Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Molim vas da utvrdimo radni kvorum. Na osnovu vašeg izjašnjavanja konstatujem da postoji kvorum za rad, prisutno je više od 84 narodna poslanika. Primili ste ostavku narodnog poslanika Pavla Markova na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština u smislu člana 88. stav 3. i stav 4. istog zakona konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. U skladu sa tim, a saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i stav 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena za koji je izabran narodnom poslaniku Pavlu Markovu danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da narodni poslanik Vuk Jeremić nije polagao zakletvu prilikom verifikacije mandata na konstitutivnoj sednici Narodne skupštine, neophodno je da sada položi zakletvu, imajući u vidu da su prestale njegove obaveze u oblasti međunarodnih odnosa, koje su ga sprečavale da učestvuje u radu Narodne skupštine. Poštovani narodni poslaniče, molim vas da saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini pristupimo polaganju zakletve. (Predsednik čita tekst zakletve, narodni poslanik ponavlja.) „ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI“ Molim narodnog poslanika da potpiše tekst zakletve, čestitam vam i želim vam uspešan zajednički rad u ovom periodu. Zbog usklađivanja daljeg toka sednice i rada radnih tela, određujem pauzu od 30 minuta. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Dostavljena vam je Odluka Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnom poslaniku radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slobodanu Periću, izabranom sa izborne liste Pokrenimo Srbiju – Tomislav Nikolić. Na osnovu Odluke Republičke izborne komisije i Izveštaja Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slobodanu Periću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru i molim ga da pristupi radi polaganja zakletve. Narodni poslaniče, ponavljajte tekst zakletve: (Predsednik čita tekst zakletve, narodni poslanik ponavlja.) „ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI!“ Molim narodnog poslanika da potpiše tekst zakletve. Čestitam i dozvolite da vam poželim uspešan zajednički rad. Molim vas da utvrdimo kvorum, s obzirom da je, u skladu sa članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, predviđeno da kvorum za rad prilikom utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Maja Gojković i Borislav Pelević. Saglasno čl. 86. i 87. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka i mimo dana utvrđenog u navedenim odredbama Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri Predlog zakona iz predloženog dnevnog reda sednice. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Lazara Krstića, ministra finansija i Igora Mirovića, ministra regionalnog razvoja i lokalne samouprave, pozvao da sednici prisustvuju i Ljubiša Milosavljević, državni sekretar u Ministarstvu finansija i Radmila Jagodić, pomoćnik ministra finansija. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Radi utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru dva člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, koji je podneo Narodnoj skupštini 1. oktobra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržan - jedan, nije glasalo 152 od ukupno prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta, koji je podneo Narodnoj skupštini 1. oktobra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 146 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 43 narodna poslanika Poslaničke grupe Demokratska stranka predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. oktobra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 148 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 43 narodna poslanika Poslaničke grupe Demokratska stranka predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o dopunama Zakona o platnom prometu, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. oktobra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 149 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 43 narodna poslanika Poslaničke grupe Demokratska stranka predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o dopunama Zakona o deviznom poslovanju, koji je podnela Narodnoj skupštini 2. oktobra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 148 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini, koji je podnela Narodnoj skupštini 3. oktobra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 119, protiv – jedan, uzdržan - jedan, nije glasalo 45 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 119, protiv – jedan, uzdržan – jedan, nije glasalo – 45 od ukupno prisutnih 166 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, u celini. D n e v n ir e d: 1. Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Pre toga, narodni poslanik Srđan Milivojević reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne Skupštine, reklamiram povredu Poslovnika član 27. koji kaže da predsednik Narodne skupštine predstavlja Narodnu skupštinu, a to znači, gospodine predsedniče, da ste vi odgovorni za dostojanstvo Narodne skupštine kako u radno vreme, tako i van radnog vremena. S obzirom da je prekjuče i juče, smišljenom kampanjom dela poslanika SNS, na najbrutalniji i najbestidniji način do sada povređeno dostojanstvo Narodne skupštine iznošenjem neistinitih informacija u tabloidima i u ovoj sali…
Ne mogu da vam dozvolim da nastavite dalje. Prvo, vi možete govoriti o povredi Poslovnika koja se dogodila na ovoj sednici i koja je učinjena od strane predsednika Narodne skupštine. (Srđan Milivojević, s mesta: Dozvolite mi da završim.) Povreda Poslovnika se ne odnosi na dešavanja koja se ne odnosi na ovo što se radi na dnevnom redu i ne odnose se na ono što se dešava u Skupštini. (Srđan Milivojević, s mesta: Onda za ovu sednicu tražim.) Izvolite, gospodine Milivojeviću.
Pošto je narušeno dostojanstvo Narodne skupštine, zahtevam od vas da na ovoj sednici pribavite snimke kamera koje snimaju salu tokom ove sednice i tokom svih prethodnih sednica kako bismo na najbolji način istinom pokazali da je istina najbolji lek protiv svake klevete. Sa nekolebljivom verom da vi kao predsednik parlamenta nameravate da izgradite parlament kao instituciju od najvećeg poverenja građana Srbije, sa najdubljim poštovanjem prema građanima Srbije koje predstavljamo, sa jasnom odlučnošću da prostakluku i lažima stanemo na put, zahtevam da obezbedite snimak sa prethodne sednice koji pokrivaju sve bezbednosne kamere kako bismo javnosti mogli da predočimo kakvim se sve sredstvima služe neki narodni poslanici koji imaju rezervnu zemlju, i to jasno kažu, i prema ovoj zemlji se ponašaju kao prćiji, koji trebaju što pre uniziti i poniziti sve njene institucije. Zahtevam da mi pomognete da sačuvamo dostojanstvo Narodne skupštine, da se izborimo protiv onih poslanika koji u sadejstvu sa tabloidima žele samo da ponize instituciju kojom predsedavate, da ponize Republiku Srbiju kako bi tako raslabljeni dalje omogućili rasprodaju teritorija. Na kraju da završim, razumem fascinaciju prstima da li oni stoje ovako ili drže obarač na snajperu koji je uperen u Zorana Đinđića, Slavka Ćuruviju ili Ivana Stambolića, meni je svejedno, (Predsednik: nema smisla to što radite gospodine Milivojeviću. Zaista nema smisla. To što radite na najgrublji način, prvo unižava dostojanstvo Narodne skupštine..) Ja samo zahtevam da obezbedite snimke sa bezbednosnih kamera u ovoj sali.
Hvala gospodine Milivojeviću, dva minuta i 41 sekund. Ne smatram da je prekršen Poslovnik u toku sednice Narodne skupštine, ali ćemo se svakako izjasniti o tome u danu za glasanje. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Gospodine predsedniče, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, smatram da je povređen član 27. i član 168. Poslovnika Narodne skupštine. Naime, tokom jučerašnjeg dana je u proceduru stigao Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini pod brojem 011-3710/13. Činjenica je da je vaša obaveza bila, gospodine predsedniče, da po članu 168. Predlog zakona za čije se razmatranje predlaže hitni postupak dostavi narodnim poslanicima i Vladi, ako ona nije predlagač zakona, odmah po prijemu. Činjenica je da je poslanička grupa DS materijal sa tim zakonom dobila nakon 18,00 časova, lično bio prisutan u prostorijama poslaničke grupe kada je stigla ekspedicija. Znači u 18,05. časova. Druga stvar, pošto gledam i E-parlament, što neki nemaju mogućnost, video sam oko 12,00 časova na E-parlamentu stoji taj zakon i u 13,00 časova,sam predao amandman na taj zakon. Očigledno je da materijal koji je svima nama poslat je poslat posle 13,00 časova, jer u materijalu je bio i moj amandman. Znači, očigledno minimum tri sata ste kasnili, a verovatno i više pošto u 18,00 časova smo dobili saziv i sve ostalo. U tom smislu, opet kažem, ukoliko tumačimo na jedan način Poslovnik, postoji mogućnost da se saziv pošalje minut pre sednice Skupštine. Nije to suština poštovanja Poslovnika, nego omogućavanje narodnim poslanicima da se uključe u raspravu, da stave predloge.
Hvala vam, gospodine Mikoviću. Prvo, moram da vam kažem da je naravno apsolutno nemoguće da kada vam stigne zakon u proceduru da vi u istom trenutku za 250 korisnika pošaljete nakon minuta. Znači, potrebno je da se materijal odštampa i potrebno je da se kovertira, i pošalje poslaničkim grupama. Dakle, svakako je vaša poslanička grupa, mi ćemo sada imati tačno kada je potpisala sekretarica vaše poslaničke grupe, u koje vreme je potpisala prijem, svakako da je to pre 18, sati, to ćete dobiti uskoro. Ne, dobićete tačno zapisnik sa potpisom. Što se tiče, kao što ste vi videli, da kažem u elektronskoj verziji, dakle u elektronskom obliku, verujem da su to mogli da urade i drugi narodni poslanici, slažem se da možda treba da pronađemo mehanizme da to uradimo ranije.
Saziv ste poslali pre nego što ste…
Ne možete govoriti pre nego što dobijete reč. (S mesta Srđan Miković: Vi ste mi dali reč.) Nisam vam dao reč, samo se tehnički nije isključio mikrofon. Međutim, podsetiću vas da odredbe Poslovnika za koji ja nisam glasao, i nisam ga usvajao, važe sve što je urađeno, urađeno je u skladu sa odredbama važećeg Poslovnika, i nažalost, kao što sam i vama to rekao u prepodnevnom delu zasedanja u našem razgovoru, da nažalost postoji tehnička mogućnost da se sednica sazove u roku mnogo kraćem nego što je predviđen rok za dostavljanje materijala, odnosno predlaganje zakona ili amandmana, dakle Poslovnik omogućava takve mogućnosti. To je sve u skladu sa Poslovnikom. S obzirom da se radi o zakonu o kome se menja samo jedan član, mislim da je u najmanju ruku bilo dovoljno vremena da se sve to pogleda. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, po svemu sudeći, niko u ovoj sali ovih dana ne zna praktično o čemu raspravljamo i koja je tačka dnevnog reda pred poslanicima. Naša poslanička grupa …
Molim vas da kažete koji član Poslovnika je povređen?
Članovi 27, 85 i 86, tiču se sazivanja sednice i vođenja ove Skupštine. Poslanici DS su podneli predlog, uspostavljanje hitnog postupka za Predlog zakona o izmenama Zakona o visokom obrazovanju, uspostavljanje hitnog postupka za Zakon o oružju i municiji i uspostavljanje hitnosti postupka izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju koji je podnela naša poslanička grupa. To smo juče dostavili u isto vreme kada smo dobili saziv za ovu sednicu. Smatrali smo da studenti i njihovi roditelji ne treba da budu u neizvesnosti kako će upisati ovu školsku godinu i da li će je upisati i da li će biti samo finansirajući ili finansirajući. Smatrali smo da to Narodna skupština treba da razreši. Umesto toga, danas to niste ni pomenuli ni stavili na dnevni red. Nismo znali danas da li sednica počinje, da li je sazvana samo radi polaganja zakletve, da bi ste obezbedili kvorum za početak sednice i trenutno ne znam da li možda radimo u dve sale, u velikoj i u maloj da bi postigli ove dve sednice koje su praktično bile danas u toku, da se vode uporedo? Jednostavno, predsedavajući, ostavljate nam malo, gotovo uopšte nam ne ostavljate vremena da se pripremimo za sednicu, da pripremimo amandmane, da pripremimo naše podneske vezano za tačke dnevnog reda. Jednostavno nastupio je jedan vakum, koji nam ne omogućava da se snađemo i da obavljamo posao narodnog poslanika.
Što se tiče Zakona o visokom obrazovanju, potpuno se slažem sa vama. Ja sam i pre oko sat vremena sazvao sednicu u ponedeljak koja će biti posvećena ovom zakonu. Dakle imaćemo na dnevnom redu Zakon o visokom obrazovanju o kome će Narodna skupština moći da raspravlja i do sredine nedelje, nadam se, da usvojimo ove predloge koji će omogućiti svim studentima da na najbolji mogući način mogu da nastave svoje školovanje. Kao što vidite, potpuno poštujući volju svih narodnih poslanika a i Vlade, stavio sam na dnevni red, uvažavajući potrebu da rešimo ovaj važan društveni problem. Da sam to stavio na dnevni red prethodne sednice, nažalost o tome ne bi mogli možda još dve nedelje da glasamo. Tako da ćemo ovo učiniti brže i efikasnije na radost svih studenata ove zemlje. Što se tiče novi poslanika, mislim da je nekorektno da kažete da li je razlog ovaj ili onaj. Kada su bili u pitanju poslanici vaše poslaničke grupe u istom trenutku kada ste zahtevali sam omogućavao da se zamene, da polažu zakletvu i da uđu i postanu deo poslaničke grupe. Dakle, nemojmo uskraćivati pravo bilo kojoj poslaničkoj grupi da u istom trenutku popuni svoje redove i da ti narodni poslanici imaju mogućnost da rade u ovoj Narodnoj skupštini, bez obzira da li činili većinu ili ne. Što se tiče sednica, da li je sednica stara ili nova, jasno je na početku zasedanja rečeno. Obavestio sam Narodnu skupštinu da se radi o Drugoj vanrednoj sednici Drugog redovnog zasedanja, tako da su svi narodni poslanici mogli da znaju da li je sednica nova ili stara. Naravno ako ste nezadovoljni ovim odgovorom, možemo se o tome izjasniti u danu za glasanje. Ne želite. Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Uvaženi predsedničke, povredili ste članove 167. stav 2. Poslovnika i član 27. Poslovnika. Pokušaću ukratko da vam objasnim u čemu se sastoji ta povreda. Prvo, dozvolili ste da u dnevni red uđe kao uredan predlog zakona, Predlog izmena i dopuna Zakona o javnoj svojini iako on ne ispunjava uslove iz člana 167. stav 2. ovog Poslovnika, koji kaže da se po hitnom postupku može doneti zakon kojim se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide. Mislim da je ponižavajuće gospodine Stefanoviću, da prihvatite obrazloženje Vlade da njeni članovi 2. oktobra ove godine nisu mogli da predvide da će nastupiti 6. oktobar koji je samo četiri dana kasnije i da će do tada morati da se donese izmena Zakona o javnoj svojini. Onda ste dozvolili da Vlada Srbije na najgrozniji mogući način ponižava ovaj Parlament. Vi ste naš predstavnik prema Vladi. Zašto im dozvoljavate sledeću stvar. Da bi ljudima bilo jasno, hronologija je juče izgledala ovako: u 9,39 časova je Vlada povukla Predlog o izmeni Zakona o javnoj svojini, u 9,40 časova je podnela novi Predlog zakona o javnoj svojini, koji nije isti kao onaj koji je podnet pre samo tri dana, o čemu ćemo govoriti u diskusiji. U 9,41 časova je Vlada Srbije povukla Predlog izmena Zakona o javnom obrazovanju. U 10,24 časova ste vi potpisali saziv ove današnje sednice bez Zakona o visokom obrazovanju, a u 10,25 časova je Vlada ponovo poslala novi Zakon o visokom obrazovanju koji onda niste mogli da stavite na ovu sednicu. Kada govorite, ja bih rekao na ciničan način, o tome da će studenti biti srećni sredinom sledeće nedelje, mogli smo danas da raspravljamo o tom zakonu ili sutra u pauzi ove sednice. Samo još 10-ak sekundi, da više ne bih uzimao vremena. Poslanička grupa LDP odlučila je da ne podnosi amandmane na Zakon o javnoj svojini kako ne bi zbog nas Skupština radila još jedan dan nepotrebno u nedelju, ali krivica za to što će Skupština verovatno raditi je isključivo na vama, gospodine Stefanoviću, i to je posledica vaše loše organizacije i koordinacije sa Vladom.
Vreme. Kao što ste videli, danas sam predložio dnevni red. Većina narodnih poslanika je odlučila šta će biti na dnevnom redu i to nije volja predsednika Narodne skupštine, već volja većine u Narodnoj skupštini. Narodni poslanici, većinom glasova svih narodnih poslanika, odlučuju šta će biti dnevni red Skupštine. Što se tiče Zakona o visokom obrazovanju, u konsultaciju sa ministrom sam se potrudio da obezbedim sve potrebne preduslove, dakle, da ministar bude prisutan i da zakon možemo da razmatramo na takav način. U dogovoru sa ministrom Jovanovićem smo odlučili da je to jedino moguće u ponedeljak. Što se mene tiče, voleo bih da smo mogli to da raspravljamo možda već u četvrtak ili danas, ali u ovom trenutku to nije bilo moguće, a da se ispune sledeći preduslovi da bi se sednica kvalitetno vodila. Tu nema krivice ni Narodne skupštine, ni moje kao predsednika Skupštine, a da, naravno, imamo ispunjeno sve što treba. Naravno, imate pravo da imate svoj stav. Mislim da je ono što je urađeno, pogotovo što se tiče sazivanja po hitnom postupku, pošto postoji odredba da nedonošenje zakona po hitnom postupku može da prouzrokuje štetne posledice, smatram da bi nedonošenje ovog zakona moglo da prouzrokuje štetne posledice. Zbog toga smatram da je dobro što ga imamo na dnevnom redu. Da li želite da se o tome izjasnimo u danu za glasanje? (Bojan Đurić, s mesta: Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, smatram da ste danas povredili član 103. vezano sa članom 107. Naime, u članu 103. stav 1. jasno piše, a vi ste tek na polovini izlaganja prilikom reklamiranja povrede Poslovnika, od strane narodnog poslanika Srđana Milivojevića, setili da narodni poslanik može da reklamira povredu Poslovnika koja je učinjena tokom sednice i tog dana, znači, tokom ove sednice, a govornik je evocirao uspomene, govorio o povredi Poslovnika van sednice, iako on sebe smatra vrlim poznavaocem Poslovnika, pa je govorio i o povredama Poslovnika koje su učinjene unazad. Ako bi to tako dopustili, onda bih ja mogao da reklamiram i povredu Poslovnika u bivšem sazivu, zašto je isti poslanik igrao video igrice.
Ja vas molim da to ne činite, da vi ne biste ušli u povredu Poslovnika, odnosno da ja ne bih ušao u novu povredu Poslovnika time što ću vam to dozvoliti.
Ja kažem da ste povredili Poslovnik. Ako tako nastavimo, onda bih ja mogao da reklamiram zašto je u prošlom sazivu igrao karte u video igricama.
Nemojte, molim vas.
Dobro, nastaviću. Takođe, upozoravam vas na član 107. gde je pomenuti poslanik posle svog izlaganja, a sada ja tražim da se to utvrdi snimkom između 11,25 i 11,34 časova, ponovo upotrebio taj svoj čuveni prstić. Dakle, ako mu nije jasno, na snimku se prošli put vidi, u prenosima, u arhivu, na parlament.rs vidi se pod oznakom 0204, to je dva sata i četiri minute, kako upotrebljava svoj prstić na prošloj sednici. Sada ga je ponovo upotrebio. Ne znam kome ga je pokazao, da li ga je ponovo pokazao koleginici, da li je pokazao svima nama.
Vreme. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, po Poslovniku.
Član 27. Poslovnika, a u vezi tumačenja člana 167. Gospodine Stefanoviću, član 167. kaže – po hitnom postupku…
Ne možete ponovo pokretati to pitanje.
Ali, vi ste dali novo tumačenje.
Ne, dao sam odgovor. Vi imate pravo da budete nezadovoljni odgovorom i o tome će se Skupština izjasniti.
Onda druga povreda Poslovnika.
Izvolite.
Povreda člana 27. Poslovnika. Dakle, vi ste rekli da nema tačke dnevnog reda Zakona o visokom obrazovanju zbog toga što ste hteli sa ministrom da obezbedite njegovo prisustvo. Izvinite, to nije poslovnički razlog. Da jeste, danas ne bismo imali sednicu, jer onda gospodin Mirović ne bi moga da predstavlja Vladu po Zakonu o javnoj svojini, nego gospodin Krstić, koji je juče i bio ovlašćen za ovaj zakon. Samo vas molim da budete dosledni kada obrazlažete razloge i svoju borbu za što normalniju raspravu u ovom parlamentu. Onda ove sednice danas nema, neka dođe gospodin Krstić. Verujem da je važan skup „Kvantni skok“ u nepoznato, ali mislim da je važna i rasprava u Skupštini.
Gospodin Igor Mirović je uredno ovlašćen od strane Vlade da predstavlja ovaj zakon i u skladu sa Poslovnikom će to učiniti na današnjoj sednici. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaje odbora. Pre načelnog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Detalje ste dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini. Da li predstavnik predlagača, ministar Igor Mirović, želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, veoma kratko, više radi javnosti, jer se radi o izmeni samo jednog člana Zakona o javnoj svojini. Dužan sam da u ime Vlade Republike Srbije objasnim razloge koji su motivisali Vladu da predloži izmene Zakona o javnoj svojini. Članom 82. stav 3. Zakona o javnoj svojini, a taj zakon je donet 2011. godine, utvrđen je rok od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, u kojem javna preduzeća, društva kapitala i njihova zavisna društva mogu podneti zahtev za upis prava svojine tih preduzeća, odnosno društava na nepokretnostima u državnoj svojini na kojima imaju prava korišćenja. Imajući u vidu da rok iz člana 82. stav 3. Zakona o javnoj svojini ističe 6. oktobra 2013. godine, da je ovaj rok prekluzivan, kao i činjenicu da veliki broj javnih preduzeća nije podneo zahtev za upis prava svojine u javnoj evidenciji o nepokretnostima i pravima na njima, neophodno je da se ovaj rok blagovremeno produži. U tom smislu je Vlada i predložila zakon o izmenama zakona, kojim se u članu 82. stav 3. umesto reči: „dve godine“ zamenjuje sa rečima: „tri godine“. Zašto se Vlada odlučila da predloži proceduru donošenja po hitnom postupku? Zato što objektivno veliki broj preduzeća, društava kapitala i njihovih zavisnih društava na nepokretnostima u državnoj svojini, na kojima je imao mogućnost, ali očigledno ne i punu sposobnost da upiše pravo korišćenja, to nije učinio u ovom roku. Veoma je važno da se omogući produženja roka u kojem bi ta njihova obaveza bila realizovana. Predlažem da u raspravi eventualno odgovorima i na dodatna pitanja. Hvala.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Uvaženi predsedniče, ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa LDP neće glasati za usvajanje ovog zakona i naši razlozi su, pre svega, suštinski. Razgovarali smo na početku ove sednice o tome šta su proceduralni razlozi, zbog čega je bilo toliko problema, zbog čega ova sednica izgleda ovako kako izgleda, zbog čega Skupština nije radila pun mesec, čitav septembar, čekajući navodno da na normalan način počne važno, redovno, veliko jesenje zasedanje, a onda imamo dva prekida iste sednice. To je povezano i sa ovim zakonom, gospodine Miroviću. Činjenica da se na ovaj način piše ovaj zakon, da se on nudi Skupštini, da se u međuvremenu menja novim predlogom zakona, da sada dolazite pred Skupštinu sa praktično jednom vrstom ucene. Ili će se ovaj zakon usvojiti do nedelje, ili će trajno neki ljudi izgubiti neku mogućnost ili pravo iz Zakona o javnoj svojini, ukazuje makar meni i LDP da zapravo nema ničega od tog kvantnog skoka, hajde da to ponovo kažem, od nove atmosfere, nove ozbiljnosti. Ne znam kako, na primer, mislite. Ova sednica je prekinuta, između ostalog i rasprava o zakonu o legalizaciji, koja će biti nastavljena ko zna kad i ko zna kada će biti usvojen taj zakon, od ljudi, od običnih građana da uđu u neki pravni postupak da regulišu svoje odnose, da izmire obaveze prema državi, a istovremeno predlažete ovom parlamentu zakon kojim zapravo želite da nagradite nesposobna preduzeća, pre svega nesposobna javna i državna preduzeća kojima je bilo malo dve godine roka da ispune elementarni uslov, da pokažu elementarno interesovanje za imovinu koja je njihova, ili je koriste kao da je njihova. Danas dolazite pred parlament i tražite da im produžimo rok za još godinu dana. Očekivao sam više argumenata od vas u vašem uvodnom izlaganju. Ne zameram vam mnogo, jer vi niste resorni ministar za ovo. O ovome je trebalo da govori, pre svega, gospodin Krstić i zbog toga smo toliko iznenađeni zbog toga što ste nam još jednom uskratili priliku da konačno sa gospodinom Krstićem porazgovaramo i o ovom zakonu, koji doduše ima samo jednu izmenu, odnosno jedan član, ali koji zapravo pokazuje koliko nema spremnosti da se reformiše ključni generator svih problema, pogotovo u ekonomskoj sferi u ovoj zemlji, a to je javni sektor. Liberalno demokratska partija misli da onaj ko za dve godine nije pokazao nikakvo interesovanje i nije podneo zahtev u skladu sa Zakonom o javnoj svojini, treba trajno da izgubi pravo da bude upisan kao vlasnik, jer to se očekuje i od građana u njihovim odnosima sa državom, ili u ostvarivanju nekakvih prava. Druga stvar, gospodine Miroviću, ja vas molim da pred ovim parlamentom kažete koja to preduzeća nisu podnela zahteve o kojima se ovde radi? Kojim javnim preduzećima produžavate rok sa dve godine na tri godine? U obrazloženju zakona Vlada kaže, vi ste glasali pretpostavljam kao ministar za ovaj zakon na Vladi, da većina privrednih subjekata nije podnela taj zahtev. Ja vas molim da budete mnogo konkretniji, zbog toga što su to preduzeća koja zapravo plaćaju građani ove zemlje. Mnoga od njih su monopolistička. U gotovo svim su partijski postavljeni direktori. Recite nam koji direktor kog javnog preduzeća nije stigao za dve godine da podnese zahtev za upis prava svojine? Pretpostavljam da možda gospodin Cvijan zna ko je to. Ako vam oko toga sada, gospodine Miroviću, pomaže, onda mi neće smetati što razgovarate dok traje rasprava u Skupštini, ali ja vas najozbiljnije molim da kažete koja su to preduzeća, pa da procenimo onda da li njima treba dati još godinu dana, ili im ne treba dati još godinu dana. Ili, ako im već dajete još godinu dana, da li će ti direktori, ili to poslovodstvo, snositi nekakve posledice? Da li će, na primer, to telo koje osnivate u okviru svoje stranke koje će, na primer, smenjivati direktore, iako je to, moram da primetim protivzakonito, uzimati u obzir i to da ti ljudi nisu ispunili svoju elementarnu obavezu. Ja mislim da kada direktor nekog preduzeća ne podnese zahtev za upis prava svojine na imovini koju koristi to preduzeće po osnovu prava korišćenja, da to nije razlog samo za smenu direktora. Ja mislim da je to razlog za krivično gonjenje direktora. Time je napravio štetu firmi koju valjda vodi u ime građana Srbije, u ime poreskih obveznika, u ime onih koji finansiraju te kompanije. Treće pitanje gospodine Miroviću, zašto ste u ponedeljak podneli Predlog zakona ovog istog gde ste tražili da rok bude prodižen za šest meseci na dve i po godine, a onda ste u četvrtak ujutru odlučili da podnesete drugi Predlog zakona i da rok bude produžen na tri godine? Da li imate neku analizu u međuvremenu? Ko ne može da stigne za šest meseci da podnese ove zahteve? Da li npr. te probleme ima direktor „Železnice“ ili direktor npr. PTT Pošta Srbije? Da li je npr. u Pošti 98 članova poslovodstva te kompanije, koliko ona ima, nije stiglo za dve godine da podnese ili možda jesu? Možda su oni ispunili sve ono što se od njih očekivalo, ali vi to niste naveli gospodine Miroviću u obrazloženju ovih zakona. Ne možete da dođete pred parlament, da tražite produženje tako ozbiljne stvari, ozbiljnog roka za godinu dana a da se to zasniva na sumarnoj, lapidarnoj rečenici – imajući u vidu da je ovaj rok prekluzivan i činjenicu da vrlo veliki broj navedenih preduzeća nije podneo zahtev. Koliko preduzeća? Kojih? O kojoj imovini se radi? Kakve bi bile posledice? Znate šta? Mene ne zanima što je rok prekluzivan. Rok i treba da bude prekluzivan. Zato postoje prekluzivni rokovi da kada oni isteknu ako neko nije ništa uradi da trajno izgubi neko pravo i zato se to zove prekluzivni rok. Vi naravno možete da i suspendujete taj rok tako što ćete svaki put promeniti zakon, ali mi smo u ovoj skupštini u nekim prošlim sazivima prolazili kroz slične situacije. Hiljadu puta smo rekli nekoj prethodnoj Vladi – nemojte svake godine da pomeramo onaj rok za zamenu pasoša za godinu dana, da se ponižavamo, da nam zakoni budu broj 2009. menja se brojem 2010. pa sledeće 2011. pa tako dalje. Dajte da odmah vidimo za koliko treba promeniti rok. Da li za šest meseci ili 12 meseci ili ne treba uopšte produžiti rok, gospodine Miroviću? Zašto je to toliko teško. Da sam na vašem mestu, iskoristio bih priliku da poentiram i ukažem na one koji su ovako grubo zanemarili interese i Republike Srbije i onih njenih delova, preduzeća koje oni vode ili u čije ime oni posluju. Znate šta je problem, gospodine Miroviću? Što je ovaj rok trajao 24 meseca ili dve godine. On ističe u nedelju, a od izbora prošle Vlade navodnog konstituisanja nove politike, navodnog zavođenja reda u javnom sektoru je prošlo više od 14 meseci. Dakle, ljudi koje ste vi tamo imenovali ili ljudi koje vi tamo tolerišete nisu uradili ono što je bila njihova zakonska obaveza. Da ste sproveli Zakon o javnim preduzećima onako kako u njemu piše pa da su svi konkursi bili sprovedeni do 30. juna, a da ste do početka avgusta najkasnije, što je razuman rok izabrali nove direktore, onda bi ti novi sposobniji, sjajni stručnjaci možda imali vremena da od početka avgusta do početka oktobra podnesu ove zahteve. Međutim, u Srbiji još nisu izabrani direktori javnih preduzeća. Hoćete li mi možda reći da su ovaj rok propustili neki loši katastrofalni direktori koje je postavljala prethodna vlast? Zašto su ti ljudi na tim mestima još uvek, gospodine Miroviću, kada vi 14 godina imate, daleko bilo, 14 meseci imate apsolutnu vlast u ovoj zemlji? Kada vam je na pamet palo da ističe rok 6. oktobra? Kada ste se toga setili? Možda 30. septembra. Mislim da su ljudi koji rade u različitim sektorima ministarstava vrlo dobro pazili kada će proći rok i da su pretpostavljam mesecima pokušavali da ubede bilo koga u toj Vladi da nešto treba uraditi, ali vi ste čitavo proleće i leto potrošili na rekonstrukciju Vlade. Jedan drugi ministar pre nekoliko dana je pričajući o Zakonu o legalizaciji, gospodin Ilić rekao da je i njegov zakon bio spreman ali je bila letnja pauza pa parlament nije radio. To nije tačno. Mi smo svi ovde bili čitav septembar i bili spremni da radimo. Za to što skupština nije zasedala ste krivi vi iz Vlade koji niste predlagali zakone u vanrednom zasedanju jer ste mogli da budete praktično sazivač sednice, predsednik parlamenta Nebojša Stefanović, koji je potpredsednik vaše partije i parlamentarna većina.To je jedini razlog zašto ovaj zakon nije usvojen pre mesec dana. Sada se ne bi cela zemlja tresla da li će ova sednica da se završi do 6. uveče, da li ćete uspeti da odštampate „Službeni glasnik“, koji će naravno izaći 7, a na njemu će pisati 6. oktobar. Nosiće taj simbolični datum, koji nikada u Srbiji nije nastupio. Ovo je dokaz da nije nikada nastupio, da nema spremnosti u ovoj vladi da promeni osnovne metode delovanja. Žuri se, pa se i sednica zakazana za 10,00 počinjemo sa raspravom u 11,30. Kada to vidi direktor preduzeća, pa što bi se on trudio da promeni nešto u svom načinu rada, u organizaciji svoje firme? Zašto bi 16 direktora, osim generalnog direktora i zamenika generalnog direktora u PTT radilo bilo šta i razmišljalo da je potrebno uraditi bilo šta? Kako će ovaj zakon uticati? Kako će tretirati neke druge, vrlo ozbiljne stvari? Vi znate, gospodine Miroviću, da imate javna preduzeća koja praktično ostvaruju dobit isključivo na činjenici da imaju ugovore sa nekim drugim javnim ili državnim preduzećima, koja se odnose na imovinu, recimo na zakup poslovnog prostora. Zašto bi se oni u ovim okolnostima, ne moraju da budu zainteresovani, borili za neku drugu imovinu? Šta mislite, ako sutra bude prodat „Telekom“, da li će on baš pod istim uslovima želeti da baš od tog javnog preduzeća zakupljuje prostor i da ga praktično drži u plusu, odnosno da mu omogućavate povećanje profita od 300 ili 400%? Imaćete za šest meseci, ili za godinu dana zapravo potpuno ogoljeno ono što je i danas očigledno, a što se na neki način prikriva nasleđenim odnosima u kojima država kroz jedan sektor čini uslugu nekom drugom sektoru i sve kroz papire i knjigovodstvene izveštaje izgleda mnogo lepše, nego što jeste. Ne verujem, gospodine Miroviću, da red može da se zavede tako što će neko u ovoj vladi, bilo ko, bez obzira na njegovu moć, snagu uspevati da sazna ili otkrije svaki pokušaj, ne znam, prebacivanja 150 zaposlenih iz jednog preduzeća ili javne ustanove u neku agenciju, itd. Kako može da funkcioniše taj sistem? Što bi Adenauer rekao - nemojte da mešate energiju i snagu. To su dve različite stvari. Dakle, snaga je zakon, snaga su institucije, snaga je red. Još jednom vas molim, deo svog vremena ću ostaviti za sam kraj ove rasprave, s obzirom da očekujem odgovore od vas na neka od pitanja koja sam postavio. Vrlo precizna lista onih koji nisu ispunili ovaj zahtev, vrlo precizna lista direktora, menadžmenta koji nisu bili ni elementarno zainteresovani da ostvare nešto što je u njihovom interesu i njihovo pravo, vrlo precizna lista sankcija, gospodine Miroviću, za one koji su ovako grubo narušili javni interes. Molim vas za objašnjenje zbog čega je Vlada sama napravila, ako je moguće,ovako veliki haos, zbog čega je menjala zakon tokom ove nedelje, zbog čega je rok produžen, koji su to elementi i na osnovu kojih nam garantujete da će i ovaj rok od tri godine na kraju biti zadovoljen? Još jednom da ponovim, poslanička grupa Liberalno-demokratske partije nije podnosila amandmane na ovaj zakon, iako mislimo da je on loš, iako se njegovom usvajanju na ovaj način protivimo. Svesni smo toga da te amandmane ne biste prihvatili i da biste zakon usvojili. Mi nismo želeli da zbog toga ova skupština radi još jedan dan, da radi i u nedelju posle čitavog haosa koji ste napravili. Da se odmah razumemo, ne mislim da su odgovorni oni koji su eventualno podnosili amandmane, to je njihovo pravo i oni imaju pravo na tu odluku. Zbog toga što Skupština nije radila juče, a što će raditi sutra ili u nedelju, isključivo je odgovorna Vlada Srbije, kao predlagač i predsednik parlamenta Nebojša Stefanović, koji je na katastrofalan način organizovao početak ovog redovnog jesenjeg zasedanja. Hvala vam.
Reč ima ministar Mirović. Izvolite.
Gospodine Đuriću, pokušaću da budem krajnje konkretan, iako ste vi izrekli puno konstatacija i pitanja koja i nisu posebnoj vezi sa Predlogom ovog zakona i tiču se u jednom delu i pitanja poslovanja samih preduzeća ili kadrovske politike koja se vodi u njima. U jednom ste, ali samo u jednom, u pravu kada je reč o tome da bi trebalo razdvojiti ona javna preduzeća koja su izvršila ovu obavezu od onih koja to nisu uradila. Nažalost, iako je to dobra ideja i dobar predlog, ovaj zakon koji je donet 2011. godine ne propisuje takvu mogućnost i na neki način, iako daje i obavezu i mogućnost javnim preduzećima da se upišu kao nosioci prava svojine nad određenim nepokretnostima, ne omogućava tu vrstu razdvajanja onih koji su to uradili i koji su na taj način olakšali sebi poslovanje i uredili tu evidenciju, od onih koji to nisu. Drugo, videli ste zašto je pomeren rok inicijalno sa šest meseci na godinu dana. Upravo, zbog procene Vlade da šest meseci nije dovoljan rok da se javna preduzeća, ne samo ona koja su vezana i čiji je osnivač Republika Srbija, već i javna preduzeća, čiji je osnivač AP Vojvodina, pa i brojne jedinice lokalnih samouprava, da taj rok, dakle, eventualni rok, inicijalni rok od 6 meseci nije dovoljan i Vlada se opredelila na produženje roka od godinu dana, koji je po nama opravdaniji, celishodniji, duži i jednostavno primereniji tom obimnom poslu, obzirom da se radi o velikom broju javnih preduzeća, koja imaju tu mogućnost. Šta bi se desilo, to zakon predviđa, ako se eventualno ne usvoji Predlog ovog zakona, i ako se ne bi produžio rok o kojem govorimo? Sva imovina bi se upisala kao javna svojina Republike Srbije, AP Vojvodine, ili jedinica lokalne samouprave i ti odnosi bi se u imovinsko-pravnom smislu prilično iskomplikovali. Mogućnost da zaista javna preduzeća, pre svega, sa aspekta njihovog poslovanja budu upisana kao nosioci prava svojine nad ovim nepokretnostima je nešto što jednostavno moramo motivisati Predlogom izmena i dopuna ovog zakona, iako ne postoji, i tu se slažem sa vama, nikakva sankcija, niti je zakonom propisana bilo kakva evidencija o tome. Zašto je to tako? Mislim da je to pre svega zbog toga što bi bilo teško i osmisliti neku vrstu, da je grubo nazovem, kaznene politike u tom smislu. Jednostavno, ovo je mogućnost i pravo koje treba da motiviše i lokalne samouprave i vlasti na lokalnom nivou, i na nivou AP Vojvodine, i na nivou, govorim, za upravljačke mehanizme u javnim preduzećima, da očiste svoje imovinske bilanse, da ih jednostavno ustroje i da omoguće lakše poslovanje u tom sektoru. Mislim da sam odgovorio na sva vaša konkretna pitanja.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, replika.
Ne slažem se, gospodine Miroviću. Prvo, nije bitno da li je samim zakonom o javnoj svojini propisana sankcija. Vi imate Zakon o javnim preduzećima koji propisuje vrlo jasan set sankcija za ovakve propuste. Ovo bi moralo da uđe u one izveštaje koja su javna preduzeća dužna da dostavljaju, govorim o republičkim javnim preduzećima, Vladi kao svom osnivaču. O tome vam govori i vaš kolega ministar Radulović koji od 35 javnih preduzeća, od kojih je tražio takozvanu ličnu kartu sa osnovnim podacima o njima i njihovom poslovanju, nije dobio ni jednu potpunu ličnu kartu. Mislim da tu postoje osnovi za sankcije. To je jedna stvar. Druga stvar je, da ste promenili neke od tih direktora, da ste sproveli do kraja javne konkurse, neki od njih ne bi propustili rok. Ne postoji nikakva prepreka. Ne možete da mi kažete da vam zakon zabranjuje da mi kažete koja su preduzeća propustila rok. Konačno postoje sankcije. Postoje u ovoj zemlji, recimo, krivični zakoni. Propuštanje da se nešto učini u okviru ovlašćenja koja imate u privredi, kao rukovodilac, a kada iz toga nastupi šteta, a kada se propusti prekluzivni rok, nastaje šteta, izvinite i krivično delo, gospodine Miroviću. Samo je potrebno da odlučite šta hoćete i šta je kriminal u ovoj zemlji. Ovo je imovina vredna stotine miliona ili milijardi i nema nikakve štete. Tačno je da bi se iskomplikovalo da se onda imovina prevede, odnosno upiše na državu, ili na druge oblike države. Dakle, na neke oblike javne svojine, ali mislim da je to odlično za državu. Ne možete da donosite zakon o kome kažete – mi moramo da motivišemo nekog da se upiše kao vlasnik. Izvinite. Da li važi to za privatnu privredu? Evo, motivišite privatnu privredu, produžite im rok za tri godine da plate porez pa da se tako malo motivišu. Ne može pravna država i pravni poredak da počiva na takvoj ambiciji, a pogotovo kad niste spremni da kažete, dajte nekoliko primera javnih preduzeća koja to nisu uradila. Da li ste ih pitali zašto nisu uradili? Kada će moći da urade? Kako su stigli sve drugo da urade?
: Vreme, gospodine Đuriću. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite
Gospodine predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo, ja sam pre dve godine branio u ovoj sali ovaj zakon i velikom većinom ga je ova Skupština i usvojila, iz razloga što je ovaj zakon omogućio, iznad ekonomskih efekata koji se od njega očekuju, i određeni politički iskorak. Da se podsetimo. Realna decentralizacija podrazumeva da i drugi nivoi vlasti imaju svoju imovinu i svoje finansijske resurse. Ako to nemaju, onda je priča o decentralizaciji prazna priča. Ali, ono što smo pre dve godine ovde usvojili i što je onda Narodna skupština rekla da mora da se sprovede u delo, to je da sad napokon zna šta kome pripada u našoj zemlji. Istoga dana su usvojeni Zakon o javnoj svojini i Zakon o restituciji, a ovaj Zakon o javnoj svojini nije samo tu da uredi koja državna svojina pripada kom nivou vlasti, republici, pokrajini, lokalnoj samoupravi, nego je i napokon trebalo da se sazna koja imovina je potrebna kom javnom preduzeću ili javnom komunalnom preduzeću i da ta imovina bude upisana, da tako to javno ili javno komunalno preduzeće bude u stanju da ga upotrebi, da ga da kao kolateral i da bude u mogućnosti da posluje, da eventualno kroz tu imovinu za sve što mu je potrebno ne opterećuje lokalne, pokrajinske ili državne budžete kroz neke forme garancije, nego da odgovara za svoje poslovanje sa tom novinom, ali istovremeno da se pročešlja i proveri da li ona imovina koju ta javna komunalna preduzeća upotrebljavaju je njima potrebna. Šta konstatujemo još od pedesetih godina prošlog veka? Konstatujemo da se delatnost tih javnih komunalnih preduzeća konstantno širi. Konstatujemo da imaju sve veći iznos imovine i konstatujemo da samim tim državna imovina nije optimalno upotrebljena. Zato je dat rok od dve godine, da ta javna javna komunalna preduzeća izvole predstaviti svojim osnivačima, a to je skupština opštine grada, pokrajine, ili pak Vlada Republike Srbije, kao osnivač javnih preduzeća na našem nacionalnom nivou, ekstenzivnu listu i da kažu – ovo nam treba, treba nam za ovu svrhu, a sve ovo drugo nam ne treba, i da imamo žustar dijalog koji je očekivan između javnog javnog komunalnog preduzeća i osnivača, koji onda treba da kaže – mi se sa tim slažemo, ili, što je mnogo verovatnije u našim okolnostima – ne slažemo se da sačuvate i taj deo imovine, jer taj imovine, npr. silne turističke agencije, medicinske usluge koje neka naša javna preduzeća imaju, nisu element vaše delatnosti i tu imovinu prebacujemo na onaj nivo državnog organa kome pripada, da li je to zdravstvo, da li je to neki drugi deo države, ili pak imamo bolje ideje, eventualno privatizacije, eventualno načina da založimo tu imovinu za neke korisnije uslove i samim tim Zakon o javnoj svojini je tu da omogući da se državna svojina optimizuje i stavi tamo gde joj je mesto. To sam hteo u ime DS ovde da podsetim i u ime one veoma široke većine koja je podržala ovaj zakon pre dve godine. Šta smo danas čuli na odboru? Prvo, žao mi je što onaj koji treba da nosi ovaj zakon, a to je ministar finansija, je ponovo našao način da ne dođe u ovaj dom. Tako da, ako neko vidi danas, ovih dana Lazara Krstića, da ga zamoli da dođe do Narodne skupštine i da napokon izvoli izvršavati njegove funkcije ministra finansija. Nije dovoljno izvlačiti srećke u Zaječaru i davati blendere. To nije u potpunosti ono što treba da radi jedan ministar finansija. Treba da bude ovde i da nam on objasni, jer je to njegova zakonska ingerencija, a ne da dolazi ministar za regionalni razvoj, uz svo dužno poštovanje, jer današnja odredba koja se menja se ne tiče lokalne samouprave, ona se tiče javnih preduzeća. Tu vidimo haos koji postoji u ovoj vladi. Postoji haos i ingerencijama. Ovaj zakon koji brani Ministarstvo finansija, o javnim preduzećima priča samo ministar privrede i to priča o nekim ličnim kartama koje nisu zakonska kategorija. To, ljudi, poštovani narodni poslanici, građani Republike Srbije, ne postoji. Ličnu kartu imaju samo građani Republike Srbije, a javna preduzeća imaju zakone koji regulišu njihovu delatnost, naročito ovaj zakon, i ako hoćemo da znamo istinu i da upravljamo sistemom i državom, moramo proći kroz ove sistemske promene. Danas je predstavnica Ministarstva finansija, ja sam njoj zahvalan zbog toga, rekla istinu. Na moje pitanje – zašto tražite produženje roka, rekla je – gospodine Đeliću, zato što nismo ništa radili. To je istina. Prethodni ministar nije ništa radio i ova vlada već 14 meseci nije ništa uradila da se ovaj zakon sprovede u delo, tako da ni jedna kvantum konferencija neće mnogo pomoći, ni slikanje sa raznima, bez ugovora. Treba se urediti sistem. To je mnogo teže, ali to je jedini način da Srbija krene napred. Zbog toga DS neće podržati ovaj zakon. Zbog toga smo mi predložili jedan broj amandmana, jer želimo da svako snosi svoj deo odgovornosti. I nije tačno, gospodine ministre, da vam treba bilo kakva zakonska odredba ili neki osnov da kažete ko je ispunio a ko nije ispunio ovu obavezu, jer ako su javna preduzeća, sve što rade mora biti javno i upis je u javne registre, pa ako to ne sme i ne treba da bude javno, ja ne znam šta mora biti. Izgleda da ova većina vidi to na drugi način. Umesto da se ovde objasni ko nije ispunio zakonski osnov i ko će i kada ispuniti, u kom formatu, danas izvršni odbor SNS raspravlja o direktorima javnih preduzeća kršeći zakon, jer Zakon o javnim preduzećima je jasno rekao da oni koji su direktori javnih preduzeća ne mogu biti partijski penzioneri. O čemu onda raspravljate? Taj sastanak je nezakonit, raspravljan na nezakonit način o onome što se dešava u javnim preduzećima i veoma jasno stavlja do znanja, eklatatno, rekao bih, da od departizacije nema baš ništa i da ta partizacija nije samo u javnim preduzećima, nego oni koji u GAK Narodni front štrajkuju, vide da sve više instrukcija za imenovanje bilo koga od autoriteta u ovoj zemlji mora da bude odobreno sa strane jednog čoveka. To je naša realnost. Moram vam reći da i ovaj način na koji tražite produženje roka ne uliva nikakvo poverenje. Kakva je ta vlada koja u roku od tri dana odluči da pomnoži sa dva rok koji je potreban? Koje su to brilijantne analize koje su vam u početku govorile da 30. septembra predložite ovoj skupštini produženje roka za šest meseci, a tri dana kasnije, koje su još eklatantnije i bolje analize za koje su vam rekli da treba još godinu dana. Ako ne znate za tri dana koliko vam treba vremena, kakvo je uopšte poverenje koje možemo imati u vas i građane Republike Srbije, da ćete biti u stanju da ovaj zadatak izvršite sada u predloženom roku od godinu dana?Baš nikakav, iz razloga što ni oni drugi akti koji moraju da se usvoje nisu pripremljeni, iz razloga što od departizacije nema ništa, iz razloga što ingerencije unutar Vlade nisu jasno određene i umesto da se, kao što je po Zakonu o Vladi i ovom zakonu kojeg brani ministar finansija, se Ministarstvo finansija time bavi i zato je gospođa koja je iz strukture Sektora za imovinu Ministarstva finansija. A vidimo juče ili preključe da se time bavi samo ministar privrede. Sa kojim ingerencijama? Sa kojim resursima? Gde treba da se obrati direktor? Kome treba da odgovara? Koji je vaš plan? Da li ćemo do kraja godine imati bar neke od ovih odluka? Ove odluke su i te kako bitne. Nije nevažno uopšte koju će imovinu na kraju Železnicama Srbije odobriti Vlada Republike Srbije, zato što Železnice koriste ogromnu imovinu koja je daleko od njene ključne funkcije transporta ljudi i robe. To se, eto tako, za vreme socijalizma nataložilo, niko to nije gledao, ljudi su usvajali neke akte i to je sve izgledalo kao neka društvena imovina, ali vremena se menjaju i pod ovim teškim finansijskim i ekonomskim okolnostima jedna stvar je sigurna, a to je da državna imovina mora biti optimalno iskorišćena. Još jedna stvar. Činjenica da ne poštujete rokove ovog zakona dovodi u pitanje jedan drugi zakon, a to je Zakon o restituciji. Oni koji su decenijama tražili da im se vrati njihova imovina su sa pravom tražili da im se ne dešava ništa što bi ponovo onemogućilo povraćaj njihove imovine i zbog toga smo u jednom danu usvojili oba zakona. Naravno, ideja je bila da se ništa ne dodeli nekom javnom preduzeću pre nego što se proveri da li će biti vraćeno. Pa, možete reći – pošto rokovi klize, to je bolje za restituciju. Ali, to nije dobro iz razloga što teku neki drugi rokovi u Zakonu o restituciji, a toga vi uopšte niste svesni. To je da ima još samo nekoliko meseci da se prijavi imovina koja želi da se vrati do marta sledeće godine. Onda postoji još kraći rok do kraja sledeće godine kada bi ministar finansija, ponovo on, kada nije u Zaječaru, da vadi srećke i deli neke blendere, morao da donese na Vladi izuzetno bitnu odluku i da je predloži, a to je da se zna šta će se vraćati u naturi i koliki je iznos imovine koja će se vratiti u finansijskom smislu. Sve dok mi ne znamo šta se dešava u javnoj svojini, teško je znati do tančina šta će se desiti u domenu restitucije. Neka to bude još jedna ilustracija nesnalaženja ove Vlade. Neka to bude još jedna ilustracija vašeg manjka kapaciteta da vodite kompleksne sisteme. Nije dovoljno samo reći – kriv je neko pre. Imali ste 14 meseci da ovo sprovedete u delo i, kao što je rekla predstavnica Ministarstva finansija, niste uradili ništa. Zbog toga što mi iz našeg iskustva nemamo poverenja da sami vodite ovo dalje, veoma sam zahvalan kolegama iz Odbora za finansije koji su usvojili naš predlog, a to je da na svaki kvartal, sada više ne znam ko u Vladi, da li će to biti ministar finansija, privrede ili ko će to biti, dolazi i pred Odborom i našom nacijom kaže dokle se stiglo u ovom domenu. Performansa javnih preduzeća, o tome se stalno priča. Ovaj zakon, pošto sam bio nosilac njegovog donošenja, mogu vam posvedočiti da je to izuzetno teško uraditi, jer morate pomiriti nekoliko veoma validnih interesa – interes države da postoji jedan sistem i da se zna kojim putem se tu upravlja, da postoji jedan centralni organ koji će nadzirati da slučajno zbog nekih specifičnih okolnosti ne dođe do zloupotrebe i da neko tu novododeljenu, po zakonu, državnu imovinu ne založi, da ne ode budzašto. U tom zakonu koji je usvojen pre dve godine ne postoje kontrolni mehanizmi. Postoji, naravno, interes lokalne samouprave i pokrajine da budu vlasnici njihove imovine. I još bitnije možda, zato što se sa tim susreću naši građani svaki dan, da javna komunalna preduzeća, na srpskom – ljudi koji čiste, ljudi koji odnose đubre, ljudi koji obezbeđuju da se grejete, ljudi koji obezbeđuju da postoji normalni transport, bitno je da oni znaju sa čime raspolažu. Bitno je da znamo i da se prekine bilo kakva forma, demagogija oko toga da li je EPS, „Železnica“, da li je „Pošta“ ili neko drugo javno preduzeće efikasno. Ovo je zakon, i zato smo bili toliko zadovoljni kada je usvojen, čini mi se svi zajedno, koji otvara tu Pandorinu kutiju, sa idejom da se on na jedan transparentan način, kroz odluke, gde ne prisustvuje samo većina, jer odluka o tome šta pripada javnom komunalnom preduzeću ili javnom preduzeću nije odluka koju donosi gradonačelnik, nije odluka koju donosi ministar, nego su to odluke koje donose kolektivna tela, skupština opštine, tako da tu budu prisutni i oni koji su članovi opozicije i ovo prolongiranje ovog roka…
Gospodine Đeliću, molim vas, vi sve vreme diskutujete o zakonu koji nije na dnevnom redu.
Izvinite, ako je vama teško da me slušate o jednoj izuzetno bitnoj temi, meni se čini da građane Srbije ovo i te kako interesuje, gospodine generale. Ne smete da me prekidate na ovaj način, uz svo dužno poštovanje. Govorim isključivo o Zakonu o javnoj svojini.
Zakon o javnoj svojini nije na dnevnom redu.
Šta je na dnevnom redu?
Molim vas, član 1. koji govori da se zakonom produžuje vreme od dve godine na tri godine.
Koji zakon, gospodine predsedavajući?
Samo rok produženja o izmeni Zakona o javnoj svojini.
Kako se zove zakon?
Izvolite.
Dobro. Zahvaljujem vam se. Milo mi je što smo ustanovili da je na dnevnom redu Zakon o javnoj svojini, pošto mi se čini da način na koji vodite ovu Skupštinu pokazuje da smo došli do situacije da više i ne znamo šta je na dnevnom redu. Na dnevnom redu je Zakon o javnoj svojini i traži se prolongiranje roka za dve godine za izuzetno bitan element koji se tiče javnih preduzeća. Ja pričam o tome.
Gospodine Đeliću, molim vas, dobro znam šta je na dnevnom redu i nemojte me vređati.
Nijednog momenta vas nisam uvredio.
Jeste, rekli ste da ne znam šta je na dnevnom redu.
Ne, ja sam vas pitao.
Saslušajte me, nadoknadiću vam vreme koje još imate na raspolaganju, da budemo parlamentarni. Smatram da ste stvarno prevazišli dnevni red. Znam da je zakon veoma interesantan, ali objektivno rečeno sam sadržaj zakona nije na dnevnom redu, nego je samo njegova izmena. Tolerisao sam vaše izlaganje u tom smislu, ali sam i dužan isto tako da vas bar upozorim, ako ništa drugo, a vi nastavite svoju priču. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, pošto je bitno to što kažete, izvinjavam se, nijednog momenta nisam hteo da vas uvredim. Kada sam rekao da ne znate govorio sam o vladajućoj većini koja je izglasala dnevni red, a ne o vama lično. Ono što želim da kažem jeste da se ne može svesti diskusija ovde na to da li je trebalo šest meseci, godinu dana ili dve godine, već treba govoriti o posledicama predloženog zakona. Izvinite, posledica jeste da unosi određene nejasnoće i rizik u postupak restitucije. Ako neko ima drugačiji argument, neka izvoli. Efekat jeste da gubimo vreme u upisivanju imovine javnih preduzeća, što onemogućava javnim preduzećima da posluju na jedan efikasan način. Jer, ukoliko bi bili u stanju da upišu tu imovinu, bili bi u stanju da posluju tako što bi mogli da založe njihovu imovinu, a ne da traže garanciju njihovog osnivača. Čini mi se, imajući u vidu da je Vlada rekla da će nam javni dug dostići 65% BDP, da je izuzetno bitno da nađemo mehanizme za ono što je potrebno za poslovanje javnog servisa, javnog sektora, da mogu da upotrebe njihovu imovinu i da ne opterećuju budžete svih. Sve mi se čini da je to legitimno, kao što je legitimno reći da zbog prolongiranja država, pokrajina, grad i lokalna samouprava nisu ušli u ovaj dijalog koji će obezbediti da se sazna koja imovina je stvarno potrebna javnim i javnim komunalnim preduzećima. Sve je ovo tačno i vezano za ovaj rok, a posledica pomeranja roka je to što jedan deo imovine koji predstavlja i zemlja, koji predstavljaju i nekretnine, koji predstavljaju i pokretne stvari i mnoge druge stvari koje su danas daleko od onoga što je srž funkcionisanja tih javnih i javnih komunalnih preduzeća će ostati u njihovom sklopu nepotrebno. Tako da, kažem, u ime DS, da ovaj rok nije slučajno određen. Kada smo predložili zakon, to je posle pomne diskusije i sa osnivačima i sa javnim i javnim komunalnim preduzećima, nije tada predloženo, kao što se često dešava u našem parlamentu i u našim vladama, šest meseci, tri meseca i onda konstatujemo da nije urađeno, već su predložene dve godine. Dve godine, to su dva budžeta. Dve godine, to je dovoljno vremena da neko prođe kroz lavirint naših propisa. To je dovoljno da se zakažu sednice i, što je veoma bitno, da se u diskusiji između osnivača i javnih i javnih komunalnih preduzeća dođe do onoga što je srž stvari, a to je da stavimo stvari na ono mesto koje im pripada, da se kaže – „Pošti“ je stvarno potrebna ta ekspozitura. Pokažite nam koliko ima aktivnosti u nekoj drugoj. Da li je racionalno da imate te dve ekspoziture tako blizu jedna drugoj? Treba da se postavi pitanje „Železnici“ – da li stvarno treba vama da pripada najmoderniji skener u ovoj državi? Zar ne bi bilo uputnije da izuzetno skupa oprema bude stavljena na raspolaganje svim građanima Republike Srbije, a ne samo onima koji su korisnici zdravstvenih usluga „Želenice“. Da se postavi pitanje EPS – da li stvarno morate da budete turistička agencija? Zar nema drugih turističkih agencija koje mogu da služe i vaše zaposlene? To je taj dijalog koji nije završen i mogao je da bude završen. Zbog toga što se nije radilo i što sada ne vidimo ko će raditi, bitno je, očekujem, bez glasova DS jer mi nećemo glasati za ovaj zakon i pričanjem o amandmanima, prema nekim rokovima koji nam se čine prikladnijim, da je apsolutno na mestu da na odboru, a nadam se možda i na plenarnoj sednici do kraja godine vidimo dokle smo stigli oko primene ovog zakona, možda modifikovanog i Zakona o restituciji. Hvala puno na vašoj pažnji.
Po Poslovniku, Zoran Babić.
Gospodine predsedavajući, prekršili ste Poslovnik član 106. Mislim da ste trebali da insistirate na opomeni ili oduzimanju reči ili opomeni da se vrati na temu, pravu temu prethodnom govorniku jer ovde je bilo reči o mnogo čemu, a po najmanje o izmeni Zakona o javnoj svojini. Verujem i podržao bih ovaj i ovakav govor bar kada se radi o javnim preduzećima i kadrovisanju u javnim preduzećima, da ovaj govor nije bio upućen Narodnoj skupštini već glavnom odboru svoje stranke, istina tada bi rizikovao da vrati mandat ili da se preseli u neku od zadnjih klupa, ali ono što se računa u prethodnom govoru, a to je kratka pamet kod građana Republike Srbije i kratka pamet kod nas narodnih poslanika. Vrlo rado ću uputiti pitanje … (Predsedavajući: Gospodine Babiću, molim vas, vi ste reklamirali povredu Poslovnika.) To i pokušavam da vam dokažem.
Dobro, molim vas, nemojte i vi da kršite, odnosno dovodite mene u poziciju da kršim Poslovnik zato što vam dozvoljavam u stvari repliku. Imali ste pravo za repliku, vi se možete javiti za repliku kao ovlašćeni predstavnik, znam da je pomenuo vašu stranku. Prema tome, vi završite povredu Poslovnika, a ako imate potrebu za replikom onda se molim vas javite.
Javiću se i za repliku. Znači, bilo je reči o svim drugim zakonima, a ponajmanje o Zakonu o dopuni Zakona o javnoj svojini, a kritike koje su upućene više su bile posipanje pepela nego što je bila kritika aktuelnoj Vladi.
Hvala. Mislim da nije bilo povrede Poslovnika, ali vi imate pravo i možemo da se izjasnimo u danu za glasanje. Dobro, ne želite. Povreda Poslovnika, gospodin Srđan Miković.
Smatram da je povređen član 106. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine pošto govornik može da bude prekinut samo u slučajevima predviđenim Poslovnikom. Mislim da je to učinjeno na način koji nije predviđen Poslovnikom pogotovo ukoliko govornik govori o sadržini, praktično, obrazloženja Predloga zakona, a u članu 151. Poslovnika i u članu 59. Jedinstvenih metodoloških pravila za izradu propisa je definisano šta sve treba da sadrži obrazloženje uključujući i analizu efekata propisa. Mi imamo analizu efekata propisa i u zakonu koji je bio tri dana u proceduru i u novom zakonu koji je sada u proceduri gde nema nikakve razlike, a radi se o različitom roku. Upravo zbog toga čitav niz narodnih poslanika je podnosio amandmane jer niste dali, odnosno nisu dati razlozi koje je trebalo dati, znači, analizu efekata propisa šta se dešava sa tri meseca, šest meseci, sa godinu dana, sa pet godina. U tom smislu, smatram da nije trebalo da govornik bude prekidan ukoliko pokušava da obrazloži to. Govorim vam, svako od nas će biti u situaciji kada se javi da traži odgovor na to pitanje i kako može da se traži od bilo koga da povuče eventualno amandman ukoliko nisu dati argumenti zašto treba da bude određeni rok, a dolaziti u situaciju da se ovlašćenom predstavniku najveće opozicione stranke oduzima reč u situaciji kada treba da govori, to mislim da je na granici, neću dalje pričati.
Gospodine Mikoviću, izrekli ste netačnost. Nisam oduzeo reč govorniku. Vi ste rekli da sam oduzeo. Onda vodite računa šta govorite. Nije isto prekinuti i oduzeti reč. Nisam čak ni prekinuo govornika nego sam ga zamolio samo da me sasluša i da nastavi dalje. Vaše je pravo da cenite da li je bilo povrede Poslovnika ili ne, moje je pravo da isto tako pratim da li govornik govori u skladu sa dnevnim redom. Ne možete mi reći da je izlaganje gospodina Đelića bilo u skladu sa dnevnim redom počevši od sastanka glavnog odbora SNS do rada ministara jednog, drugog, trećeg. Izvinite molim vas, to zasigurno nije u skladu sa dnevnim redom. Prema tome, sve u svemu, bio sam tolerantan ali sam zamolio i dozvolio sam gospodinu Đeliću da dovrši, prema tome, ne mislim da je došlo do povrede Poslovnika, a ako smatrate da je bilo povrede možete da tražite da se izjasnimo. U redu, ne želite. Pošto niko nema povredu Poslovnika, reč prvo ima ministar pa replika. Izvolite gospodine ministre.
Sa potpredsednikom bi se složio u jednom delu iako je to poslanička stvar da je gospodin Đelić u svom izlaganju zapravo opisao neku vrstu političkog rata i mira. U širem političkom smislu osvrnuo se na rad javnih preduzeća i na opšte političke prilike o čemu naravno mogu da polemišem ali ipak bih želeo da vas vratim na samu suštinu, a radi se o izmeni jednog člana zakona kojim se produžava rok u kojem predviđamo mogućnost za javna preduzeća i za društva kapitala i njihovih zavisnih društava da upišu, da podnesu zahtev za upis prava svojine. Smatram, da jedna preširoka rasprava neće doprineti suštini koju hoćemo da postignemo u ovom slučaju. Gospodin Đelić je pitao – kako smo utvrdili taj dodatni rok od godinu dana u kojem tražimo mogućnost da se ovaj posao realizuje i kritikovao je taj rok i tražio je, citiram ga – koja je briljantna analiza postavila taj rok od godinu dana. Imam kontra pitanje – koja je briljantna analiza postavila rok od dve godine u situaciji veoma loših nasleđenih odnosa u javnim preduzećima. Tačno je to što je gospodin Đelić govorio da u mnogim javnim preduzećima postoje veoma loši odnosi u smislu funkcionisanja javnih preduzeća, u smislu dugova kojima su oni preopterećeni, u smislu nerealizacije velikih investicionih poslova i u drugim sektorima njihovog funkcionisanja. Ali, da li su svi ti problemi u javnim preduzećima koji su samo u indirektnoj vezi sa elementima o kojima danas govorimo i uopšte sa Zakonom o javnoj svojini, baš nastali u proteklih šest meseci ili godinu dana ili su proizvod potpuno pogrešne koncepcije upravljanja javnim preduzećima minulih godina, pa i minulih decenija i za koju odgovornost svakako treba da snosi neko drugi, a ne političko vođstvo ove Vlade i stranke koje danas čine Vladu Republike Srbije. Gospodin Đelić je izrekao i jednu veoma opasnu, rekao bih, slutnju jer je pre svega to posledica neznanja. On je povezao Zakon o restituciji i eventualnu štetu koju donošenje dopuna, odnosno izmena ovog zakona danas može da nanese tom procesu. Iako je potpuno jasno da proces restitucije ide svojim tokom i to bez obzira čija je imovina kada govorimo o razlistavanju celokupne imovine. Dakle, da li se radi o imovini Republike Srbije, AP Vojvodina, jedinica lokalne samouprave, javnog preduzeća ili bilo kog drugog pravnog lica. Oni građani koji u procesu, koji se vodi pred Agencijom za restituciju i koji jednostavno dobiju rešenje o vraćanju imovine imaju pravo da to rešenje realizuju bez obzira kod koga se ta imovina vodi ili ko je titular te imovine. Prema tome, to što je gospodin Đelić rekao, apsolutno nije tačno. Gospodin Đelić je govorio i o pitanjima unutrašnje organizacije velikog broja javnih preduzeća. Da, uhvatili smo se u koštac sa time i ministar privrede, koga je gospodin Đelić sada naveo kao nekog ko traži „lične karte javnih preduzeća“, ima obavezu da predloži u najvećem delu model reorganizacije ne samo javnog preduzeća, već čitavog javnog sektora i o tome se vode rasprave u Vladi i već naredne nedelje ćete imati prve informacije o tom celokupnom reformskom segmentu koji treba da dotakne i ovu oblast. Sigurno je da će u sklopu toga biti otvorena pitanja propuštanja određenih segmenata u restrukturiranju javnih preduzeća. Podsetiću vas da je JAT svojevremeno imao ponudu od 300 miliona dolara od strane ruskih partnera za stvaranje nove kompanije. Ta šansa je propuštena pre pet ili šest godina. U međuvremenu je u JAT-u napravljen toliko veliki gubitak i sa uspehom danas ova Vlada može da se pohvali partnerom koji restrukturira to javno preduzeće sa novim preduzećem, sa „ER Srbijom“. Podsetiću vas da je još u zimu 2008. godine na 2009. godinu Republika Srbija dobila kredit od Ruske Federacije u iznosu od 800 miliona dolara za restrukturiranje, zapravo za velike investicije u okviru železničkog transporta na teritoriji Republike Srbije od 2008. do 2013. godine, odnosno do imenovanja nove Vlade i novog rukovodstva u Železnici – nijedan jedini element realizacije tog kredita nije bio na stolu kao što je danas. Ovako mogu da govorim o gotovo svim javnim preduzećima i da ukažem na propuste koje je ranija vlast činila kada je reč o njihovoj organizaciji, o stepenu njihove profitabilnosti, o njihovoj unutrašnjoj strukturi, o konceptu upravljanja, ali to je neka sasvim druga tema i mislim da bih i ja ličio na gospodina Đelića kada bi preširoko išli u raspravi o jednom veoma jednostavnom članu kojeg želimo da promenimo i omogućimo razlistavanje imovine i konačno utvrđivanje segmenata u imovinskoj karti svih javnih preduzeća i njihovih zavisnih društava. Hvala vam.
Hvala. Povreda Poslovnika, Srđan Miković.
Smatram da je povređen čl. 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine, zato što niste skrenuli pažnju gospodinu ministru da se drži dnevnog reda. Nije stvar ministra da se slaže ili ne slaže sa predsedavajućim Skupštine u oceni toga šta je govorio govornik. Može da odgovori na pitanje, može da govori o temi dnevnog reda, a tema jeste – Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini. To je tema i sve dok se govori o tome, niko ne izlazi van toga. Ali, davati vrednosti i sud ili komentarisati ili slagati se i ne slagati se od strane onih u izvršnoj vlasti koji treba da sprovode zakon, to je jedna stvar. Ja bih razumeo da je gospodin ministar rekao – u proteklom periodu od dve godine kontrolisali smo ili nismo kontrolisali to i to, uradili smo to i to, ali, davati vrednosni sud čoveku koji je učinio maksimalan napor da u kratkom vremenskom periodu, napominjem da su poslaničke grupe DS Predlog zakona dobili u 18.05 časova, ja bio kada su doneli koverte sa materijalom, a situacija je takva… (Predsedavajući: Gospodine Mikoviću, ja vas molim, jeste li vi reklamirali povredu Poslovnika? Kakve veze ima dobijanje zakona u 18.05 sa dnevnim redom?) Upravo zato da objasnim…
Reč ima Zoran Babić.
Zahvaljujem se, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, „Rat i mir“ je jedno veliko i ozbiljno književno delo. Prethodno izlaganje gospodina Đelića je više ličilo na neki tragikomičan žanr, a podsetio bih i na jedno delo koje je Dostojevski napisao još 1869. godine o čijem naslovu ne bih polemisao. Uglavnom, da bi govorili o onome o čemu je gospodin Đelić govorio i spočitavao Vladi Republike Srbije i SNS i o partokratiji, i o partizaciji svih segmenata javnih preduzeća, moraću da podsetim gospodina Đelića na jednu bližu prošlost, ali i na neku prošlost od pre nekoliko godina. Srpska napredna stranka je odgovorno prihvatila vršenje vlasti u Republici Srbiji. U Vladi Republike Srbije, na predlog SNS sedi najveći broj eksperata, nestranačkih ličnosti. Direktor najvećeg JP, gospodin Ćulibrk je takođe nestranačka ličnost, na predlog SNS. Verujem da vi to ne želite ni da vidite, ali ono što vas moram podsetiti i vas i građane Srbije, čiji su kadrovi do pre, i dan danas zapravo, koji vladaju gradom Beogradom? Hoćete li da kažete da je gospodin Ćeran, nekada direktor „Kolubare“, a sada GSP u Beogradu, nestranačka ličnost? Hoćete li da kažete da je gospodin Cvijo Babić direktor Beogradskog vodovoda i kanalizacije nestranačka ličnost ili potpredsednik Gradskog odbora DS? Ni kafe-kuvarice ni čistačice u javnim preduzećima nisu mogle da se zaposle a da nisu bili članovi DS. Zašto se ne setimo toga? Zašto računate na kratku i selektivnu pamet i pamćenje građana Srbije?
Reč ima Nada Kolundžija, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ja se pozivam na član 104. koji ste na najgrublji mogući način povredili jer niste imali nikakvog osnova da prethodnom govorniku date reč. Dakle član 104. vrlo precizno definiše u kojim slučajevima možete dati pravo na repliku. Niti ga je ko spominjao, niti se ko uvredljivo odnosio prema njemu. Razumem možda vašu nervozu i pritisak da ne dozvolite opoziciji da kaže ono što zaista jeste problem i razumem vaš strah od onih koji možda sada vas posmatraju i da li to radite dovoljno dobro da ne dopustite da se ovde jasno kaže o čemu se zapravo radi. Ovde se radi o nemaru i propustu koji se na brzinu pokušava rešiti i to je ono što mi pokušavamo da ukažemo. Vi tvrdite da to nije tačka dnevnog reda. Tačka dnevnog reda jeste izmene i dopune Zakona o javnoj svojini. Dakle, ako se ne može govoriti o tom zakonu, o posledicama ovog zakona koji danas donosimo i menjamo rokove, onda bojim se da neko ne razume šta je poštovanje odredbe Poslovnika koji kaže – treba poslanik da govori o tački dnevnog reda. Niste imali ni jedno jedino pravo da prekinete Božidara Đelića, niti ste imali pravo da date pravo na repliku prethodnom govorniku. Zaista vas molim da bi ova diskusija išla u najboljem smeru, ona zavisi isključivo od vas. Mi poštujemo poslovnik, ali molim vas, poštujte ga i vi bez obzira da li vas neko pritiska, da li vam neko preti ili se plašite da nećete zadovoljiti na najbolji mogući način obavljajući ovu funkciju. Hvala vam.
Gospođo Kolundžija, ja nažalost prema vama moram biti malo grublji u smislu odgovora na vaše pitanje. Nemam razloga nikoga ovde da se bojim, niti ko mene pritiska. Ako ste to vi radili ranije, pa iz tog iskustva mislite da i drugi pritiskaju, ja se vama izvinjavam. Stvarno nemam razloga da se bilo koga bojim. Niti od ovoga zavisi moja egzistencija, ja sam svoju egzistenciju završio, ovde sam došao iz drugih namera, prema tome niti me ni jedna strana, ni druga, ni moja partija ne može izvršiti na mene pritisak. Prema tome, shvatite da ovde radim dobronamerno, to je prvo. Što se tiče replike gospodina Babića, SNS je bila pomenuta i po tom osnovu sam dao gospodinu Babiću pravo na repliku. Ako to vi niste zapazili, meni je žao. Pogledajte stenogram pa ćete videti. Vi se možete izjasniti u danu za glasanje da li je izvršena povreda Poslovnika, to je vaše pravo. Da li želite? (Nada Kolundžija: Ne.) Reč ima Bojan Đurić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 27. Gospodine Arsenoviću, imate pravo da date odgovor na reklamiranje povrede Poslovnika, a nemate pravo da polemišete sa narodnim poslanicima. Ovo je bila rasprava sa poslanicom DS u kojoj ste se, između ostalog, stavili iznad čitavog parlamenta. Šta to znači? Vi ovde niste zbog egzistencije, a drugi jesu? Jel imate primanja od ovog parlamenta? Ako imate, a imate ih, kao i svi mi, onda ne možete da govorite. Ali, ja vam govorim o jednoj drugoj stvari, proceduralnoj. Ako hoćete da polemišete sa poslanicima, u poslaničku klupu, kao i svi mi drugi, javite se za reč ili repliku i onda to možete da radite. Sa pozicije predsedavajućeg, tumačeći povredu Poslovnika, to ne možete da radite, pogotovo da prebacujete bilo kome da je nekada na nekog vršio pritisak. To je skupštinska polemika i ne može da bude odgovor predsedavajućeg na reklamiranje Poslovnika.
Gospodine Đuriću, ja sam u skladu sa reklamiranjem povrede Poslovnika dao odgovor. Znači, odnosila se povreda Poslovnika od strane predsedavajućeg. To sam ja i dao sam obrazloženje da se ne ponašam iz straha nikakvog i to je moje pravo. Nisam replicirao. Ne verujem da je ona čak to i ozbiljno mislila, ali je tako izrekla. Znači, ne mislim da je ona tako mislila. Vi imate pravo da se izjasnite da li je bilo povrede Poslovnika. (Bojan Đurić, s mesta: Ne.) Hvala. Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam. Gospodine predsedavajući, član 107. dostojanstvo Skupštine. Vi ste malopre povredili dostojanstvo poslanice time što ste najavili da ćete biti mnogo grublji prema njoj nego prema drugim poslanicima. Šta ste to, gospodine predsedavajući, hteli da kažete? Da imate različite aršine prema različitim poslanicima? Da li je gospođa Kolundžija malodobna, dete prema kome trebate da budete stroži, da je privedete nameni? Šta ste, gospodine predsedavajući, hteli da kažete time što ste rekli da ćete biti grublji prema poslanici? Dakle, ona je ovde jedna od 250 poslanika. Zaista očekujem od vas da se vi ponašate prema svima objektivno, ravnopravno, bez potcenjivanja bilo koga od nas, pa makar neko od tih 250 poslanika bio i ženskog pola. Zaista očekujem od vas jedan mnogo ozbiljniji pristup u vođenju sednice koja je, čini mi se, zaista zakazana potpuno u haotičnom stanju.
Gospođo Judtia, izuzetno poštujem Nadu Kolundžiju i u tom smislu sam i izrekao. Sada se izvinjavam za tu reč koju sam upotrebio. Stvarno nisam trebao i prihvatam to. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući, što smo ovu neželjenu situaciju razrešili. Namera DS je bila i jeste samo da ukaže na činjenicu da je ova vlada apsolutno nesposobna i u poslednji momenat donosi određeni akt kojim želi da produži rok. Mi smo u tom smislu izneli argumente i predloge, pitali smo zašto to rade, zašto nisu u stanju nešto drugo da učine i dobili smo nažalost, možda ne toliko od ministra Mirovića, ali smo dobili od kolega od preko puta uvrede. Niste reagovali, predsedavajući, iako ovo nije povreda Poslovnika, moram da kažem, na činjenicu da je uvaženi kolega upotrebio delo velikog Dostojevskog, koje je napisano od 1863. do 1869. godine, dakle, pisano je šest godina, a ima jedan vrlo signifikantan naziv - Idiot. Upotrebio je to u kontekstu Božidara Đelića. Znam da ste vi nepodložni pritisku i znate da vas izuzetno cenim. Niste se vi plašili ni nemačkih bunkera, a kamoli naprednjaka, ali mislim da u ovoj situaciji ipak morate reagovati. Ono što je činjenica jeste da mi imamo ovaj zakon koji, nažalost građana Srbije, pokazuje njihovu nekompetentnost, pokazuje nespremnost da prate tok vremena, da menjaju stvari na vreme i sklapa mozaik njihove ukupne nesposobnosti. Za 14 meseci apsolutno ništa pozitivno nisu uradili. Još jednom ih pozivam da kažu šta je to dobro što su učinili u tim istim javnim preduzećima koje spominje, šta je to tako sjajno što su unapredili i koje mesto njihove svastike, šurnjaje i prijatelja iz partije ne zauzimaju? Hvala.
Hvala vam na hrabrosti, ali nisam učesnik Narodnooslobodilačkog rata. Znate, nisam baš toliko star. Narodni poslanik Božidar Đelić, pravo na repliku. Izvolite.
Povodom nekih kritika da nismo govorili o tem, pa mi postavljamo ovde, čini mi se, legitimna pitanja. U pet minuta do dvanaest na jedan zaista nakaradan način u ovu skupštinu dolazi ovaj predlog zakona, a Vlada u roku od tri dana menja rok koji sama želi da pomeri i mi sa pravom se pitamo šta će biti sada. Znate, javna preduzeća, to je kompleksni sistem, ali kada vidimo da se ne poštuju ovi rokovi, naša javnost mora da zna da, što se tiče imovine i drugih finansijskih elemenata, ova vlada nije ispunila zakonsku obavezu da finansijski planovi za 2013. godinu javnih preduzeća budu na sajtu Vlade. Njih nema. Mi nemamo ni finansijske kvartalne izveštaje. To je zakonska obaveza i taj zakon se krši. Kada govorimo o pomeranju ovog roka, daću jedan podatak koji, čini mi se, mora interesovati sve poslanike i sve građane Republike Srbije. Zašto je bitno da javna preduzeća dobiju svoju imovinu, ali samo onu imovinu koja im je potrebna za njihovu delatnost? Ovo oko onoga zašto treba da imaju imovinu za njihovu delatnost, o tome će, siguran sam, pričati mnogo. Ono što je bitno takođe reći to je da ukupno zaduženje najvećih 15 javnih preduzeća na kraju prošle godine je, da ne bude da ja tu politizujem, povećan ove godine, ja nemam taj podatak, ali tražićemo ga za ovu godinu kada se ona dovrši, 6,3 milijarde evra. Najveća javna preduzeća duguju 6,3 milijarde evra, tako da je izuzetno korisno da se izvrši odredba ovog zakona i da se onda priča sa poveriocima. Evo jedne ideje i mislim da ona može biti korisna kada se ministar finansija vrati sa izvlačenja blendera, da možda razmotri tu mogućnost i da sa poveriocima se garancija, koju danas daje Republika Srbija svojim budžetom, prebaci na imovinu koju će onda oni biti u stanju da založe. Verujte, mislim da je moguće na ovaj način uštedeti i smanjiti suvereni dug Republike Srbije za nekoliko stotina miliona evra. O tome pričam.
Narodni poslanik Zoran Babić, pravo na repliku. Izvolite i molim vas da završimo sa replikama.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Mogu da prihvatim neke zamerke koje dolaze da u tim nekim prepucavanjima šta je bilo pre, a šta je sada, da može da se izgubi određeno dragoceno vreme, međutim, pošto vidim da je jedini argument koji je spočitan SNS kao najvećoj i najodgovornijoj stranci u Vladi Republike Srbije, rok kada se ovaj zakon predlaže i zašto se usvaja u minut do dvanaest, samo ću podsetiti one koji su najglasniji u tome da najvažniji zakon koji parlament usvaja tokom godine je budžet Republike Srbije. Podsetiću vas da do prošle godine, odnosno do budžeta za 2013. godinu, osam ili devet godina, a gospodin Đelić je često bio kreator takvog budžeta, budžet je usvajan u ovoj skupštini u minut do 12, odnosno u minut do roka za neko privremeno finansiranje i sve one loše posledice koje ne usvajanje budžeta donose. Šta ćemo sa time? Šta ćemo sa tim vremenom? Tada je to bilo regularno kada smo ovde ostajali do kasno u noć 30. decembra? Šta ćemo sa time kada taj zakon nije ulazio u skupštinsku proceduru onda kada zakon i Ustav nalažu? To je bilo u redu. To je bilo demokratski. To je bilo ispravno, a da je sada jedini argument zašto u minut do 12, a ne u 12 i minut usvajamo neki zaključak.
Po Poslovniku, Srđan Miković. Izvolite.
Gospodine predsedniče, smatram da je povređen član 104. i da je povređen član 107. Poslovnika Narodne skupštine. Naime, ukoliko je gospodin Đelić govorio Vladi niko ne može da se poistovećuje sa Vladom. Mogao bi da razumem da ministar nešto odgovori, a ne drugi učesnici u ovoj raspravi u sali. To je prvo, a vi ste dali reč. Druga stvar, izneta je neistina ili delimična istina i da ne upotrebim jak izraz, jer činjenica je da…
Gospodine Mikoviću, to ne može biti predmet povrede Poslovnika, što neko govori istinu ili neistinu.
Povređuje se dostojanstvo Narodne skupštine predsednik Skupštine to zna, a pušta. Mora da reaguje. Činjenica je da je i prošli predlog budžeta dat ranije, a onda dan pre izglasavanja je menjan i to i ha, ha, ha koliko je menjan. To se pusti kao da je tako. Neće biti da je tako. Onda dajte da pričamo. Nek mi neko da je ovo dato u roku kako treba. Od 18,00 časova do 10,00 časova ujutro smo imali 16 sati. Pristojni ljudi spavaju bar osam sati. Mnogi putuju da dođu ovde i nismo imali prilike da podnosimo amandmane. Da li je prekršeno pravo na demokratiju da, da li je prekršen Ustav? Suština demokratije je prekršena. Hvala.
Samo da konstatujem. Da li neko govori istinu ili neistinu to ne mogu da utvrdim. Prema tome ovde je mnogo toga izrečeno, i istina i neistina i ako bi o tome ja morao da vodim računa da li je to tačno, to ne mogu i neću. Možete da se izjasnite o povredi Poslovnika ako želite. Nećete. Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić povreda Poslovnika.
Mislim da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, pozivanjem na usvajanje Zakona o budžetu za 2013. godinu. Podsećam da taj zakon više ne važi. Zakon jeste predložen u novembru, ali nije izdržao ni do aprila, pa je u julu donet jedan rebalans, a do kraja godine ćemo imati još jedan rebalans. Postoji jedna netačnost, ali da ne insistiramo na tome. Nikada nije usvajan budžet 30. decembra. Mislim da je uvek 29. decembra poslednjeg dana Redovnog jesenjeg zasedanja, ali da nesitničarimo toliko. Ovo prvo je mnogo važnije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, prekršili ste član 107. Mislim da ste trebali kolegu Mikovića, da ne bih bio neprecizan u odnosu na kolegu Đurića, bez pominjanja, da bi dao pravo na repliku, morali da opomenete, jer nijedan dokaz nije dao da je neko govorio neistinu, a ta neistina je imputirana. Da li smo dobili neki dokaz da su budžeti Republike Srbije dati u skupštinsku proceduru proteklih 12 godina na vreme, onako kako zakon kaže? Da li smo dobili potvrdu da ti budžeti nisu usvajani u minut do iza tog roka kada je privremeno finansiranje? Da li smo tu dobili dokaze? Da li ste mi rekli - 2008. godine je usvojen budžet 15. novembra? Nije bio usvojen 15. novembra iako smo kolega Miković i ja bili članovi tog skupštinskog saziva. To sam koristio kao argument, ne kao promovisanje nečega lošeg nego kao argument da su se najvažniji zakoni, a najvažniji zakon jedne zemlje je budžet ma koliko on trajao i ma kada doživeo rebalans budžeta, usvajali u minut do isteka vremena kada se ulazi u privremeno finansiranje i da je to bilo u redu i da je to bilo demokratski. O tome niko ništa nije smeo u prethodnom sazivu ili u prethodnim sazivima da govori, da bi se sada počitavalo za jedan zakon koji produžava rok od godinu dana, donosi meu minut do 12 nego u 48 sati do te granice.
Molim vas, kao što sam gospodinu Mikoviću rekao da predmet istine i neistine ne može biti povreda Poslovnika. Pravo svakog poslanika je da iznese svoje viđenje o nekom problemu. Da li on govori istinu ili neistinu to je njegova stvar. Na to ima pravo. Molim vas, ne možete sada terati nekoga da li će on da govori onako kako vi mislite ili ne. To je problem svakog poslanika. Mislim da nije došlo do povrede Poslovnika. Ako želite da se izjasnimo o njemu, ne? Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Došlo je do povrede Poslovnika u ovom poslednjem izlaganju gospodina Babića. Vi ga niste opomenuli. Neću govoriti o istini, ali uvredljivo je i povreda je dostojanstva kada gospodin Babić kaže – niko u ovoj skupštini nije imao smelosti da se buni protiv toga što su 2011, 2010, 2009. godine usvajani zakoni o budžetu u minut do 12. To nije tačno. Ovde je postojala i neka opozicija tada. Svaki put smo govorili protiv takvog predlaganja i usvajanja budžeta, ali postoji jedna druga stvar. Zakon o rebalansu budžeta je isto Zakon o budžetu. To je novi budžet. Kada pravila da se Zakon o budžetu na vreme podnosi parlamentu koji važi za osnovni zakon, to isto mora da važi u nekom elementarnom smislu i za Zakon o rebalansu budžeta. To je potpuno isto. To je novi budžet. Gospodine Babiću, Zakon o budžetu je najvažniji zakon samo ukoliko je praćen usvajanjem još jednog zakona. To je Zakon o završnom računu prethodnog budžeta. Vi niste usvojili Zakon o završnom računu.
Gospodine Đuriću, nemate pravo da u reklamiranju povrede Poslovnika se obraćete poslaniku. Morao sam da vas prekinem. Molim vas da vodite računa. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, povreda Poslovnika.
Imam jednako pravo kao uvaženi kolega od preko puta. Nema potrebe za komentarima. Mislim da je prirodno pravo da opozicija odgovori ako se ovakve stvari kažu. Preko tri puta ste gospodo iz vlasti promašili budžet. Milijarde ste ostavili potpuno van bilo kakve projekcije vaše Vlade. Nijedan zakon koji je prethodna Vlada donosila nije mogao da prođe na vreme zbog vašeg kontinuirane parlamentarne opstrukcije. Vi ste gospodo podnosili po 3.000 amandmana, a ni na jedan zakon niste došli na glasanje. Samo da vas podsetim. Pošto ste u parlamentarnom smislu hodajući hronometar i ničim drugim se ne bavite, već proučavanjem vremena i merenjem vremena, šta je bilo ranije u nesposobnosti da pokažete bilo šta što radite sada ili šta nameravate da radite u narednom periodu. To ćete sigurno nastaviti i dalje, u to sam potpuno siguran. Samo što vam ta, kako to kaže potpredsednik Vlade – fora iz blokova neće puno prolaziti. Morate najzad pokazati neke rezultate u ovoj zemlji i prestanite da se bavite merenje vremena. Nema potrebe da se mi bavimo merenjem vašeg vremena, vaših majica, bedževa i svega ostalog što ste radili, sendviča do Mađarske i svega ostalog. Svaki put kada vi pričate besmislice o našoj prethodnoj Vladi, kako kažete, možemo mi pričati o vašoj deceniji besmislica koje ste uveli u ovu zemlju. Ali niko u ovoj zemlji od toga nema koristi. Hiljaditi put apelujem na vas, pričajte o onome što radite sad i što hoćete da uradite za budućnost ove države. Dajte vaše rezultate kojih nema, gospodo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika i završavamo sa replikama.
Očekujem od gospodina Stefanovića izvinjenje. Srpska napredna stranka, ni poslanički klub Napred Srbijo nikada u skupštinsku proceduru nije uputio 3.000 amandmana i to ću dokazati, jer hvala Bogu, ovo je Skupština, organizovana je, postoje određeni podaci, ma koliko neko ne želeo da se o njima razgovara. Odgovorno tvrdim da 3.000 amandmana i ta vrsta opstrukcije od strane SNS nikada nije bila. To ću dokazati, ali ću onda i očekivati od gospodina Stefanovića i izvinjenje. Što se tiče podsećanja na prošlost, verovatno da bi i istorija trebalo da se ukine u osnovnim školama, pa da se ništa iz prošlosti ne zna i da ništa ne gledamo uopšte ka prošlosti. Ne zove se džabe istorija „učiteljica života“, jer nas uči onome da nikada ne smemo da napravimo takvu grešku kao što je pravljena u prošlosti, kao što ste je pravili. Onda kada se tužilaštvo bavi prošlošću i kada dokažemo da postoji u prethodnih godinu dana 180 podignutih i potvrđenih optužnica, nisam doživeo u ovom parlamentu izvinjenje, ni gospodin Vučić, kome je takvo pitanje bilo upućeno, ni SNS. Spušten pogled da, ali izvinjenje ne. Tada kada se tužilaštvo bavi prošlošću, tada je to politički obračun. Znači, niko ne sme da se bavi prošlošću. Sve što je bilo, sve što je uništeno u ovoj zemlji u prošlosti, niko ne sme time da se bavi. Mnogo puta sam vas do sada pitao za vremena na koja nas vi često podsećate, a koja su i u prošlom veku. (Predsedavajući: Vreme.) Šta ste radili ako smo bili krivi u tom vremenu? Šta ste radili 12 godina? Zašto niste procesuirali? Zašto nas niste osudili? Zašto nas niste streljali, na kraju krajeva, sa takvom mržnjom sa kakvom sada nastupate?
Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o javnoj svojini je veoma značajan sistemski zakon i očigledno je da je za njegovo dosledno sprovođenje neophodna saradnja svih delova i nivoa vlasti, počev od najviših – države Srbije, pa do lokalnih zajednica. Cilj Zakona o javnoj svojini jeste da se konačno utvrdi ko je vlasnik imovine u državi Srbiji ili, prostije rečeno, šta je čije. Zakon predstavlja, takođe, i jedan uvod u reorganizaciju države, državne uprave i uvod u jednu realnu decentralizaciju kroz utvrđivanje imovine. To je ono što je opredelilo SPS da 2011. godine, kada je usvajan ovaj zakon, da ga podrži. Moram da kažem da su to argumenti, ciljevi i efekti ovog zakona koji nas opredeljuju da i danas podržimo Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini. Zakon o javnoj svojini omogućava da se potencijali i mogućnosti autonomnih pokrajina, jedinica lokalne samouprave, javnih preduzeća, mnogih nivoa vlasti kroz prenos imovine povećaju, poboljšaju, ali mi smatramo npr. da opštinama kojima se omogućuje da sada dobiju svoju imovinu, uvećaju je, ne može to nikako značiti samo puko uvećanje bogatstva, već jedna obaveza da odgovorno održavaju i uvećavaju tu imovinu. Mi očekujemo i očekivali smo da se u ovom periodu i odgovorno ponašaju, u smislu kada ističu zahtev za upis imovine, jer je to zaista u interesu pre svega i opština i svih drugih nivoa vlasti, javnih preduzeća, kako bi iskoristili mogućnosti koje nudi ovaj zakon o javnoj svojini, pre svega zato što je procedura za sticanje javne svojine, rokovi detaljno predviđeni, detaljno opisani. Želim da kažem da je SPS prilikomusvajanja osnovnog zakona govorila o rokovima koji ne bi trebalo da ulaze u srž, suštinu samog zakona i da predugi rokovi mogu da dovedu u pitanje i samu efikasnost primene zakona. I sami smo imali nekoliko amandmana, kada je u pitanju pre svega lokalna samouprava. Zbog toga zaista smatram da je pre svega potpuno jasno, normalno, bitno i obavezno primeniti ovaj zakon, kako bi se utvrdilo šta je u suštini vaša imovina. Potpuno je nerazumljivo da pojedine institucije, javna preduzeća ili bilo ko drugi u ovom trenutku nije dovoljno motivisan, ne izražava dovoljnu želju da ceo ovaj proces prođe i ostvari svoje zakonsko pravo. To jeste objektivan problem svih nas. Povezao bih to u ovom trenutku i sa mnogobrojnim nalazima DRI, kada je u pitanju popis imovine. Na svim nivoima, to je jedan od najvećih problema sa kojima se permanentno i konstantno suočavamo. Zbog toga zaista ne mogu da prihvatim argumente da je isključiva odgovornost ove Vlade za funkcionisanje od 14 meseci taj da se odredbe ovog zakona nisu primenile. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona je stvoren još 2006. godine, a zakon 2011. godine. Šta je prethodno resorno ministarstvo, ministar finansija, premijer, šta je učinjeno da se stvore uslovi, atmosfera, da se pripreme svi oni koji treba da primenjuju ovaj zakon kako bi ispoštovali ove rokove? Nikako se ne može prenebregnuti ta činjenica i odgovornost treba tražiti tu. I ovoga puta apelujem na sve institucije koje su nadležne, na kontrolne organe i na nas sve, da zaista stvorimo jednu atmosferu u Srbiji kod svih da je jako bitno da se popiše imovina i da konačno znamo ko je čega vlasnik i da to bude jednostavno obaveza svih nas. Naravno da je opravdano i očekujem da odgovori na pitanja zbog čega nije ispoštovan ovaj postojeći rok, ko nije ispoštovao. Opravdanost i odgovornost za to su svakako uvod i predstavljaju preduslov u analizi predlaganja ovakvog roka, da se i ovaj rok koji se predviđa od tri godine ispoštuje i bude dovoljan da javna preduzeća, društva kapitala u narednom periodu iskoriste svoje pravo, uknjiže svoju imovinu i na taj način podignu svoju efikasnost. Smatram, takođe, u nekoj vrsti zaključka, da je Predlog ovog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini kroz produženje roka za ostvarivanje prava svojine jedan dobar uvod za efikasniji javni sektor i za mnogo bolju reformu javnog sektora koja nas očekuje u narednom periodu i ako bih tome dodao ono što sam istakao na samom početku diskusije – cilj i efekat ovog zakona koji treba da se postigne već sada i u narednom periodu, su dovoljni razlozi da poslanički klub SPS prihvati i podrži Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, smatram da je prekršen član 107. Na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku. Došli smo u situaciju da se gospodin Babić obrati direktno meni. Ako je to bio razlog, pripadnost Vaterpolo savezu, ja sam stvarno igrao vaterpolo. Ako je drugi razlog, ja sam od onih poslanika koji se trude da po pitanju ovog zakona pet sati ranije pre nego što smo dobili papirnu verziju zakona učinim napor da predložim amandman, dva i po sata pre nego što sam dobio saziv. Opet govorim da predlažem dopunu dnevnog reda. Na određen način gospodin Babić traži od mene da dam dokumentaciju za nešto što postoji u „Pošti“.
Gospodine Mikoviću, molim vas.
Time što se on neposredno meni obratio, a vi na to niste reagovali, da je tu prekršen, jer kaže – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno nepotrebno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku. Bilo je to. Niste mi dozvolili repliku, onda ste trebali da reagujete i kažete – nemojte da se obraćate gospodine Mikoviću. Ili jedno ili drugo. Ne može ni jedno ni drugo. U tom smislu ja reagujem i kažem – ako mi ne date repliku, onda ste trebali da ga opomenete. Znači, prekršili ste član 107. član 2. i član 27. koji definiše da se starate o primeni Poslovnika. Na stranu što je u tom neposrednom obraćanju gospodin Babić otišao mnogo u širinu i priču o optužnicama, pa činjenica da je po nalogu BIA je podignuto čak 89 optužnica. Ko je tužilac u …
Vreme. Gospodine Mikoviću, znam da to dobro znate da je pravo na repliku diskreciono pravo predsedavajućem hoće li je nekom dati ili ne. Prema tome, smatram nije došlo do povrede Poslovnika, nije vas ničim uvredio, čak moram priznati da nisam primetio da vas je prozvao. Ako je moguće da sam ja napravio propus, pa mogu jedino da se izvinim u tom smislu, da nisam čuo. Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Član 27. Predsedavajući, tačno je naravno, da je odlučivanje o tome da li će neko dobiti repliku diskreciono pravo predsedavajućeg, ali isto tako onaj ko dobije pravo na repliku nema pravo da govori baš šta hoće i nema pravo da krši Poslovnik. Vi niste opomenuli gospodina Babića kada je izrekao jednu vrlo opasnu stvar oko koje se mi vrtimo u krug mesecima i koja je užasno opasna za ovo društvo. Dakle, gospodin Babić je obraćajući se danas jednoj opozicionoj partiji koja je ranije bila vlast pitala - zašto nas niste optužili, osudili ili streljali dok ste bili na vlasti. To ne mogu da rade partije na vlasti, gospodine Arsenoviću. Molim vas sprečite da se takve stvari izgovaraju u ovom parlamentu, jer onda one govore o ambiciji onih koji su danas na vlasti. Goni policija, tuži tužilaštvo, presuđuje sud, a ne stranke koje su na vlasti. Očekivao sam da i gospodin Mirović možda interveniše i u ime Vlade odagna tu jednu sumnju, koja proističe iz onoga o čemu je govorio gospodin Babić, da Vlada vodi postupke. Ne želim da verujem u to, ali iz onoga kako je govorio gospodin Babić meni tako izgleda da je njegova ambicija da vlast to radi. Da je gospodin Stefanović ovde tražio bih od njega da se izvini gospodinu Babiću što mu je rekao da je hodajući hronometar, pošto gospodin Babić računa da je nulta godina 2008. godina, onda bi ona referenca na Dostojevskog značila da je Dostojevski pisao pre nove ere. Međutim, ovo računanje vremena je počelo od prve godine, a danas je 2013. godina. 2008. godina je bila 2008. godina, a ne nulta kada za gospodina Babića počinje moderno računanje vremena.
Gospodine Đuriću, nisam shvatio tako gospodina Babića. Rekao je tako kao što ste rekli – što nas niste optužili, ali verujem da nije mislio na pojedince nego je mislio na sistem vlasti u kome se zna ko šta radi i ko je za šta nadležan. Ne mislim njega da branim nikako. Hteo je reći da ste imali argumente verovatno bi neke zatvorili, osudili itd. To je suština toga. Tako sam ja shvatio i smatram da nije došlo do povrede Poslovnika, a vi možete da tražite da se izjasnimo. Ne želite. U redu. Reč ima ministar Igor Mirović.
Hteo sam da u stvari dodam nekoliko rečenica na ono što ste vi potpredsedniče rekli. U ovoj zemlji postoji podela vlasti i tačno je, gospodine Đuriću, a mislim da ste pogrešno shvatili gospodina Babića, da postoje samostalni i nezavisni organi koji u jednom delu sprovode istragu, u drugom delu donose odgovarajuće presude uz činjenice i dokaze. Ta ogromna energija koju ti organi ulažu da se pre svega otkriju procesi koji su doveli do urušavanja osnovnih elemenata na kojima počiva ova zemlja, posebno u delu privrede, treba da bude predmet, možda ću grubo reći divljenja, ali svakako predmet poštovanja i bez obzira ko iz koje stranke dolazi prema tim ljudima, koji često rizikuju svoje živote jer se radi o zloupotrebama velikih vrednosti koje su dugo planirane i izvršavane i koje su u mnogim segmentima u potpunosti učestvovale u tome da država danas ima poteškoća i ne krije i u realizaciji budžeta i u privrednoj sferi i u sferi društvenih delatnosti koje su nadgradnja ovoj sferi, i ti ljudi zaslužuju pohvale, nagrade i zaslužuju da se o njima bez obzira na stranački otklon govori sa poštovanjem. Mislim da gospodin Babić nije mislio na ono na šta ste vi mislili već da svi zajedno moramo da samostalnost i nezavisnost tih organa poštujemo i pospešujemo. Hvala vam.
Gospodine ministre, molim vas da ubuduće to ostavite isključivo predsedavajućem, pravo da tumači povredu Poslovnika. Dozvolio sam da kažete, ali ovde je bila reč o povredi Poslovnika od strane narodnog poslanika Bojana Đurića. Molim vas da u tom smislu dozvolite predsedavajućem da tumači povredu Poslovnika. U svakom slučaju, znam na šta ste mislili. Narodni poslaniče Bojane Đuriću, po kom osnovu?
Replika. Ministar me pomenuo.
Nemate pravo. Narodni poslanik Srđan Miković po Poslovniku. Upozoravam vas. Hoću da vam kažem, ako mislite da se vratite na ovo o čemu sam govorio, i na šta sam odgovorio, onda …
Molim vas, nemojte da mi pretite unapred, jer se uplašim. Član 106. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Naša današnja tačka je zakon kojim se menja Zakon o javnoj svojini. Nije tema nezavisnost organa. Činjenica je da gospodin ministar govori o tome da neki organi rade jedno, a drugi organi drugo. Opet polazim od toga, 26. avgusta 2013. godine između 16,20 i 16,30 časova je rečeno da je po nalogu BIA podneta optužnica za organizovani kriminal. Znači, nema nezavisnog tužilaštva nego zna se ko koordinira. O tome je govorio gospodin ministar i vi ne skrenete pažnju da se vratimo na temu dnevnog reda. [[Isključen mikrofon.]] Hajde da se vratimo na zakon..,
Gospodine Mikoviću, upozorio sam vas i vi ste zloupotrebili Poslovnik i izričem vam opomenu. Narodni poslanik Milan Lapčević ima reč.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, već dva sata slušamo prepirku onih koji su bili do juče na vlasti i ovih koji su danas na vlasti. Jedni druge optužuju da su krivi za šta se nije desilo i što ovde raspravljamo ovde o jednom članu zakona koji treba da se promeni, odnosno da se produži rok za još godinu dana da bi javna preduzeća i njihova zavisna preduzeća podnela zahteve za upis prava svojine, a i jedni i drugi su duboko učestvovali i duboko krivi za to što danas radimo. Dakle, prvi smo imali svoje kadrove na direktorskim mestima do prošlog septembra, oktobra ili kad već.
Gospodine Lapčeviću, nemojte tumačiti šta ko misli. Iznesite svoj stav o izmeni i dopuni Zakona. Više neću da tolerišem. Pravo je svakog poslanika da iznesem svoj stav o jednom zakonu. Zašto vi tumačiti njihove stavove? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, cenim vašu strogoću i želju da vodite ovaj parlament na najbolji mogući način. Ako oni imaju pravo na svoje mišljenje, valjda imam i ja pravo na svoj stav. Ako ja imam pravo na svoj stav, onda mi dozvolite da taj svoj stav obrazložim, pa mogu u tom svom stavu da imam neki uvod i neku razradu i neki zaključak, kao u osnovnoj i srednjoj školi kad pišete sastav. Dakle, razlozi zbog čega smo mi danas ovde jesu što rukovodstva u javnim preduzećima u Srbiji nisu ispunila obaveze iz rokova koji su im dati prethodnim Zakonom o javnoj svojini, a ta rukovodstva su bila postavljena od prethodne garniture koja je bila na vlasti do septembra prošle godine. Nova rukovodstva su postavljena od septembra prošle godine i jedni i drugi nisu očigledno ništa radili, nisu uradili svoju obavezu koja im je zakonom propisana. Da bismo konkretno govorili ko je tu koliko odgovoran, vrlo bi nam značajno bilo da nam ministar kaže koja to javna preduzeća, ako ne može da nabroji koja nisu podnela zahtev za upis prava svojine, da nam kaže koja jesu? Mislim da bi taj spisak bio daleko kraći, a možda bi se sveo na prste jedne ruke. Živo me interesuje da li postoji uopšte neko javno preduzeće, da li recimo, npr. „Srbijagas“, koje je veliki gubitaš podnelo zahtev za upis prava svojine, pa da iskoristi tu mogućnost da kroz svoju svojinu, dalje kredite koje namerava da uzme, pošto očigledno bez njih ne može da funkcioniše, garantuje svom imovinom, a ne da ih svaki put budžet Republike Srbije bude garant i da svi građani Srbije moraju da snose posledice tih velikih gubitaka. U Srbiji posluje više od 650 lokalnih javnih preduzeća i oko 40 državnih velikih javnih preduzeća koja zapošljavaju skoro 200.000 ljudi. Njihova imovina se meri više milijardi evra, a i njihovi gubici na žalost izgleda nisu mnogo manji. Prošlo je dve godine od kada je donet Zakon o javnoj svojini. Obaveza je bila da rukovodstva javnih preduzeća popišu imovinu koju imaju i da traže da tu imovinu upišu kao svoje pravo. Međutim, po podacima koje ja imam, npr. za grad Niš, od 14 javnih preduzeća samo su dva krenula da nešto rade u tom pravcu, a ostala nisu ni počela. Siguran sam da situacija nije ništa bolja ni u ostalim lokalnim samoupravama, a verovatno ni u državnim javnim preduzećima. Nameće se logično pitanje – postoji li odgovornost za to što neko nije radio svoj posao i hoće li Vlada Republike Srbije i nadležni ministar da preduzmu određene mere u tom pravcu? Drugo pitanje - hoće li biti dovoljan rok koji je sada produžen sa šest meseci prvobitno, kako je nam je ovde prezentovano, na godinu dana? Hoće li to biti dovoljan rok i koje su garancije da će u tih godinu dana da se ovaj veliki posao završi? Siguran sam da ćemo se u isto vreme ove godine ponovo videti ovde i tražiti produžetak roka. Zato što je inercija velika, a i sumnjam da postoje kapaciteti u preduzećima i u imovinskim službama, i Direkciji za imovinu Republike Srbije koja mogu da obrade toliki broj zahteva i da završe posao u predviđenom roku. Upis prava svojine bi omogućio preduzećima da raspolažu svojom imovinom i da na osnovu te svoje imovine kreiraju svoju finansijsku politiku, da pokušaju da kroz određene komercijalne kredite ispeglaju svoja loša poslovanja, da kreiraju svoj razvoj. Međutim, očigledno da je mnogo lakše i jednostavnije da se oslanjaju na državu i da traže pomoć od države kad god je to potrebno, ne vodeći računa i ponašajući se krajnje bahato prema svojoj imovini i prema onome što mogu da upravljaju. Ne mogu da se složim sa nekim predlozima ovde da bi trebalo da se upiše pravo svojine u javnim preduzećima i da oni treba da to koriste u krajnjoj meri kao način da smanje svoje gubitke prodajom. Mislimo da bi to bilo krajnje loš potez i treba voditi računa šta sve može da se upiše, a šta sve može da se otuđuje, a šta ne. Rekli ste da veliki broj preduzeća nije preduzeo radnje za upis prava svojine, odnosno prava korišćenja. Daleko bi nam bilo značajnije da nam kažete o kojem broju se radi i da kažete koje će mehanizme primeniti Vlada u narednom periodu da se ovaj rok ispoštuje. Obzirom da su rokovi pomereni za još godinu dana, sva javna preduzeća u Srbiji treba prvo da popišu svoju imovinu, da srede svoje imovinske karte, da srede dozvole za broj objekata koji su uglavnom nelegalni, pa tek onda da se prijave nadležnoj upravi i da dobiju pravo upisa, što će biti sigurno veliki administrativni posao, a obzirom kakvim kapacitetima raspolažu lokalne samouprave i javna preduzeća, bojim se da se radi o rokovima koji neće biti ispoštovani, nećemo uspeti da u predviđenom roku od godinu dana završimo posao koji je predviđen zakonom. Prethodnici su govorili o tome da je kroz predviđene rokove, koji su dati u zakonu od pre dve godine, je bilo potrebno učiniti sve, ali se postavlja opravdano pitanje da li su oni koji su bili na vlasti tada do prošle godine, sa svojim kadrovima u javnim preduzećima, to zaista i radili. Demokratska stranka Srbije, ni prošli put kada se ovaj zakon usvajao, nije pisala amandmane, niti tražila da ti rokovi budu veći, ali smo upozoravali da je rok kratak i da sam predlog u zakonu nije realan. Očekivali smo da ćemo doći do ove situacije, da se produžavaju rokovi i da danas moramo hitno da zasedamo, jer nam u nedelju ističe taj rok i onda čitav zakon i koncept pada, odnosno preduzeća neće imati mogućnost da upisuju svoje pravo svojine, odnosno sve će biti u državnoj svojini, kao što ste vi rekli, što nas uvodi u veliki problem koji ne možemo da raščistimo u dužem vremenskom periodu. Ni ovaj zakon ne možemo da podržimo zato što nemamo jasne garancije koliko će nam zaista vremena biti potrebno za to, nemamo nikakvu analizu o kojem se broju preduzeća radi, da li se i do kog nivoa u tom poslu otišlo, da li su sva preduzeća otpočela taj proces i koliko im je vremena potrebno za to. Ovi rokovi su dati krajnje okvirno i krajnje paušalno. Iz tih razloga mi nećemo to podržati, jer nemamo dovoljno kvalitetnih podataka da bismo mogli da se izjašnjavamo za ili protiv, da li je taj rok primeren i da li ćemo se ponovo sledeće godine naći ovde i na nekoj hitnoj sednici razmatrati o tome da li treba da se produži rok za šest meseci, godinu dana ili već koliko. Što se tiče drugih stvari u ovom zakonu koji je donet pre dve godine, ne bismo da komentarišemo. Smatramo da javna preduzeća u Srbiji, kao veliki gubitaši, moraju da daleko racionalnije koriste svoje resurse i da kroz racionalnije poslovanje smanjuju gubitke, da oni koji ne rade svoj posao moraju da snose posledice i da je tu Vlada Republike Srbije odgovorna da napravi čitav program mera koje će oročiti i koje će im dati, kao zadatak, da u određenom vremenskom periodu postignu određeni poslovni rezultat koji bi umanjio ogromne gubitke koji se mere, kako rekoše neki ovde, i do cifre od 6,3 milijarde evra, koliko sva javna preduzeća u Srbiji beleže kao gubitak ili kao obavezu koju imaju prema bankama. To se odnosi samo na velika državna preduzeća. Niko ne barata sa podacima koliki su gubici i koliko je zaduženje lokalnih javnih preduzeća. Kada bi se to analiziralo, došli bismo do zaista frapantnih cifara. Ponavljam još jednom da rok koji je dat ovde je krajnje paušalan i mi ne verujemo da ćemo u tom periodu sva javna preduzeća, koja imaju obavezu po ovom zakonu, uspeti da prikupe dovoljno dokumentacije i da upišu prava svojine. Verujemo da ćemo ponovo ovde imati prilike da razgovaramo o produžetku roka, zato što je on krajnje nerealan, a i kapaciteti i javnih preduzeća i lokalnih samouprava, koje treba da rešavaju problem, nisu adekvatni niti dovoljni da bi se kompletan posao po ovom zakonu završio i mi, naravno, nećemo glasati za izmenu ovog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mira Petrović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege i koleginice, u ime poslaničke grupe PUPS htela bih da kažem da ćemo mi podržati ovaj zakon, da smatramo da je Vlada imala dobru procenu kada je odlučila da rok treba da se produži, jer je ovo zaista jedan obiman posao koji bi trebalo temeljno i valjano uraditi, da ne bismo došli u situaciju, kao što smo došli prethodnih godina, sa brzopletom primenom nekih zakona, koja nas je dovela do toga da je dobar deo imovine izdvojen iz javnih preduzeća, a kasnije je i završio u privatizaciji i sada je problem sudskih sporova i istraga. Ono zbog čega sam se najviše javila, uz podršku koju ćemo dati, je da, pošto vidim da nam je PTT Srbije nekako zanimljivo, kao javno preduzeće, pojedinim kolegama, moram da kažem da, kao jedno od retkih javnih preduzeća koje je poslovalo sa dobiti, utrostručilo je dobit za ovaj period od devet meseci. PTT Srbije je uradio svoj posao u skladu sa zakonom. Drugog oktobra smo imali upravni odbor koji je potvrdio tu odluku i resornom Ministarstvu telekomunikacija je uredno predata danas sva dokumentacija. Uz angažovanje svih potencijala koje je PTT imao, taj posao je odrađen. Tačno je, moram i da se osvrnem na neke komentare, tačno je da PTT Srbije ima osam ljudi u menadžmentu, ali to je nešto što je zatečeno, što je zatekao generalni direktor kada je došao Milan Krkobabić i nikoga od njih nije promenila, ali to su ljudi koji su postavljeni u nekim ranijim periodima, pripadali su različitim političkim opcijama, ali je njegov takav odnos prema menadžmentu u stvari njegovo viđenje departizacije. Tačno je i da imamo sektor za rizik, vidim da se stalno PTT pominje, te tako, slobodno, ako neko smatra da može da se prijavi, neka konkuriše. U svakom slučaju, preporuka je više neko rizično ponašanje u stručnosti. Mi vas podržavamo i glasaćemo za ovaj predlog. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Karolj Čizik.
Poštovani predsedavajući, cenjeni ministre, dame i gospodo, danas je 4. oktobar, a za dva dana će da ističe rok važenja Zakona o javnoj svojini. Vi ste to stavili na dnevni red praktično preko noći i to na taj način da ste prvu sednicu prekinuli i onda ste zakazali drugu sednicu i stavili ste na dnevni red po hitnom postupku. To brže ni ne može. Ne znam šta je bila vaša namera kad ste se tako ponašali. Možda to da narodni poslanici imaju manje vremena da se pripreme, možda da rasprava bude kraća i sam zakon da se izglasa još brže. Praktično, sve to ide u stilu kao i davanje injekcije – što brže, to manje boli. Mislim da je to jedan veoma važan zakon, zakon koji reguliše javnu svojinu u ovoj zemlji i zbog toga zaslužuje mnogo veću pažnju. Negde sam čitao u materijalu, možda baš u obrazloženju, da je potrebno blagovremeno produžiti rok važenja ovog zakona. Ne znam šta to znači „blagovremeno“, pošto stavljate na dnevni red dva dana pre isteka važenja zakona. Uzimajući u obzir normalne procedure, ako sve to ide normalnim redom, onda to nije dovoljno vreme da se to produži. Međutim, možda na ovaj način će uspeti. Prvo smo dobili predlog da se zakon produžava šest meseci, pa je posle ispalo da nije šest meseci, nego je 12 meseci. Verujem da ste vi procenili koliko je potrebno vremena da se to izvrši. Međutim, sad ne znam šta je, da li je 12 meseci ili šest meseci. Uostalom, ne znam ni da li će biti dovoljno 12 meseci. Jeste da je to pogodnije, da odmah produžimo na duže vreme, da se ne bismo našli ponovo tu za šest meseci na istu temu, ali nisam siguran da ćemo to uspeti i za 12 meseci. Mnogi govornici su okrivili ta javna preduzeća, zašto nisu podneli te molbe za upis javne svojine. Međutim, nisam baš siguran da su u svemu oni krivi. Verujem da postoje tu mnogi drugi razlozi zato što to nije urađeno, što nije sprovedeno. Pre svega tražim greške u ovom zakonu, tražim greške u našem razgranatom sistemu birokratije i možda neki nisu ni predali zato što su mislili da neće stići nikako. Ne znam šta su razlozi, ali to bi trebalo ispitivati, šta su pravi razlozi. U periodu od 1995. godine do 2011. godine, sva javna imovina je bila u vlasništvu Republike Srbije. To je bila neviđena mera centralizacije i zato smo mnogo očekivali od donošenja ovog zakona 2011. godine. Zašto smo tu očekivali mnogo? Zato što, pre svega, oni koji su stariji, oni pamte da npr. posle 1971, 1972. godine, odnosno 1974. godine, sva imovina na teritoriji Vojvodine je pripadala AP Vojvodini. Vojvodina je imala svoje izvore finansiranja i zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast. Da pričamo malo o javnoj imovini. U to vreme su svi putevi na teritoriji Vojvodine bili u vlasništvu AP Vojvodine. Imala je Vojvodina svoju železnicu koja je stvarno lepo i dobro radila, vode, šume, nacionalne parkove, sve. Što se tiče nekretnina i zgrada, sve je na teritoriji Pokrajine Vojvodine, čak i neke nekretnine izvan naše teritorije. Da vidimo šta je situacija danas. Od puteva, na primer auto-put čiju izgradnju je finansirala AP Vojvodina, čak smo podigli kredit za to što smo isplatili, mi to ne možemo dobiti čak ni za korišćenje. Železnica, možete videti u kakvom je stanju, o tome smo govorili mnogo puta, nema ništa više. Što se tiče zgrada, istaći ću samo jedan izrazit primer. Zgrada Banovine u Novom Sadu, čak i ta zgrada nije u potpunosti u svojini AP Vojvodine. Neki delovi su još uvek u svojini Republike Srbije. Naravno da smo mnogo očekivali od donošenja tog zakona, ali sledile su dugačke rasprave, ucenjivanja i na kraju je taj zakon 2011. godine izglasan kao rezultat trulog kompromisa. Kako narod kaže - što se grbo rodi, vreme ne ispravi. Taj zakon je nažalost toliko loš da ne može da se ispravi ni amandmanima. To je između ostalog i razlog što mi nismo predali amandmane za taj zakon. To bi trebalo u celini da se menja. Imamo sada rekonstruisanu Vladu koja je krenula u rešavanje teških i ozbiljnih problema sa velikim elanom. Imamo starog – novog premijera koji je u ekspozeu govorio o tome da će biti značajnih, pozitivnih promena u životu ove zemlje. Očekujem da bude nekih dobrih rezultata, nešto što je opipljivo i mi smo strpljivi. Još malo da kažem nešto o lošim zakonima. Ove nedelje smo u ovom domu …
Gospodine Karolj, molim vas, nije na dnevnom redu zakon i nemojte o njemu da govorite, već pređite na dnevni red.
Gospodine predsedavajući, mislim da sam pričao o dnevnom redu. Pričam o tom zakonu i o izmenama jednog zakona ne možemo da govorimo bez toga da pričamo o posledicama, bez toga da pričamo o tome kako je donesen, o čemu se radi, koji su razlozi bili. Ne znam o čemu da pričam. Nisam prvi ja danas koga ste opomenuli zbog toga. Imam utisak da bi trebalo da tražim od nekoga šta treba da govorim, pa da pročitam ovde. Jedino bi to možda važilo. Stvarno ne znam o čemu da govorim i na koji način da govorimo, a da nas ne prekidate.
Gospodine Karolj, ne vidim uopšte šta ćete vi postići što ćete sada da kritikujete zakon. On nije na dnevnom redu. Što se vi smejete, gospođo Čomić? Šta je vama smešno? (Gordana Čomić, s mesta: Posao mu je da kritikuje zakon.) Ali, on nije na dnevnom redu i nemojte da se smejete. Gospođo Čomić, nemojte da dobacujete, molim vas. Vi uvodite posebnu aktuelnu tačku dnevnog reda i to je u skladu sa Poslovnikom, a ja što reagujem, u skladu sa Poslovnikom, da zakon nije na dnevnom redu, vama je smešno, gospođo Čomić. Molim vas da vodite računa kako se ponašate. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ne znam kako da pričamo o izmeni jednog zakona ako ne pričamo o samom zakonu. Stvarno ne znam šta treba da govorim, na koji način da govorim.
Nije moje da vas učim šta vi treba da govorite, nego su ovde dva člana na dnevnom redu, pa izvolite, o njima recite šta god hoćete.
Gospodine predsedavajući, znači da onda možemo da razgovaramo o tome da li je šest meseci ili godinu dana, ili ćemo da predložimo 13 meseci ili osam meseci? Ne znam, ako ništa drugo ne smemo da govorimo, samo to, onda mislim da smo uzalud došli ovde u Skupštinu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, po Poslovniku. Izvolite.
Javljam se po članu 27. Gospodine predsedavajući, način na koji ste prekidali govornike koji su raspravili o dnevnom redu, a izmene i dopune Zakona o javnoj svojini su na dnevnom redu, je nedopustiv. Prvenstveno iz tog razloga što ste uveli jednu drugu praksu. Mi smo imali od prethodnog govornika diskusiju o dobiti javnog preduzeća „Pošta“, koju niste prekinuli, a koja nije tema dnevnog reda i nema dodira sa Zakonom o javnoj svojini, a prekinuli ste mog kolegu Milana Lapčevića i sada kolegu Čizika, koji su govorili o uzrocima zbog kojih smo došli danas u situaciju da menjamo ovaj zakon, o uzrocima koji se tiču javnih preduzeća, lokalnih samouprava i posledica posle usvajanja ovog zakona. Znate šta, ako hoćemo da tako tumačimo Poslovnik, koji se nikada tako nije tumačio, gospodine potpredsedniče, nikada, onda je ova debata potpuno izlišna. Šta smo mi ovde? Kakvi smo mi poslanici? Mi pričamo o Zakonu o javnoj svojini. Ako niste reagovali na potpuno odstupanje od zakona, nemate pravo sada da ukazujete na taj način kolegama. Nisam se javio kada je bio kolega Lapčević, ali sada sam morao da se javim jer je apsolutno identična situacija. Znači, mi nemamo pravo da govorimo ovde u Narodnoj skupštini o Zakonu o javnoj svojini, a imamo mnogo toga da kažemo, kao i o posledicama koje će nastupiti. Molim vas, uvedite identičnu praksu i prosto pustite da se priča o zakonu. To je suština, a ne da se tolerišu rasprave koje nemaju nikakve veze sa zakonom. Hvala.
Gospodine Palaliću, preda mnom je tačan naziv dnevnog reda – Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini. Sve dok narodni poslanici govore o uzročno posledičnim vezama između potrebe za produženje roka, ja to prihvatam. Ali, onog momenta kada počne kritika postojećeg zakona, ne vidim da je to u vezi sa dnevnim redom. Možete da se slažete ili da se ne slažete. Moje je pravo da tako reagujem, a vi možete da se ne slažete sa tim. Prema tome, smatram da nije povređen Poslovnik, a vi možete da tražite da se izjasnimo u danu za glasanje. (Jovan Palalić, s mesta: Tražim da se izjasnimo.) Dobro. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsedniče Narodne skupštine. Mislim da bi najbolji način bio iz ove situacije da izađemo da primenimo član 112. Poslovnika o radu Narodne skupštine, koji predviđa da vi možete odrediti pauzu u radu ove sednice, da održimo jedan sastanak, odnosno kolegijum šefova poslaničkih grupa i nas narodnih poslanika koji smo zainteresovani za ovu temu, kako bismo utvrdili pravila po kojima ćemo govoriti o ovoj tački dnevnog reda. Ovako ovo gubi svaki smisao, ulazi u jedan besmisao. Vi uvek dobro predsedavate sednicom Narodne skupštine, nemam primedbi, ali danas imamo jedan vrlo specifičan momenat u radu današnje Narodne skupštine. Možda bi bilo dobro zaista da odredimo pauzu od sat vremena i da se dogovorimo po kojim pravilima, po kojoj temi i o čemu ćemo raspravljati. Imam veoma jasnu nameru, preciznu da govorim o razlozima donošenja ovih izmena. Imam razloge da smatram, s obzirom kako se neki ophode prema poslanicima u ovoj sali, da nećemo svi biti stavljeni u ravnopravan položaj. Zato je možda najbolje da sada odredimo pauzu, da utvrdimo pravila ponašanja koja su vezana za ovaj Poslovnik i da se dogovorimo na koji način ćemo raspravljati o ovoj i te kako važnoj temi koja je danas na dnevnom redu. Zahvaljujem se.
Uopšte ne vidim razloga za utvrđivanje pravila i nije ni do sada bila praksa, nego je stvar predsedavajućeg da vodi računa da li se govornici drže dnevnog reda ili ne, a ne sada da ja vama sufliram i sugerišem kako ćete vi da vodite raspravu. To bi bila nova povreda Poslovnika – uticaj na poslanike. To mi ne pada napamet. Nemojte me navoditi na tanak led, to nije korektno. Znate dobro da to nije u skladu sa Poslovnikom. Prema tome, smatram da nije povređen Poslovnik, a vi možete da tražite da se izjasnimo u danu za glasanje. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. (Milan Lapčević, s mesta: Ja sam se prvi javio.) Ja sam tako registrovao ovde. Nemojte se sada ljutiti ko je prvi, a ko je drugi. Izvolite, gospođo Čomić.
Zahvaljujem. Sa nadom da je zaista redosled poštovan i da kolega Milan Lapčević nije uskraćen za pravo da govori o povredi Poslovnika, pozivam se na povredu člana 27. i na to da ste vi dužni da se starate o redu na sednici. To staranje o redu na sednici podrazumeva poštovanje i drugih članova Poslovnika Narodne skupštine koji definišu načine na koji se narodni poslanici ophode jedni prema drugima. Vaše tumačenje ophođenja je da smatrate da dok predsedavate Narodnom skupštinom imate pravo da mi postavljate pitanja o tome zašto se smejem, nakon rečenice koju vi upućujete nekom drugom narodnom poslaniku da nije njegovo da kritikuje zakon. Znate, ta rečenica ima jednu divnu duhovitost u sebi i za tu rečenicu, i na nju, i o njoj, može da se smeje ili da ima komentar bilo koji narodni poslanik. Ali vi, kao predsedavajući, nemate pravo da za vreme dok vodite sednicu mene pitate o mom ponašanju. Pogotovo nemate pravo zbog toga što je u tom trenutku meni nemoguće da uradim išta drugo osim da vam pristojno odgovorim šta je smešno u rečenici zašto opozicioni poslanik kritikuje zakon. Potpuno razumem i vašu volju da ovu sednicu vodite u skladu sa Poslovnikom, razumem i teškoće koje pri tome imate, ali je prosto pitanje moje obaveze da vas podsetim da član 27. koji podrazumeva vođenje reda na sednici podrazumeva i primenu svih drugih članova Poslovnika koji sve nas obavezuju na uljudno ponašanje. Kad god neko bude smatrao da posao opozicionog poslanika nije da kritikuje zakon, ja ću se smejati, pošto je to smešno. Hvala vam.
Ja smatram da nije bilo povrede Poslovnika i ne bih komentarisao dalje. Vi možete tražiti da se izjasnimo o povredi Poslovnika.
Nemam nameru da tražim da se Skupština izjasni. Ja pokušavam da vam pomognem. Ako se mi uz tome ne razumemo, to nije razlog da ja odustanem u budućnosti.
S obzirom da želite da mi pomognete, sada ću vam odgovoriti, mada sam mislio da prećutim. Moram da vam kažem da je vaše ponašanje takvo da uvek sa mesta komentarišete ponašanje drugih. Ako vam se ne sviđa, onda glasno komentarišete, ako vam se sviđa, onda je ok. Ja sam zbog toga reagovao. I sve vreme komentarišete o tome kako ja vodim sednicu, zbog čega sam reagovao i zamolio vas da glasno ne komentarišete i da se ne smejete. Jedino je to bio razlog. Ima reč narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, reklamiram povredu Poslovnika, član 27. koji reguliše način na koji vi vodite sednice i vašu odgovornost da u vođenju sednice primenjujete odredbe Poslovnika prema svim poslanicima isto. U prepodnevnom i ovom podnevnom delu rasprave ste dopustili da se govori o povraćaju imovine, o gradu Beogradu, o dobiti pošte, po 20 minuta i to vam uopšte nije smetalo. Kada sam ja govorio o tome koji su razlozi za produžetak roka i direktno se vezivao za član 1. izmene ovog zakona, vi ste me prekidali, postavljali potpitanja i usmeravali šta treba da pričam. Razumem vašu profesionalnu deformaciju iz vaše profesije koju ste do sada imali pre penzije da želite da sve lako stavite u jedan kliše i da svi mislimo isto i da pričamo ono što vi volite da čujete. Ali, vas molim ako imate tu želju da to iskazujete na neki drugi način, a ne u Narodnoj skupštini i da ubuduće primenjujete Poslovnik prema svima isto. Ako ste mene prekidali i tražili da govorim ono što vi volite da čujete onda ste morali da radite i prema gospodinu Đeliću, i prema gospodinu Babiću i prema svima ostalim, a naročito prema vašim kolegama iz poslaničke grupe. Nemam ništa protiv gospođe Mire, vrlo mi je draga osoba ali znate ako imamo isti aršin onda prema svima isto. Valjda vam ovoliki broj reklamiranja Poslovnika i negodovanja zbog vašeg vođenja Skupštine i od strane pozicije i opozicije govori nešto u prilog tome da niste baš uvek vi u svemu u pravu.
Gospodine Lapčeviću, vas sam samo upozorio u pogledu komentara, dobro se sećam, komentara diskusija drugih poslanika. Nemam primedbi, niti sam davao primedbu na vašu diskusiju o zakonu, on je bio sasvim korektan, ali ste počeli da tumačite tuđe. Samo sam vas zamolio da ne ulazite u polemiku sa drugim poslanicima, to je jedini bio cilj, no, vaše je pravo da to smatrate da nije korektno i u tom smislu prihvatam vaše sugestije. Možete da tražite da se izjasnimo u Danu za glasanje o povredi Poslovnika. Da li tražite? Da, u redu. Prema članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15.10 sati. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Povreda Poslovnika Bojan Đurić.
Stvarno nema smisla da na ovaj način radimo, gospodine Arsenoviću. Dakle, počeli smo, u redu, ministar je sada ušao u salu, ja ću odustati, ali pre toga je bila pauza od gotovo sat i po vremena. Poslanici sede u sali, oni koji su zainteresovani, nema nas mnogo, nemam ništa protiv toga da oni koji nisu zainteresovani ne budu tu, ali zaista nije u redu da ovako izgleda sednica. Slažem se, to nije jedino vaša odgovornost, neka onda dođe predsednik parlamenta i nek vodi sednicu onako kako je predviđeno Poslovnikom. Član 87. kaže da pauza traje jedan čas. Sednica je danas počela sa više od sat vremena zakašnjenja. Popodnevni deo kasni.
Gospodine Đuriću, moje je da se izvinim što kasnimo, ja sam došao na vreme, videli ste i sami, ministar je imao opravdani razlog da zakasni malo. Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan. Izvolite.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, evo peti sad ulazimo u diskusiju o Zakonu o izmeni Zakona o javnoj svojini i građani koji su gledali prenos ove Narodne skupštine su tokom prepodneva mogli verovatno da zaključe da mi raspravljamo ili o izmenama Krivičnog zakona ili o izmenama Ustava, pominjala se i odgovornost raznih direktora, pominjali su se, od strane naročito opozicije, neki pritisci na sud. Kasnije smo slušali o ruskim klasicima iz oblasti književnosti, da bismo završili celu diskusiju, bar tokom prepodnevnog dela sednice, sa jednim, krajnje besmislenim reklamiranjem Poslovnika, i jednom vrstom opstrukcije. Zašto naglašavam da je sve to besmisleno? Zato što, i to i građanima treba jasno reći, mi ovde govorimo o izmeni Zakona o javnoj svojini, gde se u jednom članu, u jednom stavu menja jedna reč i to je apsolutno sve o čemu mi zapravo danas imamo da diskutujemo. To je apsolutno sve o čemu je današnji dnevni red. Da bismo približili, na prvom mestu građanima koji gledaju ovaj prenos, o čemu se ovde zapravo radi, treba se samo vratiti dve godine unazad. Prethodni saziv Narodne skupštine doneo je Zakon o javnoj svojini koji, jeste donet, možda malo navrat nanos, možda donet malo u žurbi, ali sada kad podvučemo crtu, možemo reći to je jedan sasvim solidan zakon, zakon koji reguliše izuzetno važnu oblast društvenog života, reguliše svojinu Republike Srbije, reguliše imovinska prava, reguliše stvari, poput npr. šta je sve u svojini Republike Srbije, i voda i vodni izvori, i razna druga, recimo putevi, brane, ulice, javni parkovi, razna prava oko patenata, žigova, čak i neka prava intelektualne svojine. Znači čitav niz prava koja Republika Srbija ima, o kojima najviše brine Direkcija za imovinu, koja je takođe regulisana zakonom, i u krajnjoj liniji regulišu se određeni postupci, npr. kako tu imovinu štiti javno pravobranilaštvo, reguliše se kako se stiče imovina, kako se s njom raspolaže, kako se s njom upravlja. Naravno, najvažniji princip je, princip da se imovinom ima upravljati sa pažnjom dobroga domaćina. Kada je pre dve godine, u prethodnom sazivu, donet ovaj zakon, koji ponavljam, uopšte nije toliko loš, zakon koji reguliše važnu oblast, ali ima jednu odredbu, jedan član, jednu reč koju mi danas menjamo, koja je pogrešno u ono vreme procenjena i pogrešno napisana. Stavljeno je bilo – da se prava u ime Republike Srbije u zemljišne knjige određena, trebaju upisati u roku od dve godine. Dakle pogrešna procena u kom kontekstu? U kontekstu toga što dve godine evidentno nije bilo dovoljno. Pogrešna procena čak i sa pravno-tehničke strane, jer jedan prekluzivni rok se završava u nedelju 6. oktobra 2012. godine. Mi smo na pravnom fakultetu učili, kako se prevazilazi taj problem, kada se prekluzivni rokovi završavaju u neradni dan, ali isto smo tako na pravnom fakultetu učili da to ipak ne treba raditi, da to stvara određene probleme, i da u praksi mogu nastati izvesne nejasne situacije. Danas, pet sati mi trošimo vreme ove skupštine, novac, sve ovo košta, na neku raspravu gde, ja verujem, ni opozicija do sada nije ukazala građanima na ovu osnovnu stvar, što i kolega, odnosno ministar Mirović, probao da objasni, a to je vršimo jednu tehničku ispravku koja je dobra za državu, gde rok za upis pomeramo za godinu dana, na ponedeljak 6. oktobar 2014. godine. Time dajemo mogućnost da sva javna preduzeća koja su iz ovih ili onih razloga, a vrlo često opravdano, propustili rokove, izvrše upise adekvatnih prava u zemljišne knjige, jer takav upis naravno dovodi do pravne sigurnosti, takav upis dovodi do toga da precizno znamo šta zapravo to pripada državi i u kojoj meri koja prava pripadaju državi. Naravno da to dovodi i do bolje zaštite imovine Republike Srbije. O tome, uvažene koleginice i kolege, i o tome poštovani građani smo mi zapravo trebali da diskutujemo celo pre podne. To je zapravo tema ovoga zakona. Naravno da ništa u izmeni ovoga zakona neće smetati u nekim posebnim postupcima i nekim posebnim procedurama. Neko je ovde danas restituciju. Dobro je da Srbija ima Zakon o restituciji, dobro je i po evropskim standardima, dobro je i za naše građane, dobro je da se isprave određene nepravde, ali kakve veze ovaj zakon ima sa problemima restitucije? Dobro je čak i za restituciju da u zemljišnim knjigama se jasno napiše koja prava ima država, koja prava nema država, koja prava ima neko treći. To je naročito dobro u velikim centrima, gradskim centrima gde ima i najviše tih, da kažemo, u praksi problematičnih situacija. To je jako važno da se i u Beogradu zna precizno, da e i u Kraljevu, Kragujevcu, Nišu, Novom Sadu naročito zna precizno, u drugim delovima zemlje naravno isto u onoj meri koliko se uredno i vode uopšte zemljišne knjige. Dakle, još jednom da razjasnimo, to je bila tema ove diskusije, to je dnevni red, to je razlog zašto smo se mi zapravo danas ovde okupili. Nema nikakve sumnje da će u danu za glasanje SNS podržati ovaj zakon. Nema nikakve sumnje zato što, ponavljam, ovaj zakon koji samo ispravlja jednu grešku koju smo evidentno neki pređašnji zakonodavac, neka pređašnja vlada je pogrešno cenila, pogrešno odredila termin i sad dajemo dodatnih godinu dana za rok. Ne vidim zašto bi, a i o tome se danas pričalo toliki problem bio što zbog ovog zakona Narodna skupština mora da radi u nedelju. Hajde, kome je to problem neka lepo napravi neki dopis pa da pročitamo kasnije, da vidimo koji to narodni poslanici imaju problem sa time što moramo da radimo u nedelju i što moramo da diskutujemo o jedno temi koja je važna za Srbiju, pa ako treba i u subotu i u nedelju. O tome se danas isto ovde pričalo. Pričalo se i o bunkerima, pričalo se o svemu i svačemu. Pričalo se i o opstrukcijama, ja ne znam kako drugačije da definišem ponašanje nekih pojedinih delova opozicije koji današnju ovu raspravu, a nadam se da sam precizno objasnio šta je zapravo predmet rasprave, koriste za neka prepucavanja drugoga tipa. Namerno sam se trudio da ovo objasnim kao pravnik. Ispred SNS naravno, svaka čast i ministru Miroviću, svaka čast Vladi Republike Srbije što su uvideli da jedan tehnički problem treba biti rešen. Pitate - zašto nisu ranije uvideli, zašto nije ranije bilo nešto upisano u zemljišne knjige?Ponavljam, baš zato što u ogromnom broju slučajeva, kolege pravnici će se složiti, kolege advokati naročito, upravo postoje ozbiljni pravni problemi za upis. Upravo postoje ozbiljne pravne nejasnoće za upis na terenu. Naši građani to znaju iz svog komšiluka. Ne može da se odredi gde je granica jedne parcele, gde počinje državno, gde počinje privatno, gde je restitucija, gde je tri naslednika, gde je sudski spor, gde je brakorazvodna parnica. To su razlozi zašto jedan broj direktora javnih preduzeća, samo jedan broj nije uspeo da izvrši određene zakonske, da ne kažem obaveze, određene zakonske, u svakom slučaju korisne stvari. Nisu uspeli da izvrše kada su u pitanju upisi prava države u zemljišnim knjigama. Na kraju, da ponovim dobar zakon, potreban zakon, tehnički zakon, čisto tehnički zakon koji će SNS, naravno, u danu za glasanje da sa velikim zadovoljstvom izglasa za, da glasa za i da podrži rad ove vlade i na ovaj način. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Prelazimo na listu govornika. Prva na listi je Vesna Rakonjac. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, drage kolege poslanici, u prethodnom delu rasprave bili smo svedoci jedne opstrukcije dela opozicije o jednom da kažemo veoma maloj izmeni u ovom zakonu. Kolega Vlada Cvijan je jasno i glasno objasnio o čemu se radi i mislim da bismo trebali da budemo posvećeni, da olakšamo svim javnim preduzećima, naročito na lokalu da svoju imovinu upišu tamo gde treba i da tačno znaju čime raspolažu. U periodu posle izbora 2012. godine na lokalnom nivou po preuzimanju odgovornosti za lokalnu samoupravu bilo je velikih problema. Javna preduzeća su bila u velikim dugovanjima i to je bio jedan problem koji se polako rešava. Ono što je veoma bitno zbog nekih potreba u prethodnoj vlasti, a znamo da je isignifikantno da je period 2011, 2012. godine period pripreme i predizborne kampanje, dešavale su se razne mahinacije, ali pošto je zakonska regulativa tada todozvoljavala, imali smo situacije da ona preduzeća naročito javna komunalna preduzeća obavljaju neke delatnosti za koje nisu ovlašćena. Međutim, to je dovelo do velikih problema, jer se razvilo tzv. partijsko partnerstvo i iz budžeta lokalne samouprave na vrlo perfidan način su isisavana sredstva koja su kasnije korišćena u raznim kampanjama. To je sve dovelo do velikih dugovanja i ono sa čime su se u lokalnoj samoupravi suočili to je prvobitno vraćanje dugova i normalno funkcionisanje javnih preduzeća, kako građani ne bi ostalibez grejanja u toku zimske sezone, a da ne govorimo da su neka javna preduzeća čiji je osnivač lokalna samouprava u to vreme direktno kršila Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti i vršila razne poslove dezinfekcije, dizinsekcije i deratizacije u ustanovama u kojima tu isključivo mogu da rade ovlašćene zdravstvene ustanove. Samo iz prostog razloga da bi bilo prelivanja budžetskih sredstava iz jedne u drugu partijsku ustanovu. To su problemi koji su onemogućili da se ovaj zakon odnosno član ovog zakona sprovede na vreme i u pravo vreme. Pokušaćemo sve da to otklonimo. Na dobrom smo putu, SNS će svakako podržati ovu promenu zakona i zarad naših stanovnika, naših građana, naše dece, mislim da treba da budemo ekspeditivniji u radu, da budemo sa malo većim kompromisom i da radimo efikasnije da bi smo postigli ono što želimo, a to je napredak Srbije. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Radmila Gerov.
Uvaženi ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, način na koji je Predlog ovog zakona stigao u parlament, jasno pokazuje kakav je stav Vlade prema parlamentu. Tačnije ova nova rekonstruisana Vlada na isti način kao i ona prethodna koja je bila troma, kojoj ste merili prolazno vreme, ne poštuje parlament. Složićete se ministre, da je apsolutno nedopustivo da Vlada 30. septembra uputi parlamentu izmene zakona, gde se menja samo jedan član, a nakon toga, nakon tri dana taj predlog povuče i parlamentu uputi novi predlog zakona. Šta je vas kao ministra u toj vladi 30. septembra opredelilo da glasate za Predlog zakona koji kaže da je dovoljno produžiti rok za šest meseci, a šta vas je onda opredelilo da svega tri dana nakon toga smatrate da taj rok od šest meseci nije dovoljan, da je potreban rok od godinu dana? Neprihvatljivo je obrazloženje koje smo imali prilike da čujemo, da je takvu praksu imala i neka prethodna Vlada predlaganjem nekih zakona u poslednjem trenutku. Mislim da svaka praksa koja je bila loša ne treba da bude praksa. Ukoliko ova rekonstruisana Vlada, a o tome smo slušali šest meseci, da ste građane ove zemlje zabavljali time da merite neko prolazno vreme, da će ova Vlada biti efikasnija, čeka poslednji dan da predloži Skupštini zakon, smatram da je ovakva Vlada neozbiljna. Neozbiljna je jer imate tri ministra više nego ona prethodna. Šta ste radili mesec dana. Ovo smo mogli da razmatramo u septembru i nije problem da li će parlament raditi u nedelju. To nikada nije bio problem. Problem je zašto nismo radili juče? Zbog čega smo mi poslanici juče bili besposleni? Bili smo zbog toga što je Vlada bila neozbiljna, dala predlog pa ga povukla. Ovo je mogla da bude tačka Redovnog zasedanja prve sednice. Nije bilo potrebno da se prekida postojeća sednica i zakaže nova samo zato što ste vi ministri u Vladi bili neefikasni. Gospodine ministre, Bojan Đurić vam je postavio nekoliko pitanja i mislim da niste odgovorili ni na jedno pitanje. Jedno pitanje je bilo da navedete makar neko javno preduzeće čiji je osnivač Republika Srbija koje nije upisalo svoju imovinu iako je istekao rok od dve godine. Niste našli za shodno da navedete nijedno takvo preduzeće. Ovo govorim jer u obrazloženju zakona kažete da ima veliki broj takvih preduzeća. Koliki je to broj gospodine ministre, 100, 200, 300, 500? Koliko javnih preduzeća u Srbiji nije ispoštovalo rok od dve godine? Odmah da se razumemo, taj rok od dve godine, možda postoje problemi u nekim javnim preduzećima, ali sigurno ne u svim preduzećima i problem su neodgovorni direktori. Vi snosite odgovornost za direktore koje ste postavili pre ravno 14 meseci, a prethodna Vlada direktore za period od 10 meseci. Šta su radili direktori ako im ovo nije bio prioritet? Ne mogu dugovanja javnih preduzeća da budu odgovorno za to što direktori nisu prijavili svoju imovinu. Kakve to veze ima jedno sa drugim? Apsolutno nema nikakve veze.Tačno je da mnoga javna preduzeća duguju i da su dužna, to je drugi problem, ali neprijavljivanje imovine je problem nesposobnosti rukovodstva tih javnih preduzeća. Ta rukovodstva ste birali vi iz SNS, SPS i do pre par meseci iz URS. Gospodine ministre, da li je JP „Železnica Srbije“ upisalo svoju imovinu? Da li je „Službeni glasnik“ prijavio imovinu, da li je „Elektroprivreda“ prijavilo imovinu? Ukoliko za neka druga preduzeća ne znate, za ova pretpostavljam da znate, jer je sednica Vlade kada ste predložili ovaj zakon bila u ponedeljak, a vi ste u SNS mislim u nedelju razmatrali izveštaj o radu vaših direktora, pa pretpostavljam da znate da li su oni izvršili svoju obavezu? Ili, je osnovna njihova obaveza da dele raznorazne nagrade od 50 hiljada dinara, da putuju, da se šetaju, da imaju reprezentacije, a ne da obave posao koji treba da obave? Šta mi narodni poslanici treba da radimo? Da im damo još godinu dana rok? Ko kaže da je taj rok dovoljan i zbog čega ne bi bio dovoljan rok od 6 meseci? Vi nama ni jednu reč o tome niste rekli? Na koji način ste kao ministar, kao član Vlade i na koji način je uopšte ova Vlada rekla da je dovoljan rok od godinu dana, ili zbog čega nije bio dovoljan rok od onih šest meseci? Ministre, danas ste rekli i to da su loši odnosi u javnim preduzećima u smislu dugova, ali da je pogrešna koncepcija upravljanja u javnim preduzećima. Rekli ste da odgovornost treba da snosi neko drugi, a ne ova Vlada. Znači, ja sam citirala šta ste vi danas rekli. Kako je moguće da neka druga vlada treba da snosi, a ne ova, odgovornost za loš rad i upravljanje javnim preduzećima? Pa, ova Vlada, ova skupštinska većina je predložila Zakon o javnim preduzećima, koji je decembra ovde usvojen u parlamentu. Ko je odgovoran što Vlada ne sprovodi sve ono što je potrebno u skladu sa Zakonom o javnim preduzećima? Ko je odgovoran što Vlada nije raspisala konkurse? Pa, ne može neko drugi da bude odgovoran. Odgovorni ste vi koji vršite vlast, jer da ste raspisali konkurse, a to je bio amandman LDP, do 1. jula, vi biste verovatno imali neke kvalitetnije i bolje direktore javnih preduzeća u odnosu na ove kakvih imamo danas. Hoće li ti direktori snositi neku odgovornost? Vi ste ministar nadležan za poslove lokalne samouprave. Hoće li direktori javnih preduzeća i hoće li lokalne samouprave snositi bilo kakvu odgovornost što njihovi direktori, partijski poslušnici, nisu izvršili svoju obavezu? Možete li da mi odgovorite, gospodine ministre, na neka od ovih pitanja? Da li su „Železnice“ prijavile imovinu, „Službeni glasnik“, Elektroprivreda? Ako ne znate za druge direktore, pretpostavljam da znate za ove koji su kadar SNS.
Reč ima ministar Igor Mirović. Izvolite.
Gospođo Gerov, ja sam već u odgovoru na postavljena pitanja od strane kolege Đurića pokušao da odgovorim, ali, evo, dodaću nekoliko rečenica. Prvo, iz osnovnog roka koji je bio dve godine, pa i iz amandmana koji su na dnevnom redu ili koji će biti na dnevnom redu nakon načelne rasprave, pa na kraju i iz samog vremena koji je Vlada utvrdila kao rok produženja za važenje norme, vidi se da postoje različite procene. Dakle, radi se o procenjenom vremenu i tu ništa drugo ne može da se doda ili oduzme. Da je to tako, govore i amandmani i inicijalni rok u Predlogu zakona iz 2011. godine i ovo produženje. Ko može u sali da kaže koji bi to bio idealan rok i na osnovu kojih bi to parametara moglo da se utvrdi, kada je reč o jednoj vrlo složenoj oblasti u kojem ne zavisi samo od uprave javnog preduzeća ili od pojedinaca, već od čitavog lanca i mehanizma koji to treba da potpomogne, koji znamo veoma dobro da u našoj zemlji nije savršen, da se izvrši upis prava svojine nad pojedinim nekretninama ili nad pojedinim elementima kako zakon predviđa? Drugo, o stanju u javnim preduzećima govorio sam u kontekstu rasprave koja je veoma egzaktno ukazala na obim zaduženja od 6,3 milijarde evra u javnim preduzećima i verujem da ne mislite da je taj prilično visok obim nastao u mandatu aktuelne Vlade. Zato sam u kontekstu te rasprave rekao da postoji dominantna odgovornost prethodne Vlade za probleme u samom poslovanju javnih preduzeća, ali nisam od onih koji se sakrivaju iza rada prethodnika, niti želim da prebacim odgovornost u punom smislu na Vladu i na ranije vlade koje su u suštini, makar kada se gleda visina duga, dovele do toga da stanje u javnim preduzećima bude neizdrživo. Ima i danas propusta i mi o tome javno govorimo i to ozbiljnih nedostataka u svim timovima koji upravljaju javnim preduzećima i ozbiljnih koncepcijskih razlika, ako hoćete, i Vlade sa jedne strane i upravljačkih timova u javnim preduzećima. Zaboga, zato se i govori i najavljuje velika reforma u javnom sektoru koja, naravno, prvo treba da zahvati javna preduzeća kao neku vrstu dominantnog ili ključnog ekonomskog faktora koji upravlja resursima u raznim oblastima za koje je Vlada odgovorna. Ono što je novo, što vi prilično jasno kritikujete, a što ipak mora i može da služi za pohvalu, jeste da su raspisani konkursi za izbor direktora u većini javnih preduzeća na teritoriji Republike Srbije i to u velikoj većini. Da li ima izuzetaka u kojima nisu raspisani konkursi? Ima. Da li je to dobro? Nije dobro. Da li to treba da se menja? Treba da se menja u najkraćem mogućem roku i najkonkretnije. Da li je bilo konkursa u kojima su strukture, bez obzira ko je na vlasti, a različite stranke obavljaju vlast na različitim nivoima, kreirale konkurs tako da odgovara onom postojećem direktoru, bez obzira na samu strukturu preduzeća i potrebe da se pojedina stručna kvalifikacija kao vid garancije kvaliteta upravljanja unese u konkursne elemente? Bilo je toga i to je bilo na mnogo mesta. Da li to treba ispravljati? Treba, ali je ova vlada uvela institut javnog konkursa i nastaviće da ga dograđuje i nastaviće da istrajeva na tom principu. Verovatno u prvih pola godine, godinu ili dve nećemo imati željeni kvalitet kada je reč o izabranim ljudima u tom sektoru, ali verovatno ćemo i nadamo se da ćemo vremenom doći do jednog jasnog i otvorenog koncepta, da najbolji sa referencama u ime države upravljaju ne samo javnim preduzećima, već i brojnim drugim institucijama za koje treba da budu zaduženi. Mislim da sam odgovorio na sva vaša pitanja koja ste mi postavili. Ne znam da li sam propustio nešto? Da, vrlo važno pitanje na koje sam propustio da odgovorim. Zakonom o javnoj svojini nije predviđena obaveza našeg uvida u to, i to je sada možda centralno pitanje današnje rasprave, uvida Vlade Republike Srbije ili pojedinih ministarstava u to da li su javna preduzeća ili ne obavila, prema odredbama zakona, ovu obavezu upisa na nekretninama i na drugim oblicima svojine, da li su obavila ovaj posao o kojem danas govorimo. Da li smo možda mogli da izgradimo možda neku vrstu mehanizma i da ipak izvršimo taj uvid, to je zaista za raspravu, ali u svakom momentu preko Republičkog geodetskog zavoda i na druge načine može da se izlista i izvrši uvid u to da li je i koje javno preduzeće taj posao obavilo. Na kraju, iako ne obave taj posao, ta svojina ostaje u elementu javne svojine. Država nije na gubitku, da tako kažem narodnim jezikom, iako neko javno preduzeće ne obavi posao iz člana zakona koji predviđa produženje roka za godinu dana. Mislim da građane treba otvoreno informisati o tome da se sada ne radi o nekom eventualnom ili potencijalnom gubitku na kojem će biti država ukoliko javno preduzeće ne izvrši svoju obavezu. Biće komplikovanijih odnosa. Nećemo imati čistu sliku koju želimo da imamo, ali država nije na gubitku. Motiv za razvrstavanje imovine zapravo leži u činjenici da želimo da pojednostavimo kompletno upravljanje sa imovinom i celim procesom koji uz to ide i da kroz produženje roka damo dodatno vreme za javna preduzeća i njima zavisna društva da taj proces do kraja sprovedu. Mislim da sam odgovorio na sva vaša pitanja, pošto ste imali primedbu da na neka pitanja nisam odgovorio. Ako imate još neko pitanje, izvolite.
Narodni poslanik Radmila Gerov, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem ministre na odgovoru, ali nisam zadovoljna vašim odgovorom. Pre svega, niste mi rekli koliko je to javnih preduzeća. Tek na kraju vašeg izlaganja mislim da smo svi u sali mogli da razumemo da Vlada uopšte ne zna koja su to javna preduzeća, koliko je broj i onda ne znam na osnovu čega ste napisali ovde u obrazloženju da je to veliki broj javnih preduzeća kada kažete da Vlada Republike Srbije nema takve podatke. Znači, niste mi odgovorili na pitanje da li je to uradio „Službeni glasnik“, da li su to uradile „Železnice Srbije“, da li je to uradio EPS. Rekli ste da se ovde radi o procenjenom roku, ali ja sam vam postavila direktno pitanje – na osnovu čega ste vi kao ministar 30. septembra smatrali da je dovoljno šest meseci, a 3. oktobra glasali za godinu dana? Ni na to nisam dobila odgovor. Rekli ste da ima 6,3 milijarde dugovanja i da za to ne može da bude odgovorna samo ova Vlada. Slažem se sa time, za to je odgovorna i prethodna, ali je odgovorna i ova Vlada. Rekli ste da i danas ima propusta u radu javnih preduzeća i mi o tome govorimo. Zato se najavljuje reforma. Jeste, vi o tome govorite, ali ništa ne preduzimate. Šta je sa direktorom EPS? On je subvencije, tj. poklone, nagrade dao radnicima prošle godine. Da li treba godinu dana da prođe da on bude smenjen? Vi o tome govorite, ali ništa ne preduzimate. O tome se radi. Kažete da je ova vlada uvela konkurse. Tačno je, raspisani su konkursi. I sami kažete da nisu u svim javnim preduzećima i da nisu za sva javna preduzeća, ali su konkursi raspisani nakon isteka roka, a rok je bio 1. jul, što znači da prvo Vlada Republike Srbije nije ispoštovala zakon i mnoge jedinice lokalne samouprave nisu poštovale Zakon o javnim preduzećima po pitanju roka za raspisivanje konkursa.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, po Poslovniku.
Upozoravam vas još jednom, gospodine Arsenoviću, član 27. i član 116. Poslovnika. Mislim da je gruba povreda dostojanstva ove skupštine ako se dopusti ministru da kaže da je u većini javnih preduzeća raspisan konkurs, ako je ova Narodna skupština pre toga usvojila zakon u kome piše da u svim javnim preduzećima mora da bude raspisan konkurs. Mislim da je nedopustivo uopšte to govoriti u ovoj Narodnoj skupštini. Hiljadu puta smo već prošli kroz to. Da ne ulazimo u politiku zašto je ovako ili nije ovako. Postoji zakon, on nije sproveden i ne može se očekivati od parlamenta da ima razumevanja za onu situaciju kada se …
Nemojte, molim vas. Vi već nekoliko puta kršite i zloupotrebljavate Poslovnik. Ako nastavite tako, biću prisiljen i vama da izreknem meru.
Dobro. Mislim da je to mnogo manja šteta, nego šteta koja nastaje zbog kršenja zakona, ali kako vi želite.
Reč ima ministar.
Sad ne znam da li mogu da govorim, ako je ovo bila povreda Poslovnika? Mislio sam da repliciram, ali to ne ulazi u poslaničke odredbe. Izvinjavam se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, iako ovaj predlog zakona ima jednu odredbu koja ukazuje na potrebu pomeranja roka za upis svojine javnih preduzeća i društva kapitala, čitava dosadašnja rasprava je ukazala na, mislim, važniju stvar koju smo mi morali da očekujemo od predstavnika Vlade, a to je da izađu pred ovu Narodnu skupštinu sa izmenom ovog zakona mnogo dubljom, mnogo sveobuhvatnijom i mnogo ozbiljnijom, zato što je zakon koji je usvojen 2011. godine, koji je DSS kritikovala, koji je, kako je ovde neko nazvao od kolega, napravljen trulim kompromisom između Vlade Vojvodine i Vlade Republike Srbije, gde je neposredno pred početak rasprave usvojeno 20 amandman od strane Vlade Vojvodine, upravo je doveo nas u ovu situaciju. Loš zakon, sa lošim rešenjima, usvojen pod pritiskom vlasti u Vojvodini, doveo je do ove situacije u kojoj se sada nalazimo. To je jedna strana ovog problema. Drugi problem je da ni prethodna ni sadašnja Vlada nisu razumele složenost procesa u koji se ušlo. Na osnovu Ustava Republike Srbije konstituisana je javna svojina i njena tri oblika. Iako se nedopustivo kasnilo sa usvajanjem zakona, zakon je donet. Prethodna Vlada i ova Vlada morale su da razumeju komplikovane procese i sa koliko subjekata će morati da rade da bi se ovaj proces sproveo i da ne bismo došli u ovu situaciju u kojoj se sada nalazimo. Vi ste u jednom trenutku, gospodine ministre, rekli – nije se vodilo računa o stvaranju mehanizama kako bi se proces kontrolisao. Nedostajala je koordinacija na svim nivoima, i na nivou Republike, kada je u pitanju imovina Republike Srbije, da ne govorim o, o tome ću mnogo dublje govoriti, ceneći i vaše prisustvo kao ministra za lokalnu samoupravu, problemima sa kojima ćemo se tek suočiti kada je u pitanju upis svojine lokalnih samouprava i javnih preduzeća na tom nivou, a posebno je složeno pitanje imovine AP Vojvodine. Da vas podsetim, drage kolege, ovaj zakon je usvojen 2011. godine u oktobru mesecu, gde je u zakonu rečeno da će se imovina AP Vojvodine uspostaviti, između ostalog, na osnovu Zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, za koga je DSS u tom trenutku rekla da je apsolutno neustavan. Zakon je usvojen, stupio je na snagu, počeo je upis imovine, u julu mesecu 2012. godine Ustavni sud je oglasio taj zakon neustavnim. Pitam vas sada, gospodine ministre, jako je važno pitanje, pošto je niz nadležnosti stavljen van pravnog sistema Republike Srbije, koja se tiču AP Vojvodine, da li je neka imovina upisana kao vlasništvo AP Vojvodine da bi se vršile nadležnosti koje su sada neustavne? To je vrlo važno pitanje. Da li sada potpuno nezakonito AP Vojvodina raspolaže nekom imovinom? Iako smo mi tada ukazali da se nije smelo ući u proces donošenja takvog zakona, iako se na pritisak Vlade Vojvodine usvojilo 20 amandmana, mi smo dobili ovakav zakon i oboren je Zakon o Zakonu o utvrđivanju nadležnosti na Ustavnom sudu. To je stvar o kojoj mora da se vodi računa, jer niz nadležnosti je preuzet, neustavan je. Nažalost, neke još nisu u tom delu ispoštovale stav Ustavnog suda. Kada je u pitanju upis javnih preduzeća na nivou lokalnih samouprava, mislim da ćete se, gospodine ministre, suočiti sa ogromnim problemom. Vi ste sada rekli – nemamo obavezu na osnovu zakona da vršimokontrolu koja javna preduzeća su upisala ili izvršila popis svoje imovine. Kako ćete, gospodine ministre, u preko 180 gradova i opština u Republici Srbiji iskontrolisati upis svojine javnih preduzeća u tim gradovima i opštinama? Zašto mi govorimo da je ovaj rok kratak? Ako nema načina koordinacije, koji ćete u krajnjoj liniji vi da radite, komisije za lokalnu samoupravu. Taj proces nikad nećemo završiti. Podsećam vas da sledeće godine ističu rokovi za upis svojine lokalnih samouprava. U velikom broju lokalnih samouprava procesi nisu ni započeti i veliki broj lokalnih samouprava nema ni kapacitete da taj posao uradi. Ovo su jako složena pitanja, ozbiljna pitanja. Ako pod hitno ne uspostavite nekakav oblik koordinacije da se taj proces prati sa centralnog nivoa, ni na koji način ne ugrožavajući pravo na lokalnu samoupravu, mi ćemo ući u jedan potpuni haos sledeće godine. Ovo je još jedno važno pitanje na koje bi vi morali kao ministar da obratite pažnju u narednom periodu. Da, ovo je korak ka decentralizaciji, o tome se govorilo ovde u Narodnoj skupštini, važan korak, koji je omogućio Ustav, zakon. Ali, ima se utisak da same lokalne samouprave nisu razumele do kraja šta je to decentralizacija, nisu razumele svoju ulogu i kao da se boje da u taj proces do kraja uđu i kao da i dalje vlada onaj sistem koji je bio pre višestranačja u Srbiji, da se gleda u Beograd i kako Beograd naredi, tako će biti. Same lokalne samouprave još nisu shvatile da imaju određena prava po Ustavu i po zakonu. Morate da radite na jačanju svesti o decentralizaciji. Ako oni nemaju tu svest, neće imati svest ni da upišu tu imovinu koja njima pripada. Oni verovatno, pošto proces ovako sporo ide, ne razumeju šta će im to. Situacija je toliko složena da se mi možemo nalaziti iz godine u godinu u permanentnoj situaciji da ovako o ovome raspravljamo. U krajnjoj liniji najlakše je sa nivoa Vlade, manje javnih preduzeća Vlada može da iz samog Ministarstva finansija napravi jedno telo koje će da koordinira i da kaže taj posao mora da se uradi. Prethodno pitanje je naravno da li država Srbija uopšte zna šta je njeno? Da li uopšte država Srbija zna šta je njena imovina? To je ozbiljno pitanje. Ako nam kažete da ni to ne znamo, mi džabe danas radimo ovaj posao. Mi ćemo se naći za godinu dana i ponovo ćemo sve ovo ispočetka da pričamo. Zato je ovaj zakon bio loš, jer prethodno pitanje nije rešeno - šta Republika Srbija ima? Molim vas da ovu današnju raspravu ozbiljno shvatite, jer bez obzira što se radi o jednom zakonu i jednom članu, taj član ništa neće rešiti ovih godinu dana. Možda će se rešiti na nivou republike, ali kad se siđe dublje nisam siguran da taj proces bez ozbiljne koordinacije i ozbiljnog sastanka, koji bi bio sa predsednicima i gradonačelnicima da se obavi i da se kaže – ljudi vas čeka za godinu dana ozbiljan posao. Za Vojvodinu bih voleo da mi odgovorite zato što je jako važno pitanje. Jako važno pitanje, obzirom da se vodi pred Ustavnim sudom spor i oko Statuta AP Vojvodine. Čitava ta priča oko imovine Vojvodine i oko toga šta je ulagala Vojvodina i šta je Fond za kapitalna ulaganja sa takvom hipotekom, koju na sebi ima, ulagao. To je nešto što bi voleli da znamo. Posebno pitanje i poseban problem, na koji smo ukazali kad je zakon usvojen, jeste kako će se ovaj zakon primenjivati na drugoj našoj pokrajini, jer se kažeu sadašnjem zakonu - da će do odlaska međunarodnih snaga na teritoriji Kosova i Metohije se primenjivati Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. Znači, ne ovaj sadašnji Zakon o javnoj svojini, nego Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. Sad ja vas pitam, gospodine ministre, ako je to tako, ako su neke lokalne samouprave na teritoriji republike na teritoriji AP Kosova i Metohije upisale svoju imovinu kao imovinu svoje lokalne samouprave, javna komunalna preduzeća, delovi javnih preduzeća… Mi sad ne znamo, možda EPS, možda „Elektromreža“ Srbije… Mi smo danas pokrenuli pitanje pred Ustavnim sudom o energetici, o tom sporazumu koji se tiče energetike. Šta je sa tom imovinom? Ako vi u isto vreme pravite dogovore da se suspenduje deo sistema Republike Srbije sa prostora Kosova i Metohije, a ovim zakonom predviđate da se primenjuje Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije. Da zaključim proces je složen, ozbiljan. Mislim da se nije pristupilo dobro. Prvo, moralo se menjati mnogo dublje ovaj loš zakon. Drugo, nije se Vlada pripremila ni prethodna ni sadašnja za probleme koji nailaze. Možda rešite problem na nivou republike. Kako ćete rešiti problem sa AP koja permanentno ucenjuje i večito dok krši Ustav večito viče kako se Ustav od strane republike krši, a na nivou lokalnih samouprava tu neka nam je svima Bog u pomoći. Tu niko ne zna koliko je i šta urađeno. Ako ne budete imali nekakvu evidenciju u 184 opštine u Republici Srbiji koliko je urađeno naći ćemo se vrlo brzo na ovom istom mestu. Hvala.
Reč ima ministar. Izvolite gospodine ministre.
Gospodin narodni poslanik Palalić je dotakao jednu vrlo interesantnu temu tiče se i Zakona o javnoj svojini pa i pitanja koja su vezana za odluku Ustavnog suda kojom su osporena pojedine odredbe Zakona o nadležnostima AP Vojvodine. Moguće je i Ustavni sud je u svoj javnom saopštenju obavestio sve da je i Statut AP Vojvodine u fazi ocenjivanja. Moguće je da je u tom vremenu od donošenja zakona do odluke Ustavnog suda došlo do na osnovu, dakle, elemenata nadležnosti do upisa prava svojine, dakle, kada je reč o konkretnim objektima ili pravima na strani AP Vojvodine i to je sada pitanje koje Ministarstvo finansija i Direkcija za imovinu Republike Srbije moraju da izanaliziraju i da onaj deo imovinskih prava koje stoje na strani Republike Srbije zaštite. Sa druge strane, ne treba osporavati na AP Vojvodini ono što je njeno pravo i što ona u skladu sa nespornim elementima Ustava i odgovarajućih zakona ima. Ta stvar treba da bude potpuno čista i jednostavna i razgraničena. Ovo su pre svega stvari u koje politika ne treba i ne može da ima veliki upliv, već strogo pravne norme, elementi razgraničenja u skladu sa određenim nadležnostima koja proizilaze iz zakona i Ustava. To je zaista za analizu. Mogu da prihvatim vašu inicijativu da jednim dopisom obavežemo Direkciju za imovinu, a verujem da će to svi podržati, da se na taj način dođe do podataka. Da li je nešto u tom međuvremeno urađeno, što je kasnije kroz elemente nadležnosti u postupku ocenjivanja od strane Ustavnog suda osporeno i tu nemam nikakvih dilema. Drugo pitanje, koje ste pokrenuli je pitanje čini mi se iz člana 90. Zakona o primeni Zakona na teritoriji AP Kosovova i Metohije i taj član kaže – do prestanka funkcionisanja međunarodne uprave uspostavljene u skladu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti UN na teritoriji AP Kosova i Metohije po pogledu pitanja koja se odnose na sredstva u svojini Republike Srbije primenjivaće se odgovarajuće odredbe Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije. Vlada Republike Srbije i odgovarajuća ministarstva stoje iza ovog člana. Gospodine Palaliću, tamo je sila koja stoji iznad prava nešto što je deo, grublji je izraz i ja ga ne volim, realnog života i u tom delu, u izjavama i u postupanjima, pa i konkretnim delovanjima onih organa koji su zaduženi za ova pitanja, mislim na lokalne organe, organe Republike Srbije na kraju krajeva, u realnom životu nailazimo na barijere. To je tako i tako će biti sve dok Republika Srbija jednog dana u to verujem bude bila u mogućnosti na svojoj teritoriji primenjuje sve svoje zakone. To je tako.
Replika, gospodin Palalić.
Hvala gospodine ministre. Što se tiče ovog prvog pitanja, potpuno ste u pravu. Na osnovu Ustava Republike Srbije i nespornih odredaba Zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina ima nadležnosti i na osnovu toga pravo da na svoje ime upiše imovinu neophodnu za vršenje tih nadležnosti. To nije sporno. Prosto sam ukazao na problem da između donošenja zakona i primene zakona je Ustavni sud reagovao iz niza oblasti koja se tiču energetike, zašite životne sredine i pitanje koje se odnosi na tzv. Akademiju nauka i umetnosti i Nacionalni park „Fruška Gora“. Imate tu dosta složenih pitanja koja moraju da se isprave jer brzina kojom su doneti amandmani ukazuje na to da se verovatno brzo radilo i kad je u pitanju upis imovine. Možda se u tom periodu izvršio upis toga. Što se tiče drugog pitanja, a oba se odnose na obe naše AP, Zakon o sredstvima svojine Republike Srbije govori da je sva imovina na teritoriji Kosova i Metohije imovina Republike Srbije. Moje pitanje je da li Vlada Republike Srbije sa jedne strane ima jasnu sliku o tome šta je upisano? Zašto sam postavio to pitanje i zašto imam pravo da sumnjam? Zato što dok govorimo o tom pitanju sa nelegalnim institucijama Kosova razmenjujemo katastarske knjige. Sada raspravljamo i o pitanju energetike, koje se tiče mreža, koje su po ovom zakonu isključivo svojina Republike Srbije. Ne može se primeniti ni jedan drugi zakon, ako hoćemo da poštujemo Zakon o sredstvima Republike Srbije, osim zakona Republike Srbije, pa između ostalog i Zakon o lokalnim samoupravama. Lokalne samouprave tamo imaju neke zgrade koje koriste. To je sve imovina Republike Srbije. Kako možemo sada da suspendujemo pravni poredak tako da se primenjuju zakoni tzv. Kosova i Metohije, ako znamo da se isključivo na osnovu zakona koji se primenjuju u Republici Srbiji ta imovina tretira kao imovina Republike Srbije? To je bilo moje pitanje. Jasno je meni da tamo postoji sila. Pravo Republike Srbije ne može biti suspendovano tom silom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, imamo pred sobom Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini koji je dostavljen narodnim poslanicima pre 22 sata. Znači, u papiru narodni poslanici su dobili ovaj predlog zakona, barem u mojoj poslaničkoj grupi, poslaničkoj grupi DS, u 18.05 časova. Činjenica je da se nešto ranije taj zakon pojavio u e-parlamentu pre podne. Međutim, bio sam u prilici zato što sam se nalazio u Narodnoj skupštini da uđem u e-parlament i da vidim predlog zakona i da podnesem amandman u 13.00 časova. Činjenica je da ceo taj materijal, uključujući i Predlog zakona, saziv i sve ostalo, je upakovan posle 13.55 časova, pošto je koleginica na drugi zakon podnela amandman u 13.55 časova. Znači, pre toga nije moglo da se upakuje u koverte i da se pošalje narodnim poslanicima. Oni narodni poslanici koji ne mogu da izvrše uvid u e-parlament, oni su imali priliku da reaguju amandmanima na ovaj zakon tek kada su dobili papirnu verziju toga. To samo govorim na način kako je omogućeno narodnim poslanicima da reaguju na Predlog zakona. Činjenica je da ovaj zakon razmatramo po hitnom postupku, jer ovim zakonom se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide. Nije moglo da se predvidi, iako je u zakonu pre dve godine pisalo da rok ističe 6. oktobra. Nije moglo da se predvidi da će 6. oktobra ove godine isteći rok. Ne znam ko to može da razume da je to okolnost koju nismo mogli da predvidimo. Ako čitamo zakon od pre dve godine, svako može da vidi da rok ističe 6. oktobra. To je razlog zašto ćemo raditi petak, nedelju ili ne znam koji dan. To su okolnosti koje nismo mogli da predvidimo. Očigledno da neko nije na vreme sagledao situaciju i na vreme predložio izmene. Sada bih ukazao na odredbe člana 124. Ustava Republike Srbije gde se kaže da je Vlada odgovorna Narodnoj skupštini za politiku Republike Srbije, za izvršavanje zakona i drugih opštih akata Narodne skupštine i za rad organa državne uprave. Nama, narodnim poslanicima, treba da odgovaraju oni koji nisu svoj deo posla obavili ili koji nisu iskontrolisali one koje treba da iskontrolišu. Moram da vam ukažem na još dve odredbe Zakona o javnoj svojini, a koje se tiču rokova i načina izveštavanja, pa između ostalog i ovog roka koji je predložen. U članu 64. stav 6. piše izričito – javno preduzeće, društvo kapitala, zavisna društva kapitala, ustanova ili drugo pravno lice čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina, jedinica lokalne samouprave vodi evidenciju o nepokretnosti javne svojine koju koristi. Podatke iz evidencije nepokretnosti stava 6. ovog člana – javno preduzeće, društvo kapitala, zavisno društvo kapitala, ustanova, javna agencija ili drugo pravno lice čiji je osnivač Republika Srbija dostavljaju agenciji koja vodi jedinstvenu evidenciju nepokretnosti o javnoj svojini. Da li se sve to ažurno vodi? Čini mi se da ne. Drugo, direkcija, član 71, podnosi Vladi godišnji izveštaj o stanju nepokretnosti u javnoj svojini najkasnije do 31. maja tekuće godine za prethodnu godinu. Hajde, ako je to dostavljeno. Bilo je prostora, juni, juli, avgust, septembar da se to razmotri, da vidimo da li je sve urađeno i bilo je prilike, ako cenimo da rok treba produžiti, da se to uradi. Imamo sada situaciju da tri dana ranije, u ponedeljak, Vlada procenjuje, pretpostavljam ne samo šac metodom, nego na osnovu neke analize, na osnovu ovih podataka koje su verovatno razmatrali da li je potrebno tri meseca, šest meseci iligodinu dana. Očekivao sam da ćemo to dobiti u obrazloženju Predloga zakona na osnovu kojih elemenata je procenjeno, prvo šest meseci, a onda tri dana kasnije Vlada, opet ne kaže na osnovu kog novog podatka, procenjuje, ako opet nije šac metoda, da taj rok treba da bude godinu dana duži. Upravo zbog toga sam predložio amandman da bude tri meseca, jer nemam argumentaciju ponuđenu od strane predlagača zakona zašto to treba da bude, bilo šest meseci, bilo godinu dana, bilo neki drugi rok. Ako je neki drugi rok, dajte da sučelimo argumente, pa ću možda i ja predložiti da bude i duže. Ovo nije način na koji se predlažu zakoni. Znači, kada ističe rok, kada je sve prošlo, kada je cajtnot, zastavica već pada za one koji igraju šah i tada praktično u svom tom cajtnotu dajemo predlog i pokušavamo na određeni način da produžimo rok, jer očigledno neko nije radio svoj posao. Ovde pitam javno – ko nije obavio svoj posao? Da li su to objektivne okolnosti ili subjektivne slabosti? Nemamo ni jednu ozbiljnu analizu toga koji bi mogao da nas rukovodi, da se opredelimo kod glasanja, da li ćemo da tražimo produženje roka sedam dana, Bog je za sedam dana stvorio svet, ili za mesec dana, tri meseca, šest meseci, ceo olimpijski ciklus, četiri godine ili do kraja mandata ove vlade i da damo narednoj vladi sedam dana više. Možda će ta naredna vlada u tih sedam dana uraditi ono što treba, iskontrolisati one koje treba da iskontroliše. U tom smislu, ukazujem da je očigledno u pripremi ovog zakona čitav niz faulova napravljen i proceduralnih, praktično načinom na koji je ovo stiglo na dnevni red. Ozbiljno su prekršena prava narodnih poslanika da se ozbiljno pripremaju za sednicu Narodne skupštine. Apelujem da se to više ne ponavlja. Još jednom podvlačim da na ovakav neozbiljan način Vlada ne bi trebalo da se ponaša u narednom periodu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon u stvari je toliko karakterističan za zakone koje donosi ova vlast, toliko je karakterističan po tome što u stvari predstavlja jednu poprilično zakasnelu reakciju, što nema u sebi ni malo strategije, nema ni malo vizije, to je bukvalno gašenje požara i to u poslednjem momentu. Dakle, ovaj zakon će u stvari predstavljati samo jedan statistički poen u računanju broja zakona koji su doneti od strane aktuelne vlasti. Šta je tu karakteristično što čini toliko sličnim ovaj predlog zakona ovim ostalim zakonima o kojima smo raspravljali ovde u parlamentu? Način na koji se zakon predlaže i način na koji je ušao u skupštinsku proceduru, kao i razlozi za donošenje ovog zakona, koji nisu navedeni u obrazloženju Predloga zakona. Dakle, najmanje je bitno ono obrazloženje koje ste naveli i onaj razlog koji tu stoji, koji se jedino poziva na prekluzivni rok 6. oktobra, koji u stvari nastupa. Mnogo je bitno šta sve stoji iza tog načina dolaženja zakona u skupštinsku proceduru i razloga zašto se taj zakon predlaže. A to je, u stvari, jedna neodgovornost, to je, u stvari, jedan nerad, to je nedostatak stručnosti i to je propuštanje obaveza, ja bih mogla da kažem i zloupotreba službene dužnosti svih onih koji su bili u obavezi da vode računa o tome šta će se desiti ukoliko istekne taj rok, kada više javna preduzeća ne mogu tu svoju svojinu da steknu putem upisa u javne knjige. Ponovo se vraćamo na situaciju da su javna preduzeća ogroman problem za Srbiju, a još veći je problem nedostatak političke volje da se uvede red u upravljanje javnim preduzećima i da su javna preduzeća i dalje, ima ih 700, predmet partijske nagodbe, partijskog plena i, u stvari, u javnim preduzećima se toliko podržava ta neka negativna selekcija, u smislu stručnosti i sposobnosti i favorizuje se sve ono što je dovelo srpsku ekonomiju u ovu poziciju u kojoj se nalazi. I ovaj zakon sa dva člana neće ništa pozitivno da promeni u pogledu javnih preduzeća, neće ništa pozitivno da doprinese jednom poprilično lošem Zakonu o javnoj svojini, ali će samo pokazati da i dalje, osim nekih načelnih zalaganja za modernizaciju Srbije, te modernizacije očigledno neće biti. Vi ste, gospodine ministre, malo pre izrekli jednu rezignaciju, a ujedno ste izrazili i jednu nadu. Rezignacija se ticala realnog života na Kosovu. Nada se ticala eventualno neke budućnosti u vezi tog Kosova. Gospodine ministre, ja bih vas podsetila na Briselski sporazum i stvarno bih vam preporučila da pročitate prvo Briselski sporazum, a drugo, dobro da razmislite šta ste vi ovde u parlamentu izrekli u vezi tog Briselskog sporazuma i u vezi statusa KiM. Ovaj zakon, ukoliko ga čitamo samo ovako, član po član, prosto nemamo šta da kažemo, ali mnogo šta se nalazi u pozadini ovog zakona, već i za način na koji je stigao danas ovde da o njemu raspravljamo, a sve je to, u stvari, jedan veliki teret koji predstavlja očigledno nepremostivu prepreku za današnju vlast. Nije teško vladati, međutim, mnogo je teško odgovorno vršiti vlast, a ta odgovornost pretpostavlja i to da znate šta hoćete, zašto hoćete i koje su posledice tog vašeg htenja, odnosno predlaganja, između ostalog, i ovakvog zakona. Ne možemo mi da govorimo o javnoj svojini, ne možemo da govorimo o javnim preduzećima, a da pri tom izbegnemo da pomenemo sve ono što nedostaje Srbiji u pogledu javnih preduzeća i vođenja ekonomske politike. Znate vi i sami koliki je javni dug. Znate vi i sami koliki je deficit i koliko se očekuje do kraja godine. Sve to znate, samo ne znate i nemate pravi odgovor – kako to da promenite? Zato, možete vi ovakve zakone i dalje da predlažete. Za godinu dana, ukoliko ostane ova Vlada, najverovatnije će predložiti još neke izmene Zakona o javnoj svojini, upravo zbog svih tih rokova koje ćete u međuvremenu da promašite i to ne znači ništa i to će biti samo još jedan statistički poen za Vladu koja predlaže zakone i za parlamentarnu većinu koja će ih izglasati. Koji je, u stvari, realan odgovor na realne izazove i na realno stanje stvari u Srbiji? Odgovora očigledno nema, a i teško ćemo ga dobiti, čak i ukoliko konkretno to pitanje postavimo.
Hvala. Ministar Mirović, izvolite.
Gospođo Popović, realan odgovor Vlade Srbije ogleda se pre svega u ogromnim aktivnostima koje i u javnom sektoru, poput restrukturiranja JAT i formiranje zajedničke kompanije sa „Etihadom“, vodećom svetskom kompanijom, takve velike kompanije nikada ranije nisu dolazile u Srbiju, kao što je „Mubadala“, kao što je „Etihad“, kao što je najavljeno ulaganje „Mercedesa“ i „Boša“. Dakle, Vlada Srbije je na realan način pokušala da, u sektor koji je potcenjen, a ne radi se o javnom sektoru, uvede što više investitora i time zaustavi negativne trendove koji postoje. Tačno je, vi ste o njima govorili. Sada bih o tome mogao da govorim nekoliko sati, rizikujući da, kao i vi, izađem iz okvira ovoga o čemu danas razgovaramo. Danas govorimo samo o tome da hoćemo da u delu mogućnosti, koja stoje javnim preduzećima i drugima na raspolaganju, produžimo rok za upis prava svojina nad nepokretnostima za koja ta javna preduzeća imaju odgovarajuću dokumentaciju. Čitav niz drugih problema, u pravu ste, postoje u javnim preduzećima i mi ćemo, Vlada je to najavila, već u ponedeljak izaći sa čitavim paketom mera koji, između ostalog, zahvata i javni sektor, javna preduzeća i uopšte javni sektor, kada je reč o toj velikoj potrošnji koja je vezana za javni sektor, koja je nedopustiva i ja tu sa vama mogu da se složim, u tom delu. Vi ste potpuno bez argumenata, u odnosu na samo jedno produženje roka od godinu dana, optužili Vladu za nerad, za propuštanje službene dužnosti, za nedostatke, za mnogo toga što baš ne obeležava rad ove, već onih vlada koje su dovele javna preduzeća u ovu situaciju, a gospodin Đelić je, pretpostavljam, u ime DS, govorivši danas u prepodnevnoj raspravi, izneo podatak o zaduženju javnog sektora od 6,3 milijarde eura. Mislim da je svima jasno da tako veliko zaduženje nije moglo nastati i nije nastalo u mandatu ove Vlade, već je nastalo u mandatu prethodnih vlada. Da li treba menjati koncept upravljanja javnim preduzećima i da li treba u mnogim javnim preduzećima eventualno izaći iz tog klasičnog koncepta javnog preduzeća, formirati za početak zatvoreno a kasnije možda otvoreno akcionarsko društvo i preduzimati čitav niz drugih mera da bi, poput JAT-a, recimo, gde je učešće domaćeg kapitala, javnog kapitala, 51% a 49% stranog, ali je strana uprava, dakle, kroz profesionalizaciju uprave i na druge načine stvoriti uslove za, kako je to predstavnik „Etihada“ dobro rekao, za komercijalni rad javnih preduzeća – da, potrebno je. Vlada će narednih nedelja, a verujte mi i narednih godina, preduzimati mere da u jednom po jednom javnom preduzeću imamo sliku koja će biti upravo suprotna slici koju smo zatekli kada smo preuzimali odgovornost i za ovaj sektor. Hvala vam.
Hvala. Replika, Judita Popović.
Gospodine ministre, da li je onda imovina JAT-a rešena što se svojinskih prava tiče? Da li je JAT uradio sve ono što je trebalo da uradi prema Zakonu o javnoj svojini kako bi registrovao tu svoju svojinu? Vi na to niste dali odgovor, ali se pozivate na neke strane investitore koji će ući, uložiti u taj JAT, uraditi neko restrukturiranje tog JAT-a itd. Da li vi zaista ozbiljno računate sa tim da će bilo ko od stranih investitora da uđe u jednu nesređenu svojinsku stvar kao što je JAT? Da li ste vi sigurni da će to moći da se realizuje u smislu investicija ukoliko ne izregulišete svojinu JAT-a? A vi ne znate i nemate odgovora na to pitanje. To je konkretno pitanje i konkretan odgovor koji nedostaje. Normalno da ste vi više od godinu dana na vlasti pa samim tim i vas ćemo da pitamo zašto za ovih godinu dana ništa niste uradili u pogledu poštovanja ovog roka iz člana 82. Zakona o javnoj svojini? Normalno je da ćemo odgovornost na vas da prevalimo, jer ste vi to morali da uradite. Vlast je 2012. godine promenjena. Prema tome, više nemate razloga da tražite alibije u nečijem tuđem činjenju ili nečinjenju. Jer, na vama je sada da nešto radite, a vi se uporno pozivate na one prethodne, šta nisu uradili i šta su propustili. A šta ste vi konkretno uradili? Na primer, u vezi JAT-a? Šta ste uradili u vezi nadzornih odbora koje ste trebali da formirate u javnim preduzećima?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Miroviću, zahvaljujem se i na vašem prisustvu ali danas je bio red da tu bude ministar finansija i da konačno čujemo te fantastične i genijalne mere koje nas očekuju i koje će spasiti građane Srbije od trenutnog stanja u kojem se njihovi džepovi i njihove porodice nalaze. Prvi predlog za izmenu ovog zakona, koji je inače donet u oktobru 2011. godine i za čije nesprovođenje ne može biti odgovorna prethodna Vlada, pošto su odmah u proleće 2012. godine održani izbori i ne možete se time braniti zašto niste radili svoj posao. Kažem, prva izmena je došla pre tri dana i podrazumevala je da se rokovi pomeraju za šest meseci. Juče dobijamo još jednu izmenu odnosno povlačenje prethodnog predloga i novi predlog koji pomera rokove na godinu dana. Nisam siguran da li ćemo mi do sutra, nakon što se završi ova sednica izvršnog odbora najveće vladajuće stranke, dobiti povlačenje i ovog predloga i dolazak u proceduru novog predloga koji će još odužiti taj period za koji javna preduzeća treba da upišu svoju imovinu? Ono čime se odlikuje dosadašnji rad nove Vlade koja je, ponoviću to, aktuelna već 14 meseci, jeste nesprovođenje i odlaganje primene zakona. Nesprovođenje se najbolje i najočiglednije sagledava u Zakonu o javnim preduzećima za čije nesprovođenje nema opravdanja. Nema konkursa za direktore javnih preduzeća. Što se tiče državnih preduzeća, neki su raspisani, neki nisu, ali nema opravdanja za nepoštovanje rokova. Što se tiče lokalnih javnih preduzeća i oni koji su raspisani i završeni postupci, uglavnom su veliki problemi i veliki sporovi, nepravilnosti, uglavnom su oni direktori koji su partijski pre toga bili vršioci dužnosti i oni su izabrani po tim fiktivnim konkursima. Gospodine Miroviću, kada govorimo o šteti koja nastaje zato što se odlaže primena ovog zakona odnosno ovog člana, ne govorimo paušalno. Govorimo o imovini građana Srbije, govorimo o tome da postoji veliki kapacitet u imovini, veliki kapacitet u sredstvima koja mogu da se koriste za prevazilaženje ekonomskih poteškoća u kojima se naša zemlja nalazi i ne razumem zašto svaku sugestiju DS i predlog odbacujete na najgori mogući način? Navešću vam primer kako to Srbija ide napred sa vama. Dana 1. 01. 2011. godine EPS je izvršio vanrednu procenu osnovnih sredstava zbog hronične potcenjenosti istih u dužem vremenskom periodu. Negativne posledice ovoga su se ogledale pre svega u mogućnosti brze privatizacije po bagatelnoj ceni. Posle ove revalorizacije koju je uradila prethodna Vlada, vrednost kapitala EPS-a je udvostručena i približena stvarnoj, ekonomskoj i tržišnoj ceni. Tom prilikom je državi isplaćeno više od milijardu dinara na ime amortizacije, povećanja dobitka. Dana 1. decembra 2012. godine nova vlast linearno smanjuje vrednost osnovnih sredstava EPS za 18%. Mi se plašimo da je to upravo zato što se ovo društvo priprema za privatizaciju, jer do dana današnjeg nismo dobili objašnjenje za to i ne verujem da ga vi možete dati. Zato je potrebno bilo da tu bude gospodin Lazar Krstić, jer je verovatno, ako je preuzeo ministarsku funkciju, sagledao i ovu problematiku. To je ogromna vrednost imovine, gospodine Miroviću, nikako nije mala. Kada se danas govori o 15 miliona bonusa za zaposlene u EPS, to je nešto što je minimalno i mizerno prema ovoj cifri, kada se radi o imovini ovog preduzeća, koja je, opet ponavljam, iz nepoznatog razloga umanjena za 18%. Želim da se vama zahvalim i neću biti na loš način kritičan prema vama, kao što ste vi bili prema poslanicima DS. Želim da vam se zahvalim zato što smo danas dobili još jedno priznanje onoga što Vlada nije radila, odnosno onoga što je radila u prethodnom periodu. Pre vas je ovde u Skupštini bio, braneći Zakon o legalizaciji, gospodin Velimir Ilić. On nam je objasnio da izmena Zakona o legalizaciji nije podneta na vreme, u skladu sa odlukom Ustavnog suda, zato što je bila rekonstrukcija Vlade, pa ministri nisu mogli da daju svoja izjašnjenja. Ja sam se njemu zahvalio na tome zaista. To je ono što mi govorimo već šest meseci. Potpuno je jasno da je i ova izmena današnja došla na ovaj način zato što se mi u Srbiji 14 meseci bavimo raznim temama, od lažne nulte tolerancije po raznim osnovama, departizacije, Maršalovog plana, progona DS, rekonstrukcije, a danas smo stigli i do čuda, raznim stvarima koje nisu problem građana, koje ne rešavaju njihove nevolje i raznim stvarima koja nisu rešenja za stanje u kom se ovo društvo nalazi. Uporno vas pozivamo da date odgovore na pitanja koja muče građane Srbije. Mi smo u prethodnih nekoliko dana, predložili ovoj skupštini ovom parlamentu nekoliko zakonskih predloga. Čule su se ovde primedbe kolega iz pozicije kako zato što su poslanici DS podneli amandmane skupština će imati tobož velike troškove radiće još jedan dan. Zašto nije prihvaćen predlog poslanika DS o Izmeni zakona o visokom obrazovanju, pa bi onda smanjili troškove. To je jedna potpuna zamena teza, potpuni nonsens i zaista je neprihvatljivo na taj način polemisati sa poslanicima opozicije. Gospodine Miroviću, nama je žao što 14 meseci govorimo ovde istinu, i što vi, na razne načine, pre svega progonom kroz svoje tabloidne medije i kroz institucije na koje vršite pritisak, pokušavate da ućutkate DS. Na vašu žalost, baš u tome nećete uspeti, i mi ćemo nastaviti da iznosimo činjenice koje su važne za život građana Srbije. Mislim da je još jedan dokaz načina na koji ova, što bi rekao moj kolega Milivojević, najgora vlada od dolaska Južnih Slovena na ove prostore, na koji način ona sprovodi državnu politiku, je ovaj predlog zakona. Hvala.
Ministar Mirović. Izvolite.
Gospodine Jovanoviću, mislim da je dosadašnja rasprava bila krajnje argumentovana. Vi sada iznosite neke sasvim nove teze, o tabloidnim medijima, o nekakvom nasilju nad vama, ili nad DS, iako to nije tema dnevnog reda. Moram da vam kažem da Vlada Republike Srbije ne kontroliše medije. Štampa je slobodna u našoj zemlji, verovatno ste vezani kroz političko delovanje za neki raniji period kada je kontrola medija bila izuzetno prisutna u našem društvu, što se može videti na najjednostavniji način, kroz Agenciju za privredne registre, ili kroz odnos pojedinih preduzeća koja zakupljivala medijski prostor pod određenim uslovima, i time držala, praktično, monopol nad finansijskim uticajem nad tom sferom. Danas to više nije slučaj. Smatram da je današnja rasprava u kojoj, makar sa moje strane, niste mogli da čujete ni jednu jedinu oporu i grubu reč, pokazala upravo suprotno u odnosu na ono što ste govorili i što ste hteli da Vladi Republike Srbije i vladajućim partijama stavite na teret. Dakle, možete slobodno da kažete šta mislite ali povod za vaše obraćanje je više nego mali, produžavamo rok važenja jednog člana, jednog zakona, i ta vrsta izazova koji vi sada upućujete da razgovaramo i o drugim pitanjima, a od toga ne bežim, jednostavno nije primerena ni današnjem dnevnom redu, niti za nju sa vaše strane postoje argumenti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović, replika.
Zahvaljujem na odgovoru, ali čini mi se da on nije bio na pravo pitanje. Govorio sam o tabloidnim medijima i vi to odlično znate. Dobro, hajde da se vratimo na temu o kojoj sam govorio. Šta je sa imovinom države Srbije na Kopaoniku, na primer hotelom koji je prodat za 30% tržišne vrednosti, direktnom pogodbom. To je imovina, takođe javna imovina. Šta je sa javnim preduzećem „Srbijagas“, sa spornim nabavkama od 20 milijardi. Šta je sa 24 privatizacije u Srbiji u kojima DS u to vreme nije vršila vlast u Republici Srbiji, a sprovedene su, o kojima se govori, zašto se to ne rešava? Na kraju da vam postavim pitanje koje sam u toku diskusije vama preneo, a nisam dobio ni komentar. Zašto je nova Vlada, odnosno nov menadžment EPS-a 1. decembra 2012. godine linearno smanjio vrednost imovine ovog preduzeća za 18%? Da li je to urađeno zato što se priprema tiha privatizacija ovog javnog preduzeća? Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Mirović. Izvolite.
Vrlo kratki i vrlo konkretni odgovori. Ne priprema se privatizacija javnog preduzeća EPS. U „Srbijagas-u“ postoji veliko zaduženje nastalo pre svega po osnovu garancija koja je Vlada Republike Srbije i ova i ranija izdavala na ime obaveza koje javno preduzeće ima prema i prema programu rada JP „Srbijagas“ ali i prema velikoj razlici u ceni koja postoji između uvozne cene gasa, treba i taj deo objektivno posmatrati i cene gasa koja se isporučuje našim građanima, kao što treba objektivno posmatrati i eventualne nepravilnosti koje je državni revizor pronašao u poslovanju JP „Srbijagas“. Naravno i na osnovu, kao što ste obavešteni, izveštaja državnog revizora, u toku je kontrola tog preduzeća od strane odgovarajućih organa Republike Srbije. Sve što je vezano za spornih 24 privatizacije, o tome već mesecima pričamo. Predmet je analize, odgovarajućih provera, istraga. Kada je reč o rezultatima, pojedinih istraga, javnosti su obelodanjene činjenice, a najveći deo će biti poznat do kraja 2013. godine. Mislim da sam vam odgovorio na sva pitanja.
Hvala. Ivan Jovanović, replika.
Da, osim na jedno pitanje – zašto je 1. decembra 2012. godine linearno smanjena vrednost imovine EPS za 18%?
Hvala. Ministar Mirović ima reč.
U ovom trenutku sada ne mogu da vam kažem zašto je to urađeno. Da li je poslovodstvo uradilo neku vrstu knjigovodstvenog obračuna koje je čisto finansijske prirode ili postoji nekakav drugi investicioni plan, ali mogu da prihvatim u ime i ministarstva i Vlade da vam u pisanom obliku dostavim odgovor na to pitanje u roku koji je propisan Poslovnikom.
Hvala. Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 106. Gospođo predsedavajuća, cenim mogućnost različitog interpretiranja i mišljenja o pojedinim zakonskim predlozima ali i vas i ostale kolege i prethodnog govornika ću pozvati da su pitanja Vladi poslednjeg četvrtka u mesecu, po Poslovniku koji nije pravila SNS ni ova većina, već je napravljen u prethodnom sazivu. Pitanja Vladi se postavljaju o širokim i različitim temama kada je Vlada ovde prisutna, a ne vidim nikakvu konekciju sa time da li je nešto smanjeno, jeste smanjeno, šta je sa time urađeno sa Zakonom o izmenama Zakona o javnoj svojini, gde se taj rok produžava za godinu dana. Znači, cenim interpretaciju, cenim širinu, cenim pitanja koja se postavljaju, ali postavljanja pitanja Vladi su poslednjeg četvrtka u mesecu. Budite strpljivi taj poslednji četvrtak u mesecu ide. Nikada nismo izbegli takvu organizaciju sednice, ali pretvarati svaku sednicu u pitanja Vladi mislim da je najgrublje kršenje Poslovnika.
Hvala. Smatram da nije povređen član 106. Poslovnika, s obzirom da je pitanje koje je postavio gospodine Jovanović bilo po pitanju svojine, tako da ja drugačije tumačim od vas gospodine Babiću. Reč ima ministar Mirović. Izvolite.
ne bih želeo niti imam pravo da ocenjujem poslaničku debatu, posebno opravdanost predsedavajućeg da vodi sednicu. Ono što mogu samo da kažem da je Vlada uvek i svi ministri koji prisustvuju sednicama da smo uvek spremni da odgovorimo na sva pitanja. Ako to danas nije poslovnički moguće onda ćemo odgovoriti na sednici na kojoj je to moguće. Dakle, ne bežimo od odgovora ni na jedno pitanje i bez obzira što je kolega Babić formalno u pravu, samo sam želeo to da podvučem i nama otvorena igra, sportskim jezikom rečeno, apsolutno ne smeta.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite.
Ja se zahvaljujem vama gospodine ministre, ali ne shvatam nervozu kolege iz najveće vladajuće stranke. Prosto, mislim da je važno oko ovih rokova ako se kaže da je za godinu dana vrednost jednog našeg najvećeg javnog preduzeća knjigovodstveno smanjena, tu ste u pravu za 18% linearno, voleo bih da znam zašto? To je vezano za ovaj zakon, vezano za rokove, važno je treba da pratite temu. Znači, vrlo je važno zato što i državni revizor kada radi reviziju, traži da imovina stoji u finansijskim bilansima i mi kršimo više zakona ako se to ne radi. I prosto, iz tog razloga sam pitao gospodina ministra, on mi je odgovorio, ne shvatam vašu nervozu, osim ako se niste prepoznali u ovoj privatizaciji EPS.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dobrodošli u Narodnu skupštinu po prvi put u svojstvu ministra koji učestvuje u raspravu i diskusiji. Dame i gospodo narodni poslanici, današnja rasprava na najbolji način oslikava rasulo, haos koji je nastao u Republici Srbiji zbog neefikasnog činjenja jedne neshvatljive pojave koja nije zabeležena u analima srpskog parlamentarizma. Mi danas svedočimo kako izgleda opstrukcija parlamentarnog rada od strane vladajuće većine. To nijedan parlament do sada nije zabeležio da vladajuća većina, da Vlada Republike Srbije i najjača parlamentarna stranka pokušavaju da opstruiraju parlamentarni rad. I onda kada postavimo pitanje – zašto radimo u nedelju? Ne postavljamo mi to pitanje, mi možemo da radimo i nedeljom, i subotom, i noću, i na Novu godinu, ali smo mogli da radimo i juče, mogli smo da radimo i prošle nedelje, mogli smo da radimo i u septembru. Nije tačno da nismo imali šta da radimo i oko čega da se sastanemo, mi smo zakone predložili, ali vi niste hteli da ih prihvatite. Mogli ste makar ovu izmenu da donesete, ovog zakona, da ne čekamo minut do 12, pa da onda na vrat-na nos dva puta u roku od tri dana dajemo zakonski predlog pa se onda predomislite pa date drugi zakonski predlog, to je veoma ružna slika koju ste nam poslali. Međutim, šta očekivati od vladajuće stranke koja je opoziciju provela opstruirajući parlamentarni rad, podnoseći po 3.000 amandmana iako se tog perioda svog života ne rado sećaju. Zašto mi danas raspravljamo o izmenama Zakona o javnoj svojini, dan pre nego što ovaj zakon predviđa neke rokove koji su vrlo konsekventni za javna preduzeća koja nisu bila u stanju da ih sprovedu? Nama se danas spočitava da je ovaj zakon donela prethodna Vlada sa tendencijom da navodno padne taj zakonski rok u nedelju i da nakon toga nastane smak sveta. Mi smo zakon donosili prema sopstvenoj meri, prema sopstvenoj efikasnosti, trudu i naporima da ovu zemlju upriličimo kao pristojnu zemlju. Nismo očekivali da će posle nas doći trutovi koji nisu u stanju da sprovedu zakon. Šta mogu da vam kažem? (Zoran Babić, s mesta: Šta je rekao, trutovi?) Ako niste dobro čuli, drago mi je da ste ponovili, to sam kazao jer Vlada je zaokupljena bitkom za plenom, za raspodelom plena. Vlada koju je obuzela nezajažljiva čežnja za još većom vlašću, sa još većim privilegijama, pa svoju alavost, halapljivost i pohlepu kada je reč o gomilanju funkcija, pokušava da prikrije serviranje priča o odgovornošću, mora da bude odgovorna za rokove koje zakon propisuje, vi to niste uradili. Vi ste se suviše bavili kako ćete rekonstruisati Vladu. Šest meseci ste pravili planove, nakon toga ste utvrdili da ste izabrali nesposobne ministre, pa ste se šest meseci rekonstruisali, pa ćete sada još šest meseci da pravite planove i da odložite rokove za sprovođenje zakona isključivo iz razloga sopstvene nesposobnosti. Sada, da postavim šest pitanja na kojih bih želeo šest konkretnih odgovora, ne od vas gospodine ministre, vi ste tek danas ovde u parlamentu i nemojte mi zameriti što mnogo neću komunicirati sa vama, jer ja ovde imam one kojima ova pitanja upućujem u ime građana koji su nas delegirali u ovu Skupštinu. Dakle, prvo, zašto donosite predlog izmena ovog zakona u minut do 12? Zašto vaši poslanici umesto što brukaju parlament iznoseći insinuacije da se ovde poslanici opozicije služe neprimerenim gestovima, nisu seli i pročitali zakon i dali predlog priprema zakona. To je mnogo bolje nego da degradiraju instituciju u kojoj svi zajedno sedimo i kojom smo mukom gradili, a koju ste vi sa velikom vrednošću narušavali tokom vašeg opozicionog rada. Zašto niste vaše zvezde u usponu upozorili da ne trebaju da menjaju konobare u skupštinskom restoranu, kao što su juče uradili, nego da menjaju zakonske rokove? To je mnogo primerenija skupštinska aktivnost nego što se ovo danas radi. Moram da vas pitam, zašto vi niste shvatili da ovaj rok ističe 6. oktobra u ponedeljak i čekali ste petak da date izmene zakona? Što to niste uradili prošle nedelje? Ni jednu sednicu nismo održali u septembru posle rekonstrukcije Vlade, ni jednu. Imam dalje da vas pitam nekoliko još važnih pitanja. Treće pitanje, kojim ste se razlozima rukovodili kada ste donosili izmene ovog zakona? Kako nam je kazao ministar, čuli smo jutros u obrazloženju, razlozi za izmenu ovih rokova su bili to što pojedini direktori javnih preduzeća dve godine nisu bili u stanju da pokažu elementarnu zainteresovanost za imovinu koja im je poverena na upravljanje. Znate, građani Srbije, kada vi dve godine ne pokažete zainteresovanost da ispoštujete neku zakonsku normu i za nešto što vam pripada, država u svom ophođenju prema vama se ponaša kao da vas to ne interesuje pa vam to pravo oduzme. Ako javna preduzeća i ti v.d. direktori javnih preduzeća koji su izabrani mimo partijskih konkursa i partijskih knjižica nisu pokazali zainteresovanost za imovinu koja im je poverena na upravljanje, red je da im se ta imovina oduzme i što je mnogo važnije da se protiv njih podnese krivična prijava zato što se na jedan neodgovoran način ponašaju prema imovini građana Republike Srbije koja je njima baš poverena. Šta će političke stranke koje ovih dana užurbano špartaju Srbijom i ocenjuju rad ministara, predsednika opština, gradonačelnika, javnih preduzeća, reći o tim direktorima javnih preduzeća? Da vas pitam, u kojoj to departizovanoj državi političke stranke ocenjuju rad javnih preduzeća, postavljaju direktore tih javnih preduzeća? Samo u partokratiji. Nemojte slučajno da vam padne napamet da uperite prst u nas iz DS pa da kažete – šta ste vi radili? Čekajte, vi ste došli na priči da ste bolji od nas, pametniji, vredniji, da ćete uraditi departizaciju, da ćete promeniti to, da će ta rogobatna javna preduzeća koja su večiti gubitaši, konsolidovati, staviti na noge, da će ona potrčati maratonsku tržišnu utakmicu. Pitanje dalje, ko su direktori koji nisu ispunili svoju zakonsku obavezu da utvrde koja je imovina koja im pripada? Dajte nam imena i prezimena. Da li su to ove trošadžije po kafanama što jedu šampinjone i što su guščiju džigericu otkrili u pedesetoj godini života? Molim vas, ja razumem da mnogo gledaju u jelovnik i kubanske cigare i dim od kubanskih cigara zaklanja onaj spisak imovine javnih preduzeća, ali građane Srbije zanima kad neko ima vremena da ode u „Franš“ i napravi račun od 3.000 evra za ručak, valjda ima vremena ujutru kad dođe na posao da pogleda šta mu je sve od imovine povereno u ime građana Republike Srbije da time upravlja. Ne moramo da čekamo minut do 12 da to utvrđujemo i da to ispravljamo. Imam pitanje i za one dve perjanice JUL što su me juče pozivali da izađem napolje, da me tuku, što sada nisu u klupi – da li će ovaj zakon važiti kada se pređe Vulinova granica.
Molim vas, gospodine Milivojeviću, nemojte samo uvredljivim izrazima.
Oprostite, molim vas. Imam pitanje za njih dvojicu da li će ovaj zakon važiti kada se pređe Vulinova granica i dođe u Kosovsku Mitrovicu? Da li znate kako zovu administrativni prelaz? Vulinova granica. Da li ćemo utvrditi imovinu javnih preduzeća na Kosovu i Metohiji, kolika je, u kom je obimu, šta je sa njom, ko njom gazduje, od kada njom gazduje, ko je tu imovinu kome ostavio, kako? Vi se igrate državom. Neki su mi zamerili da se igram na kompjuteru. Kamo sreće da vi znate da igrate igrice na kompjuteru, umesto što se igrate sa državom. Kompjuter je jeftina igračka. Srbija je skupa igračka i uopšte nije igračka. Plaćena je krvlju naših predaka. Svaki grumen ove zemlje kojim se vi igrate natopljen je krvlju da bi Srbija bila to što jeste, ne da bi se vi igrali njom, već da bi je pazili, da bi uvećavali njenu imovinu, da bi pravilno raspolagali imovinom koja vam je poverena. Ona nije vaša. Ona jednako pripada onim herojima sa Košara koji su izginuli, koliko i vama, koji se sada smejete, jer vama je to smešno. Moram još nešto da vas pitam. Dok sada preispitujete direktore javnih preduzeća, kada ćete izabrati te direktore javnih preduzeća u skladu sa konkursom? Da mi ne zameri kolega Bojan Đurić, citiraću njegovo pitanje. Što je ovaj rok trajao 24 meseca ili dve godine? On ističe u nedelju, a od izbora prošle Vlade, od navodno konstituisanja nove politike, od navodnog zavođenja reda u javnom sektoru prošlo je više od 14 meseci. Dakle, ljudi koje ste vi tamo imenovali ili ljudi koje vi tamo tolerišete nisu radili ono što je bila njihova zakonska obaveza. Sada vas pitam ja, da ste sproveli Zakon o javnim preduzećima onako kako u njemu piše, da ste do 30. juna raspisali konkurs, izabrali direktore, oni bi imali dovoljno vremena da sami kažu da ovaj zakon nije dobar, da ne valja. Zašto ste podneli dva zakonska predloga? Prvi zakonski predlog je produžavao rok na dve i po godine, drugi na tri godine. Hoćete li ja da vam kažem kako treba da vam glasi zakon? Danom pada ove Vlade treba početi da se primenjuje ovaj zakon, jer ova Vlada je najgora od dolaska južnih Slovena na Balkan. Ova Vlada nije u stanju da uradi ništa na sprovođenju ovog zakona. Čuo sam u Kruševcu rečenicu vašeg predsednika stranke – biće bolje jednog dana. Pa, da bude bolje dva dana sa vama ne može, samo jednog dana može biti bolje. Znate, Srbija sa ovakvom vladom napredno nazaduje koracima od sedam milja. To napredno nazadovanje je i rezultat nebrige Vlade prema imovini, doživljavanje politike kao privilegije, a ne kao odgovornosti, borbom za te privilegije, odnosom prema javnim preduzećima kao Alajbegovoj slami i, nažalost, to je vaše ogledalo. Ovaj zakon i ova današnja rasprava je pre svega ogledalo SNS i njihovog odnosa prema imovini Republike Srbije. Taj odnos staje u samo dve reči – bruka i sramota. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 106. Opet smo prisustvovali mitingu. Opet smo čuli sve, ali ništa o zakonu. Čuli smo i o Košarama, čuli smo i o administrativnoj liniji. Obavestiću prethodnog govornika da administrativna linija nije granica, ali je vaš kolega iz poslaničke grupe potpisao Sporazum o integrisanom upravljanju granicom, tako da nismo mi mogli da uspostavimo ništa što vaš kolega već pre toga nije potpisao. Hvalili ste se kako je ovaj zakon, a ja ću probati da pričam i o zakonu, čedo prethodne Vlade i da je najbolji na svetu, a sada kažete zbog čega ti direktori, koji nisu iskoristili to pravo upisa imovine, zašto protiv njih nije podneta krivična prijava. Da li to piše u tom zakonu? Da li vi na ovaj način tražite da mi kršimo zakon? Sa druge strane, pošto ste imali nekoliko pitanja, imam i ja pitanja za vas. Da li su u Gradu Beogradu izabrani direktori po konkursu vanpartijski? Da li je gospodin Ćeran iskoristio prava i obaveze iz ovog zakona? Cvijo Babić, potpredsednici Gradskog odbora DS i da ne nabrajam druge? Da li su oni to uradili, pa da se legitimišete, pa da kažete – evo, vidite kako mi to radimo, a vi niste uradili? To boli i to ne sme da se pominje, to je revanšizam. To nije revanšizam, to je podsećanje sve do onog trenutka dok svoju političku cenu takvih nemarnih stvari ne budete platili. Možete teatralno da nastupate ovde koliko hoćete. Možete mržnju bilo kakvim gestovima da pokazujete. Što veću mržnju pokazujete prema svim učesnicima ovog doma, pokazujete mržnju prema građanima Srbije, a građani Srbije su želeli promene. Za te promene su glasali. Mržnjom prema SNS pokazujete mržnju prema Srbiji.
Gospodine Babiću, nisam vas prekidala s obzirom da ste imali pravo i na repliku kao šef poslaničke grupe, tako da je ipak ovo bila replika, a ne povreda Poslovnika. Narodni poslanik Borislav Stefanović, pravo na repliku. Izvolite.
Istine radi, hiljadu puta ponovljena laž u vašim glavama postaje istina, ali to ne menja činjenicu da ste izrekli niz neistina sad ovde na koje ste toliko navikli da sada već po automatizmu ih izgovarate. Naša Vlada nije ništa potpisala, gospodine Babiću. Jedina koja je potpisala je bila vaša Vlada. To može lako da se proveri. Da ne citiram izjave predsednika Nikolića i potpredsednika Vučića, koji su najzad, posle tornada vaših neistina, ustanovili da ništa nije potpisano. Samo ste vi potpisivali, niko drugi. Mi ništa nismo potpisali i to smo već nekoliko puta ovde ponovili u ovoj skupštini gde smo mi podnosili redovno izveštaje, za razliku od vaše vlasti kojoj to ne pada na pamet. Ne volim da pričam o ovoj temi zato što u suštini ona samo pokazuje vašu nekonzistentnost, a ne našu. Svaki put mi date tako jednu finu loptu za volej, a znate da ova tema uopšte nije ni bitna za ovu tačku dnevnog reda, niti za ovo zasedanje trenutno, niti za bilo šta, ali u toj želji da pokažete da su oni pre vas bili u svemu lošiji, pa čak i izdajnici srpskog naroda, ne prezate od bilo čega. Vreme je da to prestanete da radite i da kažete ovom narodu šta ste vi uradili. To je suština – kažite narodu šta ste uradili za 14 meseci. Evo, sedi iza vas kolega koji isto može to da kaže, ali on neće klimati glavom, za razliku od vas, zato što zna, jer živi tamo i zna šta ste uradili. Poslali ste čoveka u crnom kombinezonu da ljude deli na dobre i loše Srbe. To ste uradili. To je istina. Nemojte da pričate takve stvari i da zloupotrebljavate govornicu iznoseći neistine i ponovo pričati o mržnji. Niko vas ne mrzi, ni vas, ni vašu stranku, ni vašeg predsednika. Iznosimo ono što građane tišti, a nemaju prilike bilo gde kome da kažu, jer ste sve zatvorili za ovaj narod.
Hvala. Narodni poslanik Marko Atlagić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, pozivam se na član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. Mislim da ste prekršili ovaj član kada je gospodin Milivojević govorio, jer je nekoliko puta povredio dostojanstvo Narodne skupštine. Istini za volju, vi ste ga na kraju drugog, trećeg dela upozorili. Izrekao je da smo mi trutovi. Ovo nije jedini put da nas vređa kao narodne poslanike, što je nedostatak demokratske kulture narodnog poslanika. Dakle, tu je reč zaista izrekao. Na kraju,malo mu je što su njegove kolege za ove četiri, pet godine uništile sadašnjost, budućnost dece naše, a da su ostali još samo godinu dana na vlasti, uništili bi naše korene. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Srđan Milivojević, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, nikog od vas ne mrzim. Naprotiv, volim prof. Atlagića. Drag mi je kao čovek. Volim i vas, gospodine Babiću. Drag mi je svaki čovek koji diše gočki vazduh, doduše sad izgleda mnogo manje dišete gočki vazduh, a više hlorisanu vodu u bazenima, ali i dalje ste mi dragi. Volim vas. Ali, znate, nemojte da koristite teške reči – mržnja. Nemojte da svaku kritiku doživljavate kao mržnju. Ako očekujete da mi budemo ono što ste vi kada dođe Aleksandar Vučić, pa klimate glavom kad on svaki put nešto kaže, Demokratska stranka nije Efet efendija. To je turski sultan imao Efet efendiju, šta god on kaže, oni klimaju glavom. Nama dozvolite da mislimo tom glavom, a ne da klimamo. Dozvolite nam da vam kažemo sve ono što mislimo i što osećamo. Nemojte da se pozivate na rejting, da se krijete iza rejtinga. Krijte se iza nečega drugoga, a ne iza rejtinga. Ali, kada god izađete pred građane, ispred vas stavite rezultate rada i onoga što ste uradili. Rejting je varljiva stvar. Znate kakav smo mi rejting imali pred majske izbore, da ne pričam o tome. Da ne pričam o drugim političkim strankama koje su imale odličan rejting. Šta znači rejting? Kad god Aleksandru Vučiću rejting poraste 2%, standard u Srbiji padne 50%. To nije dobro za Srbiju. Možda je dobro za vas, a za ovu zemlju nije dobro. Stoga ne očekujte od mene da vam klimam glavom, niti da me optužujete da vas mrzim. Čovek sam hrišćanin iz Kruševca, vi ste iz Vrnjačke Banje, barem mi možemo da se volimo i poštujemo. Ne moramo isto da mislimo. Možda vas boli istina koju izgovaram, ali nemojte da doživljavate kao mržnju. To što vam ja kažem, bolje da vam kažem ja, nego građani Srbije na izborima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Jedini rejting koji je moguć, prepoznatljiv i cenjen su izbori. Kažite jedne izbore u proteklih godinu dana, u proteklih 14 meseci, gde su to građani rekli tim tonom i na taj način kako bi vi želeli da predstavite, jel su tako građani rekli u Zemunu možda? Jel su tako građani rekli u Zaječaru gde ni cenzus niste prešli? S kojim pravom to govorite? Dva posto raste rejting, ne znam koliko posto pada standard građana. Samo vi to prepoznajte. Građani na izborima demokratski, tamo gde i treba da pokažu šta misle o političarima i o našim politikama, pokazuju trend od 40 i nešto, 50%i vaš od 3% u Zaječaru. Šta je to? To je za vas nedovoljan uzorak. Tamo ne žive ljudi. Tamo živi neko drugi. Tamo ne žive Srbi. Ko živi tamo? Medijsko pojavljivanje, proteklih nedelju dana sam bio gost u tri emisije, od te tri emisije u dve su bili predstavnici Demokratske stranke. Ne kažem da tako ne treba da bude. Treba da se čuje jedna i druga strana, i alternativa. U jednoj je bio i gospodin Đurić, znam da ćete iskoristiti ovo kao pravo na repliku. Treba tako da bude, ali nemojte ponovo stavljati ljudima u Srbiji neke druge naočare i reći – ne nije tako, kada otvore novine, pa vide da ste na svakoj drugoj strani, kada upale TV, pa vide da ste stalno prisutni. O kojem medijskom mraku govorite? Ponovo mi niste odgovorili. Da li je gospodin Ćeran, na osnovu… (Predsedavajuća: Vreme.) … ovog zakona prijavio i uradio sve što je trebao da uradi? Cvijo Babić, da li su izabrani direktori u Beogradu po konkursu, ili po partijskom ključu? Čiji su to direktori? Ko ih je postavio? Dragan Đilas i Demokratska stranka, a ne konkurs i struka.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Mira Petrović, povreda Poslovnika.
Predsedavajuća, zaista mislim da bi ovu diskusiju trebalo da dovedemo u onaj tok, koji ona treba da ima. Uz svo ovo uvažavanje i najveće vladajuće i najveće opozicione stranke, ovo već prelazi prosto… Neprimerene da mi sada razgovaramo o tome kome je takav rejting, ko šta očekuje. Dajte da se vratimo, koliko ja znam nama je tema dnevnog reda Zakon o javnoj svojini. Ministar je tu, dajte da završimo posao. Zaista ne mislim da je bilo ko od nas ovde dokon. Verujte ja imam gomilu obaveza koje me očekuju. Dajte da završimo ovo. Vi uporno puštate da oni vode svoje razgovore na način na koji to njima odgovara. Znam da nas gledaju, ali mislim da postoji Poslovnik, držimo se njega.
Gospođo Petrović, ne mogu da se složim sa vama. O pravu na repliku odlučuje predsedavajući. Smatram da je ova rasprava dovela do potrebe da poslaničke grupe jedne drugima repliciraju. Mislim da je tako dobro. Možeta da tražite da se izjasnimo o povredi Poslovnika ukoliko želite? (S mesta, Maja Petrović: Želim.) Izjasnićemo se o povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Ovim bih završio poštovana gospođo predsedavajuća. Uvažio bih apel i koleginice iz PUPS-a, ali i ostalih kolega. Samo ću vam ovo kazati. To sam vam i malopre kazao u diskusiji, a sada ću ponoviti. Nemojte govoriti – to ste i vi radili, to radite i vi. Vi ste kazali da ste bolji od nas, vredniji, organizovaniji, pametniji, sposobniji i samo pričajte građanima Srbije kako sprovodite u delo to što ste tvrdili. Sada se pokazuje da su to bile predizborne bajke, da je to bila magla koja se raspršila onog trenutka kada ste videli fotelje. Od tog obećanja nema ništa. Birate se po partijskim linijama, po partijskim funkcijama, po partijskim kadrovima. Sami sebe hvalite. Mi nemamo ništa od toga što Aleksandar Vučić popreko gleda direktora EPS-a na javnim skupovima. Imali bi nešto od toga kada biste doneli odluku da ga smenite, zbog onih 15 miliona evra isplaćenih mimo zakona. Onda bismo znali da uvodite red u državi prvo od sebe, a ne tako što hapsite Ćerana koji je razrešio najveće afere u „Kolubari“. Dakle, da se vratimo na posao, vaš posao. Vi radite posao, a mi vas kritikujemo na način za koji smatramo da je dobro za Republiku Srbiju i njene građane zbog načina na koji ne radite posao. Dakle smatrate da radite posao, mi smo uvereni da ne radite posao. To uverenje sa nama dele građani Srbije. Videćete ga kada se probudite prve noći posle izbora. Biću prvi koji će vas zvati telefonom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Ponavljaću sve dok neko ne shvati pitanje. Zakon o izmeni zakona o javnoj svojini, da li je on ispoštovan za partijske kadrove DS i Dragana Đilasa u gradu Beogradu? Da li je ovaj zakon konzumirao Cvijo Babić, direktor „Beogradskog vodovoda i kanalizacije“? Da li je ovaj zakon ispoštovao Ćeran nekada u „Kolubari“, sada u GSP? Da li su ovaj zakon ispoštovali ljudi koje ste vi bez konkursa direktnom partijskom linijom postavili u gradu Beogradu? Možda ne vi lično, ali Dragan Đilas sigurno da. Onda se legitimišite da možete da komentarišete bilo čije preke poglede.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika.
Svaki vaš nastup kruni taj vaš vazdušni imaginarni rejting na kojem živite u iluziji. Radujem se svakom vašem nastupu, svakoj vašoj nervozi, svakoj vašoj vici, buci, besu i svemu ovome što izručujete na DS. U gradu Beogradu smo se držali zakona, svih odredbi i sve je urađeno po zakonu. Pitam vas isto tako, da li ste spremni sa istim žarom, vikom i pozivanjem na rejting, Zaječar i ne znam šta da pričate o tom istom Zaječaru? Da li ste spremni da pričate o tome kako je vaš gradonačelnik tj. predsednik skupštine grada odmah uplatio svojoj televiziji pare? Što tu ne vičete tako na nas? Znam da vam je sada teško, nemate maramicu pa morate da vičete. Kada spomenete Đilasa, spomenite Mirkovića, spomenite Prostrana u „Jugo importu“, spomenite pola Batajnice i Zemuna koje ste prebacili u „Jugo import“, SDPR, spomenite ko je primljen od njih na konkurs i kojim kolima dolaze na posao. Spomenite da sin direktora „Železnica“ radi tamo od nedavno, ide džipom železnice na posao. Što to ne spomenete? Što ne spomene niz drugih preduzeća. Gde ste ušli trava ne raste. Rastu samo naprednjaci. Para nema. Javnih nabavki nema. Posla nema. Virmana nema. Putnih naloga ima. Što to ne kažete? Šta mislite da ćete nama ovde da pričate o stvarima koje čitate u vašim tabloidima da mi ćutimo? Misliste da se mi vas plašimo, da citiram gospodina Vučića? Ne plašimo vas se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Poneću maramicu sutra, a možda mi kolege daju paket papirnih maramica da vam poklonim, jer treba da se obrišu suze za prošlim vremenima, baš tih virmana, trošenja sredstava, bahatisanja godinama unazad. Mislite sada to što ste sve izrekli, a podsetiću vas, za istom govornicom se izrekli da nije podignuta ni jedna optužnica, da nije potvrđena ni jedna optužnica, a onda kada je došao Izveštaj Specijalnog suda za organizovani kriminal o podignutih i potvrđenih 180 optužnica, puj pik - ne važi se. Nemojte da nas podsećate na ružnu prošlost. Mi našu, sve što smo loše radili, platili smo na izborima. E, pa ne može. Kvalifikujte se da bi o nečemu govorili. Prozivate kolege koje žive na Kosovu i Metohiji. Zašto ste vi glasali za Briselski sporazum? Zašto ste glasali, ako je to toliko strašno, ako je to toliko loše? Ali, za razliku od vas, gospodine Stefanoviću, nećemo jednu stvar pričati u Briselu, drugu u Moskvi, treću u Vašingtonu, četvrtu u Beogradu, petu držati testeru kada su se balvani obarali dole, a šesto misliti. To nikada. Ono što kažemo, toga se i držimo, i u Beogradu i na svakoj drugoj destinaciji. Opet izbegavate pitanje – da li je gospodin Cvijo Babić upisao imovinu, odnosno po Zakonu o javnoj svojini ispoštovao sve, potpredsednik gradskog odbora DS? Da li je Ćeran, potpredsednik ili šta već, kadar DS, to uradio u GSP?. Da li su to uradili drugi? Zašto o tome ne govorite? Zašto na to pitanje ne odgovorite? Ne brinite o mojoj maramici, poneću vam je sutra.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Član 27. Izvinite što moram da se pozivam na taj član, ali mislim da smo zaista otišli predaleko. Petnaesti put čujem, apsolutno ne znam ko je Cvijo Babić, niti me zanima dok u Beogradu ima vode. Beogradski vodovod me zanima na nivou da li ima vode. Molim vas da onemogućite ovakvu dalju raspravu. Druga stvar, nema pravo šef poslaničke grupe SNS da bilo kom izabranom poslaniku kaže – kvalifikujte se da biste o nečemu govorili. Ovde su svi narodni poslanici izabrani i kvalifikovali su se time što su izborne liste na kojima su bili prešle izborni prag, te su time ušli u parlament i svi narodni poslanici imaju pravo da govore u ovoj skupštini u skladu sa Poslovnikom. Molim vas da se vratimo na temu dnevnog reda. Neću ukazivati na ovo čudno obećanje gospodina Babića da će sutra poneti nešto gospodinu Stefanoviću. Mislim da sutra, nažalost, ne radi Skupština, a to je posledica loše organizacije rada i postupanja gospodina Stefanovića.
Zaista sada prekidamo repliku i molim da se vratimo na temu dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, politika je bavljenje javnim poslom. Na izborima se kandidujemo da se bavimo tim javnim poslom i u tom bavljenju javnim poslom upravljamo javnom svojinom i budžetima, finansijskim sredstvima i imovinom. Danas produžujemo rok za godinu dana da se ta svojina upiše. Ni prilikom predlaganja i odbrane ovog zakona nismo svaljivali krivicu na prethodnu vlast zašto nije iskoristila godinu dana i po zakonu koji su sami doneli upisali tu svojinu. I dan danas drže vlast po Vojvodini gotovo u 70% opština. Ne vidim da su nešto napredovali u ove zadnje dve godine. Ako se rok produžava za upis javne svojine, ako se produžava sadašnjoj vlasti, produžava se i bivšoj, odnosno vlasti na lokalima, raznim koalicijama, tako da sam na neki način iznenađen količinom žuči koja je ovde prosuta zbog brige koja je iskazana za javnu svojinu. Javna svojina, javna imovina je stvarno bila i predmet plena i alavosti i pohlepe. Mogu da navedem primere, npr. Izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije gospođe Barać, koja je govorila o arčenju te javne svojine u korist privatnih biznisa. Nije tajna da je u prošloj vlasti javna svojina korišćena za privatne biznise funkcionera koji su bili dužni da se staraju o javnoj svojini, a ne o privatnoj. Nije tajna, postoji izveštaj SBPOK 29 iz 2011. godine, koji govori o tome da su javni funkcioneri, najviši partijski funkcioneri i javni funkcioneri u našem najvećem gradu, u našem glavnom gradu, sklapali kao javni funkcioneri poslove sa svojim privatnim firmama. O tome govori Izveštaj o javnoj svojini i Izveštaj SBPOK, da je privatna firma vodećeg čoveka u našem glavnom gradu i lidere jedne stranke, da je kao funkcioner sklapao poslove sa javnim ustanovama i javnim preduzećima, pa recimo, štampani materijali za Gradsku skupštinu od strane njegove privatne firme „Big print“, pa je štampan materijal Biblioteku grada Beograda, pa je štampan za Kulturni centar Beograd, pa je štampan za Dom omladine, pa za većinu pozorišta, za Turističku organizaciju. To je izveštaj SBPOK koji kaže da je partijski lider jedne moćne partije koja trenutno nije u državi na vlasti, ali je na vlasti u mnogim lokalnim samoupravama i još uvek je na vlasti u Beogradu, ne da nije upisala javnu svojinu, nego je baš ta javna svojina bila predmet plena, pohlepnosti, alavosti, kako se to ovde reklo. Hoću da podržim takvu vrstu nastupa, tim pre što u tom izveštaju piše da je, sem ovog što sam nabrojao, sklapao poslove i sa državnim javnim preduzećima, navešću samo „Telekom“ i da je kao javni funkcioner u privatnim poslovima, ne upisujući javnu svojinu i ne razlikujući je, presipajući je najverovatnije u privatnu, prihodovao od 2005. godine samo na dve firme do 2012. godine ukupno jednu milijardu i 87 miliona dolara, što je prevedeno na dinare preko 120 milijardi dinara. Mislim da kad su nas građani birali da se bavimo javnim poslom, da smo za to dobili platu, da smo trebali da čuvamo javnu svojinu, a ne da od nje presipanje pravimo svoje privatne biznise. Samo u jednoj godini prihod, samo na dve firme od 15, iz javne svojine u privatnu je bio 12.955.974.000 dinara, što je 154.237.000 dolara. I danas njegovi saborci pričaju o nekom plenu, alavosti, pohlepe nove vlasti po pitanju javne svojine. Stvarno ne znam šta bi mi trebalo da kažemo o rasulu, haosu, beznađu i državi bez šansi, koju smo zatekli bez ikakvih šansi za naše građane. Bil Gejts jeste bio bogataš, napravio je međunarodne poslove, milijarde i onda je rešio da to podeli sa siromašnima. Kod nas jeste bilo obrnuto. Kod nas su na javnom poslu pravili milijarde otimajući od siromašnih i ne pada im na pamet da makar jedan deo javne svojine koja se prelila u privatne džepove preko javnih funkcija, koje su koristili za privatne biznise, vrate siromašnim građanima odakle su taj novac uzeli, ostavljajući hiljade i hiljade ljudi bez posla zahvaljujući alavosti, gramzivosti i pohlepi. Na kraju da zaključim, veoma sam uvređen zbog moje rodbine i prijatelja koji su bili na Košarama. Ovde o Košarama priča čovek kome 1999. godine nisu smeli da daju pušku jer nisu znali na koju će stranu pucati. Sada vidim koja je razlika između Košara i kokošara. Hvala.
Replika, Borislav Stefanović.
Zaista uz poslednji apel i molbu da se vratimo na temu dnevnog reda. Zahvaljujem se zaista koleginici iz PUPS. Stepen besmislenosti, iznetih laži i uvreda ovde zaista ne znam da li je viđen skoro u našoj Skupštini. Svaki put ponavljam mojim kolegama da ne treba da odgovaramo na ovakve stvari, jer koliko više se ponavljaju to gore po one koji ih iznose. Niko živ više u osiromašenoj i uništenoj Srbiji ne želi da sluša o tome koliko je prošla Vlada bila neuspešna, već želi da sluša koliko će ova Vlada biti uspešna i šta ćete uraditi i šta ste uradili za 14 meseci. Uradili ste malo. Uradili ste skoro ništa. I dalje tvrdim da nema nijedna optužnica za organizovani kriminal u delima opšteg kriminaliteta. Ponavljam to još jednom. Stojim iza toga, kao što stojim u citatu reči gospodina Vučića ovde rečenih – da je BIA podnela 89 optužnica, a zna se da to može da radi samo tužilaštvo. Prema tome, to su stvari o kojima moramo govoriti na argumentovan način. Potežu se stvari, čini mi se, neprimerene i stvari koje smo ostavili davno iza nas jer nije zgodno da na optužbe ovakve i laži mi izlazimo sa našim optužbama i podsećanjima na njihovu prošlost i na njihove stanove i na njihovu vladu dok su neki od nas nosili uniformu po drugi put. Sramota je da se gađamo sa takvim stvarima, jer pretpostavljamo da svi jednako volimo ovu zemlju i da smo spremni za nju da uradimo sve i manje od toga. Ako mislite da ljude tako žigošete uz poznate vaše optužbe da smo lopovi, kriminalci i sve ostalo što nam govorite svaki dan, otišli ste gospodo duboko u močvaru vaših iluzija i besmislica koje ponavljate svaki dan i to je definitivno početak vašeg kraja. Shvatite to.
Narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Zahvaljujem predsedavajuća. Svaki put kada predstavnici jedne političke stranke pomenu Košare poredeći Košare i kokošare treba da znaju da ismevaju plač udovica, lelek siročića, crne marame majki koje su tamo ostavile svoju decu. Crnina je bila narodna nošnja u Kruševcu u vreme kada ste vladali ovom zemljom, a sada se smejete tom periodu i poredite Košare i kokošare. Stvarno je sramota. To ni od koga nisam očekivao u ovom parlamentu. Očekivao sam da neko spusti glavu i gleda u pod kada se pomenu Košare. To da li je meni neko smeo da da pušku ili ne, meni je za izdajnike srpstva bila dovoljna motka i to sam 5. oktobra pokazao. Hvala.
Narodni poslanik Vladimir Cvijan, replika.
Uvaženi gospodine ministre, gospodo narodni poslanici, ne znam kuda je ova rasprava danas otišla da se prepucavamo na ovaj način. Mislim da za time nije bilo potrebe. Ako je bilo ko ispred SNS izgovorio neku reč, izvinjavam se. Izvinjavam se poslanicima DS. Očekujem isto takvo izvinjenje kada čujem neke priče o onome ko je ovde nosio bedž i ko je radio i ko nije radio i ko su trutovi ili ko je pritiskao pravosuđe, a danas slušam najmanje šest puta i ćutim, a sada više neću. Sada sam se javio da poslanici najveće opozicione stranke otvoreno kažu ovaj je kriv, a ovaj je nevin. Ako ćemo da uspostavimo neke parametre ponašanja u Skupštini, hajde onda da ih zajednički uspostavimo. Izvinjavam se u ime poslaničke grupe SNS. Iako u životu nisam nosio nikakve bedževe ili bilo šta, ne osećam se odgovornim, ali poštujem one koji jesu. Poštujte i vi. Da li je to tako teško? Danas u Skupštini raspravljamo o jednoj tehničkoj izmeni zakona. Svaki put nam se Skupština pretvara u potpuno istu raspravu. Mislim da to ne doprinosi ugledu koji nam je sve veći i veći kod građana i ako je moguće da prekinemo sa time. Ja bih vam bio zahvalan. Hvala.
Gospodine Cvijan i ja bih bila zahvalna, ali imam prijavljenog gospodina Marijana Rističevića za repliku. Bilo bi dobro da mu dam reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam kako je prethodni govornik uopšte dobio pravo na repliku, ali to je diskreciono pravo predsedavajućeg i u to neću ulaziti. Govorio sam o tome da je deo moje rodbine i komšija pretrpeo ozbiljne rane na Košarama braneći se od onih koje su neki ozbiljno podržavali, a pošto su ih ozbiljno podržavali, mislim na napadače, naša vojska nije mogla takvima da da pušku nego im je dala lopatu. Danas neko pokušava meni da prigovori na nedostatku patriotskog stava, što je gotovo neprihvatljivo. Dakle, nijednog trenutka nisam izgovorio ono što je pogrešno protumačeno, odnosno što je meni prilepljeno. Takođe sam očekivao da oni posle mog izlaganja kao stranka levice, socijalne pravde itd. kažu šta nije tačno od onoga što sam rekao iznoseći podatke da onaj ko se zalaže za socijalnu pravdu u ovom opštem siromaštvu, vladajući resursima, javnom svojinom i imovinom stekne milijardu za šest ili sedam godina. Mogu pojedinačno svakome da pokažem finansijski izveštaj samo za dve od 15 firmi. Samo sam o tome govorio uopšteno kako se na određen način preko javnih funkcija zahvaljujući alavosti, gramzivosti mogu preko javne funkcije i privatnih firmi napraviti veoma ozbiljni biznisi, a da pri tome nemate, za razliku od Bila Gejtsa, nikakav osećaj da makar deo novca vratite siromašnima. O tome sam govorio i hvala na replici.
Povreda Poslovnika, Bojan Đurić.
Povreda Poslovnika, član 107. Gospođo Kovač, dopustili ste nažalost da prethodni govornik optuži ljude u ovoj zemlji ili deo parlamenta, što je još gore da su bili kvinslinzi, da su podržavali bombardovanje ove zemlje, da su podržavali ratni zločin i da su između ostalih odgovorni za smrt nekih ljudi. Mislim da je to nedopustivo, da vređa dostojanstvo ovog parlamenta i da ozbiljno ugrožava bezbednost u ovoj zemlji. To je posebna je vrsta licemerja, a to dolazi od ljudi koji su nakon tog istog bombardovanja ulazili u koaliciju sa onima za koje pretpostavljam da ih optužuju za ovakve stvari. To na stranu. Mislim da to ugrožava bezbednost današnjeg državnog vrha koji vodi pregovore o Kosovu, koji vodi pregovore sa zapadnim zemljama i da nekom ludaku u ovoj zemlji može da da osnov da nekoga smatra izdajnikom i da ko zna šta uradi. Mi smo kroz to prolazili hiljadu puta. Molim vas da sprečite da se na tako nešto huška ponovo u Narodnoj skupštini.
Mogu samo da ponovim da svi narodni poslanici snose odgovornost za ono što izgovore. Molim vas da u svojim izlaganjima vodite računa o dostojanstvu Narodne skupštine. Gospodin Stefanović, povreda Poslovnika.
Član 108. Povredili ste Poslovnik jer ste dozvolili bez opomene, nije stvar da li neko ima pravo da iznese svoje mišljenje, apsolutno da ima, ali se radi o tome da je pređena granica u svakom smislu, a vi niste reagovali. Nije dovoljno da sačekamo da gospodin završi pa da pređemo dalje već mi se čini da predsedavajući mora da reaguje i izrekne opomenu za najmonstruozniju optužbu da ljudi koji sede naspram njih su podržavali NATO bombardovanje Srbije. (Marko Atlagić, s mesta: Nije vama rekla.) Jeste. Pogledajte, molim vas, zapisnik i videćete da se vrlo jasna, direktna referenca odnosila na nas da smo mi podržavali NATO bombardovanje. Naravno, znate da to ima i dozu lične uvrede, pošto su mnogi od nas bili u uniformi i branili svoju zemlju. Nemojte, molim vas kao predsedavajućeg,da dozvolite da se takvi ljudi u ovoj Skupštini igraju vrlo opasnim stvarima. Sutra će ponovo da vrate u ovu zemlju takav način razmišljanja, pisanja i govora, pa ćemo onda na ulici da se prebrojavamo ko je pravi Srbin, ko nije, ko je izdajnik, ko nije. To je u svrhu zaštite svih narodnih poslanika koji ovde sede. Molim vas, još jednom apelujem na vas, stvar je u tome što morate opomenuti poslanike. Danas su neke kolege za mnogo manje dobile opomenu. Mislim da je to pravično i u redu da izreknete opomenu. Hvala.
Moram priznati da moram da pogledam stenografske beleške. Ja to tako nisam razumela. Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan, povreda Poslovnika.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, povređeni su članovi 104. i 107. Mislim da je nedopustivo da dozvoljavate da se sada tumači, i to nekom slobodnom metodom, koju smo možda učili u trećem razredu gimnazije, ne mogu da se setim kako se zove ta metoda, šta je neko rekao. Pažljivo sam slušao govornika na koga je šef ove poslaničke grupe ukazao. Nisam tako doživeo njegov govor. Sada smo, odnosno vi ste mu dali dva minuta da može na tu temu da priča. Da li bih sada ja trebao u ime poslaničke grupe SNS da otvaram jučerašnje zapisnike i snimke, pa da vidim i da tumačim zašto je neko od poslanika neke druge stranke pokazao srednji prst i da li je to pokazao koleginici. To svakako ne bi bilo korektno, ali nemojte dozvoljavati to drugima.
Svi narodni poslanici, ukoliko se jave po povredi Poslovnika, imaju dva minuta da obrazlože tu povredu. Na predsedavajućem je da da obrazloženje. Da li još neko želi po povredi Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Želim samo da nastavim u pravcu u kojem je gospodin Cvijan govorio. Povređen je član 107. Jednostavno, uz svo uvažavanje svih argumenata, i sa jedne i sa druge strane, uz svo uvažavanje onih koji su nosili jednu vrstu bedževa i drugu vrstu bedževa, koji su nosili u istoriji, govorim u bliskoj istoriji, mislim da danas nije ni vreme ni mesto da govorimo, da otvaramo ta pitanja, a naročito kada je u interesu Srbije da ovaj zakon i zakoni slični ovome pomognu da Srbija krene ka EU onako kako smo svi zajedno definisali. Nemojte da otvaramo više teme koje ne služe na čast mnogima, prebacujući time da je neko drugi kriv. Molim vas, kao predsedavajuću, da prekinete sa time i da zaista vratite diskusiju. Učiniću još jednu stvar koju je gospodin Cvijan uradio, mada nisam nosio ni jedne, ni druge bedževe, a bio sam u koaliciji sa SRS Beočin, sa DS u Novom Sadu … (Predsedavajuća: Gospodine Šajn, zamolili ste me da uvedem red, stoga vas molim da završite.) Hteo bih da svima izvinem za sve ono što se dešavalo do sada i da sa time prekinemo.
Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić.
Mislim da sam poslednji iz DS na ovoj listi i time bih hteo da zaključim ovu diskusiju. Nećemo glasati za ovaj zakon iz razloga. Videli smo kroz ovu raspravu, tokom ovog dana, da ova Vlada, ne samo da nije ništa uradila u proteklih 14 meseci, da uvede red u javne svojine. Pokušali smo tokom ove rasprave da pokažemo da ovo nije samo puka tehnika, kao što je neko rekao, da nije bitno, bože moj, šest meseci gore-dole. Ovde se radi o sektoru gde radi nekoliko stotina hiljada ljudi i radi se o veoma značajnim resursima naše zemlje, koji nisu optimalno upotrebljeni danas. Iza svega ovoga je jedna bitna politika decentralizacije. Verujem da smo ovde jasno pokazali, ne samo da Vlada ne može da se krije iza bilo koga, nego iza sopstvenog nerada. Ovde nije bilo potrebe za nekom velikom ideologijom, nekih kvantum skokova. Ovo je zakon koji treba primeniti. Zakon treba primeniti tako što svako javno preduzeće, svako javno komunalno preduzeće mora u mesecima koji dolaze, ako imate većinu za ovo, a ona će biti bez nas, u sledećih 12 meseci, da radite, da prvo odredite ko je u Vladi zapravo odgovoran, jer umesto ministra finansija, kojeg smo danas očekivali, došao je ministar za regionalni razvoj. To nije direktno njegova ingerencija, mada indirektno prati i pitanje javnih komunalnih preduzeća. Vidimo da se time u Vladi pre svega bavi ministar privrede, da govori o nekim konceptima koji nemaju zakonsko utemeljenje, poput ličnih karti javnih preduzeća. Mislim da sve to treba da se vrati u jedan normalan zakonski okvir i da Vlada formira jednu, recimo, međuresornu grupu, ako jedan ministar ne može sam da radi to i da već krajem godine vidimo dokle ste stigli, ne da bismo kritikovali, jer teško je da bude lošije od trenutne situacije gde i ministar ovde prisutan nije bio u stanju da nam da jedno ime jedne firme koja je do kraja završila ovaj posao. Bitno je da se to uradi što je moguće pre i što je moguće bolje. Da podsetim, ova odredba treba da obezbedi da se osnivač svakog javnog preduzeća na nacionalnom nivou i javnog komunalnog preduzeća na nivou opština i gradova izjasni i kaže – ovo je imovina, pokretna, nepokretna, pa čak i imovina koja danas postoji u nematerijalnom smislu, to su patenti, koja meni pripada, tj. danas sam korisnik, ali po zakonu mislimo da je uputno da budem upisan kao vlasnik. Taj dijalog nije samo pitanje jedne ili druge partije, taj dijalog interesuje sve građane Republike Srbije, jer poslednjih 60 godina od kada je Srbija unutar Jugoslavije izašla iz Drugog svetskog rata imali smo postepenu kumulaciju imovine i proširenje predmeta delovanja javnih preduzeća. To je tako. Birokratije svuda, pa i kod nas, imaju tendenciju da rastu, a nismo imali mehanizam da obezbedimo da taj proces bude uređen i da se nađe optimalna mera bilo čega. Zašto? Zato što je za vreme socijalizma sve bilo društveno, a potom, tokom vladavine SPS i radikala, u drugom delu njihove vladavine, zato što su lokalne samouprave imale drugačije političke boje, došlo se do ekstremne centralizacije imovine, ekstremne centralizacije finansija. Evo nas, deset godina nam je trebalo, i evo 2011. godine se došlo do dva ključna zakona – Zakona o javnoj svojini koji na jasan način vraća zakonito utemeljeno na nivou pokrajine. Danas je bilo priče o tome i videli smo da se ne slažu baš svi oko optimalnog obima imovine pokrajina, a na Kosovu postoji specifičnost trenutne situacije. To je bilo izuzetno teško uraditi. Imamo zakon, sprovedimo ga, sprovedite ga. Imate podršku DS da sprovedete ovaj zakon u delo. Mislim da smo pogodili 2011. godine tu tačku ravnoteže koja može da zadovolji sve legitimne interese. Mislim da je veoma bitno da se to uradi. To je taj politički deo priče, ali postoji i taj ekonomski, a to je da će osnivač biti u stanju ovim zakonom, a ne nekim ekstra merama ličnih karata, koje sprovodi mala grupa savetnika oko ministra privrede, koji su danas ovde, a sutra ih nema, mora da postoji utemeljenje u zakonu i da se kaže – ne, Vlada Republike Srbije ne prihvata da železnice imaju toliko zemlje, ne prihvata, to je nešto o čemu ćemo se mi informisati, ne prihvata da EPS ima ove sporedne aktivnosti i tu imovinu, to nije potrebno, onda će biti u stanju da uzme tu imovinu i da je upotrebi na optimalan način, izda, proda ili ono što će biti bolje urađeno mimo okvira tih javnih preduzeća. Sa druge strane, javna preduzeća, javna komunalna preduzeća, neće više biti u poziciji da za sve kredite traže podršku njihovog osnivača. U ovom momentu izuzetno teške finansijske situacije, mogućnosti da se uđe u pregovore sa poveriocima i da se kaže – jeste, u prethodnom zakonskom okviru ova javna preduzeća nisu mogla da vam ponude kao kolateral hipoteku sopstvenu imovinu, danas mogu. Izvolite preuzeti tu imovinu kao kolateral, a skinite i skinućemo obavezu budžeta grada, budžeta opštine, budžeta Republike Srbije. Evo jednog načina, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, jedne ideje koju dajemo ovoj većini, pošto ih nema mnogo, kako da smanji za nekoliko stotina miliona evra suverene garancije Republike Srbije i da ne povećavajući okvir zaduženja možda smanji nivo zaduženja ili upotrebi tako osvojeni novi okvir, da pokrene neke projekte koji mogu da pokrenu ekonomski rast, bilo da je poljoprivreda ili infrastruktura. Zaključiću sa jednom opaskom, a ta opaska nije politički natopljena. Mislim da smo dokazali ovde da ova Vlada ne zna da upravlja sistemom. Mislim da smo danas to dokazali. Ali, ono što je veoma interesantno, to je da danas nismo čuli plan kako će to uraditi, nismo videli kog kvartala će koje preduzeće ići, kojim ćete mehanizmima obezbediti. Evo sad opaske koja bi možda mogla da se primeni na jednu drugu vladu. Ovaj član, koji se sada menja ovim zakonom, je član 82. Kada smo pravili ovaj zakon, hteli smo da imamo veoma snažni podsticaj za javna i javna komunalna preduzeća, da se izjasne i da kažu tokom perioda od dve godine – koja imovina im je potrebna za njihovu funkciju. Nije tačno da nema kaznene odredbe. Ona postoji i vi zapravo pomerate danas rok, nudite da se pomeri rok, baš zbog toga da se taj „kazneni mehanizam“ ne upotrebi, a to je da po službenoj dužnosti se upiše ta imovina kao imovina države, ne da ode u tuđe ruke, nego da se kaže javnim preduzećima i javnim komunalnim preduzećima – ako niste uradili vaš posao, ako niste ušli u dijalog sa osnivačem, molim lepo. To znači da vama ta imovina ne treba. Šta konstatujemo? Konstatujemo da javni sektor na republičkom, na pokrajinskom, na gradskom, na opštinskom nivou, misli da ova odredba nema kredibiliteta. Nisu se previše uzbudili zbog toga što su mogli za dva dana da ostanu bez ijednog elementa iz jedne imovine koja treba da im obezbedi da rade njihov posao. Toliko o ovom dijalogu, između onih koji vrše vlast u datom momentu i onih koji su u javnom sektoru, gde očigledno neko misli da se nalazi u preimućstvu. Zbog toga, čini mi se, to je moja poslednja sugestija u interesu svih nas ovde u Skupštini i šire u našoj državi, da treba da se dobro promisli kako će se ova odredba sprovesti, ali njena lekcija jeste da javni sektor Srbije ne veruje da je država jača od njega. Zbog toga mislim da bi, uz ovo što vidimo, od nesprovedenih elemenata u Zakonu o javnim preduzećima, jer se i dalje ta departizacija ne sprovodi, mislim da ćemo morati ponovo, ukoliko stvarno želimo da reformišemo ovaj sektor, da se vratimo na to pitanje i da vidimo, uz sve ovo što sada imamo, koje možda dodatne mehanizme, demokratske, moramo da upotrebimo, da javni sektor ne vidi sebe kao državu u državi, da se ne osete otuđenim, da ne misle da oni, zbog toga što su im povereni neki resursi za upravljanje u ime svih nas, da je to jednostavno njihova dedovina, njihov profit i njihova mogućnost. Čini mi se da to prevazilazi bilo koju vladu i bilo koju većinu u datom momentu i mislim da ovo što danas doživljavamo, ponavljam, zbog manjka rada i revnosti ove vlade, je ipak neka dublja priča i pokazuje da ćemo javnim sektorom morati i te kako da se pozabavimo i u godinama koje dolaze. Hvala puno na vašoj pažnji.
Hvala. Reč ima ministar Mirović.
Gospodine Đeliću, Vlada zna da upravlja ovom oblašću, kao što zna da upravlja i da uvodi red i u svim drugim oblastima u Republici Srbiji i to je pokazala na bezbroj primera još od vremena konstituisanja Vlade, nakon izbora u maju 2012. godine. Ne samo to i ne samo u direktnoj, već i u indirektnoj vezi sa predlogom izmena ovog zakona, Vlada će preduzimati sve mere da restrukturira javna preduzeća, posebno u delu ogromnog nasleđenog duga. Sami ste izneli procenu da se radi o dugu od 6,3 milijarde dolara ili evra u velikim javnim sistemima. To je takođe predmet analize aktuelne Vlade Republike Srbije i u delu posebne analize zasebnog duga za svako preduzeće, vodiće se posebna politika restrukturiranja tog duga. Prvi rezultati već su vidljivi kroz primer javnog preduzeća JAT, koje je kroz poseban model formiranja zajedničkog preduzeća, uz restrukturiranje starog duga koji je nasleđen iz vašeg vremena, uspela da nađe strateškog partnera. Haos je zatečen i u drugim oblastima, u oblasti privatizacije koja je indirektno dovela do problema u svojinskim odnosima, o tome danas nije bilo reči, a veoma je značajna tema. Takođe, kroz zakon koji je pre nekoliko dana bio na dnevnom redu Skupštine Republike Srbije, tiče se na stotine nelegalnih objekata nasleđenih, posebno u periodu nakon 2000. godine. Ova vlada i tu preduzima mere kroz Zakon o legalizaciji i to je tema u indirektnoj vezi sa Zakonom o javnoj svojini kroz podudarne mere oba zakona. Takođe, Vlada će preduzimati mere na izmenama Zakona o planiranju i izgradnji, takođe sa indirektnom vezom sa Zakonom o javnoj svojini, jer svuda težimo da napravimo ono o čemu ste govorili, ali u vreme vašeg mandata niste uspeli da sprovedete, a to je da se, u suštini, očiste bilansi, pa i bilansi imovine kroz jasno razgraničenje javnog od javne svojine, od one svojine koja pripada javnim preduzećima i njima zavisnim društvima. Još jednim želim da pozovem sve narodne poslanike da u Danu za glasanje, nakon rasprave o amandmanima, podrže ovaj predlog zakona. Hvala vam.
Hvala. Gospodin Đelić, replika.
Hvala. Gospodine Miroviću, vi ste onako dosta indirektan ministar. Jednostavno, ovo nije vaš resor i moram da kažem da danas na veliki broj konkretnih pitanja poslanika nismo čuli nijedan direktan odgovor. Vi nam govorite o kolateralima, o indirektnim stvarima, o srodnim aktivnostima, ali nam niste rekli koja preduzeća nisu dostavila dokumenta, zašto, koja su dostavila, da li je to kvalitetno, šta ste time odlučili, niste nam rekli kada ćete, sada kada tražite produženje roka, uraditi ovaj zadatak koji vam daje ovaj zakon, koji podržavate, jer očigledno, jedinu stvar koju ovde radite, to je da produžavate rok. Niste predložili nikakvu suštinsku promenu u Zakonu o javnoj svojini, tako da indirektno, kako vi to kažete, vidim da ga podržavate, mada niste glasali za njega, ako se dobro sećam, pre dve godine. Mislim da ste dali jedan veoma loš primer – JAT. Kakvo je to rešenje kada prebacujete na državu sve dugove koje je ikad JAT napravio? Da vam kažem jednu malu tajnu, pošto se vi time ne bavite, veliki deo tog duga se vuče još iz Titovih vremena. Gospodine Miroviću, dajte nam bar jedno jasno razjašnjenje. Ja bih od vas tražio samo jedno veoma skromno obećanje. Da li možete, pred nama i građanima Republike Srbije, da nam obećate da ćete nam dostaviti ugovor koji je potpisan između„Etihada“ i JAT-a, pošto ste danas potvrdili da se ovde i te kako radi o javnoj svojini, da je i te kako angažovan budžet Republike Srbije i zato mi u DS ne razumemo zašto ste toliko stidljivi. Govorite da će uskoro da poleti avion, a taj avion, koliko znamo iz civilnog vazduhoplovstva, nije prošao nijednu proveru. Koliko mi kažu ljudi iz JAT, nijedna od tih destinacija koje su predviđene nisu… (Predsedavajuća: Vreme.) …formalno ni usvojene. Tako da, pošto govorite o tom javnom preduzeću, da li, gospodine Miroviću, ćete nam dostaviti recimo u nedelju, pošto ćemo se videti u nedelju, ili par dana više ako vam treba da kopirate… (Predsedavajuća: Hvala gospodine Đeliću.) …taj ugovor i da vidimo kako ste to sjajno rešili. [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Ministre, da probamo nekako da sumiramo ovu raspravu. Dakle, jedan od vaših ključnih argumenata zašto ne možete da nam kažete makar imena nekih od republičkih javnih preduzeća koja nisu ispunila ovu obavezu nalazite u ovom zakonu. Međutim, ja ću vas podsetiti na odredbe člana 82. koji se u jednoj reči u jednom stavu menja. Podsećam vas na postojeću odredbu stava 5. tog zakona koji kaže: „Upis prava svojine javnog preduzeća i društva kapitala na nepokretnostima iz stava 1. ne može se izvršiti bez pisane saglasnosti osnivača itd.“ Onda kaže da za javna preduzeća republička saglasnost daje Vlada Republike Srbije. Dakle, pitam vas, ima 35 takvih preduzeća, da li u Vladi postoji evidencija o tome koja od tih preduzeća su tražila ovu saglasnost i kome je saglasnost izdata? Dakle, imate evidenciju i kažite nam kojim preduzećima je saglasnost izdata, pa ćemo negativnom eliminacijom utvrditi koja preduzeća nisu podnela taj zahtev. Onda ćete moći da nam kažete da li su to uradile „Železnice“, da li je uradio EPS, da li su uradila neka od drugih javnih preduzeća, kod kojih se radi o imovini koja se meri stotinama miliona evra, a često i mnogo više od toga. Druga stvar o kojoj ste govorili je da praktično nema, to ste govorili vi, jednim delom i gospodin Cvijan kad je rekao da su izmene zakona tehničke, praktičnih posledica. Čak se u obrazloženju zakona kaže da nema novih troškova. To takođe nije tačno. Neka od ovih preduzeća, a videćemo, čekamo te mere koje najavljujete za ponedeljak, će sasvim sigurno u dogledno vreme ići u proces neke vrste i svojinske transformacije. Za ulazak u proces privatizacije je od ključnog značaja da se zna šta je zapravo imovina preduzeća koje se nekome nudi. Zato ovaj primer JAT-a nije dobar. Mislim da je dobro da postoji AIR Srbija, ali mislim da taj model koji je u ovoj situaciji možda bio neminovan, posle višedecenijskog uništavanja, propadanja JAT-a, nemodernizacije, neće biti dobar i neće biti primenjiv na neka druga preduzeća. Pretrpećemo ogromnu štetu zbog toga. Treća stvar o kojoj ste govorili. Kada govorite o akumuliranim gubicima ili dugovanjima koja imaju, s druge strane, javna preduzeća, ne mogu da se složim sa vama da je prethodna Vlada ili samo prethodna Vlada najveći krivac. U svakom slučaju jeste veliki. Ja sam glasao protiv svih garancija za „Srbijagas“ i za sva druga javna preduzeća. Ali, gospodine Miroviću, i vaša politička partija je kumovala tome da „Srbijagas“ iz godine u godinu pravi enormni gubitak. Kada govorite o tome da postoji razlika između uvozne cene i one cene po kojoj „Srbijagas“ prodaje korisnicima ili drugim distributerima, vi zaboravljate da ste podržali Energetski sporazum u ovoj Skupštini. Zaboravljate da danas ne želite da izbacite posrednika iz uvoza gasa. Ministarka energetike kaže da ova Vlada ne razmišlja o reviziji Energetskog sporazuma. Neki delovi ove imovine o kojoj se ovde govori. Evo, bitno nam je da li je „Srbijagas“ uradio ono što se od njega po zakonu traži. To je bitno i zbog međunarodnih projekata u koje „Srbijagas“ ulazi. Ne samo kod njih, i kod mnogih drugih kompanija. Zašto nam je toliko važno tih nekoliko preduzeća? Zato što ja mislim, evo, gospodine Miroviću, ne morate da mi potvrdite, a siguran sam da se intimno slažete sa mnom, da sadašnji direktor „Železnica“ uopšte ne može da razume šta je koncept ovog zakona i šta se zaista od njega traži. Apsolutno mislim da on nema stručne kapacitete da tako nešto razume. Zbog toga me zanima da li je to preduzeće izvršilo svoje obaveze. Eto, to su pitanja. Sada sam vam ukazao na odredbu zakona koja potvrđuje da vi imate evidenciju. Ako je nemate sada, videćemo se ovde u nedelju. Tih nekoliko desetina hiljada evra novog troška za građane Srbije nastalo je zbog toga što, recimo, ova Skupština, neorganizovanošću vladajuće koalicije i nekoordinacije sa Vladom, nije radila u septembru i nije radila juče. Pa hajde onda da bar taj dan iskoristimo da ova pitanja razjasnimo. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, povreda Poslovnika. Izvolite.
Javljam se po čl. 27. i 98. Poslovnika. Naime, vi ste dužni da se starate o primeni Poslovnika. Činjenica je da, po članu 98, predsednik Narodne skupštine daje reč narodnim poslanicima prema redosledu koji je dostavila njihova poslanička grupa i do isteka ukupnog vremena rasprave utvrđenog za poslaničku grupu. Dosadašnja praksa ovde u Narodnoj skupštini je bila da predsednik, odnosno predstavnik poslaničke grupe, ukoliko ima još vremena na raspolaganju za poslaničku grupu, ima mogućnost da do kraja iskoristi to vreme. Mislim da poslanička grupa DS nije iskoristila vreme, gospodin Đelić je treba još minut da govori, a vi ste ga prekinuli. U tom smislu, on je i poslednji na listi i ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, te smatram da ima mogućnost, naročito što smo se trudili da ne iskoristimo do kraja vreme koje je bilo na raspolaganju poslaničkoj grupi, a u smislu dosadašnje prakse.
Hvala, gospodine Mikoviću. Razumela sam vas. Dakle, niste dobro pratili. Gospodin Đelić je dobio pravo na repliku i iskoristio je svojih dva minuta. Pravo na repliku ne može da se produžuje, iako poslanička grupa ima ostatak vremena. Može da se prijavi sada. Tek smo sada kod člana 96. Kada je govorio, govorio je po osnovu replike. Molim vas da pratite sednicu da biste mogli da reklamirate valjano Poslovnik. Gospodine Đeliću, da li želite da se prijavite za reč? (Božidar Đelić, s mesta: Očekujem da ministar odgovori na pitanje.) Ministar se nije javio da vam odgovori na pitanje. Prema tome, izvolite, koristite svojih minut i 30 sekundi, ukoliko želite. Izvolite.
Ponoviću. Imajući u vidu da nam Vlada govori svaki dan o fantastičnom Sporazumu između Etihada i JAT, mi imamo samo jedno veoma jednostavno pitanje i tražim obećanje ministra da nam u danima koji dolaze i u skladu sa Zakonom o javnom informisanju, tj. sa Zakonom o dostupnosti informacija od javnog značaja, izvinite na grešci, dostavi kao predstavnicima građana jednostavno taj ugovor. Nema nikakvog razloga da ugovor između JAT i Etihada bude tajna. Radi se o javnom preduzeću koje bi trebalo i po ovom zakonu da dostavi celu svoju imovinu. Valjda mi kao građani Republike Srbije imamo pravo da znamo koje obaveze ima Republika Srbija u tom sporazumu. Čujemo stvari, pošto nemamo prave informacije. Govorilo se da će to biti izuzetno novi avioni, a neke informacije pokazuju da se neki avioni koji imaju deset godina iz Arizone sada spremaju za Srbiju. Mi ne znamo koje su obaveze strane iz Arapskih Emirata i koje su obaveze srpskog budžeta, koliko novca mora da se obezbedi i koje su garancije. Šta se dešava ukoliko zajednička firma ne napravi profit? Ko će da pokrije dugove? Za šta odgovara budžet Republike Srbije? Da li strana Emirata preuzima bilo kakvu odgovornost za bilo šta? Tu nemamo informacije. (Predsedavajuća: Vreme.) Završavam. Govori se da to neće imati veliki efekat. Prema informacijama koje mi imamo, od 1.300 zaposlenih u JAT, samo 200 će naći uhlebljenje. Ako to nije tačno, izvolite i dostavite nam informacije o svemu ovome i mi ćemo vam na tome biti zahvalni. To i onako po zakonu morate da uradite.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan. Izvolite.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ceo dan smo diskutovali, i to samo u načelu, o izmeni, ponavljam, jednoj izmeni Zakona o javnoj svojini. Sada je došlo vreme da zaista, što se kaže, sublimiramo, podvučemo crtu i vidimo šta je zapravo suština ovog zakona i da još jednom iskoristimo priliko da svima nama i građanima koji ovo gledaju objasnimo zašto je ovaj zakon dobar i zašto će ga SNS podržati u danu za glasanje. Nekoliko puta čujem da su me ovde citirali da sam rekao da je ovo zakon koji donosi tehničku izmenu. Tehnički gledano, to je tačno. Dakle, menja se samo jedna reč. Mogućnost da se određene odredbe ovog zakona primene se odlaže za još godinu dana. Ali, ponoviću još jednom, na prvom mestu kao pravnik, u čemu je suština. Dakle, država Srbija, Republika Srbija ima čitav niz i pokretnih i nepokretnih stvari i raznih prava u svojini. Direkcija za imovinu Republike Srbije o tome bi trebala da vodi računa. Nažalost, svedoci smo da poslednjih nekoliko godina to baš i nije bio slučaj. Ali, ono što je najvažnije kada govorimo o nepokretnostima je da prava na nepokretnostima treba da se upišu u zemljišne knjige. Mnogo puta samo čuli i Vladu Republike Srbije, čuli smo i nadležne ministre da pozivaju građane da upišu svoje nepokretnosti, da na taj način učine da njihovi objekti budu vidljivi, da na taj način učine da njihov stepen pravne sigurnosti bude na što višem nivou, naravno, samo na uknjiženom objektu se može dići kredit, odnosno ako objekat nije uknjižen mnogo je teže dići kredite. Hipotekarni krediti, naravno, mogu samo na uknjižene objekte. E, pa isto što važi i za građane važi i za državu. Godine 2011. donet je bio Zakon o javnoj svojini, ne baš najsrećniji zakon, ali u redu, bolje ikakav zakon nego nikakav. Čuli smo i danas jako mnogo predloga u kom smeru bi ovaj zakon mogao da se menja u budućnosti. Pažljivo smo slušali, verujem, da je i ministar, gospodin Mirović, vrlo pažljivo slušao jer ćemo jednoga dana sigurno i ovaj zakon morati da menjamo da bismo, u celini posmatrano, učinili i veću pravnu sigurnost i bolje znali gde je državna imovina i uknjižili tu imovinu. Dok ne dođe vreme da se taj zakon izmeni, bilo je neophodno da se odloži, odnosno produži time na jedne odredbe za godinu dana. Nije tačno i građani koji gledaju ovaj prenos treba da znaju, ogromna većina direktora javnih preduzeća izvršila je svoje obaveze i upisala u zemljišne knjige na način koji je to po zakonu određena imovina, odnosno druga prava na nepokretnostima koja javna preduzeća imaju. To je ogromna većina uradila u roku od dve godine koji je bio predviđen zakonom koji danas menja. Naravno da postoji jedna izvesna količina nepokretnosti gde direktori javnih preduzeća nisu imali mogućnost da upišu adekvatna prava, što treba opet pogledati i u kontekstu činjenice da je bilo i sudskih sporova i nejasnoća i nije uvek moglo na drugi način da se utvrdi precizno gde su granice, recimo, državne imovine u odnosu na privatnu, gde je granična linija. Vrlo često su sporovi bili povezani sa pitanjima restitucije i sa pitanjima eksproprijacije. Advokati, pravnici, znaju iz prakse koliko je takvih problema bilo tako da ne treba ni apriori kritikovati jer je ogromna većina direktora javnih preduzeća i nadležnih službi, a ne samo direktora su svoj posao uradili više nego savesno i potpuno u skladu sa zakonom. Definitivno je u vreme usvajanja ovog zakona, u vreme prethodnog saziva ove Narodne skupštine 2011. godine pogrešno ocenjeno da je rok od dve godine dovoljan. Još je onda dodatno napravljeno da taj rok ističe 6. oktobra ove godine, a to je nedelja, što može izazvati izvesne probleme u praksi, naročito kad su rokovi prekluzivni. Iz tih razloga, jedino što je Vlada Republike Srbije sada predložila jeste da se odloži, da se da mogućnost, da se i određena prava na nepokretnostima koja pripadaju javnim preduzećima da još godinu dana rok da se ta prava upišu. Tehnički zakon ali zakon koji će mnogo doprineti da se uspostavi veći stepen pravne sigurnosti. Zakon koji će doprineti da se precizno, mnogo preciznije zna šta je državna imovina, da se precizno zna gde se ta imovina nalazi i da se precizno zna koja su prava upisana u zemljišne knjige. Iz tog razloga u Danu za glasanje SNS će naravno podržati ovaj zakon tim pre što smo danas čuli od ministra Mirovića da Vlada Republike Srbije vrlo ozbiljno razmišlja i o izmenama i dopunama ili donošenju nekih potpuno novih zakona iz ove oblasti i u skladu sa evropskim standardima, u skladu sa interesima Srbije, u skladu sa interesima građana. Naročito nas je obradovalo kada čujemo da će se revidirati i odredbe zakona koji se tiču privatizacija odakle je i nastao čitav niz problema koji se tiču prava na nepokretnosti i upisa prava nad nepokretnostima, posebno kada je u pitanju državna svojina. Drago nam je što smo čuli da će se i neki drugi prateći zakoni iz ove oblasti menjati što je samo dokaz da Vlada Republike Srbije radi svoj posao, da građani prepoznaju da Vlada Republike Srbije vrlo odgovorno pristupa izmenama zakona. Mi se još jednom evo izvinjavamo što je tako ispalo da ćemo u nedelju morati da radimo. Oni narodni poslanici koji sa tim imaju problem ne moraju da dođu u nedelju, ali naravno poslanici SNS će ovde biti i glasaćemo za ovaj zakon. Hvala svima.
Da li gospodin Mirović želi da da završnu reč? Izvolite.
Dužan sam gospodinu Đeliću konkretan odgovor na pitanje JAT-a. Prvo, ugovor možete da tražite u skladu sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Ukoliko u ugovoru, a nisam ga čitao, nisam resorno vezan za tu oblast, postoje neki elementi i klauzule poverljivosti. Pretpostavljam gospodine Đeliću vi ste dugo vremena radili u inostranstvu da ćete poštovati tu vrstu odnosa između Republike Srbije, JAT-a i kompanije Etihad i da oko toga neće biti neke velike histerije. Konkretno, stvar je vrlo jasna. Dobićemo nove avione, imaćemo moderno upravljanje, imaćemo nove komercijalne destinacije. U skladu sa tim očekuje se rast dobiti i imaćemo vrlo kvalitetan socijalni program kada je reč o tom broju ljudi koji verovatno neće u punom broju u odnosu na sadašnji broj zaposlenih moći da se zadrži u novoj kompaniji. To je ono što Vlada očekuje, zapravo predviđa novi model i novo preduzeće. Da li će to tako biti gospodine Đeliću, uverićemo se vrlo brzo kada uđemo u taj novi avion i napravimo razliku između novog i starog aviona. Kada krajem 2014. godine uporedimo dobit sa 2013. godinom i sa sumom dobiti koja će biti iskazana u bilansu za ovu godinu. Kada budemo na aerodromima od Beograda, pa do drugih destinacija videli da sleće AIR Srbija i kada budemo potvrdili najave očekivanja da će biti novih destinacija i kada budemo videli veliki broj onih koji će u skladu sa modelom kroz elemente restrukturiranja potpisati u skladu sa ponudom koju novi menadžment treba da ponudi o novim otpremninama. Pretpostavljam da će u tom smislu ti ljudi biti zadovoljni i naravno kada vidimo nasmejana lica novih stjuardesa.
Hvala. S obzirom da je ovo bila završna reč ministra ne otvaramo dalje replike u ovom delu. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Sa radom nastavljamo u nedelju, 6. oktobra, u 10.00 časova.