Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Treću sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 140 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslanički grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika. (Da.) Reč ima dr Muamer Bačevac.
Uvažene koleginice i kolege, predsedništvo, želim da vas upoznam sa jednim problemom koji ima verovatno većina delova naše države, ali je zaista problem markantan i najnaglašeniji u Sandžaku. Naime, želim da ukažem na problem koji imaju lica koja zaista jedan dugotrajan i mukotrpan proces prolaze u procesu ostvarivanja prava na dobijanju državljanstva. To je zaista naglašeno u mom kraju i ja bezmalo svake nedelje imam po jedan poziv od ljudi koji ostvaruju sva prava i imaju sve uslove da bi im se taj, praktično, zahtev za državljanstvom i ostvario. Zvanično sam zatražio od Policije uprave u Novom pazaru da mi da koliko ljudi u zadnjih pet godina, odnosno deset godina je zatražilo ovo odobrenje i došao sam do podatka da je u zadnjih pet godina oko 5.200 lica zatražilo, a da je negde oko 2.730 lica dobilo, praktično, potvrdu i dobilo pozitivan odgovor na zahtev o državljanstvu. U zadnjih deset godina je taj zahtev podnelo negde oko 7.000 ljudi, a dobilo ga je oko 3.500 ljudi. Znači, oko 3.500 ljudi u Novom Pazaru i okolini nije rešilo svoj status i apsolutno je u jednom statusu čekanja i to čekanje može da bude čak do pet godina. Moram da naglasim da je to period u kojem ova lica ne mogu da ostvare sva prava, pravo na rad u državnim institucijama, pravo na kompletnu zdravstvenu zaštitu, itd. ito je za njih zaista veliki problem. Novi Pazar je centar privredni, kulturni, industrijski, bošnjački praktično najveći grad u Republici Srbiji i tu gravitira zaista veliki broj ljudi sa severa Kosova, iz Makedonije, iz Bosne, odnosno sa severa Crne Gore. Naravno da su to mladi ljudi i najveći broj ovih praktično zahteva jeste po zahtevu za ostvarivanje bračnog prava i to su mladi ljudi koji su zasnovali svoje porodice u Novom Pazaru i tu žele da razvijaju svoj biznis i svoje porodice. Mogu da kažem da je reč o perspektivnim, časnim ljudima, uglavnom majkama od kojih društvo na lokalu, a generalno u samoj državi ima velikih zaista velikih dobrih uslova i zaista su bitni za razvoj našeg kompletnog društva. Druga svakako grupacija jesu ljudi koji su poreklom iz Sandžaka, žive u Turskoj, uglavnom uspešni biznismeni, ljudi koji žele da svoj biznis razgranaju i prošire i na naš kraj, na našu državu. Naravno, ima tu i porodičnih veza i svakako ljubavi prema svojoj matici i svakako trebamo tim ljudima omogućiti da što pre i na što brži i kvalitetniji način dobiju ovo svoje pravo. Stoga želim da zamolim Ministarstvo unutrašnjih poslova i ministra Stefanovića da ojača kadrovski i na bilo koji način ovu službu, da ovi ljudi zaista ne čekaju ovako dugo ako imaju sve uslove, jer moram da naglasim da je ovo mesto na kojem može da bude mnogo zloupotreba i to usko grlo može da bude izvor različite korupcije. Da bi ove insinuacije potpuno izbegli, da bi praktično što kvalitetnije i što brže ovi ljudi došli do svog prava na državljanstvo, molio bih Ministarstvo da ojača ovu strukturu, jer ljudi su glavni resurs svake države, tako da to treba i državi Srbiji imponuje da ovoliko ljudi traži državljanstvo i da ovoliko ljudi želi da živi i da razvija svoj biznis u ovoj državi, pogotovu u trenutku kada ova država ima pad u broju stanovnika i ova država ima jaku migraciju. Mislim da ove naše ljude treba oberučke prihvatiti i dati im ovo pravo koje im pripada u najkraćem roku. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima dr Ljiljana Kosorić.
Hvala lepo. Postavljam pitanje ministru Verbiću – čime se Ministarstvo prosvete nauke i tehnološkog razvoja rukovodila kada je na osnovu regionalnog plana upisa u srednje škole Zlatiborskog okruga predložilo da Tehnička škola u Kosjeriću umesto dosadašnjeg elektrotehničkog smera, zanimanje elektrotehničar računara, inače četvorogodišnja škola, raspiše konkurs za novo područje u 2015. i 2016. godini – mašinstvo i obrada računara, trogodišnja škola? Da li su uzeli u obzir već postojeće uslove za održivost dosadašnje Tehničke škole, tj. neodrživost novootvorene Mašinske škole? Činjenice su da ovakav plan regionalnog plana upisa škola u srednje škole nisu podržali ni lokalna zajednica ni privredne organizacije, ni učenici, ni roditelji. Moram da istaknem da odmah po dobijanju dopisa i dobijanju planu upisa u sledeću školsku godinu oglasila se i tehnička škola Kosjerić i poslala je dopis Ministarstvu upravo gde navode da njihov kolektiv se ne slaže sa ovakvim planom upisa i jednostavno se zalaže za opstanak elektrotehničkog smera, smatrajući da bi njegovo ukidanje nepovoljno uticalo na dalju budućnost škole. Oni dalje ističu - zato vas molimo da nas razumete i založite se za naš stav od kojeg zavisi ne samo opstanak ove jedine srednjoškolske ustanove u gradu, nego i perspektiva mladih u opštini Kosjerić. Uz ovaj dopis kolektiva tehničke škole Ministarstvu je prosleđeno i mišljenje nastavničkog veća, pozitivno mišljenje za opstanak prethodne škole, kao i mišljenje učeničkog parlamenta i mišljenje privrednih organizacija. Šta je ono što su ovde činjenice? Pre svega što zainteresovanost mladih koji završavaju osnovne škole za upis u trogodišnje škole za ovaj profil je veoma mali, što je pokazala i anketa, kako i učenika tako i roditelja, koja je sprovedena u opštini Kosjerić. Dalje, zbog činjenice, i mislim da je ova činjenica i najvažnija, znači, zbog činjenice da su mnoga preduzeća u kojima bi učenici obavljali praktični rad ugašena, tako da ne postoje uslovi za obavljanje praktične nastave u smerovima koji su ponuđeni i koji su dati predlogom Ministarstva. Moje mišljenje je ako je ova odluka Ministarstva o gašenju četvorogodišnje škole i otvaranju trogodišnje konačno opredeljenje Ministarstva, onda bi sigurno trebalo i vremena kako bi se po pitanju motivacije učenika, tako i promocije upisa učenika u ovakvu vrstu škole dosta toga poradilo i posebno za ovaj određen obrazovni profil, a s obzirom da već ne postoje uslovi za već prethodno predloženo od Ministarstva, a škola je radila sa određenim kadrom do sada, određenom opremom, zašto se ne bi opredelili za neku trogodišnju školu kao recimo „siensi“ operator za kompjutersko upravljanje ili neko slično, ako je toliko stalo Ministarstvu da ugasi četvorogodišnje i uvede trogodišnje škole. Dalje, zaista nije zanemarljiva činjenica da tehnička škola u Kosjeriću poseduje stručni kadar, na kome je dosta radila, kao i opremu kabineta, više od 50 računara i gde je uloženo dosta sredstava, kako njihovih ličnih, tako i lokalne zajednice, tako da za otvaranje mašinske škole sigurno bi trebala i dodatna sredstva. Najosnovnije je da učenici u proteklim godinama su ostvarivali veoma dobre rezultate u tehničkoj školi, pobeđivali su na republičkim takmičenjima, a mnogi od njih su upisali i završili fakultete.
Vreme.
Zaista bih postavila ovo pitanje – čime se rukovodio Ministarstvo? Želela bih da dobijem što brži odgovor, tj. u zakonskom roku, i da ozbiljno razmotre ovaj apel, kako lokalne zajednice, tako i privrednih preduzeća i škola. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Najpre bih zamolio vas, uvaženi predsedavajući, i gospođu predsednicu da se postarate da institucije kojima narodni poslanici dostavljaju poslanička pitanja poštuju rokove i da na vreme dostavljaju svoje odgovore. Tražili smo od predsednika Vlade da odgovori ko je dozvolio koaliciju u Novom Pazaru, da prezaduži grad daleko iznad dozvoljenog iznosa, koji prema našim podacima iznosi više od tri budžeta. Po zakonu za toliko zaduživanje posebno je potrebno odobrenje Vlade. Ponavljam sada pitanje i tražim hitan odgovor – ko je u ime Vlade Srbije i po kom osnovu dozvolio prezaduživanje grada Novog Pazara i kome to odgovara njegovo dalje propadanje? Ukoliko to niko nije iz Vlade dozvolio, pitam još jednom – šta će Vlada uraditi da kazni odgovorne za ove nezakonitosti? Ukazao sam da su javna preduzeća u katastrofalnom stanju, posebno ona na čijem čelu se nalaze kadrovi ministra Ljajića, koji već osam godina, koliko su na vlasti, uništavaju čitav grad. U međuvremenu, računi svih javnih preduzeća u Novom Pazaru koja vode Ljajićevi kadrovi su blokirani, a mnogo ranije su blokirani računi svih škola u Novom Pazaru. Prema podacima NBS, za sada su blokirani računi tri od šest Novopazarskih javnih preduzeća i to na iznosu od 131 milion dinara. Za sada je to 1,1 milion evra i to nisu sva potraživanja. Na ovo treba dodati i ne isplaćene plate radnicima, koje u nekim preduzećima kasne 10, 12, pa čak i 22 meseca. Takođe, doprinos za PIO nisu uplaćivani i do tri godine. Ovde je narušeno ljudsko dostojanstvo poštenim radnicima, a oni danas pored svih ovih poniženja koja trpe ne mogu da ostvare ni osnovno pravo na obavezno zdravstveno osiguranje, već su primorani da plaćaju sve zdravstvene usluge zato što ne mogu da overe svoje zdravstvene knjižice. Možemo da krenemo redom, račun Direkcije za izgradnju grada je u neprekidnoj blokadi od 25. septembra 2012. godine i to za iznos od skoro 103,8 miliona dinara, račun Zavoda za urbanizam blokiran je još duže, od 25. marta 2012. godine i trenutno iznos blokade iznosi 18,8 miliona dinara, a NBS je ovom preduzeću u avgustu 2014. godine uvela zabranu raspolaganja svim sredstvima na svim računima u svim bankama u zemlji. Među blokiranim preduzećima je i javno preduzeće za informisanje, odnosno regionalna televizija Novi Pazar, koju stranka Rasima Ljajića koristi kao svoj partijski bilten, a ona ja blokirana na 8,5 miliona dinara. Međutim, kada je u pitanju regionalna televizija, ovo nije jedina malverzacija u vezi sa njom. Pre nekoliko meseci oglašena je prodaja ove televizije za cenu od 460 hiljada evra i u tu cenu je uračuna i socijalni program, tačnije otpremnine za višak zaposlenih radnika koje treba da plati potencijalni kupac te televizije. Kao kupac se pojavila firma „Vizija“, inače u vlasništvu sadašnjeg direktora Denisa Mavrića, kadra Rasima Ljajića. On je pre nekoliko meseci fantomski prebacio upravljačka prava na nekog svog prijatelja, a nakon utvrđivanja ukupne cene, a pre prodaje regionalne televizije, koalicija u Novom Pazaru donosi odluku o otpuštanju 51 jednog radnika regionalne televizije, kojima će otpremnine biti isplaćene iz gradskog budžeta Novog Pazara, dakle ono što je bila obaveza kupca. Ovo je otvorena pljačka građana Novog Pazara. Zato tražim od Tužilaštva za organizovani kriminal da ispita ulogu i vezu ministra Telekomunikacija Rasima Ljajića, gradonačelnika Meha Mahmutovića, direktora televizije Denisa Mavrića i firme „Vizija“. Očekujem da će se Vlada u najskorijem roku, hitno pozabaviti ovim problemom i da će zaustaviti dalje propadanje Novog Pazara, jer ukoliko se ovakvo propadanje nastavi, pitanje je da li će već iko biti u stanju da izvadi grad iz ovog dužničkog ropstva u koji ga je trenutna koalicija za osam godina na vlasti uvela. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nada Lazić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, želim da postavim pitanje na inicijativu opštine Beočin, a radi se o uvođenju komunalnih naknada. Naime, većina zakona koje je Skupština Republike Srbije usvojila zadnjih godina donela je nove nadležnosti jedinicama lokalne samouprave, što je sa jedne strane za poštovanje, jer bi se moglo podvesti pod princip decentralizacije vlasti. U poveravanju poslova se nije vodilo računa o sredstvima koja su neophodna za obavljanje prenetih nadležnosti. U većini slučajeva, nažalost, imamo i činjenicu da nisu doneti ni podzakonski akti, tako da se može govoriti o svojevrsnoj paralizi sprovođenja zakonske regulative kada su u pitanju lokalne samouprave, pa je tako bezmalo u svim oblasti. Ali, ja u ovom slučaju želim da se fokusiram samo na ovu oblast koja se odnosi na komunalne naknade, jer tu je kao jedan od izrazitih primera gde se zakonom ukida jedna vrsta prihoda lokalne samouprave, drugim zakonom određuje novi prihod i zbog, nažalost, nedonošenja podzakonskih akata onemogućava se lokalna samouprava da ostvari svoje zakonske obaveze. Podsetiću da je Zakonom o komunalnim delatnostima određeno 14 delatnosti kao komunalne obaveze lokalnih samouprava i kada se pogleda spisak, jasno je da su to delatnosti od najvećeg značaja za ostvarivanje životnih potreba stanovništva. Želim i da ih pročitam, da i građani i narodni poslanici znaju o kojim se tu obavezama radi. Kao prvo, tu je snabdevanje vodom za piće. Drugo, prečišćavanje i odvođenje atmosferskih i otpadnih voda. Zatim, proizvodnja i distribucija toplotne energije. Četvrto, upravljanje komunalnim otpadom, rak-ranom Srbije, nažalost. Peto, gradski i prigradski prevoz putnika. Šesto, upravljanje grobljima i pogrebne usluge. Sedmo, upravljanje javnim parkiralištima. Osmo, obezbeđivanje javnog osvetljenja. Deveto, upravljanje pijacama. Deseto, održavanje ulica i putevana nivou opština. Zatim, održavanje čistoće na površinama javne namene. Sledeće, održavanje javnih zelenih površina. Dalje, dimničarske usluge i delatnost zoo-higijene. Nije na odmet da podsetim na ove obaveze. Drugim rečima, jedinica lokalne samouprave je dužna da stvori uslove i obezbedi kvalitet, obim, dostupnost i kontinuitet u pružanju svih ovih usluga koje sam navela. Postavlja se pitanje održivosti svih komunalnih sistema u lokalnim sredinama, baš zbog toga što one nemaju obezbeđene naknade, odnosno sredstva. Što se tiče naknade, ono što se do sada koristilo na osnovu Zakona o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji, bilo je propisano da: „Naknada za korišćenje građevinskog zemljišta plaća se u skladu sa Zakonom o planiranju i izgradnji“, „Službeni glasnik“ iz 2006. godine, dok se navedena naknada ne integriše u porez na imovinu, a najkasnije do 13. 12. 2013. godine. Kao zamenu za ovaj prihod, jedinice lokalne samouprave ili kao način da se obezbede sredstva za razvijanje komunalne infrastrukture i obavljanje delatnosti od opšteg interesa, članom 45. Zakona o komunalnim delatnostima, daje se mogućnost, jer se propisuje komunalna naknada kao jedan od prihoda lokalne samouprave, predviđa se ovim zakonom da će se naplaćivati narednog dana od dana prestanka naplate naknade za korišćenje građevinskog zemljišta u skladu sa Zakonom o planiranju i izgradnji. Drugim rečima, ukidanjem jedne naknade, uvodi se nova naknada kao komunalna naknada, a najkasnije od 1. 1. 2014. godine. Mi smo u 2015. godini ovaj podzakonski akt, koji je trebalo da reguliše ove komunalne naknade, ja se izvinjavam predsedavajući ali ja skoro ne čujem ni samu sebe, postavlja se pitanje kada će doći do ove zamene, odnosno do uvođenja komunalne naknade, odnosno do donošenja ovih propisa i do normalne održivosti komunalnog sistema u lokalnim samoupravama? Drago mije što je ovde ministarka. Mi tražimo odgovor od Vlade Republike Srbije i Ministarstva finansija, a mislim da bi bilo dobro i da Ministarstvo za lokalnu samoupravu bude isto tako jedan od onih koji će odgovoriti, kada će se doneti akt u skladu sa članom 27. Zakona o komunalnim delatnostima, kojim treba da se propiše ko su obveznici komunalne naknade, osnov za obračun ovih naknada, merila za obračuniznosa komunalnih naknada, najviše iznose za te komunalne naknade, ko će biti oslobođen od njihovog plaćanja i jednostavno da se utvrde iznosi koji će omogućiti lokalnim samoupravama da naplate ove svoje naknade. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvaženi predsedavajući, drage kolege narodni poslanici, imam par pitanja i molim odgovore i objašnjenja od Vlade Republike Srbije, odnosno od generalnog sekretara Vlade. Moje prvo pitanje se odnosi na, nažalost, ove teške vremenske prilike ili neprilike koje imamo na početku ove kalendarske 2015. godine, kada je više od 20 gradova i opština u Srbiji uvelo vanredno stanje na delu svoje teritorije ili u potpunosti na teritoriji svojih gradova i opština, nažalost, zbog obimnih padavina. Velike su štete, kako na infrastrukturi, tako i na poljoprivrednim gazdinstvima, domaćinstvima, itd. Moje pitanje za generalnog sekretara Vlade – da li je Komisija za elementarne nepogode Vlade Republike Srbije davala novčanu pomoć gradovima i opštinama koje su najviše pogođene ovim elementarnim nepogodama od 1. januara 2015. godine i ako nije, kada će se ona sastati i kada će se izjašnjavati o zahtevima lokalnih samouprava koje vape za pomoć? Moje drugo pitanje je namenjeno Kancelariji za obnovu zemlje. Da li Kancelarija i njen predsednik imaju jasan program sanacije klizišta? Kada govorimo o klizištima, najčešće se misli na velika klizišta koja pogađaju infrastrukturu na državnim putevima, pre svega prvog i drugog reda. Ali, ja pre svega postavljam pitanje vezano za klizišta koja su po opštinama i gradovima u Srbiji, koja su na privatnim domaćinstvima građana Srbije i gde zbog novog Zakona o javnim nabavkama, da bi se sanirala ta klizišta, potrebna je vrlo komplikovana procedura koju ti građani najčešće ne mogu da čekaju. O čemu se ovde konkretno radi? Radi se o tome da se dešava da u toku noći krene zemlja i ugrozi domaćinstva, kuće za stanovanje, pomoćne objekte, zgrade, pre svega na seoskom području, i mi onda dolazimo u situaciju da građani dolaze u opštine, u direkcije lokalne opštinske i mole za pomoć, a da nemamo načina i preciznih mehanizama kako tim ljudima da pomognemo. Zbog toga pitam i molim, pre svega Kancelariju za obnovu zemlje koja u svom delokrugu rada ima i ovaj deo, da što pre nađete jasan mehanizam na koji način možemo ovim ljudima da pomognemo. Još jedno pitanje koje je vezano za Vladu, odnosno za ministarku poljoprivrede i vodoprivrede, a ono glasi – da li je za tekuću 2015. godinu usvojen plan rada JP „Srbijavode“? Zašto je ovo pitanje važno? Evo, imamo već u ovoj 2015. godini, nažalost, da su pojedini građani koji se nalaze pored vodotokova prvog reda, da ne pominjem sada reke od Morave, Kolubare, Jasenice i svih ostalih reka po Srbiji, po treći put poplavljeni u istoj godini. Stvarno ne vidim više šta bi trebalo da se desi da „Srbijavode“ krenu sa ozbiljnim radovima na ovim vodotokovima koji su jasno po zakonu u njihovoj nadležnosti, da se više ne prebacuje loptica između lokalnih samouprava i Republičke direkcije za vode i JP „Srbijavode“, već da se na jasan način zna da li je taj plan usvojen i koliki je obim radova na vodotokovima prvog reda predviđen za kalendarsku 2015. godinu. Moje poslednje pitanje je za resornu ministarku za saobraćaj, građevinu i infrastrukturu, a odnosi se na rad JP „Pošta Srbije“. Mi pozdravljamo uspešnost rada ovog javnog preduzeća, ali imam pitanje koje je vezano i za rad svih, pre svega javnih preduzeća na lokalnom nivou, a ono glasi – kada će biti ukinut monopol „Pošta Srbije“ za predaju pošiljki do sto grama? To je vrlo važno, jer komunalna preduzeća i lokalne poreske administracije šalju račune, a ti računi, na primer za odnošenje smeća ili za vodu na pojedinim seoskim područjima, su od 120 do 150 dinara, a sama pošiljka je fiksno 20 dinara. Onda je, kada imate ovakav monopol, izuzetno lako da vi rukovodite takvim javnim preduzećem. S druge strane, dodatni problem je što na seoskom području poštari te pošiljke ne dostavljaju direktno potrošačima, već ostavljaju lokalnim prodavnicama, pa građani trebaju sami da se snalaze i da odlaze po te račune. Naravno da onda imamo problema i sa naplatom i onda govorimo, ono što su i moje kolege govorile, da imamo problem sa funkcionisanjem javnih preduzeća. Hvala puno.
Zahvaljujem gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Pitanja koja ću danas postaviti upućujem Ministarstvu finansija i Poreskoj upravi, a u vezi su sa primenom Zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje koji je usvojen u Narodnoj skupštini 30. maja prošle godine. Tim zakonom je predviđeno da poslodavac, pravno lice, odnosno preduzetnik koji zaposli novo lice ima pravo na povraćaj dela plaćenih doprinosa za obavezno socijalno osiguranje po osnovu zarade za novozaposleno lice. Predviđeno je da olakšicu u ovom vidu može ostvariti poslodavac ako se zasnivanjem radnog odnosa sa novozaposlenim licem poveća broj zaposlenih kod poslodavca u odnosu na broj zaposlenih na dan 31. mart 2014. godine. Takođe je i članom 2. stav 9. predviđeno da povraćaj plaćenih doprinosa koji se vrši u skladu sa zakonom kojim se uređuju poreski postupak i poreska administracija mora biti izvršen u roku od 15 dana od dana podnošenja zahteva za povraćaj nadležnom poreskom organu. Takođe Poreska uprava je 5. jula, pošto se zakon primenjuje od 1. jula prošle godine, Poreska uprava je od 5. jula objavila korisničko uputstvo o načinu ostvarivanja prava na povraćaj dela plaćenih poreza i doprinosa po odbitku za novozaposlene radnike. Međutim, prema žalbama koje dobijamo Poreska uprava navedeni zakon uopšte ne primenjuje, pa postavljam sledeća pitanja. Koliko zahteva za povraćaj dela plaćenih poreza i doprinosa po odbitku za novozaposlene radnike su privredni subjekti u Srbiji podneli poreskoj upravi? Koliko novozaposlenih lica je tim zahtevima obuhvaćeno i koliko sredstava je za povraćaje tražen? Moje pitanje je usmereno tako da podaci budu prikazani po mesecima od jula 2014. godine do marta 2015. godine. Dalje, koliko je od tih zahteva obrađeno i za koliko zahteva je izvršen povraćaj sredstava, naravno u skladu sa zakonom? Takođe, tražim da podaci sadrže i konkretne iznose koji su isplaćeni takođe po mesecima. Poslednje pitanje Ministarstvu finansija i Poreskoj upravi – zašto se dosledno ne poštuje Zakon o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje koje je Narodna skupština usvojila 30. maja 2014. godine, naročito član 2. stav 9. tog zakona. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Srđan Dragojević. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege, upućujem pitanje Ministarstvu privrede, gospodinu Sertiću. Verujem da u ovoj sali nema ni jedne jedine koleginice i kolege koji su ravnodušni prema sudbini koja je zadesila „Beograd film“ 2007. godine kada je kriminalnom privatizacijom Beograd ostao bez svih 14 bioskopa. Šta više mnogi od vas su mi prilazili i davali podršku što se uporno bavim ovom temom, pokušavajući da nam se vrati bar nekoliko bioskopa u Beograd. Zbog ovoga verujem da ću vas zainteresovati za temu prodaja „Avala filma“ najavljenu za 22. april. Ova prodaja po mnogo čemu podseća na kriminalnu prodaju „Beograd filma“. Kao što su uz „Beograd film“ prodati i bioskopi „Balkan“, najstariji bioskop na Balkanu otvoren 1912. godine, bioskop „Zvezda“ najstariji fotografski atelje, oba bioskopa u zgradama od kulturnog značaja i pod zaštitom države. Tako se sada uz imovinu „Avala filma“ nekada najvećeg studija na Balkanu prodaje preko 200 filmova koji predstavljaju kulturnu baštinu ove zemlje. Bavim se ovom temom više godina. Prošle godine u aprilu postavio sam Vladi Republike Srbije poslaničko pitanje u vezi sa sudbinom „Avala filma“. Namerno sam zaobišao Ministarstvo kulture zbog njihove sklonosti da se na moja pitanja vezana za važne kulturne teme uključujući i „Beograd film“ proglašavaju nenadležnim. Odgovor sam dobio u avgustu od Ministarstva kulture. Pogađate, odgovor je bio da nisu nadležni. Ali, da ne ulazim u domen Kafkine literature niti u teatar apsurda Beketa Juneska podsećajući sebe na građanina koji ide od šaltera do šaltera tražeći ko je nadležan postavljam sada poslaničko pitanje gospodinu Sertiću i Ministarstvu privrede u želji da ću do 22. aprila kada je prodaja oglašena uspeti da do pravog šaltera stignem. Dakle, šta se prodaje u stečajnoj masi „Avala filma“ za oko devet miliona evra. Pored 200 filmova prodaju se oronuli studiji, opljačkani fundusi, scenografija, kostimi, laboratorija koja ne radi. Zašto bi neko kupio sve to. Odgovor je kao i u slučaju „Beograd filma“ isti. „Beograd film“ kupac nije video kao bioskope, kulturno dobro već kvadrate poslovnog prostora procenjene na preko 50 miliona evra. Ovde budući kupac ne vidi filmski studij kao kulturnu baštinu već 37 ha građevinskog zemljišta na jednoj od najatraktivnijih lokacija uBeogradu. Realna vrednost ovog zemljišta je između 80 i 100 miliona evra. Dakle, deset puta veća od ponuđene cene. Za kog se tajkuna namešta ovaj neverovatno profitabilan posao? Da li je moguće da se nije izvukla nikakva pouka iz prodaje „Beograd filma“? Podsetiću to je prodaja koja je završila skandalima, zatvorom i koja je građane Beograda ostavila bez kulturnih institucija. Ne ostaje mi ništa drugo nego da budem uporan i da ponovo dignem glas protiv nove, po građane Srbije, još štetnije prodaje. Ne ostaje mi ništa nego da ponovim svoj predlog koji bi omogućio da svi građani Srbije imaju korist od „Avala filma“. Predlažem da se stopira ova prodaja, odmah, pre licitacije 22. aprila. Predlažem da se nacionalizuje filmski fond koji pripada „Avala filmu“. To su učinile mnoge zemlje istočne Evrope u slučajevima svojih državnih studija i filmova koji su ti studiji proizveli. Dug prema poveriocima zbog koga je „Avala film“ otišla u stečaj, a poverioci su mahom javna preduzeća je manji od tri miliona evra. Predlažem da država nadoknadi taj dug, da država u saradnji sa gradom izvrši konverziju zemljišta i onda da na tenderu pod fer uslovima i realnoj ceni proda 37 ha na kojima se prostire „Avala film“. Od ovog novca mogla bi se obnoviti čitava kulturna infrastruktura Srbije, otvoriti i digitalizovati desetine bioskopa, obnoviti mreža domova kulture, izgraditi opera, moderna galerija i još mnogo stvari od kojih bi svi građani imali korist. Živimo u društvu u kome više od polovine naseljenih mesta nema knjižaru u svojoj sredini, 70% nema pozorište i bioskop. Stalno govorim da za kulturu nema dovoljno novca i da postoje drugi prioriteti. Istovremeno spremni smo da desetine miliona evra kojim bi se kultura učinila dostupnijim svima predamo u ruke nekog tajkuna da bi on postao još bogatiji. Pitanje „Avala filma“ prevazilazi pitanje kulture. Ono otvara pitanje socijalne pravde, morala i etike. Otvara pitanje interesa svih građana Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, uvažene kolege imam nekoliko pitanja Vladi Srbije u nadi da će ovaj put najzad početi da odgovaraju na poslanička pitanja. Prvo pitanje jeste dopuna pitanja moje koleginice Gordane Čomić vezano za izveštaj o padu helikoptera i tragičnoj pogibiji sedam građana Srbije. Dakle, mene interesuje samo dopuna, dakle, dva nova pitanja ministru odbrane i predsedniku Vlade. Kako se od Kruševca do Beograda stiže za 30 minuta? Pitanje za ministra Gašića. Pošto, uzimajući u obzir izjavu predsednika Vlade o boravku ministra Gašića u Kruševcu, a njegovom kasnijem stizanju na mesto nesreće, izračunali smo da mu je potrebno 30 minuta, rekordno od Kruševca do Beograda. Dakle pitanje, kako je to uspeo? Kojim prevoznim sredstvom? I da li je možda ministar Gašić neki novi helikopter upotrebio da bi došao da traži ljude nakon ove tragične nesreće? Drugo pitanje je pitanje za predsednika Vlade - kada će, na koji način i u kom roku uspeti da nagovori ministra Vulina da se bavi svojim poslom, a ne da otvara nove ratove, verbalne u regionu, i da se bavi socijalom i boračkim pitanjima, pošto je, izgleda ministar Vulin preuzeo ingerencije ministra spoljnih poslova koji je ućutao i izazivajući i odgovarajući na izjavu hrvatskog premijera dodatno podgrejao inače vrelu atmosferu u odnosima između Hrvatske i Srbije, čime je pokazao, a što nas naročito brine kao poslanike i građane Srbije, citiram premijera Vučića – da je ministar Vulin pametniji od premijera Vučića? To nas jako zabrinjava. Pitamo premijera - da li je moguće da je ministar Vulin pametniji od premijera Vučića? Ako je tačno, zašto se onda njih dvojica ne zamene, pošto vam deluje da ministar Vulin po nečijoj instrukciji priča to što priča i narušava odnose, izaziva i pravi ogroman problem u regionu, bez obzira na nekorektne elemente i izjave i hrvatskog premijera, a naročito odgovora hrvatskog kolege ministru Vulinu? Treće pitanje, molim vas, ako možete malo tišine, mislim da vam je korisno, pošto znam da se slažete. Sledeće pitanje je za ministra energetike, a odnosi se na problematičan tender za izbacivanje vode iz Tamnave, koji je dobilo preduzeće „Južna Bačka“. Kako je mogućei zašto, ministre Antiću, da „Južna Bačka“ dobije produženje roka za izbacivanje vode od 120 dana, kada je po tenderu dobila da će to uraditi za 90 dana, čime je pobedila ostale koji su odustali od učešća na ovom tenderu? Zašto ste im produžili na 120 dana i koliko to košta? Pitanje, ministre Antiću, koja firma, sa koliko zaposlenih i koje vlasnik te firme sve ovo vreme dok je poplavljen kop u Tamnavi vrši uvoz uglja za našu termoelektranu? Molim vas da mi odgovorite. Kad smo već u toj temi, pitanje za ministra trgovine Ljajića i predsednika Privredne komore Čadeža, koji doduše nema dan iskustva u privredi, koja firma, ko je vlasnik te firme i prvih pet firmi koje izvoze jabuke na tržište Ruske Federacije u poslednjih dva meseca, da nam dostave koje su to firme, ko su njihovi vlasnici, koliko imaju zaposlenih i koji prihod su ostvarili, zato što sumnjamo da je u pitanju reeksport jabuka na rusko tržište iz EU? Mene zanima, takođe, da li je tačno, pitanje za ministra zdravlja Lončara i direktora RFZO, da trudnice u Srbiji mesecima ne primaju naknadu za trudničko bolovanje, iako ste to najavili za 10. mart da će biti rešeno? Sledeće pitanje, Kostolac, ministre Antiću, još jedno pitanje za vas – kada ćete i na koji način četiri preduzeća izdvojena iz EPS vratiti u sastav EPS radnike koji su nekoliko dana blokirali Kostolac i sa kojima ste bar imali toliko pristojnosti i snage da izađete i razgovarate? Obavestite Narodnu skupštinu kada ćete ih vratiti u EPS, pod kojim uslovima i sa jasnim rokovima, pošto ste, ne vi lično, ministre Antiću, ali je više puta to obećavano. Na kraju, pitanje za ministra Sertića, šta će uraditi sa „Prvom petoletkom“, „14. oktobrom“, „Župom“ i „Trajalom“, zato što njihovi radnici očekuju rešavanje njihovih egzistencijalnih problema? Hvala.
Vreme. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, ovlašćeni predstavnik SNS, da postavi pitanje. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, ne želim da trošim vreme i novac građana, pa da se u vremenu koje je predviđeno za poslanička pitanja bavim i osvrćem neodgovornim i neistinitim izjavama prethodnika, ali prosto, moram da mu dam jedan savet, a to je da se pozabavi činjenicom da su mu građani Srbije već dali nadimak i taj nadimak je Borko Prada, verovatno aludirajući na činjenicu da nosi skupa odela, skupe satove, skupe cipele, samo ne znamo od kojih para. Samo da dam jedan blagonaklon savet, a to je da pokuša da natera svog predsednika stranke Bojana Pajtića da konačno počne da se bavi svojim poslom, za šta je plaćen od građana Vojvodine. Čovek nikada nije u radno vreme na svom poslu. Ali, ne želim da trošim vreme i novac građana. Želim da postavim poslaničko pitanje u skladu sa Poslovnikom o radu Narodne skupštine. Moje poslaničko pitanje se odnosi na Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave. Želeo bih da izrazim zadovoljstvo što je danas tu gospođa Udovički, resorni ministar. Ministarstvu državne uprave postavljam pitanje iz razloga što Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave obavlja poslove državne uprave koji se odnose na sistem lokalne samouprave i teritorijalne autonomije, usmeravanje i podršku jedinicama lokalne samouprave u obezbeđivanju zakonitosti i efikasnosti rada. Iz tog razloga pitanje postavljam njima. Naime, šta će ministarstvo preduzeti povodom pisanja u beogradskoj štampi, konkretno, jedan beogradski list je pre nekoliko dana objavio članak sa naslovom da je prvi čovek Vračara opštinskim novcem častio majčin fond. U nadnaslovu tog teksta predlaže se ostavka prvog čoveka Vračara. U antrofileu pomenutog članka spominje se da je predsednik Opštine Vračar Branimir Kuzmanović novcem iz opštinskog budžeta finansirao rad Fondacije za talente, čiji je upravnik niko drugi nego njegova majka. Zanimljivo je da je ovo procena Agencije za borbu protiv korupcije, dakle, nije neka paušalna ocena, nije to stav nekog pojedinca. Ovo je procenila Agencija za borbu protiv korupcije i zaključila da je Branimir Kuzmanović u sukobu interesa zbog toga, te je zbog toga preporučila meru razrešenja sa javne funkcije. U rešenju Agencije se navodi da je Kuzmanović prekršio Zakon o agenciji i to tako što je kao predsednik opštine donosio odluke o izboru projekata Fondacije za talente Opštine Vračar, čiji je upravnik Verica Brančić, njegova majka. Citiram sada ovaj članak. Radi se o tri projekta u tri godine, čiji je ukupan iznos 550 hiljada dinara, a koji su finansirani iz opštinskog budžeta. Takođe, navodi se i da je Kuzmanović donosio odluke na osnovu kojih je Fondaciji za talente isplaćivana i jednokratna pomoć u tri navrata, znači, od 2010. do 2012. godine u ukupnom iznosu od 130 hiljada dinara. U rešenju Agencije piše i da je Kuzmanović o sukobu interesa koji je imao u ovim situacijama trebalo pismeno da obavesti i SO Vračar i Agenciju za borbu protiv korupcije, ali on to kako se navodi nije učinio. Takođe je Fondaciji, u odnosu na ostale nevladine organizacije, otišlo ubedljivo najviše novca. Istine radi, Branimir Kuzmanović se oglasio, dosta nevešto je pokušao da kaže kako nije upoznat sa rešenjem Agencije, ali je najavio da će postupiti sa preporukama Agencije. Na žalost većine građana Vračara, u toj opštini je na vlasti još uvek DS, a ovaj primer je odličan pokazatelj suština njihove vlasti. Ovo pokazuje i kakav je njihov odnos prema državi i prema imovini i prema budžetu. To pokazuje kakav je njihov odnos prema opštini kojom upravljaju. Pokazuje se kakvo je njihovo shvatanje politike i bavljenje politikom. Čvrsto verujem da ovakvi nepotistički primeri postoje i u nekim drugim opštinama gde je na vlasti DS. Čvrsto verujem da ovakvi nepotistički primer postoje i u ostalim, zapravo, i u vojvođanskoj administraciji, tzv. vojvođanskoj Vladi, gde je Bojan Pajtić na vlasti sa nepunih 6% građana Vojvodine. Mene raduje jedna stvar, a to je da su se građani Vračara organizovali. Meni je jutros u poštansko sanduče stiglo jedno pismo sa pitanjem – da li nam treba ovakav predsednik opštine? Ja se pridružujem građanima Vračara i postavljam pitanje – da li nam treba ovakav predsednik opštine? Hvala.
Vreme. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, molim da minutom ćutanja odamo poštu Velimiru Rakiću, poslaniku Srpske liste u skupštini Kosova, koji je tragično preminuo u saobraćajnoj nesreći. Slava mu. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda sednice. Dostavljen vam je zapisnik Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Pošto na današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanja Zapisnika. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedeni Zapisnik. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini, održane 3, 4, 5, 6 i 10. marta 2015. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 150, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 39 od ukupno prisutnih 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je Predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, o predlozima za dopunu predloženog dnevnog reda i o predlogu da se pretres u pojedinostima obavi odmah posle načelnog pretresa predloga zakona. Visoki savet sudstva je predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red sednice Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Narodnoj skupštini 17. marta 2015. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 185 od ukupno prisutnih 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo Narodne skupštine predložio je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog o autentičnom tumačenju odredbe člana 13. stav 3. tačka 5. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, „Službeni glasnik RS“, br.72/09, 52/11 i 55/13, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. marta 2015. godine (tačka 3. predloženog dnevnog reda). Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 149, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 41 od ukupno prisutnih 190 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik dr Blagoje Bradić je predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama zakona o zdravstvenom osiguranju, koji je podneo Narodnoj skupštini 30. marta 2015. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 178 od ukupno prisutnih 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević, na osnovu člana 92. st. 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji su podneli Narodnoj skupštini 26. septembra 2014. godine. Da li narodni poslanici Zoran Živković ili Vladimir Pavićević žele reč? Reč ima dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Udovički, poštovane gošće i gosti iz Ministarstva, uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Bečiću, mi smatramo, podnosioci ovog predloga dopuna Zakona o visokom obrazovanju, da je krajnje vreme da se kao jedna tačka dnevnog reda jedne sednice Narodne skupštine pojavi i tačka koja se tiče rasprave o Predlogu dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas sada za malo pažnje, budući da je u ovom predlogu dopuna reč o raspravi o jednom važnom principu koji treba da bude jedan od bazičnih principa našeg sistema visokog obrazovanje, poštovana gospodo, a to je princip akademske čestitosti. Predlažemo da princip akademske čestitosti postane jedan od osnovnih principa našeg sistema visokog obrazovanja, a u jednom posebnom članu mi i definišemo značenja principa akademske čestitosti kako niko u našoj državi, pa ni u Narodnoj skupštini, ne bi živeo u neznanju oko toga šta znači akademska čestitost. Akademska čestitost se, poštovana gospodo, zasniva na samostalnoj izradi pisanih radova i striktnom poštovanju tuđih autorskih prava. Dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, ne razumem zašto bi bilo ko od nas u ovom sazivu Narodne skupštine, na primer, bio protiv toga da mi raspravljamo o ovom predlogu dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Poštovana gospodo, smatram da deo rasprave o našem Predlogu zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju treba da bude usmeren i ka tome da vidimo da li se poštuje sada princip javnosti onoga što je sadržina doktorskih disertacija, ali ne samo sadržina doktorskih disertacija, nego da uvid u to šta je sadržina mora javnost da ima i kada govorimo o referatima za izbor u zvanja, pa da mi raspravljamo i o tome da li su, na primer, za izbor u zvanja redovnih profesora na različitim fakultetima, različitih univerziteta, zaista ispunjeni svi kriterijumi i da ovde, poštovani potredsedniče Narodne skupštine, gospodine Bečiću, i dame i gospodo narodni poslanici, imamo argumentovanu raspravu o stanju sistema visokog obrazovanja u našoj državi. Moje je očekivanje da ćemo svi da glasamo za ovaj predlog danas. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 20, protiv – tri, uzdržan – jedan, nije glasalo 162 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović, na osnovu člana 92. st. 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se na dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije, koji je grupa od 12 narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić - SDS, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije podnela narodnoj skupštini 25. februara 2015. godine. Da li narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović želi reč? Reč ima prof. dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, naša poslanička grupa SDS, Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije, podnela je Predlog tri zakona kojim je trebala da popravi, mogli bismo reći bezizlazan položaj građana koji imaju kredite indeksirane u švajcarskim francima, ali i građana koji imaju kredite indeksirane u evrima. Usled kolebanja kursa švajcarskog franka prethodnih meseci ti građani su dovedeni u moglo bi se reći situaciju iz koje nemaju izlaza i bez odgovornog odnosa države, nama će i dalje građani poput poznatih glumaca, naučnika itd, biti prinuđeni da napuštaju zemlju. To su ljudi koji su uzeli kredite pre sedam, osam godina tada u vrednosti od recimo 50.000 evra, otplaćuju ih 10 godina i sada imaju kredit u visini od 70.000 evra. Dakle, što ih duže otplaćuju to su krediti sve veći. Narodna banka Srbije nije preduzela ništa na rešavanju tog pitanja i to pokazuje protest Udruženja „Efektiva“, više hiljada građana koji su se okupili pred Narodnom bankom Srbije protekle subote i oni nisu srećni što subotom umesto svog kućnog mira moraju da traže pravdu ispred Narodne banke Srbije i Vlade Srbije itd, zato što je njihov krov nad glavom ugrožen i zato što će oni veoma skoro ostati bez njega ukoliko Narodna banka Srbija, ali pre svega Vlada Srbije ne preduzme ništa. Mi smo predložili tri zakona, izmene Zakona o Narodnoj banci, izmene Zakona o potrošačima, odnosno korisnicima finansijskih usluga i posebno zakona koji bi regulisao položaj štediša u švajcarskim francima, znači čiji su krediti indeksirani u švajcarskim francima. Kada je u pitanju Narodna banka, predložili smo zakon kojim bi Narodna banka imala veća ovlašćenja u kontroli banaka koji se neodgovorno odnose prema korisnicima kredita i koji praktično rade ono što je bankama u interesu, a sasvim je protiv interesa korisnika kredita što pokazuje i činjenica da su njihovi krediti sve veći, a da banke uzimaju sve veći profit. Zbog toga smo predložili Narodnoj banci i Vladi Srbije da se koriguje Zakon o Narodnoj banci. Odgovor od Narodne banke, nismo dobili tražio sam i razgovor sa guvernerkom Narodne banke, međutim do njega nije došlo.
