Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Petu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obavešavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 185 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutano 149 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavamo vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Meho Omerović, Išpanović Ištvan, Gordana Čomić, Anita Beretić, Milan Marković i Snežana Lakićević-Stojačić; zakasniće Rajko Baralić. Dostavljeni su vam zapisnici: Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 23. marta 2004. godine; Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 23. marta 2004. godine; i Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 26. marta 2004. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnike sa navedenih sednica. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje zapisnik Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 23. marta 2004. godine. Za 93, uzdržana dva, nije glasalo 78, od 173 prisutna narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 23. marta 2004. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 23. marta 2004. godine. Za 100, nisu glasala 83, od 183 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 23. marta 2004. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 26. marta 2004. godine. Za 99, uzdržan jedan, nije glasalo 87, od 187 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Pete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, održane 26. marta 2004. godine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Kao što ste videli, kao 1. tačka dnevnog reda predložen je Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, koji su podnela 82 narodna poslanika poslaničke grupe SRS. S tim u vezi, podsećam vas da je Ustavni sud Republike Srbije doneo odluku kojom se utvrđuje da Zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije nije u saglasnosti sa Ustavom, kao i da, na osnovu člana 130. Ustava Republike Srbije, Zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije prestaje da važi danom objavljivanja odluke Ustavnog suda u "Službenom glasniku Republike Srbije". S obzirom da je navedena odluka Ustavnog suda objavljena u "Službenom glasniku Republike Srbije" 26. marta 2004. godine, tog dana je prestao da važi Zakon o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, pa je na taj način prestao i osnov da Narodna skupština razmatra 1. tačku predloženog dnevnog reda: - Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, koji su podnela 82 narodna poslanika poslaničke grupe SRS. Povodom 2. tačke predloženog dnevnog reda, podsećam vas da je predstavnik predlagača, narodni poslanik Tomislav Nikolić, dopisom od 29. marta 2004. godine, obavestio Narodnu skupštinu da 82 poslanika poslaničke grupe SRS povlače Predlog zakona o pravima članova porodica optuženih koji se nalaze u pritvoru Međunarodnog krivičnog tribunala, koji su podneli Narodnoj skupštini 16. marta 2004. godine. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlogu za stavljanje na dnevni red akta po hitnom postupku. Grupa od 195 narodnih poslanika poslaničkih grupa Srpske radikalne stranke, Demokratske stranke Srbije, G17 plus, Srpskog pokreta obnove - Nove Srbije i Socijalističke partije Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o pravima optuženog u pritvoru Međunarodnog krivičnog tribunala i članova njegove porodice, koji je podnela Narodnoj skupštini 29. marta 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 167, protiv devet, uzdržana dva, nisu glasala 22, ukupno 200 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlogu za hitan postupak, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 167, protiv 17, uzdržan jedan, nije glasalo 19, ukupno 204 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o pravima optuženog u pritvoru Međunarodnog krivičnog tribunala i članova njegove porodice. Pošto je prihvaćen predlog da se Predlog zakona iz utvrđenog dnevnog reda razmatra po hitnom postupku, nadležni odbori, odnosno Vlada, ukoliko to već nisu učinili, podneće svoje izveštaje, odnosno mišljenje u toku trajanja sednice. Rad po utvrđenom dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PRAVIMA OPTUŽENOG U PRITVORU MEĐUNARODNOG KRIVIČNOG TRIBUNALA I ČLANOVA NjEGOVE PORODICE Primili ste Predlog zakona koji je podnelo 195 narodnih poslanika poslaničkih grupa Srpske radikalne stranke, Demokratske stranke Srbije, G17 plus, Srpskog pokreta obnove - Nove Srbije i Socijalističke partije Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Bojan Pajtić, Leila Ruždić-Trifunović, Vladimir Homan, Milica Gavrilović, Petar Cvetković, Zoran Anđelković, Nikola Novaković, Miša Petronijević, zajedno Žarko Obradović i Bojan Kekić i narodni poslanik Branče Stojanović. Amandmane koji, u skladu sa Poslovnikom, budu podneti do otvaranja pretresa biće vam uručeni u toku sednice. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da je, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto je ukupno vreme rasprave u načelu za poslanike pet časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama, sledeće: poslanička grupa Srpska radikalna stranka jedan sat 38 minuta i 24 sekunde, poslanička grupa Demokratska stranka Srbije jedan sat 3 minuta i 36 sekundi, poslanička grupa Demokratska stranka 44 minuta i 24 sekunde, poslanička grupa G17 plus 37 minuta i 12 sekundi, poslanička grupa Srpski pokret obnove - Nova Srbija 26 minuta i 24 sekunde, poslanička grupa Socijalistička partija Srbije 26 minuta i 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju ni jednoj poslaničkoj grupi imaju po pet minuta po članu 89. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Tomislav Nikolić želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je da se o odnosu prema Haškom tribunalu i o odnosu prema građanima Srbije koji se nalaze u Haškom tribunalu otvaraju rasprave jedna za drugom. Ovo je jedna od takvih i bila je naše obećanje građanima Srbije u predizbornim kampanjama koje smo imali prošle godine. Ovo je jedan od načina da Srbija pokaže da poštuje osnovne norme, osnovna pravila, da hoće da pruži pomoć i zaštitu svojim građanima, bez obzira na to gde se nalaze. Ovo je ujedno i znak da je Srbija promenila stav prema Haškom tribunalu i prema ljudima koji se tamo nalaze zatočeni. Možda je deo otrežnjenja ono što se dešavalo na Kosovu i Metohiji pretprošle nedelje, kada je svet bio suočen sa onim sa čime se Srbija u poslednjih 13 godina intenzivno suočavala, sa besomučnim napadima na Srbe od strane drugih i prvi put su Srbi imali nekakvu tuđu odbranu i zaštitu, nedovoljno efikasnu, pred kraj napada efikasniju i postavlja se sa pravom pitanje da su to Srbi branili da li bi se neko našao u Hagu. Od stava, usvojenog posle 5. oktobra 2000. godine, da su svi koje je narod birao u Srbiji, a nisu iz DOS-a, ratni zločinci, nedemokrate, fašisti, krivi za sve što nam se dešava, spremni da prođu katarzu, do danas mnogo toga se promenilo, ali je nažalost i mnogo ljudi završilo u Hagu, uglavnom političkih suparnika DOS-a. Onda kada su oni bili politički suparnici DOS-a, kada ih je ovde država odmah proglasila ratnim zločincima, počeo je obračun sa njihovim porodicama. Onda je država služila da tužilac sačini što bolju optužnicu, onda je država služila da sva dokumenta koja ima, tonske, video zapise, naredbe, rešenja, dostavi tužiocu i onda je država služila da onaj ko je optužen bude što jače izolovan, što više osuđen već u samoj Srbiji, osramoćen, žigosan, oblaćen, po mogućstvu bez sredstava za odbranu i njegova porodica, po mogućstvu, bez sredstava za život. Raduje me promena raspoložena među poslanicima. Poslanici samo izvršavaju ono što se u Srbiji odavno dešava. Niko nije kriv dok nije osuđen, a mnogi će u Hagu biti osuđeni iako uopšte nisu krivi. Ne želim da zaštitim ni jednog kriminalca, a posebno ne ratnog zločinca i svako ko je počinio ratni zločin neka odgovara za to, ali ne postoji komandna odgovornost, ne postoji odgovornost onih koji su se politikom bavili, ne postoji odgovornost za javno izgovorenu reč nigde u svetu, za ideju, a posebno ne odgovornost koja bi se tretirala kao ratni zločin. Mi smo uputili dva predloga zakona, jedan za savezni nivo, ili kako se to sad zove, a jedan za republički nivo. Ako smo preneli neke dužnosti Srbiji i Crnoj Gori, a tu posebno mislim na davanje garancija, na donošenje zakona o saradnji sa Haškim tribunalom, a ono nismo preneli na tu tzv. državnu zajednicu sudbine naših građana koji se nalaze u Hagu i sudbine članova njihovih porodica. Ovo je jedan socijalni zakon. Ovim zakonom hoćemo da sprečimo da bude osuđen onaj ko bi trebalo da se brani, da bude osuđen samo zato što mu nije data mogućnost da se brani. To je princip koji bi trebalo da zastupamo za svakog čoveka sa zemaljske kugle. Svako ko je optužen mora da ima mogućnosti i prava da se odbrani. Da bi se odbranio, mora da sprema svoju odbranu. Da bi spremao svoju odbranu, mora da bude slobodan. Znate kako Hag postupa sa Srbima. Naredi Vladi Srbije da ih pohapsi, da ih sa kesama na glavi, po mogućnosti, da ne znaju ni ko su ni šta su, dovede u Hag, onda ih tamo smeste i tužilac počne da prikuplja dokaze. Vlada Srbije se stavi u pogon, obezbeđuje dokaze tužiocu, a građanin Srbije koji je optužen, u ćeliji 2 puta 3, čeka kada će tužilac da prikupi dovoljno dokaza da ga izvede pred sudiju. A Evropa garantuje čoveku slobodu, koja može da bude izuzetno uskraćena na veoma kratko vreme do izvođenja pred sudiju. Predsednik SRS dr Vojislav Šešelj je duže od godinu dana u pritvoru i nije izveden pred sudiju. Nema mogućnosti komunikacije sa porodicom, sa svojim timom koji mu ovde priprema odbranu, ni sa kim u svetu ne može da komunicira, ni na koji način, niko ne može da ga obiđe, a tužilac prikuplja dokaze sa kojima sme da izađe pred iole čestitog sudiju. Ovim zakonom nudimo da, na neki način, delimično, materijalno obezbedimo porodice onih koji se nalaze u Hagu i da im na neki način, makar delimično, omogućimo pravo na odbranu, ukoliko to materijalno-finansijsko pravo nije obezbeđeno u okviru Tribunala u Hagu. Znači, nema dupliranja ako Hag obezbedi odbranu, mogućnosti za odbranu, finansije za odbranu građaninu Srbije koji se tamo nalazi u pritvoru. Ta odredba ovog zakona se ne primenjuje. Primenjuje se samo u slučaju da optuženi nema nikakvih mogućnosti da angažuje odbranu, da prikuplja dokaze. Znate kako Haški tribunal prikuplja dokaze u Srbiji. Sve mu se stavi na raspolaganje. U ovih godinu dana mi smo išli njihovim tragovima. Gde se pojavimo da skupljamo dokaze o tome kako je Vojislav Šešelj nevin, saznamo da već tri godine haški istražitelji prikupljaju dokaze da je on kriv. Srbija o tome ništa ne zna. Znaju pojedinci u Vladi Srbije, oni dežurni evropejci, oni pročišćeni, koji tako glatko izgubiše izbore prošle godine. Ovo je moralni zakon. Ovde je na ispitu savest i moral svih nas. Možemo li da se izdignemo iznad političkog suparništva, možemo li sa ove govornice da kažemo – jeste, taj me je pobeđivao na izborima, ali sada hoću da omogućim da se brani; nisam bio zadovoljan kako se ponašao u Srbiji ili nije radio dobro, ali sada hoću da mu omogućim da se brani. Ne zaboravite, ako padne optužba za genocid, podignuta protiv Slobodana Miloševića, pala je optužba za genocid protiv Srbije. A da li je Srbija pomogla Slobodanu Miloševiću da tu optužbu odbaci? Nije. To je morao sam.
Izvinjavam se, gospodine Nikoliću, da li koristite i sledećih deset minuta.
Da li vi to ograničavate?
Ne, greška, izvinite.
Zamolio bih vas da mi ne ograničavate vreme, a neću dugo da govorim. Završiću vrlo brzo. Da ne ulazimo u poređenja sa državama koje su manje demokratske od nas, koje neki od vas vole da ističu kao primer. Ali, Hrvatska ima u Hagu kupljenu zgradu koja je detaširana Vlada Hrvatske. U njoj sedi uvek poneki predstavnik Vlade Hrvatske. U nju dolaze predstavnidi odbrane, članovi porodica, ona je direktno vezana sa Hrvatskom. Svaki dokument, svaki papir koji je potreban, daje se na raspolaganje braniocima. U budžetu Hrvatske izdvaja se novac za odbranu građana Hrvatske koji su optuženi pred Haškim tribunalom. Šta smo mi do sada radili? Još da su nam tražili da platimo da budu osuđeni, mi bismo iz budžeta davali novac, samo da budu osuđeni, samo da se neko od njih slučajno ne vrati u Srbiju, da se ne vrati dok je još na nogama, da nam ne preuzima vlast. Ovaj zakon će podržati oni koji se toga ne boje. Ovaj zakon će podržati oni koji mogu da zamisle da i sami mogu negde da se nađu u situaciji u kojoj im treba pomoć Srbije. Srbija tu pomoć svojim građanima mora da pruži. Srbija ovim zakonom menja odnos prema Hagu, prema Haškom tribunalu. Ja se toga ne stidim. Moj odnos, kao i SRS, uvek je bio negativan. Pod velikim pritiskom medija, takvo je bilo vreme, možda su i neki od vas imali pozitivno mišljenje o Haškom tribunalu. Danas bismo mogli možda i jednoglasno da dokažemo da o Hagu imamo mišljenje koje je Hag sam zaslužio. Ponašanjem prema građanima Srbije koji se tamo nalaze i ponašanjem prema građanima Srbije koji žive u Srbiji. Verujte mi, nijednog od nas, koliko nas miliona ima, ne cene ni za gram više od onih naših građana koji se tamo sada nalaze u Hagu. Za njih smo mi roba. Oni bi hteli da se ovde ne usudi da se takmiči u političkom životu onaj ko bi mogao da završi u Hagu. Dok je Srbije, mislim, taj cilj sigurno neće moći da ostvare. Mi im to dokazujemo ovim zakonom. Nikome prst u oko ne guramo. Ovakve zakone imaju sve države u svetu, a Srbija je jedna od demokratskih, svetskih država, na putu da posle sledećih izbora postane još demokratskija.
Hvala. Da li Miloš Aligrudić, izvestilac nadležnog, Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
U ime DSS-a želim da izrazim zadovoljstvo zbog podnetog predloga ovog zakona. Ovaj predlog su podnele sledeće poslaničke grupe: SRS, DSS, SPS, G17 plus, SPO-NS. Sve u svemu, ovaj predlog je potpisalo 195 narodnih poslanika, što čini većinu sastava ovih poslaničkih grupa. S te strane mogu da utvrdim da je na ovaj način pokazan visok stepen svesti o potrebi da se ovakim predlogom zakona ostvari jedan od prioriteta, odnosno od državnih interesa. Usvajanje ovakvog predloga zakona ništa drugo ne predstavlja nego državni interes Republike Srbije u ovom trenutku. Naime, da ne bih ponavljao sve ono što je predstavnik predlagača pre mene iskazao, a radi se zapravo o specifičnom položaju u kome se nalaze optuženi pred Haškim tribunalom, koji se nalaze u pritvoru pritvorske jedinice Međunarodnog krivičnog tribunala, ovde bih samo istakao nekoliko stvari vezanih za pravne institute o kojima je ovde reč, radi lakšeg razumevanja Predloga ovog zakona. Ovde se radi o dve vrste prava, o pravima optuženih s jedne strane i o pravima članova njihovih porodica. Prava optuženih su ona elementarna prava, a to su prava na odbranu i prikupljanje dokaza, i ta prava se ovde njima priznaju, odnosno za njih daje nadoknada od strane države Republike Srbije iz budžeta, ukoliko ta prava već nisu priznata ili nadoknađena od strane Međunarodnog krivičnog tribunala. S te strane ne postoji dupliranje obaveza prema tim licima. Dakle, radi se o elementarnoj zaštiti optuženika pred Krivičnim tribunalom u Hagu i ovde je zaista reč o vrlo bitnom iskoraku Republike Srbije u tom pogledu. S druge strane, ovde se radi i o elementarnoj zaštiti članova porodice optuženih u Hagu. Radi se o tome da se uvodi kategorija materijalnog obezbeđenja članova porodica, i to ne bilo kojih članova porodice, već samo onih prema kojima postoji zakonska obaveza izdržavanja od strane optuženog, ukoliko optuženi ne može na drugi način to izdržavanje da im obezbedi. Dakle, ukoliko optuženi nema pravo na penziju, ukoliko nema pravo na zaradu ili naknadu zarade po ovom zakonu, te na drugi način ne mogu da se obezbede sredstva za izdržavanje njihovih članova porodice. To je jedno teoretsko pravo koje u praksi ne mora da se desi do sada nijednom optuženiku da je potrebno, niti članovima njihovih porodica, to mora biti i ubuduće, ali je neophodno bilo obezbediti ga u ovom zakonu zbog pravičnosti. U ovom zakonu su tretirana prava članova porodice i to radi putnih troškova, dakle, radi obilaska optuženog u Međunarodnom krivičnom tribunalu i onih troškova koji se ostvare zbog potrebe komunikacije sa optuženim. Ovaj zakon nema retroaktivnu primenu. Dakle, on će se primenjivati od momenta stupanja na snagu, a to je od prvog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku" Republike Srbije i ovaj zakon ima odredbu po kome je Vlada dužna da u roku od 15 dana od donošenja zakona bliže uredi način ostvarivanja prava predviđenih ovim zakonom. U skladu sa ovim i zbog postojanja savezne odluke o uslovima za dodelu materijalne pomoći određenim kategorijama optuženih pred Međunarodnim krivičnim tribunalom za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine i članovima njihovih porodica bilo je neophodno da poslanička grupa DSS podnese amandman, a to je amandman narodnog poslanika Petra Cvetkovića, koji će praktično isključiti paralelnu ili istovremenu primenu ova dva propisa. Mada je savezni propis, tj. savezna odluka Saveta ministara mnogo uža po svojem određenju u pogledu kruga lica i u pogledu optuženih pred Međunarodnim krivičnim tribunalom u Hagu nego što je ovaj predlog zakona. Naime, tamo je reč samo o optuženim licima koja su se dobrovoljno predala Hagu i o užim članovima porodice. Naravno, DSS je podnela još jedan amandman radi razjašnjenja člana 11. ovog zakona, gde su se pojavile neke dileme u pogledu moguće retroaktivne primene korišćenja prava optuženih i taj amandman kada bude rasprava u pojedinostima biće objašnjen pretpostavljam od strane njegovog podnosioca, Milice Gavrilović. Na ovaj način smo konačno regulisali položaj optuženih pred Haškim tribunalom i određene dileme koje se s tim u vezi javljaju. Ovde bih podsetio na samo još jednu stvar: ne postoji, niti ikada može postojati znak jednakosti između pritvorenihlica u Republici Srbiji i pritvorenih lica pred Haškim tribunalom u Hagu. To su dve potpuno različite situacije. Različita pravila postupka se primenjuju prema tim licima i na različit se način reguliše njihov položaj. Upravo zbog te različitosti, zbog specifičnosti njihovog položaja i zbog posebne potrebe da država Srbija zaštiti svoj interes u slučaju svih optužnica prema njihovim građanima pred Haškim tribunalom, javila se potreba za donošenjem ovakvog propisa. Zaista vas molim, nadam se i već vidim da će ovaj zakon biti usvojen, bez obzira na određeni broj amandmana koje su određene poslaničke grupe na ovaj zakon podnele, i u to ime moram da izrazim zadovoljstvo, i nadam se da će svi poslanici ovog republičkog parlamenta za ovaj zakon glasati. Hvala vam.
Pitam da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Izvolite. Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS, narodni poslanik Goran Svilanović.
