Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici medija u ovako velikom broju, pre svega dobar dan. Otvaram sednicu Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidenciji o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 189 narodnih poslanika, ali radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 147 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Niko nije prijavio sprečenost da prisustvuje ovoj sednici. Saglasno članu 84. stavu 2. i članu 85. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu izuzetno sazvao za ponedeljak, kao i roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri Predlog odluke iz dnevnog reda, koji je u svom zahtevu za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine utvrdilo 99 narodnih poslanika. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, koje je sazvano na zahtev 99 narodnih poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustav Republike Srbije i članu 166. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Drugog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Drugo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o obavezama državnih organa Republike Srbije u ostvarivanju nadležnosti Republike Srbije kao sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora, koji je, u ime narodnih poslanika, podneo narodni poslanik Predrag Marković. Rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O OBAVEZAMA DRŽAVNIH ORGANA REPUBLIKE SRBIJE U OSTVARIVANjU NADLEŽNOSTI REPUBLIKE SRBIJE KAO SLEDBENIKA DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA Primili ste Predlog odluke. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3. a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama uobičajeno, da ne čitam sada detaljno, ako se slažete. Zahvaljujem. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redoslednom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predlagač želi reč? (Ne.) Hvala. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Izvolite, presednik poslaničke grupe SRS, Tomislav Nikolić. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, kriza u odnosima između Srbije i Crne Gore trenutno je rešena na način koji nije dobar niti za Srbiju, niti za Crnu Goru. Sa osećanjem žalosti danas sam došao na sednicu parlamenta da sretnem ljude koji imaju žalost istovetnu mojoj i druge koji žale za nečim drugim danas. Zaista žalim što je Crna Gora podstrekivana, uz nagovor i uz obilatu pomoć EU, došla do nazovinezavisnosti, zato što je mnogo naših građana, mnogo pripadnika našeg naroda ostalo izvan granica zajedničke države i zato što je, po meni, a neka svako iznese svoj sud, istorija će brzo da nas demantuje ili da potvrdi, Crna Gora ušla na put koji je definitivno izdvaja iz srpstva i daje je na raspolaganje drugim državama i drugim narodima. A ovde ima i ljudi koji žale što ovo nije svečanost, i ovo prisustvo novinara govori o tome da se danas zaista nešto dešava u Srbiji mimo volje Srbije. Verovatno da je nagovešteno da je ovo nekakvo proglašavanje nezavisnosti Srbije. U ime SRS i poslaničke grupe SRS, kažem vam – Srbija je samo deo moje države i sve dok postoje druge srpske države u bilo kom obliku, pod okupacijom ili kao nezavisne, sva moja politička borba biće usredsređena da živim u Srbiji ... (Predsednik: Gospodine Nikoliću, molim vas...) Nemojte da me branite, gospodine predsedniče, tako su mi nedostajali ovi "žuti", da mi je puno srce kad počnu da mi dobacuju.
Gospodine Nikoliću, molim vas, ne pravim razliku ni po boji kose, ni po boji očiju, vodim računa o dostojanstvu svih narodnih poslanika i molim i vas da to radite u ovom trenutku. Budite ljubazni, odnosi se na sve poslanike, budite svesni svi zajedno trenutka o kome govorimo. Vama mnogo hvala na razumevanju. Molim vas, nastavite, gospodine Nikoliću.
Kad kažem "žuti", mislim na političko opredeljenje. Na svu sreću, pripremam se za sednice Narodne skupštine, pa ću vas kasnije podsetiti kako ste iste ove reči uputili Vojislavu Šešelju kada je diskutovao o Predlogu Ustavne povelje u Skupštini Srbije. Očigledno da se povodite za onom narodnom – da se budale ne menjaju. Valjalo bi da ponešto i promenite u svom ponašanju. Dakle, danas mi prisustvujemo nekakvoj deobi zaostavštine iza države koju su stvarali naši preci. Kaže naš narod – kad kupuješ imovinu, kupuj od naslednika, nemoj da kupuješ od onih koji su imovinu sticali, stvarali, gradili, tako da je sada lako i u Srbiji i u Crnoj Gori pronaći prodavca za ono što je stvarano vekovima pre nas. Ali, imamo li mi šta da ostavimo svojoj deci? Lako ćete vi danas da podelite i ministarstva i nadležnosti i funkcije, zaposlićete sve svoje kadrove, prebacićete ih u republičku administraciju, naći ćete novu zgradu za organe, za predsednika države, možda i za Skupštinu, pridodaće se još neka sala, ali šta imamo od toga? Je li vam puno srce? Da li ste bili svesni pre tri i po, skoro četiri godine kada ste donosili odluku da bude usvojena Ustavna povelja, da li ste bili svesni da tog dana razdvajate Srbiju i Crnu Goru? Mi smo bili svesni i mi smo vam to rekli u raspravi. Vi ste insistirali, vi gospodo, koji ste tada imali predsednika Vlade, na tome, ako se niste potrudili da pronađete šta ste govorili, ja jesam, da je to jedini način da očuvamo zajednicu između Srbije i Crne Gore. DSS je pokazala deo sumnje, ali je učestvovala u svemu tome. Dejan Mihajlov je tada imao čak nekoliko replika sa predsednikom Vlade, Zoranom Đinđićem, koji je ubeđivao Skupštinu da drugog puta nema i da iz sale ne može da se izađe dok Ustavna povelja ne bude usvojena. G17 plus nikada nije ni mario za Crnu Goru, ne mari ni za Kosovo i Metohiju, ne mari ni za šta, osim za vlast. Znači, da vidimo koliko ima morala u tome i da makar u ovoj tragediji pronađemo osnov za vanredne parlamentarne izbore, pa da vas sve rasporedimo tamo gde vam je najlepše, tamo na mesta za koja ste predodređeni, a neki su čak i rođeni, zato što ne razumem današnju sednicu. Shvatam da je trebalo, na neki način, da donesemo odluku koja bi vodila državne organe. Mi, kao, pravimo se mnogo važni i Narodna skupština vodi državne organe. Hajde, mi vodimo i Vladu i predsednika Republike i danas im dajemo nekakve naloge i nekakve smernice za budući rad. Sve ste vi to zapisali u Ustavnoj povelji. Tamo piše, dođe li do istupanja jedne države članice, tada se već znalo, Crne Gore, mada je predviđeno da možda može i druga članica da istupi, dođe li do istupanja Crne Gore, pravni sledbenik je Srbija, preuzima sva prava i obaveze, a Crna Gora se bori da ostvari svoja prava kao potpuno nova država. To je dovoljno za odluku Narodne skupštine. Znači, prvi i treći stav preambule su sasvim dovoljni, ukazuju i traže, ali zato, gospodine predlagaču, drugi stav, četvrti, peti, šesti i sedmi je ponovo ista ona naša udvorička poniznost, ne traže nam ni od koga, kojom se neprekidno predstavljamo svetu. Ne mogu da verujem da od Vlade tražite da preuzme, recimo, Ministarstvo spoljnih poslova, polazeći od nekakvih svetlih principa, baš na današnji dan kada konstatujemo da naša bratska država Crna Gora više nije sa nama. Naredite im da preuzmu Ministarstvo spoljnih poslova i gotovo. A ne, deklaracije, proklamacije, upućene EU – ništa ti Evropo nemoj da se sekiraš, jesmo se mi razdvojili, ali sve naše težnje i svi naši ciljevi ostaju isti! Ko to može da menja, te težnje i ciljeve. Ovo je preambula za ustav, gospodine predsedniče Skupštine, ipak ste malo neskromno ušli u pisanje ovog predloga, onaj ustav čiji je rad opstruisan već osam meseci od strane DS, uz vašu svesrdnu pomoć, gospodine predsedniče Skupštine. Zaista se osećam tužno danas i znam da se mnogi od vas osećaju isto tako. Život teče dalje i država mora da funkcioniše. Naravno, nisam tužan zbog rezultata lokalnih izbora, upućujem vas koji predstavljate vlast da tugujete zbog tih rezultata. Ozbiljno vam danas govorim, a vi neozbiljni, ako ste zbog toga došli u Skupštinu, bolje da niste ni dolazili. Ovo je zaista tužno, svečano tužan dan u istoriji Srbije. Očigledno da kad god Skupština ima neku svečanost, da tu nije mesto za DS. Vi treba da dođete samo kada ima neko zezanje, jer vi tako živite, vi tako funkcionišete. Neću reč da vam dobacim ako budete iskreno govorili šta osećate danas, a vi ste našli baš sada da mi dobacujete. Vas tera neki crv. Vi imate fokusiranu SRS kao izvor svih svojih zala, u neku ruku i jesmo. Bog nam dao da se bavimo politikom, da se bavimo uspešno i to vam sada smeta. Lako biste vi ove svoje ubedili da ste vi jedan demokratski korpus i da morate da ih predvodite, samo vam smeta SRS. Nismo mogli da vam smetamo da razbijete državu, razbili ste je Ustavnom poveljom. Hoću da vam smetam do kraja da razbijete Srbiju, jer vaša zaklinjanja u to da sve što se odnosi na Kosovo i Metohiju prenosi se na Srbiju su deklaracije. Vaše ponašanje u Vojvodini je evidentno. Zašto bih analizirao vaš odnos prema Crnoj Gori kada vas vidim kako vladate u Vojvodini. U Vojvodini se ponašate gore nego Milo Đukanović prema Srbiji. Vi iz DS sa vašim koalicionim partnerima, a za ponos su vam koalicioni partneri...
Da li ćete koristiti i drugih 10 minuta? Izvolite.
Da. Nenad Čanak, Bogoljub Karić, ko vam je još tamo. Stvarno ste za ponos. A da ste skupljali šljam, ne biste našli bolji šljam da sa njim formirate vladu, od onoga koji imate u Vojvodini. I vi to znate. Ima li u toj vladi jedna čestita politička stranka? Ima li ikoga od ovih sa kojima hoćete republičku vladu da formirate? Nema. Kakva je to, šta je to? Kako u Beogradu imate koaliciju sa ostalim političkim strankama, a u Vojvodini nemate. Objasnite mi taj nonsens, taj paradoks, tu glupost. Šta je to Vojvodina za vas? Nezavisna država od DS. Da li je to? Neće moći! Neće moći i vi to znate, do sledećih izbora, pa zato se vi ne trudite da dobijemo izbore. A da smo imali izbore direktne za Skupštinu Srbije i Crne Gore, danas bismo imali državu. Vi niste hteli te direktne izbore, niko od vas ovde u sali, niko osim SRS nije hteo te direktne izbore. Da li ste menjali Ustav Srbije i prilagodili ga Ustavnoj povelji Srbije i Crne Gore? Niste. Zašto? Koga ste ubeđivali da će ta država da opstane? Nikoga. Razbili ste vi SRJ. Prvo, razbili ste je na jedan deo prihvatljiv, na Srbiju i Crnu Goru, a onda potpuno. Nas je ovde, sa ove govornice, Zoran Đinđić upozoravao da je to jedini način da opstane država i da ne dolazi u obzir dalje cepanje država na Balkanu – jer, gde ćemo mi, Srbija, mi i Crna Gora razdvojeni u EU, kada moramo zajedno. Kaže, da smo usvojili ovu ustavnu povelju pre šest meseci, sada bismo imali kvote i kontingente za izvoz u EU, okreni, obrni, ovako, kaže, ostadosmo poslednji i usvajajte to danas da bi država funkcionisala i da naš narod živi bolje. Sve može da se uvije u lepe reči. Sve. I razbijanje države može da se uvije u jako lepe reči. Priče o autonomiji Raške oblasti mogu da se uviju u to što će neko biti ministar. I priče o Vojvodini mogu da se uviju u lepe reči. Sve. Samo treba omogućiti narodu da na izborima pokaže šta misli o tome. Zato nismo imali izbore za Saveznu skupštinu, zato u ovolikoj krizi u državi nikome od vas ne pada na pamet da raspiše vanredne parlamentarne izbore i da rešimo ovu muku, a da mi u ovom sazivu više ne raspravljamo o Srbiji, koja nije federalna jedinica ili nekakva jedinica zajedničke države. Narod nas je birao da budemo u sastavu sa Crnom Gorom. Kada smo išli u kampanju niko od nas nije govorio kako će da komanduje vojskom. Niko od nas nije govorio kako će da rukovodi Ministarstvom spoljnih poslova. Tada smo govorili, to smo mi rešili na nivou državne zajednice, na nivou savezne države. Sada, odjednom, treba da preuzimamo te funkcije, mi koji za te funkcije nismo spremani, jer nas Ustav nije spremao za te funkcije. Hoćemo li da komandujemo vojskom? Moramo prvo da imamo vojsku. Hoćemo li da imamo vojsku? Ne možemo da imamo privatnu vojsku Demokratske stranke! Moramo da imamo vojsku Srbije. Ne može Šćepan Mali da dođe i da kaže, ja sam od sada vrhovni komandant. Ne može! Ne može Vuk Drašković da kaže, ja sam i dalje ministar spoljnih poslova. Ma, nisi, nisi i nećeš da budeš, ne daj bože da budeš. Nego, prvo neka postavi kralja, pa ako ga kralj odredi da bude ministar, neka bude ministar. Glasao bih, naravno, da Vladu, predsednika Republike, sva ta razna državna ustrojstva, sportske klubove, kako mi rekoše, organizacije, da im svima damo nalog da se prilagode novonastaloj situaciji. Ali neću da glasam za to da mi već ovim aktom, kojim dajemo nalog Vladi, šaljemo iskrene lepe čestitke EU i kažemo – evo, dobili ste još jednu državu, novu, i ta će država da se trudi da radi ovo, da radi ono. Napišite pismo Evropskoj uniji, da znam da ne ulazim u salu, jer onog časa kada Skupština bude imala na dnevnom redu pismo Evropskoj uniji o namerama države Srbije, tad radikali neće ući u salu Skupštine. Dobro, da ste bar stigli da reagujete munjevito, da me vi ispravite, pa da se smejete, ali ako sam bio brži od vas pa se sam ispravio, otkud vama pravo na smeh. Toliko sam brz da mogu i da pogrešim i da se ispravim, a vi se još niste setili o čemu se radi. [[Aplauz.]] Zbog toga, pošto i vreme ističe, SRS želi da Skupština obaveže Vladu da se ponaša u skladu sa Ustavnom poveljom, po kojoj je preuzela pravno sledbeništvo nad bivšom državom. I ne, ne želimo da taj čin velike žalosti, na koji smo naterani i svojom pasivnošću i svojim nedelovanjem i svojim delovanjem, jer moram da vam kažem, gledao sam to što su radili u Crnoj Gori kada su se proglašavali – da li ste videli koliko je ljudi bilo posle čitave te euforije i pompe da konačno Crna Gora postaje slobodna, nezavisna, ovakva i onakva? Trojica na prste ruku bi mogli da izbroje koliko je ljudi došlo da slavi. Njih je već stiglo, a neke od nas još uvek nije. Znači, ako je zaista težak trenutak, a jeste, upozoravam vas, mnogi od vas su mlađi od mene, doživećete da dočekate koliko je današnji trenutak težak, nemojte od toga da pravite slavu nikakvu. Nema ovde mesta za slavu. Uradimo ono što moramo, da podelimo tu imovinu, kada je otac već umro, sinovi da podele imovinu i da odu tužni sa tog ročišta na kome su imovinu podelili, jer se ne bi nikada delili da otac nije umro. Da smo mi ostali na vlasti 2000. godine danas bismo živeli u veoma jakoj i stabilnoj zajednici sa Crnom Gorom.
I ostali predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa će želeti reč. Izvolite, redom kojim ste se javili. Reč ima gospodin Albijanić, pa potom gospodin Aligrudić.
Gospodine predsedniče, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj trenutak u istoriji našeg naroda i naše države zahteva da svoj govor počnem na sledeći način: živela nezavisna Srbija! Naša država je izrasla na temeljima nezavisnosti srpskih kneževina iz 8. i 9. veka, kraljevina iz 11. i 13. veka, autonomije i nezavisnosti Srbije iz 19. i prava ostvarenih u 20. i 21. veku. Naša država je stvorena po uzoru na sjajnu istoriju Kraljevine Srbije, pod svetorodnom dinastijom Nemanjića. Moramo početi ovako, uz pomen na Srbiju mučenika iz porodice Hrebeljanović, Lazarević i Branković. Moramo biti uporni u duhu opstanka pod kriptom Svetog Save i pećkih patrijarha. Moramo biti strpljivi poput karlovačkih mitropolita, cetinjskih vladika i mačvanskih episkopa, koji su naš narod proveli kroz stoleća tame pod preteškim jarmom ropstva. Moramo biti hrabri kao Karađorđe i Miloš i svi oslobodioci moderne Srbije. Moramo biti mudri kao tvorci naše prosvećenosti Dositej i Vuk. Moramo biti pametni kao oslonac savremenoj civilizaciji, kao što su bili Tesla, Pupin, Milanković i drugi. Mi imamo iskustva iz srpskog carstva iz 14. veka i ujedinjene srpske države u 19. i 20. veku. Jasno je da smo državnopravni sledbenici državne zajednice Srbija i Crna Gora, ali mi imamo dug prema precima i obaveze prema pokolenjima koja će tek doći. G17 plus jeste za obnovu državne nezavisnosti Srbije, ali pre svega zato što verujemo da je to u interesu građana Srbije i srpskog naroda, a ne zato što smo bili protiv Crne Gore ili Crnogoraca. Želimo da, kao ozbiljna i odgovorna država, štitimo Srbe i u Crnoj Gori i u drugim državama, gde god se oni nalazili. Iako o sudbini Srbije nisu odlučili njeni građani, smatramo da ovaj trenutak, obnova nezavisne Srbije, koja je nastala pre 1300 godina, zemlje Nemanjića, prve slobodne i demokratske balkanske države u 19. veku i ujediniteljke južnih Slovena u 20. veku, ne treba da bude čas tuge, već tren narodne radosti. U ime stranke G17 plus zahvaljujem ministrima odbrane i spoljnih poslova, njihovim ministarstvima bivše državne zajednice, zato što su u kasarnama i na diplomatskim predstavništvima istakli državnu zastavu Srbije. Zahvaljujem se posebno ministru odbrane, zato što naša vojska treba da ponese tradicionalni naziv Srpska vojska. Pozivam sve narodne poslanike Narodne skupštine Republike Srbije da pred zgradom bivše Skupštine Srbije i Crne Gore, u što kraćem roku, čim se stvore neophodni uslovi, istaknemo državnu zastavu Srbije, uz himnu Bože pravde. Pozivam, takođe, predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, pošto iza predsedavajućeg stoji zastava Srbije i Crne Gore, da danas, na jedan dobar način, ostane samo srpska zastava u ovom zdanju i da se na zgradi Narodne skupštine Republike Srbije spusti zastava državne zajednice. Da u našem narodu i svetu objavimo da sledbenica jugoslovenskih i srpsko-crnogorskih država, matica Tesle, Milankovića, Pupina, Selimovića i svih drugih, pobednica na Velbuždu, Mišaru, Šumatovcu i Kolubari, nastavlja svoj život pod svojim prvim i najlepšim imenom. Još jednom, živela nezavisna Srbija! Hvala.
Hvala Vama, gospodine Albijaniću. Po Poslovniku, izvolite, narodni poslanik Aleksandar Vučić, a potom predsednik poslaničke grupe DSS, Miloš Aligrudić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih da intervenišem povodom svega o čemu je govorio prethodni govornik. Slušajući njega, videli bismo da ni Tesla nije Srbin, pošto on slavi Avnojevske granice, da ni mnogi drugi od istaknutih Srba, od Meše Selimovića, pa do onih za koje su govorili da su Hrvati, a ponosili se srpskim rodom, od Ive Andrića, pa nadalje, nikada ne bi bili Srbi, ali o takvima ne mogu da govorim. Izašao sam zbog toga što je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine hvalisanjem jednog belosvetskog zlikovca i govorenjem najvećih pohvala o čoveku koji je, sada ćete videti i čuti kako, uvredio celokupan srpski narod i sve građane Srbije. Reč je o jednom od ministara, o ministru odbrane, Zoranu Stankoviću. Uzgred da kažem da tu vrstu kompleksa, skidajte ove zastave, sklanjajte one – dok je bila ovakva zastava, imali smo crveno-plavo-beli barjak i mi u Srbiji i oni u Crnoj Gori, zato što su bile obe srpske države. A izgleda da je vama svejedno kolika će srpska država i na kojoj teritoriji da bude, samo je važno da možete da pričate gluposti narodu da biste ostali na vlasti. Doneo sam i dobio sam pismo, a gospodin Nikolić i ja smo pročitali to pismo, gospodina Jovana Đoga, kojeg ste pritvorili u Okružni zatvor, u Beogradu. Čovek je napisao, zamolio da upoznamo narodne poslanike sa onim što mu se dogodilo, sa onim što se zbiva, a nije nimalo smešno. Prvo želi čovek da nas upozna šta je činio (Albijaniću, slušaj ovo, slušaj ovo Albijaniću, to sa "žutima" ti neće pomoći ništa, pregazićemo vas na izborima zajedno sve). "Rat u bivšoj Bosni i Hercegovini zatekao me je 1992. godine na dužnosti u Sarajevu, u činu aktivnog majora JNA. Na ratištu sam ostao do 8. februara 1993. godine, kada sam teško ranjen i po osnovu tog ranjavanja od nadležne vojnolekarske komisije proglašen sam za ratnog vojnog invalida, sa stepenom invalidnosti 70 posto". Čovek objašnjava šta je i kako radio. Sada vam čitam nešto zbog čega bi trebalo mnogi da se zastide, a oni koje svećom ne morate da tražite, jer se i u mraku prepoznaju, znate za koje narod tako kaže, bilo bi dobro da ućute. "Napominjem da sam za svoj rad u ratu i posle rata odlikovan Ordenom Miloša Obilića i Ordenom Karađorđeve zvezde, kao i da sam 1999. godine vanredno unapređen u čin pukovnika. Nikada u životu nisam kažnjavan, niti ukoren, pogotovu nikada nisam disciplinski odgovarao". Čovek sada govori o tome kako je i na koji način progonjen, kako i na koji način, bez ikakvog razloga, jer objašnjava da ga gone za krivično delo – pomoći izvršiocu po izvršenju krivičnog dela, pa se ne zna da je to sve istina, a nije, pa se ne zna gde je general Mladić pravosnažno osuđen, a ne zna se ni da ga bilo koji sud Srbije goni za bilo koje krivično delo.
Ali se zna, gospodine Vučiću, da imate vrlo malo vremena po Poslovniku, budite ljubazni i brzo iznesite dokaze o koji govore o tome da je povređeno dostojanstvo, jer to je veoma važno, a mi moramo da se držimo zakona. Izvolite.
Žalosno je to što ste rekli, gospodine Markoviću, a nastaviću, neću dugo. Dalje: "Moja starija ćerka je u julu 2004. godine diplomirala u roku", dolazimo do ovog zlikovca koga hvalite, do ministra odbrane, "i sa desetkom na Farmaceutskom fakultetu u Beogradu, stažirala obaveznih deset meseci na VMA, položila državni ispit i u septembru 2005. godine se zaposlila na jednoj privatnoj klinici u Banjaluci, prvenstveno iz razloga prevelike ljubavi prema Republici Srpskoj. Dana 20. decembra 2005. godine, u večernjim časovima, od prijatelja u MUP Srbije obavešten sam da je planirano kidnapovanje moje ćerke i zadržavanje do mog dolaska, odnosno predaje snagama EUFOR-a u BiH. Uspevam da blagovremeno prebacim ćerku u Beograd, a sutradan ujutru, na tu kliniku gde je ćerka radila upada načelnik uprave Kriminalističke policije MUP Republike Srpske, Dragi Milošević, sa policijom, i pravi velike probleme vlasniku klinike i ostalom osoblju zbog toga što ona nije tu. Dana 27. decembra 2005. godine mojoj supruzi, koja je bila zaposlena na VMA, kao viši laboratorijski tehničar, uručeno je rešenje o otkazu, sa obrazloženjem da je njeno radno mesto ukinuto. Rešenje je 20. decembra 2005. godine potpisao lično ministar odbrane Vojske SCG, general Zoran Stanković. Znači, istog datuma kada je planirano kidnapovanje moje ćerke, više je nego očigledno da su te akcije bile koordinirane, a kasnije sam saznao da su celu akciju osmislili i organizovali direktor BIA, Rade Bulatović, ministar odbrane Zoran Stanković, MUP Republike Srpske, Darko Matijašević i Dragomir Andan, direktor Policije Republike Srpske". Ovde se sada iznose brojna kršenja zakona, a ja vam neću ništa od toga govoriti, samo ću vam, oprostite gospodine predsedniče, pročitati još jednu stvar. "U Okružnom zatvoru proveo sam 45 dana u samici. Zakon predviđa da lice može biti u samici samo ukoliko to lično želi. Ja to nisam želeo. Tek nakon višednevnog štrajka glađu prebačen sam u grupnu sobu. Takođe, znam da to nije bilo po nalogu istražnog sudije, jer se on posle ponoći više puta konsultovao sa n.n. licima". I na kraju, čovek kaže, bez obzira na sve, da nikoga ne želi da moli, a reč je o Jovanu Đogu, pritvoreniku, i nije ništa smešno, nesrećo jedna, ništa nije smešno, nego je tužno, e, kriminalci jedni. Dakle, kaže: "Nikoga ne molim i možda ovakav ton ne priliči nekome kog bi trebalo da molim, ali ne želim da bilo koga molim, već želim da vam prenesem informacije do kojih sam došao i sve ono što znam. Odlučio sam da ovo napišem zbog svoje savesti, svoje porodice i zbog svih mojih saboraca, zbog istorije. Možda će neko reći da ton i deo sadržaja nije primeren nekome ko moli. Ništa ne molim, samo želim da vas upoznam sa činjenicama koje se odnose na ovaj sudski proces. A prvo što želim da vam kažem i danas, iako u tome nisam učestvovao, a to je, da general Ratko Mladić nema pravo i ne sme da se preda Haškom tribunalu, nema pravo zbog 25 hiljada poginulih pripadnika Vojske Republike Srpske, koji su poginuli pod njegovom komandom, da se preda u ruke onih koji su direktno učestvovali u ubijanju tih njegovih vojnika, čija je osnovna krivica bila to što su branili svoje gole živote i živote svojih najbližih. Od tih 25 hiljada poginulih, veliki deo su bili dečaci i momci itd". I samo imam još jednu stvar, gospodine predsedniče, pošto ovde otvoreno hvale, dakle, ovakve kriminalce, ovakve zlikovce kakav je Zoran Stanković i neki drugi ministri, da vas pitam, da li to u pritvoru držite, a govorite o Srbiji, Milošu, Karađorđu, u pritvoru držite one koji su dobili Orden Miloša Obilića i Orden Karađorđeve zvezde, a kriminalce postavljate za direktore bankarskog sektora u Narodnoj banci.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS.
Meni je jasno da postoje oni ljudi koji su zadovoljni ovim što se desilo, dakle, činjenicom da je Crna Gora proglasila nezavisnost, a ima i nas koji smo vrlo nezadovoljni tom činjenicom i koji smo zbog toga veoma nesrećni. Dakle, to je prosto život, to je prosto realnost u kojoj živimo. Za mene je odvajanje Crne Gore od Srbije realnost koja se dogodila, i to tužna realnost. Mi danas imamo akt koji ništa u svojoj biti nije osim akt koji nešto utvrđuje, konstatuje i daje par naloga državnim organima, jer valjda to ne možemo sporiti da ovo mesto, ova Narodna skupština, valjda mi može dati nalog državnim organima za određena postupanja i jedno od centralnih mesta u ovom nalogu, u ovoj odluci, jeste određeni rok u kome određeni državni organi moraju nešto da urade da bi se prilagodili ovoj novonastaloj situaciji, koja je za mene tužna realnost. Ako govorimo o različitom pristupu i različitom gledanju na stvari, kada je reč o zadovoljstvu i nezadovoljstvu zbog onoga što se dogodilo, mislim da bi bilo dobro da gledamo na koji način iskazujemo to zadovoljstvo ili nezadovoljstvo. Ova skupština je, po prirodi stvari, imajući u vidu da imamo višestranački sistem, da imamo političku demokratiju, koja dopušta različitost u mišljenju i žestoke govore kojima se brani jedna ili druga pozicija, jedan ili drugi stav, da postoje trenuci u našoj državi, i mi iz DSS smo na to uvek ukazivali, kada bi i naš ton valjalo da bude primeren trenutku u kojem smo. I mislim, zaista, da u tom smislu nastavim ovaj svoj vrlo kratki govor, koji se sastoji u tome da pokušam da skrenem pažnju, tek toliko, na akt koji je pred nama, da ponovim još jednom, da je u pitanju akt kojim se nešto konstatuje. Šta se njime konstatuje? Konstatuje se da su formalno nastupili uslovi iz člana 60. Ustavne povelje. Ne piše to ovim rečima, ali to proističe iz ovog akta, naročito iz preambule, odnosno uvoda ovog akta, preambula je teška reč. Dakle, ovde se ne radi ni o kakvom ustavu, niti se radi o bilo kakvom ustavnom rešenju, jer u jednom ustavu se u preambuli nikada ne poziva na međunarodne organizacije ili pridruživanje i slično, a ovde se poziva. Zašto? Zato što se ovde radi o konstataciji aktuelne državne politike Srbije. To je trenutak, presek stanja u kojem jesmo. Od tih konstatacija se u preambuli pošlo. One nemaju nikakav drugi značaj. Nikada u ustavu jedne države neće pisati u preambuli ustava da volja naroda počiva, recimo, na ideji evropskih pridruživanja. Zašto bi to stajalo u bilo kojoj preambuli bilo kojeg ustava, pa čak i država članica EU. Dakle, to nije tekst koji liči ili podseća na ustav, nego samo navodi ono što je presek sadašnjeg stanja aktuelne državne politike u Srbiji. Naravno da je to momenat od koga se polazi kada se daje predlog odluke o ponašanju državnih organa. Neko će reći da je možda i ceo ovaj tekst i sama Skupština nepotrebna, i da se to automatski dešava. U formalnom smislu reči bih se sa tim složio. Međutim, suštinski je bilo potrebno dati iz ove skupštine određeni odgovor, ako ni zbog čega drugog, ono zbog određenih prelaznih rešenja i rokova koji se tiču samo države Srbije u ovom trenutku. Dakle, mi u ovom trenutku ne razmatramo ništa što ima veze sa političkom situacijom u Crnoj Gore, pri čemu, ponavljam, da nikada nije manje bolje od većega, da je uvek veće bolje od manjeg i da sigurno nikada nije bolja manja zajednička država našeg zajedničkog nacionalnog prostora, nego što bi bila bolja veća država. Ovde neću ulaziti ni u analize kako je do ovoga došlo, nego polazim samo od realnosti koju mi je teško da prihvatim, ali koju, nažalost, moram da prihvatim. Ovde se pominje rok u kome je potrebno da Vlada i drugi državni organi donesu određena akta, da preduzmu određene mere, i pominju se ciljevi, a to je ostvarivanje međunarodnopravnog subjektiviteta Republike Srbije, a ne traženje tog međunarodnopravnog subjektiviteta od bilo koga, jer, on je automatski po članu 60. Ustavne povelje. Reč je o ostvarivanju nadležnosti Srbije u određenim oblastima koje su bile u nadležnosti državne zajednice, a ne o konstituisanju tih nadležnosti, jer one su automatski srpske nadležnosti. Kada je reč o zakonodavstvu državne zajednice Srbija i Crna Gora, ono je automatski srpsko zakonodavstvo. Dakle, svi zakoni državne zajednice Srbija i Crna Gora su zakoni Srbije. Možda ih eventualno negde treba promeniti, u onom delu kako su napisani članovi tih zakona u kojima su neprimenjivi ili teško primenjivi na novonastalu situaciju, ali to su naši zakoni. Naravno da se pominje i rešavanje spornih pitanja između Srbije i Crne Gore, jer ono proističe iz ove tužne realnosti o kojoj sam govorio. Dakle, spornih pitanja će očigledno biti i ona se moraju rešavati. Zato je dat određeni rok i mislim da je ova intervencija Narodne skupštine, koja je za nekog možda bila i nepotrebna, u čemu se formalno mogu i složiti, suštinski potrebna. Ali se prosto pitam čemu služi današnji naš sastanak ovde, ako i ovu činjenicu možemo ovako euforično interpretirati na različite načine i ponovo koristiti ovakve događaje, to nam nije prvi put u našoj bližoj istoriji, više puta smo to radili, valjda smo mi takvi, jednostavno, da pripremimo sebe što bolje za neke buduće izbore. Mi smo inače prošli pola mandata ovog saziva, moguće da će on biti i kraći od onoga što je zapisano u Ustavu i zakonu, nikad se ne zna. Dakle, mi možemo sebe na različite načine pripremati za ove izbore. Pozivati se na velike reči i truditi se na svaki način da pokažemo kako su oni koji vrše vlast loši, a mi koji ne vršimo, ako smo takvi u ovom trenutku, najbolji i najpametniji u odnosu na sve druge. Naravno da jesmo u tom slučaju, jer u tom slučaju ne možemo da pogrešimo. Dakle, ne možemo doći u situaciju da napravimo bilo koju grešku, možemo kritikovati samo one druge. Gospodo, naš stav iz DSS je bio vrlo jasan od početka. Smatrali smo da je zajednička država najbolje rešenje za sve nas. Smatrali smo zbog toga što su u pitanju bratski narodi, neki smatraju da je u pitanju jedan narod. Ja bih bio vrlo blizak toj tezi. Smatrali smo zbog toga što je to bio za nas, kako smo videli, najbrži način da se ostvare ciljevi Srbije, ali i ciljevi Crne Gore, kao drugog dela naše zajedničke države, pošto smo doživljavali naše ciljeve kao zajedničke. Nažalost, toga sada nema. Ono što bih najmanje voleo to je da našim političkim potezima iz Srbije nešto što je nastalo kao jaz između dva dela istoga učinimo još većim, jer verujte mi, od goreg gore može biti i od jednog zla može biti većeg zla. Prema tome, pozivam da sve one koji žive u Crnoj Gori i dalje smatramo svojom braćom i da nemamo nikakvih gorkih osećanja prema njima, a mi političari, svi zajedno, koji smo do ovoga doveli, nas će pamtiti po dobru i po zlu, a bojim se u ovom slučajevima i po zlu.
Replika gospodina Nikolića, pa šef poslaničke grupe DS, Dušan Petrović.
Gospodin Aligrudić je pogrešno protumačio delove mog izlaganja. Naime, nisam izašao ovde da bih se svađao sa vama i da bih pravio sebi nekakav put za kampanju za sledeće izbore. Kamo sreće da smo se, kada je usvajana Ustavna povelja, još više posvađali, kamo sreće da nije ni usvojena Ustavna povelja. Da vas podsetim, tada je Vojislav Šešelj uputio jednu poruku DSS: "Postoje različiti ljudski karakteri. Ovo je jedan od prelomnih momenata u životu svakog čoveka, pojedinca i cele nacije, gde treba dokazati čojstvo, ponos, dostojanstvo i hrabrost da se kaže – ne onome što uništava državu. Ovo je moja poruka posebno DSS. Vi ste napokon shvatili šta je Ustavna povelja. Slušao sam dobro govor vašeg predsednika. On je sve shvatio i pokajao se, u to sam iskreno ubeđen. Ubeđen sam da on nije hteo uništenje savezne države". Toliko, samo da se razumemo ko je znao šta se radi Ustavnom poveljom, a ko nije znao. Zakoni Srbije i Crne Gore ne mogu da se pretoče u zakone Srbije, zato što se neki od njih odnose na materiju koje nema u Ustavu Srbije. Lako je bilo napisati Zakon o Vojsci Srbije i Crne Gore, kad Ustavna povelja predviđa Vojsku Srbije i Crne Gore i predviđa vrhovnog komandanta vojske. Ustav Srbije ne predviđa vojsku Srbije i ne predviđa vrhovnog komandanta, a zakon ne može da proistekne ni iz čega, nego mora da proistekne iz Ustava. Da vam sada otkrijem i zašto sumnjam u dobre namere i ove odluke. Pokušaću da vam pročitam celu rečenicu i da vas upozorim da odluka nije dobra i da nije demokratska, a vi je cenite kako god vi hoćete. Odluka kaže ovako: "Obavezuju se Vlada i drugi državni organi da donesu u roku od 45 dana potrebna akta i preduzmu potrebne mere sa ciljem ostvarivanja nadležnosti Republike Srbije, a pre svega u oblasti spoljnih poslova i odbrane, do donošenja neophodnih zakona". Znači, vi kažete Vladi – dostavi nam potrebna akta i preduzmi potrebne mere u roku od 45 dana, sa ciljem da nastave da funkcionišu odbrana i spoljni poslovi, do donošenja potrebnih zakona. Vi ne kažete dajemo Vladi rok od 45 dana da nam podnese zakon ovde, nego kažete da ona donese meru do donošenja zakona. Kada? Za godinu, dve, pet, deset, hoće li to neustavno stanje da traje večito? Da mi prihvatimo ovde da nam Vlada jednim aktom kaže: Vuk Drašković će biti ministar spoljnih poslova dok ne donesemo neophodan zakon. Da li je to Narodna skupština, da li je to ta država koju ovde predstavljate EU? Pa jeste, to je država koja nije imala direktne parlamentarne izbore u Ustavom predviđenom roku i svi ste oko toga bili složni. Zato vas molim, ovo je bila ideja G17 plus, vidi se po euforiji kojom ovo dočekuju, ali što mi ostali da učestvujemo u tome. Njihova je želja bila da se razdvojimo, normalna želja, možete takve da ih istrpite u Vladi, šta da kažem, za vas je normalno, ali nemojte celu Skupštinu zbog toga da izlažete da sada ovde gledam kako neko skida zastavu. Što mi smeta ova zastava? Ajde vi prvo formirajte tu Srbiju u skladu sa njenim opredeljenjima, raspišete vanredne parlamentarne izbore, da izaberemo novi parlament, novu vladu, novog predsednika Republike. Pa onda 'ajde da postavimo i ta svoja znamenja. U kojoj to sada državi da postavljate znamenje, koja Srbija? Mi smo i dalje Srbija i Crna Gora, pravni sledbenik Srbije i Crne Gore, mi još nismo Srbija, mi smo samo pravni sledbenik. Nema pravnog vakuuma, ali smo i dalje samo pravni sledbenik. Mi državu nismo konstituisali, Ustav Republike Srbije nije Ustav samostalne države, nego je Ustav jedne federalne jedinice. Nema danas šta da se slavi. Čak i ako vam je milo što više nema Crne Gore, nema šta da se slavi, danas nije nastala samostalna Srbija.
Replika, narodni poslanik Miloš Aligrudić. Po Poslovniku, izvinjavam se. Izvolite.
Ako ste čitanjem onoga što je gospodin Šešelj uputio DSS hteli da implicirate da je DSS želela razbijanje Jugoslavije, onda to nije korektno prema bilo kom poslaniku DSS u parlamentu. Ako ste hteli; a ako niste, onda sam pogrešno protumačio to što ste rekli. Naravno, pošto je replika bila meni, a u replici se govorilo i o onima kojima nije stalo do zajedničke države ili da su jedva čekali da do ovoga dođe, onda se bojim da se i taj deo vaše replike ne protumači kao nešto što se odnosi na mene ili na poslaničku grupu DSS, pa sam zbog toga najviše izašao, jednostavno, želeći da podvučem tu okolnost. Dakle, DSS u onoj meri u kojoj je mogla da utiče na vršenje vlasti u Srbiji preko tadašnje pozicije predsednika SRJ, Vojislava Koštunice, u onoj meri u kojoj je to moglo da utiče u ovom parlamentu do trenutka do kada je vršila vlast u konglomeratu zvanom DOS, pa i posle toga kao opoziciona stranka u ovom parlamentu iz koga je bila brutalno izbacivana. Mi smo se sve vreme trudili da, poštujući političke realnosti i situaciju u kojoj smo, izvučemo maksimum koji je neophodan da bi naši narodi živeli u zajedničkoj državi, u onoj meri i na onaj način koji je u datom trenutku bio moguć. Naravno, pozivam sve one koji imaju pametnije ideje, koji imaju mnogo bolja rešenja da kažu, prvo, kako sve to moglo drugačije u datim okolnostima izvesti i naravno da, na kraju krajeva, onog trenutka kada preuzmu vlast izvedu. Ali, moram da vam kažem, uopšte sve ove replike i način na koji danas izlazimo za govornicu čine ovu diskusiju prilično jadnom. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović, predsednik poslaničke grupe DS. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo poslanici, danas je jedan od dana kada se pokazuje da li je jedna država sposobna da sagleda okolnosti u kojima se nalazi, da li su oni koji državu predstavljaju, ovaj parlament je reprezentativan, bar bi tako trebalo da bude po Ustavu i zakonu, ima on svojih manjkavosti, ali danas o tome da ne govorim, oni koji narod i građane predstavljaju da li su u stanju da sagledaju realno život u kome se nalazimo i okolnosti u kojima živimo. DS, i to je svima veoma dobro poznato, ma šta govorili o politici DS, i to je deo politike i deo našeg života, ogledaćemo se na izborima, DS se zalagala, želela, mislila da je dobro da Srbija i Crna Gora budu u jednoj zajedničkoj državi, da je to najbolji put da zajedno što je pre moguće stignemo do EU. DS, sa druge strane, branila je, brani i sada i braniće i u buduće pravo građana da odlučuju o svojoj sudbini i njihovo pravo da određuju u kakvom će državnom obliku da žive. Građani Crne Gore odlučili su da žele da žive odvojeno od Srbije, odlučili su po pravilima koja su prihvatili učesnici u političkom životu Crne Gore, prihvatili su da u toj izjavi volje naroda Crne Gore učestvuje i bitnu reč kaže EU, prihvatili su oni koji su za život sa Srbijom bili, prihvatili su oni koji su želeli da Crna Gora bude država sama za sebe. Po tim pravilima i po stavu i presudi onih koji su bili od svih ovlašćeni da ta pravila tumače, građani Crne Gore su doneli odluku, odlučili su da ubuduće žive sami i ja u ime DS čestitam građanima Crne Gore na odluci, ma koliko ona ne bila u skladu sa politikom koju je imala DS, jer je to njihovo neotuđivo pravo. U Crnoj Gori, i to ovde hoću još jednom da kažem, Srbija nema neprijatelja. Sto osamdeset hiljada ljudi u Crnoj Gori glasalo je da živi zajedno sa Srbijom. Oni koji su glasali da žive odvojeno od Srbije nisu neprijatelji Srbije i svako ko širi anticrnogorsko raspoloženje ili ne daj bože mržnju radi protiv interesa građana Srbije. Srbija u Crnoj Gori ima svoje interese, Srbija u Crnoj Gori ima svoje bezbednosne interese, Srbija u crnoj Gori ima ljude koji je neizmerno vole i Srbija u Crnoj Gori, siguran sam u to, nema nikoga ko je mrzi. Crna Gora je u Srbiju izvezla u prošloj godini 300 miliona evra robe i usluga, Srbija je u Crnu Goru izvezla više od toga, pa šta ćemo – hoćemo da gasimo ta radna mesta, hoćemo da zatvorimo sve fabrike koje proizvode nešto što u Crnu Goru izvozi ili ćemo kao razumni ljudi, kao predstavnici naroda, koje je narod u ovu Skupštinu poslao da se staraju o njegovim interesima, pronaći put i način da se što je pre moguće odnosi između Srbije i Crne Gore utvrde, da ne ostane ništa nesporno i da i jedni i drugi zajedno, što je pre moguće, uđemo u EU. To je politika DS. Mogu da razumem da postoje druge politike, pa zašto ne bi postojale i zato ćemo ići na izbore da vidimo kome će građani Srbije dati poverenje. Kad smo već kod toga, postoje dve ideologije u Srbiji danas. Jedna ima san, tako kažu, san o nekakvoj velikoj državi koja će daleko na Zapadu imati svoje granice. To je košmar, nije to san. Košmar, iz koga se nadam da će što pre izaći, jer košmari dobro nikome ne donose, jer košmari nemaju veze sa realnošću. Postoji druga ideologija koja ima viziju jake i moćne Srbije, to je politika DSS, koja će imati najsnažniju ekonomiju u ovom regionu; Srbija koja će imati škole kojima ćemo se ponositi, Srbija koja će imati bolnice u kojima će naši građani moći da se leče kako treba, Srbija koja će biti zemlja kojoj će želeti da priđu svi oni koji 15 godina beže od nas glavom bez obzira, Srbija koju će njeni građani voleti i Srbija koju će svi drugi poštovati. Eto, danas je, dame i gospodo poslanici, jedan od onih dana kada treba doneti odluke koje će pomoći našoj zemlji da kroz realan život u kome se nalazi što snažnije korača. Nije vreme za tugu, a naročito nije vreme da se liju krokodilske suze onih koji jedva čekaju da kakva nesreća nastupi, pa da dođu do pobede na vanrednim parlamentarnim izborima. Ima nekih kojima nije ni dobro, možda bi im trebalo ukazati lekarsku pomoć. Nije vreme za egzaltaciju niti za radost, vreme je za realnost, realnost koja će nam pomoći da svojoj državi vratimo snagu. Da joj vratimo moć koju je imala kada je koračala kroz evropsku istoriju najsnažnije i koja je građanima koji su tada u njoj živeli omogućila dostojanstven život dostojan onoga što Srbija, kao snagu i kao moć u svom potencijalu ima. Nemam šta drugo da vam kažem nego – živela Srbija! Jer, to je ono što će nam svima pomoći da se vratimo svojoj moći, svojoj snazi i razumnoj politici. Hvala lepo.
Hvala. Narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mene nije shvatio gospodin Petrović, iako se trudim da ovde govorim tako da me svako shvati. Izgleda da gospodinu Petroviću moram još na neki drugi način da prilagodim svoje govore. Ali, gospodine Petroviću, optužili ste me da SRS traži krize da bi pobeđivala na izborima, a sada u najvećoj krizi, ovde sa govornice, tražili ste da održimo vanredne parlamentarne izbore, da vi pobedite. Treba da znate, ako se zalažemo za vanredne parlamentarne izbore i vi i mi, nemojte nas da optužujete da to tražimo sad kad je nesreća, pošto i vi u isto vreme tražite vanredne parlamentarne izbore. U vezi dve ideologije, molio bih vas da me ne svrstavate baš sa svima u ovoj sali. Vi rekoste da je ideologija jednih – srpska država na Zapadu do nekakvih granica, a ideologijaDSje – jaka Srbija, moćna. A, gde su vam sada oni ostali? Nemojte slučajno kod mene da ih bacite, jer ja to ne primam. To su vaši, to je vaš demokratski reformski blok. Znači, na jednoj strani kažete – radikali, a na drugoj ste vi i G17 plus, DSS, SPO, Nova Srbija, tako da znam o čemu se radi, ali je glupo reći da samo vi imate želju da Srbija bude jaka. Pa ko nema takvu želju? Ko od građana Srbije nema takvu želju, koji dinar nisu zaradili na tome što iznose svoje želje sa skupštinske govornice? Pa, valjda je svima nama želja da Srbija bude jaka, ali ne mogu da dozvolim da otcepljujemo po krajevima nešto što se možda malo poderalo, oparalo, otprosenilo, da bi ono što ostane u sredini bilo jako, nego da se zalažemo da i ono tamo što je malo pocepano zakrpimo, da bar ima privid snage koju vi u Beogradu eksploatišete neumereno, do poslednje granice. Smatram da, kad biste malo normalnije razmišljali o Srbiji, vi biste imali košmar, gospodine Petroviću. Ja sam svoje košmare imao 2000, 2001, 2002. i probudim se i vidim da sam jedan normalan i zdrav čovek, da su mi košmare pravili oni koji su hteli narod da ubede kako je sve što sam radio nenormalno, a ono što će oni da rade – normalno. Hajde da vidimo sada, da li biste vi kao normalan čovek trebalo da imate košmare? Šta se sve desilo sa Srbijom od kada ste vi na vlasti, gospodine Petroviću? Ne za košmare, to je za "Lazu". Zaista je predsednik Republike učinio jedno veliko delo za sve vreme svog mandata, Platinija proglasio za najboljeg golmana na svetu i zbog toga mu čestitam.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović, replika.
Koliko se sećam, nisam ni jednom rečju pomenuo SRS, ali je vrlo dobro da se prepoznajete. Možda ima nade za vas, da se iz tog sveta u kome živite polako vratite u realnost. A opet nekima treba pomoć. Možda bi, gospodine potpredsedniče bilo dobro, da neku sanitarnu medicinsku službu držite ovde, da prvu pomoć pruža odmah, ljudi imaju verbalne izlive sa mesta. Ali, nije to bitno. Ne vredi polemisati sa onim što nema veze sa realnošću. Tačno, DS traži vanredne parlamentarne izbore da bi Srbija dobila snažniju Vladu nego što je ova, da bi u ovom parlamentu bila nesporna parlamentarna većina i da ove u košmarima svedemo na razumnu meru. Zato lažni vapaji za vanrednim izborima najbolje se pokazuju na sednicama Administrativnog odbora, gde ovi u košmarima održavaju Vladu najviše što mogu i produžavaju njen život. Pretpostavljam da čekaju neku veliku nesreću da bi onda isprovocirali vanredne parlamentarne izbore. Ali, DS traži vanredne izbore da vas vratimo iz tih košmara i da pokažemo da je Srbija, koja je u realnosti i Srbija koja ima snagu i volju, ogromna većina i da ćemo ući u EU što pre možemo.
Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, predsednik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, svakako da ovakva rasprava proizilazi iz toga što su na redovnim sednicama skupštinskog zasedanja odsutni poslanici DS i očito je da smo se svi uželeli polemika i svađa. Moram da kažem, molim ih u ime svih nas da ostanu ovde, jer nemamo s kim da se svađamo. Nema većeg užitka nego reći u lice DS ono što zaista zaslužuje, a to je npr. oni govore o tome da 15 godina neko odlazi od nas. Od tih 15 godina, dame i gospodo, koliko ste vi na vlasti? U te tri godine je nestala SRJ, nestao tzv. Žabljački ustav i stvorena tzv. Ustavna povelja, koja je za vas bila spasonosno rešenje. Kome vi delite lekcije? Prema tome, svakako da danas nije ni dan za nekakvo veliko slavlje, nije ni dan za neku preteranu žalost, ali u svakom slučaju, SPS se i dalje zalaže za zajednički život Srbije i Crne Gore, za zajednički život srpskog i crnogorskog naroda. Uostalom, ima li nekog bližeg naroda Srbima od Crnogoraca? Žalosno je što se u ovim vremenima stvara antisrpska i anticrnogorska atmosfera u Srbiji i u Crnoj Gori. Žalosno je što smo počeli da više volimo one protiv kojih smo ratovali 600 ili 700 godina, nego neke sa kojima smo zajedno ratovali protiv tih ljudi. Uostalom, to je slučaj i sa onima koji su u Crnoj Gori izglasali nezavisnost. U Crnoj Gori je nezavisnost izglasana, pored Crnogoraca, glasovima onih protiv kojih su se Crnogorci borili 600 godina. Oni su se 600 godina borili protiv njih, ujedinili sa Srbima, a na referendumu su zajedno sa njima odlučili da se izdvoje od Srba. Istorija je čudo. Narodi ostaju, vlasti prolaze i bilo bi katastrofalno ukoliko bi se u Srbiji i Crnoj Gori stvorila antisrpska i anticrnogorska atmosfera. U tom smislu, imajući u vidu da treba poštovati pre svega i srpske nacionalne i državne interese, ovaj dan nikako ne može biti dan velike radosti. Ovaj dan ne može biti dan kada Srbija proglašava svoju nezavisnost. Nezavisnost se proglašava u odnosu na nekoga od koga na ovaj dan Srbija postaje nezavisna. Srbija je stvorila zajednicu, nije je stvorila SPS. Stvorila je srpska dinastija 1918. godine. Da li je pogrešila ili ne? Možda je pogrešila što je stvorila Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca, ali Crna Gora je donela tada odluku da živi zajedno sa Srbijom. I kakva je to velika radost kada danas, posle 80 godina, Crnogorci govore o tome da su konačno povratili svoju slobodu. Srbija nema razloga da slavi ovaj dan, Srbija treba da bude zabrinuta zbog toga što je jedna trećina srpskog naroda ostala da živi van Srbije, u RS Krajini, u Republici Srpskoj, u Crnoj Gori u Makedoniji. To je realnost, dame i gospodo poslanici, i sve dok državne vlasti Srbije ne shvate da je njihov prioritetni zadatak da brane svakog Srbina na ovom svetu, neće biti dobro srpskom narodu u celini. Svaki državljanin neke zemlje ili pripadnik jednog naroda kod svih velikih zemalja na svetu zaslužuje pažnju. Kod nas je postalo normalno da se Srbi svuda u našem okruženju šikaniraju, samo zbog toga što su Srbi. Da li će to tako biti i u Crnoj Gori? To je pitanje broj jedan koje je trebalo da postave naši državni organi, a ne da se utrkuju u čestitkama. Da li će se u Crnoj Gori rasrbljavati stanovništvo? Da li će se negirati srpski jezik? Da li će se negirati srpska istorija? Da li će se negirati srpska književnost? Da li će se uništavati srpska crkva? Valjda je to važno pitanje za ovu državu i za ovaj narod. Zato danas, kada neko govori o tome da je svako spominjanje Srba van Srbije velika Srbija, varaju se. Jedna država je velika ne samo po teritoriji koju zauzima, nego je velika i po tome koliko brine za građane i koliko brine za svoj narod. Nijedan građanin Srbije ne treba, naravno, da trpi zbog toga što nije Srbin. Molim vas, nijedan građanin Srbije ili bilo koje druge okolne zemlje ne sme da trpi zbog toga što jeste Srbin. Da li to sve političke stranke smeju da kažu ili će biti prezadovoljne ukoliko ćemo živeti u suživotu sa nekima koji tako otvoreno rade protiv srpskog naroda u svojim državama. Zato kada govorim o odnosima Srbije i Crne Gore, Srbija nema pravo da prizna rezultate referendumasve dok to ne urade oni koji su se u Crnoj Gori borili za zajedničku državu, sve dok to ne urade oni koji su glasali za zajedničku državu Srbije i Crne Gore. Rezultati referenduma jesu posledica desetogodišnje antisrpske kampanje i kampanje protiv zajedničke države Srbija i Crna Gora. Ovo je u stvari završetak plana koji je lord Karington imao još 1991. godine, o stvaranju šest suverenih nezavisnih država. Ovo je, u stvari, posledica onoga što EU i razni međunarodni zvaničnici čine u proteklih nekoliko godina. Oni su nametnuli Ustavnu povelju, oni su izbrisali iz Ustavne povelje obavezu da budu neposredni izbori. Uostalom, prekid pregovora sa EU nekoliko nedelja pre referenduma u Crnoj Gori nije bio zbog Ratka Mladića, nego je bio podsticaj separatističkog rukovodstva Crne Gore, da im se da još malo vetra u leđa i da prođe tih 55%. Postoji li ijedan poslanik u ovoj sali koji ne veruje da je EU dala da taj cenzus bude 60% ili 65% da Milo Đukanović ne bi napravio 60,5%. Tih 0,5%, tih nekoliko vagona uvezenih Albanaca ili nekih drugih su uvek bili spremni da izglasaju nezavisnost. Hoće li tome Srbija da se raduje? Hoće li tome Srbija da se raduje i da slavi kao veliki dan u srpskoj istoriji? Istorija Srbije ne počinje od ovog dana. Istorija Srbije počinje nekoliko vekova unazad. Srbija je stvorila zajedničku državu. Srbija nema od koga da se otcepljuje. Srbija nema od koga da traži nezavisnost. Srbija i srpski narod treba da budu ponosni na svoju državnost, a ne da je slave kao što su to neki učinili posle 5. oktobra. Goran Svilanović je bio taj koji je podigao jugoslovensku zastavu u Ujedinjenim nacijama, ne znam, tu je gospodin Svilanović, ne mogu da se setim koja smo bili zemlja po redu, čini mi se da smo bili 200. zemlja po redu u Ujedinjenim nacijama. Šta nam je to donelo? Vi se sećate šta ste govorili pre 2000. godine, samo da ode SPS, neka ode Milošević, biće dobri odnosi sa Crnom Gorom. Šta je bilo? Da li ste govorili, samo da ode SPS, Milošević? Da li će biti rešeni svi problemi oko Kosova i Metohije. Govorili ste da su Kosovo i Metohija i Crna Gora demokratsko pitanje. Šta je sada? Da li ste vi nedemokratska vlast? Da li je u pitanju bila demokratija ili je u pitanju separatizam, terorizam, želja za nezavisnošću? Prema tome, nemojte gledati na to pitanje ideološki, gledajte nacionalno. U ovom trenutku, donošenje ovakve odluke potrebno je iz nacionalnih i državnih interesa. Mislim da nema potreba da vodimo neke široke rasprave, koje su, naravno, potrebne. One se danas vode zato što ovakvih rasprava nema na nekim drugim zasedanjima, jer nisu sve stranke prisutne u Parlamentu. Parlament je mesto gde treba da se međusobno nadmećemo, ali ovde, čini mi se, nema dileme. Skupština Srbije treba da donese odluku o tome, da samo primeni ono što piše u Ustavnoj povelji, a to je da je Srbija državnopravni sledbenik nekadašnje državne zajednice Srbija i Crna Gora, da Srbija i drugi državni organi treba da preduzmu sve mere iz te nadležnosti i da se to što pre primeni. Inače, što se tiče kadrovskih rešenja, smatramo da sva ta pitanja i ona ko će biti ministar, treba da se reše ovde u parlamentu glasanjem. Onda ćemo videti ko će i kako da glasa. U svakom slučaju, SPS bez obzira na ove rezultate referenduma i dalje smatra da srpski i crnogorski narod, neću da govorim o tome da li je to jedan narod ili ne, da se ne bi neko vređao, ali činjenica je da u Crnoj Gori živi 30 i nešto posto Srba i možemo li mi ovaj dan gledati kao trenutak radosti? Samo nam fali "Oda radosti", spuštanje zastave, podizanje zastave i sve će nam biti bolje. Treba da živimo u nadi da će se srpski narod nekada ujediniti. To nije san o velikoj Srbiji. Mi treba da tražimo da dok se to ne desi, Srbi imaju prava u tim državama i da pitanje odnosa sa tim državama bude uslovljeno time. Neću da govorim o reciprocitetu, jer nisu krivi Crnogorci koji žive u Srbiji kakav će odnos Crna Gora imati prema Srbima koji žive u Crnoj Gori. Nisu krivi Hrvati u Srbiji kakav odnos ima Hrvatska prema Srbima u Hrvatskoj. Ali, naši međusobni odnosi treba da zavise od toga. Dokle mi da se udvaramo, da čestitamo, da se izvinjavamo svima redom koji su nas ubijali, koji misle o nama sve najgore. Dajmo malo ponosimo se sami sobom!To treba da kažemo da bi se nacija uspravila, a ne da slavimo neke dane koji nisu dani radosti za našu državu i za naš narod. Prema tome, živela Srbija, ali ne od danas! One političke stranke koje nisu uvek govorile živela Srbija, ponajmanje imaju razloga da to danas govore. Bili smo za Srbiju svih ovih godina, za Srbiju koja živi zajedno sa svojim narodom u drugim republikama, za Srbiju koja je živela u zajedničkoj državi i za Srbiju koja će, nadamo se, ponovo živeti zajedno sa nekima drugima, ali samo sa onima koji to zaista žele. Zato da ne bismo dalje govorili o tome, SPS žali zbog toga što se na ovakav način desio ishod ovog referenduma. Ne priznajemo rezultate referenduma zato što smatramo da je namešten. Ne priznajemo rezultate referenduma zato što to nisu učinile ni one političke partije koje se u Crnoj Gori zalažu za zajedničku državu. Kako imate obraza da priznate rezultate referenduma kada ih nisu priznale one političke partije koje ste podržavali? Vi sada hoćete da kažete da ćete ih tamo ostaviti na cedilu. Znači, neki su ovde radosni zbog toga što su podržavali Mila Đukanovića i zato što su zajedno sa njim bili u kampanji za razne izbore itd. Ima u svemu ovome i nešto dobro, niko više neće moći u Srbiji da vlada uz pomoć Mila Đukanovića i to je nešto što je dobro. Zalažemo se za zajednički život srpskog i crnogorskog naroda, naravno, zalažemo se i za sva prava svih građana Srbije koji nisu Srbi i, naravno, zalažemo se za put Srbije koji će ići ka evropskim integracijama, ali da u tim integracijama vodimo računa o nacionalnim i državnim interesima i zato smatramo da možda u ovoj preambuli nije trebalo toliko isticati sve ono što nije bitno za ovaj trenutak. Zato nismo uopšte imali nameru da danas uzimamo učešće u ovoj raspravi, ali nikada ne treba propuštati priliku da se iskažu različita mišljenja. Samo je žalosno što više Parlament nije mesto gde se razmenjuju mišljenja o političkim dešavanjima u Srbiji, zato što neki misle da se nešto može uraditi van Parlamenta, a i malo mi je to ironično, da dižete zastavu ispred Savezne skupštine. Neki koji tamo idu da dižu zastavu učestvovali su u paljenju te Savezne skupštine, pa ne znam da li vam je ta zgrada baš adekvatna za parlament Srbije. Ali, pošto se ne gadite ničega da biste se održali na vlasti, u svakom slučaju, siguran sam da će mnogi koristiti one institucije koje su palili, siguran sam da će mnogi koristiti ono što su govorili svih ovih godina da bi se očuvali navlasti. Srbija i Crna Gora su bliske države, bliski narodi, Srbija danas nema razloga da slavi, ali Srbija danas odlučno treba da kaže svima, kao što je Crna Gora imala pravo da se izjasni, to isto pravo imaju i oni naši građani koji žive van Srbije i zašto onda ne bi imali pravo Srbi u Republici Srpskoj da se izjasne o svom statusu. Ako Rezolucija 1244 nije "sveto pismo" i ako Albanci imaju pravo da se izjašnjavaju, zašto ne bi imali pravo državljani Republike Srpske. Ali, u Srbiji neko treba da ima hrabrosti da to kaže, a ne da se izvinjava svima redom zato što smo Srbi. Zato nemojte da tražite od nas da budemo ponosniji nego što su naši državni organi. Srbija nema razloga da se ponosi time što će dizati ili paliti zastave, spuštati, Srbija ima razloga da se ponosi samo ukoliko bude jedinstvena u odbrani nacionalnih i državnih interesa, jer kako su mnogi govorili partije su različite, partije su mnoge, ali ako nema države nema nijedne partije. Zato će SPS učiniti sve, kao i do sada, da bude konstruktivan faktor u naporima da Srbija sačuva svoju političku stabilnost u ovim teškim trenucima koji su značajni za funkcionisanje države u uslovima kada se raspala državna zajednica Srbija i Crna Gora.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Pošto nema prijavljenih za reč, pre nego što zaključim jedinstveni pretres o Predlogu odluke, da li predlagač, narodni poslanik Predrag Marković, želi završnu reč? Reč ima narodni poslanik Predrag Marković.
Hvala vam, gospodine potpredsedniče. Prvo da odgovorim na usputno pitanje – iz čijih klupa dolazim? Iz naših. Dame i gospodo, nisam uzeo reč na početku da obrazložim Predlog ove odluke, jer sam je potpisao formalno kao predsednik Narodne skupštine, zato što postoje stranke, postoje građani, postoje institucije, postoji, naravno, za život građana jedinstven pravni poredak i onda postoji čitav niz formalnosti koje i u lepim i u teškim trenucima moraju da se obave. Inače, svi imaju problema. U demokratskoj državi, a Srbija je to odavno, sve stranke koje su u Narodnoj skupštini su birane na demokratski način i sve su sa stanovišta predsednika Skupštine demokratske. To je obaveza. Nema druge institucije u jednoj državi koja ima parlamentarnu demokratiju, koja može da izda uverenje i nalog državnim organima da nešto urade. Jer izborna vlast dolazi od naroda i kroz zakone ostvaruje se prvo preko Narodne skupštine. Građani, možda, koji su pratili ovaj prenos, ne znaju šta sadrži odluka o kojoj će danas narodni poslanici glasati, ta odluka o obavezama državnih organa Republike Srbije u ostvarivanju nadležnosti Republike Srbije kao sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora, "1) Obavezuju se Vlada i drugi državni organi da, u okviru svojih Ustavom Republike Srbije utvrđenih nadležnosti, donesu u roku od 45 dana potrebna akta i preduzmu potrebne mere sa ciljem: – ostvarivanja međunarodnopravnog subjektiviteta Republike Srbije, kao države sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora; – ostvarivanja nadležnosti Republike Srbije koje su prešle na Republiku Srbiju kao državu sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora, a pre svega u oblasti spoljnih poslova i odbrane, do donošenja neophodnih zakona; i – rešavanja svih spornih pitanja između Republike Srbije, kao države sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora i Republike Crne Gore, kao osamostaljene države. 2. Ova odluka stupa na snagu danom usvajanja i objavljuje se u Službenom glasniku Republike Srbije". Zašto je ovo neophodno i zašto sam mislio da ne moram da obrazlažem na početku? Postoje trenuci u kojima je važno dobro se ispričati i raspraviti. Postoje trenuci kada treba ćutati i to ćutanje nije znak samo nužnog slaganja, nego i poštovanja prema onome što se gubi i prema onome što se dobija. Potpuno razumem, pretpostavljam, izvinjavam se, nisam mogao da pratim sve diskusije, da su mnogi konstatovali da se Srbija uželela svađa, rasprava, pa, naravno, i u svom domu ovde i to poštujem, to je parlamentarna demokratija. Ali, vi vrlo dobro znate da se građani Srbije nisu uželeli svađa i rasprava, mada im, kao i svakome od nas ovde, mnogo toga nije jasno, za mnogo toga su zabrinuti, i ne od juče. Ovo što će Narodna skupština, verujem, danas glasovima poslanika svi poslaničkih grupa, svima se na toj odgovornosti zahvaljujem, učiniti nespornim, jeste izdavanje uverenja državi i njenim organima da mogu, u skladu sa tim, da preduzmu mere za ostvarivanje i zaštitu prava i nastavak svega što je započeto. Jer, zbilja ne govorim o imenima i ne razumem zbog čega bi se pojedinačna imena prozivala, pojedinačno sam podizao i umrlice i krštenice, i činjenicu da mi je neko umro ili da se neko rodio nije menjalo to uverenje, ali je to uverenje bilo neophodno da bi se život nastavio. Naravno, mnogi će žaliti, mnogi će se radovati u skladu sa svojim političkim opredeljenjima, ali građani Srbije i njihove institucije moraju da imaju jasno uverenje, jer sada od državne zajednice Srbija i Crna Gora, Crna Gora se odvojila na način koji vi dobro znate, a u skladu sa Ustavnom poveljom, članom 60, Crna Gora je sada samostalna država. Srbija i ovom odlukom ne stavlja tačkunego dodaje tačku za čitav niz oblasti u kojima je moguće dodavati i u sportu, i u nauci i u državnopravnim ugovorima, dodavati veze u regionu i sa državama, ali je moguće ako se prvo ovlaste svi organi države Srbije. U vašim rukama, vi ste se kao predstavnici političkih stranaka raspravili, ali u trenutku kada glasate vi ste zakonodavci i tog trenutka vi omogućavate da država Srbija zavisno od budućih izbora, od ponašanja organa državne zajednice, od pojedinačnih ponašanja, od sadašnjih republičkih organa, ovlašćuje se država Srbija da uđe u posed onoga što je nasledila, jer je stvarala, al' nije stvarala sama, nego u različitim vremenima stvarala zajedno sa drugima. To ovlašćenje danas izdaje Narodna skupština Republike Srbije i možda je dobro, mada sam molio sve da ne učestvuju u diskusiji, možda je dobro da smo i diskutovali detaljno, jer i građani Srbije stalno diskutuju i zbunjeni su. Ali, odgovornost svih nas, svejedno kojih smo političkih opredeljenja, jeste da obezbedimo da oni posle tih rasprava nemaju brigu, već da mogu da počnu da ostvaruju svoja prava, ona koja su institucionalna - institucionalno, ona koja su ljudska, politička, na osnovu garancija i na osnovu svojih opredeljenja koja će iskazati na izborima, onda kada se steknu uslovi, ako treba sutra - sutra, ako treba kroz godinu dana, onda kroz godinu dana, ali kada se steknu zakonski uslovi za to. Hvala vam svima na toj vrsti odgovornosti i verujem da ćemo pristupiti glasanju i odgovorno obezbediti da nešto, što izaziva i tugu,kod nekih lepa osećanja, kod nekih radost, bude, pre svega, čin odgovorne države, a svi vi ovde u ime građana Srbije garantujete da je država Srbija odgovorna, jer samo na osnovu te garancije ona će i u budućnosti nešto moći da uradi. Hvala vam mnogo na strpljenju.
Izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Pošto spadam u grupu "nevernih", moram da pitam sve vas koji ste ovo zamislili i koji nas sada ubeđujete da će Vlada predlagati, a Skupština da postavlja, ko vas je ovlastio da u nedelju postavljate načelnika Generalštaba? I ko ga je postavio?! Kadrovi iz Crne Gore za odlazak? Zato treba sve ovde da nam iznesete i da iskreno razgovarate sa nama da biste nas ubedili kako ovo nije običan trenutak u kome vlast vara opoziciju. Ne, ovo je ponovo dan u kome vlast vara opoziciju, u kome vlast preuzima ingerencije koje bi trebalo da ima Narodna skupština, u kome vlast beži od izrade novog ustava, beži od vanrednih parlamentarnih izbora, ali želi da država funkcioniše po njenim merilima i po njenom ustrojstvu. I ništa ne verujem, ni u šta više ne možete da me ubedite, kad sam čuo da ste se u međuvremenu dva puta sastali sa rukovodstvom Crne Gore otkako je Crna Gora krenula ovim svojim putem prema Hrvatskoj i Albaniji, nije vam bilo gadno, jednom da uskratite državne počasti Slobodanu Miloševiću, a drugi put da vam rukovodstvo Crne Gore odredi načelnika Generalštaba Vojske Srbije. I to samo zato, što tog "junošu" koji nikad nigde nije komandovao, možda je komandovao negde po kancelarijama, na vežbama gde ga je NATO vežbao da bude ovde postavljen, a gle čuda, u veoma tesnim i bliskim odnosima sa predsednikom Republike.
Hvala vam. Ovo je replika, pretpostavljam na neko prethodno izlaganje. Da li ima još replika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o jedinoj tački dnevnog reda, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak, 5. juni 2006. godine, u 13,42 časova, kao dan za glasanje o Predlogu odluke. Znam da ovo nije po Poslovniku, ali moram da vas zamolim da svi zajedno budemo svesni u trenutku glasanja. Mi, takođe, obezbeđujemo jedno zakonsko ovlašćenje prema državi gde ćemo se politički takmičiti. Hvala vam. (Narodni poslanici SRS napuštaju salu.) Molim vas, pripremite se za glasanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O OBAVEZAMA DRŽAVNIH ORGANA REPUBLIKE SRBIJE U OSTVARIVANjU NADLEŽNOSTI REPUBLIKE SRBIJE KAO SLEDBENIKA DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, preći ćemo na odlučivanje. Pre toga, utvrđujemo broj prisutnih poslanika u sali, jer mislim da je jedan deo poslanika izašao iz sale. Molim da svi odgovorni poslanici provere da li su ubacili svoje kartice. Konstatujem da nema 126 prisutnih poslanika u sali i dajem pet minuta pauze da uđu poslanici koji će pristupiti glasanju, kojim će se omogućiti da državni organi Republike Srbije preduzmu sve mere za vršenje dužnosti tokom prenosa nadležnosti sa državne zajednice Srbija i Crne Gora. Hvala vam. [[Posle pauze – 14,10]] Dame i gospodo narodni poslanici, posle pauze da proverimo da li su sišli svi poslanici koji učestvuju u glasanju. Molim vas da proverimo da li imamo kvorum za glasanje. Zahvaljujem. Molim vas da proverite svoje kartice, mada je signal označio da je prisutno 126 poslanika, što znači da možemo da pristupimo glasanju. Pre glasanja, narodni poslanik Ivica Dačić, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, naravno da je predsednik Skupštine malopre rekao da, imajući u vidu odredbe Poslovnika, mi danas pravimo jedan izuzetak. Mi se sa tim slažemo zato što su u pitanju interesi države. Želeo bih još jednom da skrenem pažnju na ponašanje DS, koja vrši vlast u ovoj državi, koja ima predsednika Republike, a koja u ovom trenutku nije prisutna u ovoj sali kada se glasa o tome da li Srbija treba da bude državnopravni sledbenik državne zajednice Srbija i Crna Gora. Apsolutno neprimereno ponašanje odgovornosti funkcije koju taj čovek i ta stranka vrše. To je njihov problem. Ispada kao da mi koji smo ovde da smo više zainteresovani da li će Boris Tadić biti vrhovni komandant oružanih snaga Srbije. Ovo je još jedan pokazatelj koliko je ta stranka neodgovorna za ovaj narod i ovu državu. On je prvi potrčao, njegovi poslanici su prvi potrčali da čestitaju i da se klanjaju Milu Đukanoviću, pre nego što su proglašeni rezultati referenduma. Isto kao što su se juče setili da traže ostavku ministra Jočića, zato što je ubijen Zoran Vukojević. Zašto nisu tražili ostavku Dušana Mihailovića kada je ubijen Zoran Đinđić? Kao da je Vukojević važniji za ovu državu od Đinđića. To je poruka i onima koji sa njima razgovaraju. Predlažem da, ako su se već nešto dogovarali, i ti koji se sa njima dogovaraju izađu iz ove sale. Pazite, ko sa njima tikve sadi, znate kako će se provesti.
Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o obavezama državnih organa Republike Srbije u ostvarivanju nadležnosti Republike Srbije kao sledbenika državne zajednice Srbija i Crna Gora, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Za 126, od prisutnih 126 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, u odnosu na prisutne poslanike, jednoglasno usvojila Predlog odluke. Zahvaljujem se svima na odgovornosti u učešću i radu današnje sednice. (Sednica je završena u 14,10 časova.)
TREĆE VANREDNO ZASEDANjE 5. jun 2006. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 14,10 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine .)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici medija u ovako velikom broju, pre svega dobar dan, otvaram sednicu Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 189 narodnih poslanika, ali radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 126 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nemam obaveštenje o sprečenosti narodnih poslanika da prisustvuju ovoj sednici. Saglasno članu 85. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao izuzetno za ponedeljak, 5. jun 2006. godine u 12,00 časova, dakle mimo dana utvrđenog u stavu 1. pomenutog člana Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koji je u svom zahtevu za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine utvrdila grupa od 99 narodnih poslanika. Dostavljen vam je zapisnik 4. sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, održane 8, 9, 10, 11, 12, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24. i 25. maja 2006. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodne sednice. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnik sa navedene sednice. Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, održane 8, 9, 10, 11, 12, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24. i 25. maja 2006. godine. Za 126, od ukupno prisutnih 126 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, održane 8, 9, 10, 11, 12, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24. i 25. maja 2006. godine. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, kao što vam je poznato, uz saglasnost predstavnika podnosilaca zahteva za održavanje Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, 01 broj 06-1193/06 od 29. maja 2006. godine, ova sednica je preimenovana u Treće vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Uz saziv za ovo zasedanje, koje je sazvano na zahtev 99 narodnih poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 166. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Treće vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o izmenama Zakona o radio-difuziji, koji su podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Tomislav Nikolić, Miloljub Albijanić, Miroslav Markićević i Ivica Dačić; 5. Predlog zakona o platama državnih službenika i nameštenika, koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o ličnoj karti, koji je podnela Vlada; 7. Predlog zakona o poljoprivrednom zemljištu, koji je podnela Vlada; 8. Predlog zakona o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima, koje je podnela Vlada; 9. Predlog zakona o finansiranju lokalne samouprave, koji je podnela Vlada; 10. Predlog zakona o slobodnim zonama, koji je podnela Vlada; 11. Predlog zakona o deviznom poslovanju, koji je podnela Vlada; 12. Predlog zakona o dopuni Zakona o platnom prometu, koji je podnela Vlada; 13. Predlog zakona o dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju, koji je podnela Vlada; 14. Predlog zakona o ratifikaciji ugovora o osnivanju energetske zajednice između Evropske zajednice, Republike Albanije, Bugarske, Bosne i Hercegovine, Hrvatske, Bivše jugoslovenske Republike Makedonije, Crne Gore, Rumunije, Republike Srbije i Privremene misije Ujedinjenih nacija na Kosovu u skladu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, koji je podnela Vlada; 15. Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj organizaciji KFW po zaduženju JP "Elektroprivreda Srbije" (rehabilitacija hidroelektrane Bajina Bašta), koji je podnela Vlada; 16. Predlog zakona o ravnopravnosti polova, koji je podnela grupa od 15 narodnih poslanika (u toku sednice ova tačka dnevnog reda je povučena); 17. Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o osnivanju novinsko izdavačke ustanove "Bratstvo", koji je podnela Vlada; 18. Izveštaj o radu Anketnog odbora obrazovanog radi utvrđivanja istine o novorođenoj deci nestaloj iz porodilišta u više gradova u Srbiji, koji je podneo Anketni odbor; 19. Izbor nosilaca pravosudnih funkcija: - Predlog odluke o izboru sudija, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; - Predlog odluke o izboru javnog tužioca, koji je podneo Visoki savet pravosuđa; i - Predlog odluke o izboru zamenika javnih tužilaca, koji je podneo Visoki savet pravosuđa. Narodni poslanik Miloljub Albijanić, na osnovu člana 90. i člana 140. Poslovnika Narodne skupštine predložio je da se obavi zajednički načelni pretres : Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana i Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje (tačka 1. i 2. dnevnog reda); Predloga zakona o poljoprivrednom zemljištu i Predloga zakona o organskoj proizvodnji i organskim proizvodima (tačke 7. i 8. dnevnog reda); Predloga zakona o deviznom poslovanju i Predloga zakona o dopuni Zakona o platnom prometu (tačke 11. i 12. dnevnog reda); Predloga zakona o ratifikaciji ugovora o osnivanju energetske zajednice između Evropske zajednice, Republike Albanije, Bugarske, Bosne i Hercegovine, Hrvatske, Bivše jugoslovenske Republike Makedonije, Crne Gore, Rumunije, Republike Srbije i Privremene misije Ujedinjenih nacija na Kosovu, u skladu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, koji je podnela Vlada, i Predloga zakona o davanju garancije Republike Srbije nemačkoj finansijskoj organizaciji KFW po zaduženju JP Elektroprivreda Srbije (rehabilitacija hidroelektrane Bajina Bašta), koji je podnela Vlada (tačke 14. i 15. dnevnog reda). Da li poslanik Miloljub Albijanić želi reč? (Ne.) Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 114, protiv 6, nije glasalo 7, od 127 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog i da možemo da pređemo na rad prema dnevnom redu. Molim vas, samo dva obaveštenja. Preći ćemo na rad po dnevnom redu u objedinjenoj raspravi na osnovu predloga koji ste vi prihvatili, prve dve tačke dnevnog reda, u 15,15 časova i radićemo po članu 85. stav 1. i 4. danas, samo do završetka načelne rasprave o 1. i 2. tački dnevnog reda koje su objedinjene. Istovremeno, molim službenike Narodne skupštine da u skladu sa Odlukom koju je donela ova Narodna skupština, sa dostojnom pažnjom, iza mene sklone zastavu državne zajednice Srbija i Crna Gora. Molim, isto tako, da sa dostojnom pažnjom, sa zdanja ovog parlamenta skinu zastavu, da bi Skupština punopravno nastavila raspravu, jer poštujemo sve što smo do sada stvorili i imali i poštujemo sve što nastavljamo, upravo u skladu sa dostojanstvom te odluke i ovog parlamenta. Hvala vam najlepše.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad prema dnevnom redu. Prelazimo na zajednički načelni pretres 1-2. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O POREZU NA DOHODAK GRAĐANA I DOPRINOSIMA ZA OBAVEZNO SOCIJALNO OSIGURANjE Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 1. i 2. a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Molim vas, pozovite ministra, pošto pretpostavljam da će uzeti reč. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, po Poslovniku.
Hvala, gospodine Mihailoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po članu 225, koji govori o pravu narodnog poslanika da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje njegove funkcije. Naime, ono što bi trebalo da bude vest, a svakako nije vest, to su izbori u Bujanovcu. Iskoristio bih priliku da pročitam rezultate, pošto Javni servis, kako vi kažete, Republike Srbije, RTS, još uvek nije dobila te rezultate, juče su najavili da će biti sutra, danas je to izbrisano potpuno, ali mislim da su i građani Srbije zaslužili da čuju te rezultate, a to ste svakako zaslužili i vi. Nekoliko meseci trajali su pregovori između SRS i drugih stranaka o formiranju zajedničke srpske liste, odnosno zajedničke liste stranaka koje poštuju Ustav i zakone Republike Srbije. Nažalost, do dogovora nije došlo. Ovi iz vladajuće koalicije smatrali su da oni, kao vladajući, treba da imaju kandidata, nisu se obazirali na želje naroda i, kažem, na veliku žalost moju i SRS, dva kandidata srpske nacionalnosti su izašla na izbore i tri kandidata albanske nacionalnosti. Pročitaću vam sada rezultate. Gospodin Nagip Arifi osvojio je 6.781 glas ili 33,86%, gospodin Jonuz Musliju osvojio je 4.289 glasova ili 21,42%, gospodin Salihi Sali, koji se povukao tri dana pred izbore, pa je njegovo ime ostalo na listi, ali za njega očigledno niko nije glasao, dobio je 64 glasa ili 0,32%, gospodinSlobodan Jovanović dobio je 2.126 glasova ili 10,62% i gospodin Svetislav Stojmenović Ceke, kandidat SRS, dobio je 6.101 glas ili 30,47%. Na taj način još jednom je dokazano da niko ne može da prevari građane Srbije i da prave vrednosti kad-tad isplivaju na površinu. Koalicija "Složno za Bujanovac", koja je kandidovala gospodina Slobodana Jovanovića, sastoji se od praktično svih devet političkih stranaka, svih onih koje danas egzistiraju na političkom nebu Srbije, odnosno činili su je DSS, G17 plus, DS, SPS, SPO, Nova Srbija, Pokret snaga Srbije, SDP i Liberali Srbije. Sa druge strane, SRS izašla je na ove izbore u koaliciji sa narodom i to jasno pokazuju ovi rezultati glasanja. U drugom krugu učestvovaće, kao što sam već rekao, gospodin Nagip Arifi i gospodin Svetislav Stojmenović Ceke, kandidat SRS. Iskoristiću priliku da se zahvalim svim biračima koji su izašli na izbore, jer je bilo veoma važno da se Srbi malo organizuju, da pokažu da mogu nešto da urade za svoju budućnost i da osvoje veliki broj mandata. Posebno bih se zahvalio onima koji su svoj glas dali odborničkoj grupi SRS i njenom kandidatu za predsednika, gospodinu Svetislavu Stojmenoviću Ceketu. Ono zbog čega sam najviše izašao danas je da vam kažem kakav će naš stav biti pred drugi krug, odnosno nakon ove pobede u prvom krugu. Mi smo ovu pobedu zaista, da kažem, na jedan dostojanstven način obeležili. Nije tu bilo nikakvih proslava. Smatramo dajedina proslava može i sme da bude organizovana nakon pobede u drugom krugu glasanja. Nije bilo nereda po ulicama, iako su pripadnici nekih drugih partija, naravno ne srpskih, pokušavali da naprave neke incidente... (Predsedavajući: Gospodine Šaroviću, vreme.) Završavam, gospodine Mihailoviću. Pozvao bih sve partije, bez obzira na rezultate u prvom krugu, da pruže podršku kandidatu SRS. Dakle, pozivam sve one koji poštuju Ustav i zakone Republike Srbije i koji, kao svoje programsko opredeljenje imaju opstanak i ostanak Bujanovca u okviru Republike Srbije, da bezrezervno i otvoreno pruže podršku gospodinu Stojmenoviću. Svaki drugi nastup...
Gospodine Šaroviću, molim vas, prekoračili ste vreme.
Završavam, gospodine Mihailoviću, ionako smo morali ministra da sačekamo. Dakle, zamolio bih vas još jedanput i pozvao na slogu koja je preko potrebna, pogotovo u tim područjima, koja neki žele da otcepe od Srbije, i zamolio da se otvoreno izjasnite da li ćete u drugom krugu pružiti podršku Svetislavu Stojmenoviću Ceketu, jer izostanak te podrške znači podršku gospodinu Nagipu Arifiju. Hvala.
Otvaram zajednički načelni pretres o 1. i 2. tački: -Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana i - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Da li predstavnik predlagača, mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, velika mi je čast da danas imamo priliku da razgovaramo o dva zakona koji značajno rasterećuju poreske obveznike Srbije. Zašto čast? Zato što su mnogi pre govorili da je potrebno smanjivati poreze. Još ne znam nikoga ko je te poreze u prethodnih 15 godina smanjivao u Srbiji. Zašto se ranije nisu smanjivali porezi? Ne zato što nisu to ministri hteli, već zato što nisu imali realne osnove odakle to da učine. Pre tri godine bio sam jedan od onih koji je zahtevao od mog prethodnika da ide sa programom smanjenja poreza, a i sam sam se obavezao građanima da kada dođemo u priliku da ćemo doneti zakon kojim ćemo smanjiti poreze na plate. To, međutim, nije bilo realno u prve dve godine mandata Vlade, iz prostog razloga što smo zatekli deficit u budžetskoj kasi, imali smo deficit od oko 4% bruto društvenog proizvoda nasleđen iz 2002. i 2003. godine. Morali su najpre da se skrešu rashodi, da se vodi jedna čvrsta fiskalna politika, zatim da se uvede i sprovede Zakon o PDV-u kako bi se povećali prihodi i tek onda kada je preokrenut bilans u budžetu iz manjka ka višku, tek sada smo došli u poziciju da objektivno razmišljamo i sprovedemo smanjivanje poreza. Jer, smanjivanje poreza znači gubitak prihoda u budžetu. Ako se izgube prihodi, a imate manjak u kasi, onda su u problemu budžetski korisnici, i penzioneri, i oni koji primaju socijalna davanja, i ljudi koji rade obrazovanju i zdravstvu, jer to nije moguće održati finansirati. Dakle, morao je prvo da se napravi višak da bi se jedan deo tog viška "žrtvovao" u korist poreskih obveznika, odnosno privrede. Mi smo uspeli prošle godine da napravimo taj višak. Ove godine takođe ćemo imati budžetski suficit. Očekuje se da on bude između 40 i 45 milijardi dinara. Mi smo originalno planirali 40, ali prema nekim našim revidiranim procenama do kraja godine budžetski suficit mogao bi da iznosi i svih 45 milijardi dinara. Imajući u vidu da ćemo imati višak u kasi, odlučili smo da smanjimo poreze na plate i da direktno rasteretimo poreske obveznike za 31,5 milijardi dinara. Ovim zakonom koji predlažemo vrši se rasterećenje poreskih obveznika za preko 30 milijardi dinara. Osim toga, nalazimo se u situaciju da sav višak privatizacionih prihoda, koji inače ne ulaze u regularne poreske prihode, već se knjiže sa strane i evidentiraju na drugačiji način, ne možemo i ne treba da koristimo za pokrivanje deficita u budžetu, s obzirom da ga nemamo. Sada, po prvi put, imamo situaciju u ovoj godini da sav višak privatizacionih prihoda možemo da investiramo ili da ih iskoristimo da vratimo deo naših dugova. To su dve mogućnosti kada imate višak privatizacionih prihoda u odnosu na potrebe u budžetu. U prethodnim godinama, sav prihod od privatizacije, i od prodaje DIN, "Beopetrola", cementara, sve je to išlo na pokrivanje deficita u budžetu. Sav taj novac je išao da bi se pokrio deficit. Sada imamo, s jedne strane, na strani prihoda i rashoda u budžetu višak, i preko toga još očekujemo između 125 i 150 milijardi viška od privatizacije. To je bio osnov što je Vlada Republike Srbije donela odluku da pokrene i nacionalni investicioni plan, odnosno šestogodišnji plan investiranja u najvažnije sektore u Srbiji, a pre svega u školstvo, zdravstvo, infrastrukturu, privredni razvoj, društveni standard i, naravno, reformu državne uprave. U tom smislu, sada govorimo samo o jednom segmentu celog paketa ekonomske politike Vlade Srbije, a to je poresko rasterećenje. Siguran sam da ćemo u ovoj Narodnoj skupštini imati priliku da govorimo i o ovom drugom segmentu više onog časa kada budemo govorili o rebalansu budžeta, a to je nacionalni investicioni plan, koji će svakako morati da bude i uključen u rebalans budžeta. Kada smo planirali ovogodišnji budžet, nismo očekivali ovako značajne privatizacione prihode. Poreske jesmo, ali ne i privatizacione, moram da priznam, jer tada kada smo donosili budžet nije niko očekivao, a moram priznati ni ja, da ćemo imati priliku da sada imamo jednu jaku konkurenciju za privatizaciju bivšeg "Mobtela". To je kompanija koja je radila 14, 15 godina, a da dinara država od toga nije videla. Upravo zahvaljujući ovoj vladi, mi smo došli u situaciju da konačno jedan deo novca dobijen i od te privatizacije iskoristimo u korist građana, u korist naroda, kroz investicije u javnom sektoru. Naravno, danas ću da se koncentrišem na sam zakon. Ovaj zakon, osim rasterećenja od 31,5 milijarde dinara, donosi zaštitu socijalno najugroženijih slojeva zaposlenih, koji ostvaruju minimalnu zaradu. Naime, u zakonu o doprinosima mi predlažemo sniženje minimalne osnovice za plaćanje doprinosa sa sadašnjih 40% od prosečne mesečne plate u prethodnom kvartalu na 35%. Takođe, ono što je važno i zbog čega ovaj zakon, između ostalog, donosimo, ovim zakonom želimo da stimulišemo zapošljavanje kako mladih, mladih do 30 godina, tako i onih koji su stariji od 45 godina i nemaju trenutno posao. Stimulišemo zakonom i zapošljavanje lica sa invaliditetom. Ovaj zakon uvodi neoporezivi cenzus od 5.000 dinara. Dakle, za razliku od dosadašnjeg sistema, gde se porez na plate plaćao na celokupan iznos zarade, sada se uvodi cenzus od 5.000 dinara koji se uopšte ne oporezuje, tako da se na taj način dobija sledeće rešenje: veće je poresko rasterećenje za radno intenzivne grane, primera radi, za tekstilnu industriju, za industriju kože i obuće, za one grane koji više radnika zapošljavaju, oni će imati veće poresko rasterećenje, i veće poresko rasterećenje će imati nerazvijeni regioni. Na ovaj način želimo da stimulišemo rad zaposlenosti i razvoj onih regiona koji su manje razvijeni, jer videćete u primerima, daleko manje će se plaćati porez na platu na primer u Bojniku nego što će to biti u Subotici ili Novom Sadu. Uvodimo jedan pravedniji sistem oporezivanja, jer sa jedne strane više rasterećujemo one koji su slabi, socijalno ugroženi ili siromašni, ali zato uvodimo progresiju u godišnjem plaćanju poreza, tako da oni koji zarađuju više imaće progresivnu stopu plaćanja poreza i na taj način se vrši pravedna preraspodela poreskog tereta između bogatih i siromašnih. Koje su najznačajnije izmene zakona? Već sam rekao da smanjujemo poresku stopu sa sadašnjih 14% na 12%, ali istovremeno uvodimo i neoporezivi cenzus na zarade u iznosu od 5.000 dinara mesečno. To znači da ako neko prima platu 15.000 dinara, onda će se porez plaćati samo na 10.000, a cenzus od 5.000 se ne oporezuje, što znači da oni koji imaju niže plate imaju veće poresko rasterećenje, a oni koji imaju više plate naravno da je tu rasterećenje manje. Trenutno je poresko opterećenje zarada 73,1% na neto zaradu. Dakle, na 100 dinara neto plate plaća se 73 dinara poreza i doprinosa. U proseku, sa usvajanjem ovog zakona, svodimo to prosečno fiskalno opterećenje sa sadašnjih 73,1% na 62,7%. Kada uporedimo Srbiju sa drugim zemljama u regionu i u Evropskoj uniji, ako izmerimo fiskalno opterećenje po tzv. OECD metodi, onda će fiskalno opterećenje ukupno u Srbiji iznositi 38,5%. Zašto je to važno? Zato što metodologija, kako se objavljuju poreska opterećenja na plate u drugim zemljama, poznaje uglavnom samo ovu OECD metodologiju i jedino pomoću nje možemo porediti mesto Srbije u odnosu na druge zemlje. Daću vam primer kakvo je poresko opterećenje na plate u drugim zemljama. Primera radi, Švedska ima u ovom trenutku fiskalno opterećenje koje je najveće u Evropi 46,2%, Nemačka ima čak 45,4%, Poljska 41,9%, Češka 41,9%, Turska 41,8%, Mađarska 41,5%, Litvanija 40%, Hrvatska 39,8%, Slovenija 39,8%, Estonija 38,9%, Slovačka 38,8%, Austrija 38,6%, a Srbija će imati 38,5%, niže opterećenje od ovih 12 zemalja koje sam malopre pročitao i spadaće u red zemalja sa nižim poreskim opterećenjem na plate u Evropi. Ima zemalja koje imaju još niže, međutim te zemlje koje imaju niže poresko opterećenje – kao što je npr. Irska, za koju mislim da je dobar primer i sa kojom se treba porediti u budućnosti, međutim, ali ona ima višu stopu PDV-a – imaju veće stope PDV-a u odnosu na Srbiju. Sa poreskom stopom na dobit od samo 10%, koja je najniža u Evropi, sa porezom na plate i doprinosima, fiskalnim opterećenjem od 38,5%, koje će biti ispod proseka u Evropi i sa PDV-om od 18%, koji takođe spada u red nižih opterećenja u Evropi, Srbija će imati jedan od najatraktivnijih poreskih sistema sa aspekta privlačnosti ulaganja. Kakvi su efekti po regionima? Ako uzmemo da je prosečna bruto plata iznosila krajem prošle godine 25.514 dinara, po sadašnjem rešenju iz zakona opterećenje na 100 dinara neto plate je 73,1%. Sada se u proseku to smanjuje na 62,7%. Međutim, različito je rasterećenje po pojedinim gradovima, odnosno regionima. U Beogradu, primera radi, gde je prosečna bruto plata iznosila u ovom periodu 32.209 dinara, 73,1% je bilo opterećenje na neto platu, sada se po ovom zakonu u Beogradu smanjuje na 63,8%. U Novom Sadu sa 73,1% smanjuje se na 63,8%, isto kao u Beogradu, u Čačku sa 73,1% na 61,2%, pošto je tamo nešto niža plata, dakle veće je rasterećenje, u Leskovcu sa 73,1% na 59,9%, dakle ide ispod 60%. Najniže opterećenje je u opštinama poput Svrljiga, gde je sadašnje opterećenje 81%, a biće sniženo na 53%. Dakle, onaj ko zaposli nekoga u Svrljigu, u Beloj Palanci, na jugu Srbije ili u nekim drugim manje razvijenim opštinama u Srbiji, imaće daleko veće rasterećenje poreza i doprinosa na plate nego onaj ko radi na severu Srbije ili u Beogradu. Takođe, uvodimo posebne poreske podsticaje za zapošljavanje mladih, zatim osoba starijih od 45 godina, kao i lica sa invaliditetom. Što se tiče mladih imamo dve vrste povlastica. Generalno, oslobađa se od poreza na plate poslodavac koji zaposli one koji su trenutno nezaposleni, a mlađi su od 30 godina, i to oslobađa se plaćanja poreza na plate i doprinosa na teret poslodavaca u roku od tri godine od momenta zapošljavanja pripravnika mlađih od 30 godina i oslobađa se na dve godine i poreza i doprinosa na teret poslodavca ako zaposli sve ostale koji su mlađi od 30 godina, a na birou se nalaze najmanje tri meseca. Pri tome je nužno da to zaposlenje bude izvršeno na neodređeno vreme, dakle to je uslov u zakonu, ne može biti na određeno vreme, već ako zaposli nekog na neodređeno vreme mlađeg od 30 godina tri godine ne plaća poreze, ni doprinos na teret poslodavca i to je na neki način dobar pokušaj da smanjimo nezaposlenost među najmlađima, koje je inače najveće u zemlji. Dakle, problem nezaposlenosti jeste najveći problem u Srbiji u ovom trenutku i najveći je u grupi mladih do 30 godina, s obzirom da se početkom tranzicije smanjila mogućnost da oni nađu posao i sada moramo da nađemo sva moguća rešenja kako da omogućimo njihovo zapošljavanje. Takođe, oslobađa se poslodavac od uplate poreza na zarade i doprinosa na teret poslodavca u trajanju od tri godine ako uposli na neodređeno vreme lice sa invaliditetom. Ima puno invalida koji su i te kako radno sposobni za neke aktivnosti, mogu da rade na računaru, mogu da obavljaju neke specifične aktivnosti, a poslodavci izbegavaju da takva lica zaposle iz prostog razloga što se plaše trajnosti tog upošljavanja. Mi želimo na ovaj način da damo odgovarajuće finansijske podsticaje i svakako da ih stavimo u jedan vrlo povlašćen položaj, da motivišemo na taj način poslodavce da i ovim ljudima, koji su nesrećnim slučajem ugroženi, da lakše nađu stalni posao. Sa druge strane, predlažemo da se i za ona lica koja su starija od 45 godina, a nalaze se minimum šest meseci na birou za nezaposlene, dobiju odgovarajuće poreske podsticaje i oslobođenja. Dakle, predviđa se potpuno oslobađanje od plaćanja poreza na zarade u trajanju od dve godine za poslodavca koji zaposli lica starija od 45 godina, odnosno lica starija od 50 godina, pri čemu je razlika u jednoj nijansi. Ako se zaposli neko ko je stariji od 45 godina, onda se poslodavac oslobađa plaćanja i poreza na plate i 80% doprinosa na teret poslodavca, a ako zaposli nekoga ko je stariji od 50 godina, onda se oslobađa i poreza na plate i 100% doprinosa na teret poslodavca. Želeo bih samo da kažem kako će onda izgledati fiskalno opterećenje zarada mladih. Dakle, ako neko od 1. septembra, kada bi trebalo da počne da se primenjuje ova mera za stimulisanje i zapošljavanje mladih, invalida i starijih od 45 godina, zaposli mlađeg od 30 godina od 1. septembra umesto sadašnjih 73,1% opterećenja na 100 dinara neto plate biće samo 24,7%. To znači da će se plaćati samo doprinos na teret zaposlenih, da bi taj koji se zaposli imao zdravstveno osiguranje, penzioni staž i osiguranje u slučaju nezaposlenosti, prema zakonima za obavezno socijalno osiguranje, ili po OECD metodi onda će ova stopa biti 19,8%. Već sam vam rekao da će 38,5% biti u proseku, a za zapošljavanje mladih biće 19,8% i to je izuzetno atraktivno i nisko. Što se tiče opterećenja za zapošljavanje starijih od 45 godina, sa sadašnjih 73,1% spustiće se opterećenje na 29,6% za one koji su stariji od 45 godina, odnosno na 24,7% za starije od 50 godina. Dakle, na 100 dinara plate samo 24,7 dinara doprinosa, jer porezi se ne plaćaju u periodu od dve godine prema Predlogu ovog zakona. Takođe, u zakonu se predlažu oslobađanja oporezivanja nagrada koje mladi ostvaruju za postignute rezultate tokom školovanja. Drugim rečima, kada učenici i studenti postignu natprosečne rezultate i budu nagrađeni za to, neće plaćati porez na ove nagrade. Takođe se predviđa poresko oslobađanje za jubilarne nagrade zaposlenima. Što tiče se poljoprivrednika, za kalendarsku 2006/2007. godinu potpuno su oslobođeni poreza nakatastarski prihod. Dakle, nema poreza na katastarski prihod, kao ni u 2004. ni u 2005. godini. Nastavlja se oslobođenje i u ovoj i u narednoj godini. Što se tiče poljoprivrednika, još jedna stvar se planira, a ona nije predmet ovog zakona. Planira se da se promeni jedan podzakonski akt koji je u nadležnosti Ministarstva finansija i da se razdvoje uplatni računi za plaćanje zdravstvenog i penzionog osiguranja, kako bi poljoprivrednici mogli da overe svoje zdravstvene knjižice. Jer, imamo slučaj da je svega desetak posto naplata doprinosa po osnovu uplata zemljoradnika i s obzirom da su se već 20, 30 godina nagomilali dugovi koje knjiži Fond penzionog osiguranja zemljoradnika, nije realno da se ti dugovi izmire, i zbog toga mnogi poljoprivrednici nemaju mogućnost da overe zdravstvene knjižice, a mi ćemo ovom promenom omogućiti da se razdvoje uplatni računi i da onda svi koji plate ove doprinose za zdravstvo mogu da overe svoju zdravstvenu knjižicu. Dakle, ovo su bila poreska oslobođenja. Naravno, na početku sam rekao da neko mora i da plati više, a to su bogatiji slojevi. Mi predviđamo progresiju prilikom godišnjeg poreza na dohodak građana. Ako se sećate, po sadašnjem zakonu, svi oni koji su imali preko 1.200.000 dinara primanja u prošloj godini morali su da plate porez na tu razliku po stopi od 10%. Sada menjamo taj deo zakona i uvodimo progresiju, tako što najpre smanjujemo cenzus. Više neće biti 1.200.000, do sada je to bila četvorostruka prosečna zarada, mi smanjujemo taj limit na trostruku prosečnu godišnju zaradu, što je po prošlogodišnjim parametrima iznosilo oko milion dinara. Znači, to bi bilo kao da je umesto 1.200.000 dinara cenzus bio 1.000.000 dinara. Drugim rečima, svako ko ostvari preko milion dinara, mereno prošlogodišnjim platama, plaćao bi na razliku od miliona pa naviše porez po stopi od 10%, a ukoliko se ostvari plata koja je veća od šestostruke prosečne plate, a to je u prošloj godini bilo 1.900.000 dinara, na taj iznos razlike plaćaće se porez godišnji na zarade po stopi od 15%. Dakle, uvode se dve stope. Stopa od 10% ostaje kao do sada do šestostruke prosečne plate, a preko šestostruke uvodi se stopa od 15% i time se dobija progresivnost u oporezivanju za domaća fizička lica, dakle za rezidente. Što se tiče stranaca, odnosno za rezidente upućene na rad u inostranstvo, smanjuje se cenzus sa desetostruke prosečne plate na petostruku. Dakle, bio je cenzus u sadašnjem zakonu 3.000.000 po prošlogodišnjim platama, a sada bi to bilo petostruko, oko 1.600.000 dinara. Na iznos preko 1.600.000 plaćalo bi se po stopi od 10%, a ukoliko se ostvari iznos plate preko osmostruke prosečne plate, a to je 2,5 miliona dinara, i njima je 15% veća poreska stopa, kao i za domaća fizička lica. Dakle, ovo bi bile najvažnije izmene u Zakonu o porezu na dohodak građana i Zakonu o doprinosima, pri čemu uvodimo još jednu mogućnost u Zakonu o doprinosima, a to je da lokalna samouprava, Republika i drugi državni organi mogu doneti odluku da se za umetnike uplaćuje doprinos iz njihovih budžeta. Drugim rečima, ostaje isti princip plaćanja, ali ukoliko organ lokalne samouprave, grad ili Republika utvrde da se radi o umetniku koji zaslužuje da mu se pokloni veća pažnja, onda odlukom ovih organa oni mogu plaćati umesto njih doprinose za obavezno socijalno osiguranje. Dakle, da zaključim, primena ovog zakona u celini je od 1. januara 2007. godine, ali primena ovih podsticaja za zapošljavanja mladih, invalida i starijih od 45 godina je već sada od 1. septembra ove godine. Cilj donošenja zakona jeste da, sa jedne strane, podstaknemo zapošljavanje, ali sa druge strane da podstaknemo investicije u našoj zemlji. Pokušavamo različitim merama ekonomske politike da postanemo atraktivniji za ulaganja i ovo je jedan od zakona koji bi trebalo i siguran sam da će tome da doprinese. Hvala na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predstavnici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Moram da kažem da su pred nama dva dobra zakona i DSS podržava oba. Ako bih imao obavezu da u jednoj rečenici prokomentarišem ova dva predloga zakona, onda bih rekao da su zakoni dobri i šteta je što ih nismo od ministra Dinkića i Republičke vlade ranije dobili. Mislim da je to nešto što je bilo potrebno Srbiji, ta poreska rasterećenja, naravno uz potrebu da poreska policija redovno radi svoj posao. Mislim da ono što može da se uoči, kada je u pitanju realizacija budžetskih prihoda, činjenica je da prihodi od PDV-a i od rada Poreske uprave, od njihovog zalaganja da budžet Republike Srbije i budžeti lokalnih samouprava budu ispunjeni u onom procentu koji je potreban, s obzirom na datum u ovoj godini, mislim da se to dobro radi. Svakako, ima teškoća koje datiraju ne samo od rada ove Republičke vlade, već od ranije i svakako da su potrebne intervencije u tom delu. Ono što bih posebno naglasio, to je potreba da poreska policija pogleda šta se radi u lokalnim samoupravama, a zamolio bih ministra Dinkića da ojača taj sektor, dakle, sektor finansijske kontrole, jer čini mi se da broj inspektora u budžetskoj inspekciji je nedovoljan kako bi se ispratilo sve ono, jer sa jedne strane, svi se mi zalažemo da ravnomerno i na pravi način građani budu opterećeni poreskim izdacima, opterećenjima, svi se zalažemo da to bude na jedan pravedan način učinjeno, ali nedopustivo je da se taj budžetski novac, koji se skuplja od građana, na jedan neprimeren način troši. Posebno bih naglasio da je potrebno u sektoru urbanizma baciti naglasak i inspekcije bi trebalo da pogledaju šta se radi u lokalnoj samoupravi grada Požarevca, opštine Požarevac, da se vidi kako se zaobilaze zakoni, upravo maločas ste pominjali porez na dohodak građana, da vidite na koji način se zaobilazi kapitalna dobit. To je jedna forma organizovanog kriminala i mislim da bi jedan obilazak budžetskih inspekcija opštine Požarevac mnogo toga uradio, baren kada je u pitanju pravda. Dakle, ova dva zakona da ne ponavljam reči ministra, svakako su pokazatelj jasnog opredeljenja Republičke vlade da smanjenim opterećenjima želi da prosto bude garant da Srbija postaje jedno kurentno tržište. U pridobijanju investicija koje bi poticale ne samo od naših građana, već i spoljnih investicija, svakako da je potrebno da budemo kurentno tržište. Osnov je to poresko rasterećenje. U tom smislu sam optimista i mi iz DSS razmišljamo da pred nama jeste jedan period tranzicije koji donosi puno teškoća u životima naših sugrađana, ali ovakvim zakonima ne možemo da ne budemo optimisti i svakako će rezultati uslediti. Ova poreska rasterećenja, uz primerenu finansijsku disciplinu, mislim da će omogućiti da i sve one planirane stavke na rashodnoj strani, i republičkog budžeta i na rashodnim stranama budžeta lokalnih samouprava, budu na pravi način pokrivene. Toliko. Naravno, javiću se u drugom delu ukoliko postoji potreba.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? Da, narodni poslanik Veroljub Arsić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, voleo bih kada bi moj prethodnik malo više pričao o zakonu, a ne ogovarao lokalne samouprave, jer tamo kad god nešto začačkamo kada je u pitanju nedozvoljena gradnja ili kako su određeni građevinski objekti dobili građevinske dozvole, dođemo do njegovog, kako kaže, pobratima Saleta Isakovića, bivšeg direktora Direkcije za izgradnju. Svi su ti objekti dobili dozvole dok je gospodin Slavoljub Matić bio predsednik SO Požarevac, pa je čak i kod nekih objekata legalizovan samo jedan sprat. Ne mogu da se setim ko je bio vlasnik makar jedne prostorije na tom spratu. Kada su u pitanju te nepravilnosti, nemojte, gospodine Slavoljube Matiću, da nas učite o tome kako možete da dobijete upotrebnu dozvolu za prizemlje, a ne možete za sprat. To je izuzetak u Zakonu o planiranju i izgradnji. Još da kažemo da ste vi tu imali lokal, pa je verovatno bio taj razlog. Evo, da pročitamo rešenje: "Odobrava se upotreba dela objekta poslovni prostor u objektu poslovno-stambenog centra, ulica Moše Pijade, Požarevac, koji je izgrađen na osnovu građevinske dozvole broj 04-3518/2000, od 27. 12. 2001. godine, izdate od nadležnog organa SO Požarevac". Gospodine Slavoljube Matiću, u to vreme ste bili predsednik Skupštine opštine. (Slavoljub Matić, sa mesta: Šta je greh?) Greh je, baš ako hoćete, kaže "dela objekta", a to ne može niko drugi, izgleda mi samo vi, jer još nisam video da neko dobije dozvolu za jednu sobu, osim predsednika opštine, ali pod uslovom, to nisam pronašao u Zakonu o planiranju i izgradnji, da se zove Slavoljub Matić. (Predsedavajući: Gospodine Arsiću, vratite se temi, jer nije uputno da vodite dijalog sa poslanicima.) Što se samih zakona tiče i poreskih rasterećenja, kako to kaže ministar, gospodine ministre, moram da primetim da vi izuzetno optimistički nastupate i ovde nama predstavljate poreska oslobođenja. Reč je o tome da se samo u jednom delu jedne osmine poreza koji se plaća na plate i na zarade napravi ušteda, kako vi to rekoste, od 31 milijardu dinara. Mene interesuje koliki je prihod budžeta Republike Srbije po osnovu tih poreza? Ispada da je prihod po osnovu tih poreza i doprinosa 240 milijardi dinara ili 50% ukupnih budžetskih prihoda u državi. Uzmite najobičniji digitron, papir i olovku, pa ćete da vidite da to nema nikakve veze sa onim što je stvarno u samom Zakonu o budžetu, na prihodnoj strani itd. Izgleda da je to manir ove vlade, da se ona stalno nešto hvali i da stalno daje određene poreske podsticaje, odnosno smanjenje poreza. Kada se još malo bolje razmisli, to mi liči na onu priču kada je u pitanju poskupljenje nafte i naftnih derivata. Pomalo stidljivo se najavi poskupljenje od sedam, osam ili deset dinara, poskupe nafta i naftni derivati, a onda se odjednom pojavi ministar Dinkić i kaže - skidamo jedan dinar, pojeftiniće gorivo. Tako ste i vi ove poreze doneli, da li ste tada bili u DOS-u ili ste u ovom novom malo skraćenom DOS-u, ali sva poreska opterećenja koja imaju građani Srbije nastala su vašim dolaskom na vlast. Sada se hvalite budžetskim suficitom, a nećete da kažete odakle taj budžetski suficit. Nećete da kažete da je budžetski suficit zato što ste uveli porez na mleko, na vodu, na pelene, na hranu za odojčad, na poljoprivredni repromaterijal. Nećete da kažete da je višak sredstava u budžetu, kako vi to kažete suficit, nastao time što ove male individualne poljoprivredne proizvođače terate da plaćaju PDV ili da se registruju kao zanatlije, fizička lica, da bi obavljali poljoprivrednu delatnost. Uopšte ne dovodite u pitanje da li on to sa svojih četiri ili pet hektara, kojima želi da obezbedi sebi životnu egzistenciju, može da dozvoli jedan takav luksuz da bude registrovan kao fizičko lice, da vodi poslovne knjige, da obračunava refakciju PDV-a itd, pogotovo što su to mala domaćinstva, koja čak od te refakcije, za njih je to značajan iznos, ali samo mogu da plate lice koje bi obavljalo njihove poslove u vezi te same refakcije. Dalje, kada su u pitanju ovi iznosi koje povećavate i koji su oslobođeni poreza na dohodak građana, vi ste u samom porezu na dohodak građana, koji ste naveli za lica koja primaju velike zarade, stavili odredbe da se taj iznos poreza na dohodak usklađuje godišnje i taj iznos ste vezali za četvoromesečnu, odnosno po ovom predlogu zakona za tromesečnu zaradu, pa ste išli šest ili osam ili koliko već posto. Mene sada interesuje zašto u samom Predlogu zakona nema gde su poreska oslobođenja, da se iznosi usklađuju na osnovu neke inflacije ili rasta zarada itd. Oni su fiksni i oni ne mogu da se menjaju, osim ako zakone ne uđe u proceduru za izmene i dopune zakona. Mi smo podneli amandmane. Kažete da otkad ste vi došli na vlast, da je rast zarada veći od rasta cena troškova života i rasta cena na malo. Mi nismo hteli da se vežemo za rast zarada, kažete da je on veći. Evo, tražili smo našim amandmanom da se ovi iznosi usklađuju tromesečno sa iznosom rasta cena troškova života. Samim prihvatanjem ovog amandmana, interesuje nas da li biste na taj način sebi i građanima dokazali da je inflacija manja od zarada. Međutim, pošto znamo da je statistika samo metoda, i da od te statistike može mnogo toga da se iskrivi i da ne odgovara činjeničnom stanju, sumnjamo da će ovo tako da se završi. Dalje, kažete da, kada su u pitanju poreska oslobođenja na novozaposlena lica, i očekujete veće prihode iz privatizacije. Evo kako to izgleda kada Mlađan Dinkić očekuje veće prihode od privatizacije. Pa se kaže u članu 9a, novom članu: ne plaća se porez na dohodak građana na novčano primanje po osnovu naknade iz kupoprodajne cene ostvarene prodajom kapitala u postupku privatizacije društvenog i državnog kapitala, koja se isplaćuju fizičkom licu u skladu sa zakonom u iznosu do 200 evra u dinarskoj protivvrednosti za svaku punu godinu radnog staža u subjektu privatizacije. Znači, oslobodili ste socijalni program za lica koja ostanu bez posla do 200 evra. A šta ako poslodavac jednostavno u tom svom socijalnom programu ili prihodu od privatizacije bude veći od 200 evra, čovek je ostao bez posla? E pa moraće da plati porez, iako mu niko ne garantuje egzistenciju i novo zaposlenje. Tako piše, vi sada možete da tumačite kako god hoćete, čitam ono što piše. Dalje, kažete za ove podsticaje za novootvorena radna mesta, odnosno za novozaposlena lica. Pa se kaže da ste tu rešili da zbrinete lica do navršenih 30 godina života ili za lica koja imaju više od 45 godina života. Postavljam pitanje, gospodine ministre, a šta ćemo sa licima između 30 i 45 godina? Slažem se da za pripravnike treba imati u vidu nova radna mesta, slažem se i za lica preko 45 godina, ali ne zaboravite da su lica između 30 i 45 godina radno najsposobnija lica i mislite da će oni samo zbog toga vrlo rado da budu primani na posao. Šta ćemo sa licima, gospodine ministre, koji su u postupku privatizacije ostala bez posla, a ne ispunjavaju jedan od ovih uslova? Da li država uopšte razmišlja o tome kako njih da zbrine ili državu interesuje samo ovaj deo koji kaže da se oslobađaju plaćanja poreza do 200 evra za svaku godinu radnog staža u subjektu privatizacije. Da li lica koja su ostala bez posla treba sama da se snalaze ili država i kroz ovakve zakone treba o licima koja ostaju bez posla u postupku privatizacije da brine? SRS je napravila jedan amandman na ovaj član zakona, kako zakona na porez na dohodak građana, tako i na Predlog zakona za obavezno socijalno osiguranje i smatramo da je naše rešenje koje je ponuđeno mnogo bolje nego ovo koje se nalazi u Predlogu zakona od strane Vlade Republike Srbije. Znači, nijedno od ovih oslobođenja poreskih nismo se odrekli u tom amandmanu, čak smo dali i povoljnija poreska oslobođenja u tom amandmanu, ali smo vodili brigu i o licima koja su ostala bez posla u postupku privatizacije. Pa isto tako, kada budete dobili te amandmane, pažljivo ih pročitajte, jer je dosadašnja praksa da ste prilikom čitanja tih amandmana na sednicama Skupštine ih odbijali, a u nekim kasnijim izmenama i dopunama zakona prihvatali takva rešenja. Dalje, kada je u pitanju zarada i oporezivanje zarade, tu ste smanjili na iznos sa 14 na 12% i sada mene baš interesuje da li je to u stvari taj novi deficit u budžetu u iznosu od 31 milijardu dinara, a tvrdim da to eventualno može da smanji prihode budžetske za četiri do pet milijardi. Ili očekujete da toliko novih radnih mesta bude u Srbiji da će jednostavno da dođe do određenih ušteda poreskih obveznika u iznosu od 31 milijarde. Međutim, novootvorena radna mesta nisu planirana u prihodu budžeta, tako da to o čemu pričate i da je ta ušteda od 31 milijarde čisto samo politička priča jednog ministra u Vladi Republike Srbije. Kada su u pitanju, kako vi to kažete, zarade i porez na dohodak građana, tu ste napravili sad pazite ovo, napravljena je podela građana na one koji imaju velike plate i one koji imaju male plate. Slažem se, podela treba da postoji. Oni koji imaju male plate plaćaju porez u iznosu od 12% prilikom isplate zarade. E, sad se uvodi porez na one koji imaju visoka primanja i zove se to kao jednogodišnji ili jednokratni porez na dohodak građana za godinu i kaže se da je ona do sad bila 10%, pod uslovima da neko primi platu veću od milion i 200.000 dinara, itd. E sad, da biste se opet na određen način politički dodvorili biračima, kažete uvodite veći porez na one koji imaju veću zaradu. Taj porez je već uveden, ali ste vi izgleda mi napravili samo podelu na one vrlo bogate i bogate i ne vidim gde je tu poresko rasterećenje kada je tu u pitanju onaj najbrojniji i najsiromašniji sloj građana i ne vidim koliki su prihodi iz budžeta Republike Srbije po osnovu poreza na dohodak građana, koji se plaća po stopi od 10%. Baš me interesuje koliko je to u budžetu Republike Srbije novca i koliko ima tih milionera ili milijardera u Srbiji. Izađite jednom pa kažite za ovom govornicom. Dalje, ovde samo ima još tehničke kozmetike kada su u pitanju plaćanja za estradne umetnike. Znači, do sada su plaćali jednom mesečno, sad mogu da biraju jednom u tri meseca. Sad vas pitam, gospodine ministre, a zašto to ne uvedete i za STR, SZR, SUR, zašto to ne uvedete za sva fizička lica? Da plaćaju porez tromesečno, jer i oni ostvaruju neki prihod od svoje delatnosti koji je često manji nego određenih estradnih zvezda. Pa, dajte i njima poreske olakšice, pogotovo kako kažete da stalno u budžetu imate viška novca. I sa tom klimom kada su u pitanju investicije itd, gospodine ministre, donosite nam podatke iz zemalja koje su ekonomski razvijenije, nažalost neke to i nisu bile do vašeg dolaska na vlast, na zemlje gde je veći životni standard, donosite nam podatke iz zemalja odakle narod može da plati te poreze. Nije realno da se mi upoređujemo sa takvim državama, pa makar one bile u našem okruženju. I jedno pitanje, gospodine ministre: kada ćete konačno, kada je u pitanju porez na dodatu vrednost, a to je porez koji najviše opterećuje građane Srbije i sve poreske obveznike, da smanjite u neke prihvatljivije granice za građane Srbije, pogotovo kada su u pitanju poljoprivredni proizvođači koji su najopterećeniji ovakvom jednom poreskom politikom koju vodi ova Vlada, pogotovo iz oblasti finansija koju vi lično vodite?
Replika, ministar finansija gospodin Mlađan Dinkić. Izvolite.
Hvala. Evo neka pojašnjenja. Dakle, što se tiče člana 9a on se ne odnosi na otpremnine, već naprotiv na novčana primanja po osnovu naknade iz kupoprodajne cene ostvarene privatizacijom. Drugim rečima, to je ono što radnici i bivši zaposleni dobijaju od privatizacije određenih preduzeća, oslobađa se plaćanja poreza i doprinosa. Dakle, ne radi se ni o kakvim otpremninama. Konkretno, dosadašnjim zakonskim rešenjima akcije su bile oslobođene plaćanja poreza i doprinosa, tako da ako su radnici u društvenim preduzećima dobili akcije, pa preduzeće privatizovano, prodali akcije i nisu plaćali porez na doprinose. Međutim, imamo slučaj, zašto sada dodajemo taj član 9a, imamo slučaj osiguravajućih društava na primer, gde postoje takođe akcije zaposlenih i bivših zaposlenih i ukoliko ne bismo imali ovaj član onda bi sena prihode od privatizacije, konkretno DDOR-a, oni bi morali da plate porez, ovi zaposleni, bivši zaposleni, kad se firma proda. Ovako mi njih oslobađamo. Dakle, ovo je relaksacija. Ovo je samo pojašnjenje. Ne radi se o otpremninama, već o prihodima koje dobiju ljudi kad se proda određeno preduzeće. Drugo, postavili ste pitanje - koliko je rasterećenje kada se stopa snizi sa 14 na 12. Mi smo to egzaktno izračunali. To je 17 milijardi dinara, rasterećenje po tom osnovu, ovaj ostatak do 31,5 milijardi je po osnovu uvođenja neoporezivog cenzusa od 5.000 dinara. Inače, kada smo radili ovaj zakon imali smo dilemu, da li da više smanjimo stopu, a da nema neoporezivog cenzusa, to je bila jedna alternativa, ili da smanjimo stopu, uz istovremeno uvođenje i neoporezivog cenzusa. Sagledavanjem uporedne prakse u drugim zemljama videli smo da jedino mi i Republika Srpska nemamo u našem poreskom sistemu neoporezivi cenzus. Imajući u vidu da je uvođenje neoporezivog cenzusa daleko pravednije, jer više relaksira siromašnije grane, siromašnije regione, odlučili smo se da napravimo kombinaciju. U prvom modelu zakona koji smo interno radili, razmišljali smo o tome da smanjimo stopu sa 14 na 10, tada bi rasterećenje bilo 27 milijardi ukupno. Ovako, uz kombinovanje uvođenja cenzusa od 5.000 i nešto nižim smanjenjem stope, imamo još veće poresko rasterećenje od 31,5 milijardi dinara. Još jedna stvar vezana za preduzetnike i umetnike, preduzetnici po ovom zakonu, što inače nije menjano, imaju nižu poresku stopu od umetnika. Preduzetnici imaju 10% poresku stopu, a za samostalne umetnike 12%. Nismo menjali položaj ni estradnih ni bilo kojih drugih umetnika, sem u delu gde smo za umetnike dali mogućnost da lokalne samouprave, gradovi i Republika uplaćuju doprinose u njihovo ime. Još jedna stvar koju sam zaboravio prilikom uvodnog izlaganja, kad ste pomenuli preduzetnike, dižemo cenzus za paušalce sa sadašnjih dva miliona na tri miliona dinara, ovim zakonom. To sam propustio da kažem u uvodnom izlaganju. Hvala.
Zahvaljujem se ministru Dinkiću, za repliku se javio Slavoljub Matić.
Sada sam se objasnio sa koleginicama iz SRS. Svima je jasno da niti ja, niti bilo ko iz moje uže i šire familije nikada nije bio vlasnik poslovnog prostora u toj zgradi, i to je istina, i to vrlo dobro zna i gospodin Arsić. Na kraju, o tome kako sam radio dok sam bio na funkciji predsednika SO Požarevac najbolje svedoči i činjenica da su i odbornici SRS mene kandidovali, izabrali za predsednika Skupštine. Ne znam zašto bi nekog greškom kandidovali i izglasali na konstitutivnoj sednici SO Požarevac. To su istine. (Zoran Krasić sa mesta: I ispravili grešku.) Niste me vi smenili, nego sam podneo ostavku, zato što ta koalicija nije mogla da funkcioniše. To su neke istine. Mislim da možemo ovde kao kolege da pričamo o nekim stvarima vrlo otvoreno. Kada sam pominjao potrebu da budžetska inspekcija dođe i obiđe Požarevačku lokalnu samoupravu, mislio sam na određenu kliku u urbanističkoj mafiji, koja je u sprezi sa investitorima, sa delom pravosuđa. U Opštinskom sudu takođe imate veoma sumnjive uknjižbe i to je jedna forma organizovanog kriminala koja prosto zahteva da se iz poreske policije ili iz budžetske inspekcije da dođu stručni ljudi koji će prosto videti šta se tu radi, na koji način se zaobilaze poreske obaveze. To je jedan poziv. Kao narodni poslanik osećam obavezu da pozovem i ministra da se uključi u tako nešto, kako bi ravnomerno opteretili sve građane, a ne da postoje posebno oni tajkuni iz nekog prethodnog doba, povlašćeni, koji su pola Srbije otkupili i to ne svojim, nego, pre svega, našim novcem, opljačkanim u vreme 90-tih godina. To su neke istine za koje se zalažem i mislim da tu ne smemo da budemo u svađi, niko ovde prisutan, mislim da svi moramo da budemo na tom putu. Ukoliko zamagljujemo taj put nekim lažnim optužbama, tipa - ti si korumpiran, imaš neke lokale itd, prosto zamagljujemo osnovnu temu, a osnovna tema je poresko opterećenje, pravedno raspoređeno na sve građane Republike Srbije. Što se tiče izlaganja gospodina Arsića, ispravio bih samo jedan deo njegovog izlaganja. Naime, registrovana poljoprivredna domaćinstva nisu dužna da vode poslovne knjige i mislim da to, kao odgovoran čovek, morate da znate i da ne iznosite jednu obmanu u javnost na ovakav način. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Matiću, replika Nataša Jovanović, narodni poslanik.
Kolega Matić je, u najmanju ruku, rekao neistinu. Kolega Matiću, vi ste sa gospođom Radetom i sa mnom razgovarali o tome kako je lep tržni centar u Požarevcu, koji je blizu pijace Krug, gde ima lepih lokala za izdavanje, u posedu pojedinih poslanika. Stvarno ne znam o čemu vi pričate. Vi sa mnom i sa koleginicom Radetom ste nešto drugo raspravili. Divila sam se, kako je to divno zdanje i kako tu ima lepih lokala različite kvadrature, sa različitim upotrebnim dozvolama. Nedavno sam bila u Požarevcu na veličanstvenoj promociji knjige prof. dr Vojislava Šešelja "Svedok odbrane u haškom procesu Slobodana Miloševića" i pitala kolegu Arsića - kakva je ovo zgrada? On kaže - to je tržni centar, tu ima jako lepih lokala za izdavanje. Uopšte ne znam o čemu vi pričate. Ja razgovarala i raspravljala sa vama o nekom vašem slučaju i problemu? Znam da vi nešto tu muljate, a šta stvarno ne znam. A da je tržni centar lep, jeste.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Vesna Raca-Radisavljević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, evo u ovakvom jednom danu, prvi put vezano za zakone, ono što bih htela da istaknem i što je jedna posebna impresija vezana za ovaj zakon, to su ova poreska oslobađanja koja se odnose na kategorije pripravnika, mladih ljudi kojima bi to bilo prvo zaposlenje, mlađih od 30 godina, na kategoriju mlađih od 30 godina kojima to nije prvo zaposlenje, na kategoriju invalida i na kategorije starijih od 45 godina, odnosno starijih od 50 godina, kada je u pitanju Zakon o obaveznim doprinosima. Zašto je ovo važno? Zato što na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje ima 311.032 čoveka mlađa od 30 godina, od toga 55.091 kojima je to drugo zaposlenje, a 255.941 onih koji se mogu nazvati pripravnicima. Na evidenciji ove službe ima 298.214 lica starijih od 45 godina. Nemamo precizne podatke koliko njih je starije i od 50 godina. Sigurno je svako od vas bar nekada imao priliku da se nađe u frizerskom salonu, kozmetičarskom salonu, ili u prodavnici, kada se na vratima pojavi neko ko liči na inspektora, gde samo vidite kako ljudi beže i sklanjaju se, to su, dakle, mladi ljudi koji rade na crno. Gde mi u ovom zakonu vidimo šansu za te mlade ljude? Kako to konkretno može da izgleda, jedna stimulacija koja bi bila na bruto zaradu od 20.000 dinara, kako će izgledati posle 1. septembra kad počne primena ovih zakona i kad budemo imali primenu svih ovih rasterećenja, šta ćemo imati? Imaćemo bruto osnovicu 20.000, imamo 5.000 neoporezovano, što ovaj zakon predviđa za sve ove kategorije. Znači, imamo potpuno izuzeće poreza kad su u pitanju ove kategorije i imamo, kada su u pitanju doprinosi koji se plaćaju na teret poslodavca, osim kod kategorije starijih od 45 godina gde je oslobođenje 80%, potpuno oslobađanje od ovih doprinosa. Šta vi u stvari takvom jednom računicom vidite, oni koji su imali priliku da rade obračun plata ili da čuju kako se to radi, shvate da je skoro 5.000 dinara po jednom zaposlenom kada se radi obračun plate, ako je bruto plata 20.000, manje plaćanje za poslodavce. Ako govorimo o kategoriji od 600.000 ljudi, oni treba da budu uvereni da će ove nove zakonske promene pomoći da oni dobiju to stalno zaposlenje na neodređeno vreme. Kako će biti uvereni? Zakonodavac je, dakle, predvideo i vreme trajanja ove povlastice. Za neke kategorije, da sada ne citiram, svi imamo zakon pred sobom, tri godine, a za neke kategorije dve godine. Zakon je predvideo i to da broj zaposlenih, koji se nađu kod poslodavca 1. septembra, može samo da raste i da pravo na korišćenje ovih povlastica imaju samo poslodavci gde ukupan broj zaposlenih raste. Još tri, odnosno dve godine traje kontrola, odnosno vreme za koje ne sme doći do ukupnog smanjenja obima zaposlenih. Naravno, zakon takođe predviđa šta ukoliko se u određenim slučajevima voljom samog zaposlenog prekine radni odnosi. Dati su rokovi od 15 dana, gde se može zameniti iz iste grupe zaposleno lice, a da pri tom ta olakšica ostane, ali za ono preostalo vreme, dakle, od početka kada je počelo njeno korišćenje. Prema tome, sve ove kategorije su u prilici da sebi obezbede zaposlenje. Naravno, moram da pomenem i one starije od 45 godina, zato što među tom kategorijom ljudi, a naročito među ovim starijima nalazi se mnogo onih kojima fali jedna do dve godine do penzije i gde će ovo potpuno oslobađanje, onima kojima fali neka godina do penzije, biti vrlo ozbiljno, jer će u tom slučaju poslodavci obračunavati samo doprinose na zdravstveno iz zarade, doprinose za PIO i doprinose za nezaposlene. Svih ostalih poreza i doprinosa koji se obračunavaju na zaradu su oslobođeni. To predstavlja značajnu mogućnost da se pitanje tih nedostajućih godina do penzije ovim ljudima reši. Znamo da je mnogo takvih koji su pogođeni tranzicijom ostali bez posla. Ovaj zakon njima daje šansu da poslodavci obrate pažnju na to, na ta značajno smanjena davanja koja će imati da bi takve ljude zapošljavali. Ostale kategorije zakona, naravno, mislim da su dovoljno precizne. Po meni, ove odredbe o kojima sam govorila su najznačajnije, jer povećavaju i daju mogućnost da se poveća zaposlenost.
Zahvaljujem se. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Idemo po redosledu narodnih poslanika koji su se prijavili za rad u zajedničkom načelnom pretresu o Predlogu zakona o izmenama Zakona o porezu na dohodak građana i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Prvi za reč se javio narodni poslanik Toma Bušetić, a potom narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Bušetiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, ministre Dinkiću, niz olakšica koje predlaže Ministarstvo za finansije u oblasti poreske politike, odnosno poreza na dohodak građana, kao i olakšice u oblasti obaveznog socijalnog osiguranja na prvi pogled mogu značiti veoma odlučne i veoma značajne mere koje će dovesti do nekog krajnjeg cilja o kome je govorio ministar Dinkić, dovesti do novog zapošljavanja, masovnog zapošljavanja i do novih investicija. Sve te mere koje su predložene, lično mislim da neće dati neke veće efekte. Ma kako sve ove mere zamišljene kao dobre mere, one neće imati efekte niti kada je reč o otvaranju nekih novih radnih mesta, kada je reč o novom zapošljavanju, a mislim da neće efektuirati i kada je reč o nekim novim investicijama. Kada govorimo o porezu na dohodak građana, najvažnija stvar je smanjenje poreza na zaradu sa 14 na 12%. Smatram da to neće dati neki dobar rezultat, imajući u vidu da ćemo imati manji budžet. Ministar Dinkić je govorio o tome da ćemo upravo po ovom osnovu imati manji budžet za 30-tak milijardi dinara. Poslodavci, a pre svega ovi privatnici, već sada u velikoj meri potkradaju državu, imaju i dalje veliki broj neprijavljenih radnika. Ministru Dinkiću preporučujem da malo pogleda i ove radnike što prijavljuju, a govorim o privatnom sektoru, na koje iznose ih prijavljuju i sa kakvom stručnom spremom ih prijavljuju. Uglavnom svi su prijavljeni ili jedna velika masa radnika na minimalno osiguranje, na minimalne osnovice, a oni sa višim i visokim školama uglavnom su sa srednjim školama prijavljeni. Imamo već sada jednu veliku krađu, ponovo jednu sivu zonu, a uostalom, pre nekoliko dana govoreći o Strategiji za smanjenje siromaštva, rečeno je da danas u Srbiji siva zona, siva ekonomija učestvuje sa 30%, a što je stvarno jedna veoma velika crifra. Još manje verujem da će se ovi efekti ostvariti u oblasti socijalnog osiguranja kada je reč, pre svega, o penzijskom i invalidskom osiguranju i kada je reč o zdravstvenom osiguranju. Najvažniji cilj jeste novo zapošljavanje, nova radna mesta, nove plate, novi doprinosi i za zdravstvo i za PIO. Po mom uverenju, sve ove olakšice neće doprineti nekom novom zapošljavanju, nećemo imati taj veći broj zaposlenih, možda nešto minimalno u nekim minimalnim procentima. S druge strane, nije ministar Dinkić govorio o tome, kakve će uštede biti u ovoj oblasti i u oblasti socijalnoj osiguranja, koliko ćemo tu uštedeti. Sasvim je sigurno, bar po meni, da su bolja rešenja bila da smo te pare dali tamo onima kojima najviše treba, a u ovoj oblasti je nedostatak sredstava veliki i kada govorimo o penzijskom i invalidskom fondu i kada govorimo o zdravstvenom fondu, bez obzira što je ova Vlada zatvorima postojećim zakonima, načinom obračuna itd. Želim da vas podsetim, a pre svega ministra Dinkića, da u poslednjih pet-šest godina, pod firmom raznih reformi u oblasti PIO, taj potreban fond sredstava je gotovo prepolovljen. Sada su prosečne penzije negde 60% od prosečnih plata. Sa takvim fondom mi i dalje imamo situaciju da je učešće budžeta u PIO oko 40%, a što je veliki procenat, jer znamo veoma dobro da je opšta stabilnost u PIO fondu jedino moguća onda ako taj fond se finansira od izvornih sredstava. Znamo da su izvorna sredstva pre svega sredstva od zaposlenih, od novih plata, od novih zaposlenih lica. Opet imamo jedno loše iskustvo kada govorimo o dopunskim sredstvima, koja se daju iz budžeta da međunarodne finansijske organizacije veoma često zahtevaju od svih vlada u tranziciji da se u jednom trenutku uskrate ta sredstva i kažu, sada više nema dodatnih sredstava iz budžeta i onda bismo imali veliki kolaps u PIO fondu. Imamo loših iskustava u mnogim zemljama, u Republici Srpskoj, pa i u nekim drugim zemljama, gde su se maltene penzije isplaćivale samo u onoj meri kolika su bila izvorna sredstva. Znači, ono što se ubere od doprinosa, ono što se ubere od zaposlenih ljudi po liniji doprinosa. Zato smo uvek davali prednost izvornim sredstvima, jer su izvorna sredstva najvažnija. Samo izvorna sredstva garantuju stabilnost tog fonda. Već danas je učešće 40% budžeta u penzijama, želim da ponovim da smo imali tokom svih pet-šest godina smanjenje tih potreba, imali smo švajcarsku formulu, sa usklađivanjem na svaka tri meseca sa 50% rasta troškova života i rasta plata, imamo sada šestomesečno usklađivanje uglavnom sa rastom troškova života, 25% su samo zarade. I pored svih tih mera, pored toga što imamo obračun penzija za celi radni vek umesto deset najpovoljnijih godina, znači sijaset tih nepopularnih mera je doneto tokom svih ovih godina od 2000. godine do današnjeg dana, i pored togami imamo penzijski fond koji je mali, penzije su veoma male. Prema nekim mojim podacima mi u Srbiji imamo više stotina hiljada ljudi koji imaju penzije ispod 10.000 dinara. Danas u uslovima opšte skupoće, u uslovima kada je struja poskupela pedeset puta u odnosu na 2000. godinu, kada je grejanje poskupelo trideset puta, kada je sve to poskupelo toliko mnogo, u tim uslovima ovih 10.000 dinara, pa i manje, te pare penzionerima nisu dovoljne ni za najelementarnije potrebe. Zato smatram da neko veliko oslobađanje po ovoj liniji, bilo da je reč o doprinosima, bilo da je reč o porezima, mislim da neće dati efekta u smislu novih zapošljavanja, a sa druge strane, kako je ministar predvideo da imamo suficit u budžetu, imamo velike teškoće u svim ovim oblastima, jednostavno nedostatak para je veliki u Fondu za penzijsko osiguranje i u Fondu za zdravstveno osiguranje. Da bismo održali sadašnji odnos između penzija i plata, a taj odnos jeste 60%, da prosečna penzija ne može biti manja od 60% od prosečne plate, to jeste amandmana SPS koji je ovde usvojen i zbog kojeg je aranžman sa MMF-om bio odložen na nekoliko meseci, izuzetno značajan i dajte da se bar u ovom trenutku održi taj odnos. Ne mislim da se taj odnos može održati ovim merama koje je predložilo Ministarstvo za finansije. Naravno, kada govorimo i o drugoj oblasti u okviru socijalnog osiguranja, obaveznog socijalnog osiguranja, vrlo važan je i zdravstveni fond. Zdravstveni fond se uglavnom finansira od izvornih sredstava. Mislim da je učešće budžeta minorno, ne mogu da se setim koliko je bilo za ovu godinu, možda pet ili desetak milijardi, možda ni toliko, to je stvarno malo u odnosu na ukupnu sumu koja je možda oko 200 milijardi, ali je činjenica da je u zdravstvenom fondu situacija veoma teška, bez obzira na pohvale i resornog ministarstva da je sada tu situacija veoma dobra, da je mnogo bolja nego što je bila. Prema svim pokazateljima koje mi imamo situacija ništa nije bolja, maltene je gora. Osiguranici imaju sve manja i manja prava, znamo da su uvedene određene participacije i za bolnička lečenja. Znamo da se u apotekama plaćaju gotovo svi lekovi, znamo da su te cifre veoma visoke. Redovi za složene operacije su veoma veliki, čak i kada je reč o dijagnostičkim sredstvima, a da ne govorim o uputu za VMA. Znamo da je to jedna od najuglednijih klinika, dobiti uput za VMA danas je teže nego bilo šta. Dostupnost lečenja svim osiguranicima mora da bude garantovana, i bez obzira na cenovnike i na sve ostalo, svako mora da bude obezbeđen u smislu elementarne zdravstvene zaštite. Sa druge strane, smatram da su pogrešni potezi povučeni u poslednje vreme u ovoj oblasti i kada govorimo o odluci Ministarstva zdravlja da gotovo preko noći 2.000 stomatologa i svih pratećih službenika ostane bez plata. Mislim da je ta cifra i veća. To je katastrofalna greška. Jednostavno, pacijenti su uskraćeni za lečenje. Danas da neko plati 900 dinara ili 500 dinara, zavisi od slučaja, za vađenje zuba, za lečenje, to su ogromne cifre. Stanovništvo je osiromašeno, a sa druge strane ljudi koji završe izuzetno teške fakultete, završe stomatologiju, oni su na belom hlebu. Kažu - tržište je sve, neka svi idu natržište, naći će uhlebljenje. Danas je to veoma teško. To nisu neka velika sredstva, ministre. Stomatolozi treba da primaju plate. Nema ih mnogo u Srbiji, jer jednostavno sećam se 2001, 2002. i 2003. godine u Vladi DOS-a najviše su o tržištu, o tome da svi moraju da zarade, da svi moraju da rade, govorili lideri Demokratske stranke koji nisu imali jedan jedini dan radnog staža. Prve su knjižice dobili u Vladi Republike Srbije. To je veliki problem kada nam o tržištu, o tome da svi moraju da se snađu, da svi moraju da se pomuče da dođu do parčeta hleba, najčešće govore oni koji nikada nigde nisu radili, koji veoma dobro žive, koji imaju velika sredstva, naravno Čeda, Đinđić, oni su bili ti koji su najčešće govorili o tržištu, da svi moramo da izađemo na tržište i da svi možemo da se snađemo na pravi način, a naravno veoma teško se ljudi snalaze. Danas ko ostane bez posla gotovo da ne može da ga nađe. Još jedna stvar, govorim vam to kao čoveku koji je čelnik u G17, iako je ovih dana na velika vrata ušla ta ideja o decentralizaciji i o domovima zdravlja, da pripadnu lokalnim samoupravama, a da se finansiraju od strane Fonda za zdravstveno osiguranje, mislim da je to velika greška. Imaćemo da lokalne samouprave postavljaju direktore, ništa više nećemo imati. Ako ostane na tome, ali najverovatnije da neće ostati na tome, nego da će za godinu ili dve dana reći predstavnici ministarstva neke druge vlade, naravno demokratskog bloka, mi to nikada ne bismo uradili, sada neka lokalne samouprave finansiraju domove zdravlja. To je nemoguće. Imaćemo situaciju gašenja domova zdravlja, imaćemo situaciju da neki privatnici kupuju domove zdravlja i imaćemo situaciju da ljudi ne mogu da se leče ni po kom osnovu. To je jedna strašna stvar. Možda sada nije trenutak za ovo, ali je vezano za sve ove zakone jer je ministar Dinkić predložio određena rasterećenja, sve u cilju novog zapošljavanja, novih doprinosa, novih punjenja budžeta, fondova. Mislim da su ove mere veoma niskog dometa i da jednostavno nećemo na ovaj način postići gotovo ništa. Ono što je važno i što želimo posebno da potenciramo kada govorimo o broju zaposlenih, najvažnije je, ministre Dinkiću, da ne dođe više do novih otpuštanja. Vi ste zagovornik restrukturiranja javnih preduzeća. Imaćemo možda u ovoj godini ili u nekoj sledećoj godini veliko otpuštanje u EPS-u, Telekomu, NIS-u, Železnici. Ti ljudi primaju plate, uplaćuju u fondove, penzijski i zdravstveni, ti ljudi preko svojih plata budžet pune. I prema tome, ako imamo danas situaciju da sutra u Srbiji ili za godinu dana 50.000 ljudi ostane bez posla po tom osnovu, ovim vašim merama teško da ćemo 5.000 ili 10.000 zaposliti, a sa druge strane 50.000 ostane bez posla. Imaćemo još manje sredstava, manje novca u svim fondovima, imaćemo mnogo manje sredstava u budžetu. Danas, bez obzira što je budžet napravljen kako je napravljen i ministar kaže da imamo sve stavke, isplaćeni su profesori, isplaćeni su zdravstveni radnici preko fonda, penzioneri uglavnom dobrim delom preko budžeta, svi su isplaćeni, ali jednostavno danas je kupovna moć manja čak nego u nekom vremenu naše vlasti sredinom devedesetih godina. Prosečna plata je bila 100 ili 200 maraka, ali sa 100 maraka 90-tih godina moglo se više kupiti i više platiti usluga nego danas sa 300 ili čak 500 evra. To je sasvim jasna stvar i ono čemu treba posebno da se obrati pažnja, imamo veliko otpuštanje koje sledi, pa i u nekim dobrostojećim firmama, a kupili su ih stranci. U Vranju u Duvanskoj industriji se govori o tome da će veliki broj ljudi ostati bez posla. Tu je možda iDIN, ali šta je suština u svemu tome? Suština je radno mesto, jer ma kakve pare stranci davali, to se kaže socijalni program itd, dakle, te pare ne znače ništa jer danas i 20 i 30 hiljada evra za te firme ne znače ništa, jer ljudi to mogu da potroše za godinu, dve ili tri i iza toga ostaju bez ikakve nade. Ugovori su, nažalost, napravljeni takvi kakvi su napravljeni, došlo je do masovnog otpuštanja i u tim dobrim firmama. Samo da pomenem Cementaru u Paraćinu, jer tamo je 2.800 radnika radilo 2000. godine, a primali su plate, a te plate su bile približne sadašnjim platama, a danas ih je 700. To je sada prosta računica. Znači, 2000. godine 2.800 radnika je plaćalo porez na zaradu, plaćalo u fondove za penzijsko osiguranje, za zdravstveno osiguranje, a danas ih je 700, ali oni najavljuju da će i to smanjiti, da će ih biti 300 ili 400. Molim vas, pustite nove tehnologije, najvažnija stvar u Srbiji jeste novo zapošljavanje, ovo o čemu je pričao ministar Dinkić, ali ove mere koje je on predložio, mi ćemo najverovatnije glasati za ove mere, ali želimo da ukažemo da sve to što se radi, da ne znači ništa mnogo, najvažnija stvar jeste posao. Mi smo imali situaciju u Srbiji kada je bilo najgore vreme, u mnogim gradovima, a uzeću tri grada - Kruševac, Vranje i Jagodina. Devedesetih godina u tim gradovima radio je veliki broj firmi, u Kruševcu čak desetak firmi, u Jagodini, Vranju, a danas je u svim tim gradovima skoro sve pogašeno. Niko ne radi, niko ne prima platu, nema poreza, nema uplate za fondove, nema uplate ni za penzijsko ni za zdravstveno osiguranje. Međutim, ima nade i za ministra Dinkića, ima nade, jer on je pre mesec dana ili dvadesetak dana rekao da će možda odstupiti od nekih novih aranžmana sa MMF-om i to bi bilo dobro. Ukoliko održi reč, to će biti jako dobro, jer smo svedoci da smo bili zarobljenici, bar ovih šest godina, međunarodnih finansijskih organizacija, odnosno njihovih naloga. Oni su naredili novim demokratskim snagama da se izvrši rasprodaja najboljih preduzeća. U toj rasprodaji najboljih preduzeća DOS-ovi ministri su uzeli velike pare. To je rečeno ovde u Skupštini, negde 2003. godine, gde su poslanici DOS-a govorili o Đeliću i još jednom ministru, neću da mu pomenem ime jer ga dobro znam, ali da su uzeli velike pare i svako je imao svoju privatizaciju, pa je onaj uzeo od "Lukoila", onaj drugi od cementare, treći od duvanske industrije. To nije ništa novo, jer u svim zemljama u tranziciji, svuda je došlo do velikog podmićivanja ministara, svuda je došlo do velike pljačke. Iza toga, posle tih događaja, znači podmićivanja ministara, rasprodaje najboljih preduzeća, došao je zahtev da sve cene moramo da podignemo, pa smo zato struju podigli, možda ne 50 puta, ali je poskupela 20 puta. Znam da je grejanje poskupelo 25 puta, jer je bilo dva dinara po kvadratu, a sada je 50 dinara, kako u kom gradu. Treći zahtev je bio da se izvrši liberalizacija tržišta kapitala. Naravno, ta liberalizacija je predviđala nove investicije, a do novih investicija uopšte nije došlo, ali je došlo do bankrota banaka i do bankrota privrede. Danas je srpska privreda bukvalno u bankrotu, jer danas je u Srbiji sve pogašeno, ništa ne radi. Uzmite bilo koji grad, dajte jedan primer, gde možemo da kažemo, evo, ta fabrika možda ovo oko Inđije, ali ministre to nije prava mera. Strani faktor koji je dominirao u Srbiji, oni će ovom Ješiću pomoći da se navodno prikaže kako je u Srbiji, tamo neki iz Građanskog saveza, koji prihvata sve ono što oni kažu, daće mu neki kreditić, fabrika duvana se radi i to je privilegovana stvar i nemojmo da gledamo Inđiju, već gledajte druge gradove. U drugim gradovima gotovo da je sve pogašeno. Sada smo imali i ovu strategiju za smanjenje siromaštva, član sam tog odbora, a siromaštva je ljudi sve veće, nema smanjenja siromaštva. Možemo mi da pričamo, ali je to činjenica. Doduše, tu strategiju je donela ona vlada Zorana Živkovića, ali i sve je to opisano u knjigama, ništa to nije novo, jer sve se to dešavalo ovim zemljama u tranziciji. Naravno, i nama se to desilo. Kada kažem da je možda dobar pomak to što će ministar Dinkić ozbiljno razmisliti o novom aranžmanu, jer novi aranžman bi značio nove namete i pitanje je kako bismo iz svega toga izašli. Jednostavno, ovi zakoni koji su predloženi, mislim da neće dati efekat, jer oni su napisali kako su napisani. Neke veće primedbe ne možemo da damo na zakon. Ovde imamo rasterećenje oko doprinosa, oko poreza, ali taj ukupan efekat biće minimalan i mislim da je bolje da se ove pare upotrebljene, dakle 31 milijarda, ima u budžetu mnogo korisnika koji veoma teško mogu sa tim parama koje dobiju da prežive. Sa druge strane, iskoristio bih priliku da pitam ministra Dinkića, otkud ovolika euforija u njegovoj stranci posle referenduma u Crnoj Gori. Prosta je stvar, ljudi moji, zajednička država je morala da opstane. A ona je pre svega iz razloga, mi jesmo isti narod, ja sam čist Srbin, nemam nikakve veze sa Crnogorcima, nikakve veze, ali mi jesmo isti narod, ali sve što je veća država, kada je u pitanju jedan isti narod, to je mnogo bolje. Bolje je iz ekonomskih razloga, bolje je zbog same bezbednosti, zbog tržišta, ima hiljadu razloga, da ne govorim o ovim kulturnim, tradicionalnim i svim drugim razlozima. Hiljadu je razloga bilo da opstane zajednička država. Ne znam da li je Dinkić svestan da je ogromna pomoć za razdvajanje Srbije i Crne Gore data od Evropske unije. Sada je Solana razmišljao o tome da opstane zajednička država. To jednostavno nije istina. Zbog čega ovolika euforija? Stvarno treba da žalimo što se ovo desilo. Uostalom, ko je doneo pobedu ovoj separatističkoj struji? Doneli su Albanci. Znate kada ljudi ne znaju, vekovni neprijatelji, tako ispada, a pustite vi te priče, vekovni neprijatelji srpskog naroda, ako su oni rekli glasaćemo za nezavisnu Crnu Goru, odmah mi moramo da znamo, da smo najnepismeniji, da je mnogo dobro rešenje da zajednička država opstane. Uostalom, da je dobro da je država što manja, Amerikanci bi se razbili na 50 država, pa kada bi danas neko rekao Kaliforniji - da li želite samostalnost, najverovatnije da guverneri i senatori, rekli bi, što da ne, Kalifornija je četvrta u ekonomskom pogledu u svetu. Pa i mnoge druge države u Americi, dajem vam najplastičniji primer Amerike. Ali, će oni svaki separatizam ugušiti. Nažalost, kod nas se desilo ovo što se desilo. Epilog svega može da bude da Crnogorci ili naša braća postanu lak plen vekovnih neprijatelja, a da se proces rastakanja i razbijanja Srbije nastavi. U svakom slučaju, nama je potrebna nova strategija u ovim novim uslovima. Ta strategija mora da govori o tome kako ćemo se odnositi prema našim teritorijama, prema Kosovu, jer nema nezavisnosti Kosova i Metohije bez potpisivanja nekog u Srbiji. To rešenje može da bude nametnuto, ali ne može da bude dugog daha. Nama je potrebna nova strategija ili jasna strategija u obnavljanju stanovništva, jasna strategija u zapošljavanju, jasna strategija u oblasti zdravstva, prosvete i svih najvažnijih oblasti. Na kraju, samo još jedna rečenica, kao člana Vlade pitam ministra Dinkića kako je moguće da jutros u ovom sistemu informacija ili informacionom sistemu Telekoma 064 bude vest da su juče na Kosovu održani izbori? Podrazumeva se da su u pitanju izboru u Bujanovcu, Medveđi i Preševu. Da li je moguće da država i to ne razume na pravi način?
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Sava Urošević.
Dok je bila zastava bila je manja opasnost da padne grb. Ovako opasnost je baš izrazita. Radi javnosti, mislim da je malo pobrkan redosled tačaka dnevnog reda. Gospodine Dinkiću, mene prosto čudi da svoj autoritet, doduše, Labus je potpisao, niste iskoristili da se ubaci u dnevni red Predlog zakona o uslovima za zapošljavanje i rad stranih državljana. Verovatno je danas to moralo da bude prva tačka dnevnog reda. To je predlog zakona koji je ušao u proceduru još 21. juna 2005. godine. Takav predlog zakona ste dali. Doduše, možda vam se gadi pošto je Labus to potpisao, ali ima dobrih rešenja u ovom zakonu. Mislim da ste morali da usaglasite ova dva predloga zakona sa nekim prirodnim tokom stvari posle ovoga što se desilo, a znate i sami, posle one euforije nisam imao utisak da ste vi proganjali Crnu Goru, niti da je Đinđić proganjao Crnu Goru, niti da je Koštunica proganjao Crnu Goru. Međutim, oni su tako euforično proslavili neki referendum. Kažu "napokon sloboda". Nemam utisak da ste ih nešto proganjali. Ako ste ih stvarno proganjali, niste smeli da ih proganjate, nije to lepo. Neću da pričam ni o jednom našem amandmanu, zato što imamo dosta amandmana, pa ćemo da iskoristimo priliku da to seciramo i da objasnimo natenane šta su sve propusti itd. Šta je karakteristično za ova dva zakona? Kada se radi o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, samo da vas podsetim, navodno je taj zakon donet 2001. godine, pa je promenjen 2002, pa je promenjen 2004, pa cela 2005. je bila bez promene, i sada idemo na 2006. i menja se. Kada se radi o Zakonu o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, on je donet 2004. godine, vi ste ga predlagali ovde, promenjen je prošle godine i sada se ponovo menja. Moram na početku da vam kažem, ipak je to u uzajamnoj vezi, zbog ovih promena koje ste sad ubacili u ova dva predloga zakona, niste vi dobro shvatili radikale povodom rasprava koje smo ranije imali o ovim predlozima zakona. Vi ste pokušali nešto od onoga što smo mi pričali da ugradite ovde. O tome su moji prethodnici pričali, a tiče se ovih oslobađanja. Međutim, niste dobro shvatili. Evo zbog čega niste dobro shvatili. Kada jedna država ima tako strašan suficit, kao što ste vi to predstavili kod nas da se dešava u 2006. godini, onda ne treba pristupiti selektivnom snižavanju ili smanjenju opterećenja, već treba da idete generalno, univerzalno, da obuhvatite sve kategorije. To je prva stvar. Zbog čega? Zato što se, u suštini, ova dva propisa zasnivaju na jednom načelu kada su u pitanju porezi, da građani, srazmerno svojim ekonomskim mogućnostima i materijalnom stanju, učestvuju u finansiranju funkcija države, a ovaj prvi zakon koji reguliše poreze pre svega se odnosi na to, jer se porezi ubiraju da bi se finansirala vojska, državna uprava i sve one funkcije države. Kada je u pitanju ovaj drugi zakon, kada su u pitanju doprinosi, onda stičem utisak da ste zaboravili da su u međuvremenu, pre svega zahvaljujući vladi Vojislava Koštunice i Miroljuba Labusa, doneta dva-tri vrlo značajna zakona. Mi imamo neke principijelne primedbe povodom tih zakona, povodom nekih rešenja, ali su ti zakoni svakako potrebni, verovatno u nešto malo boljem tekstu i boljim rešenjima. To je zakon koji reguliše dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje i onaj koji omogućava dodatno penzijsko osiguranje preko osiguravajućih društava, pa i ovaj o investicionim fondovima. To su sve stvari koje su potrebne našem društvu, ali mislim da ste nas tu pogrešno shvatili. Sledeća primedba koja može da se uputi ovom predlogu zakona, ne možete vi sa ovim stvarima koje menjate da bitno popravite vašu popularnost sa 1,9 na tri ili pet posto, a to je samo u toj funkciji. Između vas i Labusa je razlika u tome što je on odmah izašao, jer smatra da se napustio taj put, kako on reče "glavom smo udarali u zid", a vi ste rekli "mi nećemo odmah, nego ćemo septembra". Evo, stavili ste septembar kao rok u ovim zakonima, od kada se primenjuju pojedine odredbe. Drugo pitanje na koje ne možete da odgovorite jeste - zašto ovu korenitu promenu niste ubacili 2004. godine? Bilo je uslova i 2004. godine. Treće, ideja svakako zaslužuje posebnu pažnju. Otprilike se ideja zasniva na sledećem: treba stimulisati poslodavce da prime u radni odnos, posebno ove dve-tri kategorije građana, a to su pripravnici, pa oni koji se prvi put zapošljavaju na neodređeno vreme, a mlađi su od 30 godina, i ove dve kategorije 45 i 50 godina. To je za svaku podršku. To jesu dva problema. Ali, mislim da ste pogrešan put izabrali. Vi ste to oročili na dve ili tri godine, pa ste još uslovili - ukoliko se u tom roku nešto desi, onda sva oslobađanja ne važe. Da vam kažem kako se razmišlja na tržištu, kod ovih poslodavaca. Oni kažu - za dve i po godine ova vlada dokazala ima selektivni pristup porezima i doprinosima. U kom smislu selektivni pristup. Pa kod NN lica država ispoljava kompletno sva svoja ovlašćenja, pa čak, po vašem nalogu, u nekim situacijama je bila prisutna i brutalnost, a kod OO građanina jednostavno se i ne dolazi ili, ako dođe inspekcija i konstatuje neku nepravilnost, onda može da nastrada inspektor, jer to ne sme javno da objavi, a onda se uključuje drugi aparat itd. To ljudi znaju. Pozovu telefonom, a oni kažu - nisam u dobrim odnosima sa G17 u mom mestu, ne mogu da koristim itd. Znači, taj selektivni pristup je napravio vrlo lošu političku pretpostavku za primenu ovih odredbi koje, u svakom slučaju, može nešto da se prigovori, ali principijelno nema mesta za neki oštriji prigovor. Drugi problem je što i dalje uporno istrajavate da ne definišete šta su to sredstva i kakav tretman imaju određena sredstva. Više puta sam pokušavao da objasnim ne samo vama, pokušavao sam i onima iz DS, ali to su beznadežni slučajevi, to ne vredi ni objašnjavati, jer oni ne znaju o čemu se priča uopšte. Onaj vaš Đelić, taman posla njemu da objasnite, on čovek pao s Marsa. Da vam objasnim o čemu se radi, ako ste prešli na sistem bruto zarada, onda je kompletna bruto zarada moja lično primanje, a ne mogu sve to da trošim, već postoji i obaveza da uplatim obavezne doprinose koji idu na teret moje zarade i to su moja sredstva, i tu se verovatno slažemo. Moraćete sa mnom da se složite, gospodine Dinkiću, bez obzira na to da li to želite ili ne želite. Ako ni zbog čega drugog onda zbog onoga Parivodića. Onaj genijalac priča o privatnoj svojini kao pravu na život, pa je prvo nastalo pravo svojine, pa su nastali embrioni, pa onda Hrvati, to je njegova taktika. E sad, ako je to tako, onda vi ne možete ni jednim ni drugim zakonom da dajete različiti pravni položaj sredstava. Pazite, vi ovde omogućavate neko popuštanje i neku beneficiju ukoliko isplata ide preko poslodavca. A zašto kažnjavate zaposlenog koji je zaradio svoja sredstva? Evo, vi sutra ne budete ministar, zaposlite se u nekoj firmi, radite kod nekoga kao konsultant i dobijate platu, i vaš poslodavac nije u mogućnosti da zaključi ugovor, da pristupi nekom penzionom programu i vi hoćete lično da se osigurate za dobrovoljno penzijsko i invalidsko osiguranje. Znači, vi kada primite zaradu ide deo za doprinos, ide deo za porez i ono što biste vi hteli da uplatite da pristupite nekom dobrovoljnom penzijsko invalidskom fondu ne možete ili ste ga limitirali prošli put na tri, sad na pet, čini mi se pet hiljada. Zašto, zašto pravite razliku u sredstvima? Da li je to lična svojina, da li je to čovek zaradio? Pazite, nekada je bilo neto i bruto, pa je neto bila lična svojina, da ne kažem privatna svojina nego baš lična svojina, koristim one stare termine, a onda ste prešli na bruto pa kažete, to je trošak, to je prava zarada, pa se navodno radnik pita pa on kaže – izdvojio sam ovoliko za zdravstvo, ovoliko za penzijsko, ovoliko za nezaposlenost itd. Zašto? E sad, oni koji pričaju o socijalnoj pravdi i nju doživljavaju kao čistu socijalističku pravdu, to nema veze sa nazivom stranaka, odmah da se razumemo. Uostalom, vi i niste autori toga, pošto je DS član te internacionale i vi kada kažete da podržavate Socijalističku internacionalu, odmah tumačim da dajete podršku Borisu Tadiću. To valjda nećete sebi da dozvolite. Pazite, tu je velika razlika. Ako se zasniva na načelu socijalne pravde, ali se garantuje pravo svojine, ono što je radnik zaradio dajte mu da raspolaže s tim, a vi njega uslovljavate da on mora preko poslodavca, a poslodavac i kada pravi neke kombinacije on gleda benefit neki da dobije za sebe. Zašto to radite? Evo, vi to provlačite dve godine uzastopce. Znam šta možete da koristite kao argument, pa da kažete – e, ali postoji opasnost, ako bi to tako bilo da neko izvlači sredstva u potrošnju. Pa ne može. Ili da kažete - može na kraju godine da obezbedi neko poresko oslobađanje po osnovu tih ulaganja. Pa ne može ni to, niste ni tu mogućnost predvideli. Zašto to radite? Dalje, u osnovi problemima se nalazi to što u suštini ovde nije definisano šta su obavezni doprinosi. Samo da vas podsetim, jedna odredba Ustava Republike Srbije, koja je u suštini dobra odredba, koja govori o obaveznom socijalnom osiguranju, koja propisuje tu obavezu i za zaposlene i za poslodavce. Zbog čega propisuje? Da država ne bi preuzela 250% brigu nad socijalnim stanjem građana, već da bi građani i poslodavci tokom određenog perioda, pod određenim uslovima preuzeli brigu da obezbede socijalnu sigurnost za vreme kada čovek izgubi radnu sposobnost, a to je 65 godina života. Ali, šta je onda doprinos koji uplaćuje poslodavac, koja je funkcija tog doprinosa? I niko ne želi to evo već 20 godina da reši. Iz onog perioda kada šta god se uplati postane društvena svojina preko tog SIZ-a penzijskog i invalidskog osiguranja, a kasnije u raspodeli ide prema nekim drugim kriterijumima, pa je uplata bila po jednom principu, raspodela po drugom principu, a jedan i drugi princip su se zasnivali na nepravednosti. Zašto? Zato što nije bilo nikakve veze između onoga ko izdvaja i njegovih sredstava, to se naslanja i dalje se prenosi itd. To se prenosi, i tu nepravdu ne može niko živi da ispravi, a očigledno je potreban neki prelazni period kada bi mogli da se svedu ti čisti računi. Bez namere da komentarišem konkretno bilo koji amandman, ali moram da vam kažem da mnoge stvari nisu logične u ovome što radite. Prva najveća nelogičnost je: zamislite Miloljub Albijanić je podneo amandmane na Mlađin predlog zakona. Pa zar je moguće da vaš zakon toliko ne valja da je morao čak Miloljub Albijanić da podnosi amandmane. Meni to, za nas sve deluje u Skupštini šokantno. Kada Albijanić podnese amandmane, to onda znači da je dogorelo do nokata, znači da ste nešto, gospodine Dinkiću, toliko zabrljali da jedino on kao predsednik poslaničke grupe morao je da se angažuje da ispravlja. A on čuveni matematičar, znate i sami. On je morao da se potrudi, za oba Mlađina zakona je napisao amandmane, bogami da vam kažem nešto sam malo iznenađen, znao je da imenuje broj člana, tu nije pogrešio. Znate, tu nešto nije u redu. Dalje, kako vi mislite da se ostvare efekti ovi kako ste ih vi planirali kada u ovoj zemlji, a da ne pominjem sada što je moj prethodnik ovde pomenuo, ali na prste možete da izbrojite šta radi, na prste možete da izbrojite šta sve radi. Znate, mnogo lepo izgleda matematika kad se kaže - ne znam, sa 70 na 40%, pa toliko, pa u masi to je 31 milijarda, brdo para. Pa svašta, neke formule itd. Mnogo lepo to zvuči, ali samo zvuči i ništa više. Kao što je uoči septembarskih izbora 2000. godine mnogo lepo zvučalo kad se kaže - evo, neka odu ovu sa vlasti, evo sa granice 6,5 milijardi kako reče Batić - ma sutra, odmah dolazi ovde. Nema ih. Uništene banke, formirane nove banke, oprane pare, rasprodata privreda, isterani ljudi sa posla, i to sve demokratski i ekspertski. Znači, ekspertski ste izbacili ljude sa posla, ne vi nego u kontinuitetu, vi ste one sa heklerima kada ste upadali, to je druga stvar, ali o tome ćemo kasnije. Postoji zapisnik, i SUP je napravio, sve postoji, i izjave svedoka, biće vremena za to. Kako mislite ko da primeni ovaj zakon? Evo sad vi meni kažite kako će da primeni ovaj zakon čovek koji ima neku malu firmicu, desetak zaposlenih, i on sad razmišlja šta ću da dobijem, neki popust, nešto dobijam sitno, da li ću dve ili tri godine morati da sprovodim ovo, ne smem da smanjujem broj radnika. Ne znam kako ste zamislili ono u roku od 15 dana da promeni radnika, ako je onaj jedan otišao u roku od 15 dana treba da primi drugog. Jeste li vi čitali Zakon o radu, bre? Tamo postoje neke odredbe kako se prima i šta se prima. Dalje, ne valja kad se u zakonu u nekoj odredbi fiksira iznos nečega, ne valja. I tamo gde ste stavili 35.000 ili 5.000 ili 13.000 itd, ne valja kada se veže za fiksni iznos. Zašto? Zato što onda ne postoji mogućnost da se prati život. To je veliki problem, jer se onda ukaže potreba da se nešto promeni i onda mora ceo zakon da se menja, da se pokreće čitava mašinerija, a i sami kažete da će ove godine biti inflacija, koliko kažete. Sigurno to neće biti u masi i u vrednosti onaj iznos koji je ovde naveden. Treba da uzmete neki kriterijum i da vežete za nešto sa rastom, da li troškovi života, da li rast cena na malo, da li jedno 50%, drugo 50% nije bitno, ali samo opredeljenje da u određenom stavu definišete u fiksnom iznosu nešto što se oslobađa, do čega se računa itd, stvarno nema logike. Podneli smo poprilično amandmana na ovaj predlog zakona. Potrudićemo se da pojasnimo u čemu se ogledaju naše osnovne primedbe, ali ne želim da javnost sada pogrešno shvati, naročito posle jednog uvoda koji je ministar dao, pa se to medijski pripremilo, pa će sad da krene, znate i sami kako ide - Studio B, B92, Nacionalna televizija itd. i samo će da se priča o ovim aspektima jednog viđenja ovoga što se predlaže, oslobađanje na tri godine, na dve godine, pa stimulacija itd. Mislim da, ako već pričate o tome, treba da se pogleda i onaj drugi aspekt, da se nalazimo u godini kada je strašan suficit, toliko veliki da ćemo čak i da vraćamo dugove. Ako je to sve toliko pozitivno, onda smanjite stopu po kojoj se vrši oporezivanje primanja, smanjite stopu po kojoj se plaćaju doprinosi. Ali, tu je problem. Ne možete da smanjite stopu i mora 40%, ko zna koliko iz budžeta, s pravom država da isplaćuje, to moram da vam kažem, bez obzira na ove iz MMF-a što vas napadaju. Kad god se vi njima oduprete, dobijate podršku od SRS. Država je garant isplata penzija i vi u budžetu morate da obezbeđujete sredstva, i vi i oni posle vas i još puno vlada koje će doći posle vas. Moraju da obezbeđuju sredstva dok se ti fondovi ne stabilizuju. Tu ćete uvek imati podršku kad isplaćujete. Znači, ne mogu da se smanje stope doprinosa, država treba da uplaćuje, država treba da stimuliše otvaranje novih mesta, ali kako posle tri godine ove divljačke privatizacije? Znate, gospodine Dinkiću, ako odete u ovo odeljenje koje se bavi borbom protiv organizovanog kriminala i ako od njih budete potražili dokumentaciju ili informaciju, samo informaciju, ne morate dokumentaciju, o privatizaciji, 400 firmi u Srbiji - "Dijamant", "Vital", "Soja protejin" i ređamo dalje sve do Canetovog, što ima ovo dole u Vranju, naravno, nikako da se zaobiđu cementare, pivare itd. Pogledajte dokumentaciju šta su oni konstatovali. U ovoj državi policija sve zna šta se dešava, odmah da vam kažem, apsolutno sve. Tu su ljudi iz Odbora za privatizaciju. Oni su pre mesec dana dobili informaciju Ministarstva unutrašnjih poslova o privatizaciji "Putnika". Šta je MUP napisao u onom izveštaju, ne znam što ih još ne hapsite. Znam da su umešani, zato i teram da se međusobno hapse. Krenite sa ovim privatizacijama, šta je bilo realno, koliko je, kako, na koji način ko smanjio, kako uništio itd. i završili ste posao. Ali, vi ne udarate tu. Kako mislite da vam zakon prođe kad javnost zna - moraš da budeš blizak sa ovim, moraš da se uklopiš u neku šemu, vi ste kritikovali, s pravom, znate kako vam je bilo kada je Čeda ušao u Vladu. On kaže Batiću - ako mi uhapsite ovog mog, onda ću da kažem Duletu Lutri da uhapsi onog tvog, a onda ovaj kaže - neću njega da uhapsim, ali ću da uhapsim onog tamo, a onaj tamo, Žarko Korać kaže - nećeš toga, nego ovog ovamo da hapsiš. E pa, vodite računa da se i vi niste tako ovde organizovali. Znam, kad je Vuku dobro, on pozove Srećkovića, kad mu je teško, on pozove Trpkovića, a kad hoće da zaboravi, onda pozove Senića. U Zabeli ima mesta za sve, to da znate. Još nešto da vam kažem, niste mi nešto bili jasni jutros ovom odlukom. Da li neko zna - da li je Vuk Drašković i dalje ministar inostranih poslova i Zoran Stanković ministar odbrane? Ako treba da čekamo Dnevnik da nam objasne, onda kažite da upalimo večeras u pola osam da čujemo to. U hodniku sam pitao - šta znači ova odluka? Oni rekoše - ništa ne znači, oni više nisu. Koliko vidim, oni se već predstavljaju da su neko i nešto. Vodite računa, Vuk Drašković se hvali ko su mu najbolji prijatelji: Havijer Solana, zlikovac i ubica naše dece; Oli Ren (oli paprika, oli ren) i treći - Karla del Ponte. Šta pričamo dalje? Tri najomrženije ličnosti u Srbiji za njih su najbolji prijatelji. Podnosite ostavke ljudi, ne možete vi da vodite državu. Vi ste najbolji prijatelji sa neprijateljima Srbije i svakog Srbina. Nemojte tako da radite, podnosite ostavke, hitno raspisujte izbore, spasite svoju savest, nemojte da omalovažavate državu. Sreća što nije Mićko tu, on bi sad već skako od sreće.
Hvala vam mnogo, gospodine Krasiću. Izvolite, prvo ministar Dinkić ima reč, potom narodni poslanik Sava Urošević, pa Zoran Antić.
Od decembra 2000. do jula 2003. bio sam guverner, od marta 2004. do juna 2006. ministar finansija, prvi put od kada prisustvujem i jednoj i drugoj skupštini ne čujem ni jednu kritiku na zakone koje sam predlagao koja je ozbiljna, sem možda eventualno ove oko indeksiranja cenzusa. Moram da priznam da sam bez reči. Sa jedne strane osećam zadovoljstvo što nema kritike, jer nije dobro kritikovati nešto što je urađeno onako kako bi verovatno i neko drugi uradio da je bio na mestu ministra finansija, ili neka druga stranka, nije bitno iz koje stranke dolazimo. Ponavljam još jednom, odgovaram na pitanje - zašto ne 2004. godine zakon. Iz prostog razloga što te 2004. godine mi smo u nasleđe dobili minut u državnoj kasi od 4% bruto domaćeg proizvoda. Danas bi tih 4% mereno današnjim ekvivalentima bilo 80 milijardi dinara, to je bio taj minus. Tada to nije bilo 80 nego 45 milijardi, ali u međuvremenu je porastao bruto domaći proizvod, tako da je to sada 80 milijardi, otprilike je to računica. Tada da smo to uradili, to bi bila samo demagogija, mi bismo uradili, napravili još veći budžetski deficit i ne bismo mogli normalno da finansiramo državu. Drugo, zašto ne generalno smanjivanje poreza? Iz prostog razloga što ni jedna zemlja koja je išla u brzu privrednu ekspanziju nije išla na opšte smanjivanje svih poreza, nego naprotiv, više su se oslanjale zemlje, kako su se razvijale, na tzv. indirektne poreze ili poreze na potrošnju, a to su PDV, akcize, a smanjivali su se direktni porezi. Naša strategija jeste upravo ta, da direktne poreze što više smanjujemo, zato smo smanjili pre dve godine porez na dobit preduzeća, najmanji u Evropi, zato sad smanjujemo poreze na plate. Nema smisla poreze na potrošnju smanjivati, jer onda se ne bi mogla na dugi rok stabilno finansirati država. Naravno da je lako reći - treba smanjiti još neki porez. Međutim, to bi bilo preko 30 milijardi. Ovih 30 milijardi nije malo. Znači, 31 milijarda, to je maltene celokupni ovogodišnji planirani suficit. Inače, mi ćemo imati još dodatno rasterećenje ukoliko zaključimo ugovor o asocijaciji i pridruživanju sa EU, imaćemo oko šest milijardi smanjenja po osnovu smanjenja carina. Vi znate da kada ova zemlja zaključi ugovor sa EU, mi se onda obavezujemo da carine sa EU fazno smanjujemo u jednom tranzicionom periodu do ulaska u EU, što znači da ukoliko ove godine to uradimo, već od 2007. godine oko šest milijardi bi smanjili prihode od carina. Tako da je to ukupno ovih 40 milijardi. To bi značilo da bi mi sledeće godine imali uravnoteženi budžet, a ne budžetski suficit. Međutim, s obzirom na rast društvenog proizvoda koji očekujemo ove godine, mi očekujemo da i u budžetu za sledeću godinu imamo jedan blagi budžetski suficit. Druga stvar, oko selektivnosti, oko naplate poreza. Ne znam zašto neko pre nas i pre poreske uprave pod mojom ingerencijom nije uveo fiskalne kase u zemlji, zašto nije ušao u neke firme koje nikada nisu bile kontrolisane. Sam sam se iznenadio, evo daću jedan primer, kada je naša poreska policija krenula u kontrolu, tridesetak firmi, čiji je vlasnik bio Sekula Pijevčević izvesni, shvatio sam da nijedna od tih 30 firmi nije kontrolisana nikada. Nema izveštaja ni o kakvoj poreskoj kontroli. Ko zna koliko takvih firmi ima. Bukvalno sam dao nalog da sve firme koje su veliki poreski obveznici moraju da prođu tu kontrolu i tehnički se ta kontrola, s obzirom na veliki broj firmi, obavlja u roku od dve godine. Taj rok od dve godine ističe u septembru i tada ću vam saopštiti potpuno odgovorno da su sve firme koje postoje u Srbiji, a koje su u centru za velike poreske obveznike, prošle kontrolu poreske inspekcije, bez obzira o kome se radi. To je nalog koji se ispunjava i ostao je mali broj firmi koji treba po planu prekontrolisati do kraja. Što se tiče strategije, ne slažem se sa nekim skepticima koji kažu da ovaj zakon ništa neće doprineti. Mogu se složiti da će ovaj zakon izolovano imati manji efekat ukoliko se neke druge mere zajedno ne sprovedu. Međutim, mi te druge mere planiramo našom ekonomskom politikom, jer osnovni ciljevi ekonomske politike jesu povećanje zaposlenosti i zadržavanje stope privrednog rasta od 7% u proseku godišnje u naredne tri godine, uz rast izvoza koji mora biti dvocifren, imajući u vidu nisku startnu osnovu. Mi jesmo imali rast izvoza u prva četiri meseca ove godine u evrima 23%, imamo i dalje trend visokog rasta izvoza. Ako pitate da vam kažem koja firma radi, mogu da vam postavim kontrapitanje, a odakle onda budžet od 500 milijardi dinara naplate prihoda. Neko očito radi i plaća te poreze. Odakle raste izvoz prošle godine 30%, ove godine 23%, ali jeste u pravu ako kažete da neke firme ne rade. Činjenica jeste da je tranzicija bila nužna 2000. godine, kako bi sejedan sistem koji je napravljen ranije, da se proizvodi nešto po bilo kojoj ceni, bez obzira da li ti proizvodi mogu da se prodaju ili ne, mora da se transformiše. One firme koje su zadržale svoja tržišta, nastavile su da rade i dalje uspešno posluju. Primer je "Tigar" Pirot ili druge firme. Neke firme koje su loše poslovale ili su morale da idu u stečaj ili će morati da idu u stečaj, ali je suština tranzicije je da se u međuvremenu stvore uslovi za otvaranje novih firmi. Da li su otvorene neke nove firme? Sigurno ne dovoljno, koliko je potrebno Srbiji, ali neke jesu. Prošetajte, recimo, Zemun Poljem, Zemunom, ne morate da idete dalje, novosadskim autoputem, pa ćete videti jednu za drugom nove firme koje su otvorene, neke domaće i neke strane. To nije ono što moramo da imamo. Međutim, jedno po jedno problem se rešava. Ako me pitate šta je plan za buduće, plan je potpuno jasan. Pitao me poslanik, da li žalim šta se desilo sa Crnom Gorom. Kako mi možemo da žalimo ukoliko se nešto desilo tuđom voljom. Nismo se pitali. Možemo da žalimo samo što se mi nismo pitali, inače ne možemo da žalimo za nečim ukoliko je neko ko je bio sa nama rešio da ode. Da li smo mu mi pomogli? Nismo. Da li su se oni sami na to pripremali pet godina? Jesu. Da li su napravili evro kao valutu? Da li su uveli carinu između Srbije i Crne Gore? Jesu. Da li su naterali nas da uvedemo plaćanje u devizama između Crne Gore i Srbije kao platni promet? Jesu. Nisu hteli da prihvate plaćanje u dinarima, već su govorili, hajdete vi prihvatite evro. Zašto mi da prihvatamo evro. Prosto, išlo je sve ka tome i ne kažem da je to racionalno, u nekom širokom istorijskom kontekstu sigurno nije racionalno, jer govorimo istim jezikom, iste smo vere, kao što isto nije racionalno što naša braća iz Banjaluke nisu ovde. Međutim, mene čudi kako niko o njima ne govori, o onima koji žele da budu s nama, već uvek govorimo o nekome ko sa nama nije želeo da bude, mada ne svi u Crnoj Gori, već većina, pokazalo se na referendumu. Ono što je jako važno, ako mi budemo kukali i žalili za onim što se dogodilo, opet ćemo mi da izgubimo vreme. U nekom širokom istorijskom kontekstu, pre ili kasnije, ponovo će se izbrisati te granice i mi ćemo biti zajedno. Ali, mi treba da pokažemo da možemo kao Srbija budemo ponosni i da se oslonimo na sebe. Šta dalje treba raditi? Po mom mišljenju i po mišljenju Vlade Republike Srbije, tri su ključna ekonomska prioriteta koje treba da uradimo. Po svaku cenu moramo što pre da uradimo Koridor 10. Dakle, ko god da nas bude kritikovao, od ekonomista, od opozicije, da li će to biti zaduživanje, da li će biti ovo, nećemo slušati, idemo to da završimo što je pre moguće. Naravno, nije moguće za vreme mandata ove vlade. Siguran sam da će naredna vlada morati da prihvati to kao jedan od nacionalnih prioriteta. U tom smislu, u ime Vlade Republike Srbije pre par dana sam u Atini, ministru spoljnih poslova Atine i ministru finansija i ekonomije Grčke, izneo jedan predlog da tražimo ove jeseni milijardu dolara dodatnog otpisa od Pariskog kluba poverilaca, uslovno, sa ciljem da se taj novac uloži u završetak Koridora 10 na jugu Srbije. Dakle, završetak autoputa od Leskovca do makedonske granice i od Niša do Dimitrovgradu. Taj se put ne može na drugi način završiti, već mi moramo. Neće niko od koncesionara tamo da dođe, s obzirom da je to neprofitabilan put. Jedini način jeste da mi, umesto da plaćamo njima dugove, taj novac usmerimo iz budžeta za završetak puta i da onda pridružimo sredstva iz grčkog Helenik plana, oni imaju 230 miliona evra koje su odredili, ali ni oni ih ne aktiviraju već par godina, s obzirom da mi nemamo našu participaciju. Ovo je jedan od predloga gde postoji konsenzus na nivou Vlade. Nadam se da ćemo uspeti da već na jesen, ako ne od Pariskog kluba kao institucije, a onda od pojedinačnih kreditora Pariskog kluba dobijemo odgovarajući uslovni otpis. Zašto Koridor 10? Zato što danas, a možda je gospodin Bušetić u pravu kada kaže da u nekim gradovima koji su u centralnoj Srbiji i na jugu Srbije idu slabije investitori. Svi koji dolaze hoće u Vojvodinu. Zašto u Vojvodinu? Tamo im je skuplja radna snaga. Veće su plate u Vojvodini nego na jugu Srbije, ali hoće u Vojvodinu zašto što je najbliže tržištu EU, zato što postoji dobar put od mađarske granice do EU i onda je logika potpuno jasna. Mi moramo da sagradimo taj autoput što pre, jedan deo koncesijom, jedan deo kroz ovaj način i da završimo i na taj način motivišemo dodatna ulaganja. Druga stvar je energija. Srbija može za par godina, ako bude postupala efikasno, da postane veliki neto izvoznik električne energije. Kako? Tako što mora da se abrejduje, poboljša kapacitet "Kolubare B", mora da se sagradi jedna potpuno termoelektrana i tu postoji konsenzus u Vladi Republike Srbije. Koristim priliku prvi put vama poslanicima da to izložim, ideja je da se napravi jedna velika termoelektrana na administrativnoj liniji sa Kosovom koja bi koristila ugalj kosovski. Mi sami ne možemo to da učinimo i pripremamo ubrzano odgovarajući pravni modalitet, razmišljamo ili o dugoročnoj koncesiji, ili o ugovoru o upravljanju, ili o zajedničkom ulaganju. U svakom slučaju, nemamo nameru i ne razmišljamo niti o otpuštanju radnika iz EPS-a, kao što je neko rekao, niti o privatizaciji EPS-a. Razmišljamo o tome da uspostavimo saradnju sa nekima od giganata svetskih, koji bi sagradio tu termoelektranu, zaposlio ljude na jugu Srbije i iskoristio i deo rudnog bogatstva sa ove teritorije. S druge strane, to nije dovoljno, već treba to isto uraditi i sa "Kolubarom", treba uraditi hitno. Ako to učinimo, onda će i Crna Gora od nas kupovati struju, i Makedonija, i Bosna, Hrvatska, Slovenija, Grčka, Mađarska, a sve su to zemlje koje imaju deficit u proizvodnji električne energije. To je strateški drugi najvažniji projekat, zajedno sa Koridorom 10. Plus gasovod mora hitno da se gradi od Dimitrovgrada kroz centralnu Srbiju i do bugarske granice, iz istog razloga. To je drugi razlog zašto investitori idu u Beograd i u Vojvodinu, jer imaju snabdevanje gasom. Neće da idu na jug Srbije jer im je skuplje da idu na druge izvore energije i tu moramo da ostvarimo strateško partnerstvo sa Ruskom federacijom. Dakle, to su strateški ciljevi Vlade Republike Srbije, i treći – zapošljavanje. Deo paketa za podsticanje zapošljavanja jeste ovaj paket poreskih propisa. Drugi deo će biti donet već u ovom mesecu, to su finansijski podsticaji za grinfild investicije, odnosno za nove fabrike, za nova radna mesta, gde ćemo potpuno po ugledu na Irsku, dakle nećemo ništa sami izmišljati, davati direktna finansijska plaćanja onim investitorima koji odluče da zaposle nove radnike kroz podizanje novih kapaciteta. Još nismo odredili koliko novca možemo da platimo po jednom novootvorenom radnom mestu. Irci su plaćali svojevremeno 30.000 evra, posle smanjili na 20.000. To je mnogo, mi toliko nemamo, ali ćemo sigurno izdvojiti značajna sredstva da finansiramo novootvoreno radno mesto i otvorićemo konkurs da one lokalne samouprave koje imaju participaciju imaju prednost prilikom tog finansiranja, jer na taj način možemo da privučemo one koji imaju novac da ulože u našu zemlju. Uz ove poreze, uz stimulacije zapošljavanja mladih, uz već postojećih 10 godina oslobađanja od poreza na dobit za sve koji zaposle preko 100 ljudi i ulože preko sedam miliona evra, to su podsticaji koje treba da iskoristimo. Dakle, sigurno da ekonomska situacija u Srbiji nije onakva kakvu bi svi mi želeli, ali polako ulazimo u fazu da kroz suficit koji smo imali, kroz nacionalni investicioni plan i kroz mudru politiku, jer mi smo mala zemlja, nemojte da se zavaravamo, Srbija je mala zemlja, Srbija ima pametne ljude, ti pametni ljudi se nalaze u svim strankama, ali i među onima koji nisu članovi stranaka, i sada je došlo vreme da ne razmišljamo o Crnoj Gori već da razmišljamo o ovome što je Bušetić rekao, o Jagodini, o Vranju, o našim mestima, i da napravimo pomak. Ako radimo konstruktivno možemo to da napravimo. Što se tiče pitanja oko 1,9%, mogu samo da kažem, gospodine Krasiću, da je naša stranka juče osvojila šest mandata u Kovinu, isto koliko i vi. Dakle, SRS šest mandata, G17 plus šest mandata, 9% u Medveđi, 10,2% u Kovinu. Jasno je da vi imate veći kredibilitet ovog trenutka u javnosti, priznajem da SRS jeste u ovom trenutku stranka sa najvećim rejtingom u Srbiji, ali nemojte potcenjivati G17 plus, s obzirom da građani prepoznaju da ono što smo dve godine govorili polako, ali sigurno počinje da se realizuje.
Naravno, po članu 111. pauza do 18,05 časova, potom replika gospodina Krasića, jer je bilo direktno pominjanje, pa potom narodni poslanik Sava Urošević, pa Zoran Antić. [[Posle pauze – 18,10.]] Samo da sačekamo kolege koje će učestvovati u raspravi, pa nastavljamo. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa objedinjenom raspravom prve dve tačke dnevnog reda u načelu. Prvo, replika, narodni poslanik Zoran Krasić, pa potom narodni poslanici Sava Urošević, pa Zoran Antić. Izvolite, gospodine Krasiću, hvala vam na strpljenju. Oprostite, gospodin Zoran Krasić, pa gospodin Toma Bušetić, izvinite nisam odmah video da ste se prijavili, pa će onda prijavljeni govornici sa spiska govornika.
Javio sam se za repliku, ne zbog onih procenata i onog ličnog pominjanja mog imena, nego zbog nekih stvari sa početka diskusije gospodina Dinkića. Gospodine Dinkiću, vi mene uopšte niste shvatili. Rekli ste da nema ozbiljnijih primedbi. Postoje ozbiljne primedbe. Mi imamo 40 amandmana vezano za ova dva zakona. Rekao sam vam u startu da ćemo o tome raspravljati u pojedinostima. Rekli ste da nijedna zemlja nije preduzela reformu poreskog sistema, na taj način što je generalno smanjivala stopu po kojoj se obračunava porez na prihode građana, već je pristupala selektivno. Ne znam zašto bi to bio glavni izgovor ili razlog za ovu vašu koncepciju. Zašto biste vi to tumačili na bazi iskustva neke druge zemlje. Potpuno je neuporedivo, ne samo zbog toga što kod nas postoji taj virtuelni suficit, ne možete vi nas da upoređujete sa Češkom, Mađarskom i drugim zemljama, zato što je startna pozicija različita. Druga stvar, ono na šta sam hteo da vam skrenem pažnju, vi stvarno niste shvatili moju diskusiju. Ako pričate generalno o investitorima, kao budućoj pokretačkoj situaciji koja treba da omogući veći broj novih radnih mesta, onda moram da vam kažem da je jedna od najznačajnijih stavki jedna stabilna i nepromenjiva poreska politika. Zato sam na početku naveo godine kada su doneti ovi propisi i kako su menjani. Ako je to pravilo, a znate i sami da jeste pravilo, onda verovatno ako želite da napravite ukupan efekat 31 milijarda dinara, formalno-pravno je gubite, a suštinski je dobijate na drugi način, i to treba da kažete, dobijate kroz smanjenja socijalnih izdavanja države, kroz povećanje zaposlenosti itd, onda možda sa 14 treba da se skine na 10%, možda sa 12 na 9%. U tom smislu sam pričao i da unapred znamo da će to verovatno da važi pet ili šest godina i to je ono što može da deluje blagotvorno na sve vrste investicija. Vi ste mene pogrešno shvatili. Vi ste rekli, to što radikali ne dižu veliku galamu zbog toga što se daje oslobađanje od dve i tri godine, svi me podržavaju. Ne podržavamo vas, već tražimo od vas, dajtejednu stabilnu poresku politiku, da onaj investitor zna, ovo su pravila poreske politika na dan 1. jula ili 1. septembra 2006. godine i znamo da će ova poreska politika da bude sledeće tri ili četiri godine i ona neće da se menja, neće biti potrebe da se menja. Ovamo pričate suficit, a kada kažete suficit onda treba da se smanji izdvajanje, pa onda idete selektivno, a ja sam vam samo dao primer kako razmišlja jedan običan čovek koji je na granici rentabiliteta. Drugo, zašto bi on upao u ovo, ako kroz dve ili tri godine ulazi u nešto što se zove neizvesnost, to vam je otprilike kao nešto sa lizingom, mnogo se reklamira, a onda se u jednom trenutku, posle godinu i po dana, svi kažu, čekajte ljudi, ne plaćam 100% nego 145% ono što sam kupio. Meni se to ne isplati, dajte unapred informaciju svakom investitoru, svakom nezaposlenom, svakome ko želi da otvori radno mesto i dajte nešto što će relativno u jednom dužem periodu da važi. To deluje blagotvorno za sve strane koje učestvuju na tržištu. Ovako imate jedan selektivni pristup, pa ćemo kroz dva meseca, hajde da promenimo, videli smo da smo pogrešili. To je ono što unosi nestabilnost i omogućava da se zloupotrebi selektivnost.
Izvolite, gospodine Bušetiću.
Samo sam pomenut od ministra Dinkića i želim da vam kažem, kada je reč o Vojvodini, nije dobro da u Srbiji imamo neravnomeran razvoj, nije dobro da se Vojvodina mnogo brže razvija od ostalih delova Srbije. Međunarodni faktor nije odustao od daljeg razbijanja Srbije. Mi smo razmišljali, kako to mogu Vojvodinu da odvoje, imajući u vidu da je u Vojvodini 85% srpskog stanovništva, ali je prost model. Model je da Vojvodina bude razvijenija, da uđe u razne regionalne organizacije i da sami Srbi u Vojvodini kažu, u Novom Sadu, u drugim gradovima, što bismo mi delili sudbinu Kuršumlije, Prokuplja i ne znam kojih drugih gradova u Srbiji. Hoćemo bolji život, imamo bolje uslove za bolji život i da u jednom takvom postupku dođe do otcepljenja Vojvodine. Kada se govori o regijama, nama je Tito namestio da imamo dve pokrajine, dve regije, a u Hrvatskoj da nema nijedna regija, nijedna pokrajina, a Hrvatska je mogla da se podeli na pet pokrajina, ali regije su važna mogućnost ili dobra prilika da dođe do daljeg drobljenja zemlje. Mi smo uvereni da oni od toga nisu odustali, bar jedan deo međunarodnog faktora i vi kaovlada treba da učinite sve da u Srbiji bude ravnomeran razvoj. I kad je reč o Republici Srpskoj, mi u SPS i te kako razmišljamo o Republici Srpskoj. Uostalom Republika Srpska je tvorevina naroda srpskog u Bosni, SPS-a i Slobodana Miloševića. Slobodan Milošević je ujedinio Srbiju, Slobodan Milošević je dao ogroman doprinos za stvaranje Republike Srpske. Ali, šta je tu problem? Problem je što ovi iz međunarodne zajednice u koje se vi svi kunete, počev od Solane, Erharda Buseka, Doris Pak, svi oni kažu, nema odvajanja Republike Srpske, mora da se poštuje Dejtonski sporazum, a on se ne poštuje, jer se gleda da se ukine Republika Srpska, a istovremeno kažu da je najbolje rešenje da Kosovo bude nezavisno. Znači, međunarodni faktor je duboko nepravedan i tu se bukvalno ništa nije promenilo iz devedesetih godina. Oni insistiraju na samostalnoj i nezavisnoj državi Kosovo i Metohiji, a sa druge strane će učiniti sve da se ukine Republika Srpska. Tu se kod međunarodnog faktora ništa promenilo nije. Erhard Busek, on je šef Pakta za stabilnost, čovek koji je bio zamenik Alojza Moka u vreme razbijanja Jugoslavije. Vi znate da su Genšer i Alojz Mok bili arhitekte razbijanja Jugoslavije. Tu je jedan prost projekat koji ove demokratske snage ne mogu da shvate. Zašto oni to žele da nam urade, zašto žele Srbiju do kraja da razbiju? Pre svega, žele Austrijanci, možemo da pričamo šta god želimo, da vrate ono za Prvi svetski rat. Tu su Nemci, tu je Vatikan, koji želi da nas pokatoliči i tu su Amerikanci, koji u nama vide male Ruse, pravoslavni slovenski narod - Srbiju treba smestiti od Beograda do Vranja, mala država, jednaka koliko i Hrvatska, sa marionetskim režimom i sa lakim upravljanjem. Neko kaže - nemojte da pričate o teoriji zavere. Možda zavera nije, a projekat jeste. Sve se tako dešava. Nije ovo bila neka naročita replika, ali su ovo činjenice. Znači, sve smo učinili za Republiku Srpsku, mislimo na nju, imaju pravo na otcepljenje mnogo više nego što ima Kosovo i Metohija. Jer da nije bilo pokrajine Kosovo i Metohija, ne bi mogli da prave referendum i da proglase nezavisnu državu, ali je Tito to napravio, te Vojvodinu, te Kosovo. Naravno, u Hrvatskoj nema ni jedne pokrajine, a bilo je uslova za pet pokrajina. Znači, međunarodni faktor je nepravedan i on i nadalje nastavlja da radi sve ono što je radio tokom devedesetih godina.
Hvala vam, gospodine Bušetiću. Izvolite, ima reč narodni poslanik Sava Urošević, pa narodni poslanik Zoran Antić, pa narodni poslanik Slavoljub Matić.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre i predstavnici Ministarstva, dame i gospodo poslanici, pred nama su izmene i dopune dve zakona, koji se nalaze u grupi zakona kojima stranka G17 plus, kao značajan činilac aktuelne Vlade Republike, ispunjava svoja predizborna obećanja u delu rasterećenja privrede i u delu pospešivanja zapošljavanja, pogotovu kategorija koje su najviše ugrožene u tranziciji. O čemu se radi? Radi se o smanjivanju poreza na zarade sa 14 na 12 posto i uvođenje neoporezivog cenzusa od 5.000 dinara, kojim se, to smo imali prilike da čujemo, a želim samo da podsetim, jer to su neumitni brojevi, to nije ni mišljenje sa jednog političkog aspekta, socijalističkog, ni sa kapitalističkog, da se za prosečnu platu od 25.400, ako ne grešim, u bruto iznosu, smanjuju ukupne dažbine i porezi i doprinosi sa 73,1 na nivo od 62,7. To znači više od 10 indeksnih poena ili je to više od jedne sedmine, a to bi bilo negde oko 14%, što ni za jednog poslodavca nije malo. Sa govornice smo imali prilike da čujemo o tome šta će mala firma sa 10 zaposlenih da radi sa tim olakšanjima, odnosno sa smanjenjima poreza, pa neko treba da ima tako malu firmu sa 10 zaposlenih, pa će onda da shvati koliko je to pozitivno olakšanje i koliko doprinosi rasterećenju i mogućnosti ulaganja tih sredstava u neke druge svrhe. Ono što bih svakako hteo da kažem, sa ove govornice je spomenut i regionalni ravnomerni razvoj i izmenama i dopunama ovog zakona vidimo nešto što predstavlja pokušaj da se podrži ravnomerni regionalni razvoj, a to je uvođenje cenzusa od 5.000 dinara, koji je neoporeziv. Taj cenzus za plate u Beogradu i Vojvodini nije neko naročito olakšanje, ali je zato u nerazvijenim krajevima značajno olakšanje i može da bude i skoro potpuno oslobađanje poreza, a to je onda, ako se uzme u obzir da je 12% na bruto istovremeno i nekih 18-19% neto, onda ćemo izračunati da je to celih dvadesetak indeksnih poena smanjenja opterećenja plata, a to apsolutno nije malo. Takođe smo sa ove govornice mogli da čujemo da će se smanjiti opterećenja privrede za 31,5 milijardu. To je tačno. Budžet će biti uskraćen za 31,5 milijardu. Za to su uslovi stvoreni time što su uvođenjem fiskalnih kasa, u vreme dok je još postojao porez na promet, i PDV-a od 1.01.2005. ova vlada, odnosno Ministarstvo finansija omogućili mnogo izdašnije punjenje budžeta, a samim tim i mogućnost za rasterećenje privrede. Neće ovo biti potpuno rasterećenje privrede, u stvari biće rasterećenje privrede, ali neće biti manjak u budžetu, jer se paralelno sa ovom merom uvodi i mera promene oporezivanja onog godišnjeg oporezivanja dohotka građana, jer se cenzus smanjuje sa četiri prosečne godišnje zarade na tri prosečne godišnje zarade i time se povećava broj potencijalnih građana Srbije koji će biti oporezovani, a takođe se uvode i dve stope oporezivanja: stopa 10% je za zarade koje su od tri do šest godišnjih zarada, a preko šest godišnjih zarada se uvodi stopa od 15%. Na taj način se takođe uvećava prihod u budžetu na osnovu godišnjeg oporezivanja po osnovu ličnih primanja. Time se jednim delom umanjuje deficit u budžetu, odnosno smanjen je priliv u budžet za 31 milijardu. Znači, imamo rasterećenje privrede i istovremeno opterećenje kategorija stanovništva koje imaju veće prihode, što je i logičan postupak. Ono što je takođe značajno je i fiksiranje iznosa od 3.000 dinara, a to je neoporezivi cenzus kod ulaganja u dobrovoljne penzijske fondove. Po mom mišljenju, tu je do sada bilo neusaglašenosti između tri zakona: Zakona o dobrovoljnim penzionim fondovima, Zakona o radu i Zakona o doprinosima, tako da je tu ostalo nešto što sam protumačio kao neusaglašenost, i do sada je bilo 2.580 dinara neoporezivo. Dobro je i smatram da je od svih zakona koji su doneti u Skupštini, Zakon o dobrovoljnim penzionim fondovima najtranzicioniji zakon, odnosno on utiče na tranziciju svesti i omogućava našim građanima da ne čekaju više od državnog penzionog fonda penziju, nego da, dok su u mogućnosti i dok rade, krenu sa nečim što je u razvijenom svetu potpuno dominantan način pripreme za penziju, a to su uplate u dobrovoljne penzione fondove. Tu se, za razliku od državnog penzionog fonda, sva sredstva vode na posebnoj partiji i ona su vezana samo za tog građanina, za razliku od situacije kod državnog fonda, gde sva sredstva koja se izdvajaju iz primanja jednog građanina idu u jednu veliku masu i jednog trenutka će biti određeno koliku će svotu dobiti građanin kad bude otišao u penziju, što nije dobro, za razliku od dobrovoljnih penzionih fondova, gde u svakom trenutku neko ko je član dobrovoljnog penzionog fonda može da zna kolika će mu biti penzija na osnovu godišnjeg prirasta. Isto tako, dobrovoljni penzioni fondovi podstiču trgovanje hartijama od vrednosti, jer je to institucionalizovani način za udruživanje građana za trgovanje na tržištu hartija od vrednosti, jer svako od građana, ko bi mogao da izdvoji dve ili tri hiljade dinara je neozbiljan za tržište hartija od vrednosti, ali kad se više građana udruži u fond i angažuju nekoga ko se još razume u trgovanje hartijama od vrednosti, onda eto uspeha i eto prirasta koji su veći nego što je inflacija u fondovima dobrovoljnim penzijskim. U svakom slučaju, poslanička grupa G17 plus će podržati ova dva zakona jer, kažem, oni predstavljaju ispunjenje predizbornih obećanja koje je stranka G17 plus dala u predizbornoj kampanji za republičke izbore. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Uroševiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, potom narodni poslanik Slavoljub Matić, pa narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospodine Antiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova dva zakona koja razmatramo su očigledno u funkciji predizborne kampanje G17 plus i Vlade, kao i obrazloženja gospodina Dinkića isto tako, očigledno da je krenula predizborna kampanja. Oni bitno neće da poprave položaj građana Srbije i ova vlada je imala pune dve godine da se mnogo ozbiljnije pobrine za sve one nezaposlene koji izlaze iz firmi koje se privatizuju širom Srbije. Što se tiče uopšte poreskog sistema, očigledno je da ovim stalnim promenama poreskog sistema izaziva se veliko nezadovoljstvo i nespokojstvo svih poreskih obveznika i da smanjivanje poreza jeste lepo na prvi pogled i lepljivo je za uši i, kao što rekoh ,zgodno ga je koristiti u nekoj predizbornoj propagandi, ali kada je u pitanju porez na dohodak građana, očigledno je da tu efekti neće biti veliki, da će efekti biti izuzetno skromni. Nemam precizne podatke, ali činjenica je da svuda u svetu porez na dohodak građana obično znači jednu šestinu, eventualno jednu sedminu od svih ukupnih fiskalnih prihoda budžeta i iz same te činjenice vidi se da efekti neće biti značajni, ali je kao i svuda u svetu govoriti o smanjenju poreza, kada su u pitanju građani, zahvalno i omogućava da se prikupi još neki politički poen u predizbornoj kampanji koja je pred nama. Rekao bih da ono najbitnije što ovim zakonom Vlada želi postići, to je da se prikaže kao zabrinuta za veliki broj nezaposlenih koji izlaze iz procesa tranzicije, ali da svaki građanin Srbije danas i te kako dobro zna da se problem nezaposlenosti neće rešiti na ovaj način, već isključivo razvojem privrede Srbije. To je ono o čemu ova vlada nije razmišljala prethodne dve godine. Mi imamo izuzetno nizak nivo investicija u privredu Srbije, imamo jako loše sproveden proces privatizacije koji je ostavio veliki broj radnika bez posla, imamo jednu nebrigu kad su u pitanju mala i srednja preduzeća i u toj oblasti učinjeno je jako malo. Kompletan onaj koncept iz 2002. godine, kada je u pitanju zapošljavanje, pao je u vodu, od toga nije bilo ništa. Činjenica je da su i Ministarstvo i sama Vlada pre svega vodili računa o fiskalnoj politici i da su u potpunosti zapostavili privredu i pitanje je da li mi danas uopšte imamo i Ministarstvo privrede kome bi trebalo cilj da bude poboljšanje stanja u srpskoj privredi. Novac o kome se ovde i govori, koji će se uštedeti, mogao je mnogo bolje da se iskoristi, pre svega, još u samom procesu privatizacije. Zahtev SRS je bio stalno da se taj privatizacioni prihod pre svega koristi za nova radna mesta i na taj način smo mogli da kroz otvaranje novih radnih mesta da dosad zbrinemo hiljade građana, a ne da se kroz ovaj zakonski projekat koji je kratkoročan građanima pokuša da zamažu oči za sve one propuste koje je Vlada imala do sada. Mislim da ćemo povodom konkretnih amandmana o kojima će govoriti SRS, a kao što znate ima ih oko 40, moći da razgovaramo o svim poreskim stopama, eventualno o usaglašavanjima u odnosu na inflaciju. Mislim da je bilo u samom predlogu teksta dosta propusta, da je to moralo da se uradi na mnogo bolji način. Iskoristio bih priliku da kada je u pitanju porez na zarade kažem par reči. Činjenica je da je smanjenje poreza na zarade na prvi pogled izuzetno dobro i da će značiti dosta privredi Srbije, ali da i tu imamo jedan selektivan pristup kada je u pitanju porez na zarade. Mi i danas imamo opštine u kojima onaj deo novca koji je trebalo da legne na račun opštinskih lokalnih samouprava od poreza na zarade, zahvaljujući angažovanju Vlade, nije legao na te račune, da je realizacija budžeta ispod 50%, ovaj put mislim na opštinu Despotovac, i očigledan je selektivan pristup samog ministarstva jer je Poreska uprava dala sebi za pravo da pojedine privredne subjekte oslobađa obaveze da plaćaju porez na zarade, čime je učinjena velika šteta opštinama širom Srbije. Mislim da je opština Despotovac u tom smislu jedna od opština koja je imala najveću štetu, jer u opštini Despotovac ne radi skoro kompletna privreda, a rudnik Rembas za podzemnu eksploataciju već nekih 30 meseci ne uplaćuje onaj deo poreza na zarade koji pripada lokalnoj samoupravi. Došli smo u situaciju, kao što rekoh, da se realizuje samo 50% od ukupnih sredstava budžeta. Dobar deo zakona u stvari predstavlja usaglašavanje sa Zakonom o investicionim fondovima, sa Zakonom o radu i sa Zakonom o dobrovoljnom osiguranju, i čini mi se da je akcenat bio pre svega na zapošljavanju pripravnika i onih mlađih od 30 godina. To je u svakom slučaju želja i SRS, ali taj selektivan pristup pomalo bode oči svim građanima Srbije. Mislim da se tu moralo ići na neko sretnije rešenje i da je ovim zakonskim rešenjem ovaj cenzus, odnosno ovo ograničenje od 30 godina trebalo da bude znatno veće ili u potpunosti ukinuto, ako već predlagač tvrdi da na ovaj način neće značajno uticati na iznos sredstava koji će faliti u samom fondu za socijalno osiguranje. Hvala.
Hvala vama, gospodine Antiću. Narodni poslanik Slavoljub Matić nije tu. Narodni poslanik Vjerica Radeta ima reč, pa narodni poslanik Ištvan Takač, pa narodni poslanik Miljko Četrović. Samo da dam informaciju, izvinite gospođo Radeta. Dakle, gospođa Radeta je šesti govornik, znači posle toga još pet govornika, ako vam podatak o broju govornika nešto znači, ali vreme za raspravu, neiskorišćeno od strane poslaničkih grupa koje će učestvovati, jeste 63,92 minuta ako bude iskorišćeno do kraja. Izvinite, mnogo vam hvala na razumevanju, gospođo Radeta, izvolite.
Dao nam je vrlo značajne informacije zbog nestrpljenja ovih koji su prihvatili ovaj dnevni red i koji su mislili da će to ovako mnogo brže da se završi, ali sad šta da vam radim, tražili ste - gledajte. Mi ćemo naših 60 i nešto minuta svakako da iskoristimo. Ne znam odakle ideja ministru Dinkiću da ovde, kada se obraćao narodnim poslanicima, primeti da poslanici nemaju primedbi na ova dva predloga zakona o kojima danas govorimo, znači o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima na obavezno socijalno osiguranje i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana. Mi iz SRS i te kako imamo primedbi, i na ove predloge zakona i naravno na generalnu politiku Ministarstva finansija i Vlade Republike Srbije, a to je svakako u ovako bliskoj vezi. Mi ćemo o konkretnim primedbama govoriti kada se bude govorilo o predlogu ovih zakona u pojedinostima, odnosno kada budemo raspravljali o amandmanima koje je podnela poslanička grupa SRS. Ne znam da li treba da se izvinimo nekim od poslanika, jer sam sinoć čula jednu koleginicu u jednoj televizijskoj emisiji, koja se pohvalila kako ova skupština mnogo brzo radi i kako se brzo donose zakoni, ali jedini problem je što poslanici SRS neće da se dogovaraju pre ovih sednica sa ministrima, pa bi onda možda to značilo da ne bi trebalo da podnose amandmane i onda bi Skupština radila mnogo brže i mnogo efikasnije. Ja još očekivala da će koleginica da kaže da bi trebalo da se ukine opozicija u parlamentu. Bez obzira na to, mi jesmo podneli veliki broj amandmana i govorićemo o tim amandmanima, i objašnjavaćemo ministru ono što mislimo da treba da mu objasnimo, naravno i kolegama koji tada budu u sali, ako ih bude, pošto ih danas uglavnom nema. Neću govoriti nešto posebno ni o jednom od ova dva predloga zakona, ali ću govoriti, odnosno osvrnuću se na ono što je ministar u svom uvodnom izlaganju govorio, jer je zaista ovde bilo nekoliko interesantnih primedbi ministra Dinkića, koje svakako treba da se prokomentarišu. Reče na početku Dinkić da mu je čast da govori o ovim zakonima o smanjenju poreza i onda se prisetih, pretpostavljam da se sećaju građani Srbije, bila je to izborna kampanja, kada je Dinkić počeo javno da se svađa sa ovima iz Tadićevog žutog lopovskog preduzeća, pa je onda imao jedan duel sa, do tada prijateljem, Đelićem, pa su se onda javno pred građanima Srbije posvađali, pa su se tada javno izvređali i onda su govorili o tome što danas ministar Dinkić nama predlaže i tada se Dinkić maltene zakleo pred javnošću Srbije da će ovo biti prvi od njegovih poslova kada bude ministar u Vladi. I eto, Koštunica je hteo da se desi i to čudo, da Dinkić bude ministar u Vladi, ali mu je trebalo dve i po godine da dođe do ovih predloga, koji sada ništa ne znače. Sećam se da je bila baš žestoka svađa, ko žene preko plota, tako su se svađali - ni na sahranu neće da mu dođe, tako je rekao. A kad je Đelić vređao Mirosinku, onda je Dinkić rekao - ne diraj mi mamu. To je bilo u tom duelu, tako je Mirčiću. Dalje, kaže ministar Dinkić ovde da je on, sebi je to pripisao, napravio višak u korist poreskih obveznika i korisnika budžeta. Ako je to istina, zašto su svi korisnici budžeta, odnosno većina korisnikabudžeta nezadovoljni Dinkićevom politikom? Zašto prete štrajkom prosvetari, i zdravstveni radnici i zaposleni u sudovima? Ne znam u čemu je problem? Da li oni ne slušaju ono što im Dinkić priča, nego veruju svojim očima i ušima, to je prosto neverovatno. A tek penzioneri, to je posebno pitanje za ministra Dinkića. Ako ima toliki suficit u budžetu o kojem smo govorili kada smo ovde pričali o budžetu, zašto onda penzioneri kukaju, zašto ti ljudi nemaju od čega da žive i zašto se ova vlada i ministar Dinkić, koji inače vedri i oblači u ovoj vladi, malo ne pobrinu za penzionere, za prosvetne radnike, za zdravstvene radnike, šta će sa onima što svaki dan pišu po novinama da ljudi, zahvaljujući Dinkićevim zakonima i zakonima Tomice Milosavljevića, ne mogu više da popravljaju bolesne zube, trpe bol, ne mogu da vade zato što nemaju para da odu kod zubara, jer dolazak kod zubara i razgovor se plaća, a tek intervencija, to je posebna priča. Mi smo to govorili i kada su ti zakoni bili na dnevnom redu, ali sve ovo mora da se ponovi, pre svega radi javnosti Srbije, jer ono što je ovde Dinkić ispričao, kad bi mu građani verovali, bili bi ubeđeni da će od sutra živeti bolje. Nažalost, nije to tačno, ono što je Dinkić ispričao lepo je zvučalo, ali je neprimenljivo i od toga nikome neće i ne može biti bolje. Reče Dinkić, sav višak prihoda može da se investira. Sad ga pitam, iako nije ovde, u šta je on to, odnosno Vlada Srbije, u šta su investirali taj višak, zašto ako imaju taj višak, a on kaže da taj višak može da se investira, zašto to čuvaju, za koga, zašto to ne investiraju, zašto ne obaveste javnost o tim investicijama. A investicije uglavnom nisu nešto što može da se sakrije, nije to kutija šibica, pa da ne znamo u šta se to investiralo. Očekujem da ministar odgovori na ova pitanja koja je samo nabacio u svom uvodnom izlaganju. Rekao nam je takođe da je Vlada donela nacionalni investicioni plan. Mi se svaki put ovde, kada dođe neko od ministara, iznenadimo nekakvim strategijama, planovima, nešto što Vlada mulja, a javnost Srbije nema pojma šta je to. Pre neki dan nama ministar trgovine govori o nekoj strategiji razvoja turizma, Dinkić nam danas govori o nacionalnom investicionom planu. Doduše, ministar Stojković nam je ovde ponudio na usvajanje i skupštinska većina je usvojila strategiju reforme pravosuđa, i danas su svi narodni poslanici dobili ovu vrlo skupu brošuru, vrlo kvalitetno izrađenu, odnosi se na nacionalnu strategiju reforme pravosuđa, kaže - promene koje će ubrzati priključenje Srbije u EU. Pogledam, odgovorni urednik ovog časopisa je Đorđe Cvetičanin. Znate li ko je to? Taj je kao visoki JUL-ovski funkcioner bio sekretar Ministarstva pravde do 2000. godine, inače blizak prijatelj Zorana Balinovca. Zoran Balinovac je onaj što je bio zamenik ministra pravde kao JUL-ovski kadar, a danas je valjda glavni svetnik za pravna pitanja kod Koštunice, a i sekretar Sekretarijata za zakonodavstvo. Zamislite ovu laž ministra Dinkića. Kaže - moraće Skupštini da predloži rebalans budžeta zato što nisu očekivali ovako velike privatizacione prihode. Ne znam kako je moguće da ministar za šest meseci nije mogao da isplanira šta će se dešavati u toku ove godine, već je tada počeo borbu sa Karićem, već je tada znao da će sad on da upravlja, da on sad smulja 063 mrežu, svejedno da li lopov Dinkić ili lopov Karić, građanima je isto. Ali bih volela da je Dinkić ovde da ga pitam, kada već govorimo o prihodima od privatizacija, da ga podsetim na obećanja njihovih koalicionih partnera, a i njegovo, da će da se izvrši revizija privatizacija, pa da će da odgovara neko za neke kriminalne privatizacije, pa da će, posle toga što će neko da odgovara, radnicima koji su kroz kriminalne privatizacije ostali bez posla ili bez onih propisanih otpremnina sve to da bude nadoknađeno. Naravno, ništa od toga nije tačno i ništa od toga nema. Podsetila bih ministra da je on u izbornoj kampanji bio taj i njegova sada stranka, koji su pričali i o Janjuševiću i o Kolesaru, a sada ga pitam - zašto nemamo konkretno rešenje problema Cementare Popovac, tu je umešan Janjušević, tu se vodi krivični postupak, nekoliko puta sa ovog mesta sam govorila da Popovac jednom mesečno posećuje gospođa Đinđić. Zašto posećuje? Valjda dolazi po svoj deo, to joj je ostalo od muža. Dakle, mnogo toga je samo začačkano, započeto, ništa nije do kraja dovedeno i građanima Srbije je sve to jasno i, verujte, građanima Srbije je muka od tih vaših nazoviborbi protiv korupcije, gde nešto čačnete kada se neko sukobi direktno sa nekim od ministara. Najčešće sa Dinkićem, pošto je on vršilac dužnosti ministra pravde u Stojkovićevom odsustvu, pa on preti razrešenjima sudih svih, pa on upozorava koga u sudovima treba hapsiti, on kaže da ne uvažava odluke Vrhovnog suda itd. Kada je spominjao ovde ministar, ne znam, kako će ovi zakoni značajno doprineti zapošljavanju mladih, zapošljavanju invalida, zapošljavanju starijih od 45 godina, to zaista lepo zvuči i niko normalan ne bi rekao da ima nešto protiv da se stvaraju uslovi za zapošljavanje i mladih, i invalida i ovih koji su ostali bez posla i imaju preko 45 godina. Zaista u ovu priču niko normalan takođe ne može da poveruje. Gde misli ministar Dinkić da zaposli te ljude, u koju privredu, u koja preduzeća. Prvo, uništeno je sve što je moglo da se uništi od 2000. godine do danas, kroz sve te kriminalne privatizacije. Ljudi su ostali bez posla i kroz one koje možda nisu bile onako očigledno kriminalne, ali sada su posledice tih, hajde da kažemo zakonitih privatizacija, na delu. Jer su to oni pametni investitori, uglavnom pripadnici ovog lopovskog žutog Tadićevog preduzeća, koji su pokupovali ovako firme sa najboljim lokacijama, koje možda i nisu bile nešto značajne kao firme, poput Frizerske zadruge u Beogradu. Oni su imali na najboljim lokacijama objekte, taj novi vlasnik i takvih ima koliko hoćete u Srbiji, obavezali su se ugovorom da za dve godine ili za tri godine neće otpuštati radnike. Za te tri godine ništa nisu ni radili. Nijedan dinar nisu uložili. Nikoga zaista nisu otpustili, ali prošlo je vreme na koje su oni bili ugovorom vezani. Posle tog vremena, kaže, izvinite, bavim se ugostiteljstvom i mene ne interesuju frizeraji, frizeri i frizerke doviđenja, napolje, ovde radim nešto drugo. Takvih imate na stotine hiljada. Ko će sve njih da pozapošljava, džabe Dinkić obećava kroz ove zakone, nema šanse, nažalost. Verujte da bismo mi u SRS bili srećni i zadovoljni kada bi bilo moguće da Dinkić uradi ovo što je danas obećavao. Znamo da od toga posla nema ništa. Em privreda ne radi, nemaju gde da se zapošljavaju novi ljudi, a pored ovih što kroz privatizacije otpuštaju radnike, imamo i Dinkićevu pretnju svim državnim organima, svim lokalnim samoupravama, otpuštajte radnike ili nema plata. Ne povećanja, nema uopšte, ko ne otpusti ne znam koliko, 10 ili 15% Dinkić zacrtao, i ko toliko ne otpusti, taj ne može dobiti nijedan dinar od onoga što je ovde u ovoj skupštini izglasano da treba da dobije, zato što to Dinkić ne da. Jedino se dogovorio sa Bogdanovićem. U gradskoj upravi se niko ne dira. Oni i dalje dovode koga hoće, oni i dalje povećavaju plate kome hoće i Dinkić sve to aminuje, odnosno Vojislav Koštunica. On je, čini mi se, predsednik Vlade, formalno bar. To je koalicija, naravno. Dalje, kaže Dinkić, kroz ove zakone razdvojiće se zdravstveni i penzioni fond za zemljoradnike da bi zemljoradnici mogli da overavaju zdravstvene knjižice. Ovo je najveća prevara koju je Dinkić mogao, ili bilo ko ko je mogao da izgovori, a koja se odnosi na zemljoradnike. Ovo je drskost. Prvo ste to uradili sa taksistima, Dinkić je to uradio, razdvojio im je zdravstveno i penziono, pa onda ti ljudi sada imaju prosek od neke 4.000 dinara, čini mi se, na ime tih uplata. Tu ih je limitirao da niko od taksista ne može na kredit da kupi nijedno vozilo niti bilo kakav kredit da uzme, a vozila su taksistima valjda osnovna sredstva. Tim pre što im je Velja Ilić obećao da će moći da uvoze to pod povoljnim uslovima, naravno i to je bila varka i laž. Sada da se vratim na ovo penziono i zdravstveno za zemljoradnike. Hajde sada da prevarimo još jednom zemljoradnike, razdvojićemo im uplate za penziono i zdravstveno, jer šta će jadni ljudi, moraju da overe zdravstvenu knjižicu, samo ne znam čemu im služi overena zdravstvena knjižica, kao i svima nama, pošto se sve plaća i sa overenom i sa neoverenom ili bez zdravstvene knjižice, potpuno su isti uslovi danas u Srbiji. Pošto u Srbiji danas nema ni besplatnog lečenja, ni besplatnog školovanja, sve je to pojela demokratije. Onda kaže, penziono za zemljoradnike kada neće da uplaćuju i ne moraju, državi je to bolje, jer oni ne uplaćuju penziono i ne mogu da očekuju neku penziju, makar ovako jadnu i bednu kakva im je danas penzija. Nije se setio Dinkić da kaže, hajde ovo koliko zaostaju sa plaćanjem poljoprivrednici i koliko nisu plaćali tih nekoliko godina penziono, hajde da donesemo zakon, kao što smo za zaposlene doneli, da država to refundira da dođemo na neku nulu i da onda od dana stupanja na snagu tog nekog novog zakona počnu sa tim uplatama. Dinkiću to nije palo na pamet. Šta njega briga za poljoprivrednike. Šta dalje kaže Dinkić, kaže kada su u pitanju umetnici, to takođe ova dva zakona predviđaju, doprinosi za obavezno osiguranje plaćaće se za umetnike ako lokalne samouprave ili neki drugi organi utvrde da su oni umetnici od nekog posebnog interesa. Ovo je zaista neverovatno da ovako paušalno može da se predvidi, umesto da se zna, pa umetnici godinama vode borbu da bi došli zaista u jedan status koji zaslužuju. Govorim o pravim umetnicima. Onda ovim zakonima Dinkić omogućava Gorici Mojović da ona određuje ko je to umetnik, a ko nije, ili Dinkić lično može da kaže da će Ministarstvo finansija da plaća penziono za Kebu zato što je po Dinkićevim kriterijumima Keba umetnik. Zato, recimo, magistar harmonike Branimir Đokić neće imati šanse da mu se uplaćuju ovi doprinosi, jer nije po meri ni Mlađana Dinkića, ni Gorice Mojović, ni sličnih njima. Kaže ministar Dinkić koji su to prioriteti Vlade Srbije, Koridor 10, energetika, zapošljavanje, sve prazne priče. Ovde je koleginica iz Dinkićeve stranke inače rekla da je u Srbiji preko 311.000 nezaposlenih mladih ljudi. To je nažalost tačno. Tačno je da je u Srbiji preko milion uopšte nezaposlenih, koji su uglavnom ostali bez posla kao posledica uvođenja demokratije od petooktobarske buldožer revolucije. Sada pitam ministra u odsustvu, kako ovaj zakon može da bude garant da će se ovih 311.000 mladih ili milion uopšte, bez obzira na starosnu strukturu, nezaposlenih u Srbiji, kako će na osnovu ovog zakona da se zaposle, gde, kada, to zaista ovi zakoni ne predviđaju i ministar obmanjuje javnost Srbije. Ministar često ima običaj u poslednje vreme da nešto mnogo hvali ovog predsednika opštine Inđija, ovog Ješića, pa se nešto slika s njim po novinama, proglašava ga najuspešnijim predsednikom opštine itd. Onda je ovde govorio danas kako treba grinfild investicije da se ulažu u Srbiju i da se na taj način zapošljavaju novi ljudi. To jeste tačno i te grinfild investicije postoje recimo u opštini Zemun. Tačno je ono što je rekao Dinkić kada se prođe Batajničkim putem od Zemuna do Batajnice da i sa leve i sa desne strane niču nova preduzeća, to je posledica formiranja industrijske zone iz vremena kada su radikali prvi put bili vlast u opštini Zemun, kada ste svi drvlje i kamenje bacali na nas kako rasprodajemo poljoprivredno zemljište za formiranje industrijske zone itd. Vidite, danas je ministar ovde priznao kako je to nešto dobro. A onda, sa druge strane, pre 10-15 dana Maja Gojković potpiše ugovor za jednu veliku grinfild investiciju od 600 miliona evra i posle dva dana pišu novine, bune se ministri kako je to Maja Gojković kao gradonačelnik, pa sa njom bio još Tomislav Nikolić, zamenik predsednika SRS, pa još ruski ambasador, pa još poruka da iza toga stoji Putin, kako su oni sve to mogli, a nisu pitali Velju i Dinkića. Danas ovde kaže Dinkić da treba da se zalažemo za te grinfild investicije. Ne bi ništa bilo da smo ih pitali. Investitori iz Nemačke sa tim grinfild investicijama otišli su iz Inđije u Sremsku Mitrovicu zato što je taj Dinkićev Goran Ješić, najuspešniji predsednik opštine, tražio 30% provizije da bi ta investicija došla u Inđiju. Bogdanović traži više. Čovek je otišao u Sremsku Mitrovicu, izgleda da tamo još nisu dostigli taj nivo. Taj isti Ješić ruši usred Inđije objekte koji su pod zaštitom Zavoda za zaštitu spomenika kulture da bi dao se gradi Merkator jer se tu dogovorio oko provizije. Uzgred, taj uspešni mladi predsednik opštine, koja ima 50.000 stanovnika, ima na birou 10.000 nezaposlenih, toliko o Dinkićevim kadrovima. Još samo vrlo kratko, pošto smo danas dobili još jednu lepu i skupu knjižicu, brošuru, samo ne znam ko sve ovo finansira. Ovo je od Uprave carina, pošto i to ima veze sa Dinkićem, jer je Dragan Jerinić iz njegove stranke, koji kaže, između ostalog: ''Efikasno funkcionisanje jedinstvene platforme delovanja svih nadležnih državnih organa i relevantnih društvenih organizacija (carinske uprave, Poreske, MUP-a, inspekcijskih organa, Privredne komore - šta će ona tu, ne znam), za šta se u institucionalnom smislu zalažemo i borimo, jer je to jedini efikasan način za stvaranje zdravog društvenog i privrednog ambijenta i svođenje kriminala na društveno prihvatljiv nivo.'' Ne znam da postoji takav kriminal, ali izgleda da je i to neka novina. O čemu nas obaveštava ovaj Jerinić iz Uprave carina? Da je otpustio 623 zaposlena u Carini, a znam i svi znamo koliko je u Carini zaposleno ljudi u međuvremenu, koji su prihvatili da se učlane u ovu sad novoformiranu Dinkićevu G17, a pre toga su ih zapošljavali ovi žuti, ovi iz Niša, dok je bio Živkovićev kum u carini, Krstić naravno. Vidite, sada interesantno, između ostalog, zaplenjeni heroin iskazan u gramima išao je od 24.080 grama, to je bilo dok je bio onaj režim; ne, ne, Čedin je porastao na 67.000 grama, pa je ovaj na 324.000 grama, a evo sada se smanjio na 144.000 grama u 2005. godini; manje duvaju, očigledno. Kako mi da se borimo, preporučuje nam ovaj da se borimo protiv kriminala. Kaže - stop korupciji. Svi poslanici su u ovim knjižicama dobili još jednu ovako karticu, gde se kaže: pozovite tamo neki broj, anonimno i besplatno za pozive sa mobilnog telefona, znate nešto što mi ne znamo, odnosi se na carinu, na carinske radnike. Dakle, još jedan neverovatan poziv građanima, ovo se vrti i na televiziji, i u novinama itd.
Reč ima narodni poslanik Ištvan Takač, pa narodni poslanik Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, danas na dnevnom redu imamo dva zakona, izmene i dopune Zakona o porezu na dohodak građana i Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje u Republici Srbiji. Poslanička grupa G17 plus oba zakonska teksta u celosti će podržati i predlaže i ostalima da to učine. Smatram da svako rešenje koje ima za cilj smanjivanje opšteg nameta u društvu predstavlja pozitivan napredak. U ovim predlozima imamo sledeće suštinsko rešenje: smanjivanje opšte stope oporezivanja plata zaposlenih sa 14 na 12, izuzimanje od oporezivanja osnove kod plata za 5.000 dinara, oslobađanje plaćanja poreza na stalno zaposlena invalidna lica i oslobađanje dela doprinosa pri zapošljavanju lica starijih od 45, odnosno 50 godina. Olakšice koje su predviđene ovim zakonskim tekstom kod privatnika, povećanje osnovice sa dva miliona na tri miliona dinara, što predviđa ovaj predlog zakona. Druga olakšica je izuzimanje od oporezive osnove dela prihoda koji je stečen prodajom kapitala, 200 evra po godini u dinarskoj protivvrednosti. To se vrti već oko deset godina, šta raditi sa ovim porezom, odnosno oporezivati ili ne oporezivati. Olakšice će u narednom periodu uticati stimulativno na poslodavce da sada zaposlena lica redovno prijavljuju i redovno plaćaju njihove plate, odnosno doprinose i da se poveća zaposlenost. Vašu pažnju želim usmeriti na sledeće statističke pokazatelje, koji su objavljeni na internet prezentaciji Statističkog zavoda Republike Srbije, a odnose se na broj zaposlenih, odnosno lica koja traže zaposlenje, i to 2001. godine. Indikativna vrednost, što je nasleđeno iz prethodnog perioda, a to je 770.000 građana koji su u to vreme tražili zaposlenje, znači 2001. godine. Radni odnos su imali, prema ovim pokazateljima, 2.780.000 građana. Sadašnja Vlada, prilikom preuzimanja vlasti 2004. godine, ima sledeći odnos: nezaposlena lica koja traže zaposlenje 950.000, a na evidenciji zaposlenih ima 2.700.000. Ovo dokazuje da na osnovu ovih evidencija mi imamo oko 50.000 više građana bez posla, malopre gospođa Radeta reče milion nezaposlenih lica, što znači da tranzicija u ovom periodu unazad za dve godine na žalost još uvek nije završena. Želeo bih da neke mere koje su donete u proteklom periodu navedem. Od strane Vlade, na predlog Ministarstva finansija, u budžetu Republike unazad tri godine predviđena su i realizovana podsticajna sredstva za razvoj poljoprivrednih gazdinstava sa povoljnim kreditnim linijama ili podsticaj sredstava za određene proizvode. Drugo, otvoren je garancijski fond od strane države za što bolje iskorišćavanje tih kreditnih linija, kao i druge mere sa kojima Vlada usmerava privredna i društvena kretanja. Nadalje, kao što je poznato, tranzicija društvenog kapitala još nije završena. Danas imamo po opštinama na teritoriji Republike mala društvena preduzeća, koja su bez kapitala i naročite perspektive u pogledu oživljavanja njihove proizvodnje i obezbeđenja zarada zaposlenih u tim preduzećima. Ta ista preduzeća su navedena u malopre navedenom broju.Mišljenja sam da investiciona klima u ovom periodu ipak se poboljšala i polako se razvija. Naime, kao pozitivan primer želeo bih istaći uspešnu privatizaciju, odnosno dokapitalizaciju sa strateškim partnerom iz Japana kod AD Duvanske industrije u Senti. Partner kao novi vlasnik u naredne dve godine za razvoj čitave mreže njegovog poslovanja u Srbiji predviđa ulaganja od 100 miliona evra, što je ohrabrujuće. Smatram da ovakav napredak trebalo bi da usledi u tekstilnoj grani, koja od prošle godine ima povlašćeni izvozni tretman na tržište, a poseban napredak treba da doživi metalna grana privređivanja, naročito zbog toga, jer zbog nekog prethodnog perioda poslovanja, oni su bili među prvih deset izvoznika, sa stotinu hiljada zaposlenih, a po mom mišljenju to ukazuje na vrlo povoljnu strukturu stručnjaka i na njihovo iskustvo. Što se tiče obrazloženja uz ovaj zakon, predlagač zakonskih rešenja smatra da u narednom periodu neće doći do negativnog uticaja na budžet, jer zapošljavnjem novih radnika obezbeđuje se smanjenje sive ekonomije, smanjivanje nelegalnog rada, veće zapošljavanje i legalna isplata zarada, na koje će biti plaćeni doprinosi za obavezno socijalno osiguranje. Dalje, treba uticati na poboljšanje ukupnog balansa u sferi zapošljavanja, standarda zaposlenih, budžetska primanja za podmirivanja opštih obaveza društva prema budžetskim korisnicima, naročito obrazovanja, kulture, zdravstva, a isto tako i prema policiji, vojsci i ostalim korisnicima budžeta. Naročito je alarmantan taj odnos zaposlenih i korisnika penzija. Za 30 godina odnos korisnika penzija i zaposlenih je pogoršan. Prema statističkim podacima, objavljenim od strane Republičkog zavoda za statistiku Srbije, u 1970. godini odnos korisnika penzija i zaposlenih je 0,27 koeficijenat. U 1991. godini taj odnos se povećava na 0,43, a početkom 2004. godine taj odnos je već 0,67. Zato svaka mera za poboljšanje, odnosno povećanje broja zaposlenih je potrebna, a isto tako i obaveza svih na bilo kom nivou odlučivanja koji mogu uticati na poboljšanje ovog odnosa. Smatram da navedene mere iz predloženih zakona za izmene i dopune zakona o dohotku građana i obavezno socijalno osiguranje će doprineti za poboljšanje istih. Predlažem da se ovaj zakon usvoji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a potom narodni poslanik Ivana Kovačević, gospodin Momčilov nije tu, neće dolaziti, pa će onda posle reč imati gospodin Milorad Mirčić.
Poštovani narodni poslanici, na dnevnom redu imamo dve izmene i dopune zakona koje predlaže Vlada Republike Srbije, a ispred Vlade ovde je ministar finansija Mlađan Dinkić, obrazlagao je i usmeno i pismeno ovo što je dala Vlada prilikom predlaganja ovih izmena i dopuna zakona. Navodno, osnovni cilj izmene ova dva zakona je da se problem nezaposlenosti u Srbiji reši ovim izmenama ili u najboljem slučaju smanji broj nezaposlenih i veliki broj nezaposlenih da dođe do posla, a drugo, što želi navodno Vlada Republike Srbije, da tzv. siva ekonomija bude smanjena u Srbiji i da u legalne tokove uđe daleko veći broj zaposlenih koji rade suprotno pozitivnim zakonskim propisima. Ovde poslanici poslaničke grupe SRS jasno su izneli stavove da se ni jedan ni drugi cilj neće postići izmenama ova dva zakona, pogotovo izmenom Zakona o porezu na dohodak građana, i da ove odredbe i olakšice, i smanjenje poreza stopa i doprinosa za mlade do 30 godina, neće smanjiti broj mladih koji nemaju posla već godinama, a čuli smo podatak da ih ima preko 300 hiljada do 30 godina. Šta sa ovima koji su preko 30 godina i ne svojom krivicom nemaju posla i neće ga imati još duže vreme? Oko lica sa invaliditetom, jasno je da Vlada Republike Srbije od preuzimanja vlasti u Srbiji, od marta pre više od dve godine, nije imala u vidu stanje invalida i da im se pruži mogućnost da dođu do posla. Ove odredbe neće dovesti do zapošljavanja većeg broja invalida i neće pomoći invalidima da dođu do posla i da ostvare minimum egzistencije za sebe i za svoje porodice. Šta govoriti o ovoj trećoj kategoriji nezaposlenih građana Srbije od 45, odnosno 50 godina, koji su većina ili apsolutna većina, ne svojom krivicom, našli se na evidenciji nezaposlenih, i to po pravilu ovom pljačkaškom privatizacijom koja je započeta 2001. godine i još traje, a kako ovde čujemo, tranzicija društvene imovine i društvenog kapitala mora da se ubrza i prema zakonu koji je donet i koji ova vlada teži doslovce da ga ispoštuje do 2007. godine da se završi pljačka celokupne imovine u Srbiji. Oko poljoprivrednika i navodnog oslobađanja poljoprivrednika od plaćanja poreza na katastarski prihod za 2006. i 2007. godinu, sramno je ovo pominjati da je ovo neka pomoć poljoprivrednicima u Srbiji. Poljoprivrednici, kao i radnici države Srbije, građani Srbije su toliko poniženi od ove vlade i one prethodne vlade da je sramno pominjati da im se sada pomaže oslobađanjem plaćanja poreza na katastarski prihod. U suštini oni već nemaju nikakav prihod baveći se poljoprivredom, bez obzira kojim se poslom bave u poljoprivredi, da li je to povrtarstvo, voćarstvo, a da ne govorim o stočarstvu. Kada bi samo činjenicama ovde raspolagali ili o njima govorili, ako je ovakvo stanje u svim oblastima poljoprivrede, a imali smo jedan primer na Odboru za privatizaciju, kroz ovu pljačku mlekara u Srbiji, da je cena tog tzv. sirovog mleka 10,5, 11 ili 12 dinara i da se zahteva od poljoprivrednika, odnosno seljaka proizvođača mleka da registruju svoja domaćinstva, da bi navodno dobili premiju za mleko od tri dinara. Ko to radi? To radi ministar poljoprivrede, koja treba da bude potpredsednik Vlade Republike Srbije, to radi ministar finansija, koga sada ovde nema, jer navodno kroz budžet Republike Srbije su opredeljena sredstva za premije. Zamislite tu bruku i sramotu, na tih 10 ili 11 dinara koliko se plaća seljacima za tzv. sirovo mleko,obračunava se plaćanje PDV-a. Sada da je ovde ministar, postaviću pitanje iakonije, kada će doći vreme ili dan ili ono što je obećavao onog momenta kada je preuzeo Ministarstvo za finansije, da će građani u Srbiji biti oporezovani prema ekonomskoj snazi? U ovoj zemlji, u državi Srbiji u suštini oporezuju se i plaćaju i uredno izvršavaju i prema državi i lokalnim samoupravama, ogroman broj siromašnih građana u Srbiji. Nasuprot tome, imamo jednu manjinu kriminalaca, mafijaša, novopečenih biznismena koji ne izvršavaju ni obaveze prema lokalnoj samoupravi, ni prema državi. Naprotiv, u sprezi sa lokalnim vlastima, u sprezi sa Vladom Republike Srbije, sa državnim organima, ne plaćaju obaveze prema državi, a pljačkaju i lokalne samouprave i državu Srbiju. Pre jedno sat vremena u jednoj replici ministar je rekao da tzv. veliki privrednici i velika preduzeća su sada pod strogom kontrolom zaposlenih u poreskoj policiji, verovatno i drugih inspekcijskih službi i da će se do septembra izvršiti kontrola svih njih. Da li je Ministarstvo finansija, poreska policija znala do stavljanja u pritvor predsednika Trgovinskog suda u Beogradu Kljajevića, Sekule Pijevčevića, koji je direktno ili tesno vezan u tom klanu stečajne mafije ili ekonomske mafije, da taj Sekula Pijevčević ima 30 preduzeća? Da li je trebalo ministar finansija, direktor Poreske uprave, šef poreske policije i poreski policajci da znaju ili su bili dužni da znaju, da prate i da kontrolišu sve privredne subjekte u Srbiji, pa i ovih 30 preduzeća Sekule Pijevčevića? Kako možemo mi prihvatiti, kao ozbiljni i odgovorni ljudi, svesni realnog stanja u državi Srbiji, da će se ovim navodnim izmenama zakona doći do poboljšanja u pogledu zapošljavanja mladih, invalida i ljudi koji su ostali bez posla, od 45 i 50 godina, a da ne govorim o poljoprivrednicima. Ovo sve liči na predizbornu kampanju ministra Dinkića i njegove stranke G17 plus. Nije ni čudo što izmena zakona faktički obuhvata ove tri kategorije, jer treba da se prevare mladi, treba da se prevare nezaposleni od 45 i 50 godina, koji se nalaze na evidenciji nezaposlenih, a i poljoprivrednici, odnosno seljaci, da će oslobađanjem od poreza na katastarski prihod njima daleko biti bolje u narednom periodu i ovo će im biti signal da treba da glasaju za G17 plus, za ministra Dinkića i ostale iz G17 plus. Čuli smo ovde mnogo puta, kako koji ministar dođe priča o nekoj strategiji koje nigde nema ili oni to u okviru ministarstava koja se ponašaju i vladaju svojim ministarstvima kao feudima, da imaju strategiju. Velja Ilić ima strategiju u kapitalnim investicijama, ministarka poljoprivrede, koja će biti potpredsednik Vlade, za poljoprivredu. O Ministarstvu za privredu je ovde i rečeno, a moram da potvrdim, da država Srbija i ova vlada nemaju ministarstvo za privredu. Imaju samo ministarstvo za privatizaciju, odnosno za pljačku ogromne imovine, koju su decenijama stvarali radnici i građani Srbije. To je ministarstvo za privatizaciju, ministarstvo za pljačku ogromne imovine koju su decenijama stvarali radnici, seljaci i svi građani države Srbije. To je pravi naziv ministarstva na čijem je čelu ministar Bubalo, prijatelj Aleksandra Vlahovića, koji je bio prethodni ministar i koji je direktno učestvovao u mnogim pljačkaškim privatizacijama dok je bio ministar za privredu i privatizaciju. U ovom zakonu, u članu 28. se pominje da treba da se prijave svi privredni subjekti da popunjavaju neki obrazac za plaćanje ovih obaveza kada je u pitanju porez, i to zajedno sa Ministarstvom za rad. Šta radi inspekcija za rad u državi Srbiji? Ako se priča o sivom zapošljavanju radne snage ili ljudi, tom ponižavanju mnogih koji silom prilika moraju da prihvate sve uslove od tih novih poslodavaca, da rade tzv. na crno, da ih eksploatišu, maltretiraju, bez prijavljivanja i penzionog i socijalnog osiguranja i kada, navodno, naiđu te inspekcije rada, da oni moraju da beže iz tih radnih prostora. Skoro sam imao priliku, bio sam u Ušćanskom kraju na zboru građana, da od 250 privrednih subjekata ili prodavnica, kafana, ima nešto malo privrednih subjekata koji se bave proizvodnjom, radnici kažu da pola njih uopšte nije prijavljeno, niti da imaju penziono, niti zdravstveno osiguranje. Kada sam ih pitao kakav je odnos tih poslodavaca prema njima, kao što je i odnos u celoj Srbiji, u Kraljevu, ovde u Beogradu i u Novom Sadu, da moraju sve i svašta da trpe. Ukoliko to ne trpe, onda ih otpuštaju sa dve ili tri reči i sutradan dovode novog radnika. Sve u ovoj državi je naopako postavljeno. Siromašni ili najveći broj siromašnih, a to je najveći broj građana Srbije, izvršavaju obaveze prema državi, ali zato ova manjina koja je u sprezi sa vlašću, bilo na lokalnom, bilo na republičkom nivou, maltene ne plaća nikakve obaveze, enormno se bogati, živi u luksuzu i razvratu. Da li je moguće da iste stope poreza budu i na robu široke potrošnje i na luksuznu robu? Da li je moguće da luksuz, koji faktički vidimo sada na svakom koraku, od ulica do ovih otetih lokala u najužem centru grada, bode oči većini siromašnih koji ne mogu da sastave kraj sa krajem, maltene nemaju ni za hleb, a da ne govorim da izmire osnovne obaveze kada su u pitanju komunalne usluge i ostalo. Nema ministra ovde da ga pitam, kao odbornička grupa SRS iz Kraljeva, podneli smo dva zahteva za budžetsku inspekciju u reviziji trošenja sredstava budžeta opštine Kraljevo za 2004. i 2005, i da se izvrši revizija rada opštinskih javnih preduzeća. Nikakav odgovor od Ministarstva finansija i od budžetske inspekcije nismo dobili. Verovatno će odgovor biti usmeni ovde da ta budžetska inspekcija ima mali broj zaposlenih i da ne može da stigne da izvrši kontrolu širom Srbije. Ministar Dinkić će da upotrebi budžetsku inspekciju kad njemu to odgovara, pa smo onomad videli na medijima, pogotovo elektronskim, kako je teatralno poslao budžetsku inspekciju da izvrši kontrolu kada su se saznali rezultati referenduma u Crnoj Gori. Verovatno da pokaže brigu o sredstvima građana Srbije, koja su uplaćivana ili trošena kroz te službe državne zajednice. Da li je uopšte Ministarstvo finansija i bilo koji deo tog ministarstva kontrolisao rad ostalih ministarstava? Da li mi imamo izveštaj šta se događa u Ministarstvu za kapitalne investicije, šta se događa u pojedinim direkcijama Ministarstva za kapitalne investicije? Šta se događa u sada Javnom preduzeću za puteve, ranije je bila Direkcija za puteve, koliko se tu sredstava potrošilo, da li je to namenski potrošeno, ti prihodi Direkcije iz budžeta Republike Srbije, sopstveni prihodi ili preko 300 miliona evra kredita koje je država preko ove Narodne skupštine zadužila za rekonstrukciju i izgradnju autoputeva, magistralnih pravaca u Srbiji? Nemamo mi nikakav izveštaj o trošenju tih sredstava. Oko privatizacije pomenuo sam, često puta čuli smo ovde i od ministra Dinkića i ostalih ministara da je to prihod Vlade. Kakav prihod Vlade? Ili da je to imovina Vlade. Vlada je faktički samo skup činovnika koji raspolažu i vode računa o državnoj imovini, a vlasnik celokupne državne imovine ili vlasnici su svi građani države Srbije. I govorilo se - zaradila je Vlada kroz privatizaciju. Žalosno je prvo to što se kaže, a tako se i misli. Šta je Vlada zaradila kroz privatizaciju? To bi vam isto biloda kuću koju sam nasledio od oca, njivu ili livadu prodao i kažem da sam zaradio. Tu ništa nisam zaradio, nije ni Vlada ni država ništa zaradila, jednu imovinu koja je bila vlasništvo države, odnosno svih građana Srbije u ranim preduzećima, raznim oblicima, poklonjena je ili data u bescenje kroz aukciju i tendere i faktički stvara neki privatizacioni fond. U stvari privatizacionog fonda nije ni bilo nego išlo u budžet i ta sredstva su išla u potrošnju. I sada ta priča oko Mobtela i prodaje Mobtela za milijardu evra. Čije Vlada prodaje? Na koji način vrši pregovore sa nekim tamo iz Austrije? Je l' Vlada obavestila ovu Narodnu skupštinu šta se događa sa arbitražom u Švajcarskoj, šta je sa Karićem, kako su razrešeni odnosi na arbitraži, kako se to sklapa navodno neki ugovor sa ovim gospodinom iz Austrije? Evo, pošto je ministar došao, postavljam poslaničko pitanje. Tražim odgovor Vlade Republike Srbije da izvesti mene kao narodnog poslanika i sve narodne poslanike o toku postupka pred arbitražom u Švajcarskoj i o navodnom sklapanju ugovora sa tim Austrijancem o prodaji Mobtela. A ostavku će podneti za neki dan. (Predsednik: Ne budite tajanstveni, molim vas, zbog radoznalosti recite nam.) O mnogima, očekivao sam kao čovek, ne kao narodni poslanik, da će ovo klupko koje je navodno počelo da se razmotava od BIA, Specijalnog tužioca i Specijalnog odeljenja Okružnog suda vezano za bivšeg predsednika trgovinskog suda Kljajevića i ostalih da se nastavi, ali nažalost, kao i sve druge afere, zatvoreno je, pušteno je kao afera, jedan krug tu se našao u pritvoru i niko dalje u javnosti ne zna šta se događa. Isto tako kada je u pitanju bivši direktor C marketa Radulović i mnogi drugi. Kako je moguće, kakva je ova država da jednostavno takvi opljačkaju i otmu ogromnu imovinu i da pobegnu iz zemlje, i da se navodno raspišu neke poternice i niko više ne saopštava šta se događa sa tim poternicama. Da li je država preduzela mere preko Interpola da traži izručenje i Karića i Radulovića i mnogih drugih. Čestiti ne mogu da budu oni koji su uključeni u pljačku i otimačinu građana Srbije, u pljačku i otimačinu države Srbije i oni koji su direktno sa najvećim lopovima i kriminalcima u državi. Ali, narod i građani Srbije su svesni celokupnog stanja i presudiće na vanrednim parlamentarnim izborima, nadam se najdalje do novembra, a posle toga SRS preuzima vlast i ovi svi koje sam pomenuo, a pomenuo sam deo njih, a to je jedan trun u jednoj ogromnoj grupi kriminalaca i pljačkaša u Srbiji.
Hvala vam, gospodine Četroviću. Prvo reč ima ministar, takav je redosled po Poslovniku. Kad god član Vlade traži reč, ako je predlagač dobije reč. Izvolite, gospodine Dinkiću.
Hvala. Evo odgovor na poslaničko pitanje, ako mogu da iskoristim priliku da odmah odgovorim na poslaničko pitanje vezano za arbitražu u Švajcarskoj. Naime, odnos kapitala u Mobtelu od osnivanja je bio 51% Karić, 49% PTT u ime države Srbije. Za sve ovo vreme nikada ni dinar dividende nije Karić kao privatni suvlasnik platio državi na osnovu profita koji je Mobtel imao u ovom periodu. U leto 2005. godine Karić sklapa ugovor sa konzorcijumom austrijskih investitora, koje predvodi Martin Šlaf, gde prodaje zapravo svojih 51% Šlafu, međutim taj ugovor nikada niko nije video. Oni su ga objavili, ali ga državni organi nisu videli. U decembru po osnovu podataka dobijenih od UNMIK-a, gde je Karić neovlašćeno dao podugovor zalicencu na Kosovu Ekremu Luki, Vlada Republike Srbije donosi odluku o oduzimanju licence Mobtelu. U januaru ove godine država, po osnovu predloga Ministarstva finansija, preuzima 90 miliona evra potraživanja od dve austrijske banke, Rajfajzen banke i Hipo-Alpe-Adrie, i postaje većinski poverilac u Mobtelu i time stiče pravni osnov da potpuno preokrene situaciju u pregovorima. Jer u slučaju eventualnog stečaja Mobtela, nakon preuzimanja ovog potraživanja, Austrijanci gube sve i primorani su da krenu u pregovore sa Vladom Republike Srbije. Ti pregovori traju tri meseca, gde se na kraju dogovara sledeći ugovor: da država, po osnovu preuzetih potraživanja koje su imali i hipoteku nad svom opremom koju je Mobtel koristio, dakle repetitore i ostalu imovinu koja je neophodna za obavljanje ove delatnosti, postaje 70% vlasnik imovine Mobtela, a austrijski konzorcijum 30%, pri čemu se austrijski konzorcijum obavezuje da povuče sve tužbe koje su ikada kompanija BK trejd, odnosno Karić kompanija podnosila protiv države u poslednjih 14 godina, a država da povuče sve tužbe protiv BK trejda takođe u ovom periodu. U tom smislu, nakon zaključenja ovog sporazuma, gde država postaje vlasnik 70% imovine, a 30% Austrijanci, povlače se tužbe i arbitraža u Cirihu je prekinuta danom zaključenja ovog ugovora, odnosno nakon toga. Povučena je tužba za oduzimanje licence Vrhovnom sudu, dakle nekih 14 različitih tužbi je povučeno nakon ovog sporazuma. S obzirom da se Kompanija sastoji u ovom trenutku od repetitora, zaposlenih, korisničke baze, a nema licencu, kao što znate u decembru je Vlada oglasila Telekom Srbije da privremeno obavlja ovu funkciju do izbora na javnoj aukciji novog operatera. Imajući u vidu da država Srbija je vlasnik licence, onda je suštinski vlasništvo Republike Srbije u sadašnjem operateru ne 70%, kao što je zaključeno na osnovu imovine, već izađe na 82%, kada se preračuna i cena licence. Na taj način mogu reći da je ova vlada uspela da sa 49% akcija u Mobtelu, na osnovu kojih nikada prethodne Vlade nisu naplatile dividendu, dovede u situaciju državu da postane suštinski vlasnik 82% u nekadašnjem Mobtelu. Formirano je novo preduzeće "Mobi 63", sa ciljem da se izvrši njegova privatizacija, zajedno sa drugom licencom. Inače, u periodu od leta 2005. godine do decembra 2005. godine, znači do oduzimanja licence, austrijski konzorcijum je nudio tada određenim ministrima u Vladi da otkupi 49% vlasništva Vlade Republike Srbije za oko 250 miliona evra. To je bila tada ponuda. U međuvremenu, pošto je to odbijeno naravno, jer prvo niko nije ni razmišljao o mogućnostida se državni deo prodaje van javne aukcije, odnosno tendera, drugo suma je bila veoma mala, došlo se u situaciju da je raspisan javni poziv za aukciju i devet ponuđača se javilo u prvoj fazi, izrazilo zainteresovanost. U toku je pregledanje podataka od strane učesnika, do kraja jula ove godine mi ćemo imati javnu aukciju pred TV kamerama, gde će onaj ko da najveću cenu pobediti na aukciji. Početna cena je 800 milina evra, što znači da državi suštinski pripada oko 650 miliona evra. Naravno, u zavisnosti od konkurencija, cena može ići i više, i to je način kako je rešeno pitanje u "Mobtelu", a biće konačno rešeno završetkom procesa aukcije do kraja jula ove godine. Nakon toga, onaj ko pobedi ima obavezu da preuzme sve zaposlene u "Mobtelu", osim onih protiv kojih su pokretani odgovarajući sudski postupci. S druge strane, u međuvremenu je administrator, a to je Telekom Srbija, dao otkaz pojedinim članovima Upravnog odbora bivšeg "Mobtela" koji su iz porodice Karić, koji nisu bili u funkciji obavljanja delatnosti, već su tu dobijali neke apanaže. To je odgovor na vaše poslaničko pitanje. Dakle, nije nijedna Vlada, niti ova naša, niti neka buduća, niti bivša, vlasnik tih sredstava od privatizacije. Na ovaj način, s jedne strane, rešavamo jednu komplikovanu situaciju koja je postojala u našoj mobilnoj telefoniji, a s druge strane, uspeli smo da preokrenemo jednu prilično izgubljenu situaciju svih ovih 14 godina i da s jedne strane skinemo sa leđa i arbitražu i tužbe, i da dođemo u aktivnu poziciju da do 82% od prodaje pripadne budžetu Republike Srbije, a to će biti i deo osnove za sprovođenje nacionalnog investicionog plana. Minimalno očekujemo da država dobije oko 650 miliona evra u procesu privatizacije, pri čemu je postignut sporazum da, ukoliko je cena na aukciji niža od milijardu i 100 milina evra, da aukcijski konzorcijum zadržava pravo da ostane manjinski vlasnik od 30% u toj kompaniji, a ako je preko milijardu i 100 onda mora da proda novom vlasniku. Kao što znate, prijavile su se kompanije iz čitavog sveta. Imamo Dojče telekom, Frans telekom, Ruski MTS, kompaniju iz Ujedinjenih emirata, jednu kompaniju iz Egipta, koja je skoro dobila na tenderu u Italiji, takođe imamo Mobilkom austrijski, dve kompanije iz Švedske i jednu Norvešku kompaniju, tako da je konkurencija dosta jaka. Očekujemo da će se u tom postupku, ne verujem da će svih devet odlučiti da učestvuje do kraja, ali očekujemo jedan konkurentan postupak i da postignemo što veću cenu.
Hvala, gospodine Dinkiću. Narodni poslanik Ivana Kovačević, pa narodni poslanik Milorad Mirčić. Zahvaljujem se gospođi Raca, koja je odustala od replike, verovatno zato što ima 10 minuta na raspolaganju, kao ovlašćeni predstavnik, tom prilikom može da iskoristi to vreme.
Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, kolege i koleginice, Skupština Srbije danas razmatra izmene i dopune dva veoma važna zakona. To su Zakon o porezu na dohodak građana i Zakon o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Zašto su oni važni? Prvo, zato što se tiču svih građana Srbije. Čim usvojimo ove zakone, činjenica je da će se porez na zarade smanjiti na 12% i da će se uvesti neoporezovani deo zarade u iznosu od 5.000 dinara, a to će rasteretiti privredu u iznosu od 30 milijardi dinara. A opet, zašto je to važno? Privreda će taj novac moći da uloži u nove investicije, u otvaranje novih radnih mesta, a samim tim to znači i veće zapošljavanje. Za koga je ovo još važno? Važno je i za zaposlene, jer će se na ovaj način suzbijati i rad na crno. Važno je i za poljoprivrednike, jer ćemo ih u naredne dve godine osloboditi poreza na prihod. Za koga je još važno? Moram da pomenem da postoje mnogi građani koji već uplaćuju sredstva u dobrovoljne penzijske fondove. Znači, iznos do 3.000 dinara, koji im se skida sa plate dobrovoljno, neće biti oporezovan. Ono što je po meni ključno u predlogu koje je dalo Ministarstvo finansija, to su mere koje će podstaći zapošljavanje upravo onih kategorija koje se najteže zapošljavaju, kojih jenajviše na tržištu rada, bar po evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje, a to su mladi, osobe sa invaliditetom i stariji od 45 godina. Što se tiče mladih, svaki poslodavac koji zaposli osobu mlađu od 30 godina biće oslobođen ne samo poreza, nego i doprinosa, što je vrlo bitna stavka, u naredne dve ili tri godine, u zavisnosti od toga da li se radi o pripravniku. Koristim priliku da odgovorim i studentima, koji su neki dan bili u Skupštini i koje je upravo ovo jako zanimalo, jer oni su ti koji uskoro treba da se zaposle, znači, ova mera stupiće na snagu 1. septembra. Važno je da mi ovde izglasamo te zakone, a 1. septembra stupiće na snagu. Što se tiče invalida, svaki poslodavac koji zaposli osobu sa invaliditetom, naneodređeno vreme, biće oslobođen poreza i doprinosa u naredne tri godine i poslodavac koji zaposli starije od 45 godina biće oslobođen u naredne dve godine. Ovakav predlog po meni je jako dobar i predstavlja pravi put ka vođenju aktivne politike zapošljavanja, jer, moram ponoviti, rasterećenje privrede, sa jedne strane, oslobađa novac za nove investicije i otvaranje novih radnih mesta, a podstiče zapošljavanje upravo onih kategorija koje se najteže zapošljavaju, to su mladi, osobe sa invaliditetom i stariji od 45 godina. Osvrnula bi se na osobe sa invaliditetom. Ukoliko posmatramo njihov položaj u Srbiji danas, zaključićemo da većina njih bi vrlo rado želela da se zaposli sa preostalom radnom sposobnošću, jer oni bi radije da privređuju nego da budu izdržavana lica. Mislim da je ovo jako dobar put da im pomognemo da to ostvare. Na taj način će oni ostvariti svoja ustavna i građanska prava, neće biti izdržavana lica i moći će da rade onoliko koliko su u mogućnosti. Moram da kažem da socijalna inkluzija osoba sa invaliditetom u sve sfere društvenog života jeste ono za šta se G17 plus zalaže i upravo zbog toga ću lično sa zadovoljstvom, a pretpostavljam i svi ostali, podržati ovakve predloge zakona. Još nešto o efektima ovog zakona, to je ono što mene lično veoma raduje, jer to stoji i u našem programu, a to je rasterećenje privrede u siromašnim opštinama. Svesni smo situacije da u Srbiji danas postoji neravnomeran razvoj i na ovaj način će se podsticati ravnomeran razvoj i razvoj u ruralnim oblastima. Kada pričamo o nerazvijenim opštinama, najčešće pominjemo jug Srbije, tamo jesu nerazvijene opštine, deo tih opština se nalazi u istočnoj Srbiji, ali često zaboravimo da je veliki deo Banata nerazvijen. Ovakva mera upravo je ono što će obradovati građane Banata, zato i apelujem da glasamo za ovakve mere, jer sela u Banatu nisu mala, ona broje po nekoliko hiljada stanovnika i prosto ne mogu svi da se bave poljoprivredom, nisu se ni školovali svi da se bave poljoprivredom. Međutim, pošto nemaju šanse da pronađu posao, neki od njih se svojom voljom sele u grad, ali neki prisilno, jer prosto nemaju izbora i ne mogu da ostanu tamo gde bi možda želeli da ostanu. Ovo je sad jedan apel, kada krenu grinfild investicije i kada krenu podsticaji da se i tu vodi računa upravo o takvim opštinama i da ti podsticaji za te opštine budu veći. Naravno, tu i opštine moraju da budu aktivne. Ne može opština čekati da samo Vlada donese neke mere. Opština sama mora preduzeti mere, u smislu koliko ima građevinskog zemljišta, da ga komunalno opremi, da spremi sve što će podstaći otvaranje novih radnih mesta, malih pogona, kakvih god privrednih objekata. Na kraju, ukoliko bih želela da sumiram sve ove predloge, stavila bi ih u jednu formulu koja glasi - manji porezi, više radnih mesta. Pozivam, u ime poslaničke grupe G17 plus, sve vas da glasate za ove zakone, a u korist i za dobrobit građana Srbije.
Hvala vam, gospođo Kovačević. Što je mladost, u moje vreme se uopšte nije školovalo za poljoprivrednike. Narodni poslanik Milorad Mirčić, 15 minuta za vašu poslaničku grupu. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Osnovna ideja ili cilj ovih zakona je da se postojećim privrednim subjektima, odnosno privredi olakša, a da se stimulativno deluje na potencijalne investitore. Ali, kada pogledamo šta je suština predloga zakona, onda ćemo videti da nisu ovo dovoljne olakšice za privredu, niti dovoljan stimulans za potencijalne investitore iz više razloga. Prvo, kada se procentualno, kako je to ministar ove u predlogu zakona iskazao, onda to za one neupućene ima neki značaj. Ako se u ukupnoj masi pogleda kakav je stimulans za privrednike, onda bi moglo po onom pravilu, što izgubiš ili što dobiješ na mostu izgubiš na ćupriji ili obrnuto. Ovde u jednoj preraspodeli koja se ogleda u poreskoj politici i dalje se nadoknada traži u onom delu koji je sve manji i manji, i koji u ova teška vremena ima neka primanja i to, kako ministar kaže, velika primanja. Relativno u nekim našim uslovima može i tako da se nazove. Da vidimo kakav je to suštinski stimulans. Tako što će se porez na zarade smanjiti sa 14 na 12%, tako što će se ukupni porezi i doprinosi sa 73 smanjiti na 62,7%, tako što će postojati jedan cenzus od 5.000 dinara, i kada sve to saberete, a imate u vidu da recimo parametri na osnovu koga je rađen ne samo ovaj predlog zakona nego i predlog mnogo važnijeg zakona, zakona o budžetu, parametri koji predviđaju inflaciju, već je dokazano i pokazano da nisu pravi, da nisu tačni. Jer inflacija već uveliko prevazilazi ona predviđanja koja su ugrađena i u budžetu, a samim tim i kada je konkretno ovaj cenzus u pitanju, možete misliti pri inflaciji koja je pretpostavljam planirana od 9,8%, kada bude dvocifrena, koliko će značiti taj cenzus od 5.000 dinara, realno koliko će značiti. Ono što je veoma bitno za potencijalne investitore, to je jedna vrsta sigurnosti. Oni sigurnost traže u sistemu koji funkcioniše, u politici koja vodi državu i u zakonskim regulativama. Kako mogu imati sigurnost u sistemu koji funkcioniše kada taj sistem nema strategiju. Kako mogu da budu sigurni u političku volju vladajuće koalicije, kada je ona promenljiva i u funkciji je volje onih koji im daju nalog. Kako može, u krajnjem slučaju, biti siguran potencijalni investitor u zakonske odredbe, kada se zakonske odredbe svakodnevno menjaju, čak se i uredbama vlada kada je u pitanju ova oblast. Uostalom, ima i jedan faktor koji je jako bitan za potencijalne investitore iz inostranstva, koji ne gube nikad vreme da to naglase, a to je poverenja u čoveka koji je najodgovorniji za poresku politiku. Sada kada bi se uprošćeno gledao ministar finansija kao tehničko lice u sklopu Vlade Srbije, onda bi se moglo reći da on sprovodi politiku koju diktira Vlada. Međutim, on je u međuvremenu napredovao, on je i te kako relevantna i značajna politička ličnost, on je predsednik jedne političke partije koja učestvuje u Vladi. Kako sada da ubedite stranog investitora da čovek koji nije samo "tehničko lice" u okviru Vlade, nego relevantna politička ličnost, da neće potezom jednog preda da poništi sve ove odluke. Taj čovek je kao guverner potezom jednog pera zatvorio sve banke. Taj čovek je bukvalno pokazao kako i lično osvetoljubivo nekad zna da odigra značajnu ulogu. Upravo je na jednoj od kompanija, sa čijim se on gazdama lično zamerio, pokazao kako se lično treba svetiti i kako tu kompaniju treba uništiti. Kako da se poveruje, sada već značajnoj i od velike uloge, ličnosti koja je bukvalno formirala Nacionalnu štedionicu na bazi prevara i malverzacija, a onda privatizacijom jednostavno konstatovao i obavestio javnost, pa i ako je bilo nepravilnosti, sada je kasno, to je privatizovano. To je nešto što je značajno i što potencijalni investitori moraju da imaju u vidu. U ovakvim povlasticama i privilegijama značajna je uloga i ličnosti, a pogotovo funkcije. Što se tiče zakonskog predloga da se stimuliše smanjenje broja nezaposlenih, možda je ono značajno kada bi mi imali razvijenu privredu, možda bi ono bilo i te kako važno kada bi privreda beležila neki rast. Ali, mi smo u situaciji kada u ovoj državi samo funkcionišu mala i srednja preduzeća, kada su dva velika sistema NIS i EPS pred privatizacijom, gde očekujemo dodatni broj otpuštanja, odnosno nezaposlenih. Šta znači stimulisanje poslodavca ako mu za dve ili tri godine ne naplaćujete porez i doprinos, a zakonom ga obavezujete da period zapošljavanja takvog lica mora biti duži od dve ili tri godine. Šta mu to znači? Ne znači mu ništa. Zašto? Zato što on nema dovoljno sredstava da finansira tekuću proizvodnju, zato što nam je situacija u srednjim i malim preduzećima da su ljudi do guše zaduženi na osnovu kredita hipotekarnih. Mi ovde samo gubimo iz vida da nas guverner obaveštava kakva je realna opasnost od novih zaduživanja, od novih kredita, navodeći kao primer mala i srednja preduzeća, između ostalog i lična zaduživanja, a ministar nam ovde servira i kaže, ovo je nešto što će unaprediti, što će smanjiti broj nezaposlenih. U najmanju ruku, kada taj čovek kaže, onda se može slobodno reći da je to dvoličnost. Čovek koji vodi računa o smanjenju broja zaposlenih, a koji je potezom pera, zatvarajući banke, isterao na ulice 5.000 službenika iz tih banaka. Čovek čiji potpis stoji ispod preporuke ili uredbe i naredbe Vlade da se na nivou lokalne samouprave u organima uprave smanji broj zaposlenih za 10%. To je 50.000 novih nezaposlenih. Kakav je efekat ovih zakona, hajde neka bude 5.000. Šta ćemo, ministre sa onih 50.000, na kojima insistirate da lokalna samouprava otpusti. Gde je tu stimulans za prijem novih mladih ljudi do 30 godina? Vi otpuštate već zaposlene, stvarate socijalni problem. Računajte, privatizacijom EPS i NIS dodatni broj na ulici. Šta je vaša računica i vaše promišljanje, neću biti u vlasti, pa neka drugi ko bude u vlasti rešava te probleme. Najbolji primer treba da vam služi onaj koga ste smenili. Vidite da ništa ne zastareva. Da li znate koliko je on imao ovakvih predloga zakona, inicijativa, čak je lično učestvovao i u potpisivanju Ustavne povelje. Vidite kako ga vi prvo stavljate na stub srama, a zamislite kada ga dohvate organi gonjenja i pravosudni organi. Zato uvek imajte kao primer i to primer za opomenu, onoga koji je do juče vodio vašu partiju. Morate odgovarati za ono što radite. Vi možete da predlažete zakone, ali morate ubediti i sadašnje privrednike i potencijalne investitore da neće nikada doći do izražaja samovolja. Evo vam jedan od primera, kolege su govorile o investicijama u Novom Sadu, 600.000 miliona dolara i na kakve probleme nailaze. Samo zato što je investitor Švajcarac, izvođači radova su iz Rusije, osnovali mešovitu kompaniju koja ima sedište u Novom Sadu, odnosno u Beogradu, a nije uz dozvolu ili blagonaklonost, ili dobru volju članova Vlade, sada ljudi treba da imaju probleme. Šest stotina miliona dolara, to vam je najveća investicija posle Elektrane Krško. Znači, na prostorima bivše Jugoslavije najveća investicija, i umesto Vlada da bude servis, da ne prorade sujete, niste se vi još oglasili, ali uvek iz senke delujete, pojedine vaše kolege već počele da viču na sav glas da nema smisla, kakav je to način, ne pitaju članove Vlade. Šest stotina miliona dolara treba da uđe u ovu državu. Treba stotine i stotine novih radnih mesta da se otvori. Sama investicija angažuje kompletnu građevinsku operativu, a sva logistika, sve je iz Srbije i već imamo probleme. Gledajte kako ste u ovom zakonskom predlogu predvideli selektivnost, pa ste rekli smanjenje od 73% na 62,7% je selektivno po regionima ili gradovima, pa kaže Novi Sad i Beograd 63,8%. Šta će se desiti, ministre? Da će većina prijavljivati sedište svoje firme u nerazvijenim opštinama. Zar niste izvukli pouke iz primera kada su autoprevoznici i ugostitelji masovno registrovali firme iz Novog Sada sa sedištem u Sremskoj Mitrovici, jer su porezi i takse mnogo manji. Naravno, bilo je u tim kekec republikama, znam samo Janšu i Kekeca iz te države, ne znam nikoga iz te države, kakva je to država koja ima manje stanovnika od Beograda, ali vam govorim na primeru Srbije. I onda će se ispoštovati zakonska forma da se, recimo, firme iz Novog Sada registruju u Novoj Crnji, koja je jedna od nerazvijenih opština, gde će biti umanjen porez, umanjen doprinos i firma će isplaćivati na osnovu važećih zakona i pravila u toj opštini, a radiće i delovati ili u Novom Sadu i u Beogradu. Kako ćete postupati? Naravno, tu se predviđa mogućnost, tu se otvara prostor za ono što nije ekonomska kategorija, za ono što nije u oblasti finansija, a to je stranačka pripadnost i politička opredeljenost. Pa ko je blizak eventualno vladajućoj koaliciji ili nekoj političkoj partiji, neću da apostrofiram vas zato što ni to nije sigurno, kod vas su izbori u toku, kod vas je previranje, možda i kolega Albijanić izrazi neke ambicije, ali u svakom slučaju imaće privilegije oni koji su blizu partija koje su na vlasti. Pa prema njima će jedan aršin, reći će da to može u skladu sa zakonom, jer to zakon reguliše i kaže da može sedište da se premesti iz jedne u drugu opštinu, s tim što se izmiruju obaveze poreza i doprinosa, a onda će stupiti vaše kaznene ekspedicije poreske policije. I kako to rade na terenu, ako si kojim slučajem u šifrovanoj stranci G2 plus 17, onda si oslobođen svih odgovornosti, ako nisi, onda moraš da odgovaraš. A budžet kada se puni, on ne podrazumeva ove kriterijume, nego podrazumeva visinu sredstava koje treba da oprihodujete, pa kako ste ovde napravili drastičnu razliku između onih koji imaju i onih koji nemaju, tako ćete i ove kažnjavati, oni koji nisu bliski vašoj političkoj opciji plaćaće za one što su bliski, ali su napravili prekršaj. Po ovom zakonu dozvoljavate to. Sve što u zakonu nije isprecizirano, što nije jasno i uvek se u narodu zove i u običnom se životu zove zakonske rupe, oni će ih koristiti, država će ostati uskraćena, a vi ćete smanjiti mogućnost da dobijete Nobelovu nagradu, kako ste to najavili.
Poslanici imaju imunitet i imaju pravo da naprave lapsus, ali ako se više puta ponovi sa govornice podatak da 50.000 čini 10% zaposlenih, molim da se proveri, jer ako je 500.000 ljudi zaposleno samo u lokalnoj samoupravi, to je naravno dodatni razlog za zabrinutost svih građana. Budite ljubazni da na to odgovorite sada ili narednih dana kao odgovor na poslaničko pitanje. Izvolite.
Želeo bih samo da dam jedno razjašnjenje, nije u ovom zakonu omogućeno, niti predviđeno da ako neko formalno prijavi firmu u Beloj Palanci, a živi i radi u Novom Sadu, dobije veće poresko rasterećenje. Suštinski, rasterećenje zavisi od nivoa plate. Što je plata veća, manje je poresko rasterećenje, a što je plata koja se isplaćuje niža, pretpostavka je da je ona niža u siromašnijim regionima, veće je poresko rasterećenje. Drugim rečima, ne dobija se rasterećenje sa 86% na 53% u Beloj Palanci samo ako tamo prijavite firmu, već ukoliko isplaćujete platu koja je u decembru bruto bila nažalost samo 8.200 dinara. Imate cenzus od 5.000 dinara neoporezivi i samo 3.000 se oporezuje suštinski sa stopom od 12% i tu dobijete to rasterećenje. Drugim rečima, ili nisam dobro obrazložio ili niste dobro shvatili, ali iskoristio sam priliku da pojasnim. Dakle, rasterećenje po ovim regionima nije automatski prema sedištu firme u regionu, već po nivou faktički realno isplaćene plate. Konačno, kada se govori o odgovornosti, naravno da niko nije oslobođen odgovornosti. Kao što sam bio dostupan svim mogućim organima koji se bave time, onog časa kada nisam bio guverner Narodne banke i kada su mnogi, od Čede Jovanovića preko Duška Mihajlovića, pokušavali da nešto pronađu u mom radu, tako ću biti i sutra kada ne budem bio ministar finansija. Nemam nameru da budem večiti ministar finansija, ali zato imam nameru da ostanem u Srbiji i za razliku od Karića, koji je pobegao od odgovornosti, jer očito da ima nečistu savest, sada otvoreno kažem da nema te vlasti koja će doći bilo kada u Srbiji a da ću zbog nje odlaziti iz Srbije. Ostaću ovde prosto zato što sam pošteno radio svoj posao. Verujem da je ono što smo radili dalo rezultate. Smatram da, za razliku od vas, reforma bankarskog sistema je omogućila da sada imamo rast zaposlenosti u tim bankama, imamo više zaposlenih u bankama danas nego pre pet godina, imamo banke gde ljudi danas štednju podižu bez redova, ovu staru deviznu štednju koja je zamrznuta pre 15 godina. Imamo banke koje odobravaju kredite i imamo ipak jedan pomak kojim sam ponosan. Što se tiče Nacionalne štedionice, više puta sam rekao da je ta banka osnovana potpuno u skladu sa propisima. Nijedan zakon tu nije prekršen. Prosto, to je banka koja je pomogla da se isplati dobar deo stare devizne štednje. Što se tiče poteza u poreskoj politici, biće prilike u narednih 30 godina. Gledajte šta će raditi u narednih 30 godina drugi ministri finansija, da li će iko uspeti da ponovi ono što je uradilo ovo ministarstvo finansija, da iz jednog deficita odminus 4% bruto domaćeg proizvoda dođe u suficit od plus 2%, dakle 6% bruto domaćeg proizvoda da napravi pozitivan saldo, a da onda takođe to iskoristi za smanjivanje poreza. Biće drugih ministara finansija, samo pratite kako će oni da snižavaju poreze. Ponosan sam na ovaj zakon i očekujem da će većina poslanika ovo podržati. Ohrabruje me i današnja diskusija. Bilo je dobrih komentara. Mislim da komentar sa indeksacijom neoporezivih poreskih oslobađanja i cenzusa ima smisla, i ukoliko je neko dao takav amandman, mi ćemo to prihvatiti ili ćemo jedan amandman napraviti koji će dati Odbor za finansije, tako da je u svakom slučaju to imalo smisla. Spadam u one koji uvek prihvataju ono što je racionalno, što je logično, bez obzira sa koje strane dolazi, ali sam uvek protiv kritike radi kritike. Dakle, očekujem podršku ovom zakonu i naravno mislim da će ovo biti jedan od bitnih faktora za veće investicije u Srbiji. Što se tiče ovog investitora ne znam zaista ništa o njemu, niko me nije ni pitao, ni konsultovao, niti sam obavešten oko ove investicije u Novom Sadu. Ukoliko se radi o 600 miliona dolara, svaka investicija je dobrodošla, ukoliko se radi o ozbiljnim investitorima bez obzira ko je u pitanju, bez obzira u kojoj lokalnoj samoupravi, tako da u tom smislu u meni svako može imati saradnika i prijatelja vezano za investiranje koje dovodi do zapošljavanja, bez obzira ko je na vlasti u toj lokalnoj samoupravi.
Hvala vam, gospodine Dinkiću, hvala i na lepim željama, sumnjam da ću 30 godina gledati. Naravno, idemo dalje. Narodni poslanik Milorad Mirčić, pretpostavljam da je replika, pogrešno tumačenje? Sve znam.
Hajte, gospodine Dinkiću, ponovo ga uzmite u stranku, vidite da sve zna. Samo radi pojašnjenja, rekao sam, nisam bio precizan kada je govorio o olakšicama, a to može da se vidi i iz stenograma na primeru Beograda i Novog Sada. Iz tog razloga, čak i u zakonu precizirano je u smislu da je cenzus 5.000 i da se oporezuje samo ona razlika između 5.000, ali ne vidim razloga zašto ste potencirali na regionima, odnosno na gradovima. Možda ste hteli da kažete na primeru gde su po primanjima ti gradovi u samom vrhu, ali onda ste mogli da nađete i primer opštine Beočin. To je opština koja po glavi stanovnika i po zaposlenima ima najveća primanja, ali to sada nije bitno. Ono što je suština, nisam ni rekao da ste vi lično čovek i ministar koji smetate ili pokušavate da sprečite ovakvu investiciju u Novom Sadu, već sam rekao, sad istine radi niste, ali vaše kolege, pojedine kolege jesu. A zašto? Zato što osim nekih ličnih razloga, oni i dalje ljudi ne znaju da su ministri, a oni će saznati da su ministri kada im vi saopštite jer ste inače stručnjak za marketing, sa onim bubnjarem, a to bi bilo najbolje sa vašim prijateljem da im saopštite, jer oni samo ton i zvuk bubnjeva mogu da čuju, već kada završe svoj mandat, onda će. Šta je suština ove investicije? To je zemljište koje je privatno vlasništvo kupljeno od švajcarske kompanije, gde lokalna samouprava nije imala nikakvog uticaja, ali je na teritoriji grada Novog Sada i samo prisustvo visokih funkcionera SRS je bio dovoljan razlog da se već na početku najavi mogućnost sprečavanja realizacije takve investicije. To javnost treba da zna, to vama ne govorim, već javnost treba da bude upoznata sa tim. Samo zato što je na teritoriji grada, gde je SRS sa svojim koalicionim partnerima, odnosno gde drži vlast, samo zato što je Tomislav Nikolić, kao najistaknutija politička figura SRS prisustvovao tom potpisivanju, na poziv, sa jedne strane investitora iz Švajcarske i izvođača radova iz Rusije, i uz prisustvo ambasadora, to je razlog da se spreči ovakva investicija i to je prava slika i prilika kako i na koji način funkcionišu pojedini ministri. Vi imate još veću odgovornost od tih pojedinaca avanturista, vi ste u proteklih mesec dana postali relevantna politička ličnost i ne samo kao ministar da stojite iza ovog zakona, nego morate kao lider političke partije da budete garancija. A sve ovo što sam naveo je niz primera gde ste pokazivali nedoslednost, a primer vašeg bivšeg lidera je ne samo vama primer za nauk, nego svima onima koji isto kao vi kažu, neće iz Srbije, pa naravno, širok je to pojam, različiti lokaliteti gde će pojedini da borave u Srbiji, ali građani Srbije znaju da svako mora da odgovara pred zakonom. To ste uostalom videli sa svojim koalicionim partnerima koji su vas kasnije, istine radi, progonili, koji su vas kasnije protivzakonito smenjivali sa mesta guvernera Narodne banke, ali ste bili opčinjeni sa njima, hvalili ste sve njihove poteze i nemojte dozvoliti sebi da zaboravite primer vašeg bivšeg predsednika.
Hvala vam, ovo ispred je primer časovnika, tako da vas molim da svi vodite računa o tome. Oprostite, gospođo Plavšić, ovlašćeni predstavnik za ovu tačku ispred poslaničke grupe G17 plus, verovatno ste propustili, to je gospođa Vesna Raca, propustili ste taj podatak, izvinjavam se. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Hvala. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakonao izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Prelazimo na raspravu u načelu treće tačke dnevnog reda sutra pre podne u 10,00 sati. Sednicom će predsedavati potpredsednik Vojislav Mihailović.