Zahvaljujem se gospodine Veselinoviću. Stavljam na glasanje ovaj Predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – jedan, uzdržan – niko, nije glasalo 166 od ukupno prisutnih 184 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj Predlog. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović na osnovu člana 92. st. 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga, koji je grupa od 12 narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić, Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, podnela Narodnoj skupštini 25. februara 2015. godine. Da li narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik prof dr Janko Veselinović.
Možda poslanike vladajuće koalicije ne interesuju dovoljno situacija građana, a njih je negde oko 100.000 koji su ugroženi činjenicom da banke imaju visoke profite i da od tih profita neće da odustanu, a da država ne želi da uzme pod kontrolu tu finansijsku oligarhiju koja svakodnevno ostavlja bez stana, krova nad glavom sve veći broj građana. To što poznati glumac Nebojša Dugalić sa svojih petoro dece i suprugom mora da napusti Srbiju izgleda da u ovoj Narodnoj skupštini ne interesuje nikoga, ali Nebojša Dugalić je poznata ličnost i za njegovu sudbinu se čulo. Ko je čuo za sudbine ljudi koji su uzeli kredite iz Novog Sada, a u međuvremenu ostali bez posla ili su njihovi bračni drugovi ostali bez posla? Ko je čuo za brojne Beograđane koji su ostali bez plata, smanjena im je plata, a krediti povećani. Zbog toga smo mi predložili, naša poslanička grupa zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga. Ovaj zakon se ne odnosi samo na korisnike kredita u švajcarskim francima, jer nisu u mnogo boljem položaju ni korisnici kredita u evrima ili indeksirani u druge inostrane valute. Zašto? Zato što banke su imale i imaju takvu poziciju da kroz opšte uslove propisuju takve obaveze za korisnike kredita da im se menja čak i kamatna stopa, da ne govorim o svim pratećim troškovima koji prate uzimanje kredita. Svi korisnici finansijskih usluga znaju na koji način se banke ponašaju. U ovom predlogu zakona smo predložili da opšti uslovi poslovanja ne mogu biti u suprotnosti, niti proizvoditi veće obaveze u odnosu na osnovni ugovor, da sve obaveze za ugovorne strane moraju biti definisane u osnovnom ugovoru, a da u opštim uslovima mogu te odredbe biti samo razrađene. Takođe smo predvideli da rata otplate kredita ne sme da prelazi 50% plate klijenta banke koji je uzeo kredit, ne samo u momentu zaključivanja ugovora o kreditu, nego i u momentu otplate kredita.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 171 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović na osnovu člana 92. st. 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o posebnim uslovima i načinu izmirenja obaveza korisnika stambenih kredita sa valutnom klauzulom u švajcarskim francima, koji je grupa od 12 narodnih poslanika podnela, poslaničke grupe Boris Tadić SDS, Zajedno za Srbiji, Zeleni Srbije Narodnoj skupštini 25. februara 2015. godine. Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.
Treći zakon koji smo predložili se odnosi direktno na zaštitu korisnika kredita koji su svoje kredite indeksirali u švajcarskim francima. Oni su ovih dana od banaka dobili dopise u kojima u stvari ne dobijaju ništa. Narodna banka Srbije je rekla da će rešiti ovaj problem, nije ga rešila. Zbog toga je nažalost prethodne subote protestovalo više hiljada korisnika kredita, ali nažalost poslanike partija vladajućih stranaka ne interesuje njihova sudbina, po svemu sudeći zato što ne žele da Skupština preuzme ulogu zaštitnika ovih ojađenih građana koji ne žele ništa nego da svoje kredite pošteno vrate, ali ne žele da vrate dva ili tri puta veći kredit u odnosu na onaj koji su uzeli u momentu zaključivanja ugovora. Zbog toga smo predložili da se ovi krediti reindeksiraju na dan zaključenja ugovora i da se nakon toga izvrši obračun i da se na osnovu toga vidi da li oni treba još nešto da plate ili su možda već otplatili svoj kredit. Druga mogućnost je da se krediti za one građane koji su pri kraju otplate kredita reindeksiraju na dan pre stupanja na snagu Zakona o radu i svih zakona kojima se smanjuju plate i penzije zaposlenima u Srbiji, jer su oni dovedeni u međuvremenu u težu poziciju. Treća mogućnost koju, verovali ili ne, traže sami korisnici kredita jeste da vrate te stanove banci. Dakle, da im predaju stanove samo da im banka otpiše preostale obaveze. Zamislite u kojoj su poziciji ti ljudi, da stan koji otplaćuju već desetak godina, oni su spremni da daju banci, samo da više ne plaćaju te silne kamate i taj ekstra profit bankama. Četvrta mogućnost jeste da ti korisnici kredita zadrže pravo povlašćenog stanodavca u tim bankama i da čekaju neko bolje vreme, verovatno kada ova Vlada više neće biti Vlada, kada će doći neka nova vlada, kada će plate rasti a ne padati, da možda otplate te kredite. Zbog toga predlažemo ovog puta da i poslanici SNS, SPS itd …
Vreme.
… podrže korisnike kredita koji su u bezizlaznom položaju i da ne budu na strani finansijske oligarhije… Hvala.
Zahvaljujem gospodine Veselinoviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko,uzdržanih – nema, nije glasalo 167 od ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Biljana HasanovićKorać na osnovu člana 92. st. 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o dopunama zakona o lokalnoj samoupravi, koji je podnela Narodnoj skupštini 7. oktobra 2014. godine. Da li narodni poslanik Biljana HasanovićKorać želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Biljana HasanovićKorać.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u dogovoru sa kolegama iz moje poslaničke grupe Boris Tadić, Socijaldemokratska stranka – Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije, ponovo sam predložila da se stavi na dnevni red Predlog zakona o dopuni Zakona o lokalnoj samoupravi, kojim bi se proširila nadležnost lokalnih samouprava, time što bi im se predvidelo da mogu da uređuju, obezbeđuju stipendije učenika i studenata. Prošli put sam objasnila stanje po ovom pitanju i stanje u obrazovanju koje je katastrofalno, jer štrajkovi traju jako dugo, a Vlada i nadležno ministarstvo ne preduzimaju adekvatne mere. Tada nisam naišla na razumevanje da se ovaj Predlog zakona stavi na dnevni red. Uz dužno poštovanje prema većini članova vladajuće koalicije, i njih kao ličnosti, i njihovog obrazovanja, moram da konstatujem da među njima, a pogotovo na važnim mestima ima onih koji su vrlo brzometno i na vrlo upitan način došli do diploma i do doktorata. Verovatno zato nemaju osećaj za stipendiranje dobrih učenika i studenata koji su u teškom materijalnom stanju. Lokalne samouprave su u neposrednom kontaktu sa građanima i sa njihovim problemima i zato su osetljivije na ovo pitanje i pokušavaju i trude se da reše ovaj problem. Većina lokalnih samouprava izdvaja bar deo sredstava, iako je kriza, da se pomogne dobrim učenicima i studentima koji su u teškom materijalnom stanju. Do pre dve, tri godine, to je davano kao stipendije. Međutim, revizori su okarakterisali ovaj način pomoći učenicima i studentima kao prekršaj, jer ne postoji pravni osnov da lokalne samouprave to rade. Sada su se lokalne samouprave snašle pa su donele odluke o pružanju pomoći učenicima i studentima i donele neke kriterijume na osnovu kojih dele te pare. Usvajanjem predloženog zakona, lokalne samouprave bi dobile pravni osnov da na legalan način, koristeći utvrđene kriterijume, pomognu dobrim učenicima i studentima koji su lošeg materijalnog stanja. Sada predlažemo da se donese ovaj zakon da bi lokalne samouprave imale dovoljno vremena da pripreme podzakonska akta i kriterijume na osnovu kojih će se dodeljivati stipendije i da u budžetu za narodnu godinu opredele sredstva za to. Ovo bi imalo višestruki pozitivan efekat.
Vreme.
Mogu da završim rečenicu samo?
Da, da, završite samo, molim vas.
Hvala. Pomoglo bi da se materijalno pomogne dobrim učenicima i studentima da postignu bolje rezultate. Društvu bi se obezbedili stručnjaci koji bi imali moralnu obavezu i prema zemlji Srbiji i prema lokalu iz koga dolaze, da ostanu ovde, a ne da odlaze čim završe školovanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo Hasanović Korać. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – jedan,uzdržanih – nema, nije glasalo 164 od ukupno 181 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Babić, na osnovu člana 92. stav 2, a u skladu sa članom 157. stav 7. Poslovnika Narodne skupštine, predložio da se pretres u pojedinostima o Predlogu zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i izdavanja građevinske dozvole radi realizacije projekta izgradnje „Beograd na vodi“, obavi odmah po završetku načelnog pretresa tog Predloga zakona. Da li narodni poslanik Zoran Babić želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 127, protiv – tri,uzdržanih – nema, nije glasalo 50 od ukupno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, o predlozima za dopunu od predloženog dnevnog reda i o predlogu da se pretres u pojedinostima obavi odmah posle načelnog pretresa, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – niko,uzdržanih – nema, nije glasalo 49 od ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, utvrdila dnevni red Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godine, u celini. D n e v n i r e d : 1.Predlog zakona o inspekcijskom nadzoru; 2.Predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i izdavanja građevinske dozvole radi realizacije projekata izgradnje „Beograd na vodi“; 3.Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju; 4.Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 13. stav 3. tačka 5) Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja („Službeni glasnik RS“, br. 72/09, 52/11 i 55/13). Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici prisustvuju dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave, Miloš Popović, šef Kabineta potpredsednika Vlade, Vidosava Džagić, državni sekretar u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave, Natalija Pavlović Šiniković, pomoćnik ministra državne uprave i lokalne samouprave, Tatjana Zeljković Babić, načelnik Sektora normative u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave, Jelena Parezanović, savetnik za odnose s javnošću potpredsednika Vlade, Irena Otašević, savetnik u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave. Prelazimo na Prvu tačku dnevnog reda - Predlog zakona o inspekcijskom nadzoru. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave, želi reč? (Da) Reč ima dr Kori Udovički.
Uvaženi gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, na početku rasprave u načelu dozvolite mi da dam nekoliko uvodnih napomena u vezi sa Predlogom zakona o inspekcijskom nadzoru. Najpre, želim da naglasim da zakon koji je pred vama će suštinski promeniti način na koji rade sve inspekcijske službe u Srbiji. S obzirom da se na rad inspekcija oslanjaju svi nivoi vlasti u čak 12 resora organizacija uprave, ovim zakonom će se zapravo u velikoj meri promeniti i rad cele državne uprave. Promene koje donosi ovaj zakon odnose se na sve najvažnije aspekte rada uprave koje želimo i koje treba da menjamo. Menja se odnos između inspekcija, tj. uprave i privrede i građana, menja se način na koji inspekcija sarađuju među sobom, unapređuje se planiranje njihovog rada i koordinacija, a unapređuje se i kvalitet znanja i informacija na kojima se njihov rad zasniva. Sprovođenje ovog zakona zahtevaće ozbiljno unapređenje organizacije rada i obučenosti i kvaliteta inspekcijskih službenika i zahtevaće dve pune godine. Ali, rezultati će biti vredni truda i troška. Radikalno će se smanjiti prostor za korupciju, radikalno će se smanjiti prostor i za sivu ekonomiju i bitno će se smanjiti opterećenje privrede troškovima nadzora. Pre nego što izložim te novine, dozvolite da kažem nešto o donošenju ovog zakona. Donosimo ovaj zakon zato što su to tražili privrednici i građani Srbije. Pored toga što ovaj zakon i sistem košta privredu, kao što dosadašnji sistem košta privredu, kao što sam maločas pomenula, privrednici i građani Srbije prepoznali su da je suštinski najveći problem sa kojim se suočavamo danas, a sa kojim će se ovaj zakon obračunati, taj da je danas ne reformisani sistem takav da dovodi do nepredvidivosti poslovnog ambijenta, a nepredvidivost poslovnog ambijenta je jedan od najvećih kočnica za investicije, razvoj i rast radnih mesta, odnosno zaposlenosti u Srbiji. Taj ne reformisani sistem poslednji put je uređivan 1992. godine, kada su odredbe koje danas reguliše inspekcijski nadzor utvrđene i ostale jedine važeće do sada u Zakonu o državnoj upravi. Od tada, izrasla je neuređena regulatorna masa od oko hiljadu posebnih zakona i podzakonskih akata. Nije čudo što privrednici ne mogu da se snađu, ni da predvide šta će i kada i koji inspektor da kaže i uradi prilikom nadzora. Privrednici i građani tražili su donošenje sveobuhvatnog sistemskog zakona koji bi na jedinstven način uredio metodologiju postupanja u inspekcijskom nadzoru, ovlašćenja i obaveze učesnika inspekcijskog nadzora koji bi uredio koordinaciju rada inspekcija, kao i bolje korišćenje resursa inspekcija, a samim tim i njihovih resursa privrednika. Promene u sistemu inspekcijskog nadzora koje danas razmatrate predviđene su u strategiji reforme javne uprave u Republici Srbiji, usvojene još u februaru 2014. godine, ali i instituti i rešenja iz predloga ovoga zakona u velikoj meri proizlaze iz načina na koji su pripremani, a pripremani su još od juna 2011. godine, kada je započeto sa sprovođenjem detaljne analize stanja u oblasti inspekcijskog nadzora, kao i sistematičan dijalog sa predstavnicima zainteresovanih strana, inspekcija i privrednih subjekata uz veliku podršku USAID Projekta za bolje poslovanje. Dijalog je vođen sa predstavnicima zainteresovanih strana, kako iz javnog, tako i iz privatnog sektora, i vođen je kroz kontinuirane konsultacije sa domaćim i međunarodnim stručnjacima. Prihvaćene su dobre međunarodne i uporedno pravne prakse, kao i standardi koje su neke inspekcije kod nas već uvele ili počele da uvode u toku ovog perioda. Na kraju, ovaj regulatorni proces pozitivno je ocenila i nevladina organizacija „Transparentnost Srbije“, koja je pratila njegovu usklađenost sa preporukama studije, koja, sigurna sam vam je poznata, o unapređenju zakonodavnog postupka u Republici Srbiji, koju je pripremala i nemačka organizacija za međunarodnu saradnju GIZ. Prelazim sada na to šta ovaj zakon donosi. Najvažnije što ovaj zakon donosi jeste promena odnosa između inspekcije i nadziranog subjekta, a to znači promenu odnosa između države i privrede i građana. Na novim principima uprava i privreda postaju partneri u izgradnji jednog zdravijeg, naprednijeg društva. Napušta se koncept uprave kao isključivog regulatora i kontrolora privrede i građana. Napušta se nasleđe prema kome je vrhunski zadatak uprave da zaštiti društvo od privrednika, pogotovo ako su ti privrednici privatnici. Naglasak se sada stavlja na preventivne mere, umesto da inspekcija prevashodno lovi grešku i kažnjava, ona zapravo postaje instrument sprovođenja politika, ona postaje instrument većeg usklađivanja poslovanja privrede sa zakonom. Naravno, onaj ko ne bude poštovao zakon snosiće odgovornost, ali će sada ta odgovornost morati da bude srazmerna i precizno definisana, i onda kada je velika i onda kada je mala. Takav pristup inspekcije manje košta, a daje bolje rezultate kada je reč o usaglašavanju rada privrede sa zakonom. Još važnije je što takav pristup menja ceo privredni ambijent i podstiče preduzetništvo, investicije i otvaranje novih radnih mesta. Činjenica je da privredni subjekti po otpočinjanju poslovanja po pravilu najpre se susreću sa državnim sistemom oličenim baš u inspektoru. Svrha ovog zakona je da taj prvi utisak ohrabri privrednika i omogući mu trajno i uspešno poslovanje. Ovu promenu odnosa između subjekta i inspektora ovaj zakon donosi kroz niz instituta. Pre svega, redovni inspekcijski nadzor će biti od sada planiran kod svih inspekcija, a ne kao do sada kod samo polovine, a ti planovi nadzora kao izveštaji o izvršenju planova će biti objavljivani, a redovne inspekcije će biti najavljivane subjektima nadzora. Planiranje inspekcijskog nadzora će se zasnivati na proceni rizika, a procena rizika će se zasnivati na činjenicama. To će dovesti do ušteda i državi i privredi, jer će se smanjiti nepotrebno kontrolisanje onih koji su već uskladili svoje poslovanje sa propisima, za koje se već videlo da izmiruju sve svoje obaveze prema državi redovno, a koji su do sada ponekad bili predmet inspekcija baš zato što se znalo da će se kod njih lakše popuniti inspekcijske norme. Zatim, na ovaj način se bitno umanjuje verovatnoća zloupotrebe i samovolje, a smanjuje i prostor za korupciju, uvode se kontrolne liste u postupku nadzor koje su javno dostupne i koje obezbeđuju veću predvidivost poslovnog ambijenta. I subjekt nadzora i inspektor imaće ista pravila po kojima rade, znaće se koje oblasti su predmet nadzora i tačno koji je očekivani obim nadzora. Uvodi se standardizacija postupka, vrste i oblika inspekcijskog nadzora, kao i standardizacija obaveze i odgovornosti inspektora i nadziranih subjekata, uvodi se i standardizacija inspekcijskih mera koje se izriču, uvodi se pravilo da inspekcijske mere treba da budu, malopre sam to pomenula, srazmerne procenjenom riziku učinjenoj nezakonitosti i srazmerne ekonomskoj snazi subjekta. Ne možemo uništavati malog privrednika merom ili kaznom koja je odmerena za neko mnogo veće preduzeće. Ujednačavanje prakse postupanja inspekcije je jedan od važnijih elemenata zakona. Druga velika promena koju donosi ovaj zakon je što zahteva potpunu koordinaciju između inspekcijskih službi u planiranju, sprovođenju i praćenju inspekcijskog rada. Predviđa se osnivanje koordinacione komisije koju će obrazovati Vlada, a čiji posao će biti usklađivanje planova nadzora različitih inspekcija, usmeravanje postupanja inspekcija i unapređenje delotvornosti, učinkovitosti, kvaliteta inspekcijskog nadzora, što uključuje i ujednačavanje inspekcijske prakse i podizanje nivoa stručnosti inpektora. Na taj način otkloniće se procepi nedorečenosti, ali i preklapanja u radu inspekcija koja su nepotrebno opterećivala privrednika do sada. Sa jedne strane, završiće se za građane izluđujuća praksa prebacivanja odgovornosti sa jednog organa, odnosno sa jedne inspekcije na drugu, igranje ping-ponga sa nadležnostima, kako mi to zovemo. Sa druge strane, otkloniće se preklapanje i preplitanje inspekcija u vršenju inspekcijskog nadzora, pri čemu se od istog nadziranog subjekta često traži da dostavi ili stavi na uvid ista dokumenta, iste podatke, isprave i predmete više puta različitim inspekcijama. Smanjiće se prostor za neujednačeno ili protivurečno tumačenje propisa, opet između različitih inspekcija. Ipak, najvažniji procep koji se zatvara ovim zakonom jeste što on predviđa jasna ovlašćenja inspekcija za nadziranje neregistrovanih, odnosno neprijavljenih subjekata, takozvanih onih koji su u sivoj ekonomiji. Time će se popuniti zakonske praznine koje su dovodile do toga da inspekcija nadzire legalno prijavljenog subjekta, a prolazi pored nelegalnog koji tu istu delatnost obavlja na mnogo rizičniji način. Treća velika promena koju donosi ovaj zakon je to što će zahtev za planiranje, na osnovu analize rizika i koordinacija među organima, zahtevati i značajna unapređenja analitičkog osnova u radu inspekcijskih službi. Rad komisije biće podržan uspostavljanje jedinstvenog informacionog sistema, takozvani E-inspektor, koji će obezbediti potpunu razmenu podataka i elektronskih dokumenata u planiranju i sprovođenju inspekcijskog nadzora. Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave obezbediće stručnu i analitičku podršku za to integrisano planiranje, a obaveza planiranja sama po sebi će se sada odnositi i na onih 54% inspekcija koje to danas ne rade, a unaprediće se i kvalitet planiranja za sve. Poštovani poslanici, donošenje ovog zakona samo je prvi korak u reformi inspekcijskog sistema, za kojim treba da uslede druge zakonske, regulatorne i institucionalne promene, kao i nove prakse upravljanja i kontrole kvaliteta u inspekcijskim organima. Pred nama je dve godine velikog posla. Zakon stupa na snagu osam dana po objavljivanju u „Službenom glasniku“. Koordinaciona komisija na nivou Vlade mora biti osnovana već tri meseca kasnije, a na osnovu inicijative Ekonomskog kokusa, ukoliko se usvoji taj amandman, moraće već za tri meseca na snagu da stupe i nadležnosti inspekcija za kontrolu neregistrovanih privrednih subjekata u sopstvenoj delatnosti, za pet meseci moraće da stupi na snagu nadležnost inspekcija za neregistrovane subjekte u drugim delatnostima, a za šest meseci moraće da budu sačinjene i objavljene kontrolne liste za sve inspekcije. Primena zakona u celini počinje 12 meseci od dana objavljivanja, a dve godine od dana objavljivanja moraće i svi posebni zakoni inspekcijskih službi koji danas postoje da budu usaglašeni sa njim. Na kraju ovog uvodnog izlaganja, dozvolite mi da vam se zahvalim pre svega na pažnji koju smo videli i u konstruktivnim predlozima amandmana koji nam pristižu, kao i da izrazimo očekivanje da će posle rasprave u načelu i pojedinostima predloženi zakon biti usvojen, čime će se obezbediti da javna uprava postigne bolje rezultate u zaštiti javnog interesa i unapređivanja konkurentnosti privrede Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Udovički. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Elvira Kovač. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, predsedništvo, uvažena gospođo ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SVM podržava donošenje novog sistemskog zakona o inspekcijskom nadzoru koji, kao što smo čuli u uvodnom izlaganju uvažene ministarke, zapravo uređuje celu metodologiju inspekcijskog nadzora, kao i obaveze i ovlašćenja svih učesnika u inspekcijskom nadzoru, ali, pošto je on sveobuhvatan i ovo je njegova suština, uređuje i sva ostala pitanja koja se tiču ove oblasti. Nažalost, još uvek se trenutno ova materija nalazi u izuzetno velikom broju zakona i podzakonskih akata i oni međusobno nisu usaglašeni, pa je stoga cilj donošenja novog zakona upravo izbegavanje ovih kolizija, odnosno neusklađenosti pravnih normi, kao i veoma različita praksa, situacija da se različito postupa u vrlo sličnim ili istim situacijama na terenu. Jedna od osnovnih novina je ono što bih želela najviše da naglasim, a to je upravo koordinacija rada različitih inspekcija i bolje korišćenje resursa istih. Kao što ste čuli, verovatno ćemo danas više puta ponoviti, osnovni razlog za donošenje ovog zakona, koji je zapravo o planiranju i vršenju inspekcijskog nadzora, jeste potreba postojanja jednog osnovnog sistemskog zakona da bi se zaista uredilo stanje u ovoj izuzetno kompleksnoj oblasti. Nedostatak koordinacije u razuđenoj organizaciji inspekcijskog nadzora nažalost još uvek umanjuje efikasnost istog i dovodi do izuzetno velikog opterećenja privrede, nadziranih subjekata u pogledu učestalosti nadzora, znači, kod nekih vrlo često dolaze razni inspektori, ali i, kao što smo čuli, istovetnosti predmeta inspekcijskog nadzora od različitih inspekcija. Opšte je poznato da najveći teret administrativnog i finansijskog opterećenja, pritiska nose upravo mikro i mali privredni subjekti koji imaju svega nekoliko zaposlenih. Inspekcijski nadzor je obaveza ili zadatak državne uprave. Jedan od ciljeva donošenja ovog zakona o inspekcijskom nadzoru je da se značajno promeni privredni ambijent, što nam je izuzetno neophodno u funkcionisanju javne uprave, da ona bude efikasnija, kao i da se na efikasan i delotvoran način usaglasi čitava oblast inspekcijskog nadzora, koja se tiče velikog broja ministarstava. Jedan od najvećih problema u našoj ekonomiji je obavljanje delatnosti od strane neregistrovanih ili neprijavljenih subjekata, tzv. siva ekonomija. To zapravo dovodi do nelojalne konkurencije među privrednim subjektima. Jedan od osnovnih zadataka ovog zakona je da upravo preventivno deluje na pojavu i širenje sive ekonomije, da otkloni štetne posledice sive ekonomije, kao i da u znatnoj meri suzi oblast korupcije. Kada pričamo o ovim prijavljenim privrednim subjektima, ovaj zakon bi trebao da garantuje veću transparentnost nadziranih subjekata prilikom njihovog poslovanja, privređivanja, delovanja i da spreči obavljanje delatnosti i vršenja aktivnosti od strane neregistrovanih, neprijavljenih subjekata. Suzbijanjem obavljanja delatnosti neprijavljenih subjekata, neregistrovanih unapredila bi se slobodna tržišna utakmica i štitila bi se lojalna konkurencija od tzv. sive ekonomije, što nažalost nije bio slučaj u prošlosti. Stoga je izuzetno značajno i potrebno da inspektori identifikuju ove neprijavljene subjekte koji obavljaju potpuno nelegitimno poslovanje i da preuzmu neophodne mere i radnje da se njihovo poslovanje najpre uskladi sa zakonom i sa propisima, što naravno uključuje i sankcionisanje, odnosno kažnjavanja. Trenutno imamo dve nelogičnosti. Sa jedne strane postoji izuzetno visoko administrativno opterećenje subjekata koji legitimno posluju, a sa druge strane u praksi postoji nedostatak kontrole onih subjekata koji nisu upisani u odgovarajući registar i koji bez valjanog pravnog osnova zapošljavaju, angažuju lica da rade kod njih. Znači, nedovoljna je kontrola, odnosno ne postoji kontrola onih koji svesno krše zakon i propise i to neki rade dugo i kontinuirano. Zbog toga je izuzetno značajno da oni koji legalno posluju kada dođe do određenih promena propisa zakonodavstva tačno znaju koje su njihove obaveze i šta treba da urade da bi uskladili svoje poslovanje i postupanje sa propisima. Cilj je da se postigne najbolja moguća obaveštenost kako samog inspektora o nadziranom subjektu i predmetu nadzora, a sa druge strane da se smanji administrativni teret, teret samog nadziranog subjekta, znači privrednih subjekata. Nadležni u budućnosti neće moći više da prebacuju odgovornost jedni na druge, odnosno nadležnost, jer nažalost svi građani, svi mi koji smo imali raznih problema u praksi vidimo da vrlo često, da razni inspektorati kažu da oni nisu nadležni za određeno pitanje. To neće moći da se desi u budućnosti pošto će oni biti umreženi, ili koordinisani i neće moći da se prebacuje odgovornost naročito u onim pitanjem kada pričamo o neprijavljenim ili ne registrovanim subjektima. Od sada će sve inspekcije biti nadležne da vrše inspekciju kod neregistrovanih subjekata, pogotovo ako su oni u njihovoj oblasti. Međutim, ukoliko nisu iz njihove nadležnosti, njihove oblasti onda će imati obavezu da tu sumnju prijave, odnosno nepravilnosti da prijave onim inspekcijama u čijoj oblasti rada je ovaj dotični subjekat. Postojaće, dakle, izričita obaveza za sve, a ne samo za neke inspekcije da sprovode inspekcijski nadzor prema neregistrovanim subjektima. Vrlo je značajno da se ukine ova stalna praksa prebacivanje odgovornosti jedni na druge, prema kojoj svako kaže da nije nadležan za određena pitanja i to normalno, logično građane izuzetno iritira. Neće više biti toga da inspektor kod nekoga ode ili ne ode zato što su se tako dogovorili sa privrednim subjektom. Postojaće u planu jasan razlog kako, ko, zašto, koliko često, sa kojom redovnošću ulazi u redovan plan inspekcijskog nadzora i to će se obavljati sa kojom redovnošću, zašto? Nema više toga da inspektor dođe kod nekog i da boravi tu duže vremena nego što je planirano da bude tu dok god ne nađe neku nepravilnost da radi ovakvo ili onakvo tumačenje kako bi po svaku cenu izvukao određenu kaznu od tog privrednog subjekta ili ne daj bože samo stavio sebi nešto u džep. Inspekcijski nadzor, bar redovni inspekcijski nadzor, će u budućnosti biti najavljen neće se vršiti na prepad, odnosno nadzirani subjekti će biti unapred obavešteni o tome da ih očekuj redovan inspekcijski nadzor. Naravno, zakon predviđa u izuzetnim slučajevima da inspekcijski nadzor ne mora da bude najavljen, znači može da počne i bez obaveštavanja nadziranog subjekta u onim situacijama kada postoje razlozi za neodložno postupanje ili opravdana bojazan da bi upravo ovo obaveštavanje unapred umanjilo ostvarenje cilja inspekcijskog nadzora i kada to nalaže zaštita javnog interesa, odnosno otklanjanje raznih opasnosti. Što se tiče koordinacije inspekcijskog nadzora čuli smo u uvodnom izlaganju gospođe ministarke da zakon propisuje da Vlada u roku od tri meseca formira tzv. koordinacionu komisiju koja bi bila zadužena upravo za koordinaciju rada, koordinaciono telo radi obuhvatnijeg i delotvornijeg nadzora, odnosno izbegavanje preklapanja i nepotrebnih ponavljanja nadzora, ka usklađivanju, vršenju inspekcijskog nadzora. Zadatak te koordinacione komisije zapravo treba da bude da se obezbedi efikasnije i sveobuhvatniji nadzor. Saradnja nadležne inspekcije sa drugim organima državne uprave takođe je izuzetno značajna i ona će obuhvatiti kako međusobno obaveštavanje, razmenu podataka, pružanja pomoći i zajedničke mere i radnje od značaja za inspekcijski nadzor. Najznačajnija novina ovog zakona su zapravo preventivne mere, kontrolne mere. Cilj je da se preventivnim delovanjem i kontrolisanjem mera obezbedi zakonitost i transparentnost poslovanja i postupanja nadziranih subjekata kao i da se spreče i otklone štetne posledice. Ostali ciljevi koji se ovim zakonom podstiču su eliminacija neujednačenosti, kao što sam pričala, samovolje, koruptivnosti, neopravdane učestalosti trajanja inspekcijskog nadzora kod jednih i izostanka inspekcijskog nadzora upravo kod onih drugih privrednih subjekata koje na primer nisu prijavljeni, kao i smanjenje administrativnog tereta privreda. Značajno je da ovaj zakon prepoznaje kako redovnu, tako i vanrednu odnosno kontrolni i dopunski inspekcijski nadzor. Nekoliko detalja koji još nisu spomenuti, a koji su značajni. Znači, najznačajnija novina je upravo ova preventiva da se inspekcijski nadzor ne odnosi samo na kažnjavanje, već i na obaveštavanje privrednih subjekata kako mogu svoje poslovanje da dovedu u sklad sa zakonom i propisima. Inspekcija je dužna da sačini kontrolne liste iz svoje oblasti inspekcijskog nadzora i da ih objavi na svojoj internet stranici i da će inspektori od sada biti vezani zapravo sadržinom naloga, odnosno predmetnom inspekcijskog nadzora, znači, neće moći duže tu da ostaju i da kontrolišu sve i svašta. Ovo se ne odnosi samo na situaciju kada se radi o neregistrovanim privrednim subjektima u tim slučajevima inspekcijski nadzor može da se vrši bez naloga i van uskog predmeta koji je određen ovim inspekcijskim nalogom. Ono što je takođe značajno jeste da nadzirani subjekti imaju jednaka prava i obaveze u inspekcijskom nadzoru što uključuje i pravo da inspekcija jednako postupa u istim i sličnim situacijama prema svim nadziranim subjektima. Da zaključim, najznačajniji elementi novine u ovom novom sistemskom zakonu o inspekcijskom nadzoru su preventivno, korektivno delovanje inspekcije, suzbijanje sive ekonomije kao i ujednačavanje prakse inspekcijskog nadzora. Poseban značaj ima koordinacija različitih inspekcija koji vrše druge inspekcije, jedne sa drugom, a sve radi delotvornosti, efikasnosti, ekonomičnosti inspekcijskog nadzora. Podržavamo i povećanje kazni za one koji svesno krše propise i deluju neregistrovano, odnosno neprijavljeno. U danu za glasanje poslanici LSV glasaće za ovaj zakon. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo Kovač. Reč ima dr Branko Đurović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, dame i gospodo narodni poslanici, priprema kao što je uvažena ministarka rekla, priprema ovog zakona je počela već davne 2011. godine na zahtev privrednika koji praktično nisu naišli na razumevanje u zakonskim propisima. Mi imamo sada u ovom trenutku negde oko 37 inspekcija koje nisu modifikovane i koje su locirane u 12 ministarstava. Ne samo da se radi o ovoj horizontali na državnom nivou nego mi sada praktično nemamo ni reformu na vertikali autonomnim pokrajinama i na nivou lokalnih samouprava. Ovaj jedan sistemski zakon je trebao da bude inkorporiran u Zakon o državnoj upravi iz 2005. godine, ali nažalost praktično taj segment vezan za inspekcijski nadzor je tada amputiran tako da mi do današnjeg dana koristimo Zakon o državnoj upravi iz 1992. godine koji je u svim segmentima neutralisan, ali je ostao ovaj segment vezan za inspekcijski nadzor. Kakav je ovaj sistemski zakon i kakav je odnos ovog sistemskog zakona u odnosu na druge zakonske norme. Imamo tri nivoa zakona na nivou državne uprave. Prvi ili opšti nivo, to je Zakon o upravnom postupku, Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima. Drugi nivo zakona ili tzv. srednji nivo zakona je ovaj Zakon o inspekcijskom . Treći nivo su tzv. posebni ili sektorski zakoni koji definišu pojedine materije u sklopu pojedinih inspekcija. Znači, praktično, mi pričamo o jednom zakonu koji je srednji nivo, ali koji je istovremeno krovni zakon za ove posebne ili sektorske zakone. Uvažena ministarka je u svom govoru objasnila koji je to stepen nezadovoljstva privrednih subjekata, tako da je praktično kulminirao trenutak kada privreda odnosno određeni privredni subjekti, privredne organizacije, su zavapile za promenom ovim zakonskih propisa. Prilikom javnih slušanja i javnih analiza svih propisa vezanih za ovu oblast, imali smo nesebičnu pomoć USAID, Projekta za bolje uslove poslovanja u svim oblicima i svim fazama. Takođe, aktivno je participirala i organizacija NALED, to je Nacionalna alijansa za lokalni ekonomski nadzor. Uz ova privredna udruženja, čitav sistem pripreme zakonskih propisa praćen je i od predstavnika Transparentnosti Srbije, nevladine organizacije. Na osnovu Ankete hiljadu privrednika iz 2012. godine, dosadašnji zakonski propisi vezani za inspekcijski nadzor su bili na petom negativnom mestu što se tiče pozitivne odnosno zdrave privredne aktivnosti. Anketa koja je sprovedena 2014. godine, od maja do jula meseca, pokazala je da svaki drugi privredni subjekat ima neku zamerku na dosadašnje propise, vezane za inspekcijski nadzor. Takođe, ovde treba napomenuti da pet najčešćih inspekcija su koštale našu privredu za 2014. godinu dva i po miliona evra. Znači, praktično, dosadašnji propisi koji treba da ostanu relikt prošlosti, služili su za kažnjavanje, tako da je praktično privreda samo na ime raznoraznih kazni u vidu najučestalijih pet inspekcija platila dva i po miliona evra. Ono što takođe zabrinjava, pojedinačna prosečna kazna je rasla iz godine u godinu. Prosečna kazna po privrednom subjektu za 2014. godinu je iznosila 2.012 evra, a za prethodnu, 2013. godinu, ona je iznosila 838 evra. Znači, nije praktično suština da mi kažnjavamo naše privredne subjekte, poenta je da mi aktivno njima pripomognemo u njihovom razvoju. Velika primedba privrednih subjekata je bila na netransparentnost, na jedno vrednovanje inspekcije na osnovu određenih kvantifikatora. Praktično, rad inspekcija odnosno inspektora u sklopu pojedinih inspekcija se vrednovao na osnovu broja izlazaka na teren i na osnovu broja naplaćenih kazni. Sve ovo zajedno je praktično uticalo na stvaranje jedne atmosfere da se u ovom Predlogu zakona sve preokrene na jedan drugačiji način. Ono što je osnovno u Predlogu ovog zakona jeste ujednačavanje, standardizacija i modernizacija inspekcijskog nadzora, gde pod brojem jedan treba da je u fokusu registrovani privredni subjekt koji treba da dobije uslove za pozitivnu privrednu atmosferu. Sledeći dalji krucijalni korak u Predlogu ovog zakona je preventivno delovanje. To preventivno delovanje treba da bude početak redovne procedure inspekcijskog nadzora. Taj preventivni početak redovne procedure inspekcijskog nadzora treba da se sprovodi kroz akt o primeni pravila, kroz službene posete pojedinim privrednim subjektima i prilikom tih poseta da se pojedinim privrednim subjektima ukaže na određene faktore rizika, da oni sami u daljem procesu svog rada to promene i da bude u saglasju sa aktuelnim zakonskim propisima. Treća stavka koja je izuzetno značajna u Predlogu ovog zakona jeste da svi ti privredni subjekti se ne stavljaju u jednu ravan. Mi praktično sada pravimo planove inspekcijskog nadzora na osnovu procene rizika, tako da imamo nekoliko entiteta što se tiče rizika. Imamo privredne subjekte koji imaju neznatni rizik poslovanja, koji imaju nizak, srednji, visok i kritičan rizik poslovanja. Znači, za sve planove inspekcijskih nadzora odlučujući parametar u tom planiranju biće nivo rizika poslovanja pojedinog privrednog subjekta. Koordinaciono telo treba da bude telo Vlade koje će se formirati tri meseca od početka stupanja na snagu ovog zakona i ovo koordinaciono telo treba da bude koordinator između pojedinih organa inspekcijskog nadzora, ono telo koje će usaglašavati pojedine planove pojedinih inspekcija, koje će dozvoljavati i odobravati kontrolne liste, koje će nam davati predvidivost u radu pojedinih inspekcijskih organa. Kada je bilo rasprave kako bi se zvalo to telo koje bi trebalo da koordiniše rad svih tih inspekcijskih organa, bila je jedna dilema da li da to bude jedno labilnije, uslovno rečeno, koordinaciono telo, ili da bude neko kohezionije telo u vidu jedinstvenog inspektorata? Mi sada u svetu imamo četiri zemlje koje nemaju praktično koordinaciono telo, nego imaju jedno telo koje je u tom kohezionom smislu izuzetno čvrsto, gde praktično imamo jednog generalnog inspektora koji treba, pod navodnicima, da zna probleme svih ostalih inspekcija. U praksi je to veoma teško izvodljivo, tako da je i Hrvatska u poslednje vreme odustala od tog koncepta jedinstvenog inspektorata. Ovo koordinaciono telo, koje treba da se formira tri meseca od početka stupanja na snagu ovog zakona, treba da daje obavezujuće smernice i uputstva svim inspekcijskim organima. Mesec dana po formiranju koordinacionog tela, potrebno je da se napravi i protokol o radu tog tela. Predlog ovog zakona istovremeno nam daje različite oblike inspekcijskog nadzora. Imamo redovan, vanredni, kontrolni i dopunski. Kada govorimo o redovnom inspekcijskom nadzoru, pravila se znaju, imamo tih devet etapa. Prva etapa, što radi inspekcijski organ određene inspekcije je analiza stanja poslovanja određenog privrednog subjekta. Druga etapa je procena rizika. Treća etapa je pravljenje plana koji je vezan za taj određeni privredni subjekat i koji se koordiniše sa ostalim planovima. Potom, praktično, izdaje se nalog za posetu određenom privrednom subjektu. Sledeća etapa, koja je i te kako značajna, taj privredni subjekat se obaveštava da tad i tad, u to i to vreme dolazi određeni organ određene inspekcije. Po završetku procesa inspekcijskog nadzora izdaje se rešenje i na to rešenje određeni privredni subjekat može da uputi žalbu koja se rešava po upravnom sporu. Glavna karakteristika ovog zakona leži u jednoj bespoštednoj borbi protiv sive ekonomije. Sada imamo situaciju da pojedini inspekcijski organi ne mogu mirno da prođu pored nekog neregistrovanog subjekta i imaju zadatak da takav jedan neregularni, neregistrovani subjekat, koji nije registrovan u privredni ili neki drugi registar ili koji nema validni angažman sa zaposlenima, takva inspekcija ima zadatak kada naiđe na takav jedan subjekat da primenjuje striktan postupak upisivanja u registar i dok se ne upiše u registar da prestane sa tom svojom aktivnošću. Ovo je nešto što je novitet, to je da ne samo da inspekcija treba da ima uticaj na neregistrovane subjekte u svom materijalu definisanosti, nego praktično ima obavezu da, ako vidi neregistrovan ili registruje neregistrovani subjekt koji je iz domena neke druge inespekcije, odmah obavesti tu drugu inspekciju. Ovaj zakon svrstavamo u jedan od suštinskih sistemskih zakona koji treba da poboljša privrednu atmosferu u našoj zemlji. Usaglašavanje sektorskih ili posebnih zakona sa ovim krovnim zakonom imaće postepene faze koje će trajati dve godine od dana početka stupanja na snagu ovog zakona. Usaglašavanje sektorskih zakona sa ovim krovnim, sistemskim zakonom će se bazirati na jedinstvenom informacionom sistemu, tzv. E ili elektronskom instruktoru. Sredstva iz budžeta su određena za ovu implementaciju informacionog sistema, tako da imamo određena sredstva i za 2015, 2016. i 2017. godinu. Samo uvođenje centralnog informacionog sistema ima dve faze. Prva faza je procesna faza koja treba da se završi do kraja ove 2015. godine kada će svaka inspekcija da izvrši analizu svojih poslovnih procesa. Sledeća faza je tzv. softverska faza, gde će se sprovesti javna nabavka za implementaciju određenog softvera, tako da očekujemo u toku 2016. godine implementaciju ovog softverskog sistema u četiri najučestalije inspekcije. Do kraja 2016. godine ovaj informatički sistem treba da ima zaokruženu zajedničku osnovu, a sve inspekcije će biti umrežene do kraja 2017. godine. Apsolutno podržavamo promenu člana 70. predloga ovog zakona, a koje je predložio ekonomski kokus naše Skupštine da ova bespoštedna borba u odnosu na sivu ekonomiju počne i pre početka života, a to je 12 meseci od stupa na snagu ovog zakona, da to počne po konstituisanju koordinacionog tela. Znači, tri meseca po stupanju na snagu ovog zakona, odnosno pet meseci po stupanju na snagu ovog zakona za inspekcije koje treba da krenu na neregistrovane subjekte iz domena nekih drugih inspekcija. Prilikom javne rasprave, vezane za donošenje predloga ovog zakona o inspekcijskom nadzoru, Ministarstvo za poljoprivredu je uputilo jednu primedbu i tražilo je izuzeće. Ono je tražilo da imaju jedno izuzeće u smislu toga da postoji ekonomska zakonodavnost gde bi to trebalo da ima prednost u odnosu na našu zakonodavnost. Predložili su formiranje jedne uprave za hranu i veterinu koja bi objedinjavala četiri inspekcije – veterinarsku za hranu životinjskog porekla, poljoprivrednu za hranu biljnog porekla, fitosanitarnu inspekciju i sanitarnu inspekciju. U daljem toku sigurno da će biti saradnje između Ministarstva poljoprivrede i Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave. Oni su u svom dopisu naveli slučaj Slovenije, a u Sloveniji imamo da ta uprava za hranu i veterinu je deo sistemskog krovnog zakona, kao što je i predlog u sklopu ovog našeg zakona. U daljoj komunikaciji između Ministarstva poljoprivrede i Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave sigurno može da se nađe jedan kompromis i apsolutno podržavamo da Ministarstvo poljoprivrede bude u sklopu ovog našeg sistemskog krovnog zakona. Na kraju, mogu da iskažem zadovoljstvo sa predlogom ovog zakona i poslaničke grupe SDPS će u danu za glasanje glasati za predlog ovog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, uvaženi narodni poslanici, nedostaju narodni poslanici u klupama SNS, pa sam se zbog toga iznenadio. Ovaj zakon je veoma bitan zakon i mi smo mu, uvažena ministarko, pristupili veoma ozbiljno. Rekao bih da je ovo jedan od najvažnijih zakona koji je u protekle tri godine, za vreme ove koalicije, došao u skupštinsku proceduru. Ne znam koji bi to zakon imao veću važnost od zakona koji bi trebao da omogući većuprimenu zakona, a kod nas, rekli smo, oko toga se svi slažemo, da nije problem u tome da mi nemamo zakone ili da nemamo adekvatne zakone, moguće da neki zakoni nisu do kraja kvalitetni, ali je osnovni problem u tome što se ti doneti zakoni ne poštuju, ne realizuju. Ovaj Zakon o inspekcijskom nadzoru bi trebao da obezbedi da se zakoni izvršavaju, jer inspekcije su te koje kontrolišu primenu zakona. Sem inspekcija, imamo još policiju, komunalnu policiju, i to je to. U suštini je to država. U inspekcijama je ovaploćena država koja bi trebala da primeni silu koja je data na raspolaganje inspekcijama kroz sankcije koje proizilaze na bazi rešenja o inspekcijskom nadzoru i u tom smislu smatram da je ovaj zakon veoma, veoma bitan. Mi nismo zadovoljni u Socijaldemokratskoj stranci, Zajedno za Srbiju i stranka Zelenih poslaničke grupe Boris Tadić sa kvalitetom ovog zakona. Učinićemo sve da ovaj zakon popravimo i na 70 članova koje ima ovaj zakon, podneli smo 35 amandmana. Reći ćemo i šta smo analizirali kada smo razmatrali kvalitet ovog zakona. Sam zakon, prateće zakonske akte u ovoj oblasti, ali nam je od velike koristi bila USAID i NALED analiza inspekcija u Republici Srbiji koja je urađena prošle godine. Od izuzetne je koristi, jer smo tu mogli da vidimo konkretne podatke o inspekcijama, o broju ljudi, o problemima sa kojima se suočavaju itd. Ta analiza nam je bila nužna, nije bitno što nije radila država već nevladin sektor, ona je od krucijalnog značaja za razumevanje ovog problema. Ono što se jasno vidi iz ove analize jeste da stanje u ovoj oblasti nije zadovoljavajuće. Radi građana ću, ali i radi poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije pročitati koje mi sve inspekcije imamo u državi. Verujte za neke ni ja nisam čuo. Nisam čuo, nisam čuo, a pogotovo ne znam gde se nalaze koji su im brojevi telefona i koje su njihove nadležnosti, a što nisam ja čuo? Ja verujem da većina građana u Srbiji ne zna, niti gde se nalaze, ni koje su njihove nadležnosti. Imamo 37 inspekcija ili inspektorata. U Ministarstvu finansija imamo Poresku upravu i budžetsku inspekciju. U Ministarstvu poljoprivrede imamo poljoprivrednu inspekciju, fitosanitarnu inspekciju, graničnu fitosanitarnu inspekciju, veterinarsku inspekciju, graničnu veterinarsku inspekciju, vodnu inspekciju, šumarsku i lovnu inspekciju i inspekciju zaštite životne sredine. U Ministarstvu građevine saobraćajne infrastrukture koju odlično vodi gospođa Mihajlović imamo građevinsku inspekciju, urbanističku inspekciju, republičku komunalnu inspekciju, geodetsku inspekciju, Republičko-geodetski zavod kao posebnu organizaciju, inspekcija za javne puteve, inspekcija za drumski i javni saobraćaj, inspekcija za železnički saobraćaj, inspekcija za unutrašnju plovidbu, vazduhoplovna inspekcija, Direktorat za civilno vazduhoplovstvo javna agencija. U Ministarstvu rudarstva i energetike imamo elektroenergetsku inspekciju, inspekciju zapravo, pod pritiskom rudarsko-geološku inspekciju. U Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija imamo tržišnu inspekciju, turističku inspekciju, inspekciju za elektronske telekomunikacije, inspekciju za poštanski saobraćaj. U Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave, ministarko je li tako, imamo jednu inspekciju to je upravna inspekcija, upravni inspektorat, piše organ u sastav. Ministarstvo unutrašnjih poslova ima protivpožarnu inspekciju, Ministarstvo odbrane ima inspektorat odbrane, organ u sastavu, tako piše. U Ministarstvu zdravlja imamo zdravstvenu inspekciju, sanitarnu inspekciju, inspekciju za lekove i medicinska sredstva, inspekciju za opojne droge i prekursore. Zatim, imamo inspekciju Uprave za biomedicinu, organ u sastavu. U Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja imamo prosvetnu inspekciju, u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja imamo inspektorat rada, u Ministarstvu omladine i sporta imamo sportsku inspekciju. Dakle, 37 inspekcija. Čitao sam malo brže, da bih uštedeo sebi vreme, jer bih verovatno svojih 20 minuta utrošio u čitanju koje sve inspekcije postoje. Da li neko od građana Srbije, na koje se najvećim delom, odnosno u celosti odnosi delatnost ovih inspekcija, odnosno odnosi primena zakona, da li znaju gde se ove inspekcije nalaze, koji su brojevi telefona, da li se nalazi na 37 lokacija ili 370, imajući u vidu da su one dislocirane po gradovima Srbije? Svaka se nalazi u nekim posebnim kancelarijama, negde dobro označenim, negde loše označenim, ali nema jedinstvenog sajta na kojem bi se znale, čak i one koje imaju elektronsku komunikaciju. Naravno da znamo da svaka od ovih inspekcija ima svoj zadatak. Vodna inspekcija da je radila svoj posao ne bi imali zatrpane kanale, ne bi došlo do poplave na nekim mestima, ne bi se šut bacao u kanale. Tu bi naravno trebalo da reaguje i ekološka inspekcija, jel tako ministarko, komunalna? Da inspekcija za Javne puteve radi ne bi imali toliko rupa na putevima, ne bi toliko saobraćajnih nesreća imali zbog neobeleženih puteva. Da radi tržišna inspekcija ne bi imali neobeležene proizvode, proizvode kojima je istakao rok, prehrambene proizvode, za koje se ne zna zemlja porekla, da li ispunjavaju zdravstvene uslove, itd. Protiv požarna inspekcija, o ovoj temi pričamo samo kada se desi velika tragedija, nastradaju mladi ljudi, nastradaju ljudi u požaru. Prosvetna inspekcija, da imamo prosvetnu inspekciju ne bi imali na hiljade i hiljade ljudi koji su završili fakultete preko noći, ljude koji su magistrirali, doktorirali preko noći. Koliko imamo prosvetnih inspektora ministarko? Da li vi znate? Ministar je rekao nekoliko, čini mi se desetak prosvetnih inspektora na celu zemlju. Šta se kaže u ovoj analizi koja je učinjena? Ovaj zakon ne odgovara na probleme i izazove koji su trenutno problem Srbije, a to je nepostojanje adekvatnog inspekcijskog nadzora. U analizi se kaže – stepen postizanja svrhe kažnjavanja, odgovornost je i na inspektorima, tako i na tužilaštvu i na sudovima. Najmanje 50% postupaka zastari, uopšte ne dođe do prekršajnog ili krivičnog postupka zato što zastare predmeti u fiokama inspektora ili u fiokama tužilaštva ili u fiokama sudova. Kaže – neujednačena praksa izricanja neadekvatnih sankcija takođe narušava svrhu inspekcijskog nadzora. Sa druge strane prekršajni sudovi ističu da su zapisnici inspektora nekvalitetni, preobimni i za njih neupotrebljivi. U analizi se kaže da se nadležnosti inspekcija preklapaju. Više od 50 analiziranih inspekcija je istaklo da u njihovom radu postoji preklapanje, a ono što je najgore jeste da je značajan broj njih rekao da znaju da za određene oblasti se zna da ne postoji ničija nadležnost. Dakle, ne samo što se preklapaju nego postoje i oblasti koje niko ne kontroliše, da izuzmemo ove nelegalne koje do sada niko nije kontrolisao, odnosno kontrolisala ih je samo jedna inspekcija na neadekvatan način. Dakle, postoje oblasti za koje niko nije nadležan, a tamo gde se prepliću, mislite da radi i jedna i druga, ne, ne radi ni jedna ni druga. Svako upućuje na onog drugog. Ovo je preklapanje u horizontalnom nivou. Postoji preklapanje u vertikalnom nivou, na nivou država, pokrajina, lokalna samouprava i kada se to sve uzme mi nažalost imamo zakone koji se ne primenjuju. Gledao sam analizu broja inspektora po oblastima, pa sam drastičnu razliku od potrebe video kod građevinske inspekcije. Od 13 sistematizovanih inspektora, koje bi trebala da ima, građevinska inspekcija ima svega sedam. Da ima 13 ne bi bilo potrebe da ministarka u helikopteru nadgleda da li radnici imaju šlem i da li rade na nekom projektu. To bi radila građevinska inspekcija. Zbog toga smo mi, uvažena ministarko, podneli 35 amandmana. Ne mislim da ovi amandmani mogu da poprave zakon da bismo mi glasali za njega. Mislim da je on u suštini nedovoljan, da je on trebao da napravi pet koraka kako bi se znalo kome se obraćate, u kom roku reaguje, kada donosi rešenje i šta se dešava ako inspektor ne obavi inspekciju, ako tužilaštvo ne odreaguje, i ako sudija ne odreaguje i ako građanin prijavi nešto da se zna zbog čega to nije urađeno. Dakle, da smo mi iz naše poslaničke grupe pisali ovaj zakon on bi bio mnogo, mnogo detaljniji i mnogo sistematičniji i dao bi veća ovlašćenja koordinaciji koja bi radila koordinaciju između inspekcija ili bi napravili neki novi sistem. Ono što smo mi u našim amandmanima pokazali jeste da mora postojati odredba koja bi sprečila koruptivnost. Dakle, naši inspektori osim što ne mogu da stignu nisu baš sasvim, kako da kažem, pelcovani da ne budu koruptivni. Dakle, postoji…
Molim vas, gospodine Veselinoviću, nemojte takve reči.
Izvinjavam se. Možda nije bila adekvatna reč. Dakle, nisu imuni od koruptivnosti. To znaju oni koje kontrolišu i nemamo mehanizama da tu koruptivnost otklonimo u ovom zakonu, nemamo mehanizama. Problem su i plate inspektora. Vaša Vlada je i smanjila i plate inspektora. Naravno, da ti ljudi žive od svojih plata i ne opravdava ih to što će biti koruptivni, što imaju manju platu, ali nema mehanizama da to sprečimo. Dakle, tražimo da se u ovom delu unesu odredbe koje predupredile koruptivnost. Tražili smo da se skrate rokovi državnim organima koji su dužni da odgovore na zahteve inspekcija sa 15 na sedam dana. Čekajte, ako inspekcija traži podatke od nadležnog državnog organa, kojem je posao da se bavi tom delatnošću, njemu treba 15 dana da odgovori inspektoru i taj odgovor može biti nepotpun. Inspektor može tražiti dodatno. Može proći mesec dana. Tražili smo da se taj rok skrati na sedam meseci, ja vas molim da to uzmete u obzir, a da se eventualno na zahtev tog organa taj rok produži možda za još sedam ili osam dana, nije važno, ako je baš takav problem da ne može da odgovori nadležni organ. Tražili smo ozbiljne promene kada je su u pitanju odredbe koje se tiču ovog koordinacionog tela, odnosno koordinacione komisije. Prvo, mislim da je nedopustivo da ta koordinaciona komisija nema ni svog predsednika, ni zamenika, ni tako dalje, to mora biti u zakonu uređeno. Mora da se zna ko je predsednik, ko je zamenik, da ta komisija ima nekog sekretara. Kako mislite da ovu šumu inspekcija koordinira telo koje nema u zakonu predviđenog ni predsednika, ni zamenika, ni sekretara? Predvideli smo i veće nadležnosti za tu komisiju, pre svega da ona prikuplja podatke od nadležnih inspekcija, vrši analizu primene zakona u određenim oblastima i daje obavezujuća uputstva inspekcijama u cilju primene zakona, da formira i objavljuje na svojoj zvaničnoj sajt prezentaciji objedinjene informacije o svim inspekcijama na državnom, pokrajinskom, i na nivou lokalnih samouprava, sa njihovim nadležnostima, adresama, telefonima i adresama elektronske pošte, kao njihovim rukovodiocima. Smatramo u poslaničkom klubu da mora postojati jedinstvena, objedinjena evidencija o svim inspekcijama, prvo da građani znaju koje inspekcije postoje, a drugo da znaju kome za koji posao treba da se obrate. Recite mi molim vas, ministarko, da sam ja građanin i da ste vi inspektor u nekoj od ovih inspekcija i kada bih vas pitao – kome da se obratim za to što su proizvodi na tržištu niskog kvaliteta ili su nedovoljno označeni itd. a vi ste vodoprivredni inspektor, da li biste vi znali kome da uputite ili bi vam bilo jednostavnije da kažete – na toj i toj sajt prezentaciji imate sve inspekcije, dragi građaninu, i obratite se, tamo možete da dobijete tu informaciju. Tražimo da sankcije za one koji onemogućavaju inspekcijski nadzor budu veće. Kaže – sada je kazna, koliko sam razumeo, ne mogu da uporedim zakon, 200 hiljada za nekoga ko onemogućava inspekcijski nadzor. Zamislite nekoga ko ima veliki biznis i kome je 200 hiljada relativno malo za taj biznis i on kaže inspektoru – doviđenja, vidimo se nekom drugom prilikom i za to mu vi izreknete kaznu od 200 hiljada i tu je kraj. Mi smo predvideli da ta kazna bude maksimalna, da to bude dva miliona i da mu se obavezno uz to izrekne mera zabrane obavljanja delatnosti dok se ne omogući inspekcijski nadzor. Kako neko može da obavlja delatnost a ne dozvoljava inspekcijski nadzor? Ne znam čime ovo obrazlažete. U tom smislu predlažemo da pogledate naše amandmane. Takođe tražimo da ova komisija jednom godišnje podnosi izveštaj obavezno Vladi, a da Vlada podnosi Skupštini o radu inspekcijskih organa, odnosno o primeni zakona. Takođe, smatramo da bi odgovornost za nepostupanje inspektora, načelnika inspekcija trebala da bude znatno detaljnije regulisana i sankcionisana. Dakle, čini mi se da u ovom zakonu nema odredaba kojima bi se kažnjavali inspektori i načelnici inspekcije ukoliko oni ne postupe u određenom slučaju. Nisam našao takvu odredbu, niti oni imaju adekvatne rokove u kom roku moraju da postupe.
Vreme.
Završavam. Dakle, obaveštenje onog ko je podneo prijavu može biti i usmeno, ali građanin mora dobiti odgovor da li je u određenom slučaju postupljeno i zbog nije postupljeno i zbog toga molimo vas da uzmete u razmatranje naše amandmane kako bi uspeli da popravimo ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem prof. Veselinoviću. Reč ima, gospođo Udovički, prednost ima replika, gospodin Babić, šef poslaničke grupe SNS. Izvolite.
Gospodine Bečiću, verujem da je lapsus ili nenamerna greška gospodina Veselinovića bila kada je rekao 37 inspekcija. Ima 36 inspekcija u 12 ministarstava, ali to je zaista manje bitno u odnosu na veći deo njegovog izlaganja. Sve ove inspekcije su formirane u vreme kada je gospodin Veselinović i njegova stranka bila na vlasti. Sve ove inspekcije su radile i funkcionisale na jedan netransparentan način bez tih brojeva telefona, bez tih adresa gde su i kako su, baš u vreme kada je gospodin Veselinović bio narodni poslanik i njegova stranka sve i sja u ovoj državi. Baš u vreme kada su gospodin Veselinović i njegova stranka vedrili i oblačili u Republici Srbiji su ove inspekcije radile samo u okviru Zakona o državnoj upravi. Čak se nisu ni potrudili da urade Zakon o inspekcijskom nadzoru i ja želim da razgovaram o predloženom zakonu. Želim da razgovaram o amandmanima. Predloženo ih je 100 i nešto. Ja sam lično predložio tri. U okviru fokusa sam bio potpisnik još nekih amandmana. Znam da je ministarstvo voljno da se raspravlja o tome. Ne možemo sve stavljati kao da je život počeo pre tri godine, kao da je život počeo sa SNS i od 2012. godine, a svo vreme ste potrošili u uspavankama i sada vam smeta što su inspekcije takve kakve jesu, a niste pokazali ni zrno napora da tako nešto uradite onda kada ste vršili vlast ili vam je tada bilo bolje da se bavite „Agrobankom“, „Razvojnom bankom“, „Fondom za kapitalno ulaganje u Vojvodini“, svim onim stvarima koje ste devastirali i uništili.
Vreme.
Šta će vam inspekcije, šta vam trebaju inspekcije? Naravno, treba da budu negde u zapećku i negde bez zakonske regulative kako će funkcionisati. Zbog toga gospođo Udovički samo napred, ovo je dobar zakon i SNS će glasati za njega.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Vlade, gospođa dr Kori Udovički. Izvolite.
Samo bih htela da kažem, prvo, kada je reč o konkretnim primedbama koje su izložene, za sve njih postoji odgovor. Na primer, pominjanje neke kaznene odredbe za inspekcije ili za nadzirane subjekti ili u odgovarajućem iznosu nisu predviđene, naprotiv, ovaj zakon ima dobar broj članova koji pažljivo razrađuju odgovornost i usklađuju je, kao što smo rekli na početku, proporcijalno sa temom koja je u pitanju, sa prekršajem, sa ne postupanjem, sa ekonomskom snagom subjekta, sa odgovornošću i sa Zakonom o prekršajima. Dakle, ta primedba ne stoji, ne stoji primedba o koordinacionoj komisiji, naravno da se te stvari uređuju podzakonskim aktom i detaljno će biti uređene, ali, što je najvažnije, žao mi je da čujem da nećete podržati zakon, zabrinula sam se kada sam to čula, ali nisam čula nijedan konkretan razlog koji bi govorio o tome da zaista ovaj zakon ne može i nije onaj odgovor koji je potreban trenutno na situaciju koju imamo u inspekcijama. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Udovički. Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović, replika na izlaganje gospodina Babića.
Hvala predsedavajuća. Ako je ova analiza koju je radio NALED, USAID o inspekcijama u Srbiji netačna, gde piše 37 inspekcija, čak je boldovano i navedeno je svih 37 inspekcija, onda sam ja pogrešio, ali pročitao sam ime svake od ovih 37 inspekcija. Meni je zaista to jedini izvor, moguće da je neka inspekcija u međuvremenu ukinuta, međutim ovo je izveštaj od skora. Sa druge strane, ni jednom jedinom rečju nisam optužio ovu sadašnju Vladu za stanje u inspekciji, a mogao sam. Mogao sam da kažem da za tri godine ništa nije urađeno na tom planu, ali nisam zato što smatram da ovo jeste društveni problem, nepoštovanje donetih zakona, koji ne datira od danas, juče, prekjuče, datira od postojanja države kao nezavisne države, dakle, ne poštuju se zakoni. Nisam ni jednom jedinom rečju optužio ovu Vladu, i ako sam mogao da kažem – zašto nije u poslednje tri godine nešto urađeno. Kada je u pitanju visine kazne, ministarko, jasno sam rekao. Dakle, ili nisu predviđene kazne ili su one blage. Kada sam govorio o tome da je kazna za privrednog subjekta, pravno lice, nadzirani subjekat koje odbije kontrolu, vrati, da budem slikovitiji, inspektora sa vrata i kažem mu – ne možeš vršiti kontrolu, kazna je od 100.000 do 800.000. Mi smo predložili da to bude dva miliona. Ono što sam istakao jeste da ovde nema mere bezbednosti kojom bi se tom licu zabranilo obavljanje delatnosti dok se ne obezbedi vršenje kontrole. Te mere bezbednosti nisam nigde našao. Recite mi ministarko, da li bi to bilo normalno, ako je neko odbio da inspekcija vrši kontrolu, da mu se izrekne mera?
Vreme, gospodine Veselinoviću. Govorili ste 20 sekundi duže.
Ne bih više odgovarao na ove kritike, a i nemam vremena, koje su došle sa strane SNS i mislim da je cilj da bude dobar zakon.
Zahvaljujem gospodine Veselinoviću. Reč ima ovlašćeni predstavnik narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Gospođo ministre, SPO i DHSS su dugo čekali jedan ovakav zakon. Ranije, kada ste dolazili u NSRS, mogli da čujete našu ocenu da je svaki državni službenik, u konkretnom slučaju inspektor, lice i naličje određene države. Kako se ponašaju državni službenici, državni činovnici koji, pre svega, iz budžeta primaju svoju platu i izdržavaju svoje porodice, to je najbolja slika stanja društva i ogledalo države. Prihvatili ste se jednog veoma značajnog zadatka i kada mi pričamo, kao zakleti antikomunisti, sa hiljadu i jednim argumentom u svakoj oblasti zbog čega smo antikomunisti, ovde se vi suočavate sa jednim teškim mentalnim nasleđem. Ovo je pokušaj promene jedne celokupne filozofije inspekcijskog nadzora, inspekcijskog postupanja u svim oblastima inspekcijskog nadzora. Zakon je dobar, a šta će biti u praksi, videćemo, jer problemi sa kojima se suočavaju svi oni koji ili vrše inspekcijski nadzor ili su predmet vršenja inspekcijskog nadzora su ogromni. Pamtim mnogo toga, video sam mnogo toga, pročitao sam mnoge analize, apsolutno sam svestan stanja u Srbiji. Pre 30 i nešto godina uobičajeno ponašanje jednog inspektora je bilo – prvo ulazi supruga u restoran i sa vrata viče „inspekcija“, za njom ulazi suprug, idu u separe, ručaju ili večeraju, dobiju mito i vraćaju se kući. Ali, zato će već susedni restoran zbog neke trivijalnosti zatvoriti, zakonski kazniti. U takvom jednopartijskom sistemu nikome niste mogli da se žalite, jer je sve umreženo. Iz jednopartijskog smo ušli u višepartijski sistem, ali se filozofija bitno promenila. Budući da mnogo toga zavisi od politike, i inspektori, kao i većina državnih službenika, se ponašaju u dosluhu sa politikom. Na koji način? U mojoj kompaniji, radio sam u osiguravajućoj kompaniji, jedan lokalni moćnik je poslao inspekciju koja je u osiguravajućoj kompaniji bila šest meseci, bez prestanka. Znate li šta znači šest meseci maltretiranja? Naravno da smo iz naših izvora znali da je krajnji cilj bio oduzimanje dozvole za rad. Koja je to šteta u poslovanju, koje je to narušavanje poslovnog ugleda, kakav je odnos klijenata kada šest meseci dolazi u neku kompaniju i šest meseci vide raznorazne inspekcije? Pored toga, doneli smo Zakon o zaštiti uzbunjivača, znam da naši građani redovno obaveštavaju sve državne institucije, što zvaničnim dopisima, što anonimnim dopisima, i znam da je takva situacija u vašem Ministarstvu i da se otprilike zna ko kako radi. Do sada se, tu filozofiju treba promeniti, uspeh rada inspektora cenio kroz broj donetih kazni i kroz punjenje budžeta Republike Srbije na osnovu propisanih kazni. Da se takva filozofija nije mnogo promenila pokazao mi je slučaj od pre nekoliko meseci, kada sam prolazio kroz jednu manju varoš i želeo da kupim nešto u prodavnici. Nekoliko prodavnica jedna do druge su bile zatvorene i nekoliko ugostiteljskih objekata, a najčešći razlog je bio zbog toga što nisu izdavali fiskalni račun. Znate li šta znači u današnjim uslovima ekonomske krize i poslovanja zatvoriti nekome radnju zbog neizdavanja fiskalnog računa, što je drakonska kazna? Koja težina prekršaja treba da bude da bi se nekome zabranilo obavljanje delatnosti i da svi zaposleni u tom najčešće malom preduzeću ne prime platu nekoliko meseci? Ta filozofija se pokušava promeniti ovim zakonom i normativno je to za nas u potpunosti prihvatljivo. Međutim, kažem vam, videćemo, ako se budu dostavljali godišnji izveštaji o postupanju svih inspekcijskih službi, ne samo sa republičkog, već pokrajinskog i lokalnog nivoa, kakvi će otpori biti u primeni ovog zakona. Znam ja da je nemoguće da ministarstvo koje ima širok spektar svog dejstva apsolutno proprati, uz sve poslove koje obavlja, i poslove rada inspektora iz vaše nadležnosti, ali one grube, lake, jednostavne procene se vrlo lako mogu videti. Inspekcije u razvijenim državama, gde država sa svojim službenicima, normativom i celokupnom delatnošću pospešuje razvoj privrede, pre svega imaju saradnički i edukativan karakter. Inspektori su nešto kao dobri saradnici kompanija. Oni su ti koji će malom ili srednjem preduzeću sa nekoliko zaposlenih koji ne mogu da isprate propise koji su doneti na vreme ukazati šta treba u svom poslovanju da prilagode, pokazaće fleksibilnost ako to nije urađeno u određenom roku, a ako budu morali da kazne kazna će biti primerena ekonomskoj snazi preduzetnika, neće biti drakonska. Krajnji cilj je da svi privredni subjekti napreduju, da ostvaruju profit i da se iz poreza, doprinosa i pružanja usluga puni budžet države, a ne samo kažnjavanjem. Mislim da su do sada to bili jako usamljeni primeri ponašanja inspektora. Vi i u obrazloženju zakona kažete ono što sam ja inače imao nameru da kažem, a to je da su inspektori najčešće arogantni, da su teški za saradnju, da su koruptivni, da direktno ili indirektno traže mito, da se ponašaju kao država u državi, kao mali bogovi. To vi možete promeniti na nekoliko načina. Pored edukacije koja je neophodna svim inspektorima, potrebno je i kažnjavati inspektore, a bogami je potrebno i podnositi krivične prijave i davati otkaz. Mislim da bi ta vrsta pročišćenja bila sadejstvo svih ovih mera. To bi bio prvi korak koji treba da urade svi koji kontrolišu rad inspektora. Do sada se retko dešavalo da neko od inspektora odgovara za nezakonito delovanje, za traženje mita, uzimanje mita itd, a verujte mi da tarife postoje i da su one manje-više javne. Srbija je mala zemlja, u Srbiji se sve zna. Zbog toga, mislim da ta vrsta mekoće i fleksibilnosti u postupanju inspekcija, ta životnost, taj krajnji cilj da se budžet ne puni kažnjavanjem, već pospešivanjem privrednog rasta i razvoja, da sve analize relevantnih institucija ukazuju da većina naših poslodavaca želi da radi u skladu sa zakonom, ali da je naprosto celokupan ambijent često usmeren protiv poslodavaca i mnogi koji su u sivoj zoni nisu u sivoj zoni svojom voljom. Ne žele baš svi oni da rade na crno, već su naprosto prinuđeni, ne samo zbog inspektora, već zbog celokupnog ambijenta i celokupnog načina poslovanja. Čini mi se da jedna od važnih karika u tom pozitivnom pristupu svim privrednim subjektima jesu upravo inspekcijske službe. Šta dalje pokazuju analize? Da država na godišnjem nivou u sivoj ekonomiji, što je i za mene iznenađujući podatak, gubi negde oko tri milijarde evra. To je iznos koji je zaista za mene bio prilično iznenađujući. Sada je, ne samo pitanje inspekcijskog nadzora, nego i pitanje celokupnog odnosa Vlade, pre svega prema malim i srednjim preduzećima i prema privrednicima, kako će nizom svojih mera pospešiti izlazak iz sive zone, jer je to u interesu svih? To je i u interesu preduzeća, u interesu zaposlenih i u interesu države. Znam da je to jedan težak proces, jedan težak zadatak, ali naprosto mi živimo u uslovima u kojima živimo i mere Vlade i mere države moraju ići u skladu sa životom, a samim tim i sve što se tiče inspekcijskog nadzora. Ono što je dobro u ovim predloženim rešenjima, to je da će se akcenat staviti na preventivnim i korektivnim merama, da će se verovatno inspektori dalje stručno usavršavati i obučavati, jer je nebrojano primera da dođu inspektori koji zaista ne poznaju osnove poslovanja ili osnove posla koji obavljaju, a krajnji cilj i jedini kada ga vidite po izrazu lica kada uđe da vrši inspekcijski nadzor je kasno. Obično se iza svake arogancije krije neznanje. To je tako i kod inspektora. Svi oni koji su spremniji na saradnju, koji su fleksibilniji itd, pokazuju kroz razgovor da imaju i više znanja. To nije nešto novo što sam ja otkrio, ali je jedan tipičan način ponašanja inspektora. Verujte mi, među sto građana na ulici, po aroganciji, po stavu odmah ćete prepoznati koji je inspektor. Zatim, dobra mera je obezbeđivanje zakonitosti i bezbednosti u radu inspektora, preduzimanje niza korektivnih mera, a ne samo prinudnih, pokušaj da se ta formalistička, kruta tumačenja propisa zamene suštinskim, da inspektori imaju bolji pregled i analizu procena rizika gde treba da deluju preventivno, gde treba da deluju represivno, a gde edukativno. Takvo ponašanje će pre svega pomoći razvoju privrede i svih subjekata da posluju u skladu sa propisom, jer je to i njihova želja. Zatim, potrebna je koordinacija rada svih inspekcijskih službi. Znate, kada građanin ode kod neke inspekcije, dobije jedan kratak odgovor – nije to naša nadležnost, doviđenja. Zašto inspektor ne kaže ko je nadležan? Zašto ne napiše kolegi iz druge inspekcijske službe jedan kratak dopis? Pa, koliko je bilo povreda najtežih od strane poslodavaca obaveza iz radnog odnosa prema zaposlenima? Nije mi poznato da je inspekcija rada nekada adekvatno reagovala ili stala u zaštitu zaposlenih. Kako onda zaposleni doživljava vlastitu državu. Pa, gleda je kroz lice inspektora i oseća se nemoćno. Država iza njega ne stoji kada treba da budu zaštićena njegova prava i interesi, ali onda sa punim pravom kaže – ali, država je tu kada treba od građanina da naplati sve obaveze prema državi. Zašto država kroz i ovaj oblik svog delovanja ne pokaže da ne vodi računa samo o svojim interesima, nego i o interesima svih građana? Tamo gde građani osete takvu vrstu ponašanja države, oni kažu sa punim ponosom – ja živim tu i tu, to je prava država. Gde toga nema, građani kažu – tu nema države. Mislim da će se sa ovim što ste vi sada predvideli i ta vrsta filozofije menjati na bolje, uz sve prateće probleme. Zatim, dobro je što su propisana jača ovlašćenja inspektora u suzbijanju obavljanja delatnosti kod sive ekonomije i procedure, kao i što će biti bolja transparentnost rada i akata inspekcije i ujednačavanja inspekcijske prakse, jer i vi sami u obrazloženju kažete da inspektori često postupaju po nekom vlastitom tumačenju, čak mimo tumačenja zvaničnog ministarstva koga oni predstavljaju na terenu. Zamislite takvo ponašanje inspektora, koji sebe stavlja iznad ministarstva, iznad države, iznad svega, koji je sam „dominus at deus“. Zatim, dobro je što će biti elektronsko povezivanje i razmena informacija preko jedinstvenog informacionog sistema i standardizacija pojma i postupka inspekcijskog nadzora. Gospođo ministre, nama je neshvatljivo zbog čega, pošto je ova oblast bila regulisana u hiljadu zakona, propisa, podzakonskih akata i neke prethodne vlade nisu donele ovakav sistemski zakon o inspekcijskom nadzoru, dobro je što je to uradila ova Vlada. Ovo je prvi početni dobar korak, kažem, pre svegau menjanju jedne čitave filozofije. Ako se ovo što je cilj zakonodavca u potpunosti primeni u praksi, mi ćemo zaista i u tom delu imati jedan potpuno drugi i bolji ambijent, i ja ću moći, kao antikomunista, da kažem – evo u ovoj oblasti smo se oslobodili komunizma, ali, ako se sve završi na starom, onda smo uzalud krečili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite gospođo Čomić.
Zahvaljujem. Zakon o inspekciji bi trebalo da bude zakon oko koga se svi slažemo, bez obzira na to da li pripadamo podršci vladajuće koalicije, ili smo opozicija, jer to predstavlja uređivanje jednog sektora za koje nemamo spor, da nam je od interesa, da radi glatko, da dokazuje da gradimo vladavinu prava i da povećava sigurnost građana. Kroz taj spektar ću i ja podeliti sa vama i nadam se zaslužiti vašu pažnju u ovih 10-15 minuta,sa komentarom kako je zakon predstavljen. Ono što smo čuli o zakonu je da će on za godinu dana od dana stupanja na snagu, tu samo kratka digresija, on je po hitnom postupku, stupiće zakon za osam dana a doći će u primenu… Nije po hitnom postupku? Predamnom je Predlog zakona po hitnom postupku zajedno sa obrazloženjem. Dakle, tu nam treba neka inspekcija, da pokaže kada se Vlada odlučuje da je hitan postupak, a kada odlučuje da nije hitan postupak, pošto je neodlučna Vlada o tome. Za tih godinu dana u stvari, ja bih volela da ministarka i mi poslanici kroz odbore, kroz razne mehanizme u samoj Skupštini, pratimo pripremu za primenu zakona, jer će to biti najveći problem. Same odredbe, osim par odredbi koje ću pomenuti, možda i nisu problem, a da dokažem da bi mi bilo stalo da oko ovog zakona imamo jasan dijalog o realnosti, zato ću da komentarišem šta smo čuli. Znači, čuli smo da će ovaj zakon da pomogne da se smanji siva ekonomija, da će omogućavati pristup i onima koji nisu registrovani u sistemu, da će time povećati pravnu sigurnost, da će uticati na jednakost između subjekata koji su podvrgnuti nadzoru, da će sam izbor inspekcija biti bolje uređen i da će time biti i u skladu sa manje-više način na koji ovaj sektor inspekcije funkcioniše u EU ili u zemljama modernih pravnih država. Podeliću sa vama tri primera koji su paradigma za to kakva je inspekcija sada. Prvi slučaj je slučaj građanina Aleksandra I. Beograd - Kruševac. Građanin je bio na intervjuu za posao i pitao ga je da li je oženjen. Pošto on zna da ne treba da bude pitan, jer je to lično svojstvo na osnovu kog ne može da bude diskriminisan, on se naravno usprotivio odmah na intervjuu braneći svoja prava za koja zna koja su. I, onda mu je objašnjeno da je mnogo bolje za poslove kada je neko oženjen, jer, na primer, onda se bolje, bolji su borci i tako raznih folklora je bilo. Uglavnom je taj uslov da on neće da saopšti svoj podatak bio eliminatorno za njega kao kandidata. I to je jedna ilustracija o nedopustivom stanju kod nas, kao što ne možete ženu da diskriminišete pitanjima o udaji i deci, tako ne možete ni muškarca. On se obratio inspektoru rada i dobio je odgovor – mi radimo samo sa onima koji su zaposleni. Na šta je građanin Aleksandar I. kazao – ali da pogledamo član 18. I, onda inspektor kaže – jao, da, stvarno. Onda bi možda mogao da radim, ali da mi doneseš napismeno. Koliko vam reformi treba da bi inspektor rada pročitao zakon koji treba da primenjuje i da bi znao da u njemu postoji član 18? To je naša realnost, kada kažem naša, to govorim kao sliku onoga da nema tu razlike između vladajuće koalicije i opozicije i da je to problem o kome tako mora da se govori. Drugi primer, da znamo kakva je realnost, kakve god slatke reči stavili okolo, imam puno razumevanja za sve slatke reči. U tekstu koji se u Novom Sadu daje kao plan zaštite životne sredine do 2020. ima opis stanja inspekcije sada. Od 40 prijava, 33 su zastarele. Radi se o zaštiti životne sredine. Ko je pred nama svima građanima za to odgovoran? Mi vidimo inspektora, a on ne nosi odgovornost, pošto ni ovaj zakon ne popravlja situaciju za inspektore iz oblasti zaštite životne sredine. Pouzdano znam da oni i kada urade celu svoju proceduru, kada znaju koji je zakon koji oni treba da primenjuju u pitanju kada su temeljiti, vredni, radišni i kada nisu površni, kao ministar koji je kao inspektor rada u prvom primeru, oni ne znaju šta se dešava nakon podnošenja prijave, niti imaju pristupa. Valjalo bi nam tokom primene za ovaj zakon, razgovarati o tome u Skupštini, zbog toga što mi svi vidimo inspektora, a vrlo često za ne primenjivanje zakona je odgovoran i neko drugi ko se ne vidi, kao u slučaju primera 40 prijava koje su inspektori vredno podneli, 33 zastarela, dakle duže od dve godine. Treći primer, kada je u pitanju prosvetna inspekcija za visoko obrazovanje, 17 univerziteta, četiri inspektora, uz paralelnu priču i ideju da nema zapošljavanja, nema ništa. Šta će ta četiri inspektora da rade? Kako će oni da obave svoj posao? Kako su ga do sada obavljali? Ko njih vidi kao odgovorne za sve ono što slušamo kao tračeve i spletke o tome šta se dešava po univezitetima a što jeste predmet rada prosvetnih inspektora. Njih četvorica, od toga su dva u Vojvodini i dva u drugim delovima Srbije. Još jedan komentar na zakon, i to jedino što bih molila potpredsednicu Vlade za pojašnjenja, radi se o članu 22. koji govori o uviđaju u stambenom prostoru. Kada čitamo taj član, meni bar, postaje dilema. Kad počinje uviđaj? Da li može da bude uviđaja u stambenom prostoru ako se onaj ko je u stambenom prostoru jednostavno ne protivi ulasku inspektora, ili ne može? Ako se neko usudi da tumači na ovakav prvi način, imamo vrlo ozbiljan problem ustavnih odredbi o nepovredivosti stana. Koliko god ja podržavala ideju u tom delu da se inspektorskim procedurama, kako nezakonite i nedozvoljene radnje, tako i ono što uslovno govoreći od milja ne zovemo nezakonite nego zovemo siva ekonomija. Trebao bi mi jasan odgovor koji nije čitanje člana zakona, jer je stvar prilično ozbiljna. Na kraju, ta novina koja podrazumeva da inspektor može da vrši nadzor, da kontroliše, da planira nadzor u ne registrovanim, malim, srednjim, kakvim god hoćete preduzećima. Godina o kojoj govorim, koja je pred nama da bi se napravila infrastruktura, da bi onaj prvi, koji je građanin Aleksandra I. prvo rekao – nemašti nikakva prava, da bi onaj drugi, koji je podnosio prijave džabe, da bi ovaj treći bio ne samo njih četiri, nego i malo više za prosvetnu inspekciju, da bi se to sve dogodilo tokom ove godine, mora biti van svake sumnje svima jasno kako će uticati na smanjenje sive ekonomije ova odredba. Pošto to u zakonu ne piše. Ja razumem ideju, ali smatram stvar suviše važnom da bi samo verovali na reč bilo kome od nas kao kritičara ili kao nekoga ko daje dobre primedbe na zakon ili bilo koga od njih, od nekog drugog ko predstavlja zakon. Znači, ako imate sivu ekonomiju, da li će to značiti da inspektor traži radnike koji nisu prijavljeni da kontroliše kvalitet robe koja je u prometu, da kontroliše uslove rada radnika koji su u neprijavljenom, nelegalnom, za državu nepostojećem objektu ili će se sve svesti na ljude koji na kutijama prodaju po pijacama ono što imaju. Vrlo su ozbiljne tvrdnje da će reforme inspektorske službe dovesti do smanjenja sive ekonomije, kao što su neozbiljne tvrdnje da ljudi samo treba da dobiju odgovarajuću ponudu od države da bi iz sive zone prešli u javnu fiskalnu, jasnu zonu pred zakonom. Meni je jako žao što se o tome u Srbiji malo priča, bez obzira da li se radi o Vladi koju ja podržavam ili u kojoj sam opozicija, to je sve, kako se kaže na starom srpskom, „wishful thinking you wanna be“, ideja o tome kako da stvarno sanirate sivu ekonomiju. Ako ovo bude jedna od poluga, ali to ne piše u zakonu, onda bih ja volela da godinu dana pred nama provedemo u jasnom opisivanju kakva je to poluga, da inspektorskim službama motivišete ljude da pređu iz sive zone u fiskalnu i legalnu zonu. To je osnovni problem našeg društva. To je osnovni problem prilaza i pristupa koji imamo kao društvo, bez obzira na stranke, čak bez obzira i na to kakve su, uslovno govoreći, ideologije. I ovaj zakon ima taj, po meni, generalno pogrešan pristup, a to je, u prethodnim propisima bilo je još gore, dakle da te uhvatim, da ti zabranim, pa do besmislenog kažnjavanja, bez ideje o tome zbog čega su ljudi u tom sektoru u sivoj ekonomiji, a nisu legalno prijavljeni. Postoji niz razloga i meni bi bilo drago da godinu dana od danas kada ovaj zakon zaista bude na snazi ili ako potpredsednica Vlade prihvati neke amandmane da bude i ranije, da stupi na snagu tako da je svima objašnjeno koji su to mehanizmi kojima će sistem da zaista radi tako da građanin ima manje problema bez obzira po kom osnovu se obraća inspekciji. Zašto ja govorim o građaninu koji je centar ovog zakona? Zato što je po meni, i ovde se meni rugalo onoliko, važno da svi mi razumemo da je građanin centar države, da su građani država i da svaki zakon koji gledamo, gledamo kroz pokušaj primera kako će odredbe tog zakona da menjaju kvalitet života građana i tu je potpredsednica Vlade u pristupu imala meni potpuno jasnu i dobru poruku. Ne govorim o ovlašćenjima same inspekcije, gde se ona menjaju u odnosu na dosadašnji rad, nego govorim o tome kako će na bilo koga od nas ko ima susret sa inspekcijom, kakve će dobre posledice da ostavi promenjen način kojim rade inspektori. Imam zadovoljstvo i privilegiju da poznajem ljude koji rade u inspekcijama i to je mahom i vredan i čestiti svet koji prilježno radi posao. Strašno mi je žao što je percepcija o njima negativna zbog ili dva tri slučaja koji poznajemo, ili zbog ovog što sam ja učestvovala, jer je inspektor rada rekao da to nema u zakonu ili ga je mrzelo da radi, ne znam šta mu je bilo, a ne može to da radi, ne može. Ne može nijedan drugi inspektor da stranku koja mu se obraća ili iz sopstvenog rada da zanemari sopstvene obaveze. S nadom da ćemo, ne tokom ove rasprave, imati dovoljno razjašnjenja, sem ovog o članu 22, zaista bi, ne zbog mene, zbog javnosti je važno da se van svake sumnje ostavi član 22. koji govori o uviđaju u stambenom prostoru. Ne sumnjam ni u struku, ne sumnjam ni u izveštaj NALED-a, ni u razgovor, apsolutno nemam nikakve sumnje, samo više je molba da zbog ljudi koji žive u ovoj državi se to jasno objasni, kada je nepovredivost stana, a nadam se da ćemo u mesecima pred nama imati prilike da ne u okviru debate, nego u okviru odbora, javnih slušanja, okruglih stolova, šta god smisli Vlada ili šta god smisle nadležni odbori, da budemo neprekidno u razmeni informacija o tome kako se gradi kostur, da bi sa svim članovima ovaj zakon bio meso koje pravi telo vladavine prava, u kome se svaka inspekcija ponaša tako da vidi građanina Srbije kao centar svog delovanja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa ministar.
Prvo ću da odgovorim na vaše pitanje, gospođo Čomić, koje želite da bude nedvosmisleno rečeno. Član 22. svakako poštuje ustavnu nepovredivost stana. Ukoliko pogledate pažljivije taj član, vidi se da inspekcija stana može da se vrši samo na osnovu naloga suda i mora da postoji pisani predlog za izdavanje naredbe o vršenju uviđaja u stambeni prostor osnovnom sudu. Kada je reč o onim drugim pitanjima o kojima želite da razgovaramo i u toku naredne godine, mi te razgovore već intenzivno vodimo. Predstavili smo zakon detaljno na odboru u Skupštini i imamo nameru da nastavimo tu praksu i saradnju. Potrudićemo se da vas izričito pozovemo u takve prilike za dijalog, ali ovde bih da naglasim da ništa što je tako složeno kao što je smanjivanje sive ekonomije ne može da se reši sa jednom ili dve mere. Ovaj zakon u svakom slučaju mora da doprinese smanjenju sive ekonomije, možda ne u onoj meri u kojoj bi trebalo ukoliko se ne bude sprovodio kako treba, ali same odredbe zakona, koje kažu da će se sada razmenjivati informacije između inspekcija, da će se plan inspekcija raditi na osnovu analize rizika i, što je najvažnije, da neće više moći inspekcije čak ogluše o postojanje i delovanje neregistrovanih i nelegalnih subjekata. Samim tim se menja jedna jednostavna varijabla među mnogim varijablama koje deluju na postojanje sive ekonomije, a to je varijabla verovatnoće, tj. rizika da budete uhvaćeni i da vas to košta. Siva ekonomija nastaje u proceni između cene toga da ste van zakona, odnosno procene odnosa cene toga što ste van zakona i cene koja bi bila da poslujete u okviru zakona. Bez obzira što postoji još mnogo faktora na kojima radimo razvijajući Program za suzbijanje sive ekonomije u ovom trenutku na Koordinacionom telu za borbu protiv sive ekonomije, koje veoma zdušno podržava privreda, znači, iako postoji taj program, iako planiramo da se sa tim programom pozabavimo sa svim faktorima koji deluju na postojanje sive ekonomije, samo usvajanje zakona i njegovo sprovođenje makar u formalnoj meri, ako ne onako kako zapravo planiramo da ga sprovedemo, u kom slučaju se zaista radikalno menja situacija, u svakom slučaju ona mora da deluje na smanjenje sive ekonomije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem. Pred nama je Zakon o inspekcijskom nadzoru, veoma važan i razlozi za njegovo donošenje su višestruki. Neshvatljivo je da je ovako važna delatnost u Srbiji do ovog trenutka bila regulisana po zakonu iz 1992. godine o državnoj upravi. Naravno da je ceo sistem i funkcionisao jako loše. Zaista je poslednji trenutak da raspravljamo o ovom zakonu. Da je on danas na dnevnom redu u Narodnoj skupštini Republike Srbije zbog toga što je reforma inspekcijskog nadzora neophodna i zato što ovim Predlogom zakona treba, pre svega, da delujemo preventivno preko inspekcijskih službi na privredu u Republici Srbiji. Potpuno je jasno da je po Zakonu o državnoj upravi iz 1992. godine rad inspekcijskih službi otežan, da je njihov način funkcionisanja potpuno prevaziđen i neprilagođen trenutku u kojem se radi i posluje i što po dosadašnjem Predlogu zakona, u stvari sadašnjem Zakonu, imamo veliki broj sukoba nadležnosti, a što dovodi do toga da se neki privredni subjekti nepotrebno višestruko kontrolišu i to obično oni čije je delovanje u najvišoj meri usaglašeno sa zakonom. Naravno ja ću u svom obrazloženju koristiti sve ovo što su NALED i USAID zapazili. Dobro je što su njihova zapažanja ušla u Predlog ovog zakona, ali takođe mislim da je veoma važno što su u Predlogu ovog zakona potpuno na jednoj strani i privreda i država i inspekcija i što svi imaju potpuno ujednačeno mišljenje o tome da je ovaj zakon neophodan. Mislim da će ovaj Predlog zakona rešiti mnoge probleme koje imamo, ne samo u radu inspekcijskih službi, nego i u činjenici da je preglomazan normativni okvir sa kojima se mnoge inspekcijske službe susreću. Navešću samo neki od podataka da, na primer, Tržišna inspekcija primenjuje odredbe čak 88 zakona i 25 podzakonskih akata, što zbirno čini 113 propisa. Ne zaostaje mnogo ni fitosanitarna inspekcija sa ukupno 110 propisa, zdravstvena-sanitarna inspekcija sa 91, ali apsolutni šampion u ovom pogledu ipak je Poreska uprava koja primenjuje 149 propisa, od čega čak 132 propisa predstavljaju podzakonski akti. Kada se svi ovi podaci uzmu u obzir potpuno je jasno da ne čudi činjenica da se značaj inspekcija zanemaruje. Veliki broj propisa, kao i njihove česte izmene koje za posledicu imaju izmenu nadležnosti inspekcija, dovode do ne transparentnosti njihovog rada i stvaraju generalno lošu sliku o inspekcijama i dovode do nepoverenja građana u njih. Kao što sam rekla, u pravnom sistemu Srbije ne postoji zakon koji na sistematičan način uređuje oblast inspekcijskog nadzora. Ovim Predlogom zakona očekujem da će se unaprediti rad inspekcija, da će se olakšati poslovanje privrede i doprineti opštoj pravnoj sigurnosti. Evidentna je diskoordinacija u radu inspekcija. Zakonsko rešenje je da se koordinacionom komisijom, kao telom koju obrazuje Vlada i čiji prestižni zadatak jeste praćenje dostignutog nivoa koordinacije inspekcije, ovaj problem reši. Znam da ste kao Ministarstvo bili u dilemi da li da se ovaj posao poveri koordinacionom telu ili da to bude jedinstveni inspektorat. Potpuno uvažavam razloge zbog čega ste se odlučili za koordinaciono telo, jer ste kao radna grupa uzeli u obzir iskustva zemalja koja su imala jedinstveni inspektorat i koje su imale velike propuste u kontrolisanju inspekcijskih službi, tako da mislim da je u predlogu svakog zakona, bez obzira što svaka zemlja ima određene specifičnosti, vrlo važno uzeti u obzir činjenice i praksu u okruženju koja nas, kada imamo novi zakon, u stvari na neki način tera da dođemo do pravog rešenja. Ovo što inspekcije nemaju specijalizovani softver, niti jedinstvenu bazu podataka je očigledno do sada predstavljalo veliki problem za funkcionisanje inspekcija. Znam da je trebalo obezbediti novac i doći do te jedinstvene baze podataka. Ona će biti veoma važna u daljem radu inspekcija i mislim da će dovesti do velikih prednosti, da će na taj način biti omogućena sistematična dodela predmeta inspektorima, kao i praćenje tih predmeta, da će biti omogućena transparentnost, jedinstven uvid inspektora u sadržaj dokumenata, razmena podataka, procena rizika i planiranje nadzora. Verujem da ćete vi do kraja 2017. godine, kako je i planirano, imati zaokružen taj jedinstveni informacioni sistem koji je neophodan u radu inspekcijskih službi. Slažem se sa svim mojim kolegama koji su rekli da je potrebna i neophodna veća transparentnost u svakodnevnom radu inspekcija. Mislim da će se ovo omogućiti kroz punu dostupnost zakona i podzakonskih akata u elektronskoj formi, što je intencija i predlagača zakona. Sada se susrećemo svi sa jednim velikim problemom u radu inspekcijskih službi, a to je kapacitet. Nedovoljni su kapaciteti. Imamo nedovoljan broj inspektora, s obzirom na obim posla koji se pred inspekcijama nalazi. Poseban je problem što je broj inspektora manji u odnosu na sistematizaciju radnih mesta. Posebno je ovo izraženo u građevinskoj inspekciji gde je popunjenost kapaciteta na odgovarajuća radna mesta, u skladu sa aktom o sistematizaciji, svega 53,8% i onda dolazimo u situaciju da jedan inspektor na primer kontroliše 1.308 objekata, što je zaista mnogo. Takođe, posebno brine i činjenica da postojeći kadar nije sistematski obučen za rad, a što za posledicu ima neujednačeno postupanje inspekcija i nizak stepen pravne sigurnosti. Takođe. Zbog toga što u javnom sektoru ne možemo da primamo dovoljan broj radnih mesta, taj manjak je vrlo evidentan i ja verujem da će se ti problemi u narednom periodu rešiti. Oni moraju da se reše da bi inspekcijske službe zaista na pravi način radile svoj posao i dobro je što su sve navedene primedbe na koje sam ukazala predložene u zakonu i u članu 46.koji uređuje uslove za obavljanje poslova inspekcijskog nadzora, u članu 47. koji uvodi ispit za inspektore, u članu 50. koji uređuje pravo i obavezu stručnog usavršavanja inspektora, u članu 51. uređuje se jedinstveni izgled službene legitimacije i 54. unutrašnju kontrolu inspekcija. Problem dosadašnjeg zakona je bio i u tome što ne postoji jasan kriterijum za vrednovanje rada inspektora, kao ni sistem njihovog nagrađivanja. Trenutno se rad inspektora ceni tako što se njihov učinak vrednuje na osnovu broja sprovedenih kontrola i izrečenih mera, odnosno kazni, a u stvari intencija treba da bude na samoj prevenciji. Novi zakon u potpunosti je implementirao ovu sugestiju, tako što je u odredbama u članu 33. uredio poseban postupak prema neregistrovanim subjektima i što jednostavno naglaskom na hitnim postupanjima daje određena ovlašćenja inspektoru. Vrlo je važno da se uzmu u obzir i određeni amandmani koje su kolege podnele, ima ih 111, i koji se odnose na diskreciona prava inspektora. Ja ne verujem u nikakvu diskreciju. Jednostavno smatram da svaki drugi zakon treba da bude dovoljno jasan i da ima vrlo precizna uputstva po kojima inspektori moraju da rade. Što je zakon jasniji, svima nam je lakše. Što ima manje diskrecionih ovlašćenja, bolje je za svaki zakon. Takođe, nadležnost inspekcija za preduzimanje mera u borbi protiv sive ekonomije i ovim zakonom je bila vrlo ograničena. U članu 33. kao i u članu 21. utvrđuju se ta ovlašćenja inspektora u velikoj meri na blagovremeno postupanje inspektora čime se dodatno osnažuje normativni okvir u borbi protiv sive ekonomije i mislim da je dosadašnji problem bio i u tome što nije bilo dovoljne i jasne koordinacije između rada inspekcijskih službi, tužilaštva i sudova. To sada ne može da bude ni samo predmet ovog zakona. To je generalno problem u celoj državi i u primeni svih zakona, ali mislim da se moramo svi truditi da policija, tužilaštvo i sudovi rade u koordinaciji. Imaćemo mnogo veći broj rešenih i sudskih procesa i uopšte rad inspekcijskih službi će biti vrlo transparentan i imaće bolje rezultate. U članu 9. se uređuju procene rizika i to je izuzetno bitan momenat prilikom planiranja aktivnosti inspekcijskog nadzora i zaista uporedna praksa pokazuje da se u velikom broju zemalja inspekcijska kontrola vrši isključivo na osnovu procene rizika. Takva praksa je zastupljena i u regionu što na žalost kod nas trenutno nije slučaj. Samo 46% analiziranih inspekcija u Republici Srbiji trenutno sprovodi nadzor prema proceni rizika i mislim da su pozitivni efekti ovakvog planiranja mnogostruki, smanjuje se broj nepotrebnih inspekcijskih kontrola kod onih subjekata koji delatnost obavljaju u skladu sa propisima, odnosno kod onih subjekata kod kojih je rizik relativno mali. Odredbom u članu 18. stav 4. eksplicitno se kaže da inspektor neće pokrenuti postupak po službenoj dužnosti na osnovu predstavke ako je procenjeni rizik neznatan ili je u pitanju zloupotreba prava. Dakle, i ovde i u ovom slučaju zakonu daje diskreciono pravo da proceni koliko je konkretna predstavka osnovana, a da pri tom ima u vidu već navedenu procenu rizika kao jedan od bitnih parametara. Što se tiče tih diskrecionih ovlašćenja svoje mišljenje sam dala i još jednom ponavljam da mislim da je i u svakom zakonu vrlo važno da ih ima što manje. Sve u svemu ovaj Predlog zakona stavlja akcenat na preventivno delovanje inspekcijskih službi, ukazuje na planiranje nadzora koje treba da bude zasnovano na adekvatnoj proceni rizika, ima neupotrebljivo bolju koordinaciju mnogobrojnih inspekcija čime se pre svega štiti interes samih privrednih subjekata i ima za cilj ujednačavanje prakse inspekcijskih organa donošenjem mišljenja i instrukcija za postupanje kada su u pitanju iste i slične pravne situacije. Mislim da je resorno ministarstvo Predlogom ovog zakona uradilo dobar posao, jer su osluškivali mišljenje i puls onih koji su najviše zainteresovani da ova materija se uredi i cilj ovog zakona je da se ojača kapacitet inspekcijskih službi. Očekujem da ćemo u narednom periodu videti njihov bolji rad i da ćemo svi zajedno uz podzakonske akte vrlo brzo početi da osećamo prednost ovog Predloga zakona. Ovom prilikom želim da vas obavestim da će poslanička grupa Nova Srbija u danu za glasanje podržati ovaj sistemski zakon. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Filipovski. Reč ima narodna poslanica Suzana Spasojević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženo ministarko sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, o potrebi donošenja jednog ovakvog sistemskog i reformskog zakona, kakav je Predlog zakona o inspekcijskom nadzoru o kojem danas raspravljamo dovoljno govori podatak da Srbija do danas nije imala jedinstven zakonski akt kojim bi se uređivao rad inspekcijskih organa. Gotovo 1000 zakona, uredbi, podzakonskih akata do sada je uređivalo odstupanje inspekcijskih organa. U Srbiji zaista ima 36 republičkih inspekcija i 37je komunalna inspekcija na lokalnom nivou koja je zadužena za obavljanje poslove lokalne samouprave. Pored toga, postoje mnoga javna tela koja vrše nadzor i kontrolu privrednih subjekata i obavlja u suštini slične poslove kao i inspekcijski organi što je i neracionalno i nepotreban trošak i za budžet i za privredu. Kada se pomene inspekcija, naši građani uglavnom imaju jednu negativnu reakciju, izražavaju sumnju u stručnost, izražavaju sumnju u dobronamernost, a sve je to posledica jednog iskustva u radu sa inspekcijskim organima, posledica nestručnosti, pa i korumpiranosti zašta imamo mnogo primera u proteklom periodu i znamo da je nekim službenicima inspekcijskih službi zakon bio zaklon, a položaj mogućnost da ga zloupotrebe i nanesu štetu drugima. Nažalost, kao što je to rekao kolega Mirko Čikiriz, to je bilo i u nekom prošlom vremenu, ali toga ima i sada. Osim percepcije koju građani i privrednici imaju u odnosu na organe inspekcije, postoje mnoge analize i istraživanja koja ukazuju upravo na posledice koje su nastale kao rezultat postojanja jedinstvenog pravnog akta, kojim bi se uređivao rad inspekcijskih organa. Tako da se na postupanje inspekcijskih organa sada primenjuju odredbe Zakona o državnoj upravi koje su i zastarele i neprilagođene sadašnjim uslovima poslovanja, sadašnjoj ekonomskoj i privrednoj situaciji u Srbiji, poslovnom ambijentu koji traži neke savremene standarde u radu inspekcijskih službi. Naravno, nije lako raditi u pravnom prostoru gde preko 1000 propisa pokriva rad inspekcijskih organa. To je šuma propisa u kojoj se teško snalaze i građani i privrednici, pa i inspekcija. Osim toga, izraženo je mišljenje da je rad inspekcija jedan od velikih koruptivnih prostora. Zaobilaženje propisa, gledanje kroz prste, mito, korupcija, sve je to nešto između čega se stavlja znak jednakosti između toga i građana. Postoji mnogo primedbi i građana i privrednika na postupanje i rad inspekcijskih organa. Najosetljivija područja su zdravlje, bezbednost hrane, prosveta, a građani su izuzetno osetljivi kada je u pitanju građevinska i komunalna inspekcija. Zaista je nelogično i neshvatljivo to što su pod stalnom kontrolom i nadzorom upravo oni privredni subjekti koji se pridržavaju propisa, koji legalno posluju, koji zapošljavaju radnike, plaćaju doprinose i ispunjavaju svoje poreske obaveze, dok sa druge strane kanali sive ekonomije izmiču kontroli, uglavnom se kontrolišu ulični preprodavci koji se time bave bukvalno da bi preživeli i koji su najsitnija karika u tom lancu ekonomije, a oni krupni nažalost i dalje ostaju nedirnuti. S obzirom na obim i na značaj koji siva ekonomija ima u Srbiji i na zastupljenost korupcije, opet u odnosu na sivu ekonomiju, ovom problemu se zaista mora prići ozbiljno, sistematično i u koordinaciji organa inspekcije, policije, tužilaštva, sudstva, komunalne inspekcije i svih onih koji zajedničkim radom i nastupanjem mogu da utiču da se nelegalno poslovanje prevede u neke legalne tokove i da se na taj način smanji prisustvo sive ekonomije u Srbiji. Definitivno je potrebno napraviti sistem gde će inspekcijski organi biti u službi onog dela privrede koji posluje legalno, onog dela privrede koji se pridržava propisa i da inspekcijski organi budu upravo to što je i rekla gospođa ministarka, budu pokretač privrednog razvoja, a da istovremeno planiranim, redovnim i strogim kontrolama utiču na one koji nelegalno i neregistrovano posluju, jer zaista zajednički i koordinirano moramo uticati da se siva ekonomija u Srbiji uništi, jer je to veoma veliko zlo za Srbiju. U praksi je definitivno pokazano i na to su nam privrednici i ukazivali, da su kontrole inspekcijskih organa koje su neplanirane i nenajavljene kod privrednika uticale na loše poslovanje. Te kontrole obično dugo traju, izazivaju neke dodatne troškove, a sa druge strane ne daju ni pozitivne rezultate kada je u pitanju inspekcija, odnosno ne daju one rezultate koje inače inspekcijske kontrole koje su sprovedene u dobroj nameri treba da daju. Zato je izuzetno dobra ova odredba Predloga zakona o inspekcijskom nadzoru koja se odnosi na to da inspekcijski nadzor ubuduće mora da bude i najavljen i planiran, naravno, u skladu sa analizom i sa procenom stepena rizika. Naravno, ima izuzetaka, kada neće morati da bude najavljen, ali, u svim ostalim slučajevima mora. To će biti dobro za privrednike i dobro je što će inspekcijske službe morati međusobno da koordiniraju, da se ne dogodi kao što je to bio slučaj do sada, da se u jednom momentu u jednom istom privrednom subjektu nađe više inspekcija. Veoma je bitno utvrđivanje institucionalne nadležnosti i koordiniranje sa Upravom carine, koja je veoma bitna karika u suzbijanju sive ekonomije. Privredni subjekti nam ukazuju i na to da ništa manji problem nije nejasno i nejednako tumačenje propisa kao i izricanje neprimereno visokih novčanih kazni u pojedinim slučajevima, što nas dovodi do toga da je opravdano mišljenje koje inače postoji u narodu i već je neko od narodnih poslanika o tome govorio, da inspekcije kada odu u kontrolu nekog privrednog subjekta jednostavno moraju nešto da pronađu, moraju da izreknu neku novčanu kaznu, jer je to jedan od načina punjenja budžeta. Svakako treba praviti razliku između onih koji namerno krše zakon, koji se namerno ne pridržavaju propisa i onih koji u nekim pojedinačnim slučajevima i nenamerno naprave neku grešku u poslovanju, koju može svako od nas koji se bavi nekim poslom da načini. U tim slučajevima je veoma bitno baš upravo ovo što zakon i predviđa, da inspekcija reaguje preventivno, opomenom ili zapisnikom i da upozori na propuste u radu, ostavi određeni vremenski rok da se ti propusti otklone, a ne odmah da izriče drakonske novčane kazne. To je veoma bitno i za one koji tek počinju da se bave nekim poslom, a i za one koji već nešto rade. Treba proceniti ekonomsku i finansijsku situaciju privrednog subjekta koji je predmet kontrole. To je jedan od načina da se upravo suzbija mišljenje koje postoji da su inspektori nešto strašno, da je poseta inspekcije nešto loše. Jednostavno, moramo napraviti sistem da inspekcije budu te koje će u odnosu sa građanima uticati da se svest građana podigne na taj nivo da se zakon, propisi i procedure moraju poštovati. Inspekcije treba da budu institucije koje će osim toga što će uticati i na kontrolu i na prevenciju i na kažnjavanje, moraće da budu te koje će u velikoj meri, osim što će uticati na smanjenje i korupcije i sive ekonomije, uticati na privrednike, uticati na jedan veći privredni rast i stvaranje jednog boljeg poslovnog ambijenta. Ako krenemo u dalju analizu rada inspekcijskih organa, nailazimo i na niz suprotnosti. Na primer, već sam navela da u Srbiji ima 36 republičkih inspekcija i da je to i neracionalno i nepotreban trošak i to je u redu. Ali, sa druge strane, znamo da postoji nedovoljan broj inspektora koji su prisutni na terenu i da jedan inspektor kontroliše više privrednih subjekata, tako da se dovodi u pitanje njegova efikasnost u kontroli tog privrednog subjekta, a dovodi se u pitanje i kolika je njegova mogućnost praćenja stanja u oblasti koju određeni inspektor pokriva. Osim broja prisutnih inspektora na terenu, problem predstavlja i loša opremljenost inspekcijskih organa. Oprema je dotrajala, nedostatak osnovnih sredstava za rad i sve to dovodi do toga da ne samo da inspektori ne mogu adekvatno da obavljaju svoj posao, već dolazi do situacija da jednostavno ne mogu da odu do subjekta koji je predmet kontrole. Nažalost, ovaj problem se ni Predlogom ovog zakona ne može rešiti, već se mora naći neki drugi način za rešavanje ovakvog stanja kad je tehnička opremljenost inspekcije u pitanju. Uvođenjem procene stepena rizika, rešiće se problem koji su inače inspekcije imale, jer su morale da izlaze na teren i u kontrolu privrednih subjekata po svakoj prijavi, od kojih su neke prijave bile ili zlonamerne ili bez osnova. Tako su stvarani nepotrebni troškovi, nepotrebno korišćeni resursi inspekcije i nepotrebno uznemiravani privredni subjekti. Uvođenjem procene rizika Predlogom ovog zakona, stupanje po prijavi biće ograničeno, tako da inspektor neće biti u obavezi da pokrene postupak nadzora onda kada oceni da stepen rizika nije toliki da dovodi u pitanje regularno poslovanje određenog privrednog subjekta. Nakon svega uočenog i na osnovu percepcije građana i privrednika i na osnovu brojnih analiza i istraživanja, postavlja se pitanje kako napraviti red u radu inspekcijskih organa, kako povratiti poverenje građana u državne odnosno inspekcijske organe i uveriti ih da oni rade u njihovom interesu. Potrebno je svakako mnogo toga, ali prvi pravi korak je donošenje zakona o inspekcijskom nadzoru, o kojem danas raspravljamo i kojim se po prvi put kodifikuje i u jedan okvir stavlja celokupna oblast inspekcijskog nadzora. Na neki način, ovo je krovni zakon kojim se uređuju osnovni principi, vrste, procedure, oblici inspekcijskog nadzora, kao i ovlašćenja i obaveze svih učesnika inspekcijskog nadzora, koji je izuzetno značajna karika u ostvarivanju kontrolne uloge države u sprovođenju i izvršavanju zakona. Rad inspekcija se direktno odražava na ostvarivanje mnogih prava građana, ali se odražava i na rad privrede i na rad državnih službi. Jedna od veoma kvalitetnih novina koja je predviđena Predlogom ovog zakona odnosi se na uvođenje koordinacione komisije koju će obrazovati Vlada kao koordinaciono telo, a koje će imati zadatak da obezbedi obuhvatniji i delotvorniji nadzor, kao i izbegavanje preklapanja i nepotrebnog inspekcijskog nadzora. Takođe, ispit za inspektora odnosno licenciranje je još jedan garant da će se ovim poslom baviti stručni i obučeni ljudi, koji će odolevati svim izazovima profesije i čuvati dostojanstvo države. Na kraju samo zaključak, ovo je zakon kojim se propisuju savremeni standardi inspekcijskog nadzora i zajednička pravila i procedure za inspekcije, što će u priličnoj meri uvesti red u rad inspekcijskih organa, olakšati poslovanje privrednih subjekata, što i jeste cilj zakona, da otkloni sve uočene probleme, da smanji prostor za korupciju, onemogući selektivnu primenu inspekcijskog nadzora i na taj način doprinese stvaranju jedne uređene države, kakva Srbija treba i da bude. Ovo je izuzetno dobar predlog zakona, zaista ne mogu da nađem ni jednu zamerku, koliko god se trudila. Poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati predlog ovog zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođo Spasojević. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, dr Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovana gospođo ministar, kolege poslanici, dosta toga je danas rečeno, ali pokušaću da ukratko sublimiram razloge zbog kojih uopšte danas donosimo ovakav zakon. Prvo, uopšte rad inspekcijskih službi kod nas u proteklih 20 i više godina su rak rana ovog društva, upravo zato što niste imali objedinjeno na jednom mestu zakonsku regulativu koja će moći na određeni način da sublimira i reši sve one probleme u društvu koji se dešavaju, bez obzira da li je u pitanju poreska uprava, tržišna inspekcija, da li su u pitanju bilo koje inspekcije o kojima je bilo reči, iz bilo kojih oblasti. Ono što je važno, ovaj zakon vrši reformu inspekcijskog rada i obuhvata 36 različitih inspekcija, pogotovo koje su u funkciji 12 ministarstava, bez kojih ministarstva jednostavno ne bi mogla da funkcionišu. Zato je važno da se sada prvi put postavlja ovakav koncept. Ono što treba zahvaliti ovom ministarstvu je što je zaista kada je preuzelo taj zadatak, preuzelo nešto što je počelo već 2011. godine da se radi, pisanje ovakvog jednog zakonskog rešenja. S jedne strane, počelo se baš od onih koji su nosioci tog posla, a to su same inspekcije,pa su se dalje u tim radnim grupama pridruživali pomoćnici ministara, državni sekretari, čak i profesori sa pravnog fakulteta. Postignut je jedan širok konsenzus na izradi ovakvog zakonskog rešenja. Prema tome, trebalo je imati jako puno strpljenja i fleksibilnosti i implementirati svačije viđenje ovog problema u društvu i kao rezultat toga došli smo do ovakvog zakonskog rešenja. Zamerke privrede, naravno, za rad inspekcija su uvek bile velike, ali, pre svega, rezultati koji pokazuju do 2012. godine da je rad organa bio loš su ti da kada klasifikujete Srbiju recimo u pogledu borbe protiv korupcije, negde na 78 mestu od 175 se nalazila Srbija, jedan od glavnih razloga bio rad inspekcijskih organa. Drugo, kada su određena istraživanja se radila koji su to elementi koji blokiraju dolazak direktnih stranih investicija i zainteresovanih investitora da ulažu u Srbiju, na petom mestu je takođe bio, kao jedna od stvari koji negde zaustavlja privredne aktivnosti, rad inspekcijskih organa. Istraživanje koje je rađeno na hiljadu preduzeća 2012. godine dosta je pomoglo na izradi ovakvog zakonskog rešenja. Oni su pokazali da su veliki troškovi zbog neadekvatnog rada inspekcijskih organa, čak da je gubitak privrede oko 2,5 miliona evra, da se rast broja kazni sve više povećavao, a da efekti ponašanja i privrednih subjekata, ali i inspektora se nije promenio, nego su jednostavno svi terali neki svoj koncept koji je zastareo i shvatali inspekciju kao neko nužno zlo koje na određeni način treba zaobići, a inspektori predstavljali strah i trepet, ali sa nedovoljno definisanim sistemom kontrole. Ono što je bitno reći, nije postojala ta koordinisanost koja je suštinski sada ovim zakonom data i ono što je najinteresantnije je da procedure, metodologija i mere koje su propisane jednostavno su pokazale da ne postoje adekvatni kapaciteti, odnosno da sami inspektori nisu bili dovoljno edukovani i nisu pratili ni zakonska rešenja po kojima su vršili nadzor, što je izazvalo velike štete, pa i u pogledu evropskih integracija i harmonizacije propisa, jer ono što je Skupština usvajala jednostavno na terenu nije moglo da se implementira. Uzroci zbog kojih mi danas imamo i ovaj nov zakon to je da, pored toga što smo rekli da postoje stare metode funkcionisanja inspekcije, jednostavno nisu uzeti svi uslovi rizika sa kojim se Zakon o inspekcijskom nadzoru do sada primenjivao. Interesantno je da opremljenost koja je postojala, i sada postoji, na kraju krajeva, ali čini mi se da se negde ide ka uvođenju novih informacionih tehnologija i novih softvera kojima sve više zaposleni vladaju, do 2012. godine nisu bili na zadovoljavajućem nivou da su mogli uopšte da se nose sa svim promenama koje smo imali u zakonskom pogledu. Šta treba ovaj zakon i koji su ciljevi postavljeni? Postavljeni su da, pre svega, se izvrši, pored svih ekonomskih reformi, reforma kontrolne funkcije koje inspekcije treba da imaju. Najveći akcenat je dat na poresku upravu, na tržišnu inspekciju, inspektorat na radu i na urbanističku inspekciju, građevinsku inspekciju, ali i komunalne inspekcije u gradovima. Ono što se primetilo je da je odnos broja inspektora koji je predviđen određenim sistematizacijama nije uvek bio do kraja popunjen i on pokazuje da je ta popunjenost između 87% i 88%, ali kada vidite koliki je broj subjekata kontrole po jednom inspektoru onda su zaprepašćujuće cifre. Na primer, u poreskoj upravi po jednom inspektoru imate 180 predmeta, u inspektoratu za rad 1.308, u urbanističkoj inspekciji 20, mali broj inspektora je ako poredite u odnosu na broj sprovedenih kontrola. Primera radi, poreska uprava – jedan inspektor sprovodi kontrolu nad 25.889 subjekata. Kao što vidite, ukoliko nema sinhronizovanosti u radu inspekcijskih organa, jednostavno, neizvodljivo je na adekvatan način sprovesti uopšte implementaciju bilo kog zakona, i najboljeg zakona u ovoj Skupštini i najboljih uredbi i pravilnika koje ministarstvo propisuje. Prema tome, jedan od glavnih razloga zbog kojih danas imamo ovaj zakon je da suštinski mi zaokružujemo sistem ekonomskih reformi u smislu zakonitosti, a to je donošenje ovog zakona, novog, modernog koncepta koji treba da nam donese velike rezultate u pogledu i otvaranja novih radnih mesta i otvaranje investicionog ambijenta, da investitori imaju predvidivo poslovanje kada dolaze ovde i otvaraju nova preduzeća, nove fabrika i zapošljavaju nove ljude. Kada govorimo o tome da ste rekli da postoje praktično tri stuba, glavna cilja o kojima govorimo, to je to ujednačavanje propisa, govorili ste i o koordinaciji rada, dobro je da postoji koordinisano telo koje će pokušati da usaglasi sve to, a reći ću i zbog čega. Pored toga, postoji ta tehnička opremljenost o kojoj smo govorili i mislim da će biti svima u interesu da jednostavno kroz softverski objedinjenu listu, koja će moći da se nađe na sajtu kroz izveštaje o radu, obezbedili ste i transparentnost funkcionisanja same inspekcije. Do sada je to bilo pod nekim velom tajne, negde se sticao utisak kod privrednih subjekata da se samo kod pojedinih dolazi, da samo određene inspekcije dolaze, da kod konkurencije ne idu, da onda imate određeni broj inspekcija koje dolaze u jednom danu, ukoliko žele da zatvore otvorena preduzeća. Tako da, sada toga više neće biti. Drugo, samim tim sistem i mogućnost bilo kakve korupcije od strane bilo kojih privrednih subjekata, a i u tom odnosu sa inspektorima, jednostavno tu nestaje. Znači, sve mogućnosti i mehanizmi da bi se otklonile sve negativne posledice što se tiče inspekcijskog nadzora ovde, mislim da je sigurno u 99% slučajeva otklonjeno. Treba reći da postoji i specifičnost u radu kada govorimo o inspekcijskim organima na nivou Pokrajinske vlade, odnosno AP Vojvodine i lokalnih samouprava, odnosno gradova i opština. To znači da po izglasavanju ovog zakona statuti, odnosno akti koje će donositi skupštine gradova i opština i akti koje će potpisivati gradonačelnici i predsednici opština moraće da imaju sastavne delove ovog zakona, moraće da se ponašaju u skladu sa ovim zakonom i moraće da definišu određene aktivnosti koje, recimo, imaju komunalne inspekcije. Zato što kod komunalnih inspekcija postoje određene specifičnosti u radu, ali vi ste ih ovim zakonom i predvideli, što je jako dobro. To je da postoje određeni povereni poslovi sa nivoa Republike na nivo opština i gradova, kao što su, recimo, tržišne inspekcije. Postojaće čak i koordinaciona tela na nivou gradova koja će biti u saradnji sa koordinacionim telom Republike Srbije. Postoje i slučajevi u kojima određeni inspektori neće uvek kažnjavati i neće dolaziti u situaciju da ne mogu da pouče stranku, već će sada to biti jedan imperativ. To znači da će inspektori na određeni način moći i verbalno da daju određene preporuke i savete na koji način će privredni subjekti moći da funkcionišu u skladu sa zakonom. Ovaj deo koji se odnosi na suzbijanje sive ekonomije zaista ne treba puno objašnjavati, zato što je do sada negde uvek bilo stimulisano, a pogotovo u vreme ekonomske krize i kada smo imali devedesete godine, negde je bilo prihvatljivo u društvu da posluju ljudi bez ijednog privrednog subjekta, bez ijednog PIB-a, da stoje na ulici i prodaju robu koja je jednostavno išla van tokova budžeta i van tokova državnih institucija. Tako da, sasvim je logično da sada, kada imate načina da nađete određenu stranku koja se bavi sivom ekonomijom, prodaje nelegalnu robu, nema registrovanu radnju, vi u tom trenutku kao inspektor možete odmah da reagujete, što do sada zakonski nije bilo moguće, odmah da pozovete ili policiju ili APR, Upravu prihoda da obavestite da određeno lice sa svojim imenom i prezimenom vrši određenu radnju, da sada može da otvori svoje privredno društvo preko koga će raditi i jednostavno ga uvlačite u legalne tokove poslovanja u ovom društvu. Zbog toga taj nivo sive ekonomije, koji je od 2005. do 2012. godine iznosio od 35%, a do 30% je pao 2012. godine, pokazuje da će tih 30% sive ekonomije, koja funkcioniše kroz određena privredna društva koja nisu registrovana, sada sigurno padati jer će dati mogućnost ljudima da funkcionišu na krajnje legalan način. Ono što jednostavno pokazuje ovaj zakon, jeste to da će te novine koje se odnose i na edukaciju samih inspektora pokazati da će nivo i kvalitet tih usluga, odnosno posla kojim će se baviti inspektori, zahtevati i njihovu sertifikaciju i polaganje stručnih ispita, da će imati neki rok od dve godine da zaista pokažu da su i sve ove novine negde prihvatili i da će moći da se nose sa tim novinama na adekvatan način. Mislim da će to sigurno dovesti do boljih rezultata i u privrednim aktivnostima. To je neminovno, uključujući i sve one zakone koje smo usvojili ovde u Skupštini. Mislim da će i lokalne samouprave shvatiti da su dobile olakšavajuće mehanizme sa kojima će lakše sprovoditi one zakone, one uredbe i akte koje donose i lokalne skupštine, zbog toga što će i naplate određenih taksi koje idu i samim lokalnim samoupravama imati jače mehanizme, da neće morati da čekaju da im Republika prebacuje iz budžeta, nego će sami moći time da se pozabave. Mislim da ovaj zakon spada u jedan moderan zakon i mislim da je ovakvo zakonsko rešenje zaista obuhvatilo sve relevantne subjekte u društvu koji se bave ovom temom. Mislim da u danu za glasanje treba prihvatiti ovaj zakon i zaista, što se tiče pregovora i kada govorimo o amandmanima koji su bili u okviru saradnje sa Ekonomskim kokusom i vašim ministarstvom, treba da budemo zadovoljni, jer ste pokazali da uopšte nemate problem sa tim da sarađujete sa svim poslaničkim grupama, a u cilju dobijanja najboljih rešenja. Zbog toga ćemo u danu za glasanje kao poslanička grupa SNS podržati ovakav predlog. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Tomić. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članom 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebi da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda sednice. Sada prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Da li je gospodin Jovanović u sali? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Milan Petrić. Izvolite.
Poštovani kolege i koleginice, poštovana ministarka i predstavnici Ministarstva, poštovani predsedavajući, Srpska narodna partija smatra da je važno donošenje jednog krovnog zakona koji bi uredio rad inspekcijskih službi i ojačao njihovu koordinaciju. Do sada je zbog odsustva zakonskog regulisanja ove oblasti najviše trpela privreda kroz pojave sive ekonomije, ali i država zbog izbegavanja plaćanja poreza. Niko se u prethodnom periodu nije ozbiljno bavio inspekcijama. Bilo je pojedinačnih slučajeva uređivanja segmenata u ovoj oblasti, kao što je, recimo, Zakon o upravnoj inspekciji. Baš iz tih razloga u pogledu propisa koji uređuju ovu oblast tu vlada neorganizovanost određena, jer se procenjuje da ima oko 1000 propisa koji regulišu inspekcijski nadzor, svako ministarstvo ima svoj neki vid inspekcije, a nije postojala nikakva koordinacija, nikakav plan rada između njih. Prostor za korupciju je bio ipak ogroman, a dokaz je upravo taj visok stepen sive ekonomije u Srbiji, zbog čega su trpeli najviše privrednici i preduzetnici koji su pošteno radili svoj posao i plaćali državi sve svoje zakonske obaveze. Srpska narodna partija smatra da se, kako u interesu građana, tako i u interesu privrede, mora ojačati svaki segment državne uprave i podići autoritet javnih službenika. Državna uprava jeste servis građana i privrede i reforme bi trebale odmah da počnu. Slabo se, doduše, radilo i na edukaciji. Dobar deo uprave je v.d. stanju jer se ne poštuje Zakon o državnim službenicima, niti se raspisuju konkursi za službenička mesta. To traje već godinama. Nemamo informaciju koliko stvarno ima zaposlenih u javnoj upravi, ni koliko je stvarno potrebno da postoji. Srpska narodna partija smatra da se reformom javne uprave mora doći do jednog efikasnog državnog aparata koji bi pomogao da se stvari koje su u interesu privrede rešavaju bržim putem. Takve promene mogu dovesti do novih radnih mesta u realnom sektoru. Želimo da verujemo da je donošenje ovog zakona početak reformi koje smo očekivali. Mi imamo primedbe na ovaj zakon i uložili smo amandmane. Smatramo dapojedina rešenja i dalje ostavljaju dobar prostor za korupciju, da se neki postupci nepotrebno usložnjavaju, da neka pitanja jednostavno nisu rešena. Recimo, mislimo da je loše rešenje da se najavljuje inspekcija tri dana unapred, smatramo da ta najava ne treba da postoji. Čak izuzeci koji se prave po ovom pitanju dati su preširoko, i ostaju potpuno u diskreciji inspektoru. To sve može biti prostor za korupciju. Takođe, imamo i primer izostajanja nekoliko grupa, čitavih grupa pravnih lica, recimo, sindikata, jer su članom 3, taj član 3. odnosi se samo na subjekte osnovane u Agenciji za privredne registre. O tom svim amandmanima ćemo govoriti u načelnoj raspravi, naravno. Ono što je najvažnije jeste da treba ojačati položaj inspektora, ojačati njegov autoritet, jer samim tim ojačavamo autoritet države. Time jačamo i poverenje građana i privrede u državi. Inspektor mora biti dobro plaćen, veoma stručan, i mora biti ponosan što radi za državu. Takođe, mora se pojačati koordinacija inspekcijskih službi, pošto je to sada najveći problem. Očekujemo da ćete pažljivo razmotriti sve amandmane koje sam podneo u ime Srpske narodne partije, jer smatram da će njihovim usvajanjem ovaj tekst biti znatno poboljšaniji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivan Bauer. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, novi Zakon o inspekcijskom nadzoru nudi poboljšanja, nudi nove procedure koje su na neki način kroz javnu raspravu poboljšane i to je nešto što je dobro u ovom predlogu. Slažem se da predlog kao predlog treba da doprinese smanjenju sive ekonomije, jer ne delim optimistične najave ministarke da će to ključno uticati na sam obim sive ekonomije, jer je opšte poznato da je sam inspekcijski nadzor tek na petom mestu po značaju kada se radi o sivoj ekonomiji. Mislim da je daleko značajnije od toga na koji način će teći investicioni ciklus u Srbiji, koliki će biti porezi, koliko će privrednici biti opterećeni i parafiskalnim nametima koje privrednici vide kao mnogo veći problem. Naravno, inspekcije jesu problem, naročito one tri najveće, i njih privreda vidi kao nešto što je problematično, pre svega zbog procedure koja je netransparentna, zbog inspektora koji nekada nisu dovoljno edukovani, inspektora koji nekada i ne deluju samo u skladu sa zakonom, nego su podložni raznim konkurentskim uticajima. To privrednici vide kao problem, kao nedostatak. Ovi problemi veoma mnogo koštaju privredu. Mislim da je dobro što se uvodi mogućnost dobrog informacionog sistema kroz ovaj zakon u praksu, ali mislim da nije dovoljno što su samo tri člana, odnosno tri stava zakona se bave ovom temom. Mislim da je trebalo i samim zakonom malo bolje definisati na koji način će naći informacioni sistem primenu u samom ovom zakonu. Primena ovog zakona je ključan problem. Mislim da mi treba od sistema koji je trom, zastareo, neefikasan, i ljudi koji u njemu isto tako funkcionišu, dođemo do sistema koji će dovesti da naši inspekcije budu mnogo efikasnije, da se njihov uspeh ne meri po visini kazne koju su naplatili, nego da se meri po tome koliko su doprineli sprovođenju zakona, koliko su doprineli tome da građani konkretno osete šta znači kada Narodna skupština donese neki reformski zakon. Ako taj zakon ostane mrtvo slovo na papiru, i ako ne postoji nadzor nad njegovom primenom, onda nismo puno toga uradili. Mislim da kod primene ovog zakona će značajnu ulogu imati upravna inspekcija i nadzor nad primenom, jer postoje problematična mesta, naročito član 22. gde mislim da svakako treba strogo voditi računa o tome na koji način postupaju pojedinačni inspektori. Postoji veliki broj amandmana narodnih poslanika. Siguran sam da ćete razmotriti te amandmane i da će oni koji su dobri, a ima ih, biti prihvaćeni i da će ovaj zakon biti još malo poboljšan. Nadam se da ćemo primenom ovog zakona doći do situacije u kojoj privreda, građani neće više videti inspektore kao neprijatelje, i neće više strahovati, čak i ako posluju u skladu sa zakonom, od samog dolaska inspektora, jer to je bila praksa u dosadašnjem periodu. U 2014. godini imamo povećan broj i naplaćenih kazni, imamo situacija da gotovo četvrtina privrednika, kaže da ukoliko ponude dovoljno veliki mito da će inspektor pristati da zažmuri na jedno oko kada je u pitanju primena određenog zakona. Ovaj zakon je veoma značajan po pitanju i evropskih integracija Srbije, po pitanju usklađivanju propisa, ali pre svega značajan da se naš privredni ambijent upodobitom evropskom slobodnom tržištu. Kažem, ključno je to, na koji način ćete primeniti ovaj zakon, i ključno je to koliko brzo i kojom dinamikom će elektronski sistem moći takođe da se primeni. Mislim da tu leži velika mogućnost naročito kada je u pitanju procena rizika, jer ukoliko je državni službenik neko ko administrira, ko može biti koruptivan, to informacioni sistem ne može biti. Kod informacionog sistema samo zahvaljujući egzaktnim podacima može se doći do liste za kontrolu i može se doći do pravednog plana kontrole privrednih subjekata i građana. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodna poslanica Milena Ćorović. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovano predsedništvo, poštovani predstavnici ministarstva, poštovani narodni poslanici, Zakon o inspekcijskom nadzoru koji danas razmatramo treba da rešava sva sporna pitanja vezana za postupanje inspekcije u okviru državne uprave. Poslove inspekcijskog nadzora obavlja mali broj izvršilaca državnih službenika kod ogromnog broja subjekata nadzora, pa je velika verovatnoća da pojedine inspekcije kod pojedinih subjekata nadzora ne dolaze godinama, a naročito gde se obavlja delatnost van gradova i sedišta opština. Kada dođe neka inspekcija striktno se ograničava u okviru svojih ovlašćenja pri čemu i kada registruje nepravilnosti iz nadležnosti drugih inspekcija to ne evidentiraju svojim zapisnicima i ne obaveštavaju druge inspekcije o nepravilnostima koje uočavaju na terenu. Ovaj zakon obavezuje sve inspektore bez obzira u okviru koje inspekcije deluje da u postupku inspekcijskog nadzora evidentiraju i nepravilnosti koje uoče iz nadležnosti druge inspekcije i da blagovremeno obaveste nadležnu inspekciju radi daljeg postupanja i preduzimanja mera. Ovim zakonskim rešenjem stvaraju se uslovi da nedostaci budu evidentirani i da će se brže otklanjati jer praktično u njihove detekcije učestvuje veliki broj službenika državne uprave, odnosno inspektora. Primera radi, ako nadzor vrši veterinarska inspekcija, poljoprivredna inspekcija ili tržišna inspekcija, pa u postupku utvrdi da zaposleni nema obavljen sanitarni pregled logično je da to evidentira u zapisnik i da o tome obavesti nadležnu sanitarnu inspekciju. Takođe, ako nadzor vrši bilo koja inspekcija između ostalog utvrdi da zatečeno licu u procesu rada nema zaključen odgovarajući ugovor sa poslodavcem, logično je da o tome obavesti poresku upravu i inspekciju rada. Od ovog zakona se najviše očekuje da će dati velike rezultate u pogledu eliminacije bespravnog rada, rasprostranjenog u Srbiji, a koji je pokretač sive ekonomije. Poznato je da ogroman broj građana obavlja nekakvu delatnost bez registracije kod APR, pa samim tim i državi ne plaćaju porez, a to znaju građani, u okviru, na primer, jedne mesne zajednice. Takođe, u svakoj mesnoj zajednici, u svakom selu, zna se ko bespravno prodaje robu, ko bespravno obavlja ugostiteljsku delatnost, ko bespravno obavlja prevoz, neku proizvodnju ili zanatsku delatnost. Ali, građani ne znaju da je za obavljanje trgovine nadležna tržišna inspekcija, za obavljanje bespravnog ugostiteljstva turistička inspekcija, za bespravni prevoz saobraćajna inspekcija, za bespravnu zdravstvenu delatnost zdravstvena inspekcija, iz tih razloga dobro je zakonsko rešenje koje omogućava da sve inspekcije se uključe u bespravni rad i da se brže otkriju počinioci prekršaja i da se blagovremeno obavesti poreska uprava kako bi svi koji obavljaju delatnost plaćali i porez. Po ovom zakonu kada inspektor nađe da je nadzirani subjekat učinio prekršaj kroz povredu zakona za koji je nadležna druga inspekcija, dužan je da na osnovu svog znanja i iskustva, da sastavi zapisnik, konstatuje utvrđene nepravilnosti i bez odlaganja prosledi nadležnoj inspekciji i koordinacionoj komisiji radi daljeg preduzimanja mera. Kada je u pitanju neregistrovani subjekat koji se bavi delatnošću iz nadležnosti druge inspekcije, inspektor je dužan da odmah obavesti poresku upravu i inspekciju u čijem je delokrugu delatnost koju obavlja neregistrovani subjekat. Takođe, kada inspektor uoči kod nadziranog subjekta da se obavlja delatnost iz nadležnosti druge inspekcije potrebno je da preduzme hitne mere radi sprečavanja ili otklanjanja opasnosti po život i zdravlje ljudi, imovinu, životnu sredinu ili biljni i životinjski svet. Potrebno da je da odmah obavesti inspekciju u čijem je delokrugu je delatnost koju obavlja nadzirani subjekat i sektor za vanredne situacije pri MUP-u. Neposredno po obaveštenju nadležnih organa postupajući inspektor sačinjava službenu belešku o zatečenom stanju i izvršenim obaveštenjima. Znači, da je neregistrovani subjekat ujedno i nadzirani subjekat i sve mere propisane zakonom se primenjuju iako nije registrovan kod APR. Kada postupajući inspektor u postupku inspekcijskog nadzora kod subjekta koji je upisan u odgovarajući registar zatekne lice koje radi bez odgovarajućeg ugovora i ima sva ovlašćenja koja ima i prema neregistrovanom subjektu treba napomenuti da će se inspekcijski nadzor kod neregistrovanog subjekta vršiti bez najave pa čak i kada nije predviđen planom inspekcijskog nadzora bez izdavanja naloga za inspekcijski nadzor. Mišljenja sam da će primena ovog zakona znatno doprineti efikasnosti rada inspekcijskog organa i boljoj saradnji imajući u vidu da su inspekcije organizovane u više ministarstava. Očekuje se da će zakon doprineti većoj stručnosti imajući u vidu da će inspektori biti na proveri znanja kroz polaganja odgovarajućeg ispita. Posebno se izašlo u susret poslodavcima koji godinama obavljaju delatnost uz poštovanje propisa, jer će imati najavljene inspekcijske posete prema planu nadzora i neće se više događati da isti poslodavci imaju u kratkom vremenskom periodu veliki broj nadzora od strane više inspekcija. Poslodavci će imati mogućnosti da se preko interneta upoznaju sa planom nadzora, sadržajem nadzora i drugim pitanjima vezanim za postupanje inspektora. Veliki finansijski efekat se očekuje agresivnim nadzorima u oblasti sive ekonomije, gde će bespravni rad biti znatno smanjen i sveden u realne okvire, a to su godinama i zahtevali poslodavci koji na zakonit način obavljaju svoje delatnosti. Pored nabrojanih pozitivnih činjenica, smatram da će Zakon o inspekcijskom nadzoru dati veliki doprinos ukupnoj racionalizaciji i efikasnijem radu državne uprave, od opština, gradova, pokrajina, do državnih organa institucija. Iz ovih razloga, poslanička grupa PUPS će u danu za glasanje podržati Zakon o inspekcijskom nadzoru.
Zahvaljujem gospođo Ćorilić. Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković.
Zahvaljujem, gospodo narodni poslanici i gospođo ministar, dobro je da danas raspravljamo o ovom zakonu koji se dugo priprema i moram da kažem da je dobro što je vođena jedna javna rasprava u kojoj su učestvovale i brojne nevladine organizacije, udruženja, poslovan udruženja koja imaju interes da se ova oblast uredi. Ministarka je govorila u uvodu o tome, koliko je ovaj zakon značajan za poslovnu zajednicu u Srbiji. Kada svi mi kao narodni poslanici, koji predstavljamo građane od kojih su neki, voleli bismo da su mnogo više od njih, predstavnici biznisa i poslovne zajednice, znamo da svi oni u kontaktima sa inspekcijama kakve su do sada bile i kako su do sada radile, da su ih doživljavali kao neku vrstu kaznenih ekspedicija, koje u sistemu ovako duboke korupcije zaista jesu otežavali rad naše privrede, naročito onog segmenta koji čine mala i srednja preduzeća u lokalnim zajednicama gde ne postoji dovoljno prostora ni za zaštitu, ni za kontrolu. Dakle, ovaj zakon jeste jedna jako dobra ideja. On je nastao, pošto sam se nešto bavila tom temom i znam kako su reformisali sistem inspekcijskog nadzora i u BiH, u Hrvatskoj, dakle, čitava ta ideja o stvaranju jedne koordinacije na nivou centralnog koordinacionog tela je dobra. Ono što je važno, to je da se uvode neki novi elementi, a to je recimo preventiva, znači da inspekcije imaju neku preventivnu ulogu i da u tom smislu nisu samo kaznene ekspedicije, nego da treba i da pomognu onom segmentu društva sa kojim treba da rade. Međutim, bojim se da će efekti ovakvog zakona, da se nije zapravo otišlo daleko u definisanju rešenja koja su predložena i da će, ukoliko se bude htelo, zaista imamo neku promenu na bolje u ovom segmentu državne uprave, da će vrlo brzo morati neke stvari dodatno da se definišu nekim novim zakonom, odnosno izmenama i dopunama. Sigurno da je u praksi naših inspekcija potrebno, možda objedinjavanje nekih inspekcija, objedinjavanje resursa nekih inspekcija, jer mi znamo da naši inspekcijski organi imaju zapravo strašno male resurse. Kada pogledate na koji način deluju inspekcije veterinarske ili inspekcije rada, sa koliko malo resursa i opreme funkcioniše, to je nemoguće očekivati velike i značajnije rezultate, ali znamo da su inspekcije nužne upravo za primenu onih standarda, kada govorimo o uvođenju evropskih standarda u sve oblasti našeg rada i života, inspekcije treba da kontrolišu na koji način se ti standardi primenjuju. Resursi su nedovoljni. Znači, mora se ići na neko objedinjavanje resursa. Nema dovoljno toga u ovom zakonu. Takođe, nema plana decentralizacije. Većini inspekcije je i dalje predviđeno da funkcioniše zapravo na nivou decentrisanih jedinica, a ne decentralizacije, što bi bilo negde logično u smislu neke demokratizacije i približavanja nekih organa uprave, više lokalnoj zajednici i građanima. Ono što bi takođe bilo važno to je da ojačamo kapacitete inspektora kroz edukaciju. Vrlo sam razočarana jednim rešenjem koje je predviđeno zakonom, a to je da će svi inspektori koji su trenutno zaposleni u inspekcijskim organima, a ne ispunjavaju uslove koje predviđa ovaj novi zakon, tek za dve godine, toliko će biti potrebno državi da oni polože ispit koji bi bio u skladu sa novim zakonom. Ono što je takođe važno, to je da imao u vidu, kako građani vide inspekcije. Građani jesu po nekim istraživanjima koja su rađena, vrlo nezadovoljni radom inspekcije, pre svega onim inspekcijama sa kojima oni imaju najviše dodira, to je komunalna, građevinska itd, jer to je ono što njih najviše interesuje u njihovom svakodnevnom životu i građani su ti koji daju primedbe, zapravo prijave različitim inspekcijama. Ono što je važno i što svi građani kažu, mi kada prijavimo inspekciji da nešto nije u redu, nikada nemamo povratnu informaciju šta se dogodilo i to je nešto što bi bilo moguće predvideti ovim zakonom. Mislim da bi za građane to bilo vrlo važno. Ono što su tri glavna loša rešenja, pre svega je pitanje kako je definisana komisija za koordinaciju. Predviđeno je da će se u roku od tri meseca, od dana stupanja na snagu, da će biti formirana koordinaciona komisija, ali nije zakonom jasno predviđen ni njen sastav ni mandat njenih članova, niti su jasno definisane njene nadležnosti. Jeste da o tome može da odlučuje Vlada, ali bi s obzirom na revolucionarnost ovog zakona, kako se najavljuje, bilo bolje, da zakonom to detaljnije bude regulisano, zato što se na ovakav način kada nije zakonom definisano, opet otvara jedan veliki prostor za arbitrernost, da će Vlada tu komisiju popunjavati bez nekih naročitih kriterijumima, možda po nekim političkim podobnostima. Takođe, kada pogledamo član 69. mi vidimo da zapravo do tog usklađivanja zakona, svi govorimo o tome da su vrlo neusklađeni kriterijumi po kojima rade komisije, da postoji komplikovana podela nadležnosti i da su nedovoljna razgraničenja i mnogi naši privrednici i preduzetnici o tome govore, da se zapravo često radi da inspekcije pokrivaju praktično ista pitanja, ali da su na različit način, različite odredbe različitih zakona neusaglašene. Član 69. ne daje nam dovoljno razloga da mislimo da do takvog usaglašavanja zapravo neizostavno mora do dođe. Procedura koja je predviđena je vrlo komplikovana itd. Ono što mene najviše zabrinjava, o tome je govorila i koleginica Čomić, a to jeste član 22. i po našem mišljenju jedno ozbiljno ugrožavanje prava na nepovredivost stana, zbog toga što član 22. predviđa da inspekcija može da traži odobrenje suda, kako se kaže u stavu 1, ukoliko se vlasnik stana ili korisnik stana, odnosno držalac protivi vršenju uviđaja. Veliki broj naših građana ne zna ništa o svojim pravima. Nemojmo da imamo iluzije. Ovo je, ukoliko razmislimo o tome da toliki broj inspektora, a vi znate sigurno bolje nego ja koliko ih ima, ima pravo da od vlasnika stana traži da uđe u vaš stan i da vrši neki uviđaj, a da o tome nema nikakvu odluku, ovo je vrlo opasno rešenje. Ja se bojim da će to da stvori veliki broj zloupotreba, da građani neće imati nikakvu zaštitu i da je to suštinski suprotno Ustavu, a pogledajte i član 40. Ustava o nepovredivosti stana, a i član 20, koji govori o tome kako se može primeniti ograničenje ljudskih i manjinskih prava. Znači, dužni su da se vodi računa o suštini prava koje ograničava. Nepovredivost stana je jedno od ključnih prava, kolege poslanici i ministri. Znači, važno je da se vodi računa o svrsi ograničenja, prirodi i obimu ograničenja, a da ne govorim o tome koliko će sudovi biti dodatno opterećeni time što će na zahteve brojnih inspekcija morati da daju odluke i mišljenja da li treba vršiti uviđaj i pretres. Dakle, ovo će biti jedno ozbiljno kršenje ljudskih i građanskih prava i mislim da ovakvim rešenjima stvaramo dodatni prostor za delovanje Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, gospođo Vučković. Reč ima ministar dr Kori Udovički. Izvolite.
Ja sam sasvim saglasna sa gospođom Vučković kada ona navodi da će biti potrebno još puno regulatornog rada da bi se ovaj zakon u potpunosti sproveo i mi smo to već i predvideli i pripremili. Postoji akcioni plan za naredne dve godine, postoji niz podzakonskih akata koji moraju da budu doneti i koji su delom pripremljeni, nisu svi. Postoji, naravno, predviđen ceo hodogram kako da se do sprovođenja ovog zakona u potpunosti dođe i što je najvažnije i što govori o tome koliko je sprovođenje ovog zakona i promena rada inspekcija važno za ovu Vladu, predviđena su i povećana sredstva u budžetu Republike Srbije za naredni period, kao što, naravno, radimo i na obezbeđivanju donatorskih sredstava za neke od krupnijih elemenata, kao što je npr. izgradnja E-inspektora, tj. informacionog sistema. Dakle, nema sumnje da se sprovođenje ovakvog zakona ne dešava samo po sebi. Moraćemo da mu budemo posvećeni, moraćemo da ga prioritizujemo, moraćemo u to da uložimo sredstva, ali plan je tu i volja je tu. Što se tiče člana 22, ja predlažem da vidimo vaše amandmane. Mi stojimo iza toga da u ovoj formi on ne ugrožava ustavna prava građana, a uvek smo otvoreni za dobar predlog, ako mislite da postoji neka bolja mogućnost. Ovako kako stoji, ja ne bih ulazila sada u raspravu o detaljima, ali možemo i te kako da porazgovaramo. Toliko. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospođo ministar sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, dosta toga su moje kolege već u prepodnevnom delu rekle. Ono što hoću da podvučem jeste nekih par podataka koji su bitni građanima koji ovaj prenos gledaju. Republika Srbija u ovom trenutku ima 36 različitih inspekcija, koordinisanih u 12 ministarstava. Pored toga, imamo komunalnu inspekciju na lokalnom nivou i još gomilu uprava što na republičkom, što na lokalnom nivou i sve one vrše određeni nadzor. Republička inspekcija sprovodi više od 1000 zakona, različitih uredbi i ono što svi mi primećujemo u ovoj raspravi, to je da tu postoji ozbiljan problem, najpre što uređene države imaju najviše 12 ili maksimalno 15 inspekcijskih službi, a evo, i vi i građani mogu da čuju da ih imamo 36. Sad, kako građani Srbije gledaju te inspekcije? To je ključna stvar. Kakvu sliku rad tih inspekcija ostavlja kod ljudi na koje se taj rad odnosi? Svi znamo – veoma loše. Privrednici i građani kada im dođe određena inspekcija, oni sve to gledaju kao jednu vrstu, hajde da kažem, božije kazne, da budem blag, ili nekakve uterivačke batine koja služi da se neka pre svega kazna naplati. Prosečna kazna koja je pisana u privredi u 2014. godini je iznosila preko 800 evra u dinarskoj protivvrednosti. Ovaj podatak pokazuje svu, moram da kažem, pogrešnost ovog našeg sistema i pokazuje koliko inspekcijske službe u Srbiji pogrešno rade, jer kada dođu u određenu firmu, oni samo gledaju kako da napišu kaznu, umesto, pre svega, da pokušamo i da određene privrednike, pre svega se to odnosi na malu privredu, edukujemo na koji način može, iako naprave određenu grešku, a koja nije iz namere, već iz nehata, da se ljudi edukuju i da im se pomogne da se te greške ne ponavljaju. Tako je manje-više u svim razvijenim zemljama, ali nažalost, mi imamo takvo nasleđe. Imali smo i sankcije, ratove i sve ostalo i to je ostavilo posledice i na tim inspekcijskim službama i to je ostavilo posledice uopšte na rad organa državne uprave. Meni je drago i, naravno, ja i poslanički klub Nove Srbije ćemo podržati ovaj zakon, koji je trebalo da usledi ranije. Ali, ono što vas molim, gospođo ministre, mi imamo različitih problema na samom terenu. Evo, ja dolazim iz naše lepe Šumadije, sa sedištem šumadijskog okruga u Kragujevcu, gde sede razni inspektori koji su na republičkom nivou i sad imamo npr. inspekciju rada. U ovom trenutku imate 11 inspektora rada u Kragujevcu koji sede za ceo šumadijski okrug, od Aranđelovca, Topole, Rače i svih drugih opština, a svi su iz Kragujevca i svi su sa prebivalištem u Kragujevcu. Sad imamo jedan praktičan problem gde je vama na republičkom nivou propao neki tender za održavanje njihovih vozila ili ne znam gorivo i ti ljudi ne mogu uopšte da dođu ni u jednu drugu opštinu, osim da stopiraju i da idu autobusom ili eventualno mi iz drugih opštinskih službi da im pošaljemo vozilo da bi izvršilo bilo kakvu kontrolu. Ja vas molim, i kada se bude radila ozbiljna reforma ovih inspekcijski službi, da se gleda i ta teritorijalna zastupljenost, da i manje opštine koje pripadaju određenim okruzima imaju određene vrste inspekcija koje su veoma bitne za funkcionisanje i za rad kako tih opština, tako i građana koji tamo žive. Ovo vam je samo jedan mali primer koji pokazuje da sad određeni tender za vozila padne na republičkom nivou i ti ljudi su potpuno, da kažem, umrtvljeni u samom Kragujevcu, odsečeni i šta ćemo sada u Topoli, u Aranđelovcu da radimo, a potreban nam je inspektor? S druge strane, imate još gomilu problema koji prate različite inspekcijske službe, a naročito, to moram da kažem, određena preplitanja nadležnosti pojedinih inspekcijskih službi i tu ona imamo velikih problema. Ono što je problem i države Srbije jeste da je procena da je naš BDP u 2014. godini bio negde nešto iznad 33 milijarde evra, a da je otprilike 30 do 35% BDP-a u sivoj ekonomiji. Kada govorimo o potrebi da se i radom inspekcijskih službi jedan deo te sive ekonomije, da kažem, uvede u normalne tokove, kako ćemo ako nemamo jasnu i definisanu koordinaciju svih tih inspekcija, svih tih silnih nadležnosti, imamo i načelnike okruga kod kojih te inspekcije sede. Oni su jedna vrsta, da kažemo, nekog srednjeg nivoa vlasti, ali bez jasnih nadležnosti i sve skupa nam to stvarno proizvodi velike probleme. Uvažena gospođo Udovički, ja vas iskreno molim, kada se ovaj zakon usvoji, i druge kolege poslanici su dale ozbiljne primedbe i amandmane, da se ovakve stvari više ne ponavljaju i da imamo ravnomernu raspoređenost inspekcijskih službi na nivou čitave Srbije. Evo, ja bih vam se iskreno zahvalio. Nadam se da će ovaj zakon zaživeti i da će građani Srbije od ovog zakona imati ozbiljan boljitak, kako građani tako i privreda. Hvala puno.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Poštovana ministarko, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, kao što reče malopređašnji govornik, kolega iz Nove Srbije, dosta toga je rečeno u dosadašnjem toku rasprave. Naravno da Zakon o državnoj upravi, koji je usvojen 1992. godine i koji uređuje jedno veoma važno pitanje, veoma važnu i značajnu oblast o kojoj mi danas govorimo, oblast rada inspekcije i inspekcijskog nadzora, jeste i zastareo, jeste i nefunkcionalan. On sigurno jeste realizovao ciljeve onog trenutka kada je usvojen, ciljeve koji su želeli postići u vremenu kada je usvojen, ali isto tako sigurno ne može uticati bitnije na realizaciju nekih ciljeva koji se žele postići danas. Šta je činjenično stanje kada je reč o inspekcijama, inspekcijskom nadzoru? O nekim podacima kolege su već govorile. Tačno je, danas u Srbiji ima 39, precizno, inspekcija, razvrstanih u 12 resornih ministarstava Vlade RS. Uz to imamo lokalne, pokrajinske, hiljadu podzakonskih akata i propisa koji na određen način regulišu rad inspekcija i inspekcijskog nadzora. Ono što takođe treba istaći, nažalost, do sada nije postojala saradnja, nema koordinacije, prepliću se delokrug i poslovi, inspekcijski nadzori su vrlo česti, dugo traju, opterećuju privredne subjekte i takav inspekcijski nadzor, naravno, ne može biti efikasan i ne može dati željene rezultate. Naravno da je veoma važno konačno uvesti red kada je reč o ovoj oblasti, kada je reč o radu inspekcija i kada je reč o samom inspekcijskom nadzoru. Tačno je, brojna istraživanja su rađena dugo godina unazad. Ja neću govoriti pojedinačno o onome šta su sve građani i privreda govorili o radu inspekcija, ali tačno je - jesu rađena brojna istraživanja dugo godina unazad. Ono što je veoma važno za današnju raspravu, mislim, jeste da i građani i privreda imaju nedvosmislen i jasan stav, a to je da je potrebna reforma rada inspekcija i inspekcijskog nadzora u Srbiji i da je potrebno usvojiti jedan krovni, jedan sistemski zakon, koji će urediti rad svih inspekcija u Srbiji. Jedan od ključnih prioriteta i ciljeva Vlade RS jeste da izgradi, ojača i osnaži institucije koje će omogućiti i obezbediti vladavinu prava, kroz to stvori povoljnije poslovno okruženje, povoljniji poslovni ambijent. To, naravno, treba da omogući bolje investicije i naravno da će to uticati na smanjenje nezaposlenosti. Uređenje ove, kako sam rekao, veoma važne i značajne oblasti, unapređenje rada inspekcija i inspekcijskog nadzora usvajanjem zakonskog predloga o kojem danas govorimo bitno ćemo uticati na realizaciju jednog veoma važnog cilja i prioriteta Vlade RS. Želeo bih da kažem da pred nama danas jeste, pre svega, jedan moderan zakon koji na savremen način definiše i razume rad inspekcija i inspekcijski nadzor, zakon u koji jesu, rekao bih, implementirani savremeni standardi. Reforme inspekcijskog nadzora svakako će imati i društveni i ekonomski i zakonski uticaj. Mi smo ubeđeni, kao poslanički klub, da će usvajanje ovog zakonskog predloga omogućiti da se sistemski uredi metodologija ovlašćenja, odgovornost, obaveze, koordinacija, ali i racionalno korišćenje raspoloživih inspekcija u Srbiji danas, da će se omogućiti da se unapredi rad inspekcija i inspekcijskog nadzora i podići na jedan viši nivo i profesionalni, ali i etički standardi inspektora sa jednim jasnim ciljem, odnosno sa nekoliko jasnih ciljeva, a to je da se poboljša poslovno okruženje i poslovni ambijent u Srbiji, da se omogući veće poštovanje propisa, od strane privrednih subjekata, da se omogući veća i bolja zaštita i građana i kompanija i da se smanje administrativna i finansijska opterećenja koja imaju, pre svega, mala i srednja preduzeća, jer oni nekako najviše jesu izloženi administrativnom i finansijskom pritisku. Smatramo da će najveću korist od primene ovog zakona upravo imati privreda. Za nas je suštinski najvažnije da ovaj zakonski predlog ide u pravcu suzbijanja smanjenja sive ekonomije u Srbiji. Kao što je rečeno, neće više biti moguće prebacivanje odgovornosti sa jedne inspekcije na drugu, sa nadležnosti jedne inspekcije na nadležnost druge inspekcije, a pogotovu kada je reč o ne registrovanim subjektima. Ukoliko nije nadležnost jedne inspekcije, ona je u obavezi da o tome upozna inspekciju čija to jeste nadležnost i odgovornost. Rekao sam, procenat sive ekonomije danas je u Srbiji, nažalost, ogroman. Neki statistički podaci do kojih sam došao, ne znam koliko su tačni, kažu da Srbija godišnje izgubi 350 miliona evra budžetskih prihoda upravo zbog sive ekonomije. Prevedeno u, hajde da kažemo, penzije, to je ta 13 penzija, jedna mesečna penzija za sve penzionere u Srbiji. Zato moramo svi zajedno da delujemo i da radimo na suzbijanju sive ekonomije u Srbiji, ne da kažnjavamo one koji posluju u skladu sa propisima, u skladu sa zakonom, koji izmiruju poreze i doprinose i na taj način u budžet RS ulivaju ogromna sredstva, a da se favorizuju oni koji u ovom trenutku jesu u toj tzv. sivoj zoni. Znate kako, kada se povede priča u Srbiji, do izrade ovog zakonskog predloga i do današnje rasprave, kada se u Srbiji povede priča na temu inspekcija i inspekcijskog nadzora, uglavnom važe neka nepisana pravila, inspekcije dolaze ne najavljeno, uglavnom ili često kod istih privrednih subjekata, ja ne želim da verujem da time žele da pošalju nekakvu poruku, i inspekcije uglavnom dolaze sa ciljem da nešto pronađu i da kazne privrednog subjekta koji jeste predmet inspekcijskog nadzora. Ovim zakonom ono što je takođe važno, inspekcija upravo dobija mandat da deluje preventivno, da deluje proaktivno u sprečavanju kršenja zakona. Ovaj zakon uvodi jedan princip sa ciljem unapređenja poslovanja privrednog subjekta u skladu sa aktuelnim, postojećim zakonima i propisima. Dakle, da predupredi ono negativno što se može desiti, da privredni subjekti, koji će biti predmet inspekcijskog nadzora, spremnije dočekaju same inspekcije. Dakle, podržati preduzetnički duh, a ne samo kažnjavati, preventivno i edukativno delovati, što je veoma važno, a ne samo sankcionisati. One koji dobro posluju, koji posluju u skladu sa postojećim zakonima, propisima podržati da posluju i rade još bolje. Oni koji neregulatorno posluju, neregistrovane subjekte, naravno, sankcionisati, kazniti, onemogućiti im da posluju i da rade i da funkcionišu u Srbiji, jer na taj način se šalje, rekao bih, jedna jasna poruka, jedan jasan signal svim potencijalnim investitorima koji bi došli u Srbiju – da svako ko želi da dođe u Srbiju, da radi u Srbiji u skladu sa postojećim propisima i zakonima, je naravno dobro došao. Već je rečeno, vršiće se procena rizika kompanija i aktivnosti na osnovu koje će se praviti planovi nadzora u svim oblastima. Inspektori će koristiti jedinstven inspekcijski informacioni sistem i formiraće se koordinaciono telo. Vi ste rekli vremenski period u kojem će biti formirano koordinaciono telo. Formiranje koordinacionog tela je veoma važno, upravo ono o čemu sam govorio, nema prebacivanja odgovornosti. Postojaće, dakle, integrisani plan inspekcija koji će morati sve da okupi i moraće oko konkretnih stvari da se postigne dogovor. To onemogućava, po našem mišljenju, proizvoljna tumačenja pojedinih inspektora, to sužava prostor i za nekakve zloupotrebe, ide ka suzbijanju sive ekonomije ali ono što je još važnije povećava javnost u radu. Transparentnost i veća javnost u radu inspekcija je od izuzetne važnosti i značaja i to kažu privredni subjekti. Privredni subjekti, kada već govorimo o istraživanju, u jednom od istraživanja kažu da oni žele da posluju u skladu sa propisima, da žele da posluju u skladu sa postojećim zakonima, zakonskim aktima ali da vrlo često nisu u mogućnosti da do tih propisa i akata dođi i da nisu u mogućnosti, da nemaju pristup procedurama na osnovu kojih se sprovodi inspekcijski nadzor. Ovo je posebno izraženo kod preduzetnika i u mikro i u malim društvima koje čine oko 98, 99% privrednih subjekata i zaista jesu okosnica zapošljavanja u Srbiji u ovom trenutku. Šta se postiže i šta zapravo znači veća transparentnost? Javno oglašavanje postojećih propisa, planova nadzora, kontrolnih lista, edukativno, preventivno, stručno delovanje i sve to sigurno hoće omogućiti i veću sigurnost i veću izvesnost i veću predvidivost kada govorimo o privrednim subjektima koji će u nekomnarednom periodu biti predmet inspekcijskog nadzora. Ono što želim takođe da kažem, kada je reč o ovom zakonskom predlogu, on svakako i o tome je bilo reči, on svakako jeste primer jedne dobre prakse kada je reč o samoj metodologiji, načinu izrade kako se došlo do ovog kvalitetnog zakonskog okvira. Dakle, povela se jedna otvorena javna rasprava, otvoren dijalog između javnog i privatnog sektora, svih onih koji u Srbiji jesu zainteresovani da se na pravi i adekvatan način uredi ovo veoma važno i značajno pitanje i došlo se do kvalitetnog sistemskog zakonskog okvira koji jeste i moderan i savremen i efikasan, ali kao što sam rekao i reformski. Regulisanjem ovog pitanja sigurno se hoće osigurati poslovanje u Srbiji u skladu sa propisima, hoće se omogućiti delotvorna borba protiv korupcije, ojačaće se regulatorna politika, jer inspekcije zauzimaju važno mesto u obezbeđivanju poštovanja propisa u različitim oblastima društvenog života. I šta je to što, i sa time želim da završim, šta je to što se konkretno postiže ovim zakonskim predlogom? Dakle, jasna pravila, postupci nadzora, utvrđivanje ovlašćenja inspektora sa jedne strane i jasno precizno definisane obaveze privrednih subjekata koji će biti predmet inspekcijskog nadzora sa druge strane i to naravno sužava prostor za korupciju i bilo kakav vid zloupotrebe. Naravno, poslanički klub SPS u danu za glasanje hoće podržati ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Milićeviću. Reč ima narodni poslanik Jovan Marković, nije u sali, narodna poslanica Ivana Stojiljković takođe nije u sali, narodni poslanik Balša Božović nije u sali, narodna poslanica Mirjana Dragaš. Izvolite gospođo Dragaš.
U sali je, hvala vam. Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministar, gospodo saradnici, gospodo poslanici, pred nama je kao što smo i u dosadašnjoj raspravi čuli danas jedan sasvim novi sveobuhvatan zakon koji će prvi put jedinstveno, objedinjeno utvrditi način, organizaciju i pravila inspekcijskog nadzora za sve ili gotovo sve inspekcije, obezbediti uslove za njihovu saradnju, koordinaciju, razmenu informacija i slično. Kada kažemo da ovaj predlog zakona sve to obezbeđuje onda u stvari otkrivamo jednu drugu stranu medalje, da su danas inspekcijske službe samostalne tako da deluju svaka za sebe. Istraživanja NALED-a i Međunarodne organizacije rada su nam pokazale da svako od naših ministarstava ima svoje institucije koje prate zakonitost rada u svojoj oblasti, da ima 39 inspekcija, pri tome da one rade svaka za sebe, organizuju nadzor, prate rad, svaka za sebe idu na teren, često daju čak i oprečna mišljenja. Dakle, prema nalazu ovog istraživanja koje je bilo u prethodnom periodu u ovim inspekcijama prati se, kako kažu, i sprovodi preko hiljadu zakona, uredbi, pravilnika i drugih podzakonskih propisa što je naravno sve jako otežavalo i opterećivalo rad, opterećivalo i efikasnost ukupnih ovih službi. Prema tome, oseća se i prenormiranost njihova, u praksi se uočava protivrečnost, često dolazi do kolizije pravnih normi, njihovog tumačenja i to sve stvara jedan loš pravni okvir kao i poslovnu nesigurnost koja izaziva naravno iza toga i nepotrebne troškove. To jeste loše i jeste neodrživo. Isto tako mora se reći da osnovu za rad inspekcija čini Zakon o državnoj upravi koji je donet još 1992. godine, da su tada mnoga rešenja bila u skladu sa praksom, ali da su do danas ona prevaziđena s obzirom na drugačije ekonomsko finansijske, društvene i političke okolnosti. Doneti Zakon o državnoj upravi iz 2005. godine, zatim izmenjen 2007. i 2010. godine stvorio je uslove da se predloži i ovaj poseban Zakon o inspekcijskom nadzoru. Ovim zakonom se stvara prostor za uređeniji inspekcijski nadzor, bolje poslovno okruženje, sigurnost poslovnih subjekata, izvesnost poslovnog ambijenta i odnosa u njemu. Samim tim i adekvatno vršenje inspekcijskog nadzora. Ovo je važno i za ukupno uređenje našeg poslovnog miljea, jer kao što kažu podaci, oko 30% naše privrede se danas nalazi u sivoj zoni, čime se godišnje gubi ogromnih tri milijarde evra. Cilj je da se privreda uvede u zakonske okvire, ostvari novo punjenje budžeta, ali i stvore bolji i jasniji uslovi rada, legalnost poslovanja i zapošljavanja. Na taj način će se osloboditi konkurentnost, stvaranje novih preduzeća, dolazak novih investitora, što je za našu privredu i državu posebno važno. Novim zakonom se predviđa da će se uticati na smanjenje nelegalne prodaje roba, ilegalno pružanje usluga, veće plaćanje poreza i doprinosa, neistinito prikazivanje stanja poslovanja. Privredni subjekt, poslodavac ne sme državu da doživi kao smetnju, kao nekog gulikožu koji samo smeta i kažnjava, već kao saradnika koji stvara pozitivno poslovno okruženje koje prati rad, upućuje i pomaže. Naravno sive ili crne ekonomije će biti uvek, ima je i u svetu, ima je i u EU, ali ona se mora smanjivati i svesti na najmanje moguće okvire. Inspekcije mora da su uređene, jedinstveno organizovane, efikasne i samim tim one će obezbediti jedan ovakav zakonski okvir. Ovaj krovni zakon koji je danas pred nama upravo će obezbediti uslove za takvo funkcionisanje. Ono što je važno i što je svakako dobro jeste i formiranje koordinacione komisije koja je ovim zakonom predviđena i koja će pružati potrebne stručne i administrativne poslove i usluge za rad inspekcija. U inspekcijskom nadzoru akcenat treba da bude na preventivi, edukaciji, javnosti rada, a to znači da inspekcijski nadzor je ubuduće planiran, najavljen, programiran i koordiniran. On ne sme kao što je do sada bilo da bude faktor iznenađenja, da ide na traženje greške koja će se obavezno završiti i kaznom. Moram istaći i pohvaliti nove intencije ovog zakona gde će se poštovati načelo preventivnosti, srazmernosti, javnosti, samostalnosti, načelo istine i na ovaj način će se razvijati obostrano poverenje između privrednih subjekata i države. Stanjem u kojem se nalaze naše inspekcije, kao i uslovi u kojima rade, proizvele su niz negativnih posledica i ukupno lošu percepciju i otpor. Nije to ni čudo, jer se naša zemlja nalazi u procesu promene državnog sistema, uvođenje privatnog vlasništva u kojem se menja položaj i kapitala i poslodavca, ali i položaj radnika, pa samim tim i inspekcijskih službi. Treba imati dovoljno političke mudrosti i hrabrosti sa jasnim ciljevima da se u državnoj reorganizaciji učine stvarne, pozitivne, a suštinski izmene državne uprave, a ovaj zakon to obezbeđuje i ima za cilj i to u onoj najosetljivijoj službi inspekcijskoj, od kojih u krajnjem slučaju zavisi realizacija politike koju usvaja ovaj parlament. Upravo kroz rad inspekcije se vidi da li je država dobro organizovana. Danas su ovde evidentni mnogi problemi, o čemu je danas bilo dosta reči, jer za nove odnose nije dovoljno izgrađena pravna regulativa, prisutan je jak interes privatnog, često divljeg kapitala, postoji nedisciplina i odgovornost prema državi u tranziciji. Uticaj politike je naravno ovde prisutan i zato ovom zakonu u svakom slučaju treba dati punu podršku i obezbediti uslove da on bude u praksi i realizovan i Socijalistička partija Srbije će u tom pravcu se zalagati za sprovođenje ovog zakona i glasati za njega. Danas je poznato mnogo problema u praksi. Radi se na crno, ne plaćaju se porezi i doprinosi, radnici na primer nisu prijavljeni u velikoj meri, nema zaštite na radu, prisutno je nepoštovanje dužine radnog vremena, prisutne su ucene i mobing, neisplaćuju se zarade i te pojave su prisutne i kod državnih preduzeća, kod privatnih i onih u tranziciji. Ovo su samo pojave koje se evidentiraju, koje su prisutne i koje su nam poznate u oblasti radnih odnosa, i recimo ja ću se sada osvrnuti na to, i one moraju da budu regulisane u smislu da se poštuje rad, da se poštuje ograničenje radnog vremena, da se poštuju prava iz radnog odnosa, da rad i radnik nisu šteta i trošak, nego da su oni stvaraoci novog kapitala. U takvom jednom miljeu će postojati i bolji i efikasniji rad privrednih subjekata, veće i izraženije zadovoljstvo svih zaposlenih i radnika, a istovremeno će tada biti i efikasnije prisustvo samih inspekcijskih službi u ovoj regiji rada. Kada je reč o ovome ja je navodim kao primer, a kada se ona ostvari u smislu njene pune efikasnosti i kvaliteta, ona će sigurno imati pozitivne efekte i na sve druge primere rada inspekcijskih službi, kako u oblasti zdravstvene zaštite, socijalne zaštite, zaštitu hrane, zaštitu u oblasti poljoprivrede, zaštite životne i radne sredine, itd, itd. Samim tim ćemo onda imati bolji i zadovoljniji prostor. Međutim, moram da naglasim da je ovo svakako važan zakon, da je ovo zakon koji će obezbediti uslove u kojima će ukupan rad ovih službi biti doveden na jedan bolji nivo i na jedan bolji položaj. Oni moraju da budu i adekvatno nagrađeni da bi upravo tu svoju specijalnost i tu svoju samostalnost mogli na odgovarajući način da ostvaruju, ali, ni samim tim nisu ovi procesi završeni do kraja. Naime, u području ili u oblasti promene radne snage, radnih odnosa i uopšte društvenim promenama, koje se dešavaju svuda u svetu, vidimo da su sve ovo veliki procesi koji traju i kojima se moramo prilagođavati. Pa opet kada je pitanje rada i radnih odnosa, navešću samo neke novine kojima smo prisutni svakodnevno, a to je da su moderni novi izazovi, na primer inspekcijama baš na radu, jer je prisutan rast novih tehnologija, naučnih dostignuća, novih procesa, primene novih hemijskih supstanci, novih izazova i novih rizika u toku rada, tehnoloških inovacija, primene opasnih materija, fragmentacija tržišta rada, sve veća nesigurnost na radu, nelegalni radni odnosi, rad dece i žena u oblastima i u vreme kada to nije zakonom dozvoljeno, angažovanost proizvođača na sasvim nov način, pojava pseudasamozapošljavanja, pojava novih demografskih uslova i faktora, pojava da sve više stariji ljudi rade i prisutni su u procesu rada. Takođe je prisutno da se razvija prekogranični rad, rad u inostranstvu, promene u upravljanju, fleksibilno radno vreme, itd. Sve to stvara jedan novi milje za koji svakodnevno moramo da nalazimo nova rešenja da bi s jedne strane država omogućila onaj milje koji je neophodan preduzećima da rade, da budu efikasna, da budu kvalitetna i u okvirima legalnosti, a s druge strane, ono na šta ja posebno plediram, na šta je posebno skrećem pažnju, da rad i radnik u tom procesu rada mora adekvatno da bude zaštićen. Dakle, nauka, zakoni i inspekcije su sigurno na delu u ovom i budućem vremenu i efikasnost u njihovom pogledu mora da bude maksimalno sprovodljiva. Čovek mora da ostane u svakom slučaju u središtu i javnog procesa i naše ukupne pažnje. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Poštovani predstavnici ministarstva, poštovane kolege narodni poslanici, nesumnjivo je da će poslanička grupa Socijalističke partije Srbije, kao što je to naš ovlašćeni predstavnik, uvažena koleginica Suzana Spasojević istakla, podržati Predlog ovog zakona i u Danu za glasanje glasati za isti. Mislim da bi bilo korektno s obzirom na današnje diskusije istaći neke činjenice koje se teško mogu dovesti u sumnju. Pre svega činjenicu da je sam predlagač, dakle, da ste to vi upravo i predvideli ono na šta se ovde ukazuje. Ukazuje se na neusaglašenost pojedinih zakona u odnosu na predloženi tekst zakona. Podsetiću vas da je upravo u ovom Predlogu zakona sadržana jedna od odredaba koja se zove usaglašavanje posebnih zakona, odnosno bolje reći usaglašavanje sa posebnim zakonom ili zakonima preko koordinacionog inspekcijskog nadzora. U tom pravcu su već preduzeti određeni koraci na taj način što je u postupku izrada Nacrta zakona o opštem-upravnom postupku, a ja bih pledirao i apelovao u ime nas iz poslaničke grupe SPS da se to isto uradi i sa odredbama Zakona o upravnim sporovima. Zašto? Zbog toga što se protiv rešenja donetog u postupku inspekcijskog nadzora, kao rešenja u drugom stepenu, može pokrenuti upravni spor. Nažalost, danas je upravni sud, koji je nadležan za rešavanje ovakvih pitanja, odnosno postupanje po upravnim tužbama pretrpan predmetima sa blizu 100.000 predmeta. Postavlja se pitanje – kako će onda nezadovoljna stranka u postupku inspekcijskog nadzora kome je žalba odbijena, da ostvari svoje pravo i svoj interes, nego preko upravnog suda? Postavlja se pitanje - kada? Upravni sud može postupiti po toj žalbi doneti presudu maltene u roku od dve do tri godine. Na taj način povređuje i pravo na suđenje u razumnom roku. Dakle, interes stranke je u tom pravcu neće biti ni u kom slučaju zadovoljen. Takođe, radi objektivnosti u pristupu ovom zakonu i analizi ovog zakona, moram skrenuti pažnju nekim našim kolegama, narodnim poslanicima koji su ukazivali na navodnu povredu člana 40. Ustava Republike Srbije pozivajući se na član 22. Predloga zakona koji ukazuje na uviđaj u stambenom prostoru. Moram odmah da skrenem pažnju da u tom pravcu ustavna povreda ne postoji zato što je i Ustavom regulisano da se pretres stana i ulazak u stambene prostorije može izvršiti isključivo na osnovu naloga suda. Međutim, ovde se postavlja jedno drugo pitanje i mi u poslaničkoj grupi Socijalističke partije Srbije ćemo istrajavati na tom pitanju i u nekim daljim koracima koji se vezuju za budući zakonodavni proces u cilju daljeg pospešivanja kvaliteta ovog zakona i to na koji način. Pre svega, treba imati u vidu činjenicu da i pored toga što se inspekcijske službe obraćaju sudu sa predlogom da sud izda rešenje, odnosno donese rešenje kojim će omogućiti pretres prostorija u stanu, da takva odredba nije sadržana u odredbama Zakona o sudovima. Dakle, mi sada ovim zakonom ustrojavamo jednu nadležnost suda koju nismo ustrojili Zakonom o sudovima. Sudovi prvi put dolaze u situaciju da u svojoj nadležnosti rešavaju o predlozima inspekcijskih službi da donesu rešenja o ulasku u stan radi sprovođenja onih mera koje su propisane u nadležnosti inspekcijskim službama. Tako nešto do sada sud nikad nije imao. Sa druge strane, tako nešto sistematizovano u odredbama Zakona o uređenju sudova, zakona koji se bavi isključivo sudskom nadležnošću. Da li će se posumnjati da se na ovaj način izvršna vlast meša u sudsku vlast se postavlja kao otvoreno pitanje i na to pitanje se mora u nekom određenom vremenu dati odgovor, jer ne bi ni u kom slučaju smeli dozvoliti da se donošenjem ovog zakona poremeti ono što podrazumeva nezavisnost sudske vlasti kao jedne od stubova vlasti svake države, pa i države Srbije. Prema tome, predlagaču će i te kako biti potrebno da u ovom delu, ako nikako drugačije, u daljem periodu, jer je zakonodavni proces evolutivan proces, nađe pravična i pravilna rešenja, koja u svakom slučaju moraju biti usaglašena sa Ustavom. Ono što ja želim da podvučem ovde u ime poslaničke grupe SPS, jeste činjenica kako dodatno olakšati sprovođenje određenih mera i aktivnosti u ovom zakonu. Postoje odredbe koje se vezuju za izvršenja ili postupke izvršenja. Nije sporno da izvršenja sprovode nadležni organi državne uprave, ali je sporno da li ti nadležni organi državne uprave mogu sa potrebnim stepenom efikasnosti da sprovedu ove postupke izvršenja kako bi se postigao konačan cilj inspekcijskih aktivnosti, odnosno postupaka po inspekcijskom nadzoru. Nesumnjivo je da ćemo u tom pravcu imati mnogo posla i nesumnjivo je da ta oblast sada ostaje nedovoljno dobro definisana, jer postojeći izvršni organi u jedinicama lokalnih samouprava, gradova i opština nisu dovoljno efikasni u izvršnim postupcima. Stoga, mi u poslaničkoj grupi SPS smatramo da bi se ovaj problem možda mogao rešiti analognom primenom ili shodnom primenom odredaba Zakona o izvršenju i obezbeđenju, gde se mogu angažovati i privatni izvršitelji. Ako se već pozivamo na sudove tražeći im donošenje rešenja na osnovu kojih ćemo ući u prostorije stana kao inspektori, onda isto tako možemo da se pozovemo i na odredbe Zakona o izvršenju i obezbeđenju i da tražimo efikasnije sprovođenje izvršenja u poslovima inspekcijskog nadzora. Na kraju, ono što socijalisti smatraju da je jako važno, jeste da se što pre, što hitnije izvrši raspodela nadležnosti između republičkih inspekcija i lokalnih inspekcija, odnosno inspekcija gradova i opština. Zašto na ovo ukazujemo? Potpuno sa pravom, imajući u vidu da dolazi do preklapanja nadležnosti, imajući u vidu da postoje i republički inspektori za oblast ekologije i lokalni inspektori za oblast ekologije i republički inspektori za oblast turizma i lokalni inspektori za oblast turizma. Često se te nadležnosti preklapaju i na taj način se dolazi do jedne apsurdne situacije, da imamo dvostruke pristupe prilikom inspekcijskog nadzora. Ono što je trenutno najvažnije, jeste da se što pre nađe pravni mehanizam kako će se popuniti stručnim kadrovima one inspekcijske službe gde to sada nije moguće. Zašto nije moguće? Zato što je na snazi Zakon o budžetskom sistemu. Zato što je na snazi Uredba o ograničavanju zapošljavanja. Zato što jednostavno lokalnim samoupravama, tamo gde je to neophodno, nije moguće stručnim kadrovima adekvatnim i kvalitetnim personalnim rešenjima pojačati kapacitet inspekcijskih službi. Na tome socijalisti insistiraju i mislim da je to dobar put da se dođe do pravih rešenja. Naravno, još jednom ću ponoviti, ovo su samo krajnje dobronamerne sugestije predlagaču, jer poslanička grupa SPS bezrezervno podržava ovaj zakon, jer se radi o prvom pokušaju celovite reforme inspekcija i inspekcijskog nadzora. Zbog toga ćemo za isti glasati. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Vesna Rakonjac. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, predstavnici Ministarstva, drage kolege, danas je pred nama jedan veoma važan zakon, jedan afirmativan i moderan zakon koji će pre svega olakšati posao svim inspekcijskim organima i našim inspektorima vratiti dostojanstvo koje je im je u prethodnom periodu bilo dosta poljuljano. Sa druge strane, ono što je dobro, veoma dobro u ovom zakonu, to je da će se i ovim zakonom našim privrednicima bitno olakšati funkcionisanje, odnosno rad. Pohvalno je to što inspektori kroz ovaj zakon neće ići samo u inspekcijske nadzore nenajavljeni, već će ostaviti jedan vremenski prostor privredniku da pripremi dokumentaciju i poći u tzv. najavljeni nadzor. Ovim se želi postići da jedan privrednik apsolutno prikaže svo svoje poslovanje u pravom svetlu. Ako želimo da pronađemo grešku, mi ćemo je uvek naći, ali ovim zakonom smo želeli da postignemo i jedan preventivni rad, da privrednicima olakšamo rad i da preventivno delujemo, da kroz procenu rizika kada se radi o poslovanju jednostavno procenimo da li je nadzor u nekom objektu potreban dva puta godišnje, jednom godišnje ili, recimo, jednom u tri godine. Dakle, svakako postoje oblast, kao što su oblasti zdravstva, ishrane, poljoprivrede, veterinarstva, gde su nadzori svakako potrebni i trebaju da budu česti. Međutim, ako se pažljivo osvrnemo na sve one evropske normative koje naša država mora da usaglasi zbog pristupanja EU, da usaglasi zakone i standarde, mislim da ćemo, ako se oni budu poštovali, bitno olakšati rad i našoj privredi, ali i inspektorima. Jer, kada pažljivo postavimo neke ciljeve i procene rizika, onda će nam biti apsolutno jasno šta inspektor od nas očekuje, šta je to što inspektor kontroliše i šta može privrednik da očekuje u jednom inspekcijskom nadzoru, bilo da se radi o sanitarnom inspektoru, o poljoprivrednom, veterinarskom, o inspekciji rada, tržišnoj inspekciji, turističkoj. Znači, ako imamo jasno postavljene norme, onda znamo šta nam valja činiti kao privredniku i jednostavno znamo šta možemo da očekujemo od jednog najavljenog inspekcijskog nadzora. Međutim, postoje i situacije kada su neophodni vanredni inspekcijski nadzori, a to su inspekcijski nadzori po prijavi ili nekog subjekta ili građana ili kada imamo saznanja da dolazi do kršenja zakona. Naravno, takvi inspekcijski nadzori onda nisu najavljeni. Ja bih pohvalila upravo član 22. gde uz sudsku dozvolu možemo da izvršimo i inspekcijski nadzor u stambenom prostoru. U svojoj dosadašnjoj praksi, a skoro 20 godina sam u neposrednoj saradnji sa inspektorima, može da se dogodi da u stambenom prostoru imate neregistrovanu proizvodnju prehrambenih proizvoda ili da u stambenom prostoru imate neregistrovanu zdravstvenu delatnost. Radilo se i o stomatološkoj delatnosti, a tu bitno urušavamo zdravlje naših građana. Prema tome, moramo voditi računa i o takvim stvarima i mislim da je veoma dobro u ovom zakonu što se jednostavno reguliše i taj aspekt. Ono što je veoma bitno, a do sada nije bilo regulisano zakonom, to je praktično neregistrovani proizvođač ili neregistrovana delatnost. Znate, kada je nešto neregistrovano, onda nije ničije, pa onda nije ničija ni nadležnost i praktično su inspektorima vezane ruke jer ne možete pravno da delujete, a imate jednu nelojalnu konkurenciju. Naši privatnici koji su korektno obavljali svoju delatnost, korektno registrovali svoje firme, korektno plaćali poreze, s pravom su se bunili zato što je postojala nelojalna konkurencija koja je mogla da ostvaruje protivpravnu dobit, da oštećuje državu, da urušava zdravlje građana, a da za to ne snosi posledice. Ovim zakonom je to regulisano. Ono što je veoma bitno to je i pokušaj da smanjimo preklapanje nadležnosti. Svakako da nećemo moći izbeći da se neke nadležnosti nekih inspekcija neminovno preklapaju, međutim, dosadašnjim zakonima je to bilo stvarno katastrofalno. Mogu da vam navedem jedan primer. U jednom objektu za promet životnih namirnica može u toku jednog dana da vam uđe i poljoprivredna i veterinarska i sanitarna inspekcija i da vam svi uzorkuju samo jedan proizvod, recimo, testeninu sa jajima i da pošalju u tri različite laboratorije i da taj privrednik ima takav namet na vilajet za plaćanje laboratorijskih analiza, jer sve tri inspekcije imaju puno pravo da uzorkuju taj proizvod. Poljoprivredna – zato što se radi o proizvodu žitarica, veterinarska – zato što imamo životinjsko poreklo, a to su jaja, a sanitarna – zbog ambalaže ili aditiva. Prema tome, o tome moramo voditi računa, da i kada budemo pisali podzakonska akta, da ona to uzmu u obzir. Mislim da je ovaj zakon jako dobar. Sakupio je sve aspekte koje jednostavno jedan zakon treba da ima i mislim da će vratiti dostojanstvo inspektorima, modernizovati naše inspekcijske službe da na efikasan način obavljaju svoj posao, a sa druge strane da privrednike rasteretimo da i oni mogu korektno da obavljaju svoj posao. Poslanička grupa SNS glasaće svakako za ovaj zakon i ja vam se zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Peranović.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Gospodo iz ministarstva, kolege poslanici, pred nama se danas nalazi jedan zakon koji je zaista jedan moderan i reformski zakon. Mogu slobodno reći da država Srbija po prvi put dobija jedan ovakav zakon i jedan duži niz godina nismo imali prilike da o ovakvom zakonu diskutujemo. Ono što je najvažnije kod ovog zakona je njegova primena. Jeste da mi u Srbiji imamo do sada jednu nelojalnu konkurenciju, da imamo i registrovane i neregistrovane privrednike. To je najveći problem. Siva ekonomija je nešto što je u prethodnom periodu i te kako urušila privredu naše zemlje. Mogli smo danas čuti od mojih prethodnih kolega koliki je gubitak u budžetima Republike zarad te ili zbog sive ekonomije – preko tri milijarde evra. Konkurencija nikome nije problem, ali kada je ona realna i kada svi imaju podjednake šanse. Upravo zato zakon o inspekcijskom nadzoru omogućava svim privrednim subjektima omogući jednu ravnopravnu ili istu trku. Suštinska promena kod ovog zakona jeste rad svih inspekcija. Ovim zakonom se menja i odnos inspekcije, privrede i građana. Možemo slobodno reći da su donošenjem ovog zakona zadovoljni i privrednici i građani i inspekcije. Do sada je bio loš privredni ambijent u našoj zemlji, od sada, verujemo da će kroz rad svih inspekcija, a kolege su govorile da su bile firme ili registrovane ili neregistrovane u stambenim jedinicama, što i te kako urušava i moć jedne države i jednu privredu. Verujem da će se donošenjem ovog zakona ostvariti jedan povoljan privredni ambijent, gde će inspekcija imati, kako smo čuli ili kako u zakonu stoji, tri dana najave. Kao lekar, mogu reći da je ono što ovaj zakon donosi – preventiva. Znači, mi jednom privrednom subjektu moramo omogućiti da on posluje u skladu sa zakonom, a ne samo kažnjavanje, što u prethodnom periodu nije dalo rezultate. Ono što je najbitnije – kada stvorimo uslove i kada donesemo zakone koji su zaista reformski, evropski, koji su po modelu savremenih država, mi ćemo stvoriti ambijent za dolazak investicija i onda ćemo na jedan način i privredu i sve naše subjekte u državi napraviti kvalitetnijim. U izradi ovog zakona učestvovali su brojni faktori. Nije bez razloga urađen ovako kvalitetno. Zaključiću – najbitnije kod ovog zakona jeste da se on dobro sprovodi, njegova primena, i da nemamo više situaciju da jedna neregistrovana prodavnica ili firma plati kaznu pet hiljada, a neko ko je registrovan ima neku malu kaznu i plati 20 ili 30 a možda i 50 hiljada. Tome moramo stati na put i izjednačiti uslove. Na takav način ćemo podići nivo i kvalitet života u Srbiji. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi predstavnici ministarstva, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama je danas zakon o inspekcijskom nadzoru koji predstavlja i te kako krupan korak napred, jer posle nešto više od dve decenije implementacije Zakona o državnoj upravi ispostavilo se u stvari da niti društveni, niti finansijsko-ekonomski, niti politički uslovi odgovaraju daljoj primeni ovog zakona. Ova Vlada, kao odgovorna Vlada i nadležno Ministarstvo lokalne samouprave i državne uprave, u čijoj je nadležnosti ovaj zakon, su na jedan temeljan, sistematičan, sveobuhvatan način, prišli rešavanju ovog problema i danas se pred nama nalazi upravo reformski zakon, koji je u skladu sa savremenim inspekcijskim nadzorom. Ono što posebno želim da pohvalim, a što je i te kako bitno za donošenje jednog zakona i za procenu njegovog kvaliteta ili ne kvaliteta, to je aktivna participacija svih onih učesnika koji su bili zainteresovani za donošenje ovog zakona. Znači, sem državne uprave aktivno u donošenju ovog zakona su participirale i inspekcije i nadzirani subjekti, odnosno privredni subjekti i nevladine organizacije. Ono što svakako doprinosi reformskom karakteru ovog zakona, a što je prethodilo njegovom donošenju i njegovoj današnjoj kvalifikaciji kao reformskom i kao značajnom koraku napred uređenju ovog prostora, to je jedna detaljna analiza koja je sprovedena pre donošenja ovog zakona. Mnoge primedbe nadzirani subjekti odnosno privredni subjekti prilikom rasprave i debate o donošenju ovog zakona su izneli. Od tih primedbi najveći broj je usvojen i implementiran u ovaj zakon. Naravno, da su primedbe imali i oni koji su sprovodili nadzor, a to su inspektori. Pre svega to su primedbe koje su se ticale na metodologiju njihovog postupanja, na nejasna ovlašćenja, na nejasne odgovornosti učesnika u inspekcijskom nadzoru, na koordinaciju. Takođe, i te primedbe su usvojene i sve zajedno predstavalja jedan moderan, efikasan zakon čija implementacija svakako pre svega treba da doprinese razvijanju tržišne ekonomije čemu SNS svakako da teži, jer razvijena tržišna ekonomija i razvijena ekonomija predstavljaju u stvari temelj svake države. Što se tiče novina koje ovaj zakon predviđa, to je razlika između prethodnog zakona u čijem je fokusu bio inspektor i sankcija. U fokusu ovog zakona nije inspektor i sankcija, u fokusu ovog zakona je i inspektor i nadzirani subjekt, ali naravno i niz onih preventivnih mera. Preventivne mere imaju značaj upravo sa aspekta da inspekcija treba da bude podrška, a ne neko ko zastrašuje i plaši privredne subjekte, podrška nadziranog subjekta, odnosno privrednom subjektu u pravilnoj primeni zakona. Prevencija se takođe ogleda i u tome što moraju privrednim subjektima da budu dostupna sva ona akta, svi oni zakonski propisi, podzakonski akti, sva ona mišljenja, sve one preporuke koje ukazuju na to kako će u konkretnim slučajevima poslovati apsolutno u skladu sa zakonom. Takođe, veliki značaj ove preventivne funkcije koja je gotovo neraskidivo povezana sa javnošću rada, jer preventivnost i javnost rada, negde su u ovom zakonu najuže povezani i to je takođe objavljivanje plana inspekcijskog nadzora, neće se desiti da se u kontrolu dođe nenajavljeno u privredni subjekat, neće se desiti da se ne zna koliko će ta kontrola da traje i naravno, vrlo je značajno objavljivanje kontrolnih lista. Zašto je značajno objavljivanje kontrolnog lista, zato što na osnovu kontrolnog lista, sami privredni subjekti mogu da izvrše samoprocenu svog poslovanja sa zakonskim propisima. U tom smislu i to je i te kako značajna podrška i smatramo ovaj zakon značajan i sa ekonomskog aspekta. SNS smatra ga značajnog i sa aspekta dolaska novih investitora, ali i sa aspekta promene svesti i inspekcije i nadziranih subjekata i stvaranja jednopartijskog odnosa za bolju i zdraviju ekonomiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Adriana Anastasov.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani građani Srbije. Pred nama se danas nalazi jedan jako bitan zakon, Predlog zakona o inspekcijskom nadzoru. Pre nego što započnem svoj govor, htela bih da pohvalim Vladu Republike Srbije i Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave na donošenju ovako suštinskog i reformskog zakona, jer u Republici Srbiji do sada nije bila ova oblast na najbolji način uređena, a zaista, oblast inspekcijskog nadzora je od ogromnog značaja za privredu, javnu upravu i dobrobit svih građana. Analiza pokazuje da je materija pojedinih oblasti inspekcijskog nadzora predmet uređenja preko hiljadu zakona, uredbi, pravilnika i drugih podzakonskih akata. To nam pokazuje da postoji protivrečnost u pravnom poretku u vidu neuređenosti, preuređenosti inspekcijske materije. Ogroman broj sektorskih propisa i sve ono što se radilo u okviru oblasti inspekcijskog nadzora jeste na neki način pokušaj inspekcije da na terenu, u praksi, reši i premosti problem nedonošenja ovako važnog sistemskog zakona. Osnovni razlog za donošenje ovog zakona jeste u suštini uređivanje metodologije, postupanje u inspekcijskom nadzoru, određivanje ovlašćenja i obaveza učesnika u inspekcijskom nadzoru, kao i uređivanje koordinacije rada inspekcije i bolje korišćenje resursa inspekcija. Borba protiv sive ekonomije, uvođenje finansijske discipline i stvaranje pozitivnog poslovnog ambijenta jeste jedan od osnovnih ciljeva rada ove Vlade i ovog ministarstva. Sve to omogućiće normalan rad svim privrednim subjektima, svima onima koji redovno izmiruju poreske i druge obaveze prema državi. Ono gde mogu da se nadovežem na koleginicu koja je prethodno govorila jeste sistem preventivnog delovanja u oblasti inspekcijskog nadzora, jer zbog nedovoljno planiranih preventivnih aktivnosti, inspekcija se stavlja u poziciju da reaguje tek nakon što nastane neka štetna posledica i vrši neku vrstu saniranja i kažnjavanja, odnosno iniciranja kažnjavanja, umesto da inspekcija deluje unapred i spreči mogućnost nastanka štetnih posledica. U članu 13. ovog zakona detaljno je objašnjeno kako i na koji način će preventivno delovati i kako će se sprovoditi i ja pozdravljam na ovaj način kako je objašnjeno, kako će delovati preventivno delovanje. Ono što se često javlja na lokalu, a o čemu su otprilike svi poslanici pričali, jeste zapravo da se privredni subjekti često žale na postupak inspekcijskog nadzora. Žale se da inspekcije postupaju neprimereno, neprofesionalno, arogantno, vrlo često tražeći neku vrstu usluge ili čak mogu da kažem i mita, a da zažmure na neku nepravilnost i nezakonitost. To je vrlo česta pojava u lokalnim samoupravama i to je problem kome moramo stati na put, koji moramo rešiti, jer zakon mora biti jednak za sve. Građani moraju da prijave svaku nepravilnost u radu inspekcija, svaku nezakonitost, a ovaj zakon upravo to rešava na način da će sada svi koji učestvuju u inspekcijskom nadzoru, svi koji su, privredni subjekti u postupku inspekcije, svi će moći na pravilan način da se informišu kako i gde treba prijaviti nepravilnost i nezakonitost u postupku inspekcije, jer do sada privredni subjekti, znam primer iz niša, ne kažem da su svi takvi, ali ima inspektora, ima inspekcija koje na taj način neprimereno i nepravilno, neprofesionalno posluju, ali jednostavno, privredni subjekti od straha, odmazde, i nisu bili u stanju, ili nisu znali kako da na pravi način prijave ovu nepravilnost. Sa druge strane moram da kažem da, kao što zahtevamo od inspekcija da na pravilan i profesionalan rad, da rade svoj posao, da određene standarde poštuje, moramo unaprediti stanje u inspekciji, moramo ih tehnički opremiti, moramo povećati kapacitete, moramo poboljšati celokupno stanje u inspekciji u svim oblastima i u lokalnim samoupravama i državnoj upravi. Ono što su svi napomenuli i što jeste pozitivno, zašto tako veliki broj stručnjaka govori pozitivno o ovom zakonu, jeste što je veliki broj učesnika učestvovao u izradi i analizi ovog zakona, pa je tako USAID dao svoj komentar u javnoj raspravi i rečeno je da je veoma značajna karakteristika koja je pratila ovu javnu raspravu, preovlađujući pozitivan stav, pre svega stručnjaka za oblast inspekcijskog nadzora i regulatorne reforme i predstavnika privrede i poslovnih asocijacija, jer ovaj zakon sadrži, ima odličnu sadržinu, uvodi savremene inspekcijske standarde, modernizuje i standardizuje inspekcijski nadzor u sprečavanju i suzbijanju sive ekonomije. Što se tiče inspekcije, oni su različito prihvatili donošenje ovog zakona od nekog pozitivnog stava i pozitivnog raspoloženja prema usvajanju ovih standarda i ovih reformi, imamo neutralan stav ili čak pokušaj inspekcija da se od nekih normi izuzmu neki delovi nekih inspekcija ili čak od svih normi novog zakona. Ono što će biti izuzetno važno u narednom periodu, USAID naglašava da će biti od velikog značaja, jeste informisanje i edukacija i inspektora i privrednika, prenos dobre prakse, ujednačavanje i objavljivanje i podrška za primenu novog zakona i uspostavljanje efektnog i efikasnog obavljanja poslova koordinacione komisije. Takođe na sajtu Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, jasno je naglašeno mišljenje, komentari svih na ove zakone. Takođe ću naglasiti i savet stranih investitora koji je pozdravio i podržao donošenje ovog zakona, kao izuzetno važnog propisa. Izražena je nada da će se ovim zakonom rešiti glavni problem niskog nivoa koordinacije između nadležnih organa, koji bi uveo funkcionalni sistem koordinacije, rešio problem nepostojanja plana angažovanja inspekcija i preplitanje nadležnosti inspekcija. Na kraju, želim da ponovim reči ministarke Kori Udovički, da će funkcionisanje i primena ovog zakona neće biti možda savršena u narednim godinama, ali će u svakom slučaju značajno promeniti privredni ambijent i odgovornost u funkcionisanju javne uprave i to je jedan od ciljeva ovakvog suštinskog zakona. U danu za glasanje ja ću svakako dati svoj glas ipodržati ovaj zakon. Očekujem da to učine i ostali poslanici.
Reč ima narodni poslanik Nevenka Milošević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarko sa saradnicima, kolege narodni poslanici i građani Srbije koji pratite današnji rad, pred nama je danas sistemski, jedinstven zakon koji reguliše posebno važnu oblast, oblast inspekcijskog nadzora. On danas prosto nudi koncept i moram da istaknem da do sada ovakvih reformskih pokušaja ili rešenja da se uredi inspekcijski nadzor nije bilo, a svi znamo od kolike je važnosti ova oblast za sve naše građane, za privredu, za javnu upravu. Čuli smo već dosta argumenata u prilog ovom zakonu. Sprovedena je jedna ozbiljna, temeljna javna rasprava u kojoj su učešće uzele sve zainteresovane strane. U toj javnoj raspravi održano je i šest okruglih stolova, a moglo se i elektronskim putem predložiti ili sugerisati izvesne primedbe i radna grupa koja je formirana na ovom zakonu veliki broj tih primedbi i sugestija jeste i usvojila. Znači, došlo se do zaključka da će kao rešenje postojećeg stanja u praksi biti upravo donošenje jednog ovakvog zakona. Prosto, trenutna rešenja koja se nalaze i koja funkcionišu u praksi su i zastarela, nisu ni funkcionalna, a doneta su u nekim drugim okolnostima i ne odgovaraju savremenim uslovima i savremenoj ulozi inspekcije u današnje vreme. Ovom prilikom bih da skrenem pažnju samo na neka rešenja zbog kojih tvrdim da u stvari ovaj zakon jeste sasvim novi koncept. Pre svega, to je nova uloga i novo shvatanje inspekcijskog nadzora. To smo čuli već nekoliko puta i to jeste suština. Ne potencira se da inspekcija izaziva strah, da izaziva represivne mere i kažnjavanja, već obrnuto, potencira se na jednoj drugoj ulozi inspekcija, a to je prevencija. Preventivne aktivnosti svakako jesu najdelotvornije aktivnosti. Time ćemo sprečiti i nepoverenje, a razvijaćemo odnos poverenja između inspekcije, privrednika i javne uprave i na taj način ćemo graditi odnos podrške prema zakonskom poslovanju. Dalje, uporedo sa preventivnim aktivnostima, svakako treba i doneti rangiranje privrednih subjekata prema rizicima koje oni mogu sprovesti i štetnim posledicama koje one mogu sprovesti. Ovi rizici se upravo donose u plan inspekcijskog nadzora i u redovni plan, ali i onaj koji je vanredni i kontrolni plan. Naravno, nekad se može postupati i van tog plana. Sledeće što smatram vrlo važnim jeste javnost u radu inspekcije. To su informisanje, obaveštavanje o radu inspekcijskog nadzora, ali i svo drugo informisanje i, rekla bih, i uloga inspekcija i u savetodavnoj ulozi i u stručnoj ulozi prema našim privrednim subjektima. Ono što do sada nije bila praksa, što će se prevazići ovim zakonom, jeste bolja koordinacija i saradnja između različitih inspekcija. Posebno je značajno što će Vlada formirati koordinaciono telo, odnosno koordinacionu komisiju. Da bi ta saradnja i koordinacija zaista bili bolji, dobro je što ćemo imati jedan jedinstven elektronski sistem, jedinstven inspekcijski i informacioni sistem, gde će različite inspekcije moći da razmenjuju razne dokumente i gde ćemo imati jedan potpuniji uvid u njihov rad. Sledeće što je novo rešenje jeste jasna ovlašćenja inspekcije u suzbijanju delovanja neregistrovanih subjekata, a to je tzv. siva ekonomija. Naravno da ćemo potencirati i ovim zakonom zakonsko poslovanje, lojalnu konkurenciju, nasuprot tzv. sivoj ekonomiji. U suštini, cilj i jeste da svi subjekti shvate da je dobro i pozitivno i za njih da zakonito posluju i da što pre pređu iz te sive zone u belu zonu. Naravno, inspekcija ne može vršiti ulogu policije, ali svakako je i te kako važno ta saradnja između inspekcije i policije, a pogotovo u tom delu kada siva ekonomija prelazi u crnu ekonomiju. Veoma je važno da ćemo ovim zakonom imati transparentnost i imaćemo jednako postupanje inspekcije u sličnim ili istim situacijama. Ovo će dovesti do pozitivnih efekata zato što će privredni subjekti koji se nadziru imati jednu sigurnost, što će mnogo značiti. Ovaj zakon nam donosi i mnoge druge promene, kao što su i standardizacija samih pojmova, planova i vršenje inspekcijskog nadzora, pa ćemo tako imati više vrsta inspekcijskog nadzora prema vrsti, a to su: redovni, vanredni, dopunski i kontrolni inspekcijski nadzor, a prema obliku to su kancelarijski i terenski inspekcijski nadzor. Iz prakse znamo koliko je bilo problema, koliko je bilo opterećenja i adminstrativnog i finansijskog opterećenja, rekla bih, nekad posebno prema onim mikro i malim privrednim subjektima, gde su oni od nekoliko zaposlenih morali da određuju bar jednog zaposlenog koji će da komunicira sa inspekcijom. Mnogi od tih problema ovim zakonom će biti rešeni, tako da ovaj zakon zaista jeste sistemski, donosi mnoge promene u oblasti nadzora i vršenja inspekcijskog nadzora, a kao što je rekla ministarka na početku, i ja to smatram, da je ovo samo prvi korak u sveobuhvatnoj reformi ove važne oblasti. Tek nam predstoji još puno posla u tom smislu. Na kraju, naravno, zajedno sa poslanicima SNS, u danu za glasanje glasaću i svakako ću podržati ovaj Zakon o inspekcijskom nadzoru. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nikola Jolović.
Poštovana ministarko, poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, Zakon o inspekcijskom nadzoru treba usvojiti jer se predloženim zakonom predviđa niz mera koje će poboljšati rad inspekcije, a privrednicima olakšati poslovanje. Osnovni razlog koji rukovodioci inspekcija i inspektori navode u prilog donošenja sistemskog zakona o inspekcijama je potreba postojanja jednog zakona koji bi uredio metodologiju postupanja u inspekcijskom nadzoru, a ovlašenja i obaveze učesnika inspekcijskog nadzora, koordinaciju rada inspekcija i bolje korišćenje resursa inspekcija. Potrebu donošenja zakona kojim se uređuju inspekcije naročito traže privredni subjekti, s obzirom da stanje u oblasti inspekcijskog nadzora, odnosno njegove negativne posledice, ograničavaju konkurentnost ekonomije Republike Srbije na međunarodnom tržištu i nepovoljno utiču na privredne aktivnosti na domaćem tržištu. Poseban administrativni i finansijski pritisak inspekcijskog nadzora trpe mikro i mali privredni subjekti sa svega nekoliko zaposlenih, koji često moraju da odrede najmanje jednog zaposlenog koji će da komunicira sa inspekcijama, što predstavlja značajan trošak za ove subjekte. Procene govore da javni budžeti na godišnjem nivou gube oko tri milijarde evra zbog tzv. sive ekonomije. Fiskalna strategija za 2014. godinu sa projekcijama za 2015. i 2016. godinu utvrđuje da su programom mera fiskalne konsolidacije predviđeni dalji napori na suzbijanju sive ekonomije, te da ukoliko ne bi došlo do ostvarenja očekivanih efekata na tom polju ili ukoliko dođe do daljeg pogoršanja, mogući su gubici na strani prihoda od preko 16 milijardi dinara godišnje. Nedostatak koordinacije u organizaciji inspekcijskog nadzora bitno umanjuje efikasnost inspekcijskog nadzora i dovodi do nepotrebno velikog opterećenja nadziranih subjekata u pogledu učestalosti nadzora i predmeta nadzora. U Republici Srbiji na republičkom nivou postoji 39 inspekcija u resoru 12 ministarstava, zatim inspekcije na pokrajinskom i lokalnom nivou, te subjekti sa javnim ovlašćenjima koji vrše nadzor i kontrolu nad licima koja obavljaju delatnost sprovodeći inspekcijski i drugi srodan nadzor. Privredni subjekti ukazuju da se nadležnosti različitih inspekcija često preklapaju i kontrolišu iste stvari, ista dokumentacija i isti predmeti, i to često uz neujednačeno ili suprotno tumačenje propisa. Inspekcijska ovlašćenja u oblasti suzbijanja delatnosti koja obavljaju neregistrovani, odnosno ne prijavljeni subjekti, nisu dovoljno jasno postavljena ili se javlja negativni sukob nadležnosti ili neopravdano preopterećivanje ljudskih i materijalnih resursa samo sa jedne ili svega nekoliko inspekcija. Pored navedenog, privredni subjekti ukazuju i na to da često nemaju pristup aktima i procedurama na osnovu kojih inspekcije sprovode inspekcijski nadzor, da su mnogi propisi kojima se uređuje privredno poslovanje zastareli i neprilagođeni uslovima savremenog poslovanja. Pri ovakvom stanju stvari, privrednici i preduzetnici ističu da aktivnosti inspektora najčešće nisu uređeni i jasno definisanim procedurama i metodologijom postupanja i da oni ne znaju šta je tačno predmet kontrole, šta će sve inspektor da traži i koliko će da se zadrži u inspekcijskom nadzoru, što sve dovodi do nesigurnosti poslovanja. Privredni subjekti još ukazuju na to da su inspekcijske kontrole nepotrebno česte i da traju predugo. Često započinju iznenada, bez najave, tako da privremeni subjekti neplanirano moraju da otkažu poslove i obaveze i bave se inspekcijskom kontrolom. Zbog toga njihovo poslovanje trpi štetu i oni gube kredibilitet kod klijenata, odnosno potrošača i svojih poslovnih partnera. Nadalje, privrednici ističu da inspektori često nisu adekvatno obučeni i nemaju odgovarajuća znanja i veštine, nadzor vrše i propise tumače formalistički i često u situacijama kruto, birokratski i bez razumevanja suštine i smisla pravne norme, cilja inspekcijskog nadzora, privrednog poslovanja i odnosa u privredi ili sa očitom usmerenošću i ciljnim traženjem bilo kakve greške u poslovanju i postupanju nadziranog subjekta. Pri tome, to čini i tumačenjima koja su suprotna od službenih tumačenja nadležnog ministarstva. Privrednici navode i da neki inspektori postupaju neprimereno, neprofesionalno i vrlo arogantno. Jedan od ključnih problema je rašireno pogrešno shvatanje da je uloga inspekcije vrlo stroga kontrola i kažnjavanje privrednih subjekata, kao i da je velika većina privrednika po definiciji u poslu je ili teži da posluje sa one strane zakona i hoće da izigra zakon i ošteti i prevari državu. Uspeh u radu inspekcije i inspektora često se u inspekciji i van inspekcije pogrešno meri brojem zahteva za pokretanje prekršajnog postupka. Svi navedeni nedostaci dovode do nerazumevanja položaja, prava, obaveza, odgovornosti i uloge inspektora i drugih učesnika u postupku inspekcijskog nadzora. U skladu sa prethodno navedenim ciljevi koji se ovim zakonima postižu su sledeći: veći nivo usklađenosti poslovanja i postupanja nadzornih subjekata sa zakonom i drugim propisima, delotvornije upravljanje javnim rizicima i bolja zaštita zakonom i drugim propisom zaštićenih dobara, prava i interesa, smanjenje administrativnog tereta privrede i uspostavljanje tog održivog stanja, unapređenje slobodne tržišne utakmice i zaštite konkurencije, veća pravna predvidivost, sigurnost, izvesnost, kao i bolja lokacija resursa inspekcije. Analizom drugih mogućnosti za rešavanje problema ustanovljeno je da je između alternativa najpouzdaniji način za rešavanje napred navedenih problema donošenje zakona kojim se uređuje inspekcijski nadzor. Sledstveno svemu navedenom, a kako bi se stanju u oblasti inspekcijskog nadzora popravilo i uspostavio stabilan i održiv sistem, koji priliči tržišnoj ekonomiji i doprinosi u privrednom poslovanju i investiranju, dijalog privatnog i javnog sektora doveo je do saglasnosti da je potrebno doneti sistemski, savremen, efikasan i reformski zakon o inspekcijskom nadzoru. SNS će u danu za glasanje glasati za usvajanje ovog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Biljana Ilić Stošić.
Uvaženi predsedavajući, gospođo ministar sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, zakon o kome danas raspravljamo odnosi se na reformu državne uprave, tačnije na njen veoma važan segment, a to su inspekcijske službe. Sama činjenica da je poslednji poseban Zakon o inspekcijskom nadzoru bio predviđen Zakonom o državnoj upravi iz 2005. godine i da su još na snazi davno prevaziđena rešenja Zakona o državnoj upravi iz 1992. godine, koji je ukinut u svemu, osim u delu inspekcijskog nadzora, govori o tome koliko je našem društvu neophodan ovaj zakon. O stanju u 36 inspekcija, raspoređenih u 12 ministarstava, najbolje govori istraživanje koje svake godine sprovodi NALED na više od hiljadu privrednih subjekata. Veliki broj primedbi anketiranih subjekata odnosio se, na primer, na to da učestalost i dužina inspekcijskog nadzora ne odgovaraju riziku, pa često ljudi kažu – zašto stalno dolaze kod nas kad mi poslujemo bezbedno i legalno. Privredni subjekti se, takođe, žale na to da su inspekcijske procedure i metodologije nedovoljno transparentne, da su propisi obimni i nejasni, a stručna pomoć i savet o tome kako postupiti jednostavno su nedostupni. O osrednjim etičkim, profesionalnim standardima inspektora, da i ne govorimo, prosto je degutantno. Na primer, dešava se da traže i najmanju grešku da bi opravdali nadzor. Sve u svemu, 39% privrednih subjekata delotvornost i rad inspekcije ocenjuje sa ocenom tri, a čak 20% je onih koji su inspekciji dali ocenu jedan. Na drugoj strani, stanje u inspekcijama je vrlo teško. Pre svega, vrlo je mali broj inspektora u odnosu na broj sprovedenih kontrola. Zvuči neverovatno, ali istinito, dva i više inspektora dele jedan računar. Specijalizovane softvere poseduje mali broj inspekcija, a o vozilima koje nema inspekcija, da i ne govorimo. Svu ovu, usuđujem se da kažem, stihiju ovaj zakon mora da reguliše. Pomenuću samo nekoliko benefita koje ćemo imati kada ovaj zakon stupi na snagu. Pre svega, to je suzbijanje sive ekonomije. U vezi sa tim, zakon propisuje, ako neka inspekcija zatekne neregistrovanog subjekta kako se bavi delatnošću iz delokruga druge inspekcije, dužna je da o tome bez odlaganja obavesti nadležnu inspekciju. Takođe, ovaj zakon propisuje rangiranje nadziranih subjekata prema mogućem riziku od toga da naprave prekršaj i, u vezi sa tim, obavezu inspekcijskog organa da naprave prioritete nadziranja na osnovu procene rizika. Značajno je i to da zakon uvodi obavezno izdavanje naloga za inspekcijski nadzor. Takođe, zakon propisuje i gradiciju inspekcijskih mera, tj. da inspekcijske mere budu u srazmeri sa procenjenim rizikom, nezakonitostima, a pre svega sa ekonomskom snagom nadziranog subjekta. Na kraju, zakon je važan za proces evrointegracija naše zemlje, jer je inspekcijski nadzor zastupljen u svim oblastima o kojima se pregovara. Na primer, u životnoj sredini, trgovini, oblasti rada, zdravlja, telekomunikacija, itd. Zbog svih ovih benefita za naše društvo, poslanička grupa SNS će naravno podržati ovaj zakon. Još jednom da naglasim, to je partnerski zakon države, društva i privrede, kao i da mu je cilj zaštita dobara, prava i interesa svih nas kroz obezbeđivanje reda u poslovnom ambijentu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Evo, građani i građanke Srbije imaju posebnu priliku da od strane poslanika Nove stranke bude pohvaljen jedan predlog zakona i drago mi je što se ministarka vratila, pa će moći da čuje ove pohvale i njeni saradnici. Naravno, da je ovakav jedan zakon bio neophodan, da je propušteno puno prilika da se donese jedan dobar zakon na ovu temu, da to što je zakon koji se sada sprovodi iz 1992. godine samo po sebi činjenica da je to trebalo promeniti u tom periodu bar posle 2000. godine, ali očigledno da se nisu bili stekli uslovi za to i izgleda da su sada stvoreni uslovi. Ovaj zakon je predstavljen da su njegovi ciljevi da se stvori između ostalog i povoljniji ambijent za poslovanje i naravno da će jedan dobra koordinacija rada i inspekcijskih službi, povećavanje same efikasnosti rada tih službi, smanjivanje zloupotreba u radu tih službi koji su evidentni i mislim da je to, čuo sam od poslanika vladajuće većine da govore puno primera gde su bile zloupotrebe, koje su bile na ličnom korupcijskom nivou, na globalnom korupcijskom nivou, da dodam, da je bilo i političkih zloupotreba i raznih drugih i ja to mogu da govorim iz dve pozicije i kao neko ko je jedno vreme bio u državnim organima, ali više sa pozicije privatnika od 1986. godine i to su falange i falange legije i inspekcije prolazile kroz nekoliko preduzeća gde sam bio i suvlasnik i odgovorno lice i tu je bilo svega i svačega. To se, Boga mi dešava i sada nekim mojim kolegama i to sigurno mora da se promeni i jedna dobra koordinacija rada i izmena po ovom zakonu rada i iz inspekcijskih službi će biti jako dobra, ali to je nedovoljno, kao što i ministarka zna, da se promeni ceo ambijent poslovanja. Utiču mnoge druge činjenice da ukupni ambijent poslovanja u jednoj zemlji, to nije tema ovog zakona, ali sigurno da treba uvek ponoviti da je neophodno da poreska politika bude stimulativna, da doprinosi plata budu manji i usmereniji tamo gde treba da budu, da opšta korupcija, administracija, a to je vaš resor, niste vi krivi, ali je to u delu vašeg resora jako velika, da je to prepreka za investicije, za normalno poslovanje, da je naravno zastarela tehnologija, male stimulativne mere koje su na tu stranu usmerene, a sa druge strane, mislim na domaću privredu, a sa druge strane, se ponovo nastavlja politika, subvencija koja je potpuno nepotrebna i potpuno pogrešna politika stimulacije, razvoja privrede i industrije posebno u Srbiji. Znači, te subvencije koje se daju po radnom mestu mahom stranim investitorima, to neće rešiti problem. Ta politika se vodi već pet, šest, sedam godina i nije povećala broj zaposlenih ljudi u Srbiji. Naprotiv, smanjila je broj zaposlenih ljudi i stvorila je veliki problem sa tim kako da privučemo nove ozbiljne investitore, jer nikada nećemo imati toliko dovoljno para da možemo da kroz subvencije zaposlimo 500-600.000 ljudi, što je samo deo ukupnog broja nezaposlenih. Ali, u ovom delu što se tiče samih inspekcija, mislim da je ovo značajan napredak i ako se prihvate amandmani Nove stranke, a mislim da su oni smislivi, mi ćemo glasati za ovaj predlog zakona. Mi smo dali 22 amandmana od kojih je devet pitanje leksike, pogrešne zloupotrebe upotrebe nekih reči i mislim da ćete to videti u našim amandmanima i to je jedna stilska primedba. U drugom delu mi tražimo na jednom mestu da se u legitimaciji inspektora stavi i broj legitimacije tako da identifikacija bude jasna i mislim da to nije nikakav napor da se uvede. I još jedna stvar da se skrate rokovi za sprovođenje zakona i povećaju kazne za one koji krše ovaj zakon. Mislim da je oštrija politika i u smislu rokova i u smislu kazni neophodna da bi zakon imao svog efekta. Ja očekujem da najveći broj naših amandmana bude prihvaćen, nemaju nikakvu političku konotaciju i glasaćemo za to. Na kraju nešto što ovde piše u ovim dokumentima, a mi smo obavešteni da je poslanik Neđo Jovanović promenio poslanički klub, pošto piše u ovom spisku govornika…
Vreme, gospodine Živkoviću.
…da on govori u ime SNS, pa bi voleo sam da dobiju informaciju da li je to tačno ili nije? Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Živkoviću. Gospodine Jovanoviću, replika pretpostavljam.
Sudija, ovo nije replika… Profesionalna deformacija. Nije replika na konstataciju, već je replika na provokaciju. Radi se o čisto provokativnom obraćanju celom parlamentu koristeći moje ime i prezime, naravno ne želim da smatram da je to zloupotreba. Moja poslanička grupa i moje opredeljenje je prisutno već 30 godina, blizu 30 godina i ostaće tako kako jeste. Neće se promeniti, a isto tako i moje političko opredeljenje i opredeljenje poslaničke grupe ka koaliciji i onome što ova koalicija predstavlja u ovoj Skupštini je takođe nepromenjeno. Tako da bilo kakav razlog za bilo šta što može da izazove sumnju na način kako je to pokrenuto od poslanika Živkovića neće uspeti, a Neđo Jovanović ostaje tamo gde je i bio i nastaviće i dalje onako kako je i radio. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Jovanoviću. Reč ima gospodin Živković, replika.
Znači, bez bilo kakve namere da bilo kakvu provokaciju izvršim i izazovem, u spisku govornika koji ste dobili svi pod brojem 13 piše Neđo Jovanović za SNS, evo pogledajte svi koji imate ovaj spisak govornika. Znači, samo o tome govorim, a to što se gospodin, kolega prepoznao, pa čak stavio u ulogu optuženog i obratio se sudu, to nije bila moja namera ni na koji način i mislim da tu ima dosta frojdovskih nekih uticaja. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine Živkoviću. Samo objašnjenje, ovo nije zvaničan dokument, greška stručnih službi, jedno slovo je greškom promenjeno i ponavljam još jednom nije zvaničan dokument koji može da sudi o nečemu. Zahvaljujem se takođe i gospodinu Jovanoviću na razumevanju, pre toga šef poslaničke grupe SNS, Zoran Babić, replika.
Evo, daću mali doprinos jednom simpatičnom duhu u kojem teče ova rasprava u zadnjih nekoliko minuta. Samo bih želeo da obavestim kolegu Živkovića da SNS ima 497.000 članova, da SNS ima najveću podršku kod građana Republike Srbije, ali da smo mi i dalje otvoreni za nove ljude, za ljude od znanja, za ljude koji žele da pomognu timu i Aleksandru Vučiću u reformi našeg društva. Da li je tu gospodin Neđa Jovanović, da li su to drugi ljudi koji su politički angažovani ili nisu politički angažovani, u svakom slučaju SNS je otvorena za nove ljude, ali u svakom slučaju zahvaljujem se na opasci i da se ove stvari ne ponavljaju. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine Babiću. Ja se još jednom izvinjavam ispred stručne službe. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Već kada smo diskusiju usmerili u ovom pravcu onda se mora još nešto dodatno i reći. Naravno, da se zahvaljujem uvaženom kolegi i prijatelju Zoranu Babiću što je prepoznao u SPS i kvalitet, a i naravno i u članovima SPS i naročito iz redova poslaničke grupe SPS. To nam samo daje podstrek da nastavimo dalje i još bolje nego što je sada i u koalicionom kapacitetu, a i u kapacitetu Narodne skupštine Republike Srbije. Dakle, ne može ovo ništa promeniti, a što je babi milo to joj se i snilo, tako je od prilike percepcija prema gospodinu Živkoviću. Naravno taj sam će ostati samo sam, a kako sam malopre rekao mi nastavljamo dalje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Zoran Živković.
Dakle, ja sam sada shvatio da ovi papiri koji se dele ovde od strane ljudi koji su autorizovani da to rade, to su službenici ove Skupštine, da to nisu zvanični papiri, kao recimo ovaj spisak govornika. Nisam znao, ja sam očekivao da sve što dobijamo ovde je zvanično, ali ako vi kažete da je moguće da je nešto nezvanično, onda je to jedna loša činjenica. Ja sam mislio da kada nešto dobijemo da je to čisto zvanično i da za to odgovara neko u parlamentu. Naravno, da mi nije palo na pamet da ja selim i da pojačavam i tako prevelik broj članova SNS o kojoj smo ponovo obavešteni, a ja stvarno ne znam da li je to imalo za cilj da me nasmeje ili da me uplaši, ni jedno ni drugo, nije mi smešno niti me plaši. Javio sam se za repliku Babiću zato što se on javio i vi ste mu dali reč potpuno bez osnova. Nije pomenut. Nema nikakve veze sa tim. Ako je pomenuta stranka da neko dolazi kod vas to je u pozitivnom smislu, pa nije opet bilo razloga za repliku. Ali, kada sam čuo tu razmenu hvalospeva međusobnih između gospodina Babića i gospodina Neđe Jovanovića, ja samo mogu da kažem dve stvari. Prvo da je očigledno da Frojd ima velikog uticaja na to što se dešava ovde i drugo ja izlazim iz ove priče uplašen za svoju bezbednost. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine Živkoviću. Pretpostavljam da je i ovo u duhu onoga što ste na početku rekli u vašem izlaganju. Vrlo dobro znate i siguran sam da to znate da svaki zvaničan dokument mora da ima i potpis, koji izađe ispred Narodne skupštine, a ovo je samo obaveštenje narodnim poslanicima i to je promenljivo, o onima koji su prijavljeni za diskusiju i ko u kom trenutku treba da govori. Još jednom kažem da to nije zvaničan dokument. Svaki zvaničan dokument mora da sadrži i potpis ovlašćenog lica. Zahvaljujem. Replika, pomenut je gospodin Babić, šef poslaničke grupe SNS i time zatvaramo krug replika, pošto je gospodin Živković rekao da neće više da se javlja. Zahvaljujem.
Niti mi je u jednom trenutku bila želja da bilo koga plašim, niti iko u Srbiji, niti iko u okruženju, niti iko u svetu treba da se plaši SNS. Mene lično kao jednog od osnivača SNS raduje što smo do tog broja od pola miliona članova i mnogo više simpatizera i onih koji podržavaju politiku Aleksandra Vučića i SNS, nastali za nepunih sedam godina. Ali, neću da se izvinjavam jer su odnosi i relacije u jednoj Skupštini, u Skupštini Srbije u koaliciji koju predvodi SNS puna međusobnog poštovanja. Bez obzira koje veličine, ma koliko bilo poslanika u poslaničkoj grupi, međusobno poštovanje postoji. Neću da se izvinjavam što ovu Vladu podržava 208 narodnih poslanika koji međusobno komuniciraju, a da to ne rade na način kao što radi Bojan Pajtić sa svojim koalicionim partnerima u Vladi Vojvodine, pa je potrebno da zavrće ruke narodnim poslanicima da bi mu podržali neku odluku, pa je potrebno da se privode poslanici ili da se ucenjuju ne znam ti čime da bi podržali politiku Bojana Pajtića i Demokratske stranke. Izvinite što su odnosi naši na demokratskim osnovama, što su na osnovu dogovora, međusobnog uvažavanja i poštovanja svačijeg mišljenja. Mi ćemo takve odnose gajiti i nadalje. To što je nekome takav odnos stran u odnosu na partnere na političkoj sceni, šta da radim. Ali, mislim da je to osnov demokratije, osnov pristojnosti i mi ćemo na taj način nastaviti.
Zahvaljujem se gospodine Babić. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, koliko ja vidim istraga napreduje u dobrom pravcu. Čim se spominju optuženi, sudije itd. bojim se da se moj kolega preporučuje možda za usluge budućeg advokata. Koliko znam kolega Jovanović je advokat i svakako da je moj kolega to primetio. Ali u prethodnom govoru mog uvaženog kolege poljoprivrednika, koji je rekorder ne u prinosima, već rekorder po dobijenim subvencijama, ja sam vrlo lako izračunao da je dobio on sam više 2007. godine nego 126 naprednih šumadijskih sela. Dakle, svi poljoprivrednici u 126 šumadijskih sela iz kragujevačkog okruga, nisu dobila subvencija koliko je dobio moj kolega poljoprivrednik. Stoga se ja pitam šta je radio poljoprivredni inspektor, šta je radio fitosanitarni inspektor, kako poljoprivredni inspektori nisu mogli da primete da je neko podneo zahtev i fitosanitarni inspektor da ustanovi da je neko podneo zahtev 15.8. za dodelu 525.000 evra podsticaja, subvencija za zasad vinovih loza, da je to zasadio na parcelama 15.8. koje je podneo, na parcelama 2817, 2818, 2819 kao Krčedin, a da pri tome nisu primetili da je ugovor sklopljen tek 7.11.2007. godine i da nisu mogli da primete da je u proleće, u martu, aprilu, maju, ali da nikako ne može da bude u novembru? Ne znam šta je radio fitosanitarni inspektor 1.11. kada je došao u kontrolu tih zasada koji su trebali već da budu povelički, kako nije ustanovio da ugovora još uvek nema? Šta je radio poljoprivredni inspektor kada nije video da na licitaciji koja je sprovedena u opštini Inđija za zakup tog poljoprivrednog zemljišta da su se međusobno takmičile dve firme? Kako inspektor nije primetio da je obe firme zastupao jedan čovek na licitaciji? I vinariju i „Agrouniju“, zastupao je Branko Đurić, koji je direktor Agrounije, čiji je vlasnik MK? Kako se jedan čovek takmičio sam protiv sebe? Zato mislim da bez obzira što će moj kolega podržati ovaj zakon, pošto je govorio o subvencijama koje su toliko bez potrebe stranim investitorima, ja predlažem da to što su namenili stranim investitorima da daju mom kolegi poljoprivredniku, možda se opet opredeli za uzgoj vinove loze. S obzirom da ono što je dobio nije bilo dovoljno da ga zadrži u poljoprivrednim vodama, već je on to posle tri godine zajedno sa firmom prodao Miodragu Kostiću, odnosno firmi „Agrounija“, čiji je vlasnik MK. Povodom ovog zakona, moram da kažem da podržavam ovaj zakon, jer će on po prvi put sprečiti da građani doživljavaju državu kao nasilje činovnika, inspektora nad njima. Ovaj zakon će svakako sprečiti, a nije donet ni jedan od 1992. godine do danas, pa može da se postavi to pitanje – šta su neki čekali 15 godina, od 2000. godine, šta su čekali posle promena, što nisu vršili reforme, pa i reforme u ovom smislu inspekcijskog nadzora, šta su radili 15 godina, odnosno 12 godina, da nisu doneli ovakav zakon? Ovaj zakon vredi podržati i ja pozdravljam što ga podržavaju mnogi, a sprečava da sektor za inspekcijski nadzor uklanja poslovna konkurencija. Dakle, mi koji živimo u unutrašnjosti vrlo dobro znamo da su razni inspektori bili u službi raznih privrednika, tajkuna itd. i da se kroz inspekcijski nadzor mogla i ukloniti poslovna konkurencija u zavisnosti koja vrsta inspekcije je bila, da li je to bila lokalna, na teritoriji lokalne samouprave, da li je bila pokrajinska, da li je bila gradska i da li je bila republička. Onaj ko je držao vlast je inspektore mogao, s obzirom na nedoslednosti zakona, da ovakav sistemski zakon nije ni postojao, mogao inspekcijski nadzor grubo zloupotrebiti u svrhe uklanjanja konkurencije. Takođe se mogao zbog toga što su političke stranke bile u to vreme, posebno stranka bivšeg režima izuzetno politički osvetoljubiva prema svima onima koji ne daju materijalni, finansijski i glasački doprinos stranci bivšeg režima, ona je inspekcijske službe mogla, inspekcijski nadzor da zloupotrebi i radila je da ih zloupotrebi u političke svrhe, odnosno usko stranačke svrhe stranke bivšeg režima. Navešću neke primere. Recimo građevinska inspekcija u Inđiji je podnela niz krivičnih prijava protiv seljaka koji su kopali septičke jame, pravili šupe itd. Ali im je u centru Inđije napravljena zgrada „Trejdjunik“, poslovno stambena od 30 do 40 hiljada kvadrata bez građevinske dozvole. Da bude čudo još veće, bez upotrebne dozvole opština Inđija je kupila dva-tri miliona evra kvadrature, iako ta zgrada nije imala ni građevinsku, ni upotrebnu dozvolu. Dakle, ne da su investitora pustili da izgradi, nego su i opštinska sredstva ubacili kupujući prostor u zgradi koja nije imala upotrebnu dozvolu. Šta je radila takva građevinska inspekcija? I gle čuda, baš na poslednjem spratu tog poslovnog, stambenog, velike zgrade, znači, jednog kvarta, na poslednjem spratu, gle čuda, predsednik opštine Inđija i potpredsednik stranke bivšeg režima, ima penthaus od 250 kvadrata. Da li je taj inspekcijski nadzor lokalni, mogao biti koruptivan? Znači, mogao je biti koruptivan, mogao je biti politički, mogao je uklanjati poslovnu konkurenciju, jer se recimo za kupovinu tog prostora pojavila druga firma koja je umesto 2000 evra za kvadrat tražila 1000, ali gle čuda prostor od strane opštine Inđija kupljen u objektu gde je cena bila dva puta veća, iako se radilo gotovo identičnim poslovnim prostorima. Ja pitam, šta su radile razne lokalne građevinske inspekcije kada su dopustile da se u centru Inđije sazida zgrada od 30 do 40 hiljada kvadratnih metara, a pri tome su zemljoradnicima na teritoriji opštine Inđija podnosili krivične prijave za izgradnje magacina, šupa, kotobanja, pa čak, čini mi se, i za kopanje septičkih jama, nisam siguran? Šta je radio pokrajinski inspektor za zaštitu životne sredine? Šta je radio u opštini Inđija kada je dopustio da se na vodozahvatu Inđija napravi fabrika za reciklažu olovnih akumulatora, a da se otpadne vode iz takve industrije, koja svakako nije čista i koja se nalazi iznad bunara, iznad vodozahvata, da se otpadne vode, s obzirom da ne mogu da se puste u regionalnu kanalizaciju koja ide u Dunav, pa može da napravi neke posledice, pa da neko zatvori Fabriku za reciklažu olovnih akumulatora? Našlo se rešenje da se otpadne vode puštaju u upojni kanal iza zgrade, što znači jedan rov, u jedna šanac i da se na takav način zbrinjava ekološki otpadna voda iz Fabrike za reciklažu olova. Šta je radio inspektor za zaštitu životne sredine kada je to dopustio, što je kasnije prouzrokovalo i to da kvalitet vode u Inđiji bude jako nizak i da to za posledicu ima nekorišćenje vode u određenom periodu, gotovo godinu dana? Šta je radio građevinski inspektor na tom lokalitetu, kada je imao čak i rešenje gospodina Dulića da se zabranjuje izgradnja i projektovanje čak fabrike za reciklažu akumulatora u Inđiji? Šta je uradio građevinski inspektor koji je dopustio da se na dozvolu za izgradnju portirnice napravi fabrika od više hiljada kvadrata bez ikakve građevinske dozvole? Šta su radili lokalni građevinski inspektori? Kakav je to bio inspekcijski nadzor kada su tako nešto dozvolili? Šta su uradili zajedno građevinski inspektor i veterinarski inspektor i inspektor za zaštitu životne sredine po pitanju „Energo-Zelene“, gde su se pripadnici stranke bivšeg režima u firmu koju su osnovali u Belvilu učipili sa 50% vlasništva, na konto toga što će im obezbediti prolaz kroz inspekcijske nadzore da dobiju odgovarajuće dozvole i pri tome im obećali da će imati 150.000 tona klaničnog otpada? Danas je strani investitor zatvorio tu fabriku, prestao da radi, da zbrinjava klanični otpad jer su ga prevarili. Uzeli su mu dva miliona i 250 hiljada, 700 hiljada za osnivačka prava, iako su imali samo papirološka koja su značila da će mu obezbediti tranzit i bolju poziciju kod inspekcijskih službi i državnih organa. Na konto toga su uzeli 700 hiljada evra, odnosno 50% te firme, a nije zakopao ašov u njivu. Šta su radile građevinske i druge inspekcije? Oni su mu već uzeli dva miliona i 250 hiljada, što za parcelu, što za komunalno opremanje, iako je parcela nekada bila državna, pa je na čudan način menjala vlasništvo itd. Šta su radile sve te inspekcije kada su dozvolile da se to dešava? Ali, bile su revnosne i u Inđiji, a verujem i u drugim sredinama, kada je bila u pitanju politička ili eventualno poslovna konkurencija njihovih prijatelja koji su finansirali i njih i njihove stranke, a i njih same. Već sam opisao da neko živi u penthausu od 250 kvadrati, u zgradi koja je nelegalno sagrađena, u kojoj je opština kupila poslovni prostor, a da zgrada nije imala upotrebnu dozvolu. Još nešto, kako neko takav, visokopozicioniran, potpredsednik u stranci bivšeg režima, stavi petokraku na svoj profil, a ima stan u Beču od 500.000 evra? Njegova najviša funkcija je bila predsednik opštine. Kako brat predsednika opštine može da ima kuću na Tatarskom brdu u vrednosti od 500.000 evra, a njegova je funkcija brat predsednika opštine Inđija i sadašnjeg potpredsednika stranke bivšeg režima? To su vam primeri kako su do sada radile inspekcijske službe, kako su radili ovi što sada imaju vladu u hladu, koji i dalje vladaju jednom četvrtinom teritorija, a glume opoziciju. Ukoliko neko misli da će nas u bolje sutra odvesti oni koji su nas opljačkali juče, taj je zreo za psihoanalizu, a o Frojdu možemo da raspravljamo. Bojim se da je neko tu opterećen nekim čudnim nagonima i motivima i zato spominje Frojda dva puta u pet minuta. Dakle, ukoliko mislite da oni koji su nas opljačkali juče mogu da nas odvedu u bolje sutra, onda ste zreli za psihoanalizu, za Frojda, za armiju psihijatara i psihijatriju. Verujem da ovde ima stručnjaka, ja nisam stručnjak tog tipa. Želim ovima iz vlade u hladu, ovima iz senke želim da provedu što više vremena u senci, da iz nje ne izlaze, jer su oni i u senci sebi našli mesto pod suncem, iako su non-stop bili u senci i hladovini. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Udovički, poštovane gošće i gosti iz Ministarstva i uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine i predsedavajući današnjom sednicom, gospodine Bečiću, hteo bih da sažmem svoj komentar o ovom predlogu zakona u šest tačaka, gospođo Udovički. Najpre, poštovana gospodo, podneli smo 22 amandmana na Predlog zakona o inspekcijskom nadzoru koji se tiču četiri grupe pitanja. Prvu grupu čini poštovanje pravopisa srpskog jezika. Ja smatram da je veoma važno da jedan deo naše pažnje bude usmeren i ka tom pitanju, poštovana gospodo, kada pišemo predloge zakone i kada usvajamo zakone. Druga grupa pitanja tiče se veće ažurnosti u primeni zakona. Treća grupa se tiče oštrije kaznene politike. Mi imamo takav pristup ovde analizi svih predloga zakona. Četvrta grupa amandmana tiče se bržeg početka faktičke primene ovog zakona. To je prva tačka, gospođo Udovički. Druga tačka. Ja, kao jedan narodni poslanik od nas 250 ovde u Narodnoj skupštini, posebno cenim kada ministar i ministarov ili ministarkin tim pristupi ozbiljno i stručno pripremi jednog predloga zakona, naročito kada delamo u svojoj državi u uslovima u kojima Vlada obično ne primenjuje takav pristup. Ovde imamo izuzetak od pravila i meni je žao što nije pravilo da se primenjuje i ozbiljnost i jedna posvećenost u pripremi predloga zakona. Treća tačka, poštovana gospodo. Ja mislim da je red da se ovde naročito naglasi kada se neki pojedinac npr. posebno istakne u nekom delanju u svojoj oblasti. Posebno je dobro, ja mislim, što je državna sekretarka gospođa Džagić bila veoma posvećena pripremi Predloga zakona. Ona je raspravljala, argumentovala i nije joj bilo teško da posveti jedan dobar deo svog vremena tome da nas ubedi da je ovo dobro i da pripremi nešto dobro. Ja mogu ovde da kažem – bravo! To je treća tačka. Četvrta tačka, poštovana gospodo. Veoma je dobro i obrazloženje. Mi čitamo i obrazloženja i tamo nailazimo često na razne stvari. Ovo obrazloženje je veoma dobro pripremljeno. Logički i argumentovano definisani su ciljevi veoma dobro i tu sam ja izdvojio nekoliko stvari koje su ovde i predviđene kao ciljevi ovog zakona. Sa svakim ciljem sam saglasan ovde. Evo, sprečavanje štetnih posledica, preventivno delovanje inspekcija, stvaranje povoljnog ambijenta za poslovanje, smanjenje administrativnog i finansijskog opterećenja privrede. Pa, to je sve naša politika, politika Nove stranke. Naravno da kada Vlada dođe sa takvim predlogom, koji ide u skladu sa onim što je politika Nove stranke, da meni ne preostaje ništa drugo nego da kažem – bravo i za to! Ali, u okviru tačke pet imam i jedan mali problem, poštovana gospodo. Problem se tiče jedne protivurečnosti koju sam ja ovde uočio analizirajući ovaj predlog zakona i delanje Vlade Republike Srbije u celosti. Ovim predlogom zakona, koliko sam ja primetio, činimo sve da stvorimo pristojni ambijent poslovanja koji će odgovarati i stranim kompanijama da ovde delaju i da investiraju. Ali, šta sam ja primetio? Da na drugoj strani Vlada šalje poruku da država planira da nastavi sa Dinkićevim modelom podsticaja, odnosno subvencija. Ja mislim da je to jedna vrsta protivrečne poruke Vlade Republike Srbije. Mi iz Nove stranke podržavamo stvaranje pravnih okvira za bolje i uređenije poslovanje. Mi smatramo da je pogrešan pristup da vučeš investitore za rukav, da na taj način obezbeđuješ njegovo prisustvo, mi smatramo da je neophodno stvaranje takvog ambijenta poslovanja u kome će se strane kompanije boriti za naše tržište umesto da ih vučemo za rukav. To je prava politika koja treba da se vodi po našem mišljenju. Na kraju poštovana gospodo narodni poslanici i gospođo Udovički i gosti iz ministarstva, gde god se troši novac, a ja sam primetio da je za primenu ovog zakona potrebno jedno 260 miliona dinara, onda je, mislim veoma važno da postoji jasno usmerenje ka opravdanosti toga troška, a da mi narodni poslanici znamo da moramo da kontrolišemo trošenje tog novca. Veoma me interesuje stav ministarke o našim amandmanima i spremni smo i za amandmansku raspravu čim se zakaže sednica Narodne skupštine.
Zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Reč ima narodni poslanik Velinka Tošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Vlade, narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama je dobar predlog zakona o inspekcijskom nadzoru. Cilj Vlade Republike Srbije jeste da ima dobre zakone, ali je cilj ove Vlade i dosledna primena donetih zakona. Nijedan zakon nije savršen, podložan je izmenama i iz toga postoji potreba da se donese nov, kompleksan zakon o inspekcijskom nadzoru. Osnovni ciljevi predloženog zakona su praćenje stanja i procena rizika u svim inspekcijama i obaveza planiranja i objavljivanje planova. Jedan od zadataka inspekcija jeste suzbijanje sive ekonomije i vraćanje nelegalnih subjekata u legalne tokove. Do sada smo imali sasvim jednu zabrinjavajuću sliku na terenu i upravo zbog toga je neophodno donošenje ovog zakona. Da je sve funkcionisalo na zakonom predviđen način, da li bi slika Srbije bila ovakva kakva jeste? Da bi se to prevazišlo nama je potreban nov zakon koji predviđa dovoljan broj izvršilaca u opštinama i lokalnim samoupravama shodno broju stanovnika. Potrebni su nam inspektori koji imaju dovoljno znanja i veština. Potrebna je materijalno tehnička opremljenost inspekcijskih službi, a tu se podrazumeva adekvatna oprema vezana za računare, vozila, što podrazumeva obuću i odeću za terenski rad, posedovanje specijalizovanih softvera. Jednom rečju potrebna nam je bolja organizacija rada i obučenost inspekcijskih službi. Da bi izašli u susret građanima i privrednicima, zatim stvorili bolji poslovni ambijent, potrebno nam je donošenje jednog ovakvog sveobuhvatnog zakona koji će precizirati ovlašćenja i obaveze svih relevantnih činilaca. Pozivam sve kolege poslanike da u danu za glasanje podrže Predlog zakona o inspekcijskom nadzoru.
Reč ima narodni poslanik Irena Aleksić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici i poslanice, Predlog zakona o inspekcijskom nadzoru o kojem danas diskutujemo jeste jedan potpuno nov sistemski zakon koji veoma detaljno, veoma precizno određuje koja su sva to prava ali isto tako koje su to obaveze koje se moraju poštovati prilikom vršenja inspekcijskog nadzora. Ovu oblast zaista je bilo neophodno urediti i to jednim sveobuhvatnim zakonom iz jedno prostog razloga zato što je bilo brojnih problema koji su se do sada u ovoj oblasti javljali u praksi. Upravo jedan od tih problema jeste što se nedovoljno pažnje obraćalo na prevenciju. Nisu postojali mehanizmi da bi se delovalo preventivno, znači, da bi se nešto predupredilo, da bi se nešto sprečilo na vreme nego kako se delovalo. Čekalo se da se prvo nešto desi, znači, da šteta bude prvo učinjena, pa se onda delovalo što je naravno pogrešno i što predstavlja jedan začarani krug. Inače, mi kao društvo imamo takvu jednu tendenciju da slabiju pažnju obraćamo na prevenciju, znači, da ne ulažemo dovoljno napora kada je preventivni rad i kada su preventivni mehanizmi upitanju. Meni je jako drago da primetim da se to postepeno menja zato što ne postoji drugi način da se to menja već postepeno, a možda najbolji primer za to jeste upravo predlog ovog zakona. Ono što bih ja naročito pohvalila jeste što se ovaj predlog zakona sa posebnom pažnjom odnosi na prevenciju i na preventivne mehanizme. Takođe, ovo što je u praksi do sada predstavljalo jedan značajan problem jeste to što je bilo prisutno odsustvo procene rizika ili nedovoljna procena rizika. Kao posledicu toga imali smo jednu situaciju, znači, da sa jedne strane imamo subjekte koji potencijalno mogu da predstavljaju veliku opasnost za zdravlje ljudi, životinja, biljaka, uopšte za životnu sredinu, ovo navodim jedan primer. Sa druge strane imamo potpuno bezopasne subjekte, a kao posledica ovoga mi smo imali to da i jedni i drugi subjekti se tretiraju na potpuno isti način. To je naravno pogrešno i kao posledica jedne takve politike imali smo to da se narodski rečeno ti subjekti koji su bili potencijalno opasni izvuku, a da se za njih sazna i da na njima počne da se radi tek onda kada bude previše kasno, onda kada je šteta već učinjena. Jedna upravo od najboljih stvari koje se tiču ovog zakona jeste što će se to promeniti. Isto tako promeniće se nedovoljno dobra koordinacija kada je inspekcijski nadzor upitanju koje je do sada postojala kao jedna prilično razuđena organizacija, a znamo da bez dovoljno dobre koordinacije nema kvalitetnog rada i nema dobrog rezultata i nema naravno efikasnosti, a ovo je prosto jedna oblast koja ne trpi neefikasnost. Međutim, ono što je najveći definitivno problem do sada to je pojava sive ekonomije koji je i te kako prisutan, nažalost, u našoj ekonomiji. Naravno, svi znamo koje su to posledice sive ekonomije, to je jedna ne fer tržišna utakmica, jedan ne fer odnos. Naravno da su u prednosti nažalost oni privredni subjekti koji su neprijavljeni u odnosu na one privredne subjekte koji sve svoje obaveze prema svojoj državi usklađuju redovno, na vreme, u skladu sa zakonom. To čak nije ni sve, dolazilo se vrlo često do jedne apsurdne situacije. Pošto naravno privredni subjekti koji nisu prijavljeni, samim tim su zakonom nevidljivi i oni nisu bili ni podložni uopšte inspekcijskom nadzoru, a sa druge strane privredni subjekti koji su prijavljeni veoma često bili su predmet ili previše čestog inspekcijskog nadzora ili neprimereno dugog inspekcijskog nadzora, što je njima naravno stvaralo probleme različitog tipa. Tako da su praktično ti ljudi koji su poslovali u skladu sa zakonom, radili u skladu sa zakonom, došli u tu situaciju da nažalost zbog toga ispaštaju, da zbog toga trpe, što je naravno apsolutno neprihvatljivo. To je jedna situacija kojoj se ne može prilaziti parcijalno, ne može se ona delimično rešavati. Tu je zaista bila neophodna intervencija i to u pravom smislu reči intervencija države, reakcija države. Smatram da je ovaj predlog zakona jedna najbolja moguća reakcija koju naša država je mogla da pokaže. Radi se zaista o jednom sistemskom, pre svega reformskom zakonu. Ono što je najbitnije jeste da do tančina je utvrđen inspekcijski nadzor i to u svim svojim aspektima počevši od vrste inspekcijskog nadzora, međusobne koordinacije, pa do svih ovih elemenata o kojima sam do sada pričala. Ono što se očekuje kao posledica efikasne primene ovog zakona jeste kao što je većina mojih kolega već do sada spomenula, jeste da će se definitivno stvoriti jedna atmosfera pravne sigurnosti što će naravno podsticajno delovati na potencijalne investitore. Opet, uzročno-posledično sve vodi ka svome, a to će značiti nova radna mesta. Efikasna primena ovog zakona znači će jednu fer, unapređenu tržišnu utakmicu, zaštitu konkurencije i definitivno ono što je najbitnije od svega što bih ja posebno istakla ovom prilikom, svi oblici koji su se do sada javljali u obliku bilo kakve proizvoljnosti, u obliku bilo kakve neujednačenosti, bilo kakve zloupotrebe uključujući tu i korupciju kada je inspekcijski rad upitanju, efikasnom primenom ovog zakona biće onemogućene ili će mogućnost da se to desi biti svedene na minimum što je složićete se na sadašnju situaciju zaista jedan veliki napredak. Sve su ovo razlozi zbog kojih smatram da se ovde radi o jednom definitivno kvalitetnom zakonu, o jednom zakonu koji će biti jako dobar kako za našu državu tako i za naše građane, tako da se nadam da će sve kolege u danu za glasanje podržati ovaj zakon, a sigurna sam da će SNS definitivno to i učiniti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se gospođo Aleksić. Reč ima narodni poslanik Ivan Bauer.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, cenjene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije će, naravno u danu za glasanje podržati Zakon o inspekcijskom nadzoru, jer smatramo da inspekcijski nadzor u ovom trenutku nije prilagođen potrebama moderne javne uprave, privrede i poslovnog ambijenta, što sve uslovljava da praktično to ugrožava konkurentnost Republike Srbije, da utiče negativno na priliv novih investicija i da uslovno rečeno kažem guši privredni ambijent u Srbiji. Zbog toga je ideja zakonodavca bila upravo da se ujednači i poveže čitav inspekcijski nadzor, odnosno da se stvori jedan novi sistem inspekcijskog nadzora koji će biti u stanju da odgovori svim zahtevima na jedan kvalitetan, profesionalan, delotvoran i efikasan način. Mislim da je vrlo važno reći da ne možemo sistem inspekcijskog nadzora posmatrati u vakumu, da je on deo jednog šireg konteksta, odnosno deo jedne šire reforme, odnosno reforme javne uprave. U tom smislu pozdravljam ono što ste vi najavljivali ovih dana da je napravljen jedan kvalitetniji akcioni plan za period između 2015. i 2017. godine usmeren na postizanje upravo boljeg funkcionisanja i države i tržišta, ali nije reforma javne uprave važna samo zbog funkcionisanja države i tržišta. Ona je važna i zbog naših evrointegracija i želeo bih da podsetim sve one koji slušaju ovo da je pre samo nekoliko dana predstavnike EU u Srbiji, ambasador Devenport rekao da je jedna od tri ključne stvari u procesu evrointegracija Srbije, upravo reforma javne uprave. Kakvo je trenutno stanje u oblasti inspekcijskog nadzora u Srbiji? Mi i dan danas primenjujemo, što zvuči kao naučna fantastika, Zakon iz 1992. godine, mada smo se još 2005. godine, kada smo donosili novi Zakon o državnoj upravi obavezali da ćemo taj zakon, odnosno ovaj zakon o inspekcijskom nadzoru ubrzo doneti. To ubrzo traje već deset godina, to je zaista, rekao bih predugi rok. Druga stvar je da je ova oblast uređena sa preko 1.000 različitih propisa i tu je, čini mi se rekorder, neslavni rekorder poreska uprava koja primenjuje čak 149 različitih propisa i onda kada se nekad ljutimo na naše inspektore, ne govorim naravno o onima koji su skloni koruptivnim aktivnostima, zbog grešaka koje prave, moramo da uzmemo u obzir i to da primenjuju veliki broj propisa međusobno su neretko u koliziji ili su rešenja dvosmislena ili su konfuzna i onda nije teško i pogrešiti u takvoj situaciji. Takođe, ovde smo čuli različite podatke, ja više nisam siguran da li 35, 36. ili 37. različitih inspekcija. Anketa koju USAID već godinama radi 1.000 privrednika, je recimo 2012. godine pokazala da je po negativnom uticaju na poslovanje u Srbiji inspekcijski nadzor zauzima vrlo loše peto mesto. Činjenica je da se 2013, 2014. godine to nešto promenilo, odnosno da su rezultati nešto bolji, odnosno da su se privrednici nešto povoljnije izrazili o oblasti inspekcijskog nadzora, ali u svakom slučaju, ne dovoljno, i dalje stoji generalni stav da se moralo hitno pristupiti izmenama, odnosno temeljnim izmenama ovog zakona. Kada sam čitao materijale koji su vezani za ovu oblast, ne samo zakon i ove izveštaje, nego i neke primere iz prakse, naišao sam na veliki broj paradoksa koji postoje u našoj inspekcijskoj praksi, a koje upravo ovaj zakon treba da reši. Jedan od njih je taj što su u prednosti, što je prosto neverovatno u našoj zemlji oni koji se nalaze u sivoj zoni, jer oni vrlo često nisu, a ponekad i ne mogu da budu predmet kontrole. S druge strane imamo one koji, da kažem legalno posluju, koji su vrlo često preopterećeni opet inspekcijskim kontrolama. Druga stvar, koja je problematična i koja stvara jednu paradoksalnu situaciju jeste da s jedne strane imamo nepotpuno definisane nadležnosti inspekcija i da ponekad ne znamo kome treba da se obratimo, a da sa druge strane postoji preklapanje u nadležnostima između različitih inspekcija i da se čak dešava u praksi da različite inspekcije na istu temu imaju različita mišljenja, što je prosto neverovatno. Treća stvar koja je paradoksalna, je shvatanje da je posao inspekcije i da se uspešnost inspekcije meri brojem kontrole, odnosno brojem mera koje su izrečene. Naprotiv, zadatak inspekcije jeste da uvede sve privredne subjekte u legalno poslovanje. Nekada se naravno to mora uraditi i na način koji se zove primena određenih mera, odnosno kaznena politika, ali se mora dosta toga uraditi i kroz prevenciju. Dakle, ideja treba da bude da se mi bavimo prevencijom, a ne represijom, odnosno kako kaže naš narod – bolje je sprečiti nego lečiti. Mi smo, nažalost, vrlo često i lečili čini mi se na pogrešan način. Još jedan paradoks koji postoji jeste da se umesto da imamo određene planove po mogućstvu višegodišnje planove, to je ono što će doneti ovaj zakon. Mi vrlo često radimo inspekcijski nadzor arbitrarno, odnosno na ad hok bazi. Rešenje za to je moglo biti samo donošenje jedinstvenog sistemskog zakona, kakav je ovaj koji se nalazi pred nama, koji je proizvod, odnosno koji je usaglašen sa svim međunarodnim dobrim praksama i sa standardima EU. On nije usaglašen u potpunosti sa EU, zato što jednostavno ne postoji jedna direktiva u EU, ali zato se kroz mnoga poglavlja koja ćemo naravno otvarati u nekom narednom periodu provlači inspekcijski nadzor i u tom smislu on je vrlo važan. Vrlo je važno i uvođenje mehanizma koordinacije, odnosno stvaranje te takozvane koordinacione komisije koja ima zadatak da prati i analizira stanje i da daje strateške pravce i da, naravno koordinira rad svih inspekcija. Zatim imamo jednu jedinicu u okviru ministarstva koje je zaduženo za davanje podrške, i imamo takođe i upravnu inspekciju koja je zadužena za monitoring, odnosno za nadgledanje primene svega ovoga. Vrlo važno je i uvođenje procene rizika koji smo imali i do sada, ali u vrlo malom obimu, na osnovu kojeg se vrši planiranje, kao što su važne i kontrolne liste koje su pri tom, kao što reče ministarka javni dokument, a na osnovu kojih se u stvari i na osnovu procene ekonomske snage, određenog subjekta i veličine prekršaja, određuje koja će se mera prema njemu primeniti. Kontrolna liste takođe imaju preventivnu ulogu jer one služe kao instrument za samokontrolu i za samoprocenu, odnosno privredni subjekti praktično imaju mogućnost da provere u kojoj meri greše i da koriguju svoje greške pre nego što postanu predmet inspekcijske kontrole. Vrlo su važne i mere usmerene protiv sive ekonomije koje možda treba na prvo mesto staviti, odnosno redefinisanje iz nadležnosti inspekcijskih službi. Svakako je važno i uvođenje jedinstvenog informacionog sistema o čemu bih hteo da kažem nekoliko reči, odnosno da dam jedan predlog ministarki. Prethodno bih pohvalio to što je ovaj zakon prošao zaista vrlo obimnu i najtransparentniju čini mi se proceduru, zbog čega je doživeo pohvalu i Evropske komisije i našeg nevladinog sektora. Ono što bih hteo da kažem vezano za ovaj jedinstveni informacioni sistem, odnosno da vam dam jedan predlog iz neke svoje lične da kažem pod znacima navoda ekspertize, ja bih predložio da taj neki budući sistem koji će zaživeti za dve godine, koji se zove E-inspektor, umesto jednog informacionog sistema bude u stvari takozvana kompanijska mreža, odnosno interna biznis društvena mreža. Da ne bi bilo nesporazuma interne biznis društvene mreže nemaju apsolutno nikakve veze sa društvenim mrežama kakav je Fejsbuk, nego naprotiv one su osmišljene kao nešto što predstavlja jedan kontejner znanja koji se stalno širi i koji stalno praktično dopunjuje svoja znanja i onda ta znanja širi kroz čitav sistem. Da biste razumeli koliko je to važno ja ću vam reći da su neke vrlo ozbiljne kompanije u svetu razvijale svoje sopstvene interne biznis društvene mreže, recimo „Diloit“, poznata revizorska kuća, „Majkrosoft“ pa IBM, mnoge druge velike kompanije i neke druge kompanije su, pošto su u međuvremenu počele takve kompanijske mreže da se prave u obliku portala, odnosno u obliku softvera koji se mogu preuzeti, a onda na osnovu njih se praviti sopstvene mreže su implementirale u svom poslovanju i tu bukvalno iz svih mogućih sektora imate kompanije, nisam siguran da li inspekcije su to radile u svetu, ali zašto ne bismo mi bili prvi. Mogu da vam kažem da su to radili recimo Tim Obajl, „Šel“, „Dženeral elektrik“ i „Filips“, dakle ogromne kompanije. Koje su to mogućnosti koje bismo na ovaj način mogli da imamo? Uzmimo recimo jedan primer da jedan inspektor se susretne sa nekim problemom za koji nema rešenje, a za koji znamo da postoji jedan inspektor u inspekcijskoj službi koji rešenje za to ima. U klasičnoj komunikaciji on može putem mejla da mu pošalje poruku da od njega dobije odgovor i u tom slučaju broj onih koji znaju odgovor na to pitanje, odnosno rešenje za taj problem je dva, dakle, povećava se inkrementalno. Kada vi imate implementiranu društvenu mrežu, odnosno kada su ljudi umreženi, sa svima komuniciraju, odnosno znanje se širi eksponencijalno, odnosno putem geometrijske progresije. Druga stvar koja je vrlo važna jeste da vi vremenom u stvari stvarate jednu vrstu sveukupnog znanja, jer se to znanje permanentno nadopunjuje. Vi u stvari pravite jednu vrstu koja može biti i ne mora biti tako organizovana inspekcijske Vikipedije, koja pri tom permanentno stiče nova znanja i ta znanja se šire kroz čitav sistem, što će reći, svi novi mladi inspektori, osim što stiču znanja na terenu, mogu da stiču znanje i zahvaljujući toj umreženosti, zahvaljujući tome što se iskustva starijih inspektora na njih prenose tako što su svi oni umreženi i svi koriste taj jedan kontejner znanja koji postoji. Svaki problem koji neki inspektor ima, on taj problem može, kako se to moderno kaže, postuje na neki zid ili da stavi pitanje na neki forum ili u neko pitanje i odgovor, odnosno „q and a“ sekciju i da taj odgovor tu ostane upisan zauvek. Ono što je vrlo važno je da svako znanje koje se stvori ostaje zauvek upisano, nikada ne nestaje i stalno se dopunjuje. Ono se stalno širi i stalno postaje sve veće. Dalje, jedna vrlo važna stvar jeste što imamo širenje znanja i po horizontali i po vertikali, međusektorskom, međuljudskom. Ono što je problem, vi možete da umrežite i policiju i sud i tužilaštvo i oni mogu da imaju pristup tome i da takođe im daju određene impute, ali isto tako imate i topdaun komunikaciju, odnosno više hijerarhijske nivoe, da tako kažem, pod znacima navoda, možete da uključite i da oni imaju priliku da sa ljudima koji se nalaze na prvoj liniji fronta, da tako kažem, komuniciraju direktno, odnosno da od njih dobijaju direktne informacije. Vi, ministarka, znate, a to nije vezano samo za politiku, vezano je i za biznis, ljudi koji dođu do vrha vrlo često izgube kontakt sa onim što se događa na prvoj liniji fronta. Na ovaj način, vi imate priliku da stalno dobijate informacije iz prve ruke praktično, odnosno da znate stalno koji su problemi sa kojima se susreću oni koji su na prvoj liniji fronta, oni imaju najviše informacija i da zahvaljujući tome imate šansu praktično da stalno taj sistemski okvir, koji se zove sistem inspekcijskog nadzora, nadopunjujete, unapređujete ga i činite ga boljim. Da ne govorim o tome da možete da u određenoj meri otvorite to prema spolja, pa da dobijate određene impute, da na taj način pomažete onima kojima žele da posluju legalno, da posluju legalno. Da možete da iskoristite jedan resurs u kome se vrlo retko govori i koji se stalno zaboravlja, a to su ljudi koji su, recimo, radili u inspekciji ili bilo kojoj drugoj državnoj službi godinama, decenijama.
Vreme
Završavam za tridesetak sekundi.
Isteklo je vreme vaše poslaničke grupe. Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Vlade dr Kori Udovički.
Samo bih da se zahvalim gospodinu Baueru na sugestiji koju sam razumela i koja mi izgleda vrlo zanimljivo i koju ćemo svakako uzeti u razmatranje. Mislim da je to dobra ideja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Boban Birmančević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana potpredsednice, poštovani gosti, poštovani građani, na početku moram prvo da pohvalim rad ovog ministarstva, koji je deo sistemskih zakona, sistemskih rešenja koje ova Vlada sprovodi od kako je stupila na dužnost. Na 42 strane urađen je jedan sistemski dobar zakon, koji ima 70 članova i koji je obuhvatio sve probleme koji su dugi niz godina otežavali rad i privrede i inspekcijskih nadzora, odnosno inspektora i život građana snižavali na jedan niži nivo nego što je to bilo predviđeno. Obaveštavamo sve poštene privrednike da je država tu da ih zaštiti i da istovremeno zaštiti i njihove interese i interese ministarstva i Vlade s jedne strane i, naravno, građana sa druge strane, koji su i najbitniji u celoj ovoj priči. Set izuzetno ozbiljnih zakona koji su već doneti nastavlja se sa ovim zakonom i bez obzira na njihovu primenu, koja je do sada bila takva kakva je bila, donošenjem ovog zakona gledano na duže staze dobićemo jedno rešenje na koje neće biti prigovora i rešenje koje će dati odgovore na sva pitanja. Kontrolne liste koje će biti korišćenje u radu tih inspektora biće transparentne, biće javno dostupne svima. Između ostalog, zaista je dobro, pričamo o 2015. godini, april je mesec, elektronski sistem inspekcijskog nadzora, odnosno E-inspektor, zaista je izuzetno značajan. Konačno Srbija ulazi u red država koje će imati uređen inspekcijski nadzor. U borbi protiv sive ekonomije, u borbi protiv kriminala jednostavno nema kalkulacija i to upravo ovaj zakon pokazuje. Osnovni cilj ovog zakona i cilj svih prethodnih zakona je, pre svega, uređenje države, delovanje pravne države, koje će dovesti do poboljšanja poslovnog ambijenta i ukupnog ambijenta države, a to će direktno uticati na investitore, kako strane, tako i domaće, čime ćemo stvoriti uslov da se zaposle ljudi i da žive život dostojan čoveka jedne napredne države. Moramo pogledati istini u oči, koja je, nažalost, u ovom slučaju bolna. Primenjuje se zakon iz daleke 1992. godine i nemoguće je ne postaviti pitanje – ko je odgovoran da zakon iz 1992. godine bude u primeni od 2000. do 2012, 2013. godine? Zašto prethodne vlasti nisu uzimale u razmatranje promenu ovako bitnih i važnih zakona? Verovatno bi promena Zakona o inspekcijskom nadzoru smanjila stepen korupcije i prevara koje su bile posledica delovanja vlada koje nisu vodile brigu o svojim građanima, nego su vodile brigu upravo o onima koji su te građane dovodili do stanja da ostaju bez posla, da ostaju bez egzistencije i da nemaju i ne vide izlaz iz svoje situacije. Konačno je u Srbiji na vlasti stranka koja je spremna da se uhvati u koštac sa svim problemima i konačno u Srbiji privrednici koji rade pošteno ne moraju da brinu o nelegalnoj konkurenciji. Obaveštavamo sve one koji rade pošteno da će biti zaštićeni, to ponavljam još jednom. Takođe, obaveštavamo i sve one koji rade nelegalno i nepošteno da je tome došao kraj, da će im država stati na put i u narednom periodu ili neka zatvore te nelegalne objekte u kojima rade i kojima ugrožavaju poslovanje privrede, ugrožavaju i ekonomski sistem Srbije, odnosno finansijski sistem, da im jednostavno ovim zakonom to neće biti dozvoljeno. Građani su to verovatno i znali, ali ja ću ponoviti. Po starom zakonu, verovali ili ne, inspekcijski nadzor nije bio moguć u objektima koji su neprijavljeni, znači, u isto vreme je bilo moguće raditi u neprijavljenom objektu, gde inspektori nisu imali pravo da vrše kontrolu, a istovremeno su kontrolisali one koji rade pošteno, plaćaju PDV, imaju prijavljene zaposlene i to je toliko štetna situacija da se jako teško može izračunati u finansijskom efektu, ali gledano na broj zaposlenih, sigurno u nekoliko desetina hiljada. Uprava i privreda konačno, zahvaljujući ovom zakonu, postaju partneri. Delovaće se isključivo preventivno, a po potrebi i kazneno. Predviđena je i kaznena politika. Ono što je takođe bitno, i ovaj zakon je o svemu vodio računa, pa i o tome da ta kaznena politika mora biti prilagođena subjektu koji se kažnjava sa jedne strane, odnosno veličini tog subjekta. Neće se generalno kažnjavati istom kaznom onaj koji ima jednog i 1.000 ili 2.000 zaposlenih, što je do sada bio slučaj. Gledaće se veličina rizika i gledaće se veličina subjekta koji se kažnjava. Jednostavno, ovo je zakon koji garantuje poštenje, odnosno pošten odnos države s jedne strane, privrednika i odnos koji će sigurno povećati finansijski prihod Ministarstva ekonomije, odnosno Vlade. Za kraj, neću više dužiti, najbitnije od svega je da ovaj zakon stupa na snagu u relativno kratkom roku, da oni koji su radili nelegalno imaju načina i vremena da se uvedu u legalne tokove. U prethodnom periodu, to je zaista tako, postoje inspektori koji zloupotrebljavaju svoje funkcije i evo, sa ovog mesta, iz Narodne skupštine već sada pozivam građane, odnosno privrednike koji imaju takvih problema da se slobodno obrate načelnicima okruga, ministarstvima. Imaju koga da ih zaštiti. To je u ovom slučaju država. Znači, niko nema pravo da širi korupciju, da im traži mito i da zloupotrebljava položaj. Ponavljam, još jednom, obratite se načelnicima okruga, obratite se Ministarstvu, ima ko da vas zaštiti. Poruka za kraj, zakon koji je na dnevnom redu mora biti podržan od svakog ko dobro misli ovoj Republici Srbiji i našim građanima, i u skladu sa tim pozivam sve da u Danu za glasanje izglasamo jednoglasno ovaj zakon.
Zahvaljujem, gospodine Birmančeviću. Reč ima narodna poslanica Vesna Simić. Izvolite, gospođo Simić.
Gospodine predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, Predlog celovitog zakona o inspekcijskom nadzoru koji je podnela Vlada videli smo danas neminovan je. Da je to tako ukazuje činjenica da su se svi privredni subjekti složili sa potrebom donošenja ovog zakona, i to kao sistemskog, a ne u vidu izmena i dopuna koje bi pružale samo polovična rešenja, mada je tokom razmatranja o donošenju ovog zakona bilo i takvih ideja. Konsultovani su svi privredni subjekti. I svi su ukazali da je apsolutno neprihvatljivo buduće postupanje po odredbama Zakona o državnoj upravi iz 1992. godine. Takođe, nedovoljna su, prevaziđena i polovična i zastarela rešenja iz Zakona o opštem upravnom postupku, koja su primenjivana u ovoj materiji. U ovoj materiji, pre negoli usvojimo ovaj zakon, inspekcijski nadzor bio je regulisan sa oko 1000 propisa; što zakona, uredbi, pravilnika i drugih podzakonskih akata. To je dovodilo do toga da su pojedini privredni subjekti kontrolisani više puta, dok drugi nisu uopšte kontrolisani. To je dovodilo do kolizije normi, kao i do toga da neki od subjekata, odnosno mnogi privredni subjekti uopšte nisu znali koja su sve njihova prava i obaveze upravo zbog ovolikog broja zakonskih rešenja koja su regulisala ovu materiju, pa mnogi verovatno i ne bi kršili propise da su mogli da budu upoznati sa njima. Ali kako pratiti 1000 zakonskih rešenja? To ni mi pravnici ne možemo. Oni koji su najviše bili na udaru to su, naravno, bili mali privrednici, sa malim brojem radnika. Pored toga što su morali da imaju uvek po jedno zaposleno lice koje bi koordiniralo samo sa inspekcijskim organima, ipak naravno nisu mogli da dođu u kontakt sa svim potrebnim rešenjima iz materije inspekcijskog nadzora i zbog toga više puta bili bespotrebno kažnjavani. Naravno, ovo je pogodovalo sivoj ekonomiji, odnosno neprijavljivanim preduzećima ili pak preduzećima koja su bila prijavljivana, ali nisu poštovala svu zakonsku proceduru. Sa donošenjem sistemskog zakona koji će regulisati ovu materiju, ovakve zloupotrebe, kao i preklapanje normi više neće biti moguće. Danas smo čuli toliko pohvala na račun ovog zakona. Čuli smo toliko mnogo od strane svih političkih grupacija o potrebi njegovog donošenja. Zamolila bih samo da u Danu za glasanje svi podržimo ovaj zakon, jer je zaista potreban, kako našoj privredi u celini, u smislu njenog daljeg afirmisanja, tako i u smislu privlačenja budućih stranih investitora. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Simić. Reč ima narodni poslanik Dragan Polovina. Izvolite, gospodine Polovina.
Zahvaljujem se, poštovani predsedavajući. Poštovana ministarko sa kolegama, poštovani poslanici, dao bih jedan sumarni pregled najnovijih izmena ovih propisa koji treba da stupe na snagu, jer uglavnom smo danas imali priliku da čujemo dosta toga, ali bih se zadržao na onim stvarima koje su ključne, a koje su nove. Dok u savremenim pravnim sistemima država evropske zajednice Uprava za inspekcijski nadzor ima jednu definisanu ulogu i organizovana je kao posebna državna služba, kod nas to nije slučaj zato što vlada mnoštvo sektorskih propisa koji su rasprostranjeni po mnogim zakonima, pa naspram toga i toliki broj inspekcijskih službi, što govori samo o jednoj neuređenosti te pravne oblasti i kolizionim problemima na koje često nailazimo zbog mnoštva propisa, a razlog je, između ostalog, u nesigurnosti i neizvesnosti subjekata koji primenjuju te propise. Ovakav sistem kakav postoji kod nas je svakako zastareo, vreme ide dalje, on je anahron, pa otuda i potreba za novim sistemskim zakonom, što je u državama Evropske unije koje bi se prevazišlo aktuelno i uredila metodologija postupanja državnih službenika u inspekcijskoj oblasti, kao što je to u drugim državama. Zbog toga je i nastala potreba za donošenjem ovog zakona, a nju su izrazili sami privredni subjekti koji su govorili i izjasnili se o ovoj inspekciji današnjeg tipa, kao neefikasnoj i podložnoj korupciji, sporoj, neadekvatnoj promenama koje su usledile sa reformskim propisima zbog čega je i ovaj zakon morao da zaživi u našoj Skupštini. Osnovna karakteristika ovog aktuelnog sistema, koji je danas još uvek važeći, je odsustvo preventivnog rada i procene rizika od štetnih posledica da bi se stanje u toj oblasti popravilo i ustanovio stabilan i održiv sistem koji će u svemu odgovarati tržišnoj ekonomiji, solidnim privrednim poslovanjima, došlo se do saglasnosti o potrebi za ovim zakonom kao sistemskim, jer postojeći sistem nije odgovarajući novim reformama. Očigledno je da i koliko god jedno društvo bilo savremeno, imalo moderan upravni sistem, inspekcijski nadzor je taj koji treba da se kreće ispred postojećeg sistema, pa je u tome i nova uloga inspekcijske službe, a svodi se pored postojećeg na preventivno i kontrolno delovanje, što je suština promena koju ova dosadašnja pravna iskustva ne poznaju. Ukratko bih izneo i sadržinu. Prevencija koja je toliko ključna promena, zakon je definiše u smislu pružanje stručne i savetodavne podrške nadziranim subjektima, ostvarivanjem javnosti rada, transparentnosti, objavljivanju važećih propisa i planova, a nabrojao bih i po zakonu koje su to preventivne mere, jer nisam čuo da su se one decidno iznosile. To je upozoravanje nadziranog subjekta u njegovim obavezama iz zakona i drugih propisa, kao i o propisima i radnjama i merama upravljenim prema nadziranom subjektu i sankcijama za postupanje suprotno ovome, ukazivanja nadziranom subjektu na mogućnost nastupanja štetnih posledica njegovog poslovanja ili postupanja, nalaganju za primenu određenih propisa, kao i preuzimanju ili uzdržavanju od određenih radnja u njegovom poslu, i naravno vršenje kontrole nadziranog subjekta u smislu primene propisa koje mu je inspektor naložio, a sve u cilju kako bi se izbegle štetne posledice. Ko su nosioci nadzora i kontrole? To su svakako inspektori koji će za ovaj posao morati da budu, kako je to zakon odredio, posebno obučeni polažući stručni ispit u određenom vremenskom roku od dana stupanja na snagu ovog zakona, a druga ovlašćenja su mu da prati stanje u oblasti inspekcijskog nadzora, da procenjuje rizike nastupanja štete, donosi plan rada koji je ključan za preduzimanje redovnog postupka inspekcijskog nadzora. Ako bismo pitali ko su nadzirani subjekti, ukratko samo, to su pravna lica, preduzetnici i fizička lica koja nisu izvršila registraciju svojih delatnosti za koje zakon inače nalaže da budu registrovani, u suprotnom su u prekršaju, što je danas kako sam imao prilike ovde da čujem jedna česta pojava. Postupak je kao i u svakom drugom postupku dvostepenost osnovna karakteristika, što znači mogućnost izjavljivanja žalbe na rešenje inspekcijskog organa u roku od osam dana, na zaključak tri dana ukoliko se radi o nekim procesnim razlozima za njegovo donošenje, a u svakom slučaju vođenje upravnog spora na konačnu odluku ove službe. Što se tiče vrste postupaka koje sam već napomenuo, a to je u zavisnosti da li se postupak pokreće u skladu sa predviđenim planom i redovna inspekcijska nadzorna kontrola, zatim ukoliko se radi o hitnim merama vanredni inspekcijski nadzor, ukoliko se radi o utvrđivanju izvršenja odgovarajućih mera koje su naložene nadziranom subjektu su kontrolni postupci i dopunski radi utvrđivanja određenih činjenica. Nakon ove procedure inspekcijski organ donosi odluke o merama i radnjama koje su po zakonu, mogu da preduzimaju i rešenja i zaključke, kao i mišljenja, zatim sugestije, naloge, preporuke u širem smislu, jer su njihova opšta transparetna karakteristika kojom se zamenjuju dosadašnja široka diskreciona prava ovih subjekata. Kontrolno delovanje se svodi na proveru naloženog da li je nadzirano lice izvršilo nalog inspektora u smislu preporuke, saveta i slično, sve kako bi se izbegle nastupajuće štetne posledice. Spominje se i posebno koordinaciono telo koje ovaj zakon nalaže. Ono je izuzetno značajno, zato što ono prati nivo koordinacije između inspekcijskih službi, inicira odgovarajuće mere. Njegovi zadaci su između ostalog utvrđivanje smernica za postupanje inspektora, daje i razmatra mišljenje direktive i metodološke materijale kako to zakon tačno navodi, zahteva podatke i obaveštenja i praktično globalizuje jedan sistem rada koji je novoustanovljen ovim zakonom i ustanovljavamo istovremeno strogu proceduru. Suštinska izmena koju ovaj zakon predviđa jeste preventivna i kontrolna funkcija. One pružaju jedan značajan doprinos stvaranju modernog i uspešnog upravnog sistema u okviru ove službe, nasuprot sadašnjem aktuelnom za koji smo imali prilike da čujemo da je nefunkcionalan, anahron i nije dovoljno sposoban da odgovori izazovima i potrebama savremenog privrednog kretanja. Svojstveno tome predložen je jedinstveni sistemski zakon koji će popuniti praznine u ovoj upravno-pravnoj oblasti, izražavajući sve prednosti u odnosu na sve postojeće aktuelne propise, a time se uklapa u ono što je jako važno, u tekuću prekompoziciju društveno-ekonomskih i pravnih kretanja u Srbiji koja su odraz jednog novog političkog i savremenog delovanja. Ovome bih pridodao još nešto što se direktno ne vezuje za ovo, ali je karakteristika dosadašnjeg i uvek je na neki način bila situacija da je problem kod službenika državne uprave da je uvek nedostajalo nešto što je bilo neophodno i tiče se njegove specijalizacije, edukacije i stimulacije. To je nešto što je po mom mišljenju nedostajalo službeniku državne uprave. Govorim o jednoj prosečnosti ako govorimo o specijalizaciji koje nije bilo zbog toga što sam mišljenja da ne trebaju u organima državne uprave svi sve da znaju. Na primer da državna službenica u poreskoj upravi koja radi na poslovima PDV bude premeštena za potrebe posla na poslove prenosa apsolutnih prava. To je u redu, ali govorimo o nivou jedne prosečnosti. Zato smatram da je uska specijalizacija u oblasti one za koju je zaposlena nešto što je prednost u odnosu na ovu sadašnju situaciju. Što se tiče edukacije koja je izostajala, na neki način smatram da nije dovoljno prisustvo samo na seminarima i da to bude jedini vid edukovanja. Stoga, u članu 50. ovog novog sistemskog zakona predviđena je edukacija, obuka i stručno usavršavanje inspektora do nivoa provere njegovih znanja. Za mene je to nešto novo i toga mislim da nije bilo u nekim prethodnim fazama uprava državnih organizovanja. Naravno i stimulacija, nedavno smo imali prilike od kolege advokata da čujemo jedno vrlo razložno izlaganje o upotrebi pravilnika i donošenje pravilnika kada je bilo reči o izboru sudija. Zašto bi državni službenici koji obavljaju posao različitog kvaliteta isto zarađivali? Smatram da je to suština. Na primer službenici koji obavljaju posao tokom godine nekoliko ili svaka druga odluka bude stavljena van snage odlukom drugostepenog organa, da li po žalbi stranke ili po pravu nadzora, dok drugi službenik nema takav problem. Ali, stimulacija nije takva da ovome bude niža zarada. Po meni, koliko je stimulacija osmišljenija i bolja ukoliko se u ovoj radnji koji se pokazao sa kvalitetnijim radom tokom godine i nema odluke koje su stavljene van snage, utoliko je smislenije i dvostruko korisnije zato što je stimulativnije i za ovoga koji ne pokazuje takav kvalitet radnje. To je moje viđenje onoga što je bio jedan standard u nekom neafirmativnom smislu državnog službenika. Predlog zakona o inspekcijskom nadzoru u svemu odgovara potrebama reformi pravnog sistema koji je u toku, pa bih predložio svim kolegama poslanicima da u cilju ostvarivanja prava interesa građana Srbije, kao što ćemo to učiniti i mi članovi poslaničke grupe SNS, da u danu za glasanje prihvate ovaj predloženi zakonski tekst i da glasaju za njega. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, kao poslednji prijavljeni diskutant.
Poštovani podpredsedniče, poštovani predstavnici ministarstva, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije i ovaj zakon kao i mnogi prethodni ima svoje uporište u ekspozeu predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića koji je on podneo narodnim poslanicima u Narodnoj skupštine Srbije 27. aprila gospodnje 2014. godine. Da vas podsetim, pošto su me gospoda iz DS jutros podsetila da nisu zapamtila, a sada nema ni jednog, žao mi je što nema, ali verovatno negde iz prikrajka slušaju i neka čuju ekspoze predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića je temeljitiji, najprecizniji, najveći i najsveobuhvatniji od svih prethodnih 72 ekspozea kod nas koja su podnesena u Narodnoj skupštini Republike Srbije od 1805. godine, od vremena prvog predsednika Vlade Republike Srbije Prote Mateje Nenadovića do danas. Ako treba ponoviću još jednom ako negde gledaju ovaj prenos, pošto nasuprot mene nema ni jednog predstavnika DS. Gospodin predsednik Vlade Aleksandar Vučić je na strani 92. ekspozea rekao citiram – stvorićemo institucionalni i organizacioni okvir za sistemsko suzbijanje sive ekonomije, pre svega kroz primenu poreskih propisa i temeljnih reformi poreske uprave. Završen citat. Gospodin predsednik je na strani 32. pomenutog ekspozea rekao – državna administracija mora postati podrška, a ne prepreka investitorima i privatnicima. Završen citat. Tako to radi Aleksandar Vučić, tako to radi SNS, kako vidite poštovani građani, zapisano – ostvareno. Gospodo narodni poslanici, inspekcija i inspekcijski nadzor čine kičmu funkcionisanja državne uprave i čitavog političkog sistema naše zemlje. Zato prilikom modernizacije Srbije koju sprovodi Vlada Republike Srbije izuzetno važno pitanje je pitanje reformi inspekcija. Ako pogledamo zemlje u regionu, onda zapažamo da su one sve sprovele reforme, ne samo inspekcija nego i državnih uprava, a posebno inspekcijskog nadzora još pre deset godina, neki su i pre 15, kao što je Hrvatska, neke nakon sedam, međutim mi tek sada to sprovodimo. Poštovani građani Srbije, bivši režim DS na čelu sa Borisom Tadićem i Goranom Pajtićem nije sproveo reforme državne uprave, ni reforme inspekcije i inspekcijskog nadzora. Umesto toga oni su pljačkaškom privatizacijom 51 milijardom evra izbacili iz zemlje, prezadužili zemlju i uništili institucije sistema. Time su uništili našu prošlost, našu sadašnjost i budućnost dece naše, a da su ostali na vlasti još samo godinu dana uništili bi i naše korene. Na sreću naši građani Srbije im nisu to dozvolili i poslali ih u političku prošlost iz koje se nadam nikada više neće vratiti. Tu njihovu grešku evo ispravlja Vlada Republike Srbije. Ovim zakonom trenutni inspekcijski sistem u Republici Srbiji je razuđen, nedovoljno koordinisan. Preko hiljadu zakona i podzakonskih akata uređuje rad, kako neki kažu, 34, ja tvrdim 35 inspekcija u 12 ministarstava. Nedostatak saradnje, preklapanje i dupliranje delokruga rada, kao i česte i dugotrajne kontrole opterećuju rad privrednih subjekata i crpe snagu i umanjuju efikasnost inspekcijskog nadzora. Pored ostalog, dame i gospodo, cilj ovoga zakona jeste da doprinese stvaranju uređene države, da olakša poslovanje privrede, da smanji prostor za korupciju. Do danas nije postojao nijedan sistemski zakon u našem pravnom sistemu Republike Srbije kojim se uređuje inspekcije i inspekcijski nadzor, ali postoje ozbiljni nedostaci u pogledu koordinacije inspekcijskog nadzora. Isto tako, inspekcije nemaju specijalizovani softver niti jedinstvenu bazu podataka. U Republici Srbiji veliki broj inspekcija, kako sam rekao od 33 do 36, kako smo videli danas koliko ih ima, koje u svom radu primenjuju preko hiljadu zakonskih propisa koji nisu dostupni subjektima kontrole. Nadalje, kapaciteti inspekcijskih organa su nedovoljni, a ne postoji jedan jasan kriterijum za vrednovanje, kao ni sistem njihovog napredovanja. Isto tako nadležnost za postupanja inspekcija za preduzimanje mera nad neregistrovanim subjektima je ograničena. Ograničena je i nadležnost inspekcija za oduzimanje mera u borbi protiv sive ekonomije, a saradnja između inspekcijskih organa je nezadovoljavajuća. Zato će ovaj zakon stvoriti trajnu strukturu za koordinaciju svih inspekcija, a koordinacija protiv sive ekonomije biće njen prioritet. Primenom ovog zakona anuliraće se brojne anomalije koje će otkloniti i uspostaviće se jedinstveni informacioni sistem kao ključna pretpostavka za praćenje efikasnosti rada inspekcijskog nadzora. Primenom ovog zakona, dame i gospodo narodni poslanici suštinski će se promeniti rad svih inspekcija i rad državne uprave. Menja se odnos između inspekcija i privrede. Smanjiće se korupcija. Podsticaće se privredna investicija i otvaranje novih radnih mesta. Moderniziraće se i standardizovati inspekcijski nadzor. Nestaće korupcione snage između inspektora, političara i privrednih subjekata koja je danas poprimila u prethodnom režimu neviđene razmene. Zato se gospodo iz bivšeg režima i bore da se ovaj zakon nije primenjivao, zapravo nije donesen ima 15 godina. Sve u svemu Republika Srbija će usvajanjem ovog zakona dobiti jedan od najboljih zakona o inspekcijskom nadzoru. Kako kažu nevladine organizacije, jedan od najboljih u Evropi. Ovo je još jedan dokaz da Vlada RS korača krupnim koracima u realizaciji, modernizaciji Srbije za koju se tako zdušno zalaže i sprovodi naš premijer Aleksandar Vučić i čitava Vlada RS potpomognuta od strane predsednika države Tomislava Nikolića i većine građana Republike Srbije. U to ime, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da glasate za ovaj zakon. Posebno pozivam vas gospodo iz opozicionih klupa, doduše nema nijedan iz DS, a iz ove Tadićeve ima jedna gospođa, na čemu joj čestitam, da i vi date svoj glas za ovaj zakon kako bi bar malo, pa makar i na taj način demonstrirali vašu volju za modernizaciju naše otadžbine. Dozvolite na kraju da demantujem gospodina Veselinovića koji je na početku današnje Skupštine izneo neistine da prosvetna inspekcija ima svega desetak inspektora. Prosvetna inspekcija u Ministarstvu prosvete i tehnološkog razvoja ima 126 inspektora u osnovnim i srednjim školama i četiri inspektora za visoko obrazovanje. Isto tako izneo je neistinu za SNS kada je govorio da ih vrlo malo ima u sali. Možete proveriti, bilo je 40 iz vladajuće, iz njegove stranke dva poslanika, iz Tadićeve šest poslanika. Znači, iz SNS zajedno sa socijalistima 41. Znam da je on profesor Univerziteta i profesor prava. Mi bi rekli našim studentima ako se tačni podaci ne iznose da se lupeta. Molim ga u budućnosti da iznosi tačne podatke u Narodnoj skupštini poštujući ovaj visoki dom. Kako vidite, nema ni akademske čestitosti danas poslepodne. Nema ga nijedan dan poslepodne. Da bar jedan dan ostane do kraja, možda bih ja za njegov amandman glasao. U to ime, hvala vam lepo.
Zahvaljujem se gospodine Atlagiću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Nastavak je utorak 7. aprila 2015. godine sa početkom u 10,00 časova razmatranjem Druge tačke dnevnog reda. Zahvaljujem.