Dame i gospodo, potpredsednici Narodne skupštine, dopustite da vam čestitam na izboru, jer je ovo prva prilika da se obraćam i vama i narodnim poslanicima, kojima takođe želim uspešan rad i u ovim i svim drugim prilikama dok traje mandat ove Skupštine. Dopustite mi da, osim toga, čestitam svima koji su potpisali zajednički predlog za donošenje i usvajanje ovog zakona, formiranje velike koalicije pod imenom Slobodana Miloševića i probaću u narednih nekoliko minuta da objasnim zašto sam to rekao. Ne čudim se onima koji su bili u kaoliciji, ne čudim se ni kolegama iz SRS-a, s obzirom da je njihov doskorašnji predsednik takođe u Hagu. Čuđenje izaziva jedino činjenica da oni koji su godinama uporno nastojali da promene Vladu koju je on vodio, predstavnici DSS, stavljaju svoj potpis iza ovog zakona. Još veće čuđenje izaziva činjenica da iza ovog zakona svoj potpis stavljaju poslanici G17, jer nikda nije bilo u pitanju njihovo opredeljenje da takođe urade koliko mogu da se ta vlada promeni. Čudi najviše činjenica da ispod ovog zakona svoj potpis stavljaju poslanici SPO-a, jer još uvek postoji sumnja da je namera te vlade bila, o njoj se raspravlja u sudu, da strada i njihov predsednik, a na kraju stradali su pojedini članovi te stranke. Osnovni problem ovog zakona koji predlažete jeste u tome što se pomoć daje svim optuženima koji se nalaze u pritvoru Haškog tribunala. Na taj način, bez ikakvog ispitivanja stvarnog imovinskog stanja ovih ljudi, dajete pomoć i bogatim ljudima i to onima koji su se obogatili... (Predsedavajuća: Molim, bez dobacivanja.) ... u periodu kada je stradao srpski narod i kada su stradali građani Srbije. Nije bilo dovoljno što su uzeli kuće i pare. Sada je potrebno, bez obzira što neki od njih plaćaju ekstraprofit, da im država plati i odbranu. Dodatno pitanje, zašto optuženima pred Haškim tribunalom davati materijalnu pomoć, a ne davati je svima koji se nalaze u pritvoru i kojima se sudi pred našim sudovima. Kako smo uspostavili takvo neravnopravno tretiranje svih naših građana koji se nalaze pred domaćim sudovima i konkretno hteo bih da ukažem na jednu stvar koju bi valjalo da razlikujemo. Trebalo bi da razlikujemo političare i vojnike i policajce na drugoj strani. Razlog je što se mi danas nalazimo u takvoj situaciji da se ne zna da li će i kakvo naređenje od tih vojnika ili policajaca dobiti. Zbog toga oni imaju pravo da imaju garanciju za sigurnost svojih porodica i to bi valjalo razumeti. Međutim, ovde se otišlo mnogo dalje od toga i ovde je u suštini u prilici Narodna skupština Srbije da donese odluku o tome da dodatno finansira odbranu onih koji se u Tribunalu nalaze, a koji su možda i svojim političkim greškama doveli sebe i državu u jednu posebnu situaciju. Možda je najvažnije što će davanje pomoći svim optuženima, a posebno davanje pomoći za njihovu odbranu, dovesti do toga da se oni identifikuju sa državom. Ova identifikacija može samo da nam šteti kada su u pitanju tužbe za genocid, koje su i prethodni govornici pomenuli, a podnele su ih protiv naše države BiH i Hrvatska. Krivica za zločine koji su počinjeni, u kojima su stradali pripadnici srpskog i drugih naroda iz našeg najbližeg okruženja, mora da bude individualizovana i država ne treba da se poistovećuje sa optuženima, jer će na kraju ispasti da se sa njima poistovetila i u njihovoj, eventualnoj, osudi za te zločine, ukoliko konačno takva odluka bude doneta. Jedini razlog zašto nekima od onih koji su optuženi, koji se danas nalaze pred Haškim tribunalom, treba davati pomoć jeste da se konačno omogući dovršetak ukupnog procesa saradnje sa Tribunalom, da se skine jaram uslovljavanja sa vrata naše države, sa našeg naroda. Kako inače opravdati pred našim siromaštvom činjenicu da se daju pare i onima koji su inače vrlo dobro situirani, i to jeste činjenica. Nije svako ko se nalazi u Tribunalu u takvoj situaciji. Dobar broj onih koji su tamo jeste u toj situaciji.
Molim vas, bez dobacivanja.
Dopustite da kažem i nekoliko rečenica o tome šta je do sada urađeno i ko je sve, u ovom trenutku, finansiran od države, a nalazi se u Tribunalu. Na osnovu predloga Nacionalnog saveta za saradnju sa sudom, a vodio sam ga nešto više od poslednjih godinu dana, Savet ministara je doneo odluku da se omogući nadoknada onima koji ispunjavaju dva uslova: jedan je da su naši državljani i verujem da ne sporite taj uslov; drugi je da su se dobrovoljno predali. Ta odluka je doneta da bi bili ohrabreni oni koji su optuženi da se dobrovoljno predaju, da ne mora Vlada, da ne moraju njihove kolege, vojnici ili policajci, da ih hapse po ulicama i trgovima naših gradova. Ta se pomoć sastoji u isplati 200 evra mesečno okrivljenima koji se nalaze u pritvorskoj jedinici; naknadi putnih troškova za članove uže porodice: konkretno imaju pravo na tri avio karte i na 250 evra za troškove prilikom boravka u Hagu, i to svaka dva meseca. To je ono što se već danas isplaćuje. I, treće, imaju pravo na materijalnu pomoć porodice čija su ukupna porodična primanja ispod proseka u državi članici, ukoliko su uSrbiji iz Srbije, ukoliko su iz Crne Gore iz Crne Gore. Takođe, Nacionalni savet može da odluči da se članovima porodica lica koja ne ispunjavaju ova dva uslova, državljanstvo i dobrovoljna predaja, iz humanitarnih razloga takođe dodeli materijalna pomoć. Okrivljeni koji su pušteni da se brane sa slobode takođe imaju pravo na materijalnu pomoć. To je ono što u ovom trenutku Srbija i Crna Gora, dakle, Srbija, finansira. Nacionalni savet doneo je odluku o pomoći svim okrivljenima koji su se dobrovoljno predali. U ovom trenutku Srbija i Crna Gora pružaju pomoć šesnaestorici okrivljenih i članovima njihovih porodica. To su: Frenki Simatović, Mitar Rašević, Mile Mrkšić, Milan Martić, Miodrag Jokić, Jovica Stanišić, Dragoljub Ojdanić, Vojislav Šešelj, Pavle Strugar, Nikola Šainović, Milan Milutinović, Dušan Fuštar, Vidoje Blagojević, Milomir Stakić, Momčilo Gruban. Iz humanitarnih razloga, Nacionalni savet je odobrio pomoć i porodici Predraga Banovića, koji se nije dobrovoljno predao.Dakle, novčana pomoć koju dobijaju optuženi i njihove porodice zavisi od njihovog imovinskog stanja i zavisi od visine prihoda. Za razliku od predloga koji ste učinili, izbegnuta je mogućnost da siromašna država daje pare bogatim građanima. Za one kojima je pomoć stvarno potrebna, a u mnogim slučajevima daje se veća svota od one koju predviđa ovaj predlog zakona koji ste vi sada podneli, danas se daje više. Pomoć koju sada dajemo podrazumeva plaćanje avionskih karti i troškova poseta članova porodica. I tu predlog koji ste učinili kuca na otvorena vrata. To već plaćamo. To pravo, želeo bih to da vam kažem, koristi i porodica Vojislava Šešelja. U skladu je sa dosadašnjim odlukama i već su koristili to pravo. Što se tiče naknade troškova odbrane, to onima koji nemaju novca plaća Haški sud. Čuo sam to od predstavnika i SRS-a i od predstavnika DSS-a. Tačno je, dobro ste rekli, i sada se odbrana finansira iz budžeta Tribunala. Svakome od onih koji se nalaze u Tribunalu. Ono što u stvari radikali hoće, a i oni koji su se njihovom predlogu pridružili, jeste da država .... (Predsedavajuća: Molim vas da se saslušamo.) ... plaća sada njihovom zajedničkom šefu - Slobodanu Miloševiću. Jer kad pogledate spisak onih kojima se već plaćaju troškovi videćete da je ceo ovaj zakon usmeren u stvari samo na to i u suštini predstavlja koncesiju, znači vraćanje duga onima koji su podržali formiranje ove vlade. Da li treba još jednom da identifikujemo Miloševića i Srbiju, čime bi se dovelo u pitanje dostojanstvo ovog naroda i interes odbrane države pred Međunarodnim sudom pravde, koji su optuženi za genocid. I to su takođe prethodni govornici primetili.
Izvinite, da li koristite i sledećih deset minuta?
Da. Konačno, želeo bih da vas pitam - zašto niste zatražili podršku za zakon kojim bi se omogućilo da se pomogne porodicama onih koji su postradali zbog grešakapolitike koja je vođena. Dobili biste podršku. Imate stotine hiljada ljudi koji su ostali bez hranioca porodice zato što su bili profesionalni vojnici, zato što su bili policajci. Zašto niste podneli takav zakon i zatražili podršku da se ovim ljudima pomogne, da mogu da sastave kraj s krajem. U ovom zakonu, u suštini, ideja je da se pomogne samo onaj broj ljudi koji u ovom trenutku ne primaju pomoć, a to je veoma mali broj, i to neće biti pomoć koja zaista služi finansiranju njihove odbrane, jer je odbrana već finansirana. Sami ste rekli da još nema slučaja da je neko zatražio finansiranje odbrane i da nije dobio nadoknadu za tu odbranu. Prema tome, ovde se radi samo o simbolima, a ne o stvarnoj podršci i pomoći. Bilo je reči o zahtevu advokata - branilaca optuženih, da im se dostave dokumenti. Nijedan zahtev do sada nije stigao a da nije pozitivno odgovoreno. Svaki dokument, koji može da dobije odbrana, može da ima i Tužilaštvo, i obrnuto - svaki dokument koji je zatražilo Tužilaštvo odbrana je dobila, po svom zahtevu. Nikakve razlike u ponašanju do sada nije bilo i u tom smislu i vaš predlog ide i kuca na otvorena vrata. Na kraju, reći ću samo dve stvari. Prva je, nadam se da ste imali u vidu da onda kada se nađu pred ovim tribunalom na ovaj zakon mogu da se pozovu i Tači, Haradinaj ili neko drugi od onih koji su činili zločine i koji su već na optužnicama naših nadležnih organa; nadamo se da će biti optuženi i od strane Tribunala u Hagu. I, poslednja stvar, ako već usvajate ovaj zakon, poštujte osnovna pravila našeg pravnog poretka i ne dajte da bude retroaktivan, odnosno ukoliko želite da bude retroaktivan, učinite ono što je potrebno, prethodno vodite raspravu o tome da li postoji javni interes i ako postignete saglasnost o tome da postoji javni interes, onda je moguće doneti zakon koji će imati retroaktivno dejstvo. Zahvaljujem na pažnji onima koji su želeli da čuju ove reči. Posebno zahvaljujem onima koji su bili sve vreme veoma nestrpljivi da daju svoje protivargumente. Prilika je da za ovom govornicom te protivargumente kažete i da ih zajednički raspravimo. Poslanici na listi Demokratske stranke glasaće protiv ovog zakona. U raspravi dalje neće učestvovati, osim ukoliko bude razloga za polemiku, i svi amandmani koje smo učinili već su povučeni. Hvala vam na pažnji.
Predsednik poslaničke grupe DSS, narodni poslanik Branislav Ristivojević, replika. Izvolite.
Uvažene kolege narodni poslanici, osvrnuo bih se na par momenata u izlaganju uvaženog kolege gospodina Svilanovića, a za koje mislim da nisu na mestu i da ne stoje. Naročito s obzirom da se određenim akcijama Ministarstva spoljnih poslova, od kada njim upravlja gospodin Svilanović, a posebno u postupku koji je pokrenut pred Međunarodnim sudom pravde po tužbama Republike Bosne i Hercegovine i Republike Hravatske, nije išlo u korist ove države, već obrnuto - na štetu njenih interesa. Ali, s tim ću završiti. Želeo bih da ukažem na nekoliko nelogičnosti. Prvo, što se tiče odluke na saveznom nivou, prava iz te odluke i prava iz ovog zakona se ne mogu spajati niti koristiti dva puta i u tom pravcu je podnet amandman jednog narodnog poslanika, uvaženog kolege gospodina Cvetkovića, koji će to regulisati. Znači, neće niko ostvarivati ova prava dva puta i samim tim opetretiti budžet nepotrebno. Dalje, što se tiče nekih od ovih prava, kažete da se ona ne ostvaruju nigde. Ostvaruju se, a prema našem Zakonu o radu onaj ko se nalazi u pritvoru ima pravo na naknadu zarade u određenom iznosu i u određenom vremenskom periodu. Razlika koja se pojavljuje između našeg Zakona o radu i prosečnog pritvorenika u ovoj zemlji i pritvorenika koji se nalazi u pritvorskoj jedinici Međunarodnog krivičnog tribunala u Hagu je sledeća: kod nas postoje bar ograničenja koliko jedan čovek može da se nalazi u pritvoru dok ne bude izveden pred sudiju, u Međunarodnom krivičnom tribunalu tog ograničenja nema. Rekorder je jedan od optuženika sa četiri godine i dva meseca u pritvoru, a nije izveden pred sudiju i nije mu počelo suđenje. Zato nije ni čudo da moramo ići nešto preko onih prava koja se već mogu ostvarivati u ovoj državi i po našem Zakonu o radu u pogledu nakande zarade pritvorenika. Što se tiče vaše, čisto političke primedbe, da se ovim zakonom potcrtava neka veza između zločina i države i slično, ukazao bih na dobro poznato i utemeljeno pravno načelo da niko nije kriv dok se to ne dokaže, odnosno na prezumpciju nevinosti. Tvrditi da ovim zakonom bilo ko staje iza zločinaca ili iza zločina je jednako tvrdnji da svako ko je već optužen pred Tribunalom jeste i kriv i da je odgovoran za to za šta je optužen. Do određene mere vi jeste u pravu, Međunarodni krivični tribunal u svom nazivu ima prezumpciju vinosti, on se zove Međunarodni krivični tribunal za gonjenje osoba odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava. To sam više puta imao prilika da ukažem visokim zvaničnicima samog Tribunala i nisu umeli da mi daju odgovor kako je moguće da u nazivu tog pravosudnog tela stoji krivica. Praktično, onaj koji uđe u postupak gonjenja već je kriv, ali to radi Tribunal i Savet bezbednosti koji je Rezolucijom osnovao Tribunal. Ne radi se to ovim zakonom. Ovim zakonom nikakvog potcrtavanja između države i pojedinaca nema. Ovde se samo određena prava ostvaruju. Što se tiče prava namaterijalno obezbeđenje, ima ga onaj član porodice u slučaju kada optuženik nije ostvarivao pravo na zaradu ili penziju ili mu je ono po nekom osnovu prestalo u toku pritvora. Znači, neće niko ovde ko ima neko pravo na zaradu ostvariti neki ekstraprofit, bogatiti se na račun ovog zakona. (Predsedavajuća: Vreme.) Na kraju, završio bih sa tim štetama koje su po interese ove zemlje učinjene za vreme dok ste vi, uvaženi kolega gospodine Svilanoviću, vodili Ministarstvo. Podsetiću da su kontratužbe koje je ova država podnela protiv Republike Bosne i Hercegovine i Republike Hrvatske u postupku koji se vode pred Međunarodnim sudom pravde povučene od strane tima koji ste vi formirali kada ste sastavili tim odbrane. Takođe, želeo bih da ukažem da ste za predvodnika tima odbrane stavili gospodina koji ima izuzetno velik sukob interesa u ovom postupku. Uvaženi profesor, koga ste postavili na to mesto, nalazi se na listama arbitara hrvatske Gospodarske komore i Privredne komore u Sarajevu. To je čovek koji uvažava interes hrvatske Gospodarske komore i Privredne komore u Sarajevu kada se nalazi na predloženoj listi njihovih arbitara, a u postupcima protiv Hrvatske i Bosne treba nas da zastupa. Kako vi mislite? (Predsedavajuća: Vreme.) Kako vi mislite da postavite čoveka koji će imati taj sukob interesa i taj rascep. Ne kažem da će prevagnuti na ovu ili onu stranu, ali zašto može uopšte da se dođe u tu situaciju da neko ko ima sukob interesa bude postavljen da zaštiti interese ove zemlje. Pitanje je kome će biti lojalan, novcu koji dobija od tih privrednih komora u arbitražama u kojima može da se pojavi ili interesima ove zemlje. Sa tim bih završio. Hvala.
Nemate pravo na repliku, žao mi je. Predlagač ima prvenstvo. (Goran Svilanović: Po Poslovniku.) Po Poslovniku, izvolite.
Prvo, što se tiče povlačenja ...
Recite mi koji član Poslovnika, molim vas.
Zahvaljujem. Govoriću jedan minut.
Recite mi koji član Poslovnika?
Sto. Što se tiče povlačenja tužbe, ako je naša odbrana usmerena na to da dokažemo da sud nije nadležan, svako od vas ko zna pravo zna da ne možemo istovremeno tužiti pred tim sudom jer tvrdimo da nije nadležan, dogod se ne raspravi da li je nadležan; nije raspravljeno, ne možemo da idemo sa kontratužbom. Onog trenutka kada sud donese odluku o tome da li je nadležan ili ne, ulazimo u drugu fazu postupka u kom je moguće podneti protivtužbu. To je elementarno poznavanje prava i to je ono što je trebalo da znate pre nego što ste na bilo koji način rekli nešto o povlačenju protivtužbe. Mi još uvek možemo da je podnesemo ukoliko sud nađe da je nadležan.
Po kom osnovu?
Pred sudovima, kao što je Međunarodni sud pravde...
Gospodine Ristivojeviću, nisam vam dala reč.
Jedan minut. Član 100. Kada ste njemu dali, daćete i meni. Kontratužba na ozbiljnom sudu, kao što je Međunarodni sud pravde, može jednom da se uloži i jednom da se povuče. Vi ste nas lišili oružja kontratužbe. Samo jednom.
Predlagač, gospodin Tomislav Nikolić.
Sada je uvedena praksa jedan minut. Od sada svak ima pravo jedan minut. Odavno se ne čudim srozavanju ugleda Srbije u svetu, pošto znam da je zastupa Goran Svilanović. On nama ovde priča o koaliciji, ovo je koalicija sa narodom. Priča nam ministar da se stvorila nova koalicija. Jeste li vi u opoziciji? Zašto ministar Svilanović ne podnese ostavku? Zašto ministar Tadić ne podnese ostavku? Kako to Demokratska stranka uvek u opoziciji, a uvek ima ministre u Vladi? Otkad je to? Kada se pozivate na osnovna načela politike, opoziciju i poziciju razdvaja to da li ima ministre ili nema, a ne kakve stavove zastupa i za šta glasa u Skupštini. U Skupštini je narod i na ulici da sretnete tri građanina i da ih pitate šta misle o ovom zakonu, mogu da pripadaju različitim političkim opcijama a da vam kažu isti stav, iako nisu u koalicijama. Samo što mi radikali nikada nismo sa Čumetom bili u koaliciji. Gospodin Svilanović ima šefa Čumeta. Pričate o pravu na odbranu, a već sam rekao, pravo na finansiranje odbrane pred Haškim tribunalom ima onaj ko prizna Haški tribunal. Prkosni Srbin Vojislav Šešelj nema pravo na finansiranje odbrane, ne priznaje Tribunal. Slobodan Milošević nema pravo na finansiranje, ne priznaje Tribunal. Da li je to za nas manje vredan građanin, taj što tamo kaže - ne priznajem da mi vi sudite - i ne treba da mu sude. Šta kaže gospodin Svilanović, da ne sudimo oficirima a da sudimo političarima, pa opet ne može da se vrati nikada više na vlast, nikada više. Da sudimo svim političarima u Srbiji Goran Svilanović - "po""jo" - više ne može da vodi srpsku politiku. Samo još jedna stvar: jeste, za bivšeg predsednika Milutinovića 200 evra mesečno, a Nataša Mićić koristi sve privilegije kao da je bila predsednik Srbije. To Građanski savez ne priča. Bila je vršilac dužnosti, nije izabrana uopšte, uzurpirala, pogazila Ustav dok je bila vršilac dužnosti i sad uživa sve privilegije predsednika Republike. Ajde i vama ćemo, svima koji ste vršili dužnosti, svima ćemo po 200 evra da damo da idete u Hag, da vidite da li je to tamo dobro ili nije dobro. Dakle, molim vas da se ne bojite ovog čina. Nije ovo antidržavno, nije upereno ni protiv koga, ovo je samo solidarnost Srbije sa onima koji su tamo samo zato što su optuženi. Neke ste oterali na silu, a neki su otišli dobrovoljno. Mi srpski radikali smo dali najbolje što imamo – Vojislava Šešelja i nemamo više šta, jedino sad ovako sve da nas povedete. Ali, kad nam je tamo najbolji, kao da nam svima sudite. Mislio sam, kad ste oteli Slobodana Miloševića, da ste prekinuli sa tim, jer kad ode onaj ko je na vrhu, mislio sam da ste postigli dogovor: evo, dajemo onog što je na vrhu, ne dirajte nam više građane. Samo što ste ga izvadili iz helihoptera, oni su vam ispostavili zahtev za braću Banoviće. Toliko su vas potcenili, toliko su vas ponizili. To nikada neće da prestane, ako bi o Srbiji i dalje vodili računa ovakvi. Zato, u pamet se i vi koji ste na istoj listi sa ovakvim neprijateljima države, razmislite malo. Slažem se da vam je to možda pomoglo da imate bolji izborni rezultat, ali ako izađe ovde pa kaže da vas zastupa, čudi me da niko od vas ne izađe na repliku.
