Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se zbog malog kašnjenja. Nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje130 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 98 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni sednici da prisustvuju narodni poslanici Donka Banović i Esad Džudžević. Prelazimo na 1. i 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PREDSEDNIKU REPUBLIKE i PREDLOG ZAKONA O IZBORIMA ZA PREDSEDNIKA REPUBLIKE (načela) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 1. i 2, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o predsedniku Republike i Predlogu zakona o izborima za predsednika Republike. Pre nego što dam reč predstavniku predlagača ministru Milanu Markoviću, po Poslovniku se javio narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Najpre, gospodine predsedniče, da vas obavestim da sam ja tražio reč po Poslovniku pre nego što otvorite raspravu, jer smatram da ste povredili Poslovnik poslednjeg dana prošle nedelje, kada ste stavili na glasanje nešto što nije moglo da bude stavljeno na glasanje, a što je bitno uticalo na dnevni red. Tako da vas molim da malo više brinete o dostojanstvu Narodne skupštine, o Poslovniku Narodne skupštine. Verujte da sam od dolaska DOS-a na vlast video mnogo predsednika Narodne skupštine koji su mislili da mogu baš sve ako za to glasa 126 narodnih poslanika. Ne samo da više nisu predsednici Narodne skupštine, već niko od njih više ništa ne predstavlja u političkom životu Srbije. Obratite pažnju na to i, molim vas, pazite da vas ne iskoriste toliko da u idućem sazivu Narodne skupštine i vi, gospodine Duliću, ne predstavljate u političkom životu Srbije ništa. Naime, grubo ste povredili Poslovnik kada ste stavili na glasanje predlog da se iz dnevnog reda sednice koja je počela povuče tačka 3. Poslanička pitanja i traženje obaveštenja i objašnjenja na osnovu čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine, koristeći član 143. Poslovnika, čini mi se, stav 2, ne obazirući se na član 90. stav 3. Primenili ste postupak - kada neko predloži zakon, kada Skupština utvrdi dnevni red i onda u toku sednice, a pre otvaranja rasprave, predlagač zakona predloži Skupštini da ona skine zakon sa dnevnog reda. Poslanici, ako ih ima 126 u sali, glasaju i skidaju taj predlog sa dnevnog reda. Ali, gospodine predsedniče Narodne skupštine, vi ste nama dostavili predlog dnevnog reda. Vi niste predlagač tačke Poslanička pitanja. Vi ste predsednik Narodne skupštine, koji predlaže dnevni red. U tom dnevnom redu bila su poslanička pitanja i obaveštenja. Ne raspolažete vi tom tačkom kao predlagač. U tom slučaju biste mogli da predložite i neki zakon koji je neko drugi predložio, a vi ga uvrstili u dnevni red da njime raspolažete kao da ste vi predlagač. Dakle, poslanička pitanja su poslovnička odredba, a ne vaša milost, ne vaša volja, ne vaša želja, pa kada predsednik Narodne skupštine hoće da nam da poslanička pitanja - imaćemo ih na sednici, kada neće da da - nemamo. A čak i kada se smiluje predsednik Narodne skupštine da to uvrsti u dnevni red, pa dobije nalog da to ne može da bude na dnevnom redu, onda će skupiti u sali 126 poslanika koji će većinom da izglasaju da nema poslaničkih pitanja. Na taj način biste mogli da izglasate da nema ni Skupštine, da nema života danas, da nema vode i vazduha. Ali, razmislite dobro, gospodine predsedniče, apsolutno ste grubo povredili Poslovnik time što ste iz svog predloženog dnevnog reda predložili da bude skinuta jedna tačka. Otvorili ste sednicu i onda predložili da jedna tačka bude skinuta. Pa, čemu nam onda vi služite, gospodine predsedniče? (Predsednik: opominje zvonom govornika na vreme) Izvinjavam se, završiću. Vaša je uloga da nas blagovremeno obavestite o tome šta će biti na dnevnom redu, da se mi za taj dnevni red pripremimo. Nas eventualno predlagač može da iznenadi i povuče taj predlog. Slažem se, vi niste predlagač te tačke. Vi ste samo napisali predlog dnevnog reda. Eventualno možete da otkažete sednicu jer raspolažete celim dnevnim redom, ali jednom tačkom iz dnevnog reda vi ne raspolažete, posebno ne tačkom koja se tiče prava na poslaničko pitanje koje se tiče prava opozicije, gospodine predsedniče. Vi ste u subotu, na kraju sednice, grubo povredili prava opozicije. Vladajuću većinu uopšte ne interesuju poslanička pitanja jer vi ta pitanja možete postaviti ministru direktno telefonom - vidim i ovo, vidim i ono, nisu mi uplaćena sredstva, nije ni ovo, nije ni ono. Mi nemamo taj vid komunikacije s ministrima i, izuzev Narodne skupštine, drugi vid komunikacije, odnosno bilo bi dobro da i nemamo s vlašću. Nemojte da nas terate da poslanička pitanja počnemo da postavljamo na ulici. Nemojte, nije dobro ni za koga. Sami ste došli na taj način na vlast i pogledajte na šta ličite sada. Ličite na one koji su predvodili Peti oktobar. Eto, to sve isto radite. Vama sedam godina vlasti nije bilo dovoljno da naučite šta je demokratija. Osveta prema onima koji su bili na vlasti trajala je godinu, dve, tri, i gde ćete više, gde ćete dalje? Sad se svetite opoziciji. Nema više bivšeg režima. I vi ste svi po jednom bili i režim i bivši režim. Dakle, ovog časa skidanjem s dnevnog reda tačaka koje su u interesu opozicije, vi se svetite opoziciji, sprečavate opoziciju da ovde, u instituciji, rešava svoja pitanja. Kad nema u instituciji, ima van institucije. Ako vam je to želja, gospodine predsedniče, ili ako je to želja onoga ko rukovodi životom u Skupštini, mi tu želju možemo drage volje da vam ispunimo i jedino naša principijelnost sprečava članove naše stranke da vam ispune tu želju. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Uvažavam, naravno, vaše ogromno poslaničko iskustvo, i godine, i uvek vas poslušam kada mi ukažete na neke od propusta što se tiče poštovanja Poslovnika. Ovoga puta Poslovnik nije precizan i jasan što se tiče postavljanja poslaničkih pitanja, i vi to vrlo dobro znate, kao što to znaju i svi poslanici. Na prošloj sednici sam stavio na dnevni red tačku Poslanička pitanja. Tu tačku smo imali pre dva dana. Znate i sami da je postojao niz nepreciznosti koje su nas dovele u situaciju da smo morali na kreativan način da tumačimo Poslovnik i da izvedemo jedan tzv. pilot projekat poslaničkih pitanja. Imam nameru da ih organizujem i u budućnosti jer smatram da je to dobro, i smatram da je taj dan bio pobeda parlamentarizma, i da je taj dan bio pravi dokaz kako parlament može da propituje ministre i kontroliše Vladu. To ću da organizujem i u budućnosti, ali ne na ovakav način, zbog toga što je neprecizno definisan. Molim sve poslaničke grupe da zatraže da se zakaže dan kada će se postavljati poslanička pitanja, u skladu sa članom 202. Poslovnika i svih stavova tog člana Poslovnika koji to definišu, da pozovemo ministre i da onda primenjujemo član 202. Poslovnika i sve druge tačke kada su u pitanju poslanička pitanja. Naravno, imate pravo na početku i na kraju sednice i po završetku rasprave da postavljate poslanička pitanja jer vam to omogućava Poslovnik. To je moj odgovor na vaše pitanje. Ja sam, kao predsednik parlamenta, stavio na dnevni red tačku Poslanička pitanja. S obzirom na to da je predlog bio da se organizuje posebna sednica za poslanička pitanja, a to će biti urađeno kad god to budete želeli, povukao samtu tačku s dnevnog reda da se ne bi tretirala na isti način kao što se tretira svaki drugi zakon. Hvala puno. Izvolite, reč ima ministar Marković.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, danas se pred vama nalaze dva predloga zakona - Predlog zakona o predsedniku Republike i Predlog zakona o izborima za predsednika Republike. Imam tu čast i zadovoljstvo da u ime Vlade Republike Srbije u najkraćim crtama obrazložim osnovna rešenja koja su sadržana u ova dva predloga zakona i da, zatim, učestvujem u raspravi koja će se tim povodom voditi. Dakle, predsednik Republike je organ izvršne vlasti koji, prema ustavnom određenju, ''izražava državno jedinstvo Republike Srbije''. To je sadržano u članu 111. Ustava Republike Srbije. Položaj i nadležnosti predsednika Republike presudno uređuje Ustav, a neke od nadležnosti predsednika Republike treba da se dodatno nijansiraju odgovarajućim područnim ili sektorskim zakonima, kao što su zakon o odbrani, zakon o Vojsci Srbije, zakon o spoljnim poslovima, zakon o odlikovanjima, zakon o pomilovanju i dr. Ustav, takođe, u članu 121. predviđa da će se o predsedniku Republike doneti poseban zakon i on se danas nalazi na dnevnom redu. Nakon ove odredbe koja je preuzeta iz člana 111. Ustava Republike Srbije, koja kaže da ''predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije'', Predlog zakona se, zatim, ovlaš osvrće na izbore za predsednika Republike, navodeći da su izbori neposredni, a glasanje tajno, što je predviđeno članom 114. Ustava Republike Srbije i prepušta posebnom zakonu da ih uredi, što je predviđeno članom 2. Predloga zakona o predsedniku Republike. Taj poseban zakon se danas nalazi na dnevnom redu i to je Predlog zakona o izboru za predsednika Republike. Nadležnosti predsednika Republike mogu se konstituisati samo Ustavom, kao najvišim pravnim aktom u državi. Zakonodavna vlast, oličena u Narodnoj skupštini, i izvršna vlast, oličena u Vladi, nije ovlašćena da zakonima ili podzakonskim aktima menja (dodeli, oduzima) nadležnosti predsednika Republike. Ni predsednik Republike ne može svojimpodzakonskim aktima (koje donosi naročito u oblasti odbrane) da menja svoje Ustavom utvrđene nadležnosti. Ustav garantuje položaj predsednika Republike i njegovu ulogu u pravnom i političkom sistemu, čime istovremeno garantuje i položaj i ulogu ostalih državnih organa. Ustav sprečava Narodnu skupštinu i Vladu da, zavisno od odnosa političkih snaga, oslabi ili ojača položaj predsednika Republike. Princip da se nadležnosti predsednika Republike određuju Ustavom nameće pitanje kada se Ustavom utvrđene nadležnosti predsednika Republike mogu razraditi posebnim zakonom. Prema Predlogu zakona, to može da se učini kada Ustav izričito predviđa razradu pojedine nadležnosti predsednika Republike i kad razradu nalaže priroda neke nadležnosti predsednika Republike, i ovo je predviđeno članom 3. stav 2. Predloga zakona. U jednom broju pravila unutar ''Osnovnih odredaba'' Predloga zakona uređuju se najnužniji uslovi za vršenje funkcije i nadležnosti predsednika Republike. Načelno se propisuje da uslove za vršenje funkcije i nadležnosti predsednika Republike obezbeđuju Vlada, ministarstva i drugi državni organi u skladu s propisima, i ovo je predviđeno članom 4. Predloga zakona. Sedište predsednika Republike je u Beogradu, i to utvrđuje član 5. stav 1. Predloga zakona. Rad predsednika Republike je javan, a informacije o radu predsednika Republike dostupne su javnosti u skladu sa zakonom kojim se uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja i propisima koji uređuju zaštitu tajnih podataka, i ovo je sadržano u članu 6. Predloga zakona. Pravilo o nespojivosti funkcije predsednika Republike s drugim javnim funkcijama ili profesionalnim delatnostima preuzeto je iz člana 115. Ustavai sadržano je u članu 9. stav 1. Predloga zakona koji se nalazi pred vama. Mandat predsednika Republike traje pet godina, što je utvrđeno članom 10. stav 1. Predloga zakona i preuzeto iz člana 116. stav 1. Ustava Republike Srbije. Pre početka mandata predsednik Republike polaže zakletvu pred Narodnom skupštinom, a tekst zakletve određen je Ustavom, u članu 114. stav 4. Zakletva ima konstitutivan značaj, što znači da mandat predsednika Republike počinje da teče od dana kad on položi zakletvu, što je predviđeno članom 10. stav 2. Predloga zakona. Predsednik Republike ima imunitet, kao što imaju narodni poslanici. To je predviđeno članom 119. stav 1. Ustava i članom 11. stav 1. Predloga zakona. Niko ne može biti više od dva puta izabran za predsednika Republike, što je sadržano u članu 12. Predloga zakona i preuzeto iz člana 116. stav 3. Ustava. Pravilo je da predsedniku Republike prestaje mandat kad istekne pet godina od dana kada je položio zakletvu pred Narodnom skupštinom. Mandat predsednika Republike prestaje pre isteka pet godina u dva slučaja: ako podnese ostavku ili ako bude razrešen. Predlog zakona tumači Ustav tako da se ostavka podnosi predsedniku Narodne skupštine, a ostavka proizvodi pravno dejstvo kada prispe u Narodnu skupštinu, i to je utvrđeno članom 14. stav 2. Predloga zakona. Mandat predsednika Republike prestaje kada Narodna skupština primi ostavku, odnosno kada se ona zavede prema pravilima o kancelarijskom poslovanju. Što se tiče razrešenja, predsednika Republike razrešava Narodna skupština glasovima dve trećine narodnih poslanika, a razlog za njegovo razrešenje je povreda Ustava. Ustavni sud je dužan da u roku od 45 dana od dana kada je pokrenut postupak za razrešenje odluči o tome da li je predsednik Republike povredio Ustav. Iz Ustava proizlazi da je Ustavni sud jedini merodavan da odluči o tome da li je predsednik Republike povredio Ustav, dok Narodna skupština odlučuje o tome da li predsednik Republike, za koga je Ustavni sud odlučio da je povredio Ustav, treba da bude razrešen. Pri tome, Narodna skupština ne mora da razreši predsednika Republike ni ako je Ustavni sud utvrdio da je predsednik Republike prekršio Ustav. Pošto je samo Ustavni sud nadležan da odluči o tome da li je predsednik Republike povredio Ustav, pitanje je da li Narodna skupština uopšte treba da se izjašnjava o tome da li predsednik Republike treba da bude razrešen kada je Ustavni sud već odlučio da predsednik nije povredio Ustav. Predlog zakona uzima da nema procesnih pretpostavki da se postupak za razrešenje nastavi ako Ustavni sud odluči da predsednik Republike nije povredio Ustav. I stoga se on obustavlja kad odluka Ustavnog suda bude objavljena u "Službenom glasniku Republike Srbije", što je sve predviđeno članom 15. stav 4. Predloga zakona. Drugim rečima, Narodna skupština je ovlašćena da ne razreši predsednika Republike za koga je Ustavni sud odlučio da je povredio Ustav, ali Narodna skupština nije ovlašćena da razreši predsednika Republike ukoliko Ustavni sud odluči da on nije povredio Ustav. Predsedniku Republike mandat ne može isteći dok traje ratno ili vanredno stanje, već se produžava dok ne isteknu tri meseca od dana kada je prestalo ratno ili vanredno stanje, što je predviđeno članom 116. stav 3. Ustava i članom 16. stav 1. Predloga zakona. Mandat se produžava po sili Ustava, bez potrebe da o tome bilo ko donese bilo kakvu odluku. Ustavni položaj predsednika Republike za ovo vreme, dok je produžen mandat, ni u čemu se ne menja. Ustav predviđa da predsednik Narodne skupštine zamenjuje predsednika Republike ako je predsednik Republike ''sprečen da obavlja dužnost ili mu mandat prestane pre isteka vremena na koje je biran'', i to je utvrđeno članom 120. stav 1. Ustava Republike Srbije. Članom 17. Predloga zakona predsednik Narodne skupštine koji zamenjuje predsednika Republike može da vrši dve vrste nadležnosti predsednika Republike. Prvu grupu nadležnosti čine one kojima se izvršavaju tekući državni poslovi (predstavljanje Republike Srbije u zemlji i inostranstvu i primanje opozivnih i akreditivnih pisama stranih diplomatskih predstavnika), a drugu grupu nadležnosti čine nadležnosti koje je potrebno izvršiti bez odlaganja da država ne bi pretrpela štetu. To su: raspisivanje izbora za Narodnu skupštinu (čime se sprečava da Srbija ostane bez Narodne skupštine duže nego što je to Ustavom predviđeno), predlaganje Narodnoj skupštini kandidata za predsednika Vlade (čime se sprečava da po isteku Ustavom određenih rokova Narodna skupština bude raspuštena iako možda postoji mogućnost da se izabere Vlada), zatim nadležnosti koje su vezane za odbranu Republike Srbije (prema zakonu o odbrani), komandovanje Vojskom Srbije i dužnost (ne samo pravo) da raspusti Narodnu skupštinu u svim slučajevima u kojima je to ustavna dužnost predsednika Republike (da bi se omogućili izbori za narodne poslanike uvek kada je odluka o raspuštanju Narodne skupštine deklarativne prirode). Predsednik Narodne skupštine koji zamenjuje predsednika Republike ne može da podnese predlog za promenu Ustava, da na predlog Vlade raspusti Narodnu skupštinu, da daje pomilovanja i odlikovanja, da imenuje pet sudija Ustavnog suda između deset kandidata koje mu predlaže Narodna skupština, niti da Narodnoj skupštini predloži deset kandidata da ona između njih izabere pet sudija Ustavnog suda itd. On ne može da podnese ni odložni, ili suspenzivni, veto na zakon koji je Narodna skupština izglasala, što je u Predlogu zakona formulisano kao njegova dužnost da ukazom proglasi svaki zakon kojiNarodna skupština izglasa. Dakle, predsednik Narodne skupštine koji vrši dužnost predsednika Republike dužan je da ukazom proglasi svaki zakon koji Narodna skupština izglasa. Ovo je predviđeno takođe članom 17. stav 3. Predloga zakona. Predlog zakona uređuje najbitnije nadležnosti predsednika Republike koje su vezane za Narodnu skupštinu. Predsednik Republike predlaže Narodnoj skupštini kandidata za predsednika Vlade uvek kada se bira Vlada, i to je predviđeno članom 18. stav 1. Predloga zakona. I kada se bira prva Vlada, posle konstituisanja Narodne skupštine, i kada se bira svaka nova Vlada u istom sazivu Narodne skupštine. Pravo predsednika Republike da stavi odložni, ili suspenzivni, veto na zakone koji su izglasani u Narodnoj skupštini oblik je učešća predsednika Republike u vršenju zakonodavne vlasti i primer međusobnog odnosa različitih grana vlasti. Predsednik Republike, pri tome, može Narodnoj skupštini da vrati zakon zato što smatra da nije u saglasnosti s Ustavom, da je u suprotnosti s potvrđenim međunarodnim ugovorima ili opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava, da pri donošenju zakona nije poštovana procedura koja je propisana za donošenje zakona ili zato što se protivi pravno-političkim rešenjima koje sadrži zakon koji je inače ustavan. To je predviđeno članom 19. Predloga zakona. Ustav, takođe, ovlašćuje predsednika Republike da raspusti Narodnu skupštinu. Raspuštanjem Narodne skupštine prestaje i mandat Vlade. Predsednik Republike može, ali ne mora da raspusti Narodnu skupštinu na obrazloženi predlog Vlade, a dužan je da raspusti Narodnu skupštinu u slučajevima koji su navedeni u Ustavu, i to je predviđeno članom 20. stav 1. i 2. Predloga zakona. Predsednik Republike zajedno sa ukazom o raspuštanju Skupštine donosi odluku kojom raspisuje izbore za narodne poslanike, i to je predviđeno članom 20. stav 3. Predloga zakona, a razlog za ovakvo rešenje je taj da država što pre dobije Narodnu skupštinu s punim mandatom. Predsednik Republike ne može da raspusti Narodnu skupštinu za vreme ratnog ili vanrednog stanja, što je utvrđeno i u Ustavu Republike Srbije, član 109. i, naravno, u ovom predlogu zakona u članu 19. Predsednik Republike koji primi obrazloženi predlog Vlade da raspusti Narodnu skupštinu dužan je da u roku od 72 sata od prijema predloga donese ukaz o raspuštanju Narodne skupštine, ili da, ako ne prihvati predlog Vlade, obavesti Vladu i javnost o tome da nije prihvatio predlog Vlade, i to je utvrđeno članom 21. stav 1. Predloga zakona. Propisivanje roka u kome je predsednik Republike dužan da odluči o predlogu Vlade onemogućava predsednika Republike da zbog svoje neodlučnosti ili opstrukcije drži Narodnu skupštinu i Vladu u neizvesnosti da li će im prestati mandat ili ne. ''Vlada ne može predložiti raspuštanje Narodne skupštine ako je podnet predlog da joj se izglasa nepoverenje ili ako je postavila pitanje svog poverenja'', a to je odredba koja je sadržana u članu 109. Ustava Republike Srbije. Ratio legis ustavnog pravila je u tome da se Vlada i predsednik Republike onemoguće da putem raspuštanja Narodne skupštine spreče stvaranje nove skupštinske većine, pad Vlade ili izbor nove Vlade. U Predlogu zakona ustavno pravilo se operacionalizuje formulacijom da predsednik Republike neće razmatrati predlog Vlade ako je Narodnoj skupštini podnesen predlog da se Vladi izglasa nepoverenje, ako Narodna skupština nije prihvatila odgovor Vlade na interpelaciju ili ako je Vlada podnela predlog da se glasa o poverenju Vladi, i to je sadržano u članu 21. stav 2. Predloga zakona. Konačno, predsednik Republike je dužan da raspusti Narodnu skupštinu ako ona za 90 dana od dana konstituisanja ne izabere Vladu ili ako ne izabere novu Vladu u roku od 30 dana od dana kada je prethodnoj Vladi prestao mandat, što je sadržano u članu 22. Predloga zakona. Posredi su razlozi za raspuštanje Narodne skupštine na koje predsednik Republike ne može uticati, iz čega se zaključuje da u tom slučaju predsednik ima ustavnu dužnost da raspusti Narodnu skupštinu. Kratko i načelno uređuju se odnosi predsednika Republike s drugim državnim organima, pošto je to materija drugih zakona (zakona o odbrani, zakona o Vojsci Srbije, zakona o pomilovanju, zakona o spoljnim poslovima itd.). Odnosi predsednika Republike s drugim državnim organima zasnivaju se na saradnji i obaveštavanju, u skladu s Ustavom, zakonom i drugim propisima i odvijaju bez odlaganja kad to iziskuje nesmetano izvršavanje nadležnosti predsednika Republike, što je utvrđeno članom 23. stav 1. Predloga zakona. Narodna skupština i Vlada dužne su da predsednika Republike na njegov zahtev obaveštavaju o pitanjima iz svoje nadležnosti koja su bitna za izvršavanje nadležnosti predsednika Republike, i to je utvrđeno članom 23. stav 2. Predloga zakona. Predsednik Republike obaveštava Narodnu skupštinu ili Vladu na njihov zahtev o pitanjima iz svoje nadležnosti koja su bitna za ostvarivanje nadležnosti Narodne skupštine ili Vlade, i to je predviđeno stavom 3. istog člana Predloga zakona. Pravni akti koje predsednik Republike donosi jesu ukazi, odluke, pravila, naredbe, naređenja, kao i drugi pravni akti koji su određeni posebnim (područnim), sektorskim, zakonom, i to je utvrđeno članom 24. stav 1. Predloga zakona. Najvažniji pravni akt koji predsednik Republike donosi jeste ukaz. Ukaz je uvek pojedinačni pravni akt. Predsednik Republike ukazom proglašava zakon, raspušta Narodnu skupštinu, postavlja i opoziva ambasadore Republike Srbije, daje odlikovanja i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije, što je predviđeno članom 24. stav 2. Predloga zakona. Lista ukaza zatvorena je Predlogom zakona. S druge strane, Predlog zakona samo navodi neke slučajeve u kojima predsednik Republike donosi odluke. Odlukom se raspisuju izbori za narodne poslanike, predlaže Narodnoj skupštini kandidat za predsednika Vlade, daju pomilovanja, imenuje generalni sekretar predsednika Republike, šef Kabineta predsednika Republike, savetnici predsednika Republike i drugi funkcioneri u Generalnom sekretarijatu predsednika Republike; posredi su slučajevi kad odluka ima prirodu pojedinačnog pravnog akta. Pored toga, odlukom predsednik Republike odlučuje o pitanjima za koje ne donosi druge pravne akte, što znači da je odluka osnovna forma pravnog akta koji donosi predsednik Republike i, sledstveno tome, ona ne mora nužno biti pojedinačni pravni akt. Posebno su izdvojeni pravni akti koje predsednik Republike donosi u oblasti odbrane. To su: odluke, pravila, naredbe i naređenja, kao i drugi pravni akti koji su određeni zakonom, pre svega zakonom o odbrani, a zatim i zakonom o Vojsci Srbije. Pravni akti predsednika Republike objavljuju se u "Službenom glasniku Republike Srbije" i u "Službenom vojnom listu", što je utvrđeno članom 25. Predloga zakona. Predsednik Republike je inokosni državni organ i zbog toga on mora da ima prateću službu koja mu pruža neposrednu podršku u vršenju njegove funkcije i nadležnosti. Služba predsednika Republike naziva se, kao i do sada, Generalni sekretarijat predsednika Republike. Predlog zakona definiše Generalni sekretarijat kao službu koja pruža stručnu i tehničku podršku predsedniku Republike, i to je utvrđeno članom 26. stav 1. Predloga zakona. Generalnim sekretarijatom rukovodi generalni sekretar predsednika Republike, što je utvrđeno članom 27, i on je državni funkcioner koga imenuje i razrešava predsednik Republike, politička ličnost koja svoj mandat vezuje za postojanje i trajanje mandata predsednika Republike, što znači da prestankom mandata predsednika Republike prestaje mandat i generalnom sekretaru, te on nije državni službenik. Zaposleni u Generalom sekretarijatu koji vrše druge stručne i tehničke poslove imaju položaj državnih službenika i nameštenika i na njihov radnopravni položaj primenjuju se Zakon o državnim službenicima, Zakon o platama državnih službenika i nameštenika i ostali propisi kojima se uređuje službenički sistem u Republici Srbiji. Kada su posredi pravo na platu predsednika Republike i druga prava koja predsedniku Republike pripadaju na osnovu rada dok mu traje mandat, Predlog zakona posebno ne izdvaja predsednika Republike od ostalih funkcionera u državnim organima, i to je predviđeno članom 33. Predloga zakona. Zakoni kojima se reguliše plata predsednika Republike su: Zakon o platama u državnim organima i javnim službama, Zakon o posebnim pravima i dužnostima predsednika Republike, Uredba o naknadama i drugim primanjima izabranih i postavljenih lica u državnim organima, kao i opšti propisi o radu, odnosno Zakon o radu. Dakle, po ovom osnovu se predsednik Republike ni na koji način ne razlikuje od drugih funkcionera. Predlog zakona uređuje i prava predsednika Republike pošto mu prestane mandat. On ta prava može, ali ne mora da koristi. Načelno,samo predsednik Republike koji je razrešen nema prava koja po prestanku mandata ima predsednik Republike komejemandat prestao iz nekog dugog razloga, čime se, posredstvom razloga zbog koga je razrešen, vrednuje i način na koji je on izvršavao svoju funkciju i nadležnosti. Ipak, to rešenje može biti previše kruto. Stoga je Narodna skupština ovlašćena da u odluci o razrešenju predsednika Republike može odrediti da tada već bivšem predsedniku Republike pripadnu ili ne određena prava nakon prestanka mandata. Podrazumeva se, ali u Predlogu zakona je i izričito rečeno, da se sredstva za ostvarivanje prava bivšeg predsednika Republike, uključujući tu i doprinose za obavezno socijalno osiguranje, obezbeđuju u budžetu Republike Srbije, i to je član 44. Predloga zakona. Ovim bih ja završio, nadam se, ne suviše dugo obrazloženje Predloga zakona o predsedniku Republike, odnosno najvažnijih elemenata tog zakona. U materijalu koji ste dobili nalazi se, naravno, šire obrazloženje, ali mislim da je bilo važno istaći osnovne elemente ovog zakona i zbog javnosti. Ako dozvolite, kratko bih se osvrnuo na Predlog zakona o izboru predsednika Republike. Ustav Srbije, kao i Ustav iz 1990. godine, nije podrobnije uredio uslove za izbor predsednika Republike. Oba ustava propisala su samo da predsednika Republike biraju građani na neposrednim izborima, tajnim glasanjem, što znači da je Ustavom utvrđeno da predsednika Republike ne bira Narodna skupština. Međutim, ustavotvorac je prepustio zakonu da uredi s kojom se većinom predsednik Republike bira, druge uslove za njegov izbor i postupak u kome se on bira. Ustavno rešenje omogućava da se uslovi za izbor predsednika Republike menjaju zakonom uprkos tome što su nadležnosti predsednika Republike regulisane Ustavom. Zakon propisuje i postupak u kome se sprovode izbori za predsednika Republike. Međutim, zakon o izborima za predsednika Republike nije jedini izvor prava kojim se uređuje postupak u kome se bira predsednik Republike. Prevashodni izvor prava kojim se uređuje izborni postupak jeste Zakon o izboru narodnih poslanika, a Predlogom zakona o izborima za predsednika Republike uređuju se samo ona pitanja postupka koja su specifična za izbor predsednika Republike. Stoga je jasno da je zakon o izboru predsednika Republike lex specialis u odnosu na Zakon o izboru narodnih poslanika, koji je lex generalisu ovoj oblasti. Predsednik republike se bira na pet godina. Aktivno i pasivno biračko pravo za izbor predsednika Republike uređeno je bez posebnih ograničenja koja se ponekad propisuju za pasivno biračko pravo, što je dosta zastupljena praksa u uporednom zakonodavstvu. Pravo da bira predsednika Republike i da bude biran za predsednika Republike u Republici Srbiji ima svaki punoletan i poslovno sposoban državljanin Republike Srbije koji ima prebivalište u Republici Srbiji. To je utvrđenočlanom 2. Predloga zakona. Sloboda glasanja na izborima za predsednika Republike dodatno se konkretizuje pravilom prema kome niko nema pravo da sprečava ili primorava birača da glasa, da ga poziva na odgovornost zbog toga što jeste ili nije glasao ili da traži od njega da se izjasni zašto nije glasao ili za koga je glasao. To je utvrđeno članom 3. Predloga zakona. Izbore za predsednika Republike raspisuje predsednik Narodne skupštine, i to je pravilo preuzeto iz UstavaRepublike Srbije, iz člana 114. stav 2, a forma akta kojim se raspisuju izbori jeste odluka koja se objavljuje u ''Službenom glasniku Republike Srbije''. To je utvrđeno članom 4. stav 1. Predloga zakona. Nesumnjivo je da postoje tri slučaja koja su predviđena Ustavom, a u kojima se održavaju izbori za predsednika Republike. Najpre, pre isteka mandata aktuelnog predsednika, potom kod prevremenog prestanka mandata predsednika Republike i, konačno, posle isteka mandata predsednika Republike u slučajevima kada je mandat predsednika Republike produžen do isteka tri meseca od prestanka ratnog ili vanrednog stanja. Izbori za predsednika Republike, u prvom slučaju, raspisuju se 90 dana pre isteka mandata predsednika Republike, tako da se održe u narednih 60 dana od dana raspisivanja izbora, što je utvrđeno članom 4. stav 2. Predloga zakona. Ako predsedniku prestane mandat pre vremena na koje je izabran, izbori za predsednika Republike raspisuju se tako da se održe najkasnije tri meseca od dana kada predsedniku Republike prestane mandat, i to je utvrđeno članom 120. stav 3. Ustava Republike Srbije i preuzeto u član 4. stav 4. Predloga zakona o izboru predsednika Republike. Izbori za predsednika Republike raspisuju se tako da se održe najkasnije tri meseca od dana kada prestane ratno ili vanredno stanje, to je treći slučaj, što je predviđeno članom 4. stav 3. Predloga zakona. Na kraju, opšte je pravilo da od dana raspisivanja izbora do dana glasanja ne može proteći manje od 30 ni više od 60 dana, i to je predviđeno članom 4. stav 5. Predloga zakona. Odluku o raspisivanju izbora donosi predsednik Narodne skupštine. U njoj mora da se utvrdi dan glasanja za predsednika Republike, odnosno dan kada se održavaju izbori, i dan od kada počinju da teku rokovi za sprovođenje izbornih radnji. To je utvrđeno članom 5. stav 1. Predloga zakona. Dan glasanja ne može da bude dan kada se radi, odnosno dan glasanja mora da padne u neradni dan. Konačno, u svim pitanjima koja se ne uređuju posebno, na sprovođenje izbora za predsednika Republike shodno se primenjuje zakon kojim se uređuju izbori za narodne poslanike, što je utvrđeno članom 8. Predloga zakona. Time se zadržava načelo našeg pravnog sistema prema kome je zakon kojim se uređuje izbor za predsednika Republike lex specialis u odnosu na zakon kojim se uređuje izbor narodnih poslanika, koji je lex generalis. Pravo da predlažu kandidata za predsednika Republike imaju političke stranke koje su registrovane u Republici Srbiji na dan kada je odluka o raspisivanju izbora objavljena u službenom glasilu, zatim grupe građana i koalicije političkih stranaka, i to je utvrđeno članom 9. Predloga zakona. Predlog kandidata može da bude podnesen Republičkoj izbornoj komisiji samo ako ga svojim potpisima koji su overeni kod suda podrži najmanje 10.000 birača, što je utvrđeno članom 10. stav 1. Predloga zakona. Birač može potpisom podržati samo jednog kandidata za predsednika Republike. Predlog kandidata podnosi se RIK-u najkasnije 20 dana pre dana održavanja izbora, i to je član 11. stav 1. Predloga zakona. Predlog kandidata, shvaćen u širem smislu, sastoji se od podneska koji sadrži podatke o kandidatu i naziv predlagača kandidata i priloga koji se podnose uz podnesak. Obrazac predloga kandidata propisuje RIK, i to je utvrđeno članom 11. stav 2. Predloga zakona i članom 12. Predloga zakona. Republička izborna komisija je dužna da propiše sve obrasce koji su potrebni za podnošenje predloga kandidata, da ih odštampa i stavi na raspolaganje javnosti u roku od tri dana od dana raspisivanja izbora, što je predviđeno članom 12. Predloga zakona. Pravo da povuče predlog kandidata ima predlagač kandidata (politička stranka, koalicija političkih stranaka ili grupa građana) do dana utvrđivanja liste kandidata za izbor predsednika Republike. Listu kandidata za izbor predsednika Republike čini zbir svih punovažnih predloga kandidata. Listu sačinjava RIK najkasnije 15 dana pre dana izbora i objavljuje u ''Službenom glasniku Republike Srbije'' narednog dana od kada ju je utvrdila, što je utvrđeno članom 14. stav 1. Predloga zakona. Pored naznake da se glasa za predsednika Republike, glasački listić za izbor predsednika Republike sadrži redni broj kandidata koji je utvrđen na listi kandidata za predsednika Republike, ime i prezime kandidata i naziv predlagača ili naznaku da je predlagač grupa građana ako grupa građana nema naziv i objašnjenje da se glasa samo za jednog kandidata tako što se zaokruži redni broj ispred imena i prezimena kandidata. To je utvrđeno članom 15. Predloga zakona. Za predsednika Republike izabran je kandidat koji je dobio većinu glasova birača koji su glasali, što je utvrđeno članom 18. stav 1. Predloga zakona. Ako nijedan kandidat ne dobije većinu glasova birača koji su glasali, glasanje se ponavlja u roku od 15 dana od dana prvog glasanja, što je predviđeno članom 19. stav 1. Predloga zakona, a dan ponovljenog glasanja određuje RIK odlukom koja se objavljuje u ''Službenom glasniku Republike Srbije''. Pravilo je da na ponovljenom glasanju učestvuju dva kandidata koja su dobila najveći broj glasova. To je utvrđeno članom 20. stav 1. Predloga zakona. Međutim, naravno da je moguće da se i više od dva kandidata pojave u drugom krugu. To je kada više njih deli prvo, ili pak drugo mesto nakon prvog kruga izbora. Iz važećeg Zakona o izboru predsednika Republike preuzeto je i redakcijski izmenjeno pravilo prema kome između glasanja i ponovljenog glasanja izmene u izvode iz biračkog spiska unosi RIK, pri čemu u obzir uzima samo ona rešenja koja primi najkasnije 72 časa pre dana ponovljenog glasanja, i to je utvrđeno članom 23. Predloga zakona. Ukoliko Narodna skupština izglasa ovaj predlog zakona, predviđeno je završnim odredbama da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Nadam se da su ova, uslovno rečeno, kratka uvodna izlaganja bila dovoljna da započnemo konstruktivnu diskusiju o predlozima zakona koji se nalaze danas na dnevnom redu. Pozivam vas da razmotrimo sva eventualno sporna pitanja i nadam se da će ovaj naš rad rezultirati usvajanjem ova dva predloga zakona. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem ministru Markoviću. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, kao prvo, po Poslovniku, pa potom, pošto ste se prvi prijavili, i kao šef poslaničkog kluba, a neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Nikolić, šef poslaničke grupe SRS. Obaveštavam narodne poslanike da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS narodni poslanik Vlatko Ratković. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, samo kratko - javio sam se po Poslovniku s obzirom na to da je u subotu sednica bila prekinuta, tako da smo bili onemogućeni da parlamentu obrazložimo konsultacije koje smo imali s vama, gospodine predsedniče. Na tim konsultacijama sam se, kao predstavnik naše poslaničke grupe, saglasio s idejom šefova drugih poslaničkih grupa da se sa dnevnog reda ove sednice skine inicijativa za formiranje anketnog odbora koji bi se bavio preispitivanjem uloge kompanije „Delta“ u našem društvenom životu, uz dogovor da na narednoj sednici (ukoliko su potrebne dodatne konsultacije danas, mi smo spremni) otvorimo to pitanje na način koji podrazumeva dogovor sa svim šefovima poslaničkih grupa. U prethodnim konsultacijama sam rekao da mi, kao poslanička grupa, ne postavljamo nikakve uslove koji bi na bilo kakav način otvorili mogućnost politizacije te inicijative ili strančarenja. Mislim da je to bitno reći zbog javnosti, da se ne bi na različite načine interpretirali ti razgovori i tako stavljala u senku jedna inicijativa za koju mislim da je veoma važna i značajna za naše društvo. Eto toliko što se tiče...
Samo mi dopustite, gospodine Jovanoviću. U toku današnjeg dana ćemo se dogovoriti oko novog sastanka šefova poslaničkih grupa, kada ćemo precizirati stvari koje ste upravo rekli. Izvolite.
Naravno. Slažem se i hvala na tom komentaru. Što se tiče ova dva zakona, gospodine Markoviću, stvarno ste nas uništili ovim 30-minutnim čitanjem referata i jako je teško vratiti se u politički život nakon tog dosadnog materijala koji je, verujem, i vas zamorio, pošto vidim kako izgledate. Hajde da se vratimo ovim zakonima koji su za nas veoma važni. Prvo, mi želimo da i zakon o predsedniku i zakon o izboru predsednika Republike budu korak napred u razvoju naših političkih odnosa, a ne korak unazad. Mi smatramo da su ova dva zakona, nažalost, zapravo taj korak unazad, upravo zbog toga što ostavljaju jednake nedoumice i što su jednako nedorečeni kao i prethodni zakoni. Da se odmah usmerimo ka suštini. Zakon o predsedniku Republike ima za nas neprihvatljive nedorečenosti i opasnosti u članu 9, koji govori o nespojivosti funkcija i sukobu interesa, i u članu 18, koji govori o predlaganju kandidata za predsednika Vlade. Potom, ozbiljan problem je član 15, koji uređuje postupak razrešenja predsednika Republike, iako, naravno, taj član 15. direktno proizilazi iz člana 118. Ustava. A onda, potom, naravno, moramo porazgovarati o nekim drugim slabostima ovog zakona, koje smo uočili i koje pokušavamo da promenimo amandmanima. Da prevedem na politički jezik razumljiv našim građanimai javnosti. Član 9. Predloga zakona o predsedniku Republike govori o nespojivosti funkcija i sukobu interesa. U stavu 1. kaže: ''Predsednik Republike ne može vršiti drugu javnu funkciju ili profesionalnu delatnost''. U stavu 2. član 9. tvrdi: ''Predsednik Republike dužan je da se u svemu povinuje propisima kojima se uređuje sukob interesa pri vršenju javnih funkcija''. Jedina bitna javna funkcija za predsednika Republike, koja je nespojiva s njegovom ulogom, koja je nespojiva s članom 1. Predloga zakona o predsedniku Republike, koji takođe proizilazi iz Ustava, i koji kaže da ''predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije'', a o kojoj se u ovom predlogu zakona moralo govoriti, jeste stranačka funkcija, funkcija predsednika stranke ili bilo kog drugog stranačkog funkcionera. Ja sam siguran, gospodine Markoviću, da to nije previd i da se ovde ne radi o nekom propustu, već o svesnoj nameri da se ovakvim zakonskim rešenjem praktično očuvaju postojeći politički odnosi. Ali, zakon o predsedniku Republike se ne piše za pojedinca. Ne piše se ni za Borisa Tadića, ni za Tomislava Nikolića, ne piše se ni za mene, ni za bilo koga drugog. Ako želimo da predsednik Republike Srbije izražava državno jedinstvo Republike Srbije, onda mi u njemu moramo videti predsednika Republike, a ne predsednika Republike i predsednika jedne stranke, pa onda izvlačiti zaključke kada nam se predsednik obraća kao predsednik Republike, a kada kao predsednik stranke. Da li mi kritikom ovog člana činimo nešto što je nedopušteno u političkom životu u zemlji? Da li mi time kršimo neku praksu utvrđenu u drugim demokratskim društvima? Naravno da ne. Ne postoji nijedna normalna evropska zemlja u kojoj se na mestu predsednika nalazi osoba koja istovremeno obavlja i funkciju predsednika neke stranke ili je funkcioner neke stranke. U Makedoniji predsednik Republike polaže zakletvu i pri tom napušta stranku čiji je do tada bio član. Postoje neka pravila koja su nasleđena, ali ta pravila kompromituju ovu inicijativu. Jedina dva predsednika republike a istovremeno i predsednika stranke u novijoj političkoj istoriji na ovim prostorima bili su Franjo Tuđman i Slobodan Milošević. Trećeg nema, do Vojislava Koštunice i Borisa Tadića. Ako su to demokratski uzori, preteče, onda mislim da je dovoljno jasno koliko je ovaj predlog zakona loš. Zbog toga smo predložili izmenu amandmanom u kome se vrlo precizno i jasno kaže da ''predsednik Republike ne može vršiti funkciju šefa političke stranke, niti bilo koju funkciju u političkoj stranci''. I, od vas očekujemo odgovor na ovo pitanje. Zašto uopšte pominjemo tako nešto? Za šta će nam onda član koji govori o nespojivosti funkcija i sukobu interesa ako nismo u stanju da kažemo koja je to funkcija nespojiva s funkcijom predsednika Republike? ''Predsednik Republike ne može vršiti drugu javnu funkciju ili profesionalnu delatnost''. Koju javnu funkciju? Koju to drugu javnu funkciju predsednik Republike ne može vršiti, ako može istovremeno da bude i predsednik stranke ili funkcioner stranke? Da li to znači da ne može da bude predsednik odbojkaškog saveza? Mi nemamo ništa protiv toga, mada mislimo da se naši političari i suviše grebu o uspehe naših sportista. Dakle, molim vas da na ovaj član odgovorite vrlo jasno. Nadam se da će u parlamentu biti podrške našoj inicijativi koja ide u pravcu vrlo konkretnog definisanja sukoba interesa i nespojivosti funkcija predsednika Republike sa nekom drugom funkcijom. Predsednik Republike u demokratskoj Srbiji ne treba da bude istovremeno i predsednik stranke i mi želimo to da izmenimo. Drugo važno pitanje je takođe rešeno na vrlo loš način i sigurni smo da je to takođe bilo svesno. Član 18 - Predlaganje kandidata za predsednika Vlade. ''Predsednik Republike predlaže Narodnoj skupštini kandidata za predsednika Vlade kad god se bira nova Vlada''. U redu. ''Predsednik Republike dužan je da Narodnoj skupštini predloži onog kandidata za predsednika Vlade koji može da obezbedi izbor Vlade''. Kako predsednik Republike zna ko može a ko ne može? Na osnovu čega? Izbori su egzaktan proces, tu se prebrojavaju glasovi. Politička snaga se ovde, u parlamentu, ne utvrđuje na osnovu veličine naših ideja, lepote govora, ispravnosti dikcije, pametne argumentacije, nego fizički - ko ima koliko poslanika. Ovo je neverovatna nedoumica. Svesna. Ona otvara prostor za produbljivanje političkih kriza u kojima se naše društvo, po pravilu, nalazi nakon svakih izbora. Zašto na ovakav način rešenje? Zna se kome predsednik Republike treba da dodeli mandat i na kakav način do tog rešenja dolazi. Nakon obavljenih konsultacija sa predstavnicima izbornih lista koje su ušle u parlament, predsednik Republike daje mandat onom kandidatu koji ga uveri u to da raspolaže parlamentarnom većinom potrebnom za formiranje Vlade tako što će priložiti potpise 126 poslanika. Ukoliko nema te garancije, predsednik Republike mora da da mandat predstavniku najjače izborne liste. Zašto je to važno? Zbog toga što se po toj proceduri nikada više neće ponavljati ovakve agonije koje smo imali nakon poslednjih izbora. Devedeset dana mrcvarenja, da bi se u ponoć 90. dana desilo ono što smo znali da će se desiti i prvog dana. Zbog toga insistiramo na izmeni ovog člana 18. i na vrlo preciznom definisanju procedure ponašanja predsednika nakon parlamentarnih izbora. Jer, ovako ostavljamo predsedniku Republike pravo da on proceni kome će dati mandat i da li će ga uopšte nekome dati. To je derogiranje naše javnosti, svih učesnika u izborima. Predsednik ovde administrira, on nije monarh. On ne crpi tu vrstu snage svoje predsedničke funkcije. On ovde administrira i daje mandat onome za koga je uveren da će moći da formira Vladu. On ne može da da mandat onome od koga očekuje da formira Vladu po njegovom ukusu i to treba da se promeni. Predložili smo amandman i očekujem da će parlament takođe podržati tu inicijativu. Pošto ta procedura traje 90 dana, mi smo rekli da prvih 45 dana predsednik treba da razmisli o davanju mandata onom kandidatu za predsednika Vlade koji mu dokumentovano dokaže da ima 126 poslanika kao podršku. Ukoliko za 45 dana nema kandidata koji ispunjava taj kriterijum, onda mora mandat dati predstavniku najjače poslaničke grupe, najjače izborne liste, pa neka predstavnik najjače izborne liste povede pregovore i na sebe preuzme odgovornost za formiranje Vlade. To su procedure i veoma je važno definisati procedure, pogotovu imajući u vidu iskustva kroz koja smo mi, kao društvo, prolazili. Ako su ova dva pitanja bila doživljena kao kritika predsednika Republike i ugrožavanje njegove autonomije, član 15. Razrešenje zapravo govori o tom neverovatnom odnosu prema predsedniku Republike koga su birali građani. Članom 15. se reguliše razrešenje predsednika Republike. Lepo ste to rešili Ustavom, na takav način da ne postoji nigde u svetu takav primer. Predsednika države, koga biraju građani, smenjuje parlament. U kojoj zemlji sveta je tako nešto moguće? A ovde se definiše procedura razrešenja. Dakle, dve trećine parlamenta će smeniti predsednika Republike. Da li to znači da mi ne možemo da imamo predsednika Republike ukoliko on nije predstavnik neke stranke? Šta ako dobijemo nestranačku ličnost za predsednika Republike zato što su građani to hteli, a parlamentarnim strankama se to ne dopada i onda ga one smene? Odlučiće ovde 176 ili 180 poslanika. Oni imaju istu težinu kao dva ili tri miliona građana na izborima. Imate primer Rumunije. Parlament je krenuo u sukob sa predsednikom, pokrenuo inicijativu za njegovo razrešenje, smenio ga u parlamentu, ali na referendumu nije dobio podršku građana za tako nešto. Mi insistiramo na jasnim odnosima. Predsednik Republike ima utemeljenje u podršci građana i tu podršku ne može osporiti parlament. Zbog toga pokrećemo, i pred Odborom za ustavna pitanja, i ovde, u okviru ove rasprave, dve inicijative - promenu Ustava u članu 118. u utvrđenoj proceduri i, s druge strane, usvajanje našeg amandmana koji onemogućava primenu člana 118. Ustava u ovakvoj formi kojom praktično parlament sebe nameće predsedniku Republike. U redu da ga je parlament birao, pa ako ga parlament bira, neka ga parlament smenjuje. Ako ga biraju građani, jedino oni mogu da ga smene. Važno je i pitanje nadležnosti predsednika Republike: ''Nadležnosti predsednika Republike određene su Ustavom. Ustavom određene nadležnosti predsednika Republike mogu se razraditi zakonom ili drugim propisom''. Samo zakonom one mogu da se razrade. Koji su to drugi propisi kojima se razrađuju određene nadležnosti predsednika Republike? Sećam se kakav je problem bio kada je predstavnik jedne opozicione stranke izabran za predsednika Skupštine. Propala je berza, bio je smak sveta. Za nas to nije bilo iznenađenje, samo ne znam zašto je to bilo iznenađenje za današnju parlamentarnu većinu, jer je ona sa tom opozicionom strankom tako često vodila jedinstvenu politiku. Sada zamislite čudo: da takva ličnost pobedi na predsedničkim izborima, sa čime ne možete nikako da se pomirite, pa da onda ona počne da ignoriše zakon i da sama reguliše svoje nadležnosti i obaveze nekim podzakonskim aktima, svojim odlukama, ukazima, i čime sve ne. Samo zakonom mogu da se menjaju Ustavom određene nadležnosti predsednika Republike. S obzirom na to da ima ovoliko propusta, ja moram da pitam gospodina Markovića ko je pisao ovaj zakon. Kada dođemo na temu izbora predsednika Republike, onda ćemo videti da je taj zakon pisao neko ko sigurno nije nikada učestvovao na izborima, jer svako ko je makar jednom učestvovao na izborima zna da napravi razliku između ponovljenog glasanja i drugog izbornog kruga. Vi u seriji članova praktično kršite nešto što se zove politički razum konstatacijom da će, ukoliko nakon obavljenog glasanja nije izabran predsednik, biti obavljeno ponovljeno glasanje. Neće biti održano ponovljeno glasanje, nego drugi izborni krug. U taj drugi krug idu dva prvoplasirana kandidata, a za predsednika će biti izabran onaj koji je dobio više glasova. Politički jezik koji se koristi u ovom zakonu je politički jezik osobe koja nema nikakve veze s politikom i nikada na izborima nije učestvovala. I to, molim vas, morate da promenite. Jer, ukoliko usvojimo ovaj zakon u toj formi, onda ćemo u Srbiji stalno imati samo prvi krug izbora. Velika je razlika između ponovljenog glasanja i drugog izbornog kruga. Ponovljeno glasanje znači ponovno prikupljanje potpisa, isticanje lista, vođenje kampanje, jer se zna kako se započinje procedura izbora predsednika Republike. Ne ponovljeno glasanje, nego drugi krug izbora. Pitanja većine nisu sporna, ali morate, takođe, vrlo precizno da ih formulišete. Ako nemamo cenzus za prvi krug, u redu, u slučaju da niko nije dobio većinu od građana koji su učestvovali na izborima, onda se organizuje glasanje u drugom izbornom krugu. Veoma važno pitanje je i pravo supružnika predsednika Republike. To pitanje je otvoreno ovim zakonom, ali takođe nije rešeno na jasan način. ''Supružnik predsednika Republike koji je u radnom odnosu ima pravo na odsustvo s rada dok izvršava protokolarne i druge društvene obaveze''. Nemamo ništa protiv da supružnik predsednika ili predsednice Republike (zašto da ne) ima to pravo, ali u situaciji gde on izvršava protokolarne obaveze. Pojam drugih društvenih obaveza je nejasan. Koje su to druge društvene obaveze? To mogu da budu humanitarne, ali ne smeju da budu stranačke; mogu da budu kulturne, ali ne smeju da budu privatne modne revije; mogu da budu sportske; ali onda to treba da definišemo ili da kažemo da supružnik predsednika ili predsednice Republike koji je u radnom odnosu ima pravo na odsustvo s rada dok izvršava protokolarne obaveze i tu da stavimo tačku. Ovo pitanje ''drugih društvenih obaveza'' je tako široko i ugrožava instituciju predsednika Republike i dezavuiše njegovog supružnika kao takvog. Nisam primetio da je neko to tražio, mi nemamo primer da se neko pozivao na ovo pravo. Ako to pravo želimo sada da uvedemo u našu političku praksu, onda moramo precizno, jasno i konkretno da ga definišemo, pa da kažemo koje su to druge društvene obaveze - druge društvene obaveze od javnog značaja - i onda je to za nas prihvatljivo. Zašto donositi zakon koji je nejasan, konfuzan i koji onda ostavlja prostor za političku kritiku i manipulacije? Da se vratim na ova dva suštinska problema. Očekujem od vas da prihvatite ova naša dva amandmana, da se više ne igramo te političke žmurke u kojoj mi treba da zaključujemo kada nam se predsednik obraća kao predsednik stranke, a kada kao predsednik Republike. To što je predsednik izabran voljom određenih političkih snaga u društvu, njega, kao predsednika Republike, obavezuje da uvaži činjenicu da mora da predstavlja i one koji su bili protiv njega. Ja mogu sa gospodinom Nikolićem da se ne slažem ni u čemu u našem političkom životu, ali onog trenutka kada on postane predsednik Republike, od njega ću očekivati da se povuče sa mesta predsednika svoje stranke. Ako je Boris Tadić predsednik Republike, ima naše apsolutno uvažavanje, ali ako je istovremeno i predsednik stranke, onda je on za nas podeljena politička ličnost. To nije fer ni prema njemu, ni prema ovom društvu, a i sami smo spremni na tako nešto. Dakle, predsednik Republike treba da zaboravi svoje stranačke funkcije i treba da se ponaša onako kako se ponašaju predsednici u razumnim zemljama. Neka zamrzne svoje članstvo, neka prestane stranački da deluje. Ne može da učestvuje u donošenju odluka svoje stranke i izrazito mora da vodi pažnju da ne sme da kompromituje i ugrozi instituciju predsednika tim prenaglašenim stranačkim uticajem. Tu tražimo razumevanje, i tražimo razumevanje za definisanje procedure ponašanja predsednika Republike nakon izbora, u procesu formiranja Vlade. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Čedomiru Jovanoviću. Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Vladan Batić. Izvol'te, gospodine Batiću.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 27. Poslovnika. Ovlašćenja i obaveze predsednika parlamenta su, između ostalog, i da se stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Predsednik Narodne skupštine je tokom prethodne sednice flagrantno kršio i čak derogirao odredbe članova 225. i 226. Poslovnika o radu Narodne skupštine nekakvim tumačenjem koje ni po jednom od poznatih tumačenja pravne norme ne može biti takvo kako nam ga je on protumačio. Ni jezičkim, ni logičkim, ni gramatičkim, ni ciljnim, ni pojmovnim tumačenjem ne mogu se eliminisati i derogirati odredbe članova 225. i 226. Predsednik parlamenta je to obrazložio efikasnijim radom parlamenta i tobožnjim poslaničkim pitanjima na kraju svake sednice. Danas smo čuli da je predsednik parlamenta rekao da je ono što se događalo u petak pobeda parlamentarizma. To nije tačno. To je bio sumrak parlamentarizma. Ne trijumf nego debakl, ne pobeda nego poraz. Zašto? Zato što su poslanici izabrani narodni predstavnici i zato što su poslanička pitanja u stvari glas naroda, pitanja građana, pitanja naroda. Kada je to već tako i kada imamo u vidu odredbu člana 124. Ustava Republike Srbije, po kojoj Vlada odgovara parlamentu za vođenje politike Republike Srbije, za izvršavanje zakona i drugih akata i za rad organa uprave, onda je bio elementarni red i elementarna obaveza, po Ustavu i po Poslovniku, da ovde bude čitava Vlada, sa izuzetkom onih ministara koji možda imaju neka putovanja i neke neodložne obaveze. To se nije dogodilo. Na početku sednice bilo je desetak ministara, u Vladi koja ima 25 članova uključujući predsednika, potpredsednika i ministra bez portfelja. To je već bila uvreda za parlament, uvreda za građane koji su želeli da postavljaju pitanja. Ne omalovažavajući nijednog ministra, ovde nisu bili ministri koji su, po definiciji, na čelu najvažnijih resora, kojima, opet po definiciji, narodni poslanici treba da postave najviše pitanja, ministri odbrane, unutrašnjih poslova, spoljnih poslova, pravde, ekonomije - niko nije bio tu. Bilo ih je sat vremena desetak, pa onda dva-tri, uključujući i gospodina Markovića, i na kraju je ostao samo Božidar Đelić koji je onako kao Kalimero kukao i plakao. Laže i maže pokušavajući da odbrani neodbranjivo. Odgovorno tvrdim i, živi bili pa videli, nikada više na dnevnom redu neće biti tačka Poslanička pitanja. Zašto? Zato što su se proveli kao bos po trnju, podvili rep i pobegli. Tako da to nije nikakav trijumf parlamentarizma. To je bila šarena laža i molim predsednika Skupštine da ubuduće poštuje Poslovnik i nastavićemo sa praksom koju dozvoljava ovaj poslovnik, a to je, između ostalog, i pozivanje na odredbe članova 225. i 226. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku dr Vladanu Batiću. Reč ima predsednik poslaničke grupe SRS, gospodin Tomislav Nikolić. Izvol'te, gospodine Nikoliću.
Odmah bih da odgovorim gospodinu Jovanoviću. Kao provereni demokrata, svakako ću odmah podneti ostavku na mesto zamenika predsednika SRS-a zato što smatram nespojivim vršenje dužnosti predsednika Republike i rukovođenje političkom strankom pošto to direktno povređuje član 111. Ustava Republike Srbije koji kaže da ''predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije''. Dakle, smatram da odredba o nespojivosti obavljanja javne funkcije sa obavljanjem dužnosti predsednika Republike ne predstavlja odredbu po kojoj bismo mogli tumačiti da, recimo, Boris Tadić ne može da bude predsednik DS-a, ali, ako želimo da predsednik Republike izražava državno jedinstvo, onda on ne može da vodi jednu političku stranku. Mi nismo u jedinstvu sa tom političkom strankom, niti ćemo ikada biti. To znači da on već sada, odmah, biranjem te funkcije predsednika DS-a kaže: ne želim da budem u jedinstvu sa strankama koje nisu u koaliciji sa DS, recimo na republičkom nivou. To je povreda Ustava i zbog toga bih skrenuo pažnju gospodinu Markoviću. Znam da su on i ovaj njegov saradnik što kasni na sednice veoma kasno dobili ovaj predlog zakona u gotovom tekstu, da su čak dobili ono što je pročitao gospodin Marković, zato se on smeje - i sam zna da ovde obavlja funkciju kurira. Ovaj zakon nije pisao gospodin Marković, ne bi ga ovako loše napisao. Znam mu prijatelje koji ovo znaju bolje da napišu, ako već on ne zna. Dakle, Predlog zakona o predsedniku Republike se odnosi na Borisa Tadića, delimično kao na onoga ko sada vrši tu funkciju, a mnogo mu je važniji onaj deo o bivšem predsedniku Republike, koji će ga se ticati najverovatnije od februara, kako ja to vidim i kako se stvari razvijaju. Zato je mnogo bolje razrađeno to šta biva sa bivšim predsednikom nego šta će, u stvari, da radi predsednik Republike. Ovo je, u stvari, zakon o bivšem predsedniku Republike. Nije tačno, gospodine Markoviću, da jedno lice može samo dva puta da bude izabrano za predsednika Republike. Ustavni zakon je za Borisa Tadića predvideo da može tri puta da bude izabran, na njegov lični zahtev, da mu se izbor pre donošenja Ustava ne računa u dva izbora po novom Ustavu. Tako da je jedini čovek u Srbiji koji može tri puta da bude izabran, po svojoj volji - gospodin Boris Tadić. Međutim, mi srpski radikali smo veoma rado prihvatili tu odredbu pošto smo ubeđeni u to da, ne samo Boris Tadić, u ovoj ovakvoj našoj Srbiji, sa ovoliko previranja i lomova, niko ne može da računa da će biti izabran možda čak ni dva puta, ali više od dva puta zaista niko. Toliko ljudima koji su na funkciji opada popularnost zbog spleta mnogih okolnosti, da predsednik Republike svakako ne može da računa na to da bi mogao više puta da bude izabran, tako da to Ustav možda nije morao ni da ograničava, ali je demokratski. Predsednik Republike je po novom Ustavu zamišljen kao čovek koji komanduje Vojskom, vodi odbranu. Niste nas udostojili zakonima o Vojsci i odbrani, tako da u zakonu o predsedniku niste predvideli kako on to komanduje Vojskom i kako vrši poslove iz oblasti odbrane, što je manjkavost zakona. Mene ne interesuje na koliko slobodnih dana njegova supruga ima pravo. Mislim da supruga predsednika Republike ne sme da radi. Mora da bude uz njega, dan i noć, naglašavam: dan i noć, a ne da određujemo koliko će dana ona imati pravo da uzme slobodnih dana - žena predsednika Republike. E, baš će taj njen poslodavac da se pobuni i da kaže: kol'ko vam ja trajao taj prijem tamo, da li ste mogli da stignete tačno na vreme da se vratite na radno mesto ili ne. Ili su možda ta njena primanja veoma bitna predsedniku Republike, koji je ujedno i predsednik DS-a, a to znači da ima neograničene izvore finansiranja po osnovu predsednikovanja Demokratskom strankom. Zakon o izboru predsednika Republike, za koji ste rekli da je povezan sa zakonom o predsedniku Republike, što nikako ne mogu da shvatim, ali vi svašta možete da kažete da biste objedinili raspravu, i sve biste učinili samo da rasprava traje što kraće, jer je ovo zakon koji je apsolutno nedorečen, zakon koji omogućava razne manipulacije. Vašim dolaskom na vlast predvideli ste da državljani Srbije, novi Ustav je to apsolutno potvrdio, imaju pravo da glasaju i u inostranstvu. Praktično građanima Srbije to niste omogućili. Svesni ste koliko malo uticaja imate na ljude koji imaju potpunu informaciju o tome šta se u Srbiji dešava. Svesni ste koliko bi malo ljudi koji su informisani glasalo za vas i vi ih onemogućavate da glasaju. Uz tajno glasanje, predviđeno Ustavom, vi u zakon ubacujete lično glasanje. Ne znam ko je taj koji ide mimo Ustava jednim predlogom zakona. I šta to znači ''lično glasanje''? I čovek koji je zaokružio, pa stavio u koverat, glasao je lično. Čovek koji se identifikuje izbornoj komisiji na način koji bude predviđen, pa glasa preko, recimo, svetske mreže, takođe je glasao tajno i lično. Ako vi pod ličnim glasanjem podrazumevate da mora da se pojavi na biračkom mestu, onda vi sprečavate ljude koji nemaju biračko mesto u razumnoj blizini da uopšte glasaju. Šta je razumna blizina? U Srbiji je to do kilometar-dva. U inostranstvu imate razdaljine preko 1.000 km, preko 2.000 km, 5.000 kilometara bi trebalo da pređe da bi mogao da glasa. Naravno, taj čovek neće moći da glasa. Sve ono što ste im obećavali boreći se protiv bivšeg režima, sve ono što ste im obećavali u pregovorima dok ste formirali prvu Vladu, apsolutno grubo ste pogazili i vi ne možete da računate na glasove ljudi koji donose velike prihode Srbiji, pa samim tim imaju pravo da odlučuju ko će u Srbiji biti na vlasti, pa onda po onoj narodnoj - ako je ja ne mogu, ne dam je ni drugome. Svakom državljaninu Srbije treba omogućiti da glasa i to ne treba vezivati ni za prebivalište, zato što Ustav kaže da glasa državljanin Srbije, a ne onaj ko ima prebivalište. Postavlja se pitanje šta je prebivalište, šta je boravište. A kako ćete utvrditi da li neko ima prebivalište ili ne? Upišite konačno sve državljane Srbije u jedan centralni birački spisak, da vidimo jednom u životu da postoji jedan centralni birački spisak. Baš nas briga da li ima prebivalište ili ne, on ima pravo da glasa, on je državljanin, ima pravo da odlučuje o svojoj sudbini i o sudbini svih nas. U vezi sa primedbama koje smo mi već izrekli pisanim amandmanima, mnoge stvari ste ostavili nedefinisane. Vi to tako volite, vama to tako odgovara. Vi znate da će vaše natezanje u okviru DOS-a i dalje da traje jako dugo. Pretpostavljate da će uvek posle tog natezanja doći do nekakvog rešenja i ostavljate sebi neograničene mogućnosti za maltretiranje i davljenje Srbije. Mi smo vam amandmanima ukazali da to sve može da se reguliše u skladu sa potrebama građana Srbije. Vi ste, naravno, u koliziji. Kada ste nam ovde obrazlagali šta je Vlada, šta je nova Vlada, rekli ste za sve da je nova Vlada. To je na osnovu člana 18, a zaboravili ste, u članu 22. imate i termin Vlada i nova Vlada, ponovo. Znači, nema samo termina nova Vlada. Kada ste u član 18. ubacili nova Vlada, razmislite da li su vam tu sve vlade, pošto se u članu 22. pominje i nekakva Vlada i nova Vlada. Dakle, nije dosledan zakon. Šta smo mi predvideli? Posle završenih parlamentarnih izbora predsednik Republike 15 dana očekuje da mu se obrati neko ko predstavlja većinu u parlamentu. Dođe taj čovek i kaže: izvolite, podnosim 126 potpisa izabranih narodnih poslanika, mi želimo da nam poverite mandat za sastav Vlade. Predsednik mora da poveri mandat. Po isteku 15. dana predsednik poziva predstavnika najjače poslaničke grupe u parlamentu i njemu kaže: evo vam mogućnost da obezbedite većinu koja je potrebna za izglasavanje Vlade, imate sedam dana. Sedmog dana poziva predstavnika druge po snazi poslaničke grupe. Kada njemu istekne sedam dana, predsednik raspušta Narodnu skupštinu. Nema agonije, nema ucenjivanja, nema pritisaka. Srbija zna da nije dobila novu Vladu, političari se uozbilje, shvate da igranja sa narodom nema. U tom slučaju vi možete, samo 40-ak procenata birača je ponovo izašlo na izbore, shvatili bi političari da se sa narodnom voljom ne igra. Ovako, po ovim zakonima, igračka se nastavlja i dalje. Prepisivali ste stari zakon i samo ubacili neke odredbe o bivšem predsedniku. I sami ste svesni toga da ste 2001. godine, pišući o bivšem predsedniku, mislili na Slobodana Miloševića i potpuno mu uskratili sva prava. Gle besmislice, u ovom zakonu kažete da bivši predsednik Republike ima pravo na diplomatsko-konzularnu pomoć kad god boravi u inostranstvu. Znači, Petar Petrović, Milisav Milosavljević nema pravo na diplomatsko-konzularnu pomoć u inostranstvu, nego mora da bude bivši predsednik Srbije da bi imao pravo na diplomatsko-konzularnu pomoć. Pa, svaki građanin Srbije u inostranstvu imperativno ima pravo na diplomatsko-konzularnu pomoć. Zašto to pravo izdvajate samo za bivšeg predsednika Srbije? Naravno, ovi zakoni pružaju mogućnost za održavanje izbora i ja to ne sporim. Biće naravno velikih dilema, biće dvoumljenja, ovo je lex specialis koji se naslanja na opšti Zakon o izboru narodnih poslanika. Voleo bih da smo predsednika Republike birali u parlamentu. I dalje se zalažem i tvrdim da je to najbolje moguće rešenje. Kako vi procenjujete političku situaciju? Kada ste dovoljno jaki da na pojedinačnim izborima pobeđujete, ne pada vam na pamet da ubacujete izbore u parlament. Kada vas SRS dostigne i prestigne, tamo gde vas je prestigla prebacujete izbore u parlament, računajući da uvek može da vas se skupi dovoljno da nadglasate najjaču političku stranku. Kada sam vas ubeđivao da predsednike opština i gradonačelnike, amandmanima na zakone koje ste sami podnosili, treba da biraju lokalni parlamenti, apsolutno ste bili protiv toga, računajući da su vaši Beograd, Novi Sad, Niš, Kragujevac, a baš vas briga za ona manja mesta koja na kašičicu dobijaju sredstva. Sada se situacija promenila. Sada mi tražimo izbore za gradonačelnika, a vi kažete: ne, imaćemo novi zakon, a po tom novom zakonu će najverovatnije izbor gradonačelnika Beograda biti prepušten parlamentu. Meni je drago što zadržavate odredbu da se predsednik bira na neposrednim izborima. Nisam na to previše uticao ni kada je zakon pisan, da bude promenjeno, bio sam ubeđen da će proteći dovoljno vremena od dana stupanja na snagu zakona do izbora i da će snaga kandidata SRS-a biti dovoljno jaka da pobedi direktnog predstavnika celokupnog DOS-a na izborima. Molim vas da imate jednog predstavnika, da Vlada Srbije istakne jednog kandidata. Da li će on biti iz DS, DSS, G17 plus, NS, Jedinstvene Srbije - uopšte me ne interesuje, ali vas molim da uozbiljimo političku scenu. To smo vam predložili amandmanom u kome smo predvideli da 50.000 građana svojim potpisima podrže kandidaturu za predsednika Republike. Da ne izmišljate više veštačke kandidate koji vam posle ne osvoje ni broj glasova koji je barem ravan broju potpisa koji su podržali kandidaturu. Da se odmerimo konačno, vi koji ste DOS i mi koji smo drugačija Srbija. Pošto Srbija politički ima samo dva puta: jedan kojim vi mislite da nastavite da je vodite, koji je veoma loš, i po osnovnim principima i po ljudima koji je na tom putu vode, i drugi, kojim mi želimo da je vodimo, koji je veoma dobar i predviđa da Srbiju na tom putu vode veoma dobri ljudi. Zbog toga bih voleo da odmerimo snage na predsedničkim izborima, a odmah potom i na parlamentarnim. Taj put Srbije, u kome je imperativ ulazak u NATO, ulazak u Evropsku uniju, i drugi put Srbije u kome je imperativ saradnja sa prijateljima u svetu, razvoj i oporavak Srbije, razvoj demokratije - ničemu se niste naučili za ovih sedam godina na vlasti - ta dva puta moraju konačno da se suprotstave i da se sučele. Nemojte da koristite male političke stranke da biste se obračunali sa SRS. Izvolite sami. Jedan na jedan, što bi rekao onaj vaš predsednik DS-a, na crtu. Dakle, mi vas pozivamo. Naravno, nećemo glasati za ove zakone. Ima vas dovoljno da izglasate svaki besmisleni zakon. Mi ćemo na miru sačekati da ove zakone izglasate. Mislim da će predsednik Skupštine najverovatnije raspisati izbore čak i ako zapne u donošenju ovih zakona, jer uopšte ne računa na zakon o Vojsci i odbrani, zakon o službama bezbednosti, a raspisaće izbore za predsednika Republike. Dakle, mi ćemo sigurno imati protivkandidata na tim izborima ukoliko okolnosti u Srbiji budu dozvolile održavanje izbora. Mi se izbora ne bojimo. Nama je neprijatno što gospodin Boris Tadić deset meseci posle proglašenja Ustava nije položio zakletvu na novi Ustav. Ne osećamo ga, ne doživljavamo ga kao predsednika Republike pošto nije položio zakletvu na Ustav. I to je naš adut. On zakletvu nije smeo da položi pošto se u njoj obavezuje da brani Kosovo i Metohiju u sastavu Srbije. I to je jedini razlog što nismo imali takav svečani čin, u kome bi on uživao. Tu bi garda bila postrojena, momak do momka, junak do junaka; saobraćajnica - zna se: "Čedin prelaz" bi bio potpuno obezbeđen. On bi uživao u tome. Ali, treba junački, hrabro, odlučno i mudro voditi Srbiju. I mudro, a mudrost nije ono što vi sada radite, videćete to na izborima. Neki od vas su počeli da idu ulicom pa, pošto ih narod ne poznaje, dožive kad idu sa nekim radikalom da saznaju šta narod misli. Zato, učestvovaćemo u raspravi, predložićemo vam amandmane, odbranićemo svaki amandman pojedinačno, svaki je prihvatljiv i svaki je poboljšanje zakona, definisanje zakona, a onda, kada zakon bude usvojen, očekujemo da preduzimate dalje korake. Još jednom, Srbija je u dva politička bloka - jedan ste vi koji ste na vlasti, drugi smo mi koji smo u opoziciji. To računam u blokove, a gospodu iz stranke Čedomira