatskim školama konstantno raste. Ali gospođo Jelavić zahvaljujući vašem Uredu koje sve više evidentira takove slučajeve ili naprosto zbog činjeničnog porasta to nećemo moći utvrditi. Ali nasilje u hrvatskim školama stalno raste. Neadekvatno je postupanje prema nasilju u hrvatskim školama i što se tiče prosvjetnih vlasti i što se tiče lokalne zajednice pa u ostalom u krajnjoj konzekvenci i nas same. Nedavno je pisan izvještaj o nasilju u školama u parlamentarnoj Skupštini Vijeća Europe. Od Hrvatske, od hrvatskog ministarstva nismo mogli dobiti niti podatke uprkos tri intervencije o tome šta se zbiva u hrvatskim školama i kako se to nasilje suzbija. Dakle, niti na elementarnoj razini sustav ne funkcionira. U svijetu se sve više govori o novim oblicima nasilja. U svijetu se sve više govori dapače i statistički podaci pokazuju da porast fizičkog nasilja ili stagnira ili opada, a podosta je veliki porast psihičkog nasilja tzv. buling a da u psihičkom nasilju posebni oblici i okrutnosti, pa i rasprostranjenosti pripadaju ciber bulingu. Dakle, onom zlostavljanju ili onom fizičkom nasilju koje se zbiva pomoću informacijsko-komunikacijskih tehnologija i tu dakle moramo nadoknaditi naš vlastiti deficit i okrenuti se poslovima koji nas muče i okupiraju. U cijelom tom kontekstu ja naravno gospođo pravobraniteljice zahvaljujem vama i vašim suradnicama i suradnicima na radu pa naravno onda i na ovom izvještaju koji je njegova posljedica. Nije dobro kada državna tijela jako zaostaju za radom pravobranitelja, bilo specijaliziranih, bilo općih pravobranitelja jer naime tada dolazi do disparacije, disproporcije onoga što znamo da se negativno zbiva i onoga kako postupamo da to zbivanje suzbijemo ili prevladamo. Najgore je međutim kad država sprečava rad pravobranitelja i pravobraniteljica o čemu smo jučer razgovarali, a hrvatski slučaj gospodine potpredsjedniče već postaje međunarodni jer cijeli niz institucija pa čak i UN se pitaju zašto dolazi do ovog suzbijanja i objedinjavanja jednim dijelom i onemogućavanja djelovanja pravobranitelja za djecu. Nema europske zemlje koja nema institute zaštite djece. Postoje europske zemlje u kojima postoje pravobranitelji za djecu i u kojima postoje ministarstva za djecu sa sasvim određenim razlozima. A mi sada zapravo osušujemo, da tako najnježnije i najblaže kažem, i ono što smo dosada postigli i ono što dosada imamo. I ja smatram da to nikako nije dobro i nadam se da će se predlagači tog zakona predomisliti. U krajnjoj konzekvenci kolegice i kolege, gospođo pravobraniteljice, odnos prema djeci bilo da su djeca naša prošlost, bilo da su djeca naša budućnost je zapravo odnos prema nama samima. Bilo bi jako loše kada bismo u odnosu prema djeci činili tako da počinjemo nešto najgore, da prema djeci budemo nepravedni i da ostanemo bez budućnosti. Na najboljem smo putu za to, a ja se nadam da ćete vi također svojim naporom ne dopustiti da nam se to dogodi. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Goran Heffer.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega Flego, da pitanje nasilja u odgojno-obrazovnim institucijama vidimo iz izvješća da je pravobraniteljica posvetila dosta pažnje tome, bez obzira da li je riječ o vršnjačkom nasilju ili o svim oblicima nasilja koji se mogu pojavljivati prema nastavnicima, prema djelatnicima, prema inventaru i svemu ostalom. U velikoj mjeri je to određeno ovim što ste vi rekli, u određenoj mjeri je to određeno i utjecajem roditelja, radom roditelja, sudjelovanjem u obrazovanju učenika itd., ali prije svega u djelovanju stručnog osoblja. Nažalost, mi u školama imamo veliki manjak i pedagoga i psihologa i svih onih stručnih djelatnika koji bi mogli djelovati na takve pojave. Sve je to pitanje jednoga sustava o kojem vi govorite već godinama i na što upozoravate i vi kolegice Lugarić. Da li će taj sustav ikada na pravi način profunkcionirati to je pitanje. Mi možemo živjeti jedino u nadi da će biti bolje, a da će se jedan program osnovnoškolskog, srednjoškolskog i ostalog obrazovanja kvalitetnije zaokružiti to je već stvar rekao bih jedne nove vlade. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku.
U uvjerenju da će se stanje i opća atmosfera u Hrvatskoj bitno promijeniti i to vrlo skoro, ja se nadam da će se to dogoditi i u ovom resoru i u ovom prostoru. Samo dva elementa kao asocijacija na ovo što ste kazali. Škola zapravo postaje jedna opće obrazovna institucija, čak i kada je specijalizirana jer su u suvremenim školama u razvijenom svijetu uključeni nastavnici, roditelji i predstavnici lokalne samouprave što je kod nas samo jednim dijelom slučaj, ali s roditeljima se gotovo ništa sistematski ne radi. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Jeste meni nešto dobacili? … [[Upadica se ne razumije.]] Pa to je čudno da me čudno gledate, ali ukusi su različiti. I drugo, meni se čini da dakle oni koji sudjeluju u sistematskom radu sa školom također od te škole profitiraju i škola profitira od njih. U tom smislu ja mislim da treba nastojati i to vrlo intenzivno. I drugo, ta briga pogotovo o nasilju jeste briga da se školi osigura sigurnost i da se u školi osigura sigurnost. A kad govorimo o sigurnosti onda mislimo o različitim dimenzijama, dakle i odnosu spram škole kako opće zajednice tako i lokalne zajednice i jednako tako mislim o opremljenosti škole, prvenstveno kadrovskoj, dakle ljudskoj, a onda i svim ostalima. Opremljenosti koja će upravo doprinositi toj sigurnosti, a koja je, slažem se s vama, manjkava i o čemu smo danas slušali.
Gospođa zastupnica Sonja Šimunović, izvolite.
Hvala. Evo na početku ovog izvješća ima jedno zanimljivo pismo koje mi se svidjelo pa sam odlučila da ga pročitam, pismo djeteta upućeno pravobraniteljici za djecu. Kaže: "Da sam ja na vašem mjestu jasno i glasno bih vikala na sav glas da u Hrvatskoj ima djece koja nikada nisu išla na košarkašku utakmicu. Vikala bih da ima djece koja ne mogu otići na rođendan, a da se poklon ne kupi na ček ili se ne uđe u još dublji minus. Vikala bih da ima djece kojima očevi ili majke, svejedno, ne žele pomoći u životu zbog vlastitog egoizma. Na sav glas vikala bih da ima pametne djece koja ne ostvare svoje snove. Mislim na školovanje i posao samo zato što im nema tko pomoći u tome. I još bih vikala, ali glasnije da me čuju do Afrike, djeci koja su i tamo željna svega vikala bih niste sami ima nas još iako živimo u naprednoj zemlji gdje ima i vode i hrane i obuće i odjeće, kako za koga". Ja vjerujem da bi ovih dana mnogi vikali i vrištali, ali već je ova rasprava je u dobrom smjeru. Ja ću ukratko samo pokušati pojasniti, nadam se da ću biti dovoljno jasna, zbog čega je zapravo važno da imamo jedno neovisno tijelo sa tako specifičnom nadležnošću, dakle koja se bavi promicanjem i zaštitom dječjih prava. Zašto je to toliko važno i zašto svi bruje o tome, od hrvatskih institucija do europskih? Ima više razloga. Jedan od njih je zato što su djeca budući mladi ljudi, buduće odrasle osobe, budući članovi društva koji će sigurno imati manji ili veći utjecaj u svakoj svojoj domeni i području kada odrastu. Zato što se ličnost razvija tokom djetinjstva obrasci ponašanja se usvajaju u ranoj dobi i obično nas prate do kraja života. Kakve će to obrasce ponašanja dijete usvojiti ovisi o tome u kakvom se okružju nalazi i tko su mu uzori u toj najranijoj dobi, a svi znamo da je primarno okružje obitelj. Ako se dijete nalazi u obitelji punoj ljubavi i uzajamnog poštovanja svih članova, obitelji koja vrlo ozbiljno i strpljivo shvaća i doživljava njegove potrebe koje ga tretira kao malog zasebnog čovjeka, a ne kao produžetak roditelja onda je vrlo vjerojatno da će se tako dijete razviti u krasnu kvalitetnu odraslu osobu. Takva osoba će onda biti dobar član društva, dobar inženjer, dobar kuhar, dobar političar. Prema drugim osobama odnosit će se sa poštovanjem, sa uvažavanjem, imat će povjerenje u sebe i druge ljude, znat će voditi zdravu komunikaciju kojom se međusobno čujemo, slušamo i uvažavamo, razgovaramo, dijelimo ideje i zajedno djelujemo za opće dobro. Zamislite da takva atmosfera vlada ovdje u SAboru i sabornici? Gdje bi nam bio kraj. Ako pak dijete odraslo u okolini u kojoj ga se ne uzima za ozbiljno gdje je izloženo fizičkom nasilju te ostalim manje vidljivim i manje prepoznatljivim ali jednako bolnim vrstama zlostavljanja, tada je vrlo vjerojatno ali ne i nužno da će ono s vremenom usvojiti te loše i nezdrave obrasce ponašanja i dalje ih prenositi i primjenjivati u svojim budućim odnosima u odrasloj dobi. Ne kaže se bez veze da nasilje rađa nasilje i tako se začarani krug zatvara i ponavlja. Djeca odrasla u takvoj nezdravoj i bolnoj obiteljskoj sredini ako pri tome izostanu neki olakotni faktori često odrastaju u loše ljude. Također su skloni raznim vrstama manipulacije i destruktivnim oblicima ponašanja što prema sebi, što prema drugima. Iz svega ovoga da se zaključiti da zapravo današnjim ponašanjem odnosom prema djeci, današnjom pravodobnom zaštitom djece modeliramo sutrašnje društvo. Upravo danas svojim postupcima i odlukama utječemo na sliku hrvatskog društva sutra. To si moramo svi osvijestiti i biti toga duboko svjesni. Znači danas svojim postupcima i odlukama u petak glasajući u Saboru za određene zakone i svakim danom utječemo na sliku hrvatskog društva sutra. E zbog toga je jako važno, ja bih rekla i najvažnije da ovo pravobraniteljstvo ostane snažno i neovisno tijelo. Sada kada vidimo do koje ogromne važnosti poštovanje i zaštita dječjih ljudskih prava, zaštita od raznih štetnih utjecaja tada nam je svima jasno htjeli mi to priznati ili ne da je ukidanje ove usko specifične institucije kardinalna pogreška sa dalekosežnim posljedicama i tu uopće nema dileme. Pa nije bez vraga da su se brojne europske institucije, hrvatske institucije, brojni stručnjaci i udruge obratili Vladi i premijerki Kosor sa apelom da se pravobraniteljstvo za djecu ne dira. Evo navest ću samo neke. Od europskih institucija, Europska mreža pravobranitelja za djecu, UNICEF predstojnica ureda u Hrvatskoj, Katedra za ustavno pravo Pravnog fakulteta u Zagrebu sa profesorom Brankom Smerdelom, Katedra za obiteljsko pravo Pravnog fakulteta u Zagrebu prof.dr.sc. Dubravka Hrabar, prof.dr. Ninoslava Pešnik voditeljica Znanstveno istraživačkog projekta o roditeljstvu, Koordinacija udruga za djecu, Savez društava "Naša djeca HRvatske", 13 članova Vijeća za djecu, Udruga "Pragma" i mnoge druge. Čini se da ipak nešto ima u svemu tome i da je neophodno važno da ova institucija sa svojom vrlo specifičnim nadležnostima i zadacima i dalje ostane neovisna i jaka i da je zaista ne diramo jer su posljedica ćemo postati svjesni tek kroz neko vrijeme.
Hvala. Završni osvrt, MIla Jelavić pravobraniteljice za djecu. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo samo u dvije rečenice zapravo bi se osvrnula na upravo provedenu raspravu i izvješća koja smo čuli. Ja bih se željela zahvaliti na svakoj diskusiji koju smo danas ovdje čuli na poticaju ali i na kritici, jer svaka od njih će biti analizirana i uzeta u obzir. Sigurna sam da svatko od nas tko radi ovako težak i osjetljiv posao uvijek mora naći načina i prostora da bude još učinkovitiji. Zadaća je pravobraniteljice za djecu brinuti se o sveobuhvatnoj zaštiti djece, svim segmentima dječjeg života, sagledavati cjelinu, a zatim upozoravati odgovorne ukoliko u toj cjelini nešto ne funkcionira, tražiti bolji pristup zaštite djece, inzistirati na učinkovitosti resora i sustava pojedinih institucija i pojedinaca. Nadam se da će iza ove diskusije izvješća uslijediti davanje obveze resorima na razmatranje i uvažavanje preporuka koje su iz ovog proistekle. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sati sa raspravom o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i nakon te rasprave ukoliko bude dovršena glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda u 12,00 sati.
Prelazimo na Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu, podnositelj pravobraniteljica za djecu, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu." Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu prihvaćanja izvješća. Rezultat. Ovo Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2010. godinu prihvaćeno je jednoglasno sa 99 glasova.