Po kom osnovu želite reč? Replika, izvolite.
Pošto sam direktno pomenut, imam pravo da odgovorim na ono što je rečeno. Veoma malo saznanja imate o tome, žao mi je što je tako, kako teče postupak po tužbi Bosne i Hercegovine i Hrvatske za genocid protiv naše države. Istovremeno, veoma često se u medijima špekuliše sa povlačenjem naše tužbe, koja je podneta od strane prethodne vlade, protiv nikoliko zemalja članica NATO-a. Pri tom nijedne izjave nikada nije bilo, ni moje, a vodim te postupke, niti mojih saradnika, u prilog povlačenju ove tužbe protiv zemalja članica NATO-a. Pri tom, sada koristim priliku pošto sam prozvan, da vam kažem da nijedan postupak pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu nije trajao onoliko dugo koliko do sada traje postupak o bosanskoj tužbi za genocid. To je jedna činjenica koju treba da imate u vidu. To je činjenica u prilog kompetentnosti onih koji taj postupak vode, uprkos ovome što ste rekli, da može da postoji sukob interesa. Dakle, potpuno nasuprot ovome što vi govorite, tim stručnjaka, koji čine pravni eksperti za krivično pravo, za međunarodno pravo, koji je formiran u Ministarstvu spoljnih poslova, vodi ove sudske postupke na način da do sada nije doneta odluka potiv interesa naše zemlje i tako će ostati, verujem, i kada sutra ili u petak bude izabran novi ministar spoljnih poslova. To će biti prilika da se bilo ovaj, bilo drugi tim, upravo takvim pokaže, kompetentnim da štiti interese građana ove zemlje. Tačno je, pred Međunarodnim sudom pravde ugroženi su, po ovim tužbama, interesi svih nas koji živimo ovde. To jeste prilika da te postupke dobijemo. Drugo, a direktno je u vezi sa ovim o čemu danas razgovaramo, neko je pomenuo glavnu tužilju Haškog suda Karlu del Ponte i pomenuo je dosadašnje rezultate u odbrani bilo Miloševića, bilo drugih optuženih. Mogli ste da čujete u kolikoj meri se iz sadašnjih izjava zvaničnika Tribunala ili tužilaštva relativizuje mogućnost da bude doneta presuda koja bi bila osuđujuća za genocid. To je samo jednim delom i rezultat dosadašnje saradnje sa Tribunalom, upravo kada suu pitanju dokumenti ili arhive. Vođen je, unutar ovog postupka Miloševića u Hagu, poseban spor koji je pokrenulo tužilaštvo protiv naše države za nesaradnju. Izgubilo jeu svim tačkama taj spor i utvrđeno je da država sarađuje, a i dalje je, posle toga, tužilaštvo sasvim javno reklo da ima problem sa time da li će ili neće dokazati optužbu za genocid. Ne tvrdim ja da je to rezultat samo ovog tima eksperata, pre svega onih koji vode tu odbranu, ali ukazujem i na to u kojoj meri se vodilo računa o interesima građana ove zemlje kada se sarađivalo sa sudom u Hagu, odnosno kada su vođeni postupci pred Međunarodnim sudom pravde po tužbama za genocid, bilo da jepitanju bosanska, bilo da je u pitanju hrvatska. (Predsedavajuća: Vreme.) Dopustite da vas obavestim da će rasprava o tužbi protiv zemalja članica NATO-a biti održana 19. aprila. (Branislav Ristivojević: Replika, citiran sam.)
Replika, gospodin Ristivojević. Izvolite.
Uvažene kolege narodni poslanici, na dve stvari mi niste odgovorili, uvaženi kolega, gospodine Svilanoviću. Lepo sam rekao, kontratužba je jednom povučena i više ne može da se koristi u postupku pred Međunarodnim sudom pravde. Lišeni smo mogućnosti da dokazujemo da je i nad nama izvršen genocid. Druga stvar, niste mi uopšte objasnili kako je moguće i čemu će biti lojalan čovek koji je angažovan da vodi tim, ako istovremeno jeste na listi arbitara hrvatske Gospodarske komore u Zagrebu i Privredne komore BiH u Sarajevu? Mi sada treba ovde da verujemo da će on biti lojalan pasošu koji eventualno ima, a neće parama koje tamo dobija. Treće, što sam zaboravio na vaše prvo izlaganje da kažem, ukoliko gospoda Tači i Haradinaj budu hteli da uzmu pasoš ove zemlje i da odu u Hag, iz mog džepa ću da im platim odbranu, samo neka priznaju da su državljani ove zemlje.
Predsednik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Ivica Dačić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, daj bože da nije bilo nikakvog razloga da raspravljamo o ovom zakonu, koji je samo posledica onoga što se desilo, a to je izručenje Haškom tribunalu, koje je urađeno protivustavno i protivzakonito. Bilo koji zakon ne može da potre osnovnu činjenicu, da su izručenja jugoslovenskih državljana obavljena protivno Ustavu Republike Srbije. Ako je neko želeo da vrši izručenja, trebalo je prvo da promeni Ustav. Vi dobro znate da je SPS bila protiv tog zakona, protiv Zakona o saradnji sa Haškim tribunalom. Ne čudi me uopšte ton onih koji su izručili naše državljane Haškom tribunalu i uopšte ne očekujem da imaju drugačiji ton. Oni su to i učinili zato što smatraju da su oni krivi, a ne zato što ispunjavaju navodne međunarodne obaveze. Oni su to i učinili zbog toga što smatraju da je ova država vršila genocid. Oni su to i učinili zato što smatraju da je Srbija bila izvor svih nestabilnosti i ratnih zločina na Balkanu u proteklih 10 godina. Oni su to učinili zbog toga što su više mrzeli Miloševića i prethodnu vlast nego što su voleli svoju državu. Ovde brige o tome kako ćemo sa Tačijem. Dame i gospodo, za Tačija su se Vlada Srbije i Savezna vlada više zabrinule kad je uhapšen na nekom od svetskih aerodroma, nego za bilo kog državljanina koji je izručen Haškom tribunalu. Usijali su se telefoni da se objasni tim zemljama da je to poternica koja je izdata za vreme Miloševića i da su to političke optužnice. Vi ste izvršili amnestiju onih koji su ubijali srpsku decu i Srbe na Kosovu i Metohiji, a pre neki dan smo svi ovde zajedno ustanovili da je reč o nastavku politike etničkog čišćenja. Možda je prethodna vlast i možda svaki pojedinac ima greške, ali oslobodimo se ideoloških naznaka, oslobodimo se razlika među partijama, jer zbog toga pravimo štete sopstvenom narodu i sopstvenoj državi. Na Kosovu i Metohiji je oduvek bila politika etničkog čišćenja, ali etničkog čišćenja Srba. Ljudi su u Hagu zbog toga što su optuženi da su Srbi vršili etničko čišćenje nad Albancima. Jesmo li mi bili u pravu ili oni iz Haškog tribunala, koji i dan-danas nisu podigli ni jednu optužnicu protiv ijednog Albanca na Kosovu i Metohiji. Mislim da mi nećemo dočekati da će podići ijednu optužnicu protiv Albanaca, jer to su njihovi politički partneri na Kosovu i Metohiji. To su lideri političkih partija, to su ljudi koji se nalaze u tzv. Skupštini Kosova i Metohije, u kojoj se nalaze i predstavnici nekih vaših političkih partija koje daju alibi tim institucijama na Kosovu i Metohiji. Razlika u tome da li se neko dobrovoljno predao ili je izručen apsolutno ne stoji. Oni koji su se dobrovoljno predali to su učinili po svojoj odluci. Moram da kažem da ste prevarili i one koji su se dobrovoljno predali. Obećali ste im da će se država založiti da svoju odbranu čine sa slobode. Ko je od njih još pušten, osim onog admirala - koji je, čini mi se, bio u partiji Dušana Mihajlovića - gospodina Jokića? Koga su to pustili? Ljude koji su bili na samrti. U akciji "Sablja" ste pohapsili ljude ne zbog ubistva Đinđića, nego da biste ih posle izručili Haškom tribunalu. Objasnite vi, koji ste još na vlasti, zašto je Karla del Ponte govorila, a niko je nije demantovao, da više nije mogla da vam izlazi u susret, jer ste toliko ljudi tražili da se izruče Haškom tribunalu da više nisu znali šta da rade. Karla del Ponte je to izjavila, da ste je molili da se izruče neki ljudi odavde iz Srbije i vi govorite o zaštiti tih ljudi i o zaštiti Srbije. Treba da vas je sramota zbog toga. Mislimo da ovaj zakon nedovoljno pomaže ljudima koji su optuženi pred Haškim tribunalom. Veliki je pomak što će ovaj zakon, čini mi se, biti donet velikom većinom. Ovo nije bilo kakva koalicija. Dobro je što je gospodin Svilanović malopre o tome govorio. Nadam se da će gospoda iz Demokratske stranke Srbije, koji se još kolebaju da li će Svilanović i Tadić ostati ministri, doneti ispravnu odluku. Zaista, što se vas tiče i nas, tu postoji ogromna razlika. Razlika je u tome što vi smatrate da su ti pojedinci tamo kao pojedinci. Mi nećemo da branimo ni jednog Srbina, niti bilo kog građanina Srbije, državljanina Srbije koji je počinio bilo koji ratni zločin. Ko je to? Da li se ijedan u Hagu nalazi za koga je dokazano da je počinio konkretni ratni zločin? Možda ih ima nekoliko. Svi ostali su po liniji komandne odgovornosti. Pre nekoliko dana smo jedinstveno, jednoglasno zaključili da ako Srbi na Kosovu i Metohiji ponovo budu napadnuti, a Ujedinjene nacije ne ispunjavaju svoje obaveze, da je obaveza Srbije da ih zaštiti. Ko će od vojnika i policajaca to da čini ako će sutra takvi ljudi, kao što je bio moj prethodnik za govornicom, da ih izručuju Haškom tribunalu i da za njih govore da su ratni zločinci? Ko će se više usuditi? Mi, naravno, smatramo da je bilo ratnih zločina, ali nije postojala sistematska državna politika etničkog čišćenja i genocida. Neki govore o tome da su ovde predviđena neka velika sredstva. Ovo su minorna sredstva. Koliku ćete štetu napraviti ovoj državi ukoliko Milošević ili neko drugi ko je bio na komandnoj liniji broj jedan bude osuđen za genocid, jer će time biti osuđena čitava država i čitav narod. Reč je o nekoliko desetina milijardi dolara. Da li sam u pravu? Koliko iznosi tužba Bosne i Hercegovine? Koliko će iznositi tužba Hrvatske? Od čega zavisi ishod tih tužbi? Znači, ukupno iznosi više od 50-60 milijardi dolara. Od čega će zavisiti presuda Međunarodnog suda u Hagu? Ne ovog o kome mi danas raspravljamo, nego Međunarodnog suda pravde: od toga da li će Milošević biti osuđen za genocid. Nemojte vi da govorite da ste vi pomogli Miloševiću da ne bude osuđen za genocid. Vi ste sve učinili da ga osude, sve ste dokumente dali Karli del Ponte. Dali ste stenograme sa sednice Vrhovnog saveta odbrane. Momčilo Perišić, koga ste okarakterisali svi kao špijuna, davao je stenograme sa sednice Generalštaba, a vi ste dali stenograme sa sednice Vrhovne komande Generalštaba. Šta ste onda vi? U izručenju Slobodana Miloševića, kako je napisao gospodin Mijatović, koji je bio zamenik šefa Državne bezbednosti u vreme vaše vlasti, učestvovali su Čeda Jovanović, Dušan Mihajlović, ali je akcijom komandovao engleski obaveštajni oficir ili ataše. Nisam mu zapamtio ime, vi to bolje znate od mene. Kako to? Hoće li neko za to odgovarati? Gospodin Nikolić je malo pre pominjao Čumeta. I drugi iz surčinskog i zemunskog klana su hapsili Miloševića da bi se izručio Haškom tribunalu. Svi to dobro znate. Prema tome, želim samo da kažem da ćemo glasati za ovaj zakon. Glasaćemo zato što smatramo da je obaveza države da pomogne onima koji se nalaze pred ovim međunarodnim sudom u Hagu, čiju nadležnost inače mi ne priznajemo zbog toga što je konstituisan na nelegalan način. Mi imamo primedbe i amandmane na ovaj zakon, ali ćemo glasati za njega zato što smatramo da je dobro da postoji zajednički stav političkih partija o tome, bez obzira šta misle o pojedinim ljudima koji su pred Haškim tribunalom. Želim na kraju da kažem jednu stvar, založiću se lično, a i partija čiji sam predsednik glavnog odbora, da isto tako brinemo i o porodicama onih koji će ići u zatvor zato što su protivustavno izručili državljane Srbije Haškom tribunalu.
Replika, narodni poslanik Goran Svilanović.
Jedino dobro iz ove rasprave je što je ovo prilika da razgovaramo o nekoliko tema paralelno. Pomenuli ste tužbu za genocid bosanku, hrvatsku. Pomenuo sam tužbu protiv zemalja članica NATO-a, pomenuli smo nekoliko onih koji su optuženi, a nalaze se u sudu u Hagu. Nismo pomenuli majora Šišića. Na predlog ministra odbrane Tadića i ministra spoljnih poslova do sada je izdvojeno preko pola miliona evra za njegovu odbranu, samo da znate, informacija koja može da vam koristi o tome kako može država da stane iza vojnika, oficira, iza policajaca koji su optuženi za težak zločin, a očigledno se radi o čoveku koji je izvršio komandu u jednom trenutku. Od koga, zašto, možda će taj sudski postupak da pokaže, a možda nikada neće. Zato sam u izlaganju pomenuo da možda treba razmišljati o tome kako da se napravi razlika između profesionalnih vojnika i oficira koji svakodnevno rizikuju živote. To je profesija koju su izabrali. Drugo, nema ovde nikakvih ideoloških naznaka, kao što je malopre rečeno. O tome koliko smo izašli u susret zahtevima Tužilaštva govori tužba koju je Tužilaštvo podnelo protiv države, i po kojoj je izgubilo po svakoj od tih tačaka, kao i izjava tužilje da ima problem da dokaže genocid, što je element naše odbrane, uz poruku o bosanskoj i hrvatskoj tužbi, jer mi tvrdimo da genocida nije bilo. Do sada nisu uspeli u tom zahtevu. Konkretno, želeo bih da odgovorim na još nešto što je rečeno oko visine tužbenog zahteva i molim vas nemojte baratati milijardama kada je u pitanju zahtev bilo Bosne, bilo Hrvatske. To su cifre o kojima govore političari u njihovoj javnosti, a ne nalaze se u tužbenom zahtevu. On će možda biti preciziran u zavisnosti od rezultata ovog spora. Molim vas da ovde ne otvaramo temu, da li bilo kome dugujemo neku milijardu. Ne dugujemo. Zato molim da tako ne govorite o milijardama koje se ne nalaze u tom zahtevu. Konačno, želeo bih da kažem nešto o tužbi, kontratužbi i, ako ne grešim, ispravite me, govorili ste o profesoru Varadiju. Ja sam izgovorio njegovo ime, vi ste govorili o šefu tog tima. Želeo bih da vam kažem, prvo, on je bio predložen od predsednika vaše stranke i tada predsednika Srbije i Crne Gore za ministra pravde ranije savezne vlade i odbio je taj predlog. Bio je prvi njegov predlog. Mislim da to on zaslužuje svojom kompetencijom i, koliko mi je poznato, uživa svu podršku sada predsednika Vlade Srbije, upravo zbog stručnosti koju je sve vreme vođenja ovog spora pokazivao. O detaljima – na koji način se vodi naša odbrana po tužbi Bosne i po tužbi Hrvatske, samo želim da vas informišem - i kao predsednik DSS Vojislav Koštunica je redovno obaveštavan. (Predsedavajuća: Vreme.) Dakle, i u onom periodu kada više nije bio predsednik države i nije još postao premijer, redovno je obaveštavan, baš kao što je to slučaj sa Miroljubom Labusom. Izvinjavam se za prekoračenje vremena. Dalje, kada se radi o spoljnotrgovinskoj arbitraži, troškove ne finansira privredna komora ni Bosne ni Hrvatske, kao što ste to pomenuli, niti države Bosna i Hrvatska, nego stranke. Sporovi koje tu vode drugi naši eksperti uključuju i njega. Pojavljuju se kao sudije arbitri. Najčešće su oni u kojima se štite interesi preduzeća iz naše države, pa ih naša preduzeća angažuju da štite njihove interese u tom sporu. Mislim da to znate i žao mi je što ste manipulisali tim podatkom, da je na bilo koji način ucenjen od države, bilo da je u pitanju Bosna, bilo da je Hrvatska ili bilo koja druga spoljnotrgovinska komora, u kojoj se nalaze kao sudije arbitri ljudi iz naše zemlje: bili su u pitanju iskusni pravnici, profesori, eksperti za pojedina pitanja. Dakle, finansiraju ih oni koji ih zovu da budu njihove sudije i to su najčešće firme iz naše zemlje. Samo to želim da vam ukažem, da ne bude bilo kakvih zabuna o sukobu interesa. Hvala najlepše.
Replika, gospodin Ristivojević. Po Poslovniku, Ivica Dačić. Koji član Poslovnika?
Želeo bih da pitam predsedavajućeg upravo po kom osnovu je dala pravo na repliku gospodinu Goranu Svilanoviću na osnovu mog izlaganja. Po kom osnovu?
Recite vi meni, po kom osnovu se vi javljate za reč?
Vi morate da poštujete Poslovnik. Gde sam ja to njega pomenuo? Po članu 97, želeo bih da vas podsetim, ima pravo na repliku ako se govornik uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku ili ako se pogrešno protumači njegovo izlaganje. Ne znam gde se gospodin Svilanović prepoznao. Šta je to njega iritiralo da se javi za repliku, jer sam se trudio da ga uopšte ne spominjem, njegovo vreme je prošlo, nema potrebe da ga spominjem. Da li se prepoznao u onom delu kada sam govorio o Čumetu ili ovima koji su iz surčinskog i zemunskog klana hapsili Miloševića, ili se prepoznao u ovoj poslednjoj rečenici gde sam rekao da ćemo brinuti i o njegovoj porodici? Molim vas da mi pojasnite, po kom osnovu se gospodin Goran Svilanović već peti put ovde javlja za repliku. Poslovnik važi, gospođo predsedavajuća, za sve. Prema tome, važi i za gospodina Gorana Svilanovića, mada je meni jasno da za vreme njegove vlasti, iako je on još na vlasti, nije važio ni Ustav, ni zakon, a kamoli Poslovnik.
Narodni poslanik Goran Svilanović je dobio pravo na repliku po osnovu pominjanja. Vi ste ga pominjali, ne sada nego u prethodnom izlaganju. Imenom i prezimenom ste ga pomenuli nekoliko puta.
Nije bitno da li sam ga spomenuo, nego da li sam ga uvredio.
Da li još neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Nemate pravo na repliku, gospodine Svilanoviću. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe DSS, G17 plus, SPS i SPO-Nova Srbija. Dajem reč narodnom poslaniku Tomi Bušetiću, SPS, posle njega Vladan Vučićević, SPO-Nova Srbija.
