Hvala vam gospodine predsedavajući. Kao izvestilac Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, ja ću u kratkim crtama da iznesem ono što je suština Predloga za autentično tumačenje odredbi člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju. Naime, narodni poslanik Vladimir Orlić je podneo predlog za donošenje autentičnog tumačenja člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, i u tom predlogu gospodin Orlić je ukazao da postoji nedoumica koja je nastala u primeni navedenog člana zakona u smislu da li ovu odredbu treba tumačiti tako da isto lice u istoj visokoškolskoj ustanovi može biti imenovano za organ poslovođenja najviše dva puta ili više od dva puta. Postavljalo se pitanje da li promene naziva visokoškolske ustanove, odnosno promena imena ili prezimena lica koje je dva puta već birano za organ poslovođenja visokoškolske ustanove omogućava da to lice bude birano u toj visokoškolskoj ustanovi više od dva puta, zatim da li donošenje novog zakona, izmena i dopuna važećeg zakona utiče na računanje broja mandata za lice koje je dva puta bilo birano za organ poslovođenja visokoškolske ustanove, s obzirom na to da je u primeni Zakona o visokom obrazovanju uočena pojava da se isto lice u istoj visokoškolskoj ustanovi bira na tri, pa u nekim situacijama i više od tri puta na istu funkciju, tj. na funkciju poslovodnog organa visokoškolske ustanove. Da bi bilo jasnije, kada kažemo poslovodni organ, mislimo na dekane fakulteta i rektore univerziteta. Prema Predlogu za donošenje autentičnog tumačenja, da bi se obezbedila dostupnost javne funkcije rektora, odnosno dekana, tj. direktora visokoškolske ustanove, ograničenje broja mandata, zatim sprečavanje zloupotrebe te funkcije, kao i sprečavanje korupcije, što je svrha odredbe člana 54. stav 1, tu odredbu zakona treba razumeti tako da isto lice u jednoj visokoškolskoj ustanovi može biti imenovano za poslovodni organ najviše dva puta u toku radnog veka, bez obzira na to da li je u međuvremenu došlo do izmene naziva institucije, imena ili prezimena osobe koja je na funkciji poslovodnog organa ili je pak došlo do promene zakona, sve dok zakon propisuje ovo ograničenje. Da bi se navedena odredba zakona o visokom obrazovanju razumela, treba imati u vidu da je ograničenje broja mandata za dekane fakulteta, odnosno rektore univerziteta uvedeno u sistem visokog obrazovanja Republike Srbije još Zakonom o visokom obrazovanju iz 2002. godine i ovo ograničenje broja mandata je na odgovarajući način preuzeto i u važećem Zakonu o visokom obrazovanju koji je donet 2005. godine sa naknadnim izmenama i dopunama, kao jedno trajno opredeljenje i predlagača zakona, tj. Vlada Republike Srbije, i zakonodavca, tj. Narodne skupštine Republike Srbije, kada je u pitanju vršenje funkcije poslovodnog organa u sistemu visokog obrazovanja Republike Srbije. Ograničenje broja mandata treba da obezbedi podizanje kvaliteta rada visokoškolske ustanove, da smanji mogućnost korupcije i da obezbedi veću mogućnost za dostupnost javne funkcije koju obavlja organ poslovođenja, tj. dekan fakulteta, odnosno rektor univerziteta. Članom 107. stav 1. tačka 3a. Zakona o visokom obrazovanju propisano je kao prekršaj da će se novčanom kaznom kazniti visokoškolska ustanova ako izabere poslovodni organ suprotno odredbama ovog zakona, konkretno, suprotno odredbi člana54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je povodom Predloga za davanje autentičnog tumačenja narodnog poslanika Vladimira Orlića zauzeo sledeći stav – da odredbu člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju treba razumeti, odnosno tumačiti isključivo tako da se lice koje je izabrano za poslovodni organ jedne visokoškolske ustanove, prema ovom zakonu, može još samo jednom ponovo izabrati za poslovodni organ iste visokoškolske ustanove, odnosno, i to je suština ovog autentičnog tumačenja, najviše dva puta u toku radnog veka, bez obzira na to da li je sledeći, odnosno drugi mandat uzastopan ili je između dva mandata došlo do pauze, kao i bez obzira na to da li je došlo do promene imena i prezimena lica koje je obavljalo ili još uvek obavlja funkciju poslovodnog organa ili je pak došlo do izmene naziva same visokoškolske ustanove, odnosno ukoliko dođe do izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju koje se ne odnose na ukupan broj mandata organa poslovođenja, u smislu člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, time i završavam, zauzeo je stav da, shodno članu 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, nema osnova da isto lice bude izabrano više od dva puta za poslovodni organ jedne visokoškolske ustanove. Ponavljam, radi se o dekanima fakulteta, odnosno direktorima fakulteta, odnosno visokih škola strukovnih studija, odnosno radi se o rektorima univerziteta. Dakle, suština predloga autentičnog tumačenja člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju je da jedna lice u toku svog radnog veka može biti izabrano najviše dva puta na funkciju poslovodnog organa u konkretnom fakultetu, visokoj školi strukovnih studija, odnosno univerzitetu. I, predlažem Narodnoj skupštini Republike Srbije da ovaj predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju prihvati. Zahvaljujem se, gospodine Bečiću.
Zahvaljujem se. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima dr Ninoslav Stojadinović. Izvolite.
Poštovani gospodine Bečiću, koleginice i kolege narodni poslanici, evo, već drugi put u relativnom kratkom roku imamo zahtev narodnih poslanika za tumačenje nekih odredbi zakona u vezi obrazovanja. Prvi put je to bilo članstvo u Nacionalnom prosvetnom savetu gde je bila dilema, mogu li profesori univerziteta da budu predlagani od strane udruženja, fizičara, matematičara itd. Tu smo doneli pravilnu odluku tumačenje, mada za tim nije bilo potrebe iz prostog razloga što je to Ministarstvo moglo veoma jednostavno da reši. Sada imamo po meni još značajnije nešto, to je situacija gde, kako moj uvaženi kolega Atlagić ume da kaže – dekani, rektori, direktori škola su postali u ovom periodu gospodari života i smrti. Ja bih rekao da su mnogi ljudi zloupotrebljavali zakon i na ovim funkcijama provodili, ne samo dva mandata koliko im zakon omogućava, već koristili priliku da svaku promenu zakona, svaku rupu, eventualno u zakonu iskoriste da produže vladanje na tim visokoškolskim uslovima, bar za još jedan mandat, a imamo i slučajeve što se i vidi iz ovog obrazloženja Odbora da su neki dekani bili toliko bezobzirni, da su menjali nazive, primer je, odnosno Mašinski fakultet u Kragujevcu gde je promenjen naziv fakulteta, to je sada Fakultet tehničkih nauka ili nešto slično. Znači, zarad još jednog mandata ili više mandata na čelu fakulteta ljudi nisu prezali od toga da menjaju i nazive fakulteta. Ali, to je jedan deo priče. Ima tu velikih problema, ima tu velike opasnosti od korupcije, kandidati sumnjivih moralnih i stručnih kvaliteta su se nalazili i nalaze se na funkcijama dekana, direktora, visokih škola, rektora. Ali druga strana medalje, gospodin Martinović je to, čini mi se pomenuo, ali jasno stoji u obrazloženju da je Zakonom o visokom obrazovanju, zakonom, ponavljam koji važi, član 107. stav 1. regulisano da je treći mandat u bilo koje vreme sa pauzom, bez pauze, sa promenom zakona, prekršaj za koji se kažnjava visokoškolska ustanova određenom novčanom kaznom. Drugim rečima, mi imamo situaciju da nesposobno Ministarstvo prosvete, nauku i tehnološkog razvoja i ministar Verbić ne rade svoj posao i onda ostaje ljudima sa fakulteta visokih škola da preko nas poslanika, imam i ja određene zahteve sa nekoliko fakulteta u Nišu i Beogradu, pokušavaju da isprave ono što Ministarstvo nije uradilo. Znači, ovde je sve jasno dostavljaju se izveštaji o izboru ministarstvu, inspekcijske službe, na kraju može i ministar to da uradi. Vide da je prekršen zakon i sankcionišu te ustanove. Mi ćemo uskoro imati još jedan zahtev. Naime, u poslednje vreme, ali to je povezano sa ovim, znači, što više mandata na čelu ustanove, pa i kada dođu ljudi pred penziju, kada steknu uslov za penziju. Znači, recimo ove godine puni 65 godina, do 1. oktobra, ali bi još jedan mandat na toj funkciji želeo da provede, biraju se, evo trenutno maj je mesec izboradekana na fakultetima, rektora na univerzitetima. Ljudi koji po zakonu odlaze u penziju dobijaju treći, četvrti, peti mandat, što je nedopustivo, ali to je povezano sa ovim, znači, što više mandata. Da li je u redu da neko kome će i produženje na koje imaju pravo profesori univerziteta od tri godine, da li se to odjednom dobija ili godinu po godinu, da li je u redu da neko kome na sredini mandata praktično prestaje radni odnos zbog odlaska u penziju da bude biran na funkciju dekana, direktora ili rektora. Onda to ljudi proguraju na svojim fakultetima, lobiranjem, ucenama, korupcijom i na nelegalan način produže radni staž na fakultetu, univerzitetu ili visokoj školi za još godinu dve. Znači, ovde ima puno problema u primeni zakona. Nije ovo jedina stvar i Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i ministar na tome apsolutno ništa ne rade. Ovo mi deluje na neki način kao da fakulteti, visoke škole, univerziteti, tačnije pojedinci kojima smeta ovakvo kršenje zakona traže od Skupštine autentično tumačenje jer predlagača zakona, Ministarstvo, naravno Vlada ga usvaja, nije znalo šta je želelo da se postigne tim zakonom. Od zakonodavne vlasti se traži da tumači šta je ministarstvo htelo da kaže. To je apsolutno nedopustivo i ako se ova praksa nastavi mi ćemo vrlo brzo imati i sledeći zahtev da li neko ko je izabran za dekana jednog od fakulteta u Nišu ili Beogradu, a posle ovog zakona ispunjava uslov za penziju ove ili sledeće godine može da se nađe na toj funkciji bez obzira što su ti ljudi koji koriste i ovu poslednju priliku već dva, tri ili više puta bili na tim funkcijama na svojim fakultetima ili univerzitetima. Koristim priliku da se zahvalim kolegi Orliću koji je sročio jedan dobar predlog. Mi smo nekoliko puta na odboru i na marginama tih sastanaka i pričali o devijacijama u oblasti obrazovanja. Posebno u oblasti visokog obrazovanja i složili smo se da je ovo jedan od većih problema. Tako da koristim priliku da se zahvalim što je on ovaj predlog lepo sročio. Naravno, građani zainteresovani se obraćaju najjačoj stranci u vladajućoj koaliciji, jer je verovatnoća da to prođe veća. Uz sve ove kritike na račun Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, a posebno ministra Verbića, na neaktivnost, na bežanju od rešavanja problema, napominjem da naša poslanička grupa Boris Tadić, SDS, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije,podržava predlog ovog zakona i mi ćemo u danu za glasanje glasati za ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima ovlašćeni predstavnik SPS, narodni poslanik, Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani kolega narodni poslaniče Orliću, poštovani kolega Martinoviću, u svakom slučaju danas raspravljamo o jednom veoma značajnom pitanju koje se već duže vreme pojavljuje u praktičnoj primeni Zakona o visokom obrazovanju i to primeni člana 54. stav 1. tog zakona. Značaj ovog pitanja, u svakom slučaju, iziskuje pažnju svih narodnih poslanika, pa bih zaista zamolio da narodni poslanici, kada budemo donosili odluku po ovoj tački dnevnog reda uzmu učešće i da doprinose svojim kvalitetnim diskusijama, a naročito pristupom u rešavanju ovog problema. Moram da počnem od nečeg što je apsolutno nesporno. Imajući u vidu da je u odgovoru na ovo pitanje Vlada Republike Srbije dala mišljenje koje u svakom slučaju predstavlja jedno od uporišta za davanje autentičnog tumačenja člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, poslanička grupa SPS podržava mišljenje Vlade Republike Srbije, na kome se na neki način i ovo autentično tumačenje zasniva. Naime, kod formiranja upravljačkih i rukovodećih struktura univerziteta, fakulteta, akademija, visokih škola, visokih škola strukovnih studija u dužem periodu unazad postoji dilema koliko puta se organ poslovođenja ovih visokoškolskih ustanova može izabrati na istu funkciju. Po našem mišljenju, u poslaničkoj grupi SPS, data je u zakonu dovoljno jasna formulacija člana 54. stav 1. upravo ovog zakona, Zakona o visokom obrazovanju i to da se organ poslovođenja bira na tri godine, sa mogućnošću još jednog ponovnog izbora. Sam termin – ponovni izbor, ne bi trebalo da izaziva nedoumice, jer je jasno da i u slučaju, da isto lice bude drugi put izabrano, odmah posle isteka mandata na kome je već bilo i gde je legitimno izabrano, može biti ponovno birano, kao i u slučaju da postoji vremenski diskontinuitet između prethodnog izbora i ponovnog izbora, pa čak i od više godina. U svakom slučaju se radi o ponovnom izboru i taj termin ne treba da izaziva ni dileme, ni nedoumice, ali se radi samo o jednom ponovnom izboru. Stoga, mislim da je zakonodavac u tom pravcu normirao Zakon o visokom obrazovanju, kada je u pitanju ova okolnost onako kako treba. Takođe, nedoumice i dileme ne treba da izaziva ni ona druga okolnost, da promena naziva visokoškolske ustanove, bez obzira o kojoj visokoškolskoj ustanovi je reč, može biti razlog da se neko izabere više od dva puta. Apsolutno ne može, apsolutno pravno nedopustivo, ili pravno neprihvatljivo, imajući u vidu da činjenica promene naziva visokoškolske ustanove, ne podrazumeva i promenu njenog pravnog subjektiviteta. Ne podrazumeva promenu ustrojstva, ne podrazumeva promenu organizacije, promenu strukture organa i tela visokoškolske ustanove, tako da bi ta promena naziva visokoškolske ustanove mogla da se koristi samo u smislu zloupotreba kada je u pitanju izbor organa rukovođenja odnosno upravljanja i upravljačkih prava u visokoškolskoj ustanovi. Takođe, ne bi smele da postoje nedoumice u pogledu ličnih podataka lica koje se bira na mesto organa rukovođenja visokoškolskom ustanovom, jer je više nego logično da se i u slučaju promene imena i prezimena radi o istom licu. Da li je to lice promenilo svoj status? Da li je iz vanbračnog prešlo u bračno? Da li je na neki drugi način promenjen status lica u pogledu njegovog identiteta kada su u pitanju lični podaci? Apsolutno ne znači ništa jer se radi isključivo o istom licu, koje opet po tom osnovu ne može biti birano više od dva puta. Naravno da jedino zakonodavac može normirati i sistematizovati način kako će doći do toga da se eventualno, što sada svakako nije slučaj, uspostavi mogućnost izbora organa upravljanja i više od dva puta. Međutim, ove dileme, po našem mišljenju u poslaničkoj grupi SPS, su apsolutno nepotrebne, ali su ipak postojale i to ne samo što su postojale, već se izlazilo iz granica tih dilema, tako što se iz raznih razloga pristupalo različitim tumačenjima člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, pa se dešavalo da isto lice bude birano i znatno više od jednog ponovnog izbora, kako to propisuje Zakon o kome mi danas raspravljamo. U tom smislu tumačenja su bila vrlo široka i upodobljavala su se okolnostima i situacijama, koje su pratile visokoškolske ustanove, ali i okolnostima i statusima lica koja su konkurisala na mesta organa rukovođenja u tim ustanovama. Tako su se za više od jednog ponovnog izbora koristile razne činjenice i okolnosti, kao što sam već napomenuo – promena naziva visokoškolske ustanove, zatim promena imena i prezimena lica koje konkuriše ili promene Zakona kojim se reguliše materija visokog obrazovanja. Stoga mi u poslaničkoj grupi SPS istrajavamo na zakonodavnom procesu u kojem se donose zakoni koji su, pre svega, usaglašeni sa Ustavom Republike Srbije u kojem se poštuju prava i slobode građana, zatim prava i slobode koje su utvrđene, naravno, međunarodnim deklaracijama i konvencijama, kao i da ti zakoni moraju sadržati potpuno jasne nedvosmislene norme kako bi se izbegla različita tumačenja u praksi. Navodno da se na ovaj način i ovakvim tumačenjem odredbe člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju ni u kom slučaju ne sme zadirati u autonomiju univerziteta, fakulteta, akademija, visokih škola ili visokih škola strukovnih studija. Mi u poslaničkoj grupi SPS poštujemo autonomiju univerziteta i visokoškolskih ustanova, kao univerzalni princip i načelo na kojim počiva ustrojstvo visokoškolskih ustanova u svetu. Poštovanje i afirmacija ovog načela i principa autonomije postoji, bez obzira na različite oblike autonomije visokoškolskih ustanova u svetu. Komparativnom analizom autonomije univerziteta, fakulteta, akademija, svuda u svetu dolazi se do zaključka da ta autonomija svuda nije na isti način koncipirana a samim tim nije na isti način i pravno ustrojena. U pojedinim zemljama se autonomija odnosi samo na obrazovne, odnosno studijske programe, ali ne i na upravljačka prava koja se dešavaju uz obavezno učešće država. U pojedinim zemljama kompletno finansijsko poslovanje visokoškolskih ustanova je izmešteno iz autonomnog delovanja tih ustanova i dato u ruke državnog aparata. Naravno da su sve ove razlike prisutne od kontinenta do kontinenta, od države do države i od načina uređenja visokoškolskih ustanova, postavljanja obrazovanja na principe i načela na kojima obrazovanje i treba da počiva, ali ono što je za nas kao parlament i za nas kao narodne poslanike bitno, jeste da mi pred građanima ni u kom slučaju ne pokazujemo pre svega neozbiljnost, ne dajemo bilo kakve poruke koje podudaraju od ovog principa i ono što je najvažnije, najvažnije je da se upravo ovim tumačenjem zadržava autonomija univerziteta i ostalih visokoškolskih ustanova. Stoga se i tumačenje člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju mora posmatrati u svetlu zaštite visokoškolskih ustanova od povreda drugih zakona, pre svega, Zakona o borbi protiv korupcije, kada je u pitanju sukob interesa, kao i pojave koruptivnog delovanja, zatim, zbog što šireg obima u dostupnosti javne funkcije rektora, dekana, predsednika, direktora itd. Imajući u vidu da se upravo ovim tumačenjem daje potpuno jasan normativni obim ili normativni oblik, koji podrazumeva način izbora organa rukovođenja, a samim tim i definisanje upravljačkih prava, mi činimo jedan pomak u tom smislu što upravo ovo autentično tumačenje člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju predstavlja nešto što je obavezujuće za sve visokoškolske ustanove u Srbiji. Stoga, odavde, iz ovog parlamenta, iz ovog visokog doma, treba da bude upućen poziv bukvalno svim visokoškolskim ustanovama u Srbiji da svoja normativna akta, pre svega svoje statute, usklade sa ovim autentičnim tumačenjem, kako se više nikada ne bi pojavljivali oni načini koji su, najblaže rečeno, na ivici zakona, izbora organa rukovođenja i upravljanja visokoškolskim ustanovama, koji su nesumnjivo sporni, tim pre što se dešavalo da jedno isto lice ne tri puta, ne četiri puta, nego mnogo više od toga bude imenovano na mesto organa upravljanja i rukovođenja. Ja kao narodni poslanik dolazim iz Užica. U Užicu postoji Učiteljski fakultet, kao i Visoka poslovna škola strukovnih studija, dakle, dve visokoškolske ustanove. Sa ponosom mogu da istaknem da nijedna od ovih ustanova, ni fakultet, ni visoka škola, nikada nisu imali ovakav način izbora svojih organa upravljanja i rukovođenja o kojima danas raspravljamo, odnosno nikada se nije desilo da jedno isto lice bude izabrano više od dva puta na mesto direktora, odnosno dekana. Stoga sam uveren da će tim putem krenuti i ostale visokoškolske ustanove, a izražavam, kao i svi građani Užica i cele zapadne Srbije, naročito Zlatiborskog okruga, uverenje da će konačno posle dugo, dugo godina i Užice postati univerzitetski grad, da će Užice dobiti jednu takvu visokoškolsku ustanovu koja traži podršku Vlade Republike Srbije, traži podršku Ministarstva prosvete, jer ne samo da su ispunjeni svi uslovi, već postoje nesumnjivo i svi razlozi za osnivanje jedne takve visokoškolske ustanove, počev od činjenice da je Užice bilo jedan od većih univerzitetskih centara po broju studenata od 1977. do 1987. godine, kada su ukinuta odeljenjapravnog, mašinskog i ekonomskog fakulteta u kojima su studirali studenti od Ivanjice do Kolašina u Crnoj Gori, do Foče u Republici Srpskoj, odnosno tada Bosni i Hercegovini, kada je preko 1000 studenata cirkulisalo u tom gradu i sticalo akademska zvanja upravo u Užicu. Ne smemo zaboraviti da je pre dve godine tadašnji premijer… (Predsedavajući: Gospodine Jovanoviću, molim vas, samo se malo vratite na temu.) Naravno da sam u temi. Da je upravo tadašnji premijer, naš predsednik Ivica Dačić postavio kamen temeljac za takav univerzitet i ono što želimo, želimo da upravo ono što danas promovišemo i što danas ističemo kao cilj bude i na novoosnovanim univerzitetima, da imamo za rektore, dekane, direktore i predsednike najkvalitetnije među najkvalitetnijim, da ih biraju oni koji to po zakonu jesu dužni, dakle, njihove kolege sa visokoškolskih ustanova, ali dase nikad ne dešavaju, blago rečeno, zloupotrebe koje su se do sada dešavale, a mi u poslaničkoj grupi SPS smo uvereni da se nakon donošenja ovog autentičnog tumačenja to više nikad neće desiti. Zahvaljujem se i ističem da će Poslanička grupa SPS nesumnjivo podržati ovakvo autentično tumačenje člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, uz još jednom istaknutom zahvalnošću kolegi Orliću i svima onima koji su participirali i doprineli da se ovakvo autentično tumačenje zasnuje, utemelji i postane obavezujuće za sve visokoškolske ustanove u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Zahvaljujem. Koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine Martinoviću kao predlagač ovog akta, odnosno kao predsednik Odbora koji nam ovo prema Poslovniku predlaže, ovo jeste jedna od onih tema kada nam se nameću dileme koje smo imali i kada smo razgovarali o ranijim autentičnim tumačenjima zakona koje smo donosili, pre svega mislim na autentično tumačenje Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kada smo razgovarali o tome ko su osobe koje mogu da predlažu stručna udruženja u Nacionalni prosvetni savet, odnosno da li to mogu da budu i profesori univerziteta ili to moraju da budu samo oni ljudi koji su zapravo zaposleni u osnovnom i srednjem obrazovanju, odnosno nastavnici u smislu te reči. Svaki put kada razgovaramo o autentičnom tumačenju zakona nam se nameće ta dilema da li uopšte treba da odlučujemo o tome, jer su to neke stvari koje se nama ovde čine razumljive, čine jasne i prosto ponekad mislimo da i nema potrebe donositi autentično tumačenje, jer kada se zakon ovako pogleda onako kako on zaista i glasi u svom osnovnom obliku, čini se da je on veoma jasan. Naime, u članu 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju piše da organ poslovođe univerziteta je rektor fakulteta dekan, akademije strukovnih studija predsednik, visoke škole i visoke škole strukovnih studija direktor. Organ poslovođenja se bira iz reda nastavnika visokoškolske ustanove koji su u radnom odnosu sa punim radnim vremenom, a izabrani su na neodređeno vreme. Organ poslovođenja bira se na tri godine, sa mogućnošću jednog ponovnog izbora. Kada ovako neko pročita osnovnu odredbu osnovnog zakona, prosto se zapitamo zašto uopšte postoji potreba da mi donosimo autentično tumačenje zakona i zar nije ovo apsolutno jasno samo po sebi i gde se uopšte stvara prostor da neko ovu ovako jasnu odredbu tumači na drugačiji način? Međutim, realnost nam pokazuje da to jeste slučaj, baš kao što smo i sa gospodinom Martinovićem, koji prosto po svojoj funkciji može biti predlagač ovakvih autentičnih tumačenja zakona, razgovarali da li je uopšte i bilo potrebe usvajati autentično tumačenje Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, jer ponekad se pokazuje da ono što se nama čini apsolutno jasno ne mora da znači da je jasno i nekome drugome i zaista neke odredbe zakona stoje tako da je moguće njihovo različito tumačenje. Prema našem mišljenju, ovo nije jedna od tih odredaba zakona, ali mi ne možemo odbiti nekome pravo da nešto uradi zato što smatramo da mi mislimo drugačije. Realnost nas očigledno opovrgava u tome i očigledno postoje dekani koji na različite načine pokušavaju i uspevaju da zaobiđu ovu odredbu zakona. Mislim da kolege iz Odbora za obrazovanje, a posebno one kolege koje su u radnoj grupi koju smo mi oformili, a koju vodi upravo profesor Atlagić, koja se bavi isključivo tim predstavkama i žalbama koje dobijamo, mogu posvedočiti o tome koliko mi žalbi na rad različitih dekana dobijamo. Mislim da neću biti jedina, čak mislim da nisam ni prva koja će citirati kolegu Atlagića, koji kaže da su dekani zaista postali gospodari života i smrti na našim fakultetima. Iako se čini da je ovo jedna oblast koja je uređena veoma precizno zakonom, očigledno je da u praksi postoje različita tumačenja i očigledno je da jedini način na koji mi možemo da to sprečimo jeste da donesemo autentično tumačenje zakona, baš kao što smo uradili i sa Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Svakako da to nije dovoljno, kao što se pokazalo kada smo usvajali prošli put autentično tumačenje zakona, s obzirom na to da ovde, čini mi se, postoji i svesna namera da se zaobiđe zakon u slučaju osnova sistema vaspitanja i obrazovanja, čini mi se da nije svesna namera. Biće potrebno da osim onog zvaničnog obaveštenja da je Skupština usvojila takvo i takvo autentično tumačenje, a to sada znači to i to, obaviti i dalje razgovore, dalje konsultacije zato što mi prosto ne možemo biti Skupština koja ignoriše realnost. Baš kao što ne možemo biti Skupština koja ne prihvata da postoje udruženja istoričara ili udruženja hemičara Srbije koji smatraju da nastavnik jeste i osoba zaposlena na visokoškolskoj ustanovi, tako ne možemo ni biti Skupština koja ignoriše da neki dekani smatraju da imaju pravo da se više puta kandiduju i da više puta budu izabrani na poziciju dekana. Svakako da je to jedno, reklo bi se, veoma unosno mesto. Kolega akademik Stojadinović je govorio o tome koje su sve mogućnosti za onoga ko je dekan na nekom fakultetu. Svakako je jasno da te osobe, osim toga što imaju i veoma veliku formalnu moć, raspolažu i velikom količinom neformalne moći, neformalnih ovlašćenja i da poneki od njih nažalost takva svoja ovlašćenja zloupotrebljavaju. Upravo u tim žalbama, koje dobijamo od univerzitetskih profesora, možemo videti veliki broj žalbi upravo na ponašanje dekana koji svojim uticajem pokušavaju da odrede ko će od univerzitetskih profesora napredovati u karijeri, ko neće, kako će se finansirati različiti programi na fakultetu. Nije nikakva tajna da ti ljudi imaju svoje miljenike koji na fakultetima mogu da rade apsolutno šta hoće. Ponekad se mešaju u ocenjivanje studenata, mešaju se u objavljivanje naučnih radova, mešaju se u sve one stvari u koje ne bi trebalo. Drugo, to su osobe od kojih se zahtevaju izuzetno velike menadžerske sposobnosti. Svakako da nisu svi univerzitetski profesori skloni tome, a neki bi baš želeli da budu na mestima na kojima odlučuju o takvim stvarima. Ovo svakako jestejedno polje u kome makar ovo autentično tumačenje može da donese nekakav boljitak. Jedan od možda najboljih primera zašto nam je ovo autentično tumačenje potrebno jeste i primer jednog dekana, jednog fakulteta univerziteta u Novom Sadu koji je, recimo, išao čak dotle da je promenio statut fakulteta na taj način da on nikako ne može biti smenjen. Oduzeo je svim kolektivnim organima sva ovlašćenja, ostavio je samom sebi mogućnost da jedini bude taj koji može da inicira, pokrene i sprovede na kraju svoju smenu, naravno bez ikakve namere da išta slično uradi. To je jedna od stvari koja je dospela u medije, izazvala je dosta medijske pažnje. Protivzakonita, dakle, promena statuta fakulteta je ono što je taj dekan pokušao. Taj dekan je posle toga došao i u interesovanje javnosti tako što je najbolju naučnicu Novosadskog univerziteta izbacio sa svog fakulteta. Radi se o profesorki Ivani Kovačić koja je u svojoj oblasti jedna od najpriznatijih naučnika u Evropi. Ona je zbog te samovolje dekana bila sprečena, ne samo da napreduje na fakultetu, nego i uopšte da radi na tom fakultetu. Kasnije se za tog dekana ispostavilo da mu je čak i poništena diploma Mašinskog fakulteta koju je dobio na osnovnim studijama. To rešenje je objavljeno u „Službenom glasniku Republike Srbije“, da je njegova diploma oglašena iz, izvinjavam se samo… Znači, rešenjem Fakulteta tehničkih nauka, od dana 19. septembra 2014. godine, oglašava se nevažećom diploma o završenim osnovnim akademskim studijama na studijskom programu „Energetika i procesna tehnika, termoenergetsko mašinstvo“, broj 012-B-8/M od 18. maja 2008. godine, broj iz evidencije itd. Dakle, to je dekan kom je poništena diploma fakulteta na kom je on dekan. Međutim, da stvar bude interesantnija, samo da govorim o velikim ovlašćenjima koja dekani imaju i zbog čega je potrebno na ovaj način ograničiti njihov broj mandata, ako ne možemo drugu stvar ograničiti, o tom dekanu se izjasnila i DRI. Naime, utvrđeno je, upravo zbog toga što neki očigledno zaposleni na fakultetu mogu da budu u velikoj milosti dekana, da je jedan docent sa tog fakulteta, od 261 radnog dana, 222 radna dana proveo na službenim putovanjima i da je za te svrhe uzeo dnevnice od 2.136.000 dinara, da je 37 miliona dinara dekan tog fakulteta potrošio na upotrebu službenih vozila, da su 843 zaposlena na tom fakultetu dobilo naknadu od 17 hiljada dinara, kao jubilarnu nagradu, iako su svi zaposleni na tom fakultetu dobilo te nagrade, da taj fakultet nije vratio u budžet 4.810.000 dinara…
Gospođice Jerkov, isto kao i gospodin Jovanović, jeste li sigurni da ste u temi?
Prilično sam sigurna da jesam.
Mislim da niste. Molim vas da se vratite na temu.
Gospodine Bečiću, radi se o tome da mi ovde pokušavamo da ograničimo broj mandata dekanima koji zloupotrebljavaju odredbu zakona koju tumače na način na koji žele.
Mislite da je tema ako nabrajate kafanske račune i ostalo?
Nisam nabrajala kafanske račune, nego govorim o samovolji dekana koji smatraju da čak i zakon mogu da tumače kako žele, a ja naslućujem zbog čega ne želite da nastavim ovaj niz zloupotreba dekana o kom govorim. Čini mi se da jeste tema.
Molim vas, radi ozbiljnosti rasprave, da se vratite na temu.
Ja mislim da je rasprava vrlo ozbiljna. Ako smatrate da nije, onda imamo popriličan problem. Problem je, naime, ja ću reći, pošto vi ne želite, u tome što je taj isti dekan govorio na mitingu SNS, što je njega nakon svih ovih zloupotreba ova većina u Skupštini Srbije izabrala… Sada dolazim u direktnu vezu sa temom, gospodine Bečiću.
Vi želite da obesmislite ovu raspravu na ovakav način. Da ne bi svaki sledeći diskutant govorio kao i vi, molim vas da se vratite na temu, inače ću morati da vas prekinem.
Evo direktne veze. Recimo, jedan od dekana koji je upravo…
Ima mnogo dekana DS, ako bi sad licitirali koji je dekan DS, ko je SPS. Molim vas, da ne bi neki poslanici nabrajali sve zloupotrebe dekana DS, da se vratite na temu.
Molim vas, prvo, da ne polemišete sa mnom, da se javite za reč ukoliko želite nešto da mi kažete.
Molim vas, ako se ne vratite na temu, neću vam dozvoliti da govorite i obesmislite ovu važnu raspravu za građane Republike Srbije.
Ja vas molim da se javite za reč, ukoliko želite nešto da mi kažete… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Ja neću na ovakav način sa vama da repliciram. Gospodine Markoviću, nemojte da dobacujete. Gospodine Markoviću, izrećiću vam opomenu. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Želim da nastavim. Želim da mi uključite mikrofon.) Da li želite da nastavite, gospođice Jerkov? Izvolite.
Zaista ne razumem ovu vašu intervenciju. Mislim da izlazi iz granica koje vam Poslovnik dozvoljava. Ukoliko želite…
Vi to upravo radite, gospođice Jerkov. Molim vas, ako želite da govorite o autentičnom tumačenju, da govorite. Ako ne želite, ako želite da politički…
Radi se o sledećem. Šta ćemo sa dekanima koji su već prekršili ovo pravilo da dva puta mogu da budu izabrani? To su ljudi koji su na neverovatne načine, o kojima su neki govornici govorili, pronašli mogućnost da zaobiđu zakon, da li tako što su promenili svoje lično ime, verujući da će time postati druga lica, da li time što su promenili nazive visokoškolskih ustanova u kojima su dekani, verujući da će to postati druga visokoškolska ustanova. Neke od tih ljudi je ova skupštinska većina izabrala u Nacionalni prosvetni savet. Naravno, govorim o istom čoveku o kom sam govorila ranije, tako da mislim da će se za te ljude i kad ne budu više na mestima na kojima su naći uhlebljenje, makar ako su lojalni onima kojima treba da budu lojalni. Ovo autentično tumačenje dolazi zaista u vreme kada se na mnogim fakultetima vrši izbor dekana. Moje pitanje predstavniku predlagača koji ćaska sa svojim kolegama, umesto da sluša šta narodni poslanici govore, jeste – zbog čega ovo pred nas nije došlo ranije kada znamo da je gospodin Orlić sasvim izvesno pre nekoliko meseci podneo predlog ovog autentičnog tumačenja i da li je ovaj predlog autentičnog tumačenja opet misteriozno bio u Vladi sve dok nije postalo pomalo kasno za njegovo usvajanje, kao što sam govorila i prilikom usvajanja ranijih predloga autentičnog tumačenja zakona? Smatram da ti dokumenti nemaju šta da traže u Vladi Republike Srbije. Maj je mesec u kom se biraju dekani na mnogim fakultetima. Nakon toga sledi izbor rektora, a neki od fakulteta i Beogradskog univerziteta i Novosadskog univerziteta su već izabrali nove dekane. Šta ćemo ako je neko od tih ljudi upravo u ovoj grupi koja prema autentičnom tumačenju više nije trebalo da bude izabrana i zbog čega dakle ovo nije došlo ranije? Da ste mi dopustili gospodine Bečiću da završim svoje izlaganje onako kako sam ga započela, umesto što ste polemisali sa mnom na način na koji to Poslovnik ne dopušta, imala bih priliku da kažem da smatram da je ovaj predlog autentičnog tumačenja zakona nažalost se donosi iz ličnih interesa, opet usmeren ka pojedinim slučajevima, ne vodeći mnogo računa o tome kako će to delovati u globalu. Da li je nama zaista potrebno da tumačimo reči – organ poslovođenja bira se na tri godine, sa mogućnošću jednog ponovnog izbora. To bi nas zaista odvelo u nekom pravcu u kom nisam sigurna da ova Skupština treba da funkcioniše. To bi značilo da svaki put kada neko tumači drugačije zakon, prema ovome ga može tumačiti zaista kako god poželi, Skupština treba da donosi autentično tumačenje zakona. Mislim da kažem, osim ovoga što treba doneti treba razgovarati sa tim ljudima, jer sam sasvim sigurna da za razliku od prethodnog slučaja ovde nesporazum ne potiče iz nerazumevanja zakona, nego isključivo iz loše namere onih koji žele da taj zakon zaobiđu i mislim da problem ovim neće ni približno biti rešen, jer zaista sam uverena da se nije radilo ni o kakvom slučajnom nerazumevanju zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Replika na izlaganje, dr Aleksandar Martinović.
Gospodine …
Samo recite osnov replike, pošto mislite da imate pravo na repliku.
Zato što je spomenuta Srpska napredna stranka, kao u jednom krajnje negativnom kontekstu. Dakle, ja sada ne govorim kao predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, nego kao zamenik predsednika poslaničke grupe. Ono što je gospođica Jerkov pokušala da zavije u sto kora pa da se ne zna, da se vlasi ne dosete o čemu se radi, evo ja ću to da kažem prostim srpskim jezikom. Na meti je dekan Fakulteta tehničkih nauka u Novom Sadu Rade Doroslovački. Je li tako gospođice Jerkov? Smrtni greh tog čoveka je što je zamislite usudio se da govori na mitingu Srpske napredne stranke. (Janko Veselinović, s mesta: Kao dekan.) Kao dekan.
Molim vas gospodine Veselinoviću, nemojte da dobacujete.
Gospodine Veselinoviću vi, što se smejete, kažite mi molim vas predsednik Pokrajinske vlade, ko je? Bojan Pajtić. Je li čovek pre neki dan izabran za vanrednog profesora Pravnog fakulteta u Novom Sadu? Je li neko rekao jednu reč protiv toga? Jel čovek predsednik Demokratske stranke? Pa kuda ćete veću kumulaciju zloupotreba funkcija u jednom čoveku i niko nije rekao reč protiv te činjenice? Ovde je na meti jedan čovek, zato što je kao profesor Univerziteta, kao dekan Fakulteta tehničkih nauka govorio na mitingu Srpske napredne stranke. To je na onoj listi smrtnih grehova Demokratske stranke, verovatno pod brojem jedan. Ja bih hteo vas da podsetim, iz DS, iz SDS iz ne znam više kako se zovete, sećate se pre nekoliko godina, ja iz dužnog poštovanja prema toj gospođi koja je bard srpskog glumišta, neću da joj kažem ime, kada je na mitingu DS podelila građane Srbije na građane prvog reda i na građane drugog reda i obratila se pristalicama…
Vreme.
Samo malo gospodine Bečiću. Obratila se pristalicama DS, kaže – vi dragi građani prvog reda, a svi ostali koji ne glasate za DS, vi ste neke parije, vi ste niko i ništa, ni u šta se ne razumete itd.
Zahvaljujem se gospodine Martinoviću.
Gospodine Bečiću, samo da završim. Ovo je gruba zloupotreba Poslovnika. Nije tema SNS, nije tema Rade Doroslovački. Tema je autentično tumačenje. Gospođica Jerkov nije u pravu …
Zahvaljujem se gospodine Martinoviću. Ne možete više da govorite.
Samo dve rečenice. Što se tiče vremena kada je dostavljen predlog autentičnog tumačenja, gospodin Orlić …
Gospodine Martinoviću, vi ne dozvoljavate da vodim Skupštinu. Ne možete da govorite tri minuta. (Aleksandar Martinović, s mesta: Gospođica Jerkov je pričala 25 minuta.) Nije pričala 25 minuta, pričala je 13 minuta i pričala je tri minuta i40 sekundi. Znači nije pričala punih 20 minuta. (Aleksandar Martinović, s mesta: Po Poslovniku.) Možete da se javljate koliko god hoćete po Poslovniku. Reč po Poslovniku prvo ima gospodin Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dok ja govorim, gospodin Martinović govori ovde. Za takvo ponašanje gospodine Bečiću, malopre je Jovan Marković dobio opomenu od vas. Molim vas da primenjujete …
Prvo, nije dobio gospodin Marković opomenu. Nemojte da govorite neistinu.
Onda pretnju. Nisam završio po Poslovniku. Dakle, povređen je član 103. Poslovnika Narodne skupštine, poštovani gospodine Bečiću. Vi ste povredili taj član Poslovnika po ko zna koji put, gospodine Bečiću. Time što ste gospodinu Martinoviću omogući da vreme trajanja replike umesto da ga ograniči na dva minuta, on produži na skoro tri minuta, gospodine Bečiću. (Aleksandar Martinović, s mesta: Trebao je da me strelja po vama.) Kada se desi …
Gospodine Martinoviću nemojte dobacivati molim vas. (Aleksandar Martinović, s mesta: Trebao je da me strelja po vama. Streljajte me.)
Evo i dalje govori gospodin Martinović. Gospodine Martinoviću, govoriću ja o autentičnom tumačenju.
Gospodine Martinoviću izričem vam opomenu.
Tako je gospodine Bečiću. Hvala gospodine Bečiću.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po Poslovniku.
Zahvaljujem se gospodine Bečiću. Ono što sam hteo da kažem pa ste mi oduzeli reč zato što sam prekoračio vreme, poštujem to, gospođica Jerkov je iznela pored niza neistina i to opet kako navodno Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo sporo radi, kako Narodna skupština sporo radi itd. Kao predsednik odbora želim da kažem da to nije tačno. Gospodin Vladimir Orlić je 12. februara 2015. godine podneo predlog za autentično tumačenje člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju. Ja kao predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo sam taj predlog dostavio Vladi (Goran Bogdanović, s mesta: Koji član Poslovnika?)
Nemojte da dobacujete gospodine Veselinoviću. Nemojte da dobacujete gospodine Bogdanoviću.
Neka dobacuju slobodno gospodine Bečiću, oni su palili ovu Skupštinu.
Molim vas da završite.
Dakle, ja sam kao predsednik Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo po Poslovniku, to je gospođica Jerkov propustila da kaže, kao i prošli put kada smo usvajali autentično tumačenje, bio obavezan da predlog za autentično tumačenje prosledim Vladi Republike Srbije radi davanja mišljenja. Vlada je dala svoje mišljenje 6. aprila. Danas je 20. maj, koji su to rokovi probijeni i koji su to silni meseci prošli od kako je Vladimir Orlić kao narodni poslanik podneo predlog za autentično tumačenje Zakona o visokom obrazovanju? Dakle, reagovalo se bukvalno promptno. Ako neko misli da Skupština treba da se bavi samo davanjem autentičnih tumačenja različitih zakona, to je vaše pravo, ali Skupština ima i drugih obaveza. Skupština radi i neke druge poslove, ali brže od ovoga jednostavno nije moglo. Dakle, 12. aprila je čovek podneo predlog…
Vreme.
…evo sad je 15. maj mi danas raspravljamo o Predlogu za autentična tumačenja o visokom obrazovanju, ništa apsolutno nije sporno.
Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Ne.) Hvala. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov, replika. Izvolite. Replika na izlaganje gospodina Martinovića, jer je pomenuta DS.
Zaista je čudnovato gospodine Bečiću, gospodin Martinović je dobio priliku za jednu repliku od prvo dva minuta i 47 sekundi, zatim dva minuta i devet sekundi. Mislim da je bilo mogućnosti da ga opomenete. On niti je naveo član Poslovnika…
Gospođice Jerkov, dobili ste pravo na repliku nemojte trošite u polemici samnom. Replicirajte gospodinu Martinoviću.
… U okviru svog vremena koje ste mi dali za pravo na repliku želim da vam ukažem da smatram da je gospodin Martinović prekršio Poslovnik, jer niti je naveo član Poslovnika na koji se poziva, niti je obrazložio u čemu se povreda sastoji. Ali, neka bude…
Pogledaćemo u stenogramu da li je. Ja znam da se pozvao na član 107, ali vas ćemo uveriti stenogramom.
…Iako se formalno pozvao na član 107. očigledno je to bila replika, nema veze. U okviru svog prava za repliku želim samo jedno da kažem – nije greh gospodina Doroslovačkog što je govorio na mitingu SNS. Greh gospodina Doroslovačkog je to što je mimo zakona potrošio 300 miliona dinara Fakulteta tehničkih nauka što je utvrdila DRI… (Aleksandar Martinović s mesta: Ko to kaže? DS?)
Molim vas, gospodine Martinoviću, nemojte da dobacujete.
…ova Skupština je imenovala i izabrala u Nacionalni prosvetni savet. To je jedini problem sa gospodinom Doroslovačkim što je to čovek koji je mimo zakona potrošio 300 milina dinara po rečima DRI, koji proganja profesore na svom fakultetu, koji je promenio protivzakonito Statut tako da ne može da bude smenjen i nakon toga ga je SNS izabrala za člana Nacionalnog prosvetnog saveta, a to je na sve to i čovek kom je poništena diploma Mašinskog fakulteta u Novom Sadu, o čemu je rešenje izdato u „Službenom glasniku RS“. Jedini problem sa Doroslovačkim je to i to će uvek biti problem. Zahvaljujem.
Gospodine Martinoviću, vi ste predstavnik predlagača i vi imate neograničeno vreme i možete da se javite u bilo kom trenutku. Izvolite. (Ninoslav Girić s mesta: Pa da mu daš opomenu.) Vrlo duhovito, Giriću.
Zahvaljujem se gospodine Bečiću. Dakle, Rade Doroslovački je kriv zato što to tako misli DS. On je zamisliste proneverio silne pare. On je zamislite sam promenio Statut Fakulteta tehničkih nauka. Ako jedan čovek sam može da promeni Statut, ja vas molim, gospođice Jerkov, dajte mi jedan jedini dokaz da jedan čovek, zvao se on Rade Doroslovački ili ne znam ni ja kako, može da promeni Statut jedne visokoškolske ustanove. To je jedna stvar. Druga stvar, nemojte molim vas vi iz DS da pričate o proneverama novca na teritoriji AP Vojvodine. Pa šta vam se dešavalo u resornom Pokrajinskom sekretarijatu za nauku i tehnološki razvoj, pa koliko para je završilo ko zna u čijim džepovima za vreme dok je sekretar tog sekretarijata bio prof. dr Dragoslav Petrović koji je bio desna ruka Bojana Pajtića? Je li tako? Koliko para je otišlo iz Pokrajinskog sekretarijata za nauku i tehnološki razvoj? Koliko para je otišlo iz nekog Fonda za razvoj visokih tehnologija? Ogromne pare su otišle preduzećima koje je kontrolisala DS, gde su vaši ljudi bili direktori ili vlasnici? Kada je trebalo da se vrati novac, to sam ovde čitav već 100 puta, već sam sam sebi dosadan, onda ste umesto para vraćali sifone, creva za vodu, po školama i zabavištima ste deci kupovali četkice za zube itd. Je li to visoka tehnologija, sifon za vodu, crevo, četkica za zube na početku 21. veka? O čemu vi govorite? (Aleksandara Jerkov s mesta: Vreme.) Ono što je takođe veoma bitno, a što je gospođica Jerkov propustila da kaže, nadzor nad radom visokoškolskih ustanova…
Izvinite, gospodine Martinoviću, samo obaveštenje gospođici Jerkov, pošto je mnogo nervozna.
Gospođi Jerkov je vreme prošlo, ali je niko o tome nije obavestio.
Gospodin Martinović je predstavnik predlagača i ima neograničeno vreme. Radi obaveštenja. Izvolite. (Aleksandra Jerkov dobacuje sa mesta.)
Zahvaljujem se gospodine Bečiću.
Nemojte da dobacujete gospođice Jerkov.
Demokratskoj stranci je vreme odavno prošlo, samo ih izgleda niko o tome nije obavestio. Nadzor nad radom visokoškolskih ustanova na teritoriji AP Vojvodine vrše organi AP Vojvodine, ne vrši Republika Srbija, prema Zakonu o nadležnosti AP Vojvodine i ako je tačno sve ovo što gospođica Jerkov, koja je upravo izašla iz sale kaže, onda se postavlja pitanje – čekajte, šta su radili ljudi u pokrajinskoj administraciji, zašto nisu proveravali kako funkcionišu fakulteti gde osnivačka prava vrši AP Vojvodina? U čemu je to odgovornost ministra Verbića i Vlade Republike Srbije? Ni u čemu, nego se ovde zamenom teza, sejanjem laži i neistina i jednom erupcijom mržnje protiv SNS pokušava zabašuriti ono što je tema dnevnog reda. Tema dnevnog reda je da li jedan čovek može više od dva puta da bude biran za dekana fakulteta, odnosno rektora univerziteta, tačka. Odbor je rekao tj. predložio da ne može i mi predlažemo Narodnoj skupštini da to autentično tumačenje prihvati. Ovde se priča o Radetu Doroslovačkom, o nekim proneverama, o mitingu na kome je čovek govorio itd. Koliko je intelektualaca i kvazi intelektualaca samozvanih eksperata govorilo na mitinzima DS i otvoreno reklo – ko ne glasa za DS, za Borisa Tadića, za Bojana Pajtića, to su ljudi koji ne treba da žive u Srbiji, oni se ne kupaju redovno, glupi su, nisu završili škole itd? Hoćemo li da pričamo malo o tome? Hoćete iz arhiva da vam izvučem sijaset laži i besmislica koje je DS sejala u Srbiji od 2000. godine pa na ovamo o svima onima koji su se usudili da kažu jednu jedinu reč protiv DS? Što se tiče opomene koju ste mi izrekli, nikakav problem nije, gospodine Bečiću, ali u vreme kada je sednicom Narodne skupštine predsedavala gospođa Gordana Čomić, ovde jedna jedina kritička reč opozicije nije mogla da se čuje. Ja sam kažnjen kao narodni poslanik otprilike sada grubo… (Ninoslav Stojadinović s mesta: Koje stranke?) …kao poslanik SRS, gospodine Stojadinoviću, ne znam gde se vi bili tada, bili ste u SPO, gde se bili, kažnjen sam novčanim kaznama otprilike oko 3.500 evra. Posle dve sekunde od kako mi se uključi mikrofon dobijao sam opomene. Dobijao sam opomenu zato što sam navodno reklamirao deo Poslovnika koji po mišljenju Gordane Čomić ne može da bude povređen. Da dobijem pravo na repliku, kao što se sada daje poslanicima opozicije i nemam ništa protiv, ja sam mogao da sanjam, Zoran Babić je mogao da sanja o tome da dobije pravo na repliku kada je DS vodila sednice Narodne skupštine. Dakle, niko ovde nije ugrožen od poslanika bivšeg režima. Oni su ti koji su upropastili između ostalog i sistem visokog obrazovanja u RS, pa sada mi iz SNS i taj deo sistema moramo da dižemo iznova i oni su poslednji koji treba da govore o bilo kakvim proneverama i malverzacijama. Oni mogu da napišu tomove i tomove udžbenika kako se pljačka država, kako se pljačka jedna autonomna pokrajna, kako se pljačkaju opštine i gradovi. Ako su na čemu doktorirali, i ako nekome mogu da drže kurseve – opljačkaj, ukradi, upropasti, uništi.
Zahvaljujem se gospodine Martinovuću. Šef poslaničke grupe SNS. Osnov javljanja, molim vas? (Zoran Babić s mesta: Replika.) Izvolite.
Vi ste gospodinu Martinoviću izrekli opomenu samo zato što je ovlašćeni predstavnik predlagača.
Gospodine Babiću, niste bili u sali. Opomenu je dobio zato što je govorio više od tri minuta na repliku koju je dobio u trajanju od dva minuta i nije želeo da prekine.
Onda ste morali da opomenete i neke koleginice i kolege u ovoj sali zato što su govorili sve vreme van teme dnevnog reda. I to je kršenje Poslovnika. Ali, dobro, ne želim da govorim o emocijama. Ono o čemu hoću da govorim je da u jednom sistemu, jednoj državi, ako postoje dupli aršini i dupli standardi, onda nema ni države ni društva. Nešto što važi za Srpsku naprednu stranku, izgleda da ne važi za Demokratsku stranku. I meni je žao što praznom salom i praznim redovima Demokratske stranke onemogućavaju da se vodi dijalog, ili im taj dijalog ne odgovara. Ako već govore o tome šta je DRI ustanovila, hoćete li da govorimo o Radoslavu Milojčiću, visokopozicioniranom funkcioneru Demokratske stranke,predsedniku opštine Smederevska Palanka, zvani Kena, Kenac, ili tako nešto? Takav čovek, visokopozicionirani funkcioner DS je po mišljenju DRI, na osnovu istrage koja je sprovedena, zadužio opštinu Smederevska Palanka, ne jednom, gospodine Bečiću, ne ni dva puta, tri budžeta opštine Smederevska Palanka je zadužio. Nema uličnog osvetljenja u Smederevskoj Palanci zbog duga za utrošenu električnu energiju. Upropastio je taj grad, javna preduzeća ne funkcionišu, ništa ne funkcioniše, non-stop je pod istragom. Da li hoćemo da govorimo o tome? Da li je njega DS povukla zato što radi kriminalne radnje u jednom lepom gradu u Srbiji?
Vreme gospodine Babiću.
Da li je povukla DS Dragana Šutanovca posle krivične prijave koju je pokrenula Agencija za borbu protiv korupcije? Znači, na osnovu rekla-kazala i na osnovu toga što je neko govorio na mitingu SNS, treba da mu ode glava, a neko ko je duboko zavukao prste i ruke u džepove građana Republike Srbije u režiji DS, i to pravilo treba da poštujete?
Zahvaljujem se gospodine Babiću. Ista DS je zadužila budžet opštine Vrbas milijardu i 500 miliona. Revizor je utvrdio, ali šta da radimo? Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović, po Poslovniku. Izvolite.
Sada ste me na neki način isprovocirali da reklamiram Poslovnik na ovo što ste vi sada rekli, ali ipak reklamiraću Poslovnik na član 106. Poslovnika i pokušati da utičem da se ova rasprava vrati u normalni tok i da pričamo o temi dnevnog reda. Naime, za gospodina Babića koji je sada ušao u salu vičući, po članu 106. Poslovnika, u tom Poslovniku piše: „Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres“, da ne čitam dalje i da ne razlažem na slogove.
Gospodine Veselinoviću… (Janko Veselinović, s mesta: Molim vas da mi dozvolite da završim.) Ne mogu da vam dozvolim zato što ne govorite, na neki način, istinu. Gospodin Babić, radi javnosti, je dobio pravo na repliku dva minuta. U replici može da kaže šta god hoće i ne mora da govori o temi. Gospodine Veselinoviću, gospodin Babić je dobio pravo na repliku u ime poslaničke grupe SNS. Može da replicira, u ovom slučaju je replicirao gospođici Jerkov i mogao je da kaže zašto smatra da ima pravo na repliku i u obrazloženju ono što smatra, kao predstavnik SNS. Vi ste sada rekli da je on trebao da govori o temi. Ne govorite ni vi sada to. Drugo, molio sam gospođicu Jerkov da rasprava ne ode u ovom pravcu, da se vrati na temu. Gospođica Jerkov to nije želela i zbog toga je rasprava sada otišla u ovom pravcu. Sada dajem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze]] Zahvaljujem se gospodine Babiću. Ista DS je zadužila budžet opštine Vrbas milijardu i 500 miliona. Revizor je utvrdio, ali šta da radimo? Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsedniče. Vratiću se na temu. Mi imamo autentično tumačenje jednog člana Zakona o visokom obrazovanju koji kaže da dekan može da bude samo dva mandata. Mislim da je to dobro rešenje i SDP će prihvatiti ovo rešenje sa zadovoljstvom. Zašto? Dekan visokoškolske ustanove je samo prvi među jednakima. Njegov osnovni zadatak je da organizuje nastavno-naučni rad. Dekan nije, kao što neki sada shvataju i prihvataju da je obrazovanje samo profit, da treba donositi novac, dekan je čovek koji mora da vodi računa pre svega o činjenici kako da organizuje nastavno-naučni proces na fakultetu, odnosno na visokoškolskoj ustanovi koju vodi. Obzirom da imamo najkvalitetnije ljude na fakultetima i u visokom obrazovanju, mislim da će ovo dati mogućnost da imamo veću pokretljivost, da imamo više ljudi koji će moći da iskažu svoje sposobnosti. Zato je ovo dobro tumačenje i mislim da će akademska javnost ovo tumačenje u potpunosti podržati. Želeo bih da kažem još nekoliko stvari. U ovoj Skupštini, kada se govori o visokom obrazovanju, često se vrši banalizovanje. Naime, često se želi staviti nekim rečima, neistinama i poluistinama, da je naše visoko obrazovanje u jednoj veoma teškoj situaciji, da je potpuno ispolitizovano i da tu nema nikakve nauke, a da se diplome samo prodaju. Nije tačno. Oni koji rade na državnim fakultetima to veoma dobro znaju, da su ljudi koji rade na visokoškolskim ustanovama časni ljudi, naučnici koji znaju svoj posao, koji su do svojih diploma stigli na način koji je najkvalitetniji, koji je najbolji. Naše visoko obrazovanje u evropskim razmerama bilo je u ranijem periodu na vrlo visokom nivou. To svi znamo kada smo išli na međunarodne konferencije, kada sa svojim kolegama razgovaramo. Oni su tačno govorili da smo mi zaista dobro obrazovani. Ovde se vrlo često govori o jednoj visokoškolskoj ustanovi koja se zove Fakultet političkih nauka. Radi se o ustanovi gde radi veoma mnogo, mislim tri –četiri hiljade zaposlenih, ne znam tačan broj, ali znam ih veoma mnogo, i veoma veliki broj studenata. Radi se o jednom najkvalitetnijem fakultetu, odnosno nizu fakulteta koji školuju zaista vrlo kvalitetan kadar. Neće niko ovde da kaže da taj fakultet proizvodi, odnosno daje najbolje informatičare, da stvara naučne parkove, da mi tu imamo 2.500 ljudi koji rade na informatici, čiji je izvoz softvera veći nego što je izvoz maline u Srbiji. Hajmo jednu ustanovu gde rade hiljade ljudi, vrlo kvalitetnih naučnika, koji znaju svoj posao, hajmo reći da takvi fakulteti nama trebaju, takve ustanove nama trebaju. Treba tu da ulažemo pare. Mi govorimo o znanju, o kvalitetu znanja i umesto da to činimo, mi sve banalizujemo i često svi poslanici, i pozicije i opozicije, kada govore o visokom obrazovanju često koriste reči sa kojima se zaista ne zaslužuje da govori. Govorim u ime svih onih ljudi koji rade na fakultetima, za koje znam i sa kojima sam radio, koji su zaista vrlo kvalitetni i koji znaju svoj posao. Počeo sam o Fakultetu tehničkih nauka. To je čitav niz fakulteta, čitav niz ljudi koji rade od građevine, arhitekture, do informatike, mašinstva, elektrotehnike i srodnih zanimanja. Umesto da to podstičemo, da nam to sutra bude univerzitet i nešto što će biti ponos ove zemlje, mi banalizujemo stvari, iznosimo neistine i poluistine. Odmah ću reći, bilo je reči ovde o dekanu Radetu Doroslovačkom. Ja nisam njegov advokat, jesam prijatelj, ali vrlo dobro znam njegov naučni uspeh i znam šta je u svom životu uradio. Završio je matematiku, magistrirao, doktorirao i vrlo je kompetentan i ima vrlo veliki naučni i stručni dignitet iz matematike. Taj isti čovek je završio i Mašinski fakultet vrlo regularno i sve ovo što se iznosi, to je samo jedna poluistina gde je bila jedna greška i taj čovek je, vrlo kompetentno ovde izjavljujem, završio i Mašinski fakultet. No, ja govorim o ovom delu koji se zove Prirodno-matematički fakultet, koji je zaista izvanredno završio i sa velikim naučnim i stručnim dignitetom. Ovde je bilo govora šta se sve tu dešavalo. Ja neću da ulazim u te stvari. Bilo je govora o nekoj naučnici koja je …
Molim vas, gospodine Mijatoviću, nemojte kao gospođica Jerkov, vratite se na temu.
Vrlo brzo ću se vratiti na temu, samo da završim, pošto je ovde bilo o fakultetu, a mene pojedinci ne zanimaju. Mene zanima ustanova, a ta ustanova na Univerzitetu u Novom Sadu zaista je vrlo visokog fakulteta. Ako je greška nekog čoveka, a neću ga imenovati, samo zato što je simpatizer ili član neke političke stranke, to ovde u Skupštine ne možemo govoriti. To možemo govoriti samo na partijskim skupovima, kada razgovaramo politički. Ovo je vrhovni zakonodavni dom i ovde smo dužni i obavezni da govorimo istine i samo istine, a ne poluistine i ne da blatimo ljude, ne da blatimo ustanove i čitave oblasti. To je naša obaveza i zato nas je narod bio i zbog toga mi ovde sedimo. Zbog toga moramo afirmisati sve ono što je dobro, bez obzira da li to pripadalo jednoj političkoj opciji ili drugoj političkoj opciji. Treba afirmisati što Srbiji donosi kvalitet, što Srbiju promoviše u Evropi, a to je upravo visoko obrazovanje i kao deo tog visokog obrazovanja je Fakultet tehnički nauka u Novom Sadu. Zato vas molim, u ime svih zaposlenih na tom fakultetu, mojih kolega i prijatelja, da ne iznosimo neistine i poluistine ni o ustanovi, a isto tako ni o pojedincima, pogotovo što nemamo konkretnih podataka koji su ovde iznošeni. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospodine Mijatoviću. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SNS svakako izražavam podršku predlogu da se donese autentično tumačenje na član 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, o kom razgovaramo danas. Zahvaljujem kolega iz Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i za efikasnu obradu ove inicijative, ali i za više nego kvalitetno sačinjen predlog. Ovome se pridružujem još jednom i ovog puta koristim priliku da to uradim lično kao potpisnik inicijative da se ova procedura sprovede. Dakle, zahvaljujem kolega iz nadležnog skupštinskog odbora što je inicijativa zaista obrađena na kvalitetan način i na vreme. U tom smislu moram da se začudim jer je bilo danas nekih pitanja od strane nekoga u ovoj sali, više nije ni važno koga, da li je urađeno nešto brzo ili nije brzo. Dakle, ako onaj koji je inicirao ovaj postupak nema apsolutno ništa protiv postignute dinamike, ne vidim što bi se u njegovo ime žalio neko drugi. Ali, dobro, o tom potom, na temu šta smo sve čuli danas. Još jednom, reč je o predlogu da se donese autentično tumačenje kako bi se crno na belo razlučilo da li organ poslovođenja visokoškolske ustanove ima pravo na ukupno dva mandata, kako stoji u zakonu, u članu 54. u stavu 1, ili je možda drugačije, za šta se izgleda nije do kraja moglo naći razumevanja u praksi. Na šta mislimo čuli smo na samom početku u obrazloženju ovog predloga, ali još jednom – misli se na to da se u praksi dešavalo, i to ne mali broj puta, da se organi poslovođenja na visokoškolskim ustanovama biraju u trećem, četvrtom, pa čak i u većem broju mandata. Razlozi za to i opravdanja koja su se pri tom čula bila su zaista razna, upotrebiću izraz vrlo maštovita. Najčešći je bio slučaj da su se pozivali prilikom kandidatura na promenu zakona. Dakle, kada se promeni makar jedno slovo, bilo koji deo zakona koji propisuje ovu materiju, kaže se – aha, novi zakon, dakle, resetujemo broj mandata i broji se ispočetka, sve ispočetka. Drugi slučaj koji se najčešće sretao u praksi je tumačenje da zakon kaže – dva puta može mandat vezano, odnosno sukscesivno, pa ako se napravi pauza, onda može opet, što naravno ne stoji u zakonu i naravno da nije intencija sa kojom je ovo rešenje pisano. Bilo je tu i raznih drugih primera iz sfere onoga što se može čak nazvati i komičnim. Mislim da je kolega Jovanović upotrebio reči – pravni nosensi su u pitanju. Da se promeni ime visokoškolske ustanove, pa da se onda kaže – ovo su sada mandati organa poslovođenja na potpuno drugoj ustanovi, ili se promeni lično ime čoveka koji se nalazi u poziciji da se kandiduje treći, četvrti ili koji već put. Svakako, slažem se, ni jedno ni drugo ne znači da je promenom imena reč o novoj instituciji, niti o novoj osobi. Međutim,i to se u praksi dešavalo. Dokazi da je to tako. Dokazi, dame i gospodo narodni poslanici, nalaze se svuda oko nas. Ja ću se pozvati na jedan novinski natpis iz februara ove godine, otprilike baš iz onog perioda kada je ova inicijativa stigla u Narodnu skupštinu, gde se priča o ovom problemu, o različitim slučajevima koji se sreću u praksi i gde reči jednog dekana fakulteta koji pripada Beogradskom univerzitetu bivaju navedene kao citat: „Ne, mi mislimo da nije u pravu onaj ko shvata zakon tako doslovno da je reč o dva mandata ukupno. Ne, mi mislimo da nije u pravu ministarstvo kada nam sugeriše da to mora tako da se razume, mi smatramo da je to drugačije.“ Gde ćete bolji dokaz od toga da mi imamo praktičan problem, crno na belo. Ljudi tvrde da ima prostora za kreativno tumačenje i neko alternativno razumevanje. Kad smo kod toga, nadovezao bih se na reči uvaženih kolega koji su diskutovali o ovom pitanju danas i svakako zahvalio svima koji su izrazili podršku predlogu da se ovo autentično tumačenje donese na način kako je to predložio nadležni odbor. Međutim, moram da izvršim jednu korekciju sa svoje strane, da intervenišem, čisto da bi smo sprečili da se ogrešimo o bilo koga. Konkretno mislim na mogućnost da se ogrešimo o Ministarstvo. Nije, dakle, nikakv greh Ministarstva u ovom slučaju. Sve što se može nazvati grehom pada isključivo na teret onoga koji je zbog sopstvenog interesa da se bavi kreativnim tumačenjem posezao za tim. Ministarstvo je ukazivalo na ovaj problem još mesec dana pre ovog novinskog napisa o kom sam sada govorio. U januaru mesecu Ministarstvo je uputilo dopis visokoškolskim ustanovama i reklo – ljudi, molim vas, obratite pažnju, praksa nam nije dobra, u Zakonu stoji drugačije. Upravo kao odgovor na takav apel, dopis Ministarstva, dobili smo ove reči koje sam malopre naveo. Uz njih još dodatno, citiram, kaže dekan jednog fakulteta, ozbiljnog fakulteta pri Beogradskom univerzitetu: „Nijedan ministar nije pravno lice da tumači zakon, zna se ko to tumači, valjda to radi Zakonodavni odbor pri Skupštini i ne može ministar nama da sugeriše kako ćemo mi to da razumemo“. Kada ovo kaže neko ko je dekan fakulteta, šta je onda logična reakcija? U redu, hajde onda onaj ko je vlastan da da autentično tumačenje da im odagna sve eventualno prisutne nedoumice. Mi to, dame i gospodo narodni poslanici, upravo i radimo. Dakle, još jednom, problema koji su prisutni u praksi. Dakle, ne obrazlažemo mi šta je Ministarstvo želelo ili nije želelo da kaže. Mi se bavimo zaštitom zakona. Ova podrška koju iskazujem predlogu, ispred SNS, samo je i isključivo posledica principijelnog stava, da se zaštiti zakon, da se zaštiti princip vladavine prava, ono što bi trebalo svima nama da bude važno. Pod rizikom da koristim previše teške reči, da bude svetinja, ako hoćemo da imamo ozbiljno uređen sistem i ono što zaslužuje da se naziva državom, da se zaštiti princip, da se zaštiti zakon i da se zaštiti vladavina prava. Kada o tome govorimo, svakako postoji interes da se sa jedne strane reše svi problemi iz prakse, pa videli ste već kako kreativna tumačenja su bila u prilici da se pronađu, ono što je, mislim, Paskal jednom opisao metaforom - sa one strane Pirineja što je uobičajeno, to je ovamo potpuno neprihvatljivo. Dakle, to u uređenom sistemu tako ne može i to je više nego jasno. Mislim da se oko toga razumemo svi. Gde nailazimo na nerazumevanje, to je izgleda problem sa kojim ćemo mi morati da se borimo verovatno još dugo vremena u ovoj sali. Bog zna koliko će vremena da protekne dok ga, nadam se, jednom ne rešimo na način kako dolikuje, a to je da se opet po ovakvim pitanjima radi - šta? Plasira jeftina dnevna politika, omalovažavaju politički neistomišljenici, po ovakvim pitanjima, opet. Zašto zaboga i dokle zaboga? Dakle, mi možemo o jednoj stvari, koja je više nego jasna, da diskutujemo ceo dan i da ne bude ni najmanjeg problema, dok reč u sali ne dođe do predstavnika određene poslaničke grupe. Jel vam to govori nešto? Izvlačimo li kakve zaključke? Zašto mi imamo takvu praksu konstantno? Šta se to, zaboga, dogodilo danas ponovo? Dakle, sugerisano je ovde, pazite sada, da je ovo predlog koji se daje iz nekih ličnih interesa, da je ovo predlog koji je usmeren ka nekim pojedinačnim slučajevima, da nema previše razloga da se uopšte donese ovakvo tumačenje itd. Pritom, onaj koji izgovori ovakve reči bude jedini, ali pazite, jedini u sali danas, koji je ovo pitanje personalizovao. Dakle, dok se mi bavimo zaštitom principa i zakona, jedini ko ovo svede na nivo nekog ličnog obračuna, odnosno apostrofiranja određenog lica bude onaj koji će nama zameriti da se bavimo pojedinačnim slučajevima, nonses potpuni. Da ne bude da ima bilo kakve veze s tim da li je ovaj ili onaj čovek bio učesnik na nekom mitingu ili govorio, obratite pažnju, dame i gospodo, na sledeću činjenicu. Nama je danas ovde stavljeno na teret, uz pokušaj jedne potpuno lične diskvalifikacije, što je apsolutno neprimeren pristup, da se mi bavimo, da kažem, neodgovarajućim pristupom zbog toga što je, potpuno van teme, nekada po pitanju nekog drugog slučaja u ovoj Narodnoj skupštini, zamislite, većina narodnih poslanika glasala za određeno lice. Sada moram da podsetim, ako žele da raspravljamo o ovome danas ili bilo kada, uvažene kolege da pronađu stenogram ili da pogledaju snimak pa da kažu sami da li sam tada ja, govoreći ispred SNS, izgovorio bukvalno reči: „Ne pozivam da se glasa za to lice, kako god se zvalo, ni za ono drugo koje je bilo kontra predlog. Pozivam narodne poslanike da glasaju kako sami misle da je ispravno.“ Pa jel onda pošteno, jel korektno, je li ljudski da nam se stavlja na teret nešto što apsolutno ne stoji? A ima li to bilo kakve veze sa korektnim i poštenim od strane onih kojima je očigledno bitno samo da se što bolje isvađaju? Možda je ovo sad pitanje koje postavljam više sebi. Ne očekujem da ću da dobijem odgovarajući sluh i razumevanje s druge strane. Dalje, da li je nekog izabrala SNS ili Narodna skupština, to je već pitanje razumevanja koncepta kako ovo mesto funkcioniše. Slažem se sa uvaženim kolegom Mijatovićem da mi hronično patimo od nekog banalizovanja i priča koje uopšte nisu za Narodnu skupštinu Republike Srbije, već su pre svega za partijske skupove. Bojim se, nećemo moći da napravimo kvalitativni iskorak u odnosu na ono što se nazivalo lošom praksom u političkom životu Srbije, sve dok postoje oni koji apsolutno ne razumeju da takva vrsta pristupa, hronična potreba da se obračunavamo ne donosi ništa dobro, da nećemo biti ni uređenije društvo, ni stabilniji sistem, niti ćemo biti bolji ljudi. Naprotiv, dok budemo konstantno imali potrebu da se međusobno obračunavamo, svađamo, jedni drugima nešto prebacujemo, samo zato da se pokaže da, eto, neka politička snaga nije dobra, bez obzira da li je pitanje bilo u vezi sa tim ili ne. Dakle, ako ćemo da se bavimo zaštitom prava, ako ćemo da se bavimo zaštitom zakona, što je, podsećam još jednom, glavni interes nas koji podržavamo predlog da se donose ovako autentično tumačenje i koji smo i inicirali da se ovo danas na dnevnom redu nađe, možemo da se ponašamo samo na jedan način, da zakon tretiramo onako kako zaslužuje, da se prema njemu zaista odnosimo kao prema onome što čini duh i um razboritog čoveka i merilo pravde i nepravde, kao što je rekao Ciceron. Pozivam one koji verovatno zbog tereta koji im donosi sopstvena politička praksa da se ne odnose prema zakonima kao prema svetinji, već da ih sami tumače i primenjuju kreativno shodno partikularnim interesima, bilo strogo ličnim ili političkim, sopstvenim ili stranke kojoj pripadaju, dakle, da ipak korigujemo percepciju, da uozbiljimo odnos i da, kada su na dnevnom redu pitanja kao što je ovo danas, postignemo saglasnost, da dovedemo ovo do kraja onako kako dolikuje i na kraju da glasamo, kako je zapravo jedino i logično. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Orliću. Gospodine Stojadinoviću, vi ste se javili. Po kom osnovu? (Ninoslav Stojadinović, s mesta: Samo bih par rečenica. Nisam shvatio.) Ne možete tako, gospodine, vi ste potpredsednik, vrlo dobro znate Poslovnik, da nemate mogućnost, ako mislite da vas neko nije razumeo. (Ninoslav Stojadinović, s mesta: Znam Poslovnik, ali kasnije će to doći…) Veoma pažljivo sam slušao gospodina Orlića. Ne dozvoljava mi da ima iko pravo posle tog izlaganja. (Ninoslav Stojadinović, s mesta: Dobro. Uvažavam da ste pažljivo slušali. Verovatno kad se nešto o ministarstvu radi…) Reč ima, prema prijavama za reč o pretresu o predlogu akata iz 2. tačke dnevnog reda, narodni poslanik Marko Atlagić. Neka se pripremi narodni poslanik Nebojša Petrović. Izvolite, gospodine Atlagiću.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas materija iz visokog obrazovanja. To je tema vezano za rektore univerziteta, dekane fakulteta i direktore viših i visokih strukovnih škola. Visoko obrazovanje u Srbiji, dame i gospodo spada u red sektora koji su u tranziciji doživeli najveće poremećaje, tako da je čitav obrazovno-vaspitni sistem od jednog evropsko prestižnog nivoa potonuo, nažalost u poslednjih 10 godina u najveću krizu u čitavoj istoriji ove strateške delatnosti. Dame i gospodo narodni poslanici, znanje, vaspitanje i obrazovanje svih građana su pretpostavke demokratije, oni je jačaju, a neznanje pogoduje diktaturi. Zato mnoge vlade u Evropi, a i čitavom svetu, u svojim programima daju obrazovanju i vaspitanju značajno mesto prilikom izbora pojedinih Vlada pojedinih zemalja. Naše predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić je dao značajno mesto vaspitanju i obrazovanju u ekspozeu kojeg je podneo nama narodnim poslanicima 27. aprila, gospodnje 2014. godine. Poštovane dame i gospodo, posvetio je naš premijer četiri strane teksta u svom ekspozeu ovoj važnoj i strateškoj delatnosti, više nego što su pojedini bivši premijeri posvetili čitavim ekspozeima. Moram da kažem, dame i gospodo, poslednjih 10 godina, odnosno bivši režim čitav sistem vaspitanja i obrazovanja doveo je u veoma tešku situaciju u jedno teško stanje koje karakteriše etatizacija sistema vaspitanja i obrazovanja, politizacija tog istog sistema, birokratizacija o kojoj danas govorimo, baš o dekanima i rektorima, antipedagogizacija koja je izuzetno bitna, jer za posledicu antipedagogizacije imamo nasilje i u porodicama, ovih dana smo imali i tako dalje, jer smo vaspitanje izbacili iz vaspitno-obrazovnog sistema, komercijalizacija, sorošizacija, kvazi reformatorstvo, testomanija, neefikasnog čitavog sistema i, dame i gospodo, loši udžbenici u kome cveta kriminal i korupcija. Dubina ponora vaspitno-obrazovnog sistema posebno visokog obrazovanja koji nas je doveo, da kažem, bivši režim, traži mobilne i stručne timove, kako u Ministarstvu prosvete, posebno u Zavodu za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja, tako i na fakultetima, posebno na katedrama za pedagogiju, jer oni su zaduženi za temeljnu viziju obrazovnog sistema, to upravo čini i naše Ministarstvo ovih dana. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ako ovim putem ne krenemo čekaju nas nova lutanja, čekaju nas nova posrtanja, gubljenje vremena i šansi i novi porazi na ispitu, ali ovog puta bez popravnog. Zbog toga prosvetni radnici, dekani, rektori, pa i direktori škola, da odemo malo i u srednje obrazovanje, trebaju više biti prisutni u medijima, oni su danas maćehinskom i uniženom položaju u medijima, a medijski šund i praznoslovlje raznih neznalica vrše nasilje nad gledalištem. Mediji su deformisani, deformisali su svoju funkciju u kulturnom i pedagoškom polju. Zdravlje naše dece i studenata su pri dnu prioriteta medija, a nasilje i huliganstva su na višem nivou. Isto tako način izbora dekana i rektora i direktora strukovnih škola, visokih škola trebaju se zakonski menjati. O tome dame i gospodo kao narodni poslanici danas trebamo progovoriti, pa ne bi onda dolazilo tumačenje člana 54. Zakona o visokom obrazovanju. Mora se osigurati veći uticaj države na izbor dekana nego što je to bio slučaj do sada. To trebamo učiniti, jer neki dekani fakulteta i rektori, počesto su korumpirani, zaista korumpirani. To dokazuje i činjenica da su pojedini hteli mimo zakona treći mandat, zbog čega je posledica donošenja tumačenje Zakona člana 54. o visokom obrazovanju. Čak su senati pojedinih univerziteta donosili nedavno o tome odluke, što je delovalo šokantno među, ne samo univerzitetske profesore, nego široku društvenu javnost. Međutim, moram da kažem da nije istina što su moji prethodnici govorili iz opozicionih klupa, upravo Ministarstvo prosvete, na čelu sa gospodinom Verbićem je bilo na visini svog zadataka, pa je pre ovog tumačenja izdalo i pre izbora, povodom toga izdalo tumačenje upravo onako kako ćemo mi danas i sutra u Narodno skupštini Republike Srbije, jer smo videli iskustva prethodnih 10 godina šta se dešavalo, ja ću pokušati to zaista primerima i pokazati. Da su i koliko su pojedini dekani korumpirani, a i pojedinci, čak usudio bih se reći u bivšim ministarstvima prosvete, pokazuje i činjenica da su otvorili mimo zakona, a to znači mimo akreditacije, verovali ili ne, ovo su izveštaji inspekcije, 100 tzv. isturenih odeljenja matičnih fakulteta. Evo, to je posledica zašto mi govorimo o dva, tri, četiri mandata. Svi bivši ministri prosvete, sva četiri prosvetna inspektora morali su, a nisu snosili odgovornost, zbog ova 104 odeljenja i zbog toga danas u ovoj Narodnoj skupštini trebamo govoriti o dva, tri ili četiri, pet mandata. Isti ti dekani dozvolili su pojedinim profesorima obavljanje u isto vreme dve profesure sa punim radnim i penzionim stažom, što je nezabeleženo u istoriji prosvete i pedagoških ideja, po mojoj proceni negde oko 400, 500 je takvih. Imam jedan takav sličan primer u ruci, gde je trebao biti izbran direktor jednog instituta koji je u isto vreme obavljao puno radno mesto u drugoj susednoj republici. Upravo, gospodin ministar Verbić mu nije dao saglasnost i sprečio je ovaj izbor. Mogao bih vam mnogo primera takvih naći u zadnjih desete godina. Ima profesora koji su izvodili nastavu, a dekani im dozvoljavali, rektori, na četiri, pet, šest, sedam i deset fakulteta, a jedan je na 24, imam papire na 24 fakulteta. Isti ovaj koji jeu dve države izvodio je 18 predmeta u susednoj državi na Fakultetu političkih nauka. Eto, dame i gospodo zbog čega je bitan ovaj zakon. Ima jedan dekan koji je bio 20 godina dekan iako su svi zakoni, kako kolega Martinović reče i od 2002. godine,a čak i oni pre 2002. godine ograničeni bili mandat.
Gospodine Atlagiću, molim vas, nemojte da govorimo o pojedinačnim slučajevima. Molim vas, vratite se na temu. Uz dužno poštovanje, isto važi i za vas kao i za prethodne govornike. Molim vas, vratite se.
Uz dužno poštovanje, molim vas, da li mogu da kažem. Ako mi dozvoljavate da obrazložim, ako ne ja ću prekinuti. Gospodine potpredsedniče Skupštine ovde je reč o izboru dekana i rektora,a to su pojedinci, nije valjda na odmet da govorimo i o pojedinačnim slučajevima ako su u pitanju dekani i deformacije koje se dešavaju. Upravo i donosimo tumačenje zakona zbog deformacija koje se u praksi dešavaju. Ako vi smatrate da ne treba, ja neću.
Gospodine Atlagiću, mi nemamo ovde izbor pojedinačnih kandidata i nemojte da govorimo o pojedinačnim slučajevima. Možete da navedete neki primer, ali nemojte da pominjemo pojedinačne slučajeve dekana, jer onda ovo nema nikakvog smisla.
Ja sam govorio da ima jedan takav, nisam pojedinačno i neću o imenima, ali o pojavi hoću, upravo to traže profesori univerziteta i građani Srbije, a to je i zadatak ove Skupštine i nalazi se na dnevnom redu. Dakle, ja govorim o pojavi i nisam govorio o imenima. Dakle, ova vlast, da kažem i ovo ministarstvo jedno takvom nije dalo dozvolu pošto je bio u susednoj državi. Ovo je za primer i zbog toga upravo donosimo tumačenje ovog zakona da ne mogu biti više od dva mandata. Što se tiče mandata dekana i člana 54. Zakona o visokom obrazovanju, tu je stvar gospodo narodni poslanici, veoma jasna, ali mandat dekana i rektora ili direktora visokih škola traje tri godine sa mogućnošću jednog ponovnog izbora i tačka. Međutim, i prethodni zakoni, moram reći, kao što je i naglasio gospodin prof. Martinović, još od 2002. godine su tako kodifikovali ovu materiju, ali, ovo je važno, ali se nije poštovao zakon što je bila opšta karakteristika zadnjih 10 godina i o tome gospodine potpredsedniče moramo progovoriti, jer upravo zbog toga to donosimo ovde. Naravno, da su to radili uz znanje, verovatno bivših vlasti, jer ne može se desiti da se vrši treći mandat bez znanja Ministarstva, jer je to inspekcija od prethodnih ministara, bila je inspekcija prethodna i načelni, koja ga je, ovaj ministar Verbić smenio na zadovoljstvo svih prosvetnih radnika u ovoj državi, a i građana Srbije. Po neki su menjali, kako gospodin dr Orlić reče, i nazive fakulteta ili samo slovo u nazivu, ne bi li ostali dekani. Zbog toga to govorimo danas. Neki su imena menjali. Upravo smo ovih dana zahvaljujući našem ministru, jednom onemogućili da bude preko 20 godina dekan, izborom koji je završen na jednom univerzitetu. Tako su oni postojali ono što sam ja rekao, a narodni poslanici danas u ovom parlamentu ponovili gospodari života i smrti svojih profesora i studenata, jer su radili šta su hteli. Ni jedno unapređenje profesora u više znanje nije moglo biti unapređeno bez obzira na reference, bez privole pojedinih dekana, ne svih, ima časnih i čestitih, ali pojedini zaista i danas smo dobili ovih dana u Odbor za obrazovanje, pojedine žalbe koje su nas na neki način šokirale, jer se radi o tragedijama pojedinih prosvetnih radnika, profesora, a i njihovih porodica. Neki su stavljali unapređenje na dnevni red čekajući po tri godine i četiri itd, upravo iz razloga što su imali treći i četvrti mandat itd. Neki su profesori izgubili radna mesta, a ima i danas takvih slučajeva, zato tumačenje člana 54. Zakona o visokom obrazovanju i ograničenju, gospodine potpredsedniče, mandata danas gledaju svi univerzitetski profesori, verujte, jer su jako zainteresovani da vide kako ćemo mi odluku doneti. Nije tačno što prethodni govornici su govorili iz opozicionih klupa, naše Ministarstvo izuzetno dobro postupilo i postalo da kažem okružnicu ili pismo gde je upozoravalo pre izbora da ne mogu učiniti ovo o čemu sam ja govorio. E sada vidite, to tumačenje člana 54. po meni ima tri funkcije, prvo – podizanje kvalitete rada visokoškolskih ustanova, a to znači da ukoliko je dva mandata dekan, onda verovatno će se i bolje zalagati za bolji kvaliteta. Drugo – smanjenje mogućnosti korupcije, to je sistemski jedan zakon gde bar sistemski možemo delovati. Treće – obezbeđenje veće mogućnosti za dostupnost funkcije dekana, rektora i direktora visokih škola. I na kraju dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da glasate, da date snažnu podršku ovom tumačenju zakona, pogotovo vas iz opozicionih klupa, ali žao mi je pošto vas nema nego četvoro, to dokazuje koliko zaista držite do ovog visokog obrazovanja, jer ćete bar na taj način vi i, pa makar i bar malo pokušati da umanjite odgovornost prethodnih ministara u zadnjih 10 godina, a oličenih u vašoj vlasti, bivšem režimu. Hvala lepo.
Zahvaljujem se. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim učenike Medicinske škole „Nadežda Petrović“ iz Zemuna koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nebojša Petrović, a neka se pripremi narodna poslanica Nevenka Milošević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući i poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, pa kada neki segment društva ili neka oblast društvenog života naiđe na problem za koji nema dovoljno unutrašnje snage da ga reši, trenutak je da se naravno uključi Narodna skupština Republike Srbije i pomogne bilo u obliku nekog zakonskog rešenja ili kao što je u ovom slučaju u pitanju davanjem autentičnog tumačenja na član 54. Zakona o visokom obrazovanju. Naročito je važno da se brzo i na adekvatan način odgovori problemu ili zahtevu koji se odnosi na visoko obrazovanje, jer se radi o mestu na kome imamo koncentraciju i znanja i iskustva, ali naravno i mladosti i svako u dužem periodu kršenje ili zloupotreba određenih prava i zakona ostavlja dalekosežne posledice na čitavo društvo. Siguran sam da ovim autentičnim tumačenjem Skupština Republike Srbije stavlja tačku i sprečava dalju zloupotrebu autonomije univerziteta. Boreći se za autonomiju univerziteta i drugih visokoškolskih institucija u odnosu na sopstvenu državu, odnosno na njenu administraciju, smatram da smo se opasno približili, u praksi naravno, jednom autokratskom upravljanju unutar visokog obrazovanja. Ne samo da neke kolege nakon izbora na visoke rukovodeće funkcije na fakultetima i drugim visokoškolskim institucijama zaborave odakle dolaze, odakle potiču i gde će koliko god dugo se zadržali na tim mestima morati da se vrate, oni se vrlo često užive u ulogu poslodavca i ponašaju se mnogo neprimernije nego što to čine poslodavci u privatnim firmama. To za posledicu ima da mi danas na nekim univerzitetima, na nekim fakultetima, visokim školama imamo kampanju za izbor na rukovodeća mesta, mnogo žešću nego što je to i u političkom životu. To dovodi do toga da se stvara jedna, mogu reći i loša atmosfera u kolektivima, da dolazi do podela među kolegama i naravno da se to može odraziti i na uspešnost samog procesa u toj visokoškolskoj ustanovi. Za mene je jako važan, u okviru ovog tumačenja i stav koji mi se čini da možda nije dovoljno ovde jasno pocrtan, a to je da se u ukupan zbir i mogućnost da se ostane ili vrši funkcija dekana, direktora ili nekog drugog rukovodećeg mesta u okviru visokog obrazovanja, računaju dva izbora. Dakle, nema sabiranja godina, iako u zakonu piše da mandat traje tri godine, već isključivo se računaju dva izbora. Koliko god da prvi ili drugi izbor traju, odnosno da oni mogu biti prekinuti i ranije od punog trajanja tog izbornog perioda, računa se da je neko bio izabran. To je nešto što mislim da takođe treba pocrtati. Na kraju, želim da iskažem jedan svoj lični stav. Kada su u pitanju visokoškolske ustanove, smatram da je jedan mandat na rukovodećim funkcijama dovoljan. Smatram da naše visokoškolske ustanove u svojim sastavima imaju dovoljno i obrazovnih i sposobnih nastavnika koji mogu uspešno da obavljaju te funkcije i da je tri godine sasvim dovoljno da se neko iskaže i vrati naravno svom osnovnom poslu. Zahvaljujem.
Ja sam govorio da ima jedan takav, nisam pojedinačno i neću o imenima, ali o pojavi hoću, upravo to traže profesori univerziteta i građani Srbije, a to je i zadatak ove Skupštine i nalazi se na dnevnom redu. Dakle, ja govorim o pojavi i nisam govorio o imenima. Dakle, ova vlast, da kažem i ovo ministarstvo jedno takvom nije dalo dozvolu pošto je bio u susednoj državi. Ovo je za primer i zbog toga upravo donosimo tumačenje ovog zakona da ne mogu biti više od dva mandata. Što se tiče mandata dekana i člana 54. Zakona o visokom obrazovanju, tu je stvar gospodo narodni poslanici, veoma jasna, ali mandat dekana i rektora ili direktora visokih škola traje tri godine sa mogućnošću jednog ponovnog izbora i tačka. Međutim, i prethodni zakoni, moram reći, kao što je i naglasio gospodin prof. Martinović, još od 2002. godine su tako kodifikovali ovu materiju, ali, ovo je važno, ali se nije poštovao zakon što je bila opšta karakteristika zadnjih 10 godina i o tome gospodine potpredsedniče moramo progovoriti, jer upravo zbog toga to donosimo ovde. Naravno, da su to radili uz znanje, verovatno bivših vlasti, jer ne može se desiti da se vrši treći mandat bez znanja Ministarstva, jer je to inspekcija od prethodnih ministara, bila je inspekcija prethodna i načelni, koja ga je, ovaj ministar Verbić smenio na zadovoljstvo svih prosvetnih radnika u ovoj državi, a i građana Srbije. Po neki su menjali, kako gospodin dr Orlić reče, i nazive fakulteta ili samo slovo u nazivu, ne bi li ostali dekani. Zbog toga to govorimo danas. Neki su imena menjali. Upravo smo ovih dana zahvaljujući našem ministru, jednom onemogućili da bude preko 20 godina dekan, izborom koji je završen na jednom univerzitetu. Tako su oni postojali ono što sam ja rekao, a narodni poslanici danas u ovom parlamentu ponovili gospodari života i smrti svojih profesora i studenata, jer su radili šta su hteli. Ni jedno unapređenje profesora u više znanje nije moglo biti unapređeno bez obzira na reference, bez privole pojedinih dekana, ne svih, ima časnih i čestitih, ali pojedini zaista i danas smo dobili ovih dana u Odbor za obrazovanje, pojedine žalbe koje su nas na neki način šokirale, jer se radi o tragedijama pojedinih prosvetnih radnika, profesora, a i njihovih porodica. Neki su stavljali unapređenje na dnevni red čekajući po tri godine i četiri itd, upravo iz razloga što su imali treći i četvrti mandat itd. Neki su profesori izgubili radna mesta, a ima i danas takvih slučajeva, zato tumačenje člana 54. Zakona o visokom obrazovanju i ograničenju, gospodine potpredsedniče, mandata danas gledaju svi univerzitetski profesori, verujte, jer su jako zainteresovani da vide kako ćemo mi odluku doneti. Nije tačno što prethodni govornici su govorili iz opozicionih klupa, naše Ministarstvo izuzetno dobro postupilo i postalo da kažem okružnicu ili pismo gde je upozoravalo pre izbora da ne mogu učiniti ovo o čemu sam ja govorio. E sada vidite, to tumačenje člana 54. po meni ima tri funkcije, prvo – podizanje kvalitete rada visokoškolskih ustanova, a to znači da ukoliko je dva mandata dekan, onda verovatno će se i bolje zalagati za bolji kvaliteta. Drugo – smanjenje mogućnosti korupcije, to je sistemski jedan zakon gde bar sistemski možemo delovati. Treće – obezbeđenje veće mogućnosti za dostupnost funkcije dekana, rektora i direktora visokih škola. I na kraju dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da glasate, da date snažnu podršku ovom tumačenju zakona, pogotovo vas iz opozicionih klupa, ali žao mi je pošto vas nema nego četvoro, to dokazuje koliko zaista držite do ovog visokog obrazovanja, jer ćete bar na taj način vi i, pa makar i bar malo pokušati da umanjite odgovornost prethodnih ministara u zadnjih 10 godina, a oličenih u vašoj vlasti, bivšem režimu. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nevenka Milošević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Drage kolege, dame i gospodo narodni poslanici, građani Republike Srbije, najpre, drago mi je što se vraćamo na tačku dnevnog reda, a to je - Autentično tumačenje odredbe člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju. Ovo autentično tumačenje, čuli smo, dao je i predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kolega narodni poslanik gospodin Martinović, ali čuli smo preciznu argumentaciju i podnosioca ovog zakona, uvaženog kolege narodnog poslanika Vladimira Orlića. Razlog za ovo tumačenje jeste što su postojale određene nedoumice u primeni ovog člana zakona u praksi. Sigurna sam da ćemo od sutra nedvosmisleno imati jasnu primenu ovog zakona i ovog člana Zakona o visokom obrazovanju. Tu više neće biti nedoumice. A tumačenje se odnosi, kao što smo više puta čuli, na izbor organa poslovođenja u visokoškolskim ustanovama na izbor rektora i dekana. Taj broj mandata bio je ograničen i u prethodnom Zakonu o univerzitetima 2002. godine, ali je zakonodavac ovu odredbu kao trajno opredeljenje preneo i u važeći Zakon o visokom obrazovanju. Svrha svega toga jeste da poboljšamo kvalitet rada u visokoobrazovnim ustanovama, da sprečimo sve moguće zloupotrebe i korupciju za koju znamo da i te kako postoji u našem visokom obrazovanju. Dakle, jasno je da se dekan i rektor biraju u dva mandata i jasno je da se biraju bez obzira da li su ti mandati povezani ili je došlo do pauze u tim mandatima. Naravno, ne utiče ni izmena naziva visokoobrazovne ustanove, ni izmena imena i prezimena ličnosti, a sve se to događalo do sada u praksi. Moram da napomenem da u Zakonu o visokom obrazovanju postoji član 107. koji reguliše kršenje ovog člana zakona i koji precizira i kaznene odredbe i novčane kazne. Znači, prosto, ono što se događalo nije po zakonu. Ja bih iskoristila ovu priliku da izreknem i svoj stav, koji nije trenutno na dnevnom redu, ali moja želja i shvatanje jeste da se ovakvo mišljenje prenese i na zakonodavni okvir u ostalim nivoima obrazovnog sistema, a to su osnovna i srednja škola, da postoji ograničenje mandata i u osnovnim i srednjim školama. Dakle, ovo je još jedan prilog tome na našem putu da se zakon poštuje, da bude jednak prema svima. Naravno, podržaću tumačenje koje smo dobili od Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i u Danu za glasanje glasaću za, naravno, sa svim mojim kolegama, narodnim poslanicima SNS. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Mileta Poskurica.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Mi smo, evo, na tragu ko zna već kojih izmena Zakona o visokom obrazovanju, a to što po narodnoj izreci znači – što se grbo rodi, vreme ne ispravi, tako da smo konačno i donoseći takav zakon kakav jeste, u čijoj je osnovi bilo uvođenje Bolonjskog procesa sa ciljem autonomije i demokratizacije uređenja visokoobrazovnih institucija, stavili smo sebi kamen oko vrata, prvo zato što je to uopšte i u agendi EU, da mi to moramo baš tako i na takav način rešimo da bismo se pridružili, to ne bi trebalo niko da nam spočitava. Sami valjda, u vreme donošenja, ne znam kako, nismo svi tada za to ni glasali, ili deo onih koji je glasao, imajući osećaj inferiornosti da možda mu nešto nije u nekim vremenima bilo dovoljno autonomno, dao takvu vrstu autonomije u kojima su mnogi dekani, možda i mnogi rektori, kršeći svesno zakon, mimo inspekcijskog nadzora, koji je morao postojati i tada, uzimali i po treći mandat. Sad, uzeti treći mandat, postoji kaznena odredba. Ja ne znam da je bilo ko zbog toga platio bilo kakvu globu, bilo za šta odgovarao, ali znam da mnogi koji su to uradili dalje nastavljaju da napreduju, idu ne u četvrti mandat, idu na rektorska zvanja, idu na viša zvanja itd. Njima to neće biti negativna konotacija u biografiji, nego naprotiv će se dokazati da su obogatili svoj CV, pa makar i da su neke institucije objedinili, jedna od zakonskih klauzula koja se ovde onemogućava ili potencira da nije validno tako raditi, je da objedinite dva, tri fakulteta u jedan, onda ste po treći put dekan. Govorim to zato što sam u vreme mandata ministra pređašnjeg, ministra Jovanovića, čini mi se, govorio upravo to, pominjao taj treći mandat na ne znam na čemu zasnovanom preimenovanju jednog fakulteta u zbir fakulteta, a neke od tih fakulteta su zaposeli dekani ili rukovodioci fakulteta, koji su pre toga bili u specijalističkim ordinacijama, odatle stigli da doktoriraju, da objave veliki broj radova itd. Zašto to tako kažem? Zato što u mnogim sredinama dekani, kao što je neko rekao, jesu bogovi, jesu ljudi velikog uticaja. Oni utiču na karijeru, utiču na izbor tela sa kojima sarađuju, recimo, šefova katedri, a onda kada izaberu šefove katedri, onda se oni prosto utrkuju, posebno u onim sredinama koje imaju osećaj da nisu dovoljno zakomplikovali studentske aktivnosti, studentsku metodologiju i studentska prava da nešto nauče, da nešto savladaju i da efikasnu prolaznost imaju. Generalno uzev, ovakav bolonjski mehanizam nije nam dao ništa bolju prolaznost, iako smo, moramo to priznati, hteli ili ne, svake godine na ivici rizika ako ne pristanemo da idemo na sublimirani broj bodova, ne izvršavamo mi agendu sa 60 ESP bodova, nego sa 48. Dakle, to nije efikasno. Mogla je gospođa Turajlić i u ono vreme kada je pravila komparaciju, pokretala tu priču, da poredi koliko bi njih položilo ispit da se priznavalo manje predmeta. To nije bilo moguće, pretvorismo predmete u bodove. Opet da se vratim, zašto je tu bitan dekan? Zato što dekan, ko to ume ozbiljno da uradi, ko to ume lepo da uredi stvar, pa sam sebi obezbedi mogućnost da bi bio biran tako što će u podzakonskim aktima sebi staviti da će za dekana moći da bude biran onaj koji, recimo, ima još neki dodatni uslov, recimo, uslov za mentorstvo. Uslov za mentorstvo kreira drugo telo nezavisno, ali nisu svi fakulteti beogradski taj uslov stavili. I tako, mic po mic, onda se omogućava nekom drugom ko će lakše i brže da dođe do časopisa, da objavi, da dođe do projekta svojim internim vezama i onda ta priča o depolitizaciji potpuno pada u vodu. Nađu interne kanale ili još gore nego da je to radilo ministarstvo ili radila Vlada za rektore, postavljaju interesni lobi u čijoj osnovi jesu ljudi koje je politika nekad pomogla, tu sednu. E, sad, oni ne znaju da siđu sa tog mesta. Onda, naravno, u svojim inauguracijama, u svojim promocijama, u svojim kandidaturama govore kako su veoma ponosni što je to tako, da su oni tu dobri kandidati, imaju bogat CV i da će učiniti sve da se suprotstave političkom autoritetu, autoritetu države itd. Onda dođe upisni rok i ministar mora da moli dekana i rektora – molim vas, nemojte dizati cenu školarina, molim vas, pravednije rasporedite kvote kada dodeljujete doktorske stipendije i to je sve tako u odsustvu stvarne državne kontrole i te vrste autonomije i ponašanja, kao da je dekan na privatnom fakultetu. I tamo ima ograničenja od gazde. On ovde nema gazdu. On je sebi sve. Ima iznad sebe savet, odnosno senat, kojim ako uspešno raspodeli snage moći, može da donosi odluke kakve hoće. Zato neujednačenost i neusaglašenost u mnogim nastavnim planovima i programima, u mnogim kriterijumima načina ocenjivanja itd, osujetiće neke studente da ako ne izađu u roku, recimo, prvom koji je mogući za polaganje ispita, u drugom će morati da dobiju dve ocene manje i tu boga nema. Gde je to bilo, koji bi Ustavni sud to podržao? To nikada nije bilo, kada će da izađe i kolika će mu biti ocena. Danas to na nekim fakultetima jeste i mi to uporno govorimo. Ja prosto sa pozicije vlasti, govorimo i ovom ministru, da u ime onoga što će raditi u izmeni zakona, razmisli o toj varijanti. Nema potrebe da imamo kompleks od toga da država arbitrira. Ako je država vlasnik, ako je država odgovorna, ako država finansira, građani Srbije finansiraju fakultete, rade procenu koliko tu dece treba da se upiše, koliko će tu decu da košta. Pa ne može arhitektura da bude jeftinija u Padovi nego u Beogradu itd, da ne dajem druge primere. Zašto mi to radimo i da li je to samo jedan od koraka koje treba menjati, a suština izmene je da moramo pitati titulara, vlasnika šta o tome misli kroz to i pitati same građane koji u to ulažu? Danas studenti nisu kao što su bili nekada. Oni su nekada bili u stanju za samo jedan ispitni rok da se svi skupe, da uđu do dekana i da odu. Studenti danas ne znaju kako je bilo studirati nekada, kakav je bio način studiranja, šta je značilo preneti ispit. Preneti ispit je bila normalna stvar. Mi sada blanko dajemo da prenesu u kompilaciji 12 bodova ko hoće, a onda svi oni traže, kada su se već upisali, da budu na budžetu. Mi sami sebi vezujemo ruke, idemo i dalje u jedno neregularno ponašanje, a prohodnost, prolaznost, kobajagi glavni motiv, nije ostvarena. Drugo, nije ostvarena efikasnost učenja, isparcelisani su predmeti. Kako je to urađeno? Nije radio dekan, baš da kaže, ali dobru, finu, nenamernu sugestiju i zato kažem naučno-nastavnom veću, sugestiju katedri, primenu i predmet, napravi razne modalitet, stvara i testove, stvara i različite vrste kolokvijuma, različitog stepena učestalosti, boduj to i imate priliku da student izađe na usmeni ispit, zna za desetku, ne može je dobiti zbog nekih tzv. predispitnih obaveza, a sećam se da je Vuksanović pred kamerama govorio - ako student ostvari 70% obaveza u predispitnim obavezama, taj je položio i da ne izađe na ispit. Ja sam ga molio - izađite i nama to recite, ako ste rekli u kameru, da razumemo šta je hteo da kaže time. Šta to znači ne polagati ispit, ne polagati neke medicinske predmete usmeno? To je nonsens, onda ti to radili svi. Ne bi samo pojedini medicinski fakulteti u Srbiji išli na fenomen testiranja. Preuzimaju neke modele amerikanizacije, kakva i sama Bolonja jeste, koji su zadržali niži državni univerziteti, nižeg ranga. Oni koji su držali do sebe to nikad ne bi ni prihvatili. Ne vidim zašto Srbija nema ponosa da drži do sebe, do svog obrazovnog sistema, do načina koji se pokazuje kao efikasan, jer svi koji su otišli i nešto danas govore o Bolonji ili se o tome pitaju o ovoj vrsti zakona… Govorim Bolonja da bih pojednostavio. Svi znate na šta mislim. Deklaracija četiri stranice, ništa više, i da nema tu akademske mobilnosti, ni studentske mobilnosti. Vi danas ne možete studenta iz jednog fakulteta u drugi, ako prebacite na drugi fakultet… On može sa 60 bodova, ne može sa 62, da izbegne da položi jedan, dva ili tri ispita. Ja sam nekim ministrima davao uporedne nastavne planove i programe da vide da je to moguće i o tome o čemu je danas govorio, govorio je i pre par godina kada smo zadnju izmenu zakona vršili u nekom drugom svojstvu. Doveli smo do toga da medicinska sestra može upisati doktorat. Šta je to? Da li smo sada mi to zaista postigli hiperinflaciju od toga? Problem je u temama. Više ne mogu mentori da smisle teme šta deca mogu da urade. Drugi problem, dobije se tema, onda on mora da radi neki istraživački deo, ali ipak to mora biti malo bazična medicina. Ide u laboratoriju za koju je još i Đelić kupio opremu, svojevremeno, i dao silne pare iz kredita EU i onda neki fakultet dobije, onda ostali iz Srbije, da to ne bi bilo svuda, trče da tamo upišu doktorate, a tamo ih čeka blagajna, tamo to mora da se plati. Kakva će to inspekcija da vidi? To sve ne može da bude, kada bi dekanov rad bio transparentniji, kada bi inspekcije i ministarstva bili više uključene i kada ne biste dali nekom da dva ili tri mandata, recimo, u pokušaju, vrše tu funkciju. Prosto stvore tako jake veze sistemske podrške da ste vi tu nemoćni i ako nešto intervenišeš, onda se država meša itd. itd, kao da je to baš sve njihovo lično pitanje i kao da bi na bilo kom privatnom fakultetu, čak i gazda tog fakulteta, hteo i mogao tako da radi, vlasnik, da ne govorim dekan ili rektor privatnog fakulteta. Kod nas se oni, zahvaljujući tome što smo imali i što su kršili po zakonu, po kojem je bilo jasno protumačiti,običan sekretar fakulteta je znao da neko ne može da ide treći put. Šta, nije znao pravno da tumači? Znao je, nego šta ih briga, ako neko digne glavu, imaće možda malo političke podrške i neće ga niko dirati, sve će zataškati, ako i digne glavu, ko je taj profesor koji je digao glavu, poslaće mu inspekciju itd. itd. Dakle, otišao sam možda dalje u nameri da predočim ministarstvu kada bude radilo, da ne idemo svake godine u izmene zakona, da jednom uradimo zakon kako valja i da postavimo stvari na svoja mesta, da ojačamo institucije koje nismo uspeli da ojačamo, da vratimo zajednice fakulteta, koji će nam uniformisati nastavne planove i programe, a ne da čine konferenciju univerziteta koje pojedinačno fakulteti ne zanimaju u preteranoj meri, ne ulaze u detalje programa, ostvaruju tzv. autonomiju fakulteta i vi sada ne znate ko je gde završio, šta je preskočio, šta je učio u Beogradu, u Novom Sadu, u Nišu, a tek eksterna akademska mobilnost, to je da čovek ne poveruje šta tu sve može da se nađe i kako će to sve da se posle iskompiluje. Najgoru će štetu imati naši studenti koji nažalost i dan danas uče strane jezike i spremni su da odu van jer ovde perspektivu ne vide u tolikoj meri, što se, naravno, internim krugovima, ljudima koji su povlašćeni dozvoljava zapošljavanje, ne više po političkoj, ne treba više po političkoj osnovi ići na fakultet. On je nekad stečen. Stvorile su se lobističke grupe i ko zna više koja forma, koja varijanta političkog uticaja drže te grupe na jedinstvu, pre svega objedinjene. Pre svega ih drže interesni razlozi. Zato mislim da je ovo jedno od bitnih tumačenja. Ovo nije izmena zakona, ovo je samo autentično tumačenje. Šta bi trebalo tek kada budemo menjali zakon, videćemo, valjda ćemo i tu izmenu zakona dočekati i o tome diskutovati. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Poskurica. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege, večite vrednosti su principijelno sporna kategorija, večite vrednosti civilizacije je neko procenio da jesu ili nisu. Stvar je ljudi koji dolaze posle njih da procene da li je to tako ili ne, ali u svakom slučaju su sporne. Večite vrednosti ili večiti funkcioneri, ma koje kategorije da su, su naročito sporna kategorija. Neki vrlo vešti ljudi na položajima su smislili razno razne načine da postanu, pa da ostanu večiti. Mnoge kadrovske komisije, mnoga tela odlučivanja na fakultetima, univerzitetima, u firmama, u školama, svugde gde postoji rukovođenje na nekom nivou su osmislili raznorazne načine da postanu i ostanu večiti. Večita funkcija rektora, dekana, direktora, bilo kog rukovodioca je nešto što je nespojivo sa tekovinama civilizacije i nešto što je retrogradna pojava. Zbog toga je ova inicijativa, koja je podneta o autentičnom tumačenju Zakona o visokom školstvu, kojom bi se zakonski ograničilo da se na raznorazne načine, tipa tih dosetki i imenovanja raznih odbora koji će podržati njihovo ostajanje i opstajanje na tim visokim funkcijama, dobra stvar, jer će biti zakonom regulisano, odnosno onemogućeno da preko dva mandata koriste tu privilegiju večitog. Večiti rukovodilac, naročito visokoškolske ustanove univerziteta ili fakulteta, mislim da je najpogubniji među svim onim večitim direktorima ili političarima, jer visokoškolske ustanove su te koje treba da vuku napred i te koje treba da promovišu znanje, kulturu i napredak jednog društva. Utoliko je važnije da ovom prilikom pokušamo da donesemo odluku kojom se večiti u domenu rektora i dekana na ovaj zakonski način eliminišu. Mislim da je ovo bio odličan način da se čuvaju kadrovi u bivšem režimu ili u bivšim režimima, tako što se osmisli neka priča koja će napraviti večitog direktora, odnosno večitog dekana ili večitog rektora, tako da oni odrade dva, tri ili četiri mandata na raznorazne dosetke koje su moje kolege pre mene rekle, da se ne ponavljam. Naročito je važno da oni koji vode visokoškolske ustanove u sferi raznih nauka, a naročito mislim da je to bitno u sferi medicinskih nauka, jer medicina je nešto što život, odnosno zdravlje znači i što strašno brzo ide napred. Nije dobro da neki ljudi koji zasednu na poziciju rektora ili dekana medicinskog fakulteta, a i ostalih fakulteta, naravno, ostanu tamo dugo, jer oni budu uljuškani u svoju fotelju, malo se isključe iz nauke, malo se isključe iz onoga što donosi nauka i onda se lagano zaostaje u tome. Navešću vam primer, nekih 80-ih godina tamo je krenula priča o citologiji, citogenetici i bilo je tada popularno nazvano „dete iz epruvete“. Svi su tad digli glas protiv te novine u medicini, te novine u genetici. To je čak proglašavano za bogohuljenje ili za nešto što će doneti nesreću čovečanstvu. Sada smo svedoci da veliki broj ljudi, veliki procenat trudnoća nastaje vantelesnom oplodnjom i to je praktično postalo nešto što je rutinski uvedeno u praksu. Sada je aktuelna borba starih kadrova, da kažem, protiv genetskog inženjerstvana razno raznim nivoima, naročito u poljoprivredi. Bojim se da je to nešto što njima služi za čuvanje stečenih pozicija i za očuvanje nekog njihovog znanja i zvanja koje su dobili, a da se nisu dovoljno uključili u savremene tokove genetskog inženjerstva i genetskih modifikacija. Pa, sa te tačke, svoje tačke još žešće brane te neke nove stavove i nove tendencije u genetici i u razvoju nauke. S toga, mislim da je jako dobro da se svi kadrovi u naučnim institucijama, a naročito biotehnološkim, medicinskim koji idu značajno brže od tehničkih i društvenih napred, menjaju češće da to bude jedan, dva mandata ovako kako je to i predloženo, jer je to osnovni element progresa i onoga što se zove napredak u civilizacijskim dostignućima i napredak jednog društva u svim oblastima delanja i bitisanja. Dakle, mislim da je jako važno učiniti sve funkcionere, sve direktore, sve rektore, sve dekane promenljivim kategorijama, da oni ne ostanu i ne postanu večiti ni na jednoj od dodeljenih im funkcija. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Radojeviću. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Neka se pripremi narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite, dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Bečiću, ja smatram da je veoma važno da uvek sa posebnom ozbiljnošću pristupimo raspravama koje se tiču pitanja obrazovanja, a u ovom slučaju pitanja visokog obrazovanja, konkretno autentičnog tumačenja odredbe člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju. Svoju ozbiljnost u odnosu na ovu oblast i na ovu temu ja sam, ja mislim pokazao i delovanjem zajedno sa narodnim poslanikom Zoranom Živkovićem kada smo mi pripremili uz konsultacije sa ljudima iz naše stranke, jedan program transformacije sistema visokog obrazovanja, koji na čitanje preporučujem svim narodnim poslanicima i svim građanima naše Republike. Ovde imamo sada jedan slučaj autentičnog tumačenja jednog stava i jednog člana Zakona o visokom obrazovanju. Autentičnim tumačenjem, poštovana gospodo, Narodna skupština nastoji da dodatno pojasni neki stav ili sadržinu nekog člana određenog zakona. Ovde imamo konkretni slučaj da je, narodni poslanik gospodin Orlić, predložio da se donese autentično tumačenje jednog stava, a to autentično tumačenje tiče se, evo, sadržine ovoga stava. Kaže – organ poslovođenja univerziteta je rektor, fakulteta dekan, akademije strukovnih studija predsednik i visoke škole strukovnih studija direktor. Onda imamo jednu rečenicu, kaže – organ poslovođenja bira se na tri godine sa mogućnošću jednog ponovnog izbora. Za mene, na primer, je sadržina ovog stava, ovog člana i ovako definisana jasna. Ali, mogu da razumem da postoje neki ljudi koji se i u svom praktičnom delanju upravo sa pozicija kojih se tiče ova odredba ponašaju tako da nije njima baš najjasnije da li oni mogu da budu izabrani samo dva puta i da je onda neophodno da Narodna skupština donese autentično tumačenje. Ali, pazite poštovana gospodo, mene to malo podseća, evo, da sad jedan primer ovde navedem. Na primer, meni je ovo jasni i sada meni deluje ova čitava situacija kao na primer da sada većini nas ovde jeste apsolutno jasno da je danas sreda i sada treba da vidimo šta je sreda. Sad, ja mislim većina zna, sreda je treći dan u sedmici, prvi nakon utorka, na primer, ili drugi nakon ponedeljka, treći nakon nedelje. Sada zamislimo na primer, da postoji neko, evo na primer, profesor Atlagić je diskutovao, pa da pomene prof. Atlagića koji kaže – e, ja baš ne računam, ne brojim dane od nedelje, nego ću da brojim dane od subote. I gospodin Atlagić dođe i kaže – e, pa za mene sreda nije treći dan u nedelji i molim sada autentično tumačenje. Ja sam saglasan i u takvim slučajevima Narodna skupština treba da donese autentično tumačenje. Onda kada nam se čini da je nešto apsolutno jasno, a vidimo da postoje neki primeri koji nam ukazuju da neko ne razume čak ni ono što je apsolutno jasno, da Narodna skupština treba da donese autentično tumačenje da se to pojasni. Ali, poštovana gospodo, ja smatram da pored donošenja autentičnog tumačenja o nečemu što je jasno, i gospodin Orlić i gospodin Martinović, ali i gospodin Poskurica i gospodin Atlagić, treba ovde, kada govorimo o obrazovanju, a posebno visokom obrazovanju da se bave i nečim što je urgentno. Šta je urgentno poštovana gospodo, a govorimo o Zakonu o visokom obrazovanju? Urgentno je pitanje uvažavanje principa akademske čestitosti u našem sistemu visokog obrazovanja. Ja se, poštovani gospodine Bečiću, slutim kao i vi, pitam kako to da gospodinu Orliću, na primer, nije palo na pamet, kada je predložio da se donese autentično tumačenje povodom odredbe ovog člana Zakona o visokom obrazovanju, da u nekom od prethodnih članova istog tog zakona nedostaje jedan princip o kome ja želim već sedam, osam meseci, to i predlažem ovde, da se hitno raspravlja, jer dobijamo ukore međunarodnih institucija, međunarodnih organizacija da ne reagujemo na teške prekršaje principa akademske čestitosti. Evo, ja pitam gospodina Orlića i gospodina Martinovića i gospodina Poskuricu i gospodina Atlagića, svu gospodu profesore iz SNS. Kako to da ne reaguju na nešto što je urgentno, a urgentno reaguju na nešto što je ja mislim jasno, kao što je jasno poštovana gospodo, da je danas sreda i da je sreda treći dan u sedmici, prvi nakon utorka, poštovani gospodine.
Zahvaljujem. Iako ste pokušali da pominjanjem nekoliko narodnih poslanika dobijete mogućnost za repliku kasnije, mislim da to nije u ovom trenutku moguće. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS [[Vladimir Pavićević, s mesta: Eto replike.]] Hoćete da kažete da je vaš cilj postignut. Izvolite gospodine Orliću.
Jeste, eto replike, ali za mene. Da li će biti za druge videćemo. Odgovaram na direktno pitanje gospodine predsedavajući. Dakle, pitanje – zašto se ne reaguje na nešto što se smatra urgentnim? Reč je opet o nekoj čestitosti, jel tako? Dakle, odgovor crno na belo glasi, ništa nije urgentno samo zato što to bilo koji uvaženi kolega smatra da je urgentno. To samo po sebi nije dovoljno da bi bilo kvalifikovano kao urgentno. O tom predlogu, ja sam mislim dame i gospodo, već govorio u ovoj sali, poslednji put kada smo ovde bili u društvu ministra prosvete. Mislim da sam tada vrlo jasno kazao da što se mene tiče taj predlog na koji stvarno neću da trošim vreme danas, niti bilo kada, kada nije na dnevnom redu, je potpuno promašena priča pa zbog toga i ne mogu da ga podržim glasanjem, kada pričamo o stavljanju na dnevni red. To tako ostaje sve dok taj predlog ne bude bio bolji, a u čemu može da bude bolji rado ću objasniti izvan sednice na kojoj se raspravlja o nečemu potpuno drugom, onome ko to predlaže. Zašto reagujemo na vreme kada je reč o zahtevu za autentično tumačenje zakona, konkretno po članu 54. stav 1? Zato što je to naša dužnost i mu tu dužnost u SNS shvatamo vrlo ozbiljno, da reagujemo na vreme. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Orliću. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Gospodine Pavićeviću, bez obzira što ste se javili za repliku, izlaganje gospodina Orlića ni jednom reči vam ne omogućava da mogu da vam dam repliku. Videćemo da li će to biti u izlaganju gospodina Poskurice. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Valjda neće, nisam sklon da provociram replike. Da odgovorim na pitanje zašto ne mislimo da je akademska čestitost nešto što je sporno. Ne mislim mi da je to nešto sporno, to treba uvažavati. Ali sam potpuno siguran da oni koji su se ogrešili i uradili treći mandat i da je postojao kodeks akademske čestitosti, oni bi ga prekršili. Jedini su verni kontroli kada bi ga birao ministar, Vlada, neko konkretan, pa dođe biografija, piše dva puta biran, treći put automatski ne može. To što će on napisati da prima kodeks akademske čestitosti i da neće da ga provuku kao trećeg, on promeni prezime, ili ime fakulteta, nisam bio siguran. To je tako kako je bilo. Zato u principu nisam preferirao takvo rešenje nego sam išao na jedno sasvim određeno i jasno rešenje koje se tiče i vlasničkih odnosa i prava na odlučivanje i unapređivanje mera. Dekanu više ne možete ništa, njega bira savet fakulteta, šta mu vi možete. Možete da ga molite koliko hoćete, on digne školarinu, može da menja uslove studiranja, a kada studenti štrajkuju, kada dignu glas gde je malo bodova, onda svi idu kod ministra. Ne idu kod dekana. Toliko govori da se to promenilo. Nekada su studenti bili moćni. Ne prizivam ta vremena i način ponašanja, trčali su pred vrata dekana, blokirali institucije. Niti prizivam niti mislim da je to u redu. Nije to ni u svetu normalno. Neki su dekani podnosili ostavke, nisu imali hrabrosti da se bore. Danas studenti ušablonizirani, samo se tresu i gledaju na sat kada počinju vežbe, predavanja, jer studentu više bodova daju nego ono što usmeno pokažu. Dakle, sistem nije dobar. To je suština. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Poskurica. Nažalost, gospodine Pavićeviću ni u izlaganju gospodina Poskurice nema mogućnosti za vašu repliku. Gospodin dr Atlagić. Izvolite.
Evo, gospodine predsedavajući, nemam nameru da izazovem, ovo što rekoste, repliku, ali prosto zbog građana Srbije i zbog prosvetnih radnika koji nas gledaju. Ja sam citirao već iz rečnika, ovde imam pet rečnika, šta znači čestit, dakle, moralno čist. Svi mi koji smo završili fakultete, a verujem i gospodin docent, smo bar što se tiče društvenih nauka učili pedagogiju. Jedna od nastavnih jedinica tada kada smo slušali jeste bila i ličnost nastavnika. Kada se govori o ličnosti nastavnika ili profesora centralno mesto stoji - moralno čist. Prema tome, nema čak ni razloga posebno donositi zakon o moralnom čistunstvu. Znači, jedna od karakteristika nastavnika, to smo učili u pedagogiji, a ja verujem da i docent, poštovani docent, pošto je na Fakultetu političkih nauka, da i danas oni slušaju studenti političkih nauka pedagogiju i jedna od osnovnih karakteristika i danas stoji – moralno čist nastavnik. To se podrazumeva. S tim više, pošto smo to dok je gospodin ministar bio ovde raspravljali, što nema statuta fakulteta, bar se ja nadam, a pregledao jedno dvadesetak, gde ne stoji pored ostalog da ova moralna vrednota nastavnika. To je stvar moralne, stvar ličnosti, a ja znam da ima i onakvih o kojim poštovani docent govori. Hvala lepo.
Zahvaljujem se gospodine Atlagiću. (Vladimir Pavićević s mesta: Ja sam jedini docent,) Nažalost, gospodine Pavićeviću reč „docent“ ili naziv „docent“ nije dovoljna za vašu repliku. Niste jedini docent u Skupštini i ne znam da li je gospodin Atlagić mislio na vas. Zahvaljujem se. Reč ima prof. dr Janko Veselinović, a neka se pripremi narodni poslanik Borislav Stefanović.
Hvala poštovani predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, današnja rasprava u većem delu jeste bila zaista akademska i moram reći da su mi neki delovi bili veoma interesantni, čak neki delovi poslanika koji ne pripadaju opoziciji. Sa pažnjom sam slušao gospodina Poskuricu, koji je gotovo rekao sve o našem visokom obrazovanju. Ja verovatno ne izgledam, gospodine predsedavajući, na nekog ko sluša hip-hop, ali pokušaću da preko hip-hopa objasnim ono o čemu je gospodin Poskurica govorio. Slušao sam ovih dana, odnosno čuo sam slučajno pesmu od Marčela „Laž“, koja govori o jednom studentu medicine koji je na načine sve osim legalnih došao do diplome medicinskog fakulteta, zaposlio se na načine sve osim legalnih na mesto lekara i to ne na bilo koje mesto, već na mesto hirurga…
Gospodine Veselinoviću, samo jedna molba, pošto ste tako počeli da govorite da ne bi javnost mislila da govorite o gospodinu Poskurici, molim vas da to samo bude jasno. Pošto je on lekar, mislim da ne bude samo da govorite o njemu i onda ne mogu dozvoliti na takav način da se vređa narodni poslanik. Zahvaljujem.
Ne, ne, dapače, ja hoću da pohvalim diskusiju gospodina Poskurice i njegova diskusija mi je bila inspiracija da ovo kažem. Dakle, govorim o pesmi i to je antipod onog o čemu je gospodin Poskurica govorio - kakvi trebaju da budu studenti, a to je da budu studenti koji posle završenog fakulteta treba da budu spremni da obavljaju svoj posao na kvalitetan način. Prekinuli ste me u ovom delu… Dakle, apsolutno ne. Dakle, taj lekar je postao i hirurg. Nažalost, bio je jedini u smeni i došao mu je pacijent sa problemima sa slepim crevom i umro je. E takvo nam je nažalost, i nikakve politizacije ovde nema, nažalost naše visoko obrazovanje jeste bolesno i može nam se desiti takav slučaj ne samo u oblasti medicine, nego i u oblasti prava, ekonomije i u svim drugim oblastima ukoliko ne povedemo računa o onome o čemu je gospodin Poskurica govorio, a to je kvalitet obrazovanja, kvalitet nastavno-naučnog kadra i ujednačenost principa. Gospodin Poskurica je govorio o činjenici da su vannastavne aktivnosti ponekad bitnije od znanja studenta. Činjenica je da preko prisustva nastavi, seminarskih radova i kolokvijuma možete da položite ispit, a da student koji je savršeno znao na ispitu, umesnom ispitu praktično dobio ocenu ne veću od sedmice, iako je možda znao za ocenu deset. Dakle, ovo sve ima veze sa ovim autentičnim tumačenjem jer shvatio sam da iz obrazloženja koje je izneo predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, i sam sam član tog Odbora i podržavam ovaj predlog, bilo potrebno da se neka oblast precizira koja nije dovoljno jasna, o tome ću nešto reći, i da se prekine sa tom praksom na visokoškolskim ustanovama, da fakulteti postaju feudi, visoke škole postaju feudi, akademije nauka i umetnosti postaju feudi i da na taj način se ruši kvalitet obrazovanja. Dakle, ta želja Odbora za ustavna pitanja, odnosno predlagača, da se takvo autentično tumačenje usvoji mi je sasvim opravdana i možda će ona u ovom konkretnom slučaju postići svrhu. Ono što se apsolutno slažem sa gospodinom Pavićevićem i sa kolegama čak i sa kolegama, Neđom Jovanovićem, koji su govorili o toj odredbi zakona, ona nije bila uopšte nejasna. Dakle, ta odredba nije bila uopšte nejasna i da imamo kvalitetnu državu, da imamo kvalitetan rad u ministarstvima i primenu zakona do ove nejasnoće ne bi ni došlo. Evošta stoji u autentičnom tumačenju i šta se pojašnjava. Dakle, zašto se smatra da neko lice ne može biti izabrano više od dva puta na mesto dekana, rektora, direktora visokoškolske ustanove i kaže – pri čemu na ukupan broj mandata koji može da imaju u toj ustanovi ne utiču promene u imenu i prezimenu tog lica. Dakle, mi u ovom autentičnom tumačenju, koje meni više ima veze sa genetikom nego obrazovanjem, kažemo da jedno lice koje promeni ime i prezime da je to još uvek to isto lice. Znači li to da ćemo na sličan način menjati recimo zakone koji se odnose na izbor predsednika Republike, pa ćemo reći – da za predsednika Republike ne može biti izabrano lice ukoliko dođe do promene imena u imenu i prezimenu tog lica? Dakle, apsolutno uporedivo, apsolutno uporedivo, isti zakon, inokosni organ. Moglo bi se desiti da bi pokušao neko da kroz promenu prezimena ili tako što bi došlo do udaje, recimo dodavanje prezimena, neko konkuriše za treći mandat, konkuriše pod navodnicima, za mesto predsednika Republike, zato što je promenio prezime. Dakle, smatram da ovo jeste ono što se u pravu zove prenormiranje, dakle, da ovo autentično tumačenje koje postaje sastavni deo zakona jeste dovelo do prenormiranja, ne kažem - ne opravdano i rešiće ovaj konkretan slučaj, ali smatram da je primena zakona, pre svega, dužnost onih zbog kojih su oni doneti i da je do sada zakon primenjivan dosledno, ne bi mogao neko biti izabran na tri mandata zato što je promenio lično ime i prezime ili zato što mu je ustanova promenila ime zbog tog istog razloga. Dakle, ne osporavam da je ovim na neki način zaustavljena praksa da se jedno lice bira za dekana u četiri, pet mandata, ali ako pređemo na ovaj sistem normiranja onda ćemo imati ozbiljnih problema. Mnogi će tražiti autentična tumačenja za nešto što je jasno, dakle jasno je da je nešto crno ili jasno da je nešto belo. U tom smislu, predlažem da nam ovo autentično tumačenje, ili predlažem ili sugerišem, bude sugestija svima nama, kažem još jednom, u jednoj veoma ozbiljnoj raspravi koju smo imali, da nešto pod hitno promenimo u visokom obrazovanju, jer bez kvalitetnog obrazovanja i visokog obrazovanja nećemo imati ni kvalitetno pravosuđe, ni kvalitetno zdravstvo, ni dobre inženjere, itd. Dakle, ukoliko hitno nešto ne promenimo, ukoliko ne budemo znali i imali ista pravila na fakultetima i ukoliko Bolonju ne prilagodimo stanju u našem visokom obrazovanju, da se ne dešava da jedni profesori, znaju svi ovde koji rade na fakultetima, Bolonju primenjuju neposredno, drugi je primenjuju posredno, pa se tako u jednoj rubrici za ocenu studentu piše samo ocena, a u drugoj rubrici kod drugog profesora ima zbir svih bodova, predavanja, kolokvijum itd. Tako da, podržaćemo naravno ovo autentično tumačenje, glasaćemo za njega. Međutim, smatram i slažem se, što je neko rekao, odnosno to je rekao Valtazar Bogišić, poznati crnogorski ili srpski, kako god hoćete, pravnik – što se grbo rodi vreme ne ispravi, da jednostavno mi ovim autentičnim tumačenjem nećemo ispraviti loše stanje u našem obrazovanju, odnosno loše stanje u državi, zašta je naravno odgovorna sadašnja Vlada. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Blagoje Bradić. Ne želite? Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reče predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Na samom kraju, dame i gospodo, kako to obično činimo, kratka rekapitulacija današnje rasprave i ujedno zahvalnost svim kolegama koji su uzeli učešće u današnjoj raspravi i istakli podršku predlogu da se donese autentično tumačenje na način na koji je predložen, još jednom podvlačim, i zahvalnost kolegama iz Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo na tome što je predlog koji smo dobili kvalitetno napisan, adekvatno sročen, što je uspeo da pokrije sve one probleme koji su uočeni u praksi, dakle, zahvalnost njima, jer bez obzira na to od koga je potekla inicijativa, predlog je definisao u obliku u kom se nalazi pred nama Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Verujem, uz postignutu saglasnost, da postoje razlozi zbog kojih treba da usvojimo ovo autentično tumačenje, uz postignutu saglasnost po pitanju da je ono korisno. Još par odgovora na nekoliko usputnih pitanja koja su se danas pojavila. Nećemo svakako mi na samom kraju širiti ovu raspravu izvan onoga što predstavlja temu na dnevnom redu. Ovo će rešiti neke probleme koji se konkretno vezuju za pitanja ovih mandata organa poslovođenja. Istina je, neće rešiti pitanje osnovnih principa obrazovanja, niti, pretpostavljam, tu išta ima da se reši, ali bih iskoristio priliku da podsetim da svi odgovori na to pitanje već se nalaze, sadržani su u članu 55. zakona. Dakle, ako bude bilo potrebe da ikada ponovo raspravljamo o etici, pozivam uvažene kolege da konsultuju sadržaje tog člana. Tamo se nalazi već lepo i detaljno obrazloženo ko se tim pitanjima u visokom školstvu bavi i na koji način i verujem da će što šta biti mnogo jasnije. Dalje, da ovo predstavlja svojevrsno prenormiranje uz podršku predlogu u isto vreme ću preskočiti, neka ostane zaključak da se slažemo i da zajedno podržavamo. Međutim, moram da podsetim da reči - da imamo kvalitetan rad u državi i da ministarstvo kvalitetno radi svoj posao, mi danas o ovome ne bismo morali ni da raspravljamo, još jednom ne stoje. Za slučaj da je bilo ko propustio raspravu u dosadašnjem delu, ministarstvo jeste reagovalo sa svoje strane, ministarstvo jeste ovo postavilo kao temu i to se desilo blagovremeno, to se desilo još u januaru ove godine, to se desilo i na formalan, zvaničan način. Šta je nama pokazatelj da je bilo neophodno da se reaguje na način na koji to činimo danas, odnosno da reaguje Narodna skupština? Pozivanje neposredno umešanih aktera na to da mišljenja, stavovi, dopisi ministarstva za njih nisu pravno obavezujući. Znate, pa da takvi stavovi dođu iz pravca institucije kao što je Pravni fakultet, postoji potreba da se na adekvatan način definiše odgovor i reakcija. Dakle, to je odgovor na sva pitanja zašto ovo danas radimo na ovaj način. Da li ćemo menjati zakone za predsednika Republike? Svakako iz ovih razloga nećemo, niti danas uopšte menjamo zakon. Još jednom, bavimo se autentičnim tumačenjem. Interesantno pitanje i prosto nisam mogao da odolim asocijaciji, znate, ovo pitanje predsednika Republike i ovih višestrukih mandata ima jedne veze sa drugom, jer u državi koja s vremena na vreme se suoči sa ponekim apsurdom tu i tamo, da su organi poslovođenja na visokoškolskim ustanovama možda videli loš primer u nekim pokušajima da neko bude predsednik Republike u broju mandata koji nema, možda je i to doprinelo nerazumevanju po ovom pitanju. Mislim da kolege razumeju o čemu pričam i zahvaljujem im na svojevrsnoj metafori, bila je odlična. Dakle, neće biti ispravljeno nažalost, dame i gospodo, sve ono što je loše u visokom obrazovanju, to je svakako proces, na tome svi radimo zajedničkim snagama i mislim da je inicijativa za to da se stanje uredi i da se postigne nivo kvaliteta kojim ćemo svi biti zadovoljni zapravo i diktirana od strane SNS. Između ostalog, i inicijativa za ovo autentično tumačenje i rešavanje ovog problema jeste inicijativa SNS i uveren sam, dame i gospodo, biti usvojen od strane Narodne skupštine. U toj odluci će svakako učestvovati SNS. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Zaključujem pretres o Predlogu autentičnog tumačenja. Pošto smo obavili pretres, Narodna skupština će,u danu za glasanje, odlučivati o Predlogu autentičnog tumačenja odredbe člana 54. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju. Nastavak sednice je sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 98 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik mr Zlata Đerić. Izvolite.