Dame i gospodo narodni poslanici, donošenje ovog zakona prvi je korak u pravcu jedinstvenog nastupa svih relevantnih političkih snaga prema tako važnom pitanju kakvo je pitanje Haga. Ovo je trenutak kada država treba i mora da definiše pozitivan odnos prema onima koji su branili našu zemlju, a većina u Hagu je upravo bila na tom zadatku. U Hagu se brani istina, a istina je na našoj strani. U Hagu su uglavnom Srbi, državnici, političari, generali, oficiri, ukupno njih 70 i pokoji Musliman i Hrvat, što kaže naš narod – da se Vlasi ne sete. Zato Srbija treba da ima veći interes od svih ovih drugih država za odnos prema Hagu. U ovom trenutku nama ne treba neka naknadna pamet, a mi smo svedoci ovih dana naknadne pameti Nebojše Čovića, koji kaže da su Holbruk, Voker, Olbrajtova i te kako radili na scenariju progona, linča i proterivanja srpskog življa na Kosovu i Metohiji 17. i 18. marta. Zar to nisu isti ljudi koji su bili promoteri terorizma na Kosovu i Metohiji 1998. i 1999. godine, ljudi koji su i organizovali i osmislili besomučnu agresiju NATO-a? Čović izriče teške optužbe i na račun Harija Holkerija. Svi administratori na Kosovu i Metohiji su bili isti, od Kušnera do Hari Holkerija. Naknadna pamet nam ne treba, nama treba ovde jedinstvo. Ni Gorana Svilanovića, koji pre nekoliko dana reče da Nemačka radi na nezavisnosti Kosova i Metohije. Goran Svilanović se kasno setio da to kaže danas. Šta je radio u protekle tri godine. Goran Svilanović je uništio našu diplomatiju i njemu bi mnogo više ličilo da bude ministar inostranih poslova Albanije i Hrvatske, a nikako Srbije ili zajedničke države Srbije i Crne Gore. Nama je potrebno jedinstvo, a ne naknadna pamet i oko mnogih drugih pitanja. Kad govorimo o Rezoluciji 1244, rezolucija jeste kompromis, ali nije kapitulacija. Problem je što se Rezolucija 1244 ne sprovodi na delu. Jednostavno, srpski narod nije zaštićen, nije bezbedan i nijedno pitanje koje je bilo u zadatku po Rezoluciji 1244 nije rešeno. Sasvim je jasno i danas svi moramo da budemo svesni da Kosovo i Metohija nije demokratsko pitanje, ne radi se o tome da li ima ili nema dovoljno demokratije. Na Kosovu i Metohiji je progon srpskog stanovništva, teror i gola otimačina teritorije. Zato govorim da nam ne treba nikakva naknadna pamet. Danas, kada donosimo ovaj zakon, moramo da kažemo da se u Hagu brani istina. Istina jeste na našoj strani. Ratove su na ovim prostorima pokrenuli Hrvati i Muslimani. Poznate su izjave i Franje Tuđmana i Izetbegovića. Tuđman je rekao – krenuo sam u rat da bih dobio samostalnost što pre. Izetbegović, da bi zarad suverene Bosne i islamske države žrtvovao svakakav mir i to je istina, i žalosno je što u Srbiji danas postoji veliki broj i političkih partija i drugih snaga koji govore drugu priču. Naravno, kada govorimo o Kosovu i Metohiji vrlo dobro znamo da se 1998. i 1999. dogodio teror. Mi smo se samo obračunavali sa terorizmom. Nisu na Kosovu bila ugrožena ljudska prava Šiptara, nije na Kosovu bila humanitarna katastrofa. Šta je to što je Šiptarima nedostajalo tokom svih tih godina? Imali su sva prava, ali ta prava nisu koristili. Kada govorimo o humanitarnoj katastrofi, ona se desila tek posle bombardovanja i u vreme bombardovanja. I šta se to promenilo u međunarodnoj zajednici svih ovih godina, i 90-tih i danas 2004. Skoro ništa. KFOR i UNMIK ne rade svoj posao koji imaju kao obavezu po Rezoluciji 1244, mediji inostrani su isti i 90-tih godina i pre nekoliko dana. Međunarodne organizacije i Savet bezbednosti nisu na pravi način osudili genocid koji se desio marta meseca 2004. godine. UNESKO se totalno nonšalantno ponaša prema uništenju svih naših svetinja i tu dolazimo do ovog ključnog pitanja, a koje je na neki način vezano za ovaj zakon, jer mi moramo da budemo jedinstveni kada je reč o tim nažim najvažnijim državnim pitanjima. Nije važno određenim međunarodnim faktorima ko je na vlasti u Srbiji. Oni svoj program sprovode i to je činjenica, ali ako mi budemo jedinstveni, ako znamo šta želimo i ako se zajednički usaglasimo i jedinstveno nastupamo oko najvažnijih vitalnih pitanja, nama će svakako biti bolje. Znamo da će ovaj zakon biti dočekan na nož od mnogih. Pre svega od onih političkih partija do juče u DOS-u, poput Batićeve, Mihajlovićeve, Gorana Svilanovića, njegovog Građanskog saveza. Vrlo dobro znamo do čega je ta politika dovela. Oni su za tri godine gotovo uništili naše društvo. Znamo kako su se građani opredelili prema njima. Sve te stranke dobile su nula posto. I Svilanović i Građanski savez isto bi prošli - nula posto. Zar bi on bio bolji od Batića? Ne bi. Ovaj zakon će dočekati na nož i mnoge nevladine organizacije, razni analitičari, eksperti, čiji je jedini zadatak da tumače šta hoće NATO, Međunarodna krizna grupa, a sve to rade protiv interesa srpskog naroda i srpske države. Naravno, ne rade oni za džabe, dobre apanaže primaju iz inostranstva, a niko ko dobija pare iz inostranstva ne dobija za džabe, sve je to protiv interesa ove države i ovog naroda. Zakon će u svakom slučaju pomoći mnogim optuženima. Nama je najvažnija pomoć predsedniku Slobodanu Miloševiću. On do sada nikakvu pomoć nije imao od ove države. Naprotiv, bili su samo klipovi u točkove, a Milošević se briljantno brani, sam se brani i sam će pobediti u Hagu, u to smo mi gotovo uvereni. Na kraju, ovaj zakon treba da ozvaniči novih kurs Vlade i države prema pitanjima koja su od vitalnog nacionalnog interesa, a upravo ovo pitanje Haga jeste i državno pitanje.
Reč ima Vladan Vučićević, SPO-NS, a posle njega Marko Krstić, G17 plus.
Dame i gospodo poslanici, evidentno je da je u proteklih 10 godina Srbija prošla kroz veliku agoniju i da se naravno u Srbiji teško i preteško živi. Sigurni smo svi i znamo da Haški tribunal nije naklonjen Srbima, da je Haški tribunal sud koji evidentno na neki način kažnjava Srbe, a da je naklonjen albanskim teroristima i svim drugim teroristima, koji su vršili atak na Srbe i srpski narod. Postavlja se pitanje, prilikom donošenja ovog zakona, suštinsko, da li je Srbija dovoljno u ovom trenutku učinila za odbranu svojih sugrađana koji se nalaze u Hagu, kako i na koji način treba da pomogne. Ko su sve žrtve proteklih godina i ovih ratova kroz koje smo prošli, ko su sve žrtve NATO agresije i u kakvom ekonomskom stanju se danas nalaze te žrtve, u kakvom ekonomskom stanju se nalazi cela Srbija? Šta je sa invalidima rata? Ko vodi računa o invalidima rata? Kako danas u Srbiji žive invalidi rata? Naravno, svaka ozbiljna država dužna je da svoje sugrađane brani, štiti i mislim da je propušteno dosta vremena i da je Srbija trebalo da štiti i brani svoje sugrađane u Hagu, ali u ovom predlogu zakona smeta mi što u samom članu 2. stoji - uža familija, brat, supruga, deca, pa onda se pominje brat, sestra. Nije definisano koliko će to sredstava biti izdvojeno, ko će ta sredstva izdvojiti i koliko puta familija u toku jednog meseca može putovati u Hag. To ovde nisam video. Naravno, ima ovde u Srbiji i onih drugih ljudi kojima je možda trebalo pomoći. Šta je sa majorom Šišićem, koji je isto stradalnik, ovde se ne pominje i nalazi se u zatvoru u Italiji. Ono što je vrlo bitno, to je ovaj član 11. koji kaže da mi treba retroaktivno da isplatimo sve. Gospodo poslanici, smatram da je Srbija dužna da pomogne svojim sugrađanima, ali smo na neki način ovaj zakon morali malo primeriti i našoj ekonomskoj situaciji, a svi znamo da je ekonomska situacija svih građana u Srbiji neprimerena i nije takva da se u Srbiji normalno može živeti. Kao čovek sigurno ne mogu da glasam i da kažem da treba da finansiram Marka Miloševića. Ne mogu dozvoliti sebi da, na neki način kao poreski obveznik, naturim svim građanima Srbije svojim glasom da glasaju za Marka Miloševića. A svi znamo i sećamo kada je Slobodan Milošević rekao: "Nije čovek onaj koji ima 20 godina i nije zaradio milion maraka". Privatnik sam 18 godina, milion maraka zaradio nisam i milion maraka poštenim radom u Srbiji se teško zarađuje. Iz tih razloga mislim da je na neki način moralo da se vodi računa da se pomogne unutar zemlje dokazima, materijalima, da se daju svi dokazi i materijali koji će služiti u odbrani svih optuženih koji se nalaze u Hagu, ali da je što se tiče materijalnih davanja morao da se napravi neki rez i da se kaže - svi oni koji nisu u dobroj materijalnoj situaciji i koji nisu zaradili milion dolara, treba da dobiju pomoć, a oni koji su u ovoj zemlji za kratko vreme, sa 20 godina života, zaradili milion i više dolara, ti ljudi mogu da putuju, da svoje roditelje štite i brane u Hagu, a što je njihovo apsolutno pravo. Na neki način sve žrtve u ovoj zemlji povredićemo ako budemo doneli ovaj zakon, a ne budemo napravili neki rez, ipak ko to treba i kome treba pomoći, a kome treba uskratiti tu pomoć. Oni što su svojim radom ili na neki drugi način za vrlo kratko vremo uspeli da zarade više miliona maraka ili više miliona evra smatram da iz svojih sredstava mogu da brane svoje roditelje. A, država Srbija da apsolutno sve materijalne dokaze da i pruži u njihovu odbranu. Toliko i hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin, G17 plus, a posle njega Bogoljub Pejčić, SPO-Nova Srbija.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, poslanička grupa G17 plus je podržala stavljanje ove tačke na dnevni red iz potrebe da se urede ona prava optuženih lica pred Haškim tribunalom koja nisu u dovoljnoj meri zaštićena dosadašnjim pravnim sistemom i sistemom koji važi u gradu koji se zove Hag. Međutim, čitajući zakon, koji smo zaista pretresli na Zakonodavnom odboru, imam osećaj da su neka pitanja data preširoko u pogledu prava, zatim preširoko u pogledu lica, previše u iznosu i bez korektiva ekonomske mogućnosti ili nemogućnosti kandidata da ostvare ta prava. Ne bih komentarisao situaciju u kojoj se nalaze poreski obveznici. Nama nedostaje mišljenje finansija da bismo znali da li se ovo može sprovesti. Ali, hteo bih da ukažem na nekoliko stvari. Kada donosimo ovaj zakon trebalo bi da znamo kakva prava imaju lica koja se pred sudovima u Srbiji nalaze u statusu pritvorenika, odnosno lica o kojima se u Srbijivodi krivični postupak. Napomenuću da se i u Srbiji vode krivični postupci protiv učinilaca iste grupe krivičnih dela poput lica u pritvoru po ovom zakonu o kome mi sada govorimo. Prava optuženih zaposlenih lica, kada se radi o regresu zarade, regulisana su članom 111. Zakona o radu i odnose se samo na prava pritvorenih lica. Dakle, nema prava rodbine, tu su samo lica protiv kojihje pokrenut krivični postupak zbog krivičnog dela učinjenog na radu ili u vezi sa radom. Koja su to prava? To su - naknada zarade u visini od jedne četvrtine koju je lice ostvarilo za mesec kada je bilo privremeno udaljeno, ili jedna trećina zarade, znači više, ako to lice izdržava porodicu. Više prava od tih prava u zakonodavstvu ove zemlje nema. Kada se radi o pravima lica u krivičnom postupku, znači opet rodbine tih lica nema, a optuženi u krivičnom postupku imaju prava regulisana Zakonomo krivičnom postupku, što se odnosi pre svega na obezbeđenje tzv. siromaške odbrane, kako mi to u narodu kažemo, koja je obavezna kada se radi o krivičnim delima za koja je zaprećena kazna preko 10 godina zatvora, a fakultativna, znači ne mora je biti, kada se radi o krivičnim delima sa zatvorom od preko tri godine. I to, pod uslovom ako to zahtevaju interesi pravičnosti i ako okrivljeni prema imovnom stanju ne može da snosi troškove odbrane. Znači, videćete da su prava utvrđena ovim zakonom daleko šira, sveobuhvatnija u pogledu lica, u pogledu prava, u pogledu iznosa i u pogledu provere ekonomskih mogućnosti. Suština svih prava koja sadrže svi pozitivni zakoni u Srbiji je da obezbede da nijedan okrivljeni ne bude osuđenzbog toga što nije imao uslova da se brani. Poslanička grupa G17 plus zaista misli da i ovaj zakon treba da ide u tom prilogu. Znači, sve ono što je preko toga, izvan toga, što obuhvata neka druga lica koji nisu optuženi previše je i izlazi izvan okvira ustavnih mogućnosti. Konkretno mislim na član 13. Ustava Republike Srbije, koji kaže da su građani jednaki u pravima i u dužnostima i imaju jednaku zaštitu pred državnim i drugim organima bez obzira na rasu, pol, rođenje, jezik, nacionalnu pripadnost, veroispovest, političko i drugo uverenje, obrazovanje, socijalno poreklo, imovno stanje ili koje lično svojstvo. Ovaj zakon bi zaista predstavljao izuzetak. Pošto zakon predstavlja izuzetak, a kao pravnik to moram da kažem, on se tumači restriktivno, znači uže. Ovaj zakon je izvršio zaista široko tumačenje ovakvog mogućeg izuzetka i mi smo nekim amandmanima, a vidim i amandmane predstavnika drugih poslaničkih grupa, intervenisali u tom pogledu. Ovako kako zakon sada izgleda zaista je preširok i obuhvata neka lica, neka prava koja ne treba tu da budu. Oko retroaktivnosti se razgovaralo i mislim da i o tom pitanju ovde treba da razgovaramo. Mislim da član 11. omogućuje primenu zakona retroaktivno, jer se ostvarivanje prava računa od stavljanjau pritvor, i tu imamo određene amandmane, ako budu usvojeni ta će situacija moći da se popravi. Međutim, bez usvajanja ovih amandmana član 11. Ustava nije ispoštovan. Naime, pojedine odredbe mogu imati povratno dejstvo, ali tada to traži da mi obrazložimo ovde opšti interes za tako nešto. Mi takvo obrazloženje ovde nemamo i nadam se da bi prihvatanjem amandmana mogli da otklonimo taj prilično veliki nedostatak. Dalje, osvrnuću se na obavezu Vlade da obaveštava optuženog i članove porodice o njihovim pravima iz ovog zakona. Moram da vam kažem da je ovo obaveza koju Vlada do sada ni u jednom propisu nije imala. O pravnom propisu se građani obaveštavaju objavljivanjem u službenom listu tj. "Službenom glasniku Republike Srbije", u tzv. roku koji se zove "vacatio legis", u kome se oni upoznaju sa propisom. U ovoj situaciji mi smo obavezali Vladu da obaveštava građane i porodice pojedinačno, optužene i porodice pojedinačno, o zakonu i pravima iz tog zakona. To bi naravno bilo logično, pravno-sistemski gledano, da radi odgovarajuće ministarstvo, kao što imamo npr. da Ministarstvo pravde odlučuje o pravima lica koja su neopravdano osuđena u redovnom pravnom režimu, a ne odlučuje Vlada Srbije. Ne vidim zašto pravimo razliku između običnih osuđenih i onih koji će biti neobično osuđeni, ako će biti neobično osuđeni. Poslednja načelna primedba bi se odnosila na obezbeđenje finansijskih sredstava za sprovođenje ovog zakona. Bilo je priče da to nije tako mnogo novca, da je to minimalno. U obrazloženju zakona čak piše da je to minimalno. Mislim da zaista Ustav Republike Srbije, član 64, ne dozvoljava takvo koncipiranje teksta zakona, pa samim tim ni naš Poslovnik. Zakon kojim se stvaraju obaveze za budžet ne može se doneti ako organ koji ga donosi prethodno ne utvrdi da li su za izvršavanje zakona obezbeđena sredstva. Tako kaže član 64. Ustava. Mi ovde imamo jednu rečenicu koja kaže - minimalna sredstva. Znači, ne kaže - ni obezbeđena, ni - nisu obezbeđena, ni koliko će biti. Minimalno što mi moramo imati je procena sredstava. Niko ne očekuje da sada to može da se kaže u dinar, u dva, u hiljadu dinara, ali neka procena mora biti. Dakle, uz određene ispravke, promene, koje istina ulaze i u bit samog zakona, ovaj zakon bi mogao biti prihvatljiv. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bogoljub Pejčić, SPS-Nova Srbija, a posle njega Jovan Palalić, DSS
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da nekako ispravim gospodina Aligrudića, pa i da razočaram gospodina Svilanovića. Srpski pokret obnove jeste stavio svoje potpise, ali ti potpisi nisu stavljeni zato što se SPO slaže sa ovim zakonom, već jednostavno zato što taj zakon treba da uđeu proceduru ida se o njemu ovde raspravlja, pred ovim skupštinskim organom. Bez obzira na to ko se slagao a ko ne, mi smo očekivali da će ovaj zakon pojasniti ko je od haških zatvorenika siromašan, a ko je Ali Baba i u pećinama skladištio i skladišti srpski opljačkani novac. Nećete mi valjda reći da je Slobodan Milošević siromašan čovek, ili da je gospodin Šainović siromašan čovek ili da je Milan Milutinović siromašan čovek. Gospodo, vi ste čitali neki dan u novinama da je Slobodan Milošević peti u svetu na listi sa opljačkanih milijardu i 600 miliona dolara, a odmah iza čuvenog Idi Amina. Čujem da Toma ovde meni nešto prigovara, a sam Toma zna da je njegova poslanička grupa svojevremeno kritikovala Milana Milutinovića, pre sedam-osam godina ili devet godina, više se ne sećam, zbog utajivanja milion ili dva miliona dolara na adaptaciji njegove ambasade u Atini. Hoćete li reći da je Nikola Šainović siromašan čovek, koji je bio gospodar borskog zlata. Sećate se koliko je afera bilo o Šainoviću oko tog zlata i koliko su u igri bili milioni, desetine miliona i stotina miliona dolara. Dakle, SPO nema ništa protiv da se finansira sirotinja u Hagu, ali ima protiv da se ovakvi ljudi slični Miloševiću finansiraju o trošku ove sirotinje. Vi možete da ne poštujete naše žrtve. SPO je prošao kroz svoju desetogodišnju golgotu, gde je ubijan, prebijan, sakaćen, svuda su nam grobovi. Vi možete te grobove da ne poštujete, ali ne možete od nas da tražite da se mi odreknemo tih grobova. Upravo zato SPO neće glasati za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika. Izvolite.
Meni je žao što čujem ovakve reči od narodnog poslanika gospodina Bogoljuba Pejčića. Ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe SPO uručio sam primerak predloga ovog zakona koji se našao u mojim rukama u petak i zamolio ga, jer je to bila intencija DSS-a od samog početka, da što veći broj poslaničkih grupa predloži ovaj zakon. Kada neko podnese predlog zakona i usaglasi se sa tim da je predlagač, onda pretpostavljam da će za taj predlog zakona i glasati. To je toliko prirodno i toliko je to do sada bilo prisutno u parlamentarnoj praksi da me ovakav stav, u najmanju ruku, čudi. Međutim, sem toga, nijednu drugu težu reč za ovo neću reći, to je za mene jasno. Istine radi, veoma važno je reći sledeće, nakon što sam uručio ovlašćenom predstavniku SPO-a ovaj predlog zakona, tada mi je rečeno da neće biti nikakvih problema u pogledu podrške. Od tada je prošlo više od 48 sati do momenta kada je ovlašćeni predstavnik predlagača SPO prihvatio da se ta poslanička grupa nađe kao predlagač ovog zakonskog teksta, pa je tako taj predlog i predat nešto malo pre 10 časova juče, u ponedeljak ujutru. To je živa istina o ovoj stvari. Jednostavno, da nisam čuo i da ta saglasnost za predlog ovog zakona nije bila data, naziv te poslaničke grupe ne bi ni bio na ovom listiću koji ste vi svi dobili, odnosno u ovom primerku Predloga zakona koji je svima nama uručen. Prema tome, ništa drugo ne mogu, sem da izrazim žaljenje zbog toga i da ostavim SPO-u da sam sebi razjasni kako je do ovoga došlo.
Replika, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Mene ne čudi nedoslednost. Juče nisam verovao da je poslanička grupa SPO potpisala ovaj predlog, zato što sam bio savezni poslanik 1993. godine kada ste prvi predali u proceduru u Saveznoj skupštini zakon o saradnji sa Haškim tribunalom. SPO je preteča saradnje sa Haškim tribunalom. To je ideja koja vas vodi već 11 godina. Demagoške priče o tome da se od sirotinjskih sredstava finansiraju bogati bi trebalo da pretresete prvo u SPO-u. Veliki broj vas ne bi smeo da se finansira iz budžeta kao ministri, kao poslanici, kao direktori javnih preduzeća, a vas je narod već finansirao dovoljno dugo. Vas je Beograd toliko dobro finansirao da će proteći vode i vode Savom i Dunavom dok se ne napuni budžet koji ste vi ispraznili. Ovde se ne radi o tome ko je bogat, a ko je siromašan, posebno ne mogu da evrujem da vi imate podatke i dokaze da je Milošević ukrao milijardu i 500 miliona dolara, a da niko u Srbiji drugi nema te dokaze. Zar bih zastupao ovde da obezbedimo novac za odbranu čoveka koji ima milijardu i 500 miliona dolara? To su priče za malu decu. Gde je taj novac? Četiri godine po celom svetu se traga za novcem koji ima Slobodan Milošević i niko ga ne nađe, a našao ga je gospodin Pejčić. Znači, nedoslednost se ogleda u tome što ste predlagač ovog zakona i što ste noćas došli do naknadne pameti. Ali, zašto sam srećan zbog toga? Bilo mi je teško kada sam video da ste i vi predlagač, i drago mi je što se i deo G17 plus izdvaja, neće da podrži ovaj zakon. Uvek mi je teško kada oni za koje znam da im to nije po volji, da im to nije u programu i da im to nije u duši u nečemu sa nama sarađuju. Zato vas molim sve koji ste protiv ovog zakona, glasajte protiv. Nemojte da glumite u javnosti da hoćete da pomognete, samo imate neki razlog. Glasajte protiv. Vi ste bili srećni kada su ljudi počeli da odlaze u Hag. Pitam vas, čime ste vi zaslužili da niko od vas ne ode u Hag? Čime? Da li je SPO pozivao da branimo Srbe? Da li ste formifali Srpsku gardu? Da li je garda učestvovala na frontu? Jesu li u svim mesnim odborima SPO-a pravljeni spiskovi i skupljani dobrovoljci? Čime ste vi zaslužili da niko od vas ne ode u Hag, ako se u Hag ide zato što su skupljani dobrovoljci i što je zastupana ideja da treba braniti Srbe. (Predsedavajuća: Vreme.) Možda služenjem Zapadu? Možda imate neki dogovor da vas ne diraju, a da vi ovde remetite situaciju u zemlji. Zato dobro ubuduće razmišljajte, kada nešto potpišete stanite iza toga. Ako ste ušli u Vladu Srbije, budite u toj Vladi Srbije, nema minsitara koji su u opoziciji, a to sam već jednoj poslaničkoj grupi morao da kažem. Vi ste sada u Vladi Srbije. Ko zna koliko dugo ćete da budete, dokle vas budu trpeli. Sada, kada ste u Vladi Srbije, to molim i vas iz ostalih poslaničkih grupa, nastupajte ovde jedinstveno. Dogovorite se. Možda naš Predlog zakona nije bio dobar za podršku, možda Vlada ne stoji iza ovog predloga, pa onda nemojte niko da ga podrži. Ne mora da bude usvojen. Ovom raspravomje postignut cilj. Sve nas Srbija sada vidi. O svima nama Srbija posle ove rasprave sve zna. Ta sredstva su tako minimalna i uopšte ne vredi pominjati koliko nosi iz budžeta. Više će nositi dva automobila i obezbeđenje jednog vašeg ministra nego ova odbrana osuđenima u Hagu.
Predsednik poslaničke grupe SPO - Nova Srbija. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, otprilike je ovako kako je gospodin Aligrudić rekao. Tačno je da sam predlog dobio kasno, odnosno čuli smo se kasno u petak popodne. Tačno je da smo gospodin Mihajlović i ja o tome razgovarali, da smo se konsultovali međusobno i da smo zvali poslanike i dogovorili se da ovaj predlog bude na dnevnom redu. Smatrali smo da će amandmanima da se popravi, da će se ove dileme razrešiti, a što se iz amandmana vidi. Mislili smo da ovaj zakon treba da se nađe na dnevnom redu. Dakle, to je istina i tu nema spora. Zašto ne bi bilo promena i zašto ne bi bilo razgovora o jednom predlogu? Međutim, nije dobro da se i sada, kao i prošlog puta kada je Kosovo u pitanju, koriste teške reči. Mi smo se trudili, kad kažem mi, kažem poslanička grupa SPO-NS, da ne koristimo te reči. Upravo i tada, kada smo o Kosovu govorili, bilo je sa ove govornice upućeno dosta teških reči, i to i tada od gospodina Nikolića. Nije dobro da to radimo i sada. Samo kažem jednu stvar koja je jako bitna, gospodine Nikoliću: SPO je bio žrtva. To treba uvek imati u vidu. Kaže se u Starom zavetu: "Početak je mudrosti strah božji". Dakle, strah od Boga. Opet, Solomon kad kaže svom sinu, on kaže dve rečenice koje možda sada treba ovde reći: "Ne odgovoraj bezumniku po bezumlju njegovu, da ne budeš i ti kao on". A opet kaže to skoro isto: "Odgovori bezumniku prema bezumlju njegovu, da ne misli da je mudar".
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, DSS. (Bogoljub Pejčić: Replika.) Ne može replika na repliku. Izvinjavam se gospodinu Palaliću, po Poslovniku ima prednost gospodin Dačić.
Javio sam se za repliku povodom izlaganja gospodina Pejčića, pošto je govorio o partiji čiji sam predsednik poslaničkog kluba.
Izvolite, replika, gospodin Ivica Dačić.
Mislim da SPO, naravno, sa pravom traži da se, kada su neka značajna pitanja na dnevnom redu, svi međusobno čuvamo nekih optuživanja koja nisu u skladu sa željom da se donese neki zakon ili odluka koji su od interesa za celu državu ili naciju. Međutim, iz onoga što je moj uvaženi kolega i bivši koministar u tzv. prelaznoj vladi, gospodin Pejčić rekao, ne bi se moglo reći da je to bio pristup SPO-a što se tiče ovog zakona, jer je izrečen niz kvalifikacija koje se odnose na pretpostavku o nečijem materijalnom stanju. Ne bih se upuštao u polemike tim povodom. Ko je koliko bogat u ovoj državi, nije tema ovog zakona. To je tema poreskih organa. Za ovih nekoliko godina, za tri godine koliko smo mi u opozciji, zar ima neko ovde ko misli da su SPS i svaki njen funkcioner i jedan jedini minut bili van pažnje svih organa sile i prinude u ovoj državi za vreme DOS-ove vlasti? Ministar Batić je više vremena potrošio tražeći Miloševićeve ili bilo čije račune po inostranstvu, da bi na kraju došao do Janjuševića i Kolesara. Nemojmo mešati teme. Ova sredstva, koja su predviđena ovim zakonom, već sam na početku rekao, nedovoljna su za odbranu bilo kog optuženika ovde pred domaćim sudovima za daleko slabije ili manje krivično delo nego što je to krivično delo za koje se oni sude u Haškom tribunalu. Ovde je reč o nameri države da pomogne onima koji su optuženi pred Haškim tribunalom ili njihovim porodicama. Milošević je samo jedan od njih. Ovde je reč o sredstvima koja su simbolična. Ako neko ne zna koliko je to 50% prosečne zarade u Srbiji, ispravite me, mislim da je to oko 6.350 dinara mesečno. Nemojmo mešati teme i naše međusobne političke odnose, i ko je sa kim bio, i ko je bio protiv koga. To se toliko izmešalo u Srbiji, da se više ne zna. Mislim da u ovoj sali nema nikoga ko međusobno nije sarađivao u proteklih 14 godina, od kada je uveden višepartijski sistem. Ali, nemojmo mešati teme. Za ovih nekoliko godina, pred Haškim tribunalom su optuženi ljudi po komandnoj odgovornosti: predsednik republike jedne, predsednik republike druge. (Predsedavajuća: Vreme.) Tamo su i predsednik Republike Srpske i predsednik Republike Srpske Krajine, a daj bože da tamo ne završi i tadašnji predsednik Republike ili predsednik Vlade Republike Crne Gore. Svi po komandnoj odgovornosti. Šainović, takođe, Milutinović, takođe. General Ojdanić. Pokojni Vlajko Stojiljković bi tamo završio po liniji komandne odgovornosti. Sada se čudimo zašto su došle optžnice za ova četiri generala; po komandnoj odgovornosti. Ovde je reč o tome hoće li država da ima ovaj zakon, koji imaju sve druge države u našem okruženju. Hrvatska je ovo rešila svojim ustavnim zakonom. Prema tome, mislim da ne treba na ovakav način. SPO ima pravo da ne glasa za ovo, ima pravo da iznese svoj predlog, ima pravo da povuče svoj predlog. (Predsedavajuća: Vreme.) Samo, nemojmo iznositi kvalifikacije koje bacaju drugačiju senku na suštinu ovog zakona. Nije suština ovog zakona da se pomogne bilo kom političaru iz prošlog vremena, nego da se pomogne našoj državi i našem narodu da imamo što manje štete od onoga što se dešava pred Haškim tribunalom.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, DSS. (Bogoljub Pejčić: Replika.) Po kom osnovu tražite reč? Vi ste izazvali repliku, narodni poslaniče. Narodni poslanik Ivica Dačić se javio po tom osnovu. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, DSS, a posle njega narodni poslanik Milorad Vučelić, SPS.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona o pravima optuženog koji se nalazi u pritvoru u Međunarodnom krivičnom tribunalu i članova njegove porodice predstavlja, u širem smislu, početak uspostavljanja drugačijeg odnosa države prema našim državljanima koji su optuženi pred ovim međunarodnim sudom, ali i početak uspostavljanja dvosmerne saradnje sa Haškim tribunalom. Više puta je rečeno da je saradnja sa Haškim tribunalom do sada bila jednosmerna i više u prilog optužbi, a skoro nikako u prilog odbrani. Optuženi koji se nalaze tamo, bez obzira šta mi o njima politički mislili, nisu tretirani kao naši državljani, od čije odbrane može da zavisi, u određenom smislu, i ekonomska budućnost naše države i naših građana. Tretirani su kao da nisu naš problem, da ih treba što pre zaboraviti i o njima ne razmišljati. Na određen način ovaj zakon ukazuje na značaj presude koja može biti doneta na kraju procesa protiv naših državljana i država ne sme da ignoriše značaj njihove odbrane. Ovaj predlog zakona je na tom tragu. Ne možemo sa indiferentnošću da se odnosimo prema činjenici da u tom sudu mogu da budu donete osuđujuće presude za neke najviše funkcionere ove države. Što se tiče samih prava koja se utvrđuju ovim zakonom i gde se reguliše postupak njihovog ostvarivanja, i optuženog i njegove porodice, država na poseban način tretira optužena lica, ali i članove njegove porodice, prosto zato što je njihov položaj poseban. Oni su optuženi pred jednim međunarodnim sudom, u pritvoru su izvan naše zemlje, samim tim je otežana njihova odbrana i prikupljanje dokaza koji idu njima u prilog, a i optuženi su za najteža krivična dela. Osim toga, otežana je komunikacija članova njegove porodice, a i ako je ostvarena, skopčana je sa velikim troškovima. Zbog toga se ovim predlogom zakona precizno utvrđuju tri prava za članove porodice, a i za samog optuženog. Za samog optuženog predviđa se paušalna naknada za troškove odbrane u vezi prikupljanja dokaza, kao i naknada troškova za obezbeđivanje stručne pomoći. Naravno,jasno zakon isključuje mogućnost da se takva naknada duplira ukoliko je obezbeđena iz sredstava Međunarodnog tribunala. Smatramo da su ove naknade, utvrđene predloženim zakonom, pravične. Što se tiče naknada koje se isplaćuju članovima porodice optuženog, možemo reći da su te naknade takođe pravične. Ovde je više puta isticano da će biti navodno finansirani članovi porodice koji plivaju u nekom bogatstvu, međutim član 7. stav 2. jasno kaže prema kome se ne primenjuju ove odredbe. Znači, samo ukoliko optuženi koji se nalazi u pritvoru ima obavezu izdržavanja. Što se tiče posebnih prava na komunikaciju, znači na naknadu sredstava za komunikaciju članova porodice sa samim optuženim, mislimo da dobar deo tih članova porodice nije u stanju da isfinansira tu vrstu komunikacija, ona se pored telefonskih razgovara odnosi i na slanje paketa, a takođe je u pitanju i uspostavljanje jednog pravnog odnosa na osnovu punomoćja sa advokatima koji treba da prikupljaju dokaze u korist samog optuženog. Što se tiče toga da li je osnovano doneti ovaj zakon, želim na kraju da istaknem da je usvajanjem ovog zakona važno napraviti zaokret od jednog stalnog okretanja glava pred problemom i pred činjenicom da neki naši državljani pred jednim međunarodnim sudom mogu da budu osuđeni, a posledice takvih presuda mogu direktno da pogode i državu i naše sugrađane, kao i da mnogi članovi porodica pojedinih optuženih nisu u mogućnosti da isfinansiraju odbranu, ali i takođe troškove komunikacije. Time idemo ka vođenju aktivne državne politike koja želi da doprinese da se činjenice utvrde istinito da bi nam sutra, ako ishod za državu ne bude pozitivan, ako bi bio negativan, bar savest bila mirna da smo učinili sve što se moglo učiniti, bez obzira koliko su okolnosti teške.
Reč ima narodni poslanik Milorad Vučelić.
Poštovani poslanici, ne bi trebalo da imamo jednu iluziju i da je gajimo ovde, da prisustvujemo nekom kopernikanskom obrtu ili nekom epohalnom činu. Naravno da je odlično što donosimo ovaj zakon, ali samo zbog dubine našeg državnog i nacionalnog pada, čije smo svedočanstvo imali prilike pre sat vremena da čujemo. U ovom parlamentu je bilo nedostojnih kleveta, poput one na Slobodana Miloševića i neko njegovo bogatstvo, koje se još uz to zaodevaju starim i novim zavetom ili nekim pričama iz Svetog pisma, što je još sramnije i još gore. Mi mislimo da sada prisustvujemo nekome činu u kome mi radimo ne znam šta, a ne vršimo svoju običnu dužnost i ne pravimo jedan mali kamičak, unosimo u tu građevinu pravne države, koja je tako stravično u ovih poslednjih godina narušena. U isto vreme, oni koji su toliko zakona i odluka donosili retroaktivno naprasno se brinu o legalitetu, legitimitetu, a sve što su radili, radili su nelegalno i nelegitimno. Naravno, to ne umanjuje značaj Predloga zakona i onih koji su ga podržali, a među kojima je i Socijalistička partija. Ali, taj zakon samo zajedno sa zakonom koji je predložila inače Srpska radikalna stranka u parlamentu državne zajednice čini jednu celinu na osnovu koje ćemo moći da se bar malo primaknemo, da stavimo u ravnopravan položaj ljude koji su osumčinjeni u Hagu u odnosu na sve građane koji imaju zaštitu u Srbiji i građane drugih država koji imaju tamo zaštitu. Dakle, samo ako mogućimo pravo na pravnu zaštitu, na dokumente, na sve ono što do sada država nije radila, jer do sada su optuženi u Haškom tribunalu po 80% dokumenata u procesu dobijali od tužilaštva, a ne od svoje države. Vrlo precizno govorim o tome pošto sam razgovarao sa pravnim savetnicima, 80% materijala dobijeno je od optužbe. Prvi put Srbija iskazuje svoj državni odnos prema svojim građanima, ali i prema sudu, prema Haškom tribunalu, jer do sada je taj odnos bio definisan i povoljno određen pre svega prema haškom tužilaštvu. Bila je to saradnja samo sa jednom stranom, samo sa stranom tužilaštva. Ovim zakonom unapređuju se zaštitna prava pojedinaca i zaštitna prava čoveka i građanina, što je i međunarodna obaveza ove zemlje, po deklaracijama koje je potpisala u ranijim godinama i pre više decenija. Ovim zakonom se konačno dolazi do toga da poštujemo jedno od najsvetijih prava - prezumpciju nevinosti i da omogućimo pravo na odbranu. Ovo je, naravno, nedovoljno i malo, ali mi iz Socijalističke partije Srbije podržavamo i pridružili smo se podnošenju ovog zakona samo zato što smatramo da je bolje išta nego ništa i bolje ikako nego nikako. Ovo je jedan korak ka normalnosti Srbije, jedan korak ka izgradnji normalnih odnosa u Srbiji i ružno je, šteta je što ti ostaci jedne politike koja je tako katastrofalno poražena u decembru na izborima remete i pokušavaju da unesu ponovo jednu nesaradnju, jednu konfrontaciju u parlament, na osnovama koje predstavljaju zastupanje stranih interesa, a ne interesa građana ove zemlje. Dakle, mi ispravljamo jednu nepravednu situaciju. Mi prekidamo sa onom praksom u kojoj je država tražila, i njeni "velikodostojnici", od Karle del Ponte - putovali u Hag, po intervju koji je dala i po svedočenju koje je iznosila, da je zamole, da insistiraju - da protiv Jovice Stanišića i Franka Simatovića podigne optužnicu. Tek na njihov zahtev, na njihovu molbu oni su navrat-nanos napravili optužnice i poslali ih u Hag. To je rekla Karla del Ponte i izjavila ne jedanput, nego nekoliko puta, i onima koji se osmehuju to mogu lako da dokumentujem, i to odmah. Prekidamo sa praksom da naša država ne da ne pomaže svojim građanima, nego naprotiv svoje građane gura u čeljust Tribunala i tog tužilaštva. Govori se ovde o genocidu, govori se o javnom interesu. Ima li većeg javnog interesa za ovu Srbiju nego da se odbrani istina? Koja se tu razlika pravi između vojnika, tobož naknadno vojnika, generala i političara, kada im se zajedno sudi za zajednički zločinački poduhvat. Znači, u deset godina se naša policija, političari, vojska i vojnici, generali i policajci stavljaju u zajednički zločinački poduhvat. O kojoj se to borbi države za istinu o genocidu ovde priča? Tu optužnicu o genocidu srušio je sam Slobodan Milošević, bez ikakve pomoći ove države, samo uz pomoć Socijalističke partije Srbije i nikog drugog. Sam je srušio, baš kao što je i razobličio laž o Račku i baš kao što se saznala istina o sankcijama, koje su uvedene tako što je sakriven i falsifikovan izveštaj generalnog sekretara od strane predsedavajućeg u Austriji. Sve je to uradio sam Slobodan Milošević, bez ikakve podrške i ove skupštine, ne u ovom sazivu, i ove države, a još manje savezne države. To će se nastaviti da radi, glasali vi za ovaj zakon ili ne. To će se raditi i to će se činiti, i to ćemo mi socijalisti obaviti sami, kao i do sada, i bez vas. A vi glasajte slobodno, jer to predstavlja nastavak jedne politike koja krši sve moguće pravne norme, koja krši pravnu državu, koja dovodi u pitanje sve što je tekovina civilizacije, ato je zaštita prava građanina i čoveka. Hvala.
Replika, gospodin Vučić.
Nije me uvredio gospodin Vučelić, želim samo da objasnim nešto, pošto je pominjao SRS. Da se nadovežem, jer je bilo ovde reči o retroaktivnosti. Nadam se da je gospodin Svilanović u sali. Drago mi je da ste tu, gospodine Svilanoviću. Nešto ste uradili u svojstvu pravnika, verovatno računajući da ostali ovde ili nisu pravnici ili ne žele o tome da govore. Tiče se retroaktivnosti, o kojoj je govorio i gospodin Vučelić. Naime, zakon ne može i ne sme da bude retroaktivan, a vi ste ih donosili, mnoge zakone sa retroaktivnim dejstvom. Jednim ste čak nametali i krivično-pravne posledice, što je zastrašujuće. To je bio čuveni Pedlog zakona o lustraciji koji ste ovde usvojili, koji nigde i nikada na kugli zemaljskoj u sličnoj formi nije usvojen. Izmišljali ste nam priče o Mađarskoj, lagali nas da je to tamo i na takav način usvojeno, nametnuli ste sa retroaktivnim dejstvom krivično-pravne posledice. A ovde nema uopšte pomena i govora o retroaktivnosti. Zašto nema i zašto nije potrebno objašnjenje javnog interesa? Zato što se nikome, gospodine Svilanoviću, a vi to kao pravnik znate, ne oduzimaju prava. Nikome se ne uskraćuju prava, gospodine Svilanoviću. Mi uspostavljamo prava ovim zakonom i nemamo šta da objašnjavamo javni interes u tom smislu, jer niko nije ugrožen donošenjem ovakvog zakona. Vi ste donosili zakone kojima ste kršili elementarna ljudska prava i slobode, pod tobožnjom zaštitom ljudskih prava i sloboda. Dakle, sačuvaj me bože skupštine koja donosi zakone sa retroaktivnim dejstvom. Vi ste ih donosili više. Direktno u supstancu ste udarali i sa nekim ekonomskim zakonima, a posebno sa ovim koji je imao krivično-pravne posledice, što je zastrašujuće. Sami znate da je skandalozno, da nikoga i nikada niko na pravnom fakultetu nije naučio da tako nešto sme da izglasa neko u skupštini, da takav zakon sme da se donese. U tome je razlika. Ovde nema nikakve retroaktivnosti, zato što se ničija prava ne ugrožavaju, ne sputavaju, ne oduzimaju. U tome je suštinska stvar. Još jedna stvar. Pošto je ovde nametnuto, i o tome je govorio i gospodin Vučelić, i tačno je da ovo nije nikakva epohalna stvar. I kad neki govore sa ove govornice, kao da sad ne znam ko je okrenuo situaciju u Srbiji. Ne, ovo nije ništa posebno. Ništa naročito nismo uradili. Jedan običan zakon kojim tek tako malo pokazujemo da Srbija brine o ljudima u Hagu. Treba da se usvoji još mnogo toga na nivou državne zajednice i još mnogo drugih stvari na nivou Republike Srbije... (Predsedavajuća Emilija Krstić: Vreme.) ... da bismo konačno definisali svoj odnos prema Haškom tribunalu. Naravno da bismo zaštiti naše građane, to su naši građani. Ali bilo bi mnogo bolje da su neki brinuli o interesima naših građana, a ne o interesima drugih zemalja, drugih građana, da su vodili brigu i o Kosovu i Metohiji, a ne o tome kako i na koji način će da izruče gospodina Šešelja u Hag. Podsećam vas, a u tome ćemo istrajati, tražićemo dokumenta i isplivaće sve na videlo, da vidimo ko je i zašto tražio podizanje optužnice protiv Vojislava Šešelja. Ako mislite da ćete nekoga od 82 poslanika SRS ubediti da se čekalo 10 godina da bi se podigla optužnica protiv Vojislava Šešelja, pošto je svima bilo jasno da na izborima za šest meseci u Srbiji ubedljivo pobeđuje Šešelj, teško ćete nekoga u to uveriti. Zato vam samo kažem – vodite računa o tome kakvi su zakoni donošeni, kakvi nisu, a Srbija će znati da vidi da li su ovi zakoni u njenom interesu ili nisu. Nemojte da je plašite ni sankcijama, niti bilo čime. Ovo nema veze ni sa kim. Nikome nismo "gurnuli prst u oko", samo smo malo dobre volje... (Predsedavajuća: Vreme.) ... pokazali prema porodicama i prema ljudima koji su krivi samo zato što su Srbi. Hvala.
Narodni poslanik Goran Svilanović, replika. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Želeo bih samo da kažem sledeću stvar. Pomenuli ste Zakon o lustraciji i eventualno retroaktivno dejstvo ovog zakona. S obzirom da je SRS, koliko je meni poznato, predložila ukidanje ovog zakona, predlažem da o tom zakonu i o svim njegovim elementima raspravamo tom prilikom. Mi se spremamo za tu raspravu i biće nam zadovoljstvo da sučelimo argumente, i u vezi sa elementom koji ste vi pomenuli, i u vezi sa značenjem ovog zakona koji je donet. Podsetio sam da treba izbeći retroaktivno dejstvo zakona koji se sada predlaže. I dalje tvrdim da je to dobro. Ovo što ste vi rekli prosto ne stoji. Da li se uspostavljaju ili ukidaju prava, zakon deluje unazad. To je ono što treba da izbegnemo. Naravno, video sam neke od amandmana koji su učinjeni, koji će možda otkloniti retroaktivno dejstvo ovog zakona i u tom smislu će on biti korektan. To je bila moja sugestija. Na kraju diskusije sam rekao – bilo bi dobro da, ako već izglasate ovakav zakon, ne dopustite da deluje retroaktivno, odnosno ukoliko želite da to bude zakon sa retroaktivnim dejstvom, da onda valja otvoriti raspravu o interesima koji se štite, utvrditi da je u pitanju javni interes, što može ovaj parlament i onda ići na usvajanje tog zakona. Koliko vidim od gospodina Aligrudića, postoji amandman da se ukine retroaktivnost ovog zakona. Sačekaćemo diskusiju do kraja, da vidimo kako će zakon izgledati. Samo to.
Replika, Miloš Aligrudić. Izvolite.
Vezano za gospodina Svilanovića. Kada je reč o retroaktivnosti ovog propisa, ona ni u osnovnom predlogu ne postoji. Ako pročitate pažljivo član 11, videćete da on opisuje pravo, vreme njegovog trajanja i način prestanka tog prava, sa jednim osvrtom na posebnost u stavu 2, koji se odnosi na pravo materijalnog obezbeđenja iz člana 7. U članu 15. govori se da ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja. Nigde u ovom propisu nije data odredba koja upućuje na retroaktivnost primene ovog zakona u odnosu na one koji zahtev podnose u smislu člana 10. ovog zakona. Amandman koji je podnet, to sam jednom objasnio, objasniću ponovo, podnet je upravo zbog toga što je moguće da formulacija koja je data u članu 11. izazove određenu zabunu u tom pogledu. Žao mi je da je ta zabuna i kod vas izazvana, obzirom da ste profesor univerziteta i to na pravnom fakultetu, ne bi trebalo da vi podlegnete takvoj zabuni. Znači, ne radi se ni o kakvoj retroaktivnosti ovog propisa, a amandman koji je podnet, podnet je samo zbog toga da bi tekst bio jasniji i da bi otklonio svaku nedoumicu u tom pogledu.
Reč ima narodni poslanik Nikola Novaković, G17 plus, posle njega narodni poslanik Đorđe Mamula, DSS.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, na vaše veliko iznenađenje, a i moje lično, G17 plus je jedan od predlagača ovog zakona. Zašto? Stvar je prilično jednostavna. Nismo do sada, a ni ubuduće nećemo učestvovati u nadgornjavanju i izmirivanju nekih starih računa, duboko ubeđeni da nećemo ni praviti račune koje nećemo sami da plaćamo i to je taj naš gospodski položaj koji nam upravo taj novi ulazak u ovu skupštinu komotno obezbeđuje. Mi bismo drukčije uredili ovo pitanje, ali nikako nećemo biti smetnja da se ovakva materija zakonom reguliše. Mislimo da je to na demokratima. Demokratski je podržati sve ono što je pravno i stručno, jednostavno i moguće. Moram da vas podsetim, bez nekog naročitog pravničkog kolokviranja ovde, da je međunarodni propis u prednosti u odnosu na unutrašnji i da je ovo u suštini prvi korak u ovom parlamentu, u kojem smo pokazali da je i u našim glavama konačno Hag postao realnost. Sigurno je da nas čeka i mnogo drugih pravnih i skupštinskih poslova u vezi sa odnosom sa Međunarodnim krivičnim tribunalom. To je sigurno. Čitav taj splet odnosa još nije završen, ali je ovo i na ovakav način uređeno svakako jedan od prvih koraka. Šta mi iz G17 plus vidimo i koje su prednosti u usvajanju ovakvog zakona? Vidimo da država pokazuje brigu o svojim državljanima. Za sada se radi samo o našim ljudima u Hagu. Nadam se, ako se stvar bude realizovala dalje, da će se raditi i o drugim našim državljanima i građanima. Isto tako država, jer ta briga nije jednosmerna ulica, otvara mogućnost i svojim građanim da brinu o državi. Videćemo da li je ova poruka do njih stigla. Lično ću glasati za ovaj zakon i pored toga što imamo pravno-tehničkih primedbi, ali ono što me opredeljuje za takvu odluku je prvi korak, mali i stvarno mislim da možda i nije skup za državu, da konačno uredimo u nekim budućim vremenima i druge odnose prema svetu. Gospoda iz SRS-a ne bi trebalo da se čude ako za svaki dobar, pametan i odgovoran predlog imaju i budu imali bezuslovnu podršku G17 plus, a isto tako i članovi drugih poslaničkih grupa i političkih partija. Ne slažem se da ne postoji odgovornost za javnu reč, da ne postoji odgovornost za ideju. I te kako postoji odgovornost, jer su to samo izrazi odgovornog načina razmišljanja. Onaj ko odgovorno misli taj i ima odgovorne ideje i taj odgovara za svaku svoju reč. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika.
Želo sam samo, dame i gospodo narodni poslanici, da kažem nešto povodom izlaganja gospodina Novakovića, ali i svega što se događa u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Videćete, biću potpuno iskren i otvoren. Negde posle decembarskih izbora 2000. godine, mi iz SRS-a koji smo bili i tada poslanici u Skupštini Srbije, sećamo se jedne užasne atmosfere, u kojoj niko ni sa kim nije razgovarao, kada smo se kao opozicioni poslanici pojavljivali za govornicom, uglavnom je bila vika, dreka, nekada i gore i ružnije stvari. Naravno, mi smo to izdržali, muški se i hrabro suprotstavljali diktaturi i na kraju postali ubedljivo najpopularnija politička stranka. Samo želim da kažem gospodinu Novakoviću, ne čudimo se, ali to je zato gospodine Novakoviću, danas je u opoziciji SRS, pa Vlada Srbije prvi put ima opoziciju koja ne ruši državu. Prvi put imate ljude koji neće zarad partijskih interesa da ruše državu, da ruše sve što je od državnog i nacionalnog interesa. To Vlada mora da iskoristi. To svaka vlast može i mora da iskoristi. I zato što prvi put nemate nekoga ko vam je u opoziciji, a da ga pomažu spolja i sa strane da bi se urušilo sve što su ključne državne institucije, sve što jesu državni organi i organizacije. Zato morate da se ponašate neuporedivo odgovornije, neuporedivo drugačije nego što su se ponašale prethodne vlasti. Uvek je to na vlasti, ne na opoziciji. Ako vlast bude takva da ne progoni opoziciju, budite sigurni i kada dođe do promene snaga, odnosno kada opozicija postane vlast, a vlast ode u opoziciju, da će se to nastaviti. Dobro bi bilo da se takvi aršini ustanove. Dobro bi bilo da se tako vlada Srbijom, jer bi to značilo ogrnomnu promenu u odnosu na sve ono što smo imali u prethodnih 15 godina, ma ko bio vlast, ma ko bio opozicija. Zato bi bilo dobro da vam ne služi ovo za primer kako uvažavate predloge SRS-a, jer mi mislimo da ih imamo još, i to ne malo, mnogo veoma dobrih i veoma važnih, i na tim primerima da pokažete da Srbija zaslužuje bolje, da Srbija može bolje, da su konačno građani Srbije zaslužili da žive u jednoj normalnoj i uređenoj zemlji, u kojoj političari neće jedni drugima glavu seći onog trenutka kada dođu na vlast. Mi smo danas spremni, i to su možda mogli da primete kolege iz DOS-a - bez obzira na sve što su nam radili, bez obzira na sve što su nam činili u prethodne četiri godine, a tu je bilo podizanja krivičnih prijava protiv naših nekadašnjih ministara... (Predsedavajuća: Vreme.) ...završavam... zbog podele bonova radnicima sa računa za prezentaciju, a nisu gonjeni najveći lopovi, tu je bilo najtežih medijskih šikana i na RTS-u i na svim ostalim televizijama, koje je na posredan ili neposredan način vlast kontrolisala - i mi danas nećemo da učestvujemo u hajci na njih, ni u kakvoj vrsti žestoke medijske kampanje protiv njih. Zato što smatramo da je vreme i zato vam na to ukazujemo da Srbijom vladaju normalni ljudi, da u Srbiji imamo normalnu političku scenu. Vlast se menja zahvaljujući dobrim i lošim programima, dobrom i lošem sprovođenju programa, a ne zahvaljujući činjenici što ćete nam vi sada reći "zamerili ste mi se tu i tu, skidaj mu glavu i ništa više". Zato se nadamo da će, gospodine Novakoviću, i tu vrstu lekice vaša stranka od 2000, pošto je bila samo na vlasti, shvatiti, razumeti, videti i naučiti i da će se ubuduće ponašati drugačije. Hvala vam najlepše.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula, a posle njega narodni poslanik Hranislav Perić.
Predlog ovog zakona treba podržati. Naša država je članica UN, Saveta Evrope. Ratifikovala je mnoge međunarodne konvencije o ljudskim pravima, ima Ustavnu povelju državne zajednice i Ustavnu povelju o ljudskim pravima, prema kojoj dostignuti nivo ljudskih prava i sloboda ne može biti ukinut, može samo biti povećan. Na ovaj način mislim da se približavamo civilizovanom svetu i da uvažavamo neke argumente koji su i ranije bili isticani. Pre svega. mislim da je veoma važno da se po ovom zakonu omogući optuženima pred Haškim tribunalom da kao stranka u postupku imaju isti status kao i tužilac. To što je do sada braniocima bilo omogućeno da dobiju podatke iz državnih arhiva, ako su dobili, jeste za pohvalu, ali ta praksa ne može biti osnov za pravo branioca da brani svog klijenta; mi to moramo da uredimo zakonom, jer mi ni u ovoj oblasti ne treba da budemo država vlastodržačke milosti već država u kojoj vlada pravo. Prema tome, svi optuženi i njihovi branioci moraju imati podjednak pristup svim državnim arhivima, odnosno dokazima, a ne da se jednostrano pomaže tužiocu, gospođi Karli del Ponte, koja je u nekoliko slučajeva, pre početka nekih postupaka, rekla da će optuženi dobiti doživotnu robiju. Znate, kad tužilac pre početka suđenja kaže kolika će biti kazna, znači da nema profesionalnu distancu i profesionalni odnos. U pogledu prava koja su ovde nazvana pravima iz sfere socijalnih prava, takođe smatram da ta oblast treba da bude uređena zakonom i da se ne zavisi od vlastodržačke milosti da li će neko dobiti 200 evra, ili 250 itd, već to mora ići iz budžeta. Naravno, ne slažem se sa orkestriranom propagandom, koja ide kroz deo štampe, da će eto tako poreski obveznici biti oštećeni. Da vam kažem nešto, da se ne zavaravamo, nemamo mi sjajan položaj ni naših državljana koji su u pritvoru i optuženi pred našim sudovima. Da ne mislite da je to sjajan položaj, pa samo još da popravimo položaj haških optuženika. I ovaj položaj moramo da uskladimo sa propisima kontinenta na kome živimo. Zato smatram da ovaj zakon treba podržati. Inače, nisam očekivao, gospodine Svilanoviću, da vi, doduše kao opozicioni ministar spoljnih poslova, govorite tonom kojim ste nam se obratili. Žao mi je što vas je razočarala DSS, ali mi postojimo zato da bi ispunjavali svoj program. Znate, nemojte nas procenjivati prema sebi, jer mislim da vi ipak niste onaj stožer okupljanja i centar vrednosti prema kome bi svi trebalo da se ogledamo. Moram takođe da vam kažem da ste vi i u prošlom sazivu bili na listi koalicije koja je ovde zavela ratno stanje pod firmom vanrednog stanja, koja je oduzimala mandate drugim poslanicima; vi ste to zaboravili valjda; koja je imala predlog zakona o 90 dana policijskog pritvora za vreme ratnog stanja. Moram da vam kažem da to nije palo na pamet ni Dojkanuu, Čaušeskuovom šefu tajne policije. Znate, ... ne Pačepa. Pačepa je Stevan Sremac u poređenju sa Dojkanuom. Dvanaest hiljada ljudi je bilo pohapšeno za vreme ratnog stanja. Sada stižu tužbe za naknadu štete i to će poreski obveznici da plaćaju, dvanaest hiljada, da li vi znate šta to znači, da bi 36 ljudi bilo optuženo. Dakle, ovaj zakon treba podržati.
Narodni poslanik Goran Svilanović, replika, izvolite.
Želim samo da kažem gospodinu Mamuli, narodnom poslaniku i uvaženom kolegi, upravo u odnosu na ovo što ste rekli, oko 90 dana, kao jednog elementa zakona koji je bio donet tokom vanrednog stanja, Građanski savez Srbije je bio protiv toga. To je rekao javno i to je formalizovao prilikom pregovora i u Narodnoj skupštini. Samo toliko, hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, SPS, a posle njega narodni poslanik Vladimir Homan, G17 plus.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovakav ili još bolji zakon je trebalo doneti odmah kada je otpočelo suđenje Srbima u Hagu. Odgovornost za to treba da snosi prethodna vlast, jer je uskratila podršku odbrani nacionalnih interesa zbog uskopolitičkih interesa. Samo mudrom odbranom Srba optuženih pred Haškim sudom, sa verom u istinu i pravdu, optužbe protiv pojedinaca i cele naše države i naroda nemaju nikakav osnov i ovakvim zakonom treba samo da preokrenemo laž u istinu. Ovim zakonom ćemo samo pomoći svim Srbima u Hagu da uspešno dokazuju samo istinu, šta se stvarno događalo na našim prostorima, da razbiju laž koja vlada u svetu o tome da su Srbi krivi za sve. Zadnje je vreme da se donese ovakav zakon, jer on ima opravdanost, možda zbog najnovijih dešavanja na Kosovu. Sada se vidi sve, da li Šiptari na Kosovu i sada vrše čišćenje Kosova od Srba zbog Slobodana Miloševića. Lažni svedoci sa Kosova, koji su svedočili protiv Slobodana Miloševića, bili su vođe i komandanti u najnovijoj akciji etničkog čišćenja na Kosovu i genocida koji je izvršen nad Srbima. Reći ćete - kakve veze ima Kosovo sa ovimzakonom. Citiraću samo jednu izjavu zločinca, svedočio je u Hagu, koji kaže: "Ne znam koliko sam ljudi ubio, jer sam bio na liniji fronta i svi koji su mi bili na nišanu, kada sam pucao, pali su ali ne znam da li su bili mrtvi. Nišanio sam na srpske policajce, vojnike i pripadnike paravojnih snaga". Ovo je 6. juna 2002. godine, svedočeći na suđenju Slobodanu Miloševiću, u Hagu, izjavio Šukri Buja, bivši komandant četvrte zone Kosovskog zaštitnog korpusa. O čemu mi ovde govorimo? Šta je Haški sud? Šta je Haški sud kada ovakve zločince prihvata kao svedoke. U Hagu se suđenje vrši samo Srbima. U Hagu se sudi srpskoj vojsci, srpskoj policiji, srpskim političarima i srpskim generalima, što direktno daje snagu Šiptarima da proteraju Srbe sa Kosova i naprave nezavisnu državu. Jer, oni kažu - sad je vreme, Srbi ne smeju da se bore jer će svi završiti u Hagu. Kada je u pitanju ovaj zakon, ustavna je obaveza da država štiti svoje građane pred sudovimau inostranstvu. Mi ne priznajemo sud u Hagu i smatramo da sva suđenja treba da se obave pred našim sudovima u zemlji, što je nedavno izjavio i ministar pravde, jer bi to bilo mnogo jeftinije i za samu državu. Znači, da svim Srbima koje je država dogovorno poslala u Hag, i obećala da će se braniti sa slobode, država ispuni obećanje i zatraži od Haškog suda da te ljude odmah vrati u zemlju. Ako Haški sud sudi za kršenje ljudskih prava, sam ne treba da krši ljudska prava, već da država zatraži hitno puštanje svih Srba iz Haškog suda da se brane sa slobode. Što se tiče aktuelne situacije na Kosovu, predlažem Vladi, sadašnjim ministrima, da ništa ne potpisuju u vezi Kosova, jer se voda vraća da teče tamo gde je tekla, a đavo uvek dođe po svoje i istina može samo da zakasni, ali uvek dođe. Hvala.
Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Ne želim, dame i gospodo, da vas ometam ili da govorim tek da bih govorio. Međutim, do mene je stigao materijal, a u skladu sa Poslovnikom možete da uzmete član 220. stav 1. ili član 221. u kome se kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine itd. iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. O čemu je reč? Naime, dobili smo materijal, odnosno pozivno pismo "Internešenal monetari fand", a to mu dođe Međunarodni monetarni fond. Vi vidite, od kada smo mi počeli da kontrolišemo šta to radite, onda smo se svega i svačega dočepali. Ovde kaže ovako: Kancelarija stalnog predstavnika (a piše gospodinu Markoviću) MMF-a u Srbiji i Crnoj Gori želi da vas obavesti da odeljenje to i to iz Vašingtona organizuje već tradicionalni seminar za narodne poslanike zemalja u tranziciji Jugoistočne Evrope. Očekuje se, kaže, prisustvo poslanika iz Albanije, Bosne i Hercegovine, Bugarske, Hrvatske, Makedonije, Kosova i Srbije i Crne Gore. Samo tražim objašnjenje, a čuo sam već da je neko doneo odluku da neki naši predstavnici idu na to čudo, interesuje me samo hoće li tamo da budu sa kolegama iz države Kosovo ili će da se prave kao da ih nisu ni videli ili ne znam šta je u pitanju. Molio bih vas da mi gospodin predsednik pruži odgovor i da nam kaže kakva mu je to država ili zemlja Kosovo. Nisam čuo da je ona međunarodno priznata, a još manje sam čuo da je država Srbija pristala na tako nešto. Nadam se da niko neće biti određen da učestvuje u nečemu što prihvata državu Kosovo ili zemlju Kosovo, kako god već ko hoće, a očekujem da nas do kraja radnog vremena danas gospodin predsednik Skupštine obavesti da li smo mi možda prihvatili da učestvujemo u ovome sa državom Kosovo ili ne. Ako nismo, da li smo im uputili protestno pismo, baš u skladu sa Rezolucijom koju smo zajednički doneli, odnosno čiji smo tekst zajednički sastavili, a kasnije, onako, jednoglasno izglasali. Mislim da bi to bilo u skladu i sa tom odlukom, a i sa principima uzajamnog poštovanja ovde u Skupštini Srbije. Ne bi bilo dobro da 82 narodna poslanika SRS-a nema informaciju da neki od vas sede sa predstavnicima države Kosovo. Onda bismo, očigledno, bili pogrešno obavešteni o vašim stvarnim namerama u odnosu na našu južnu srpsku pokrajinu. Hvala.
Mislim da će vam predsednik Narodne skupštine, gospodin Marković, odgovoriti na to pitanje po povratku na mesto predsedavajućeg. Nastavljamo dalje. Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan, G17 plus. Posle njega i ujedno poslednji prijavljeni govornik je narodni poslanik Živorad Smiljanić, SPS. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, želim da kažem ovde da G17 plus ima spremnost da podrži ovu ideju koja je ovim predlogom zakona izražena. Kao što vidimo, postoji širok konsenzus ovde u Skupštini da se ovakav zakon donese. Mi ga možemo tumačiti ovako ili onako, a ono što je sigurno to je da poslanička grupa G17 plus polazi u razmatranju ovog zakona od nekoliko osnovnih načela. To je tzv. prezumpcija nevinosti, znači, niko nije kriv dok se ne utvrdi pravnosnažnom izvršnom presudom. Zatim, svi državljani ove zemlje imaju ista prava. Ono što je najvažnije kod nas, zbog čega treba ovakav zakon doneti, a to je da se mi nadamo da će donošenje jednog ovakvog zakona pospešiti odluku onih koji su optuženi pred Haškim tribunalom i protiv kojih je podignuta optužnica da se dobrovoljno predaju i da odu u Haški sud i dokažu svoju nevinost. Rekao sam da postoji širok konsenzus oko ovoga u Skupštini, a moram da upozorom Skupštinu i poslanike na neke stvari koje u ovom zakonu nisu dorečene i nisu dobro urađene. Naime, ovim predlogom data su veća prava optuženom i članovima njegove porodice koji su u Hagu, nego onima koji su ovde optuženi. Za to ima nekih opravdanja, naravno, Hag nije ovde, ali samo bih da prokomentarišem nekoliko stvari koje su ovde u ovom zakonu. U članu 4. posebna naknada zarade optuženog koji je u radnom odnosu određuje se u visini plate zaposlenih u državnim organima sa koeficijentom 8,80. Vi dobro znate šta to znači i kolika je to zarada. Zatim, član 7, pravo na materijalno obezbeđenje ima član porodice optuženog takođe u visini plate zaposlenih u državnim organima sa koeficijentom 8,80. Ono što je najzanimljivije, u članu 8. imamo da naknadu za smeštaj u visini koja se priznaje zaposlenima u državnim organima na službenom putu u inostranstvo. To je naknada za smeštaj porodica optuženika da odu u posetu. Ova naknada koja se priznaje zaposlenima u državnim organima na službenom putu u inostrnstvo određena je paušalno, znači, prema određenim kriterijumima u zavisnosti od toga gde oni putuju. Porodice optuženih nemaju potrebe i obaveze da dostave račun iz hotela i da se vidi stvarni trošak koliki su imali posećujući svog člana porodice, već imaju unapred utvrđeno koliko će im država naknaditi. Tu se mogu napraviti neke zloupotrebe, ukoliko se to želi. Zatim, član 11. ne bih sada komentarisao, kao što vidim, pored mog ima još dosta amandmana koji će sprečiti tu sumnju ili stvarnu mogućnost povratnog dejstva ovog zakona. Rekao bih samo nešto o članu 13, gde se kaže da se sredstva za ovo, više puta čujemo minimalna, a ne znamo tačno kolika ali minimalna, obezbeđuju se na odgovarajućoj poziciji Vlade u budžetu Republike Srbije. Koja je to pozicija, ne znamo, a da li je konsultovano Ministarstvo finansija, ne znamo. Znamo da je donet budžet, a da li je tada već predviđena ta pozicija, nisam siguran. Znači, to je nedorečeno. Stvara se mogućnost, a ovde ne treba praviti razliku među optuženima. Ima tu ljudi kojima je zaista pomoć potrebna, a ima ljudi kao što su neki koji su ovde pominjani i kojima ta pomoć nije potrebna, ali postoji sumnja da svi oni mogu tu pomoć da koriste. Na kraju, želeo bih da kažem da se ove stvari moraju promeniti u ovom zakonu i stoga treba obratiti pažnju na amandmane koji nam slede. Ponavljam, G17 plus u načelu je za ovu ideju, a pre svega zbog onog razloga koji sam pomenuo, a to je, nadam se, pošto je država ako se ovaj zakon donese sada obezbedila sredstva. Apelujem na sve koji su pred Haškim tribunalom optuženi, a nisu u Hagu, protiv kojih su podignute optužnice, a ne žele da otputuju u Hag i dokažu svoju nevinost, neka idu i neka dokažu da su nevini. Država će im pružiti svu pomoć i njihove porodice će biti sigurne u svoju egzistenciju. Zaista, više nemaju izgovora da opterećuju ovu državu, nego da joj pomognu sada kada je država spremna da pomogne njima i njihovim porodicama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Živorad Smiljanić, SPS, a to je ujedno poslednji prijavljni govornik.
Poštovani poslanici, mi znamo da su Haški tribunal osnovale UN. Često sam u saveznom parlamentu bio u prilici da slušam kada su govorili, pošto smo članovi UN moramo da poštujemo sve ono što UN donesu. Nažalost, UN danas mislim da se nalazi u goroj poziciji nego što je bilo Društvo naroda pred Drugi svetski rat. Fašistička Nemačka nije mogla da iskoristi Društvo naroda u svoje svrhe, pa nije ni bila član. Danas su UN, koje su donele zakon o Haškom tribunalu i osnovale ga, u takvoj poziciji da se sećamo 1994. godine kada je Madlen Olbrajt rekla: "Koga mi plaćamo taj mora da nas sluša." Tada je bio Butros Gali generalni sekretar UN. Njega je zamenio Kofi Anan, ali kako. Godine 1994. trebalo je da Butros Gali potpiše odobrenje NATO da bombarduje Republiku Srpsku. Butros Gali nije to uradio, ali zato je to potpisao Kofi Anan, koji je bio njegov zamenik. Prema tome, na osnovu potpisa Kofi Anana, bez odluke Ujedinjenih nacija, Republika Srpska je bombardovana. Ono za šta Butros Gali snosi odgovornost, nažalost i Ujedinjene nacije, nije samo za mnoge nevine, ubijeneu Republici Srpskoj. Butros Gali je kriv i za 63 vojnika italijanskog UNPROFOR-a, koji je bio u Bosni i Hercegovini. Od toga je 19 umrlo od posledica zračenja. Prema tome, odobreno je bombardovanje sa osiromašenim uranijumom. Još jedno želim da kažem: Ujedinjene nacije su donosile odluke o embargu protiv nekih zemalja, kao što smo bili mi, Irak, Libija. Donetiodluku o embargu protiv jedne zemlje je zločin protiv čovečnosti. Najviše onih koji stradaju od toga jesu deca. Imamo jednu ironiju, da smo doživeli, kada su nas bombardovali, prvo, nismo to očekivali, nismo se ni nadali, ali smo doživeli jednu nepravdu u kojoj je stradalo više od 3.000 civila. Ono što je najstrašnije, stradalo je više od 200 i albanske i srpske dece. Veliki prijatelj dece i UNICEF-a, koji su u okviru Ujedinjenih nacija i koje se bore za pravo i zaštitu deteta, Deni Kej je jednom rekao: "Sva blaga ovog sveta nisu vredna jedne suze deteta". Nama su za vreme bombardovanja ne samo ubijali decu, više od 200 dece je osakaćeno, više od 1.000 dece su ostala ratna siročad, a mnogo suza je proliveno upravo zbog te nepravde koju su nam Ujedinjene nacije napravile, pod vođstvom generalnog sekretara Kofi Anana. Najstrašnija izjava za vreme bombardovanja je bila da je ubijanje dece kolateralna šteta. Ubijati decu i nazivati to kolateralnom štetom je najveći zločin koji su učinili NATO agresori na našu zemlju. Kada je državno rukovodstvo proglašeno ratnim zločincima u Jugoslaviji? Želim da vas podsetim da je NATO bombardovanje počelo 24. marta, a rukovodstvo Srbije je proglašeno za ratne zločince 25. maja 1999. godine, posle dva meseca besomučnog bombardovanja i kada su shvatili da se Srbija neće tako lako pokoriti. Želim da vas podsetim da su i Milošević i Karadžić bili u Dejtonu 1995. godine. Tada je bio rat završen i u Hrvatskoj i u BiH. Niko od njih nije zadržan ili uhapšen zbog genocida nad Bosancima ili Hrvatima. Prema tome, proglašeni su za ratne zločince onda kada su se dva meseca branili od NATO bombardovanja i kada Srbija nije klekla na kolena, kao što su očekivali da će za nedelju dana. Zašto se naši ljudi nalaze u Hagu? Pre svega, zbog odbrane Kosova. Odbrana Kosova i etničko čišćenje na Kosovu traje još od Prizrenske lige, koja je održana pre 100 godina, kada je rečeno da Kosovo treba biti albansko i da etnička čišćenja nisu nikada ni prestajala. Poslednje etničko čišćenje koje se desilo podseća, a ne da podseća, to je isti scenario koji su izveli Hrvati kada su bili u pitanju "Bljesak" i "Oluja"; pogotovo "Bljesak", koji je ostvario ideju koju su njima preneli, a to je spržena zemlja. U Medačkom džepu je sve uništeno, sve spaljeno. Po tom istom scenariju je urađeno i sada na Kosovu, gde je 35 srpskih svetinja spaljeno. Smešno zvuči kad kažu da će obnoviti manastire iz 13. i 14. veka. Uništena je baština sveta, ali nažalost, uz podršku UNMIK-a, koji ništa nije uradio da zaštiti srpski narod, kao što ništa nije uradio kad je bio u Republici Srpskoj za vreme "Bljeska" i "Oluje", nego su, jednostavno, bili inspiratori, konsultanti i organizatori tih vojnih akcija. Zato Hrvati kažu – zašto da idemo u Hag, kad su nam oni sve to organizovali. Šta su radili u proteklom periodu, pre svega, šiptarski teroristi? Oni su ubijali, čistili i svakog zarobljenog srpskog vojnika i policajca zverski mučili. Možda se sećate kada je Radio-televizija Beograd objavila svedočenje jednog studenta medicine, radi se o Albancu, koji je studirao u Beogradu i uhvatili su ga kao saradnika UČK. On je pričao tada na televiziji, mnogi se možda toga i sećaju, šta su radili sa zarobljenim vojnicima. Samo jedan primer: jednog kapetana policije su uhvatili Albanci i držali su ga u logoru za mučenje; odsekli su mu uši, iskopali mu oči, odsekli su mu polni organ, a onda je on kao student medicine pomagao dok ga nisu zverski ubili. To su radili šiptarski teroristi sa zarobljenima. Najveći kukavičluk DOS-ovske vlasti bio je u samom saveznom parlamentu kada smo donosili Zakon o amnestiji. Tada je pušteno 1.300 šiptarskih terorista. Pitao sam tada da li neko od DOS-ove vlasti u saveznom parlametu ima hrabrosti da, pre nego što pustimo te šiptarske teroriste, postavi pitanje šta je sa 1.500 kidnapovanih Srba? (Predsedavajuća: Tema.) Imamo li pravo bar da pitamo šta je sa sudbinom otetih Srba na Kosovu i da uslovimo puštanje šiptarskih terorista sa istinom o 1.500 otetih Srba, a da ne govorim da je 1.500, od kada se UNMIK stvorio, pobijeno na Kosovu. Niko nije imao hrabrosti da to kaže, niko nije imao hrabrosti da traži. Nas napadaju za svašta, ali mi smo šiptarske teroriste hapsili, sudili, nismo ih zverski ubijali kao što su oni radili. Mi smo u ratu 1999. godine pokazali da smo ono što je rekao Marko Miljanov: "Junaštvo je braniti sebe od jačega, a čojstvo je braniti slabijeg od sebe". Junaštvo je bilo braniti se od najjače alijanse koja je ikada u svetu postojala, a čojstvo je bilo da šiptarske teroriste ne ubijamo, nego ih osuđujemo, a onda je DOS-ovska vlast donela Zakon o amnestiji. Isti ti teroristi danas ponovo ubijaju na Kosovu. (Predsedavajuća: Molim vas da se držite teme dnevnog reda.) Još na kraju da kažem da je licemerno, da je neozbiljno, da je nepošteno reći – neka idu u Hag, pa neka dokazuju svoju nevinost. Ko god ode u Hag, nema oproštaja. Hag je izmišljen da nam se sudi, da bi se opravdala NATO agresija na Srbiju i da bi se NATO amnestirao od ogromne odštete koju bi trebalo Srbiji da da za to. Mi smo kažnjeni i naši su ljudi kažnjeni za primer celom svetu, ko god se pobuni protiv NATO alijanse biće kažnjen kao što su i naši rukovodioci kažnjeni. To je primer svima u svetu koji se pobune da će tako proći. (Predsedavajuća: Vreme.) Na kraju da vam kažem, mi govorimo o pravu, o zakonu, o Ujedinjenim nacijama. Danas u svetu vlada zakon jačeg, zakon džungle, zakon topuza, ali što je Njegoš rekao: "Kome zakon leži u topuzu, tragovi mu smrde nečovještvom".
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Gospodin Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS.
Poštovane kolege narodni poslanici, SPS će podržati Predlog ovog zakona, o kome danas Skupština Republike Srbije raspravlja, jer smatramo da on ima poseban značaj, pre svega u činjenici što zakon predstavlja potvrdu pozitivnog odnosa države Srbije prema svojim građanima koji se nalaze u Hagu. Kao što građanin ima obaveze prema državi, tako logično i država ima obaveze prema građanima i smatramo da je ovaj zakon jedan mali doprinos države da se građaninu koji je u Hagu, a koji je optužen, naravno uz poštovanje principa da je svako nevin dok se ne dokaže, može pomoći da svoju odbranu učini što boljom. Drugi značaj ovog zakona jeste što pokazuje da će Srbija da se brani, konačno, pred Haškim tribunalom od izmišljenih optužbi i već izrečenih presuda. Do sada su Srbi isporučivani Hagu kao krivci unapred, kao ljudi koji su počinili to za šta se optužuju, kao ljudi kojima je presuđeno, samo ih treba predati i stvar je sama po sebi gotova. Šteta je što do sada ovakav zakon nije donet. To bi bila ona dvosmerna komunikacija. Smatramo da bi optuženi, ljudi koji su tamo, imali sigurno boljitak od ovog zakona. Ne treba posebno prenaglašavati, kao što to neke kolege čine, materijalni značaj ovog zakona, jer materijalnog ovde mnogo nema. Ovaj zakon ima političku dimenziju. Mi smo svesni da svi u ovoj skupštini naravno takav odnos prema zakonu nemaju, ali je dobro što postoji saglasnost većine stranaka u Narodnoj skupštini Republike Srbije, većine stranaka kojima je Srbija dala podršku na proteklim izborima, oko ovog zakona. Ovo, pre svega, mislim s obzirom na značaj, državni i nacionalni, koji suđenje ljudima koji su u Hagu ima po državu Srbiju. Naime, ovde smo danas u toku prepodnevne rasprave čuli jedan neuspeo pokušaj da se odvoji priča o suđenju u Hagu u odnosu na sudbinu tužbe Bosne i Hercegovine i Hrvatske prema SRJ, odnosno državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Čak je bilo reči o tome kako je eto činjenica da dugo traje to suđenje povodom tužbe dokaz neke pravne sposobnosti našeg tima, a niko od ljudi koji su to govorili nije rekao građanima Srbije ono što se čulo iz usta glavnog pravnog savetnika tada SRJ, a sada državne zajednice Srbija i Crna Gora, da će ishod suđenja Miloševiću opredeliti sudbinu tužbe Bosne i Hercegovine i Hrvatske protiv nas. Znači, čeka se ishod ovog suđenja, pa će naravno onda biti poznat ishod ovog drugog. Država treba da brine o svojim građanima, i to je opštepoznato, a pogotovo o onima koji su u inostranstvu. Ljudi koji su u Hagu, koji su okrivljeni, nisu presuđeni. Prethodna vlast, i to ide ne samo na njihovu štetu, nego i na štetu države Srbije, nažalost delila je građane na podobne i nepodobne, na one koji odgovaraju njihovim interesima i na one koji ne, i naravno u odnosu na takav stav prema ljudima oni su gradili politiku države. Ne treba zaboraviti, bar mi socijalisti nećemo im to zaboraviti, da su Slobodana Miloševića kidnapovali jednom stranom odlukom, protivustavnom odlukom Vlade Republike Srbije. Ne treba zaboraviti da su hapsili ljude, i to u vreme vanrednog stanja, da bi onda bila naručena optužnica, optužnica stigla i ljudi bili isporučeni; znači uhapšeni pod jednom optužbom, a isporučeni Haškom sudu pod drugom. Ne treba zaboraviti da su sami ljudi iz DOS-a, verovatno u dosluhu sa Karlom del Ponte, najavljivali sve te optužnice, ne treba zaboraviti da su oni bili glavni glasnogovornici takve politike ovde u Srbiji. Ne treba zaboraviti da je Karla del Ponte tvrdila da ima toliko zahteva da se Srbi hapse da ne može jednostavno da postigne ceo taj posao. Ne treba zaboraviti da je DOS pomagao Hagu da dokaže optužbe protiv tih ljudi i protiv Srbije. Kako je pomagao? Jednostavno, praveći pogodbe sa optuženim, šaljući te optužene Karli del Ponte, sa unapred predviđenim ishodom. Ako pogledate sadržaj ove odredbe, što je u nadležnosti Nacionalnog saveta, videćete da jednostavno oni koji se dobrovoljno predaju mogu računati na određenu milost države, ali naravno samo oni koji se dogovore. Dogovora tu bilo nije. Oni koji su isporučeni naravno bili su prevareni, ali generalno štetu od svega toga imala je država Srbija. Srbija će imati tu štetu ne samo danas, nego i sutra. Bez namere da dublje ulazim u sadržaj onoga što se tamo zbiva, ne treba velika mudrost da se proceni kakav se proces u Hagu vodi, da je to proces protiv države, protiv naroda. Tragedija Srbije, tragedija građana Srbije jeste što je u protekle tri godine postojao negativan odnos prema pojedincima, prema Socijalističkoj partiji Srbije, a samim tim i prema državi Srbiji. Ko želi stvarno da vidi šta je uzrok sukoba u Bosni i Hercegovini dovoljno je da pročita knjigu Davora Perinovića, prvog predsednika HDZ-a u Bosni i Hercegovini, pa će videti koji su dogovori sklapani između Bosne i Hercegovine i Hrvatske kako da se razbiju Bosna i Hercegovina i Jugoslavija. Ko želi da sazna šta se zbivalo na Kosovu i Metohiji dovoljno je da sazna šta se zbivalo u Račku kao izmišljenim povodom za bombardovanje Jugoslavije, a da ne pominjem sve ono što je bilo prethodnih godina, a što jeste bila borba protiv terorizma: Markale, Vase Miskina itd. Iluzurno je, bar nekim poslanicima, o tome pričati. Zašto? Iz prostog razloga što je sadržaj njihove politike bio da se Srbija unapred optuži, odnosno da joj se unapred izreknu sve te mere. Kada se pogleda i druga strana priče zašto ovim ljudima koji su optuženi nije suđeno u našoj zemlji, iz prostog razloga što je naše pravosuđe uništavano sistematski od strane DOS-a. Sa jedne strane pravite pogodbu, šaljete tamo ljude, izlazite u susret međunarodnoj zajednici, a sa druge strane domaće pravosuđe namerno onesposobljavate da bi moglo ljudima, koji su optuženi, da se sudi. Danas smo čuli više primedbi na sadržaj ovog zakona od strane onih koji naravno imaju taj negativan odnos. One se primarno odnose na tu navodno materijalnu stranu. Kada se uđe dublje u sadržaj ovog zakona videće se da je ta strana apsolutno minorna u odnosu na ono što se zbiva u Hagu. Naime, krug lica koja mogu da pođu tamo ograničen je, i dužina njihovog boravka, i koliko može da se ide, ali najvažnija stvar ovde objektivno nije materijalno potpomognuta, a to se zove pribavljanje dokaza, izjava od svedoka, koje optuženi ima pravo da predloži u svrhu svoje odbrane. Naime, oni koji su upoznati malo više sa sadržajem rada i sa odbranom optuženih znaju da je potrebno obaviti sijaset razgovora sa svedocima u pripremi odbrane, da je potrebno da ti ljudi dolaze iz unutrašnjosti, eventualno da ostanu nešto duže, da je potrebno to prekucati. Izjave su od 30 do 120 strana po svedoku i to je potrebno prevesti. Potrebno je jako, jako mnogo učiniti svih stvari koje su vezane za odbranu da bi odbrana bila efikasnija. Nažalost, to se prenebregava, pominju se neki troškovi, a niko neće da kaže, a bilo bi dobro da dobijemo izveštaj MUP-a, koliko je samo ljudi bilo angažovano u svrhu obezbeđenja čelnika DOS-a u protekle tri godine. Ima jedan podatak koji malo ko pominje. Za vreme vanrednog stanja gotovo svaki narodni poslanik Skupštine Srbije iz redova DOS-a imao je svog službenog pratioca. Moraju se građani Srbije zapitati za šta je služio taj čovek ako su radili svoj posao, a očigledno je da je strah bio ogroman i da savest nije bila čista, a da ne pominjem brojna kola, obezbeđenje, korišćenje privilegija za koja nema pravnog osnova ni onda, ni sada. Kada se pogleda cela ta priča ti troškovi su stvarno minorni. Ako pogledamo koliko su ti troškovi minorni u odnosu na suštinu suđenja i šta to suđenje može da proizvede po Republiku Srbiju, onda dolazimo do jednog frapantnog podatka. Ishod suđenja Slobodanu Miloševiću i drugim ljudima koji su optuženi u Hagu opredeliće, to kaže glavni pravni savetnik, a ako je stručan njemu treba verovati, sudbinu tužbe Bosne i Hercegovine i Hrvatske protiv nas. To znači, gospodo, nadoknadu ratne štete i DOS je činio sve da izađe u susret Haškom tribunalu, a ništa da zaštiti svoju zemlju i svoje građane. Ovaj zakon jeste jedan mali doprinos pokušaju da građani koji su optuženi, koji su u Hagu, makar malo potpomognu svoju odbranu. Hvala.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres i, saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Ima nekoliko amandmana. Molila bih vas da to završimo. Na sednici Zakonodavnog odbora narodni poslanik Nikola Novaković povukao je amandman koji je podneo na član 1. Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Novaković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. (Nije prisutan.) Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović i Bojan Kekić. Zakonodavni odbor se o novom tekstu amandmana na ovaj član nije izjasnio. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Bojan Kekić, izvolite.
Kolege narodni poslanici, amandman na član 2. zakona odnosi se pre svega na lica koja imaju status člana porodice. To ništa neće značiti ako se usvoji amandman. U suštini se povećava samo krug lica koja imaju status člana porodice, i to u članu 2. stav 1. posle – bračna, vanbračna i usvojena deca - treba da se doda rečenica "njihovi bračni drugovi i njihovi potomci u pravoj liniji do prvog stepena srodstva". I u naslednom i porodičnom pravu su definisane takve stvari. Član 8. zakona definiše koliko puta mogu određena lica i da budu, a to je dva puta po četiri dana u toku meseca. Ovim amandmanom se samo proširuje i učvršćuje tradicija u srpskom narodu da unuk može da vidi dedu i ostale stvari. Zahvaljujem.
Da li još neko o ovom amandmanu želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Bojan Pajtić pisanim putem je povukao amandman na član 4. Predloga zakona. Narodni poslanik Bojan Pajtić pisanim putem je povukao amandman na član 5. Predloga zakona. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Miša Petronijević. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o ovom amandmanu. Narodni poslanik Miša Petronijević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, polazeći od obaveze države da brine o svim svojim državljanima, u ovom slučaju državljanima koji se nalaze u pritvoru u Međunarodnom krivičnom tribunalu u Hagu, bez obzira da li su tamo otišli dobrovoljno, da li su privedeni, da li su prvo uhapšeni u akciji "Sablja", pa onda za njih naručili optužnicu, pa sproveli ili pak kidnapovali, protivustavno isporučili, kao što je to slučaj sa Slobodanom Miloševićem. Predlogom ovog zakona država pokazuje nameru da počne svoju obavezu da izvršava. Dobro je što za to postoji široko jedinstvo i interesantno je i važno saopštiti da Srbija to jedinstvo pokazuje na više primera. I ovog puta je pokazano da je ovo državni interes, i jeste državni interes, i SPS se od konstituisanja Skupštine, pa i sada, uvek pridruživala onima koji državni interes stavljaju iznad partijskog, za razliku od nekih stranaka koje su i danas pokazale da im je partija važnija od države. Imajući u vidu da se naši državljani nalaze u pritvoru van zemlje, da su troškovi enormni, predložio sam u ime poslaničke grupe SPS amandman na član 5. kojim se dodaje nov stav 2. koji glasi – optuženi ima pravo na isplatu paušalne naknade u visini jedne prosečne mesečne zarade po svakom svedoku, u slučaju obezbeđenja i pružanja dokaza preko svedoka odbrane. Iznos paušalne naknade iz stava 1. ovog člana isplaćuje se mesečno optuženom, odnosno članu njegove porodice koga on ovlasti. Najveći troškovi koje porodica optuženog ima odnose se na troškove angažovanja branioca, na troškove prikupljanja izjava svedoka odbrane. Ti troškovi ne obuhvataju samo troškove predviđene članom 6. Predloga zakona, već i mnoge druge. Primera radi, potrebno je svedocima odbrane pokriti troškove prevoza do mesta u kome daju ikaz pravno kvalifikovanom licu koje pruža stručnu pomoć odbrani, zatim eventualne troškove smeštaja u tom mestu, ukoliko je potrebno da u svrhu davanja iskaza boravi nekoliko dana u mestu u kome ga daje. Zatim, troškove daktilografskih i prevodilačkih usluga. Izjave se moraju prevesti na engleski ili francuski jezik, kao zvanične jezike suda, kao i troškove putovanja svedoka u Hag, radi prethodnog razgovora sa optuženim i dogovora u vezi sa svedočenjem pred Međunarodnim sudom, budući da sam sud snosi troškove boravka svedoka samo kada dođe da svedoči, ali ne i troškove za pripreme svedočenja. Ti troškovi, kada je reč o svedocima iz Srbije i Crne Gore, daleko su veći od predviđenog iznosa koji smo predložili ovim amandmanom, a naročito su veći kada se radi o stranim svedocima. Osim toga, potrebno je obezbediti značajna sredstva za izradu ekspertiza odbrane koje su u procesima pred Međunarodnim krivičnim sudom potrebne i gde je neophodno ekspertima odbrane isplatiti troškove i honorar za njihovu izradu. Budući da se, po pravilu, kao eksperti pozivaju naučnici, stručnjaci specifičnih profila i slično, troškovi predviđeni za ovu svrhu bi bar delimično pokrili troškove ekspertiza, naročito kada je reč o inostranim ekspertima. Usvajanjem ovog amandmana, država bi suštinski iskazala svoju nameru da brine o svojim građanima, da pruža pomoć svojim građanima koji su tamo i iskazala svoj interes za odbranu optuženih pred Haškim tribunalom.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Branče Stojanović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Branče Stojanović, izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS je potpisnik i glasaće za ovaj zakon. Što se tiče člana 6, koji predviđa pravo na naknadu troškova obezbeđenja stručne pomoći, predlažem ovaj amandman kako bi se diferencirao vid stručne pomoći u odbrani optuženog i u tom smislu precizirala lica po osnovu kojih optuženom pripada pravo na naknadu troškova i obezbeđenje stručne pomoći u pripremanju odbrane. Amandman glasi -članu 6. stav 2. posle reči "optuženom" dodaju se reči "a za jednog od njih i pravo na naknadu troškova za jedno putovanje mesečno, radi posete optuženom u funkciji odbrane optuženog". Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Bojan Pajtić pisanim putem je povukao amandman na član 6. Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača nije tu. Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo, svestan sam da ovaj zakon nije pre svega usmeren ka ekonomskoj podršci, nego više političkoj podršci ljudima koji su trenutno optuženi i nalaze se pred Haškim tribunalom. Svestan sam i važnosti ne samo što je SPS podržala usvajanje ovakvog zakona, nego što će on biti usvojen značajnom političkom podrškom u parlamentu. Zadovoljan sam što neće imati podršku onih koji su izručili i vodili kampanju protiv svih vojnika i policajaca koji su branili srpski narod na Kosovu i Metohiji, pa i političara, pošto je njima stalno da optužuju. Nažalost, potvrdila se ispravnost otpora tog srpskog naroda 18. i 19. marta, potvrdilo se da oni koji su isterivani iz službe kao policajci i vojnici, zato što su branili Srbe na Kosovu, da će ova vlast za to biti istorijski odgovorna i za to ih ne može niko oprati, ali mi bar nešto da pomognemo ovima koji su optuženi i nalaze se pred Haškim tribunalom. U ovom članu 9. predviđeno je da za troškove komunikacije, troškove slanja paketa, troškove telefonskih računa ukupno se izdvaja na mesečnom nivou 50% od prosečne plate. To je negde oko 6.000. Zamislite sada, treba da saslušate trista svedoka, treba da napravite komunikaciju sa trista svedoka, treba da pošaljete 300 kaseta i 300 materijala u Hag. Mi predlažemo da to bude jedna prosečna plata, znači 12.000. Ne predlažemo znatno povećanje, ali to povećanje može u značajnoj meri da pomogne odbrani ljudi koji se nalaze u Haškom tribunalu.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Homan. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača nije tu. Izvolite.
Dame i gospodo, malopre kada sam govorio o zakonu u načelu rekao sam da postoji dosta amandmana kojima može da se ovaj zakon popravi. Jedan od tih je i ovaj amandman. Čuli smo malopre da su se neki prevarili, pa su pomislili da član 11. znači retroaktivnost, a u stvari ne znači. Priznajem, prevario sam se. Čini mi se da se to može tumačiti kao retroaktivnost. Smatram da je najelegantnije rešenje da se stav 1. ovog člana potpuno obriše, jer je nepotreban. Podrazumeva se da će optuženi, kao i članovi njihovih porodica, moći da koriste prava koja im ovaj zakon daje od stupanja na snagu ovog zakona. Ne mora da stoji od prvog dana od kada je optuženi pritvoren, jer to može da se protumači kao retroaktivnost. Imamo nekoliko olptuženih koji su u Haškom tribunalu već nekoliko godina i u tome je ta sumnja. Ukoliko bi ta formulacija ostala, postojala bi opasnost od povratnog dejstva ovog zakona. Takođe u stavu 2. nije ptorebno da stoji "za sve vreme pritvora optuženog", jer to takođe može da znači za vreme dok ovaj zakon nije donet. Ovim izmenama se ne dovode u pitanje prava licakoja su ovim zakonom obuhvaćena nakon stupanja na snagu ovog zakona, tako da smatram da na ovakav način najelegantnije može da se otkloni svaka sumnja u retroaktivnost ovih zakona. Sumnja postoji. Ne verujem nikome na reč. Mi smo čuli na Zakonodavnom odboru reči - verujte mi, nije retroaktivnost itd. Ne verujem nikome, treba to da stoji jasno u zakonu, da tu nikakve sumnje nema. Smatram kada se nešto radi treba da se uradi kako treba, da ne postoji bilo kakva sumnja, da nam sutra Ustavni sud ne obori ovaj zakon. Još nešto bih želeo da kažem povodom ove rasprave. Poslanici SRS-a se kunu kako su oni najviše zainteresovani za ovaj zakon, a sada ih pola nema, otišli su da ručaju. Znaju svaki dan da dođu ovde da se upišu za dnevnice, a kada treba kvorum povade kartice. Hukćite koliko hoćete, tako je. Sada kada je ovaj zakon toliko vama značajan, vi ste otišli da jedete, a mi nismo. Vratite se, nemojte da budete demagozi.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Novaković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača nije tu. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović pisanim putem je povukla amandman na član 11. Predloga zakona. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Milica Gavrilović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača nije tu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku da kažem da cilj predlagača i nije bio da kroz odredbu člana 11. uvede princip retroaktivnog dejstva ovog zakona, ali određene jezičke nedoumice mogu da dovedu u sumnju tu nameru. Upravo iz tog razloga je ovaj amandman i podnet, da bi otklonio svaku nedoumicu i prihvatanjem ovakvog amandmana bilo bi jasno da država neće finansirati prava optuženih i prava članova porodice optuženih od onog trenutka kada se optuženi nalazi u pritvoru, odnosno od njegovog dospeća u pritvorsku jedinicu, već upravo od trenutka stupanja na snagu ovog zakona.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Petar Cvetković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Predstavnik predlagača nije tu. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača - narodni poslanik Tomislav Nikolić - želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 81. stav 3. Poslovnika, određujem 30. mart 2004. godine kao dan za glasanje, i to u 15,15 časova.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice. Odredili smo 30. mart kao dan za glasanje. Molim vas da pre nego što počnemo da radimo utvrdimo kvorum. Molim poslanike da ubace svoje poslaničke kartice. Konstatujem da je u sali prisutno 175 poslanika. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o pravima optuženog u pritvoru Međunarodnog krivičnog tribunala i članova njegove porodice u načelu. Za 142, protiv 29, uzdržanih 25, nisu glasala tri, od ukupno 199 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da je na sednici Zakonodavnog odbora narodni poslanik Nikola Novaković povukao amandman na član 1. Predloga zakona, a pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanik Bojan Pajtić na čl. 4, 5. i 6. Predloga zakona i narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović na član 11. Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Novaković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 32, protiv 122, uzdržanih 15, nije glasalo 32, od 201 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović i Bojan Kekić. Zakonodavni odbor se o novom tekstu amandmana na ovaj član nije izjasnio. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 97, protiv 47, uzdržanih 24, nije glasalo 34, od 202 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Miša Petronijević. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 97, protiv 46 , uzdržanih 27, nije glasalo 30, od 200 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Branče Stojanović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 97, protiv 45, uzdržanih 24, nije glasalo 34, od 200 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 141, uzdržanih 24, nije glasalo 37, od 202 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Homan. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 26, protiv 128, nije glasalo 49, od 203 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Novaković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 102, protiv 67, nije glasalo 35, od 204 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Milica Gavrilović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 141, protiv 19, uzdržanih pet, nije glasalo 36, od 201 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Petar Cvetković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 70, protiv 77, uzdržanih 20, nije glasalo 37, od 204 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o pravima optuženog u pritovoru Međunarodnog krivičnog tribunala i članova njegove porodice u celini. Za 141, protiv 35, uzdržanih 20, nije glasalo 8, od 204 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o pravima optuženog u pritvoru Međunarodnog krivičnog tribunala i članova njegove porodice. Pošto smo obavili razmatranje i odlučivanje o jedinoj tački dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 95. Poslovnika, zaključujem Šestu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. (Sednica je završena u 15,55 časova.)
SEDMA SEDNICA PRVOG REDOVNOG ZASEDANjA 30. mart 2004. godine (Sednica je počela u 15,55 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Sedmu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obavešavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 185 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 189 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavamo vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Meho Omerović, Išpanović Ištvan, Anita Beretić, Milan Marković i Snežana Lakićević-Stojačić. Saglasno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u skladu sa dogovorom postignutim na sednici Odbora za ustavna pitanja u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da se što pre pristupi radu na pripremi za donošenje novog ustava Republike Srbije. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlogu za razmatranje akta po hitnom postupku. Grupa od 213 narodnih poslanika predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o pristupanju donošenju novog ustava Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 29. marta 2004. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 194, nije glasalo 8, od ukupno 202 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili za hitan postupak, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 196, nije glasalo 6, od 202 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Sedme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o pristupanju donošenju novog ustava Republike Srbije. Rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O PRISTUPANjU DONOŠENjU NOVOG USTAVA REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koji je podnelo 213 narodnih poslanika. Podsećam vas da, prema članu 156. stav 3, a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Niko nije predložio duže vreme rasprave. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Vladimir Homan, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o Predlogu odluke, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili razmatranje tačke dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 81. stav 3. Poslovnika, određujem današnji dan kao dan za glasanje. Glasanju ćemo pristupiti odmah. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, stavljam na glasanje Predlog odluke o pristupanju donošenju novog ustava Republike Srbije. Za 202, nije glasao jedan, od 203 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog odluke o pristupanju donošenju novog ustava Republike Srbije. Čestitam vam. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje tačke dnevnog reda i odlučivanje o njoj, saglasno članu 95. Poslovnika, zaključujem Sedmu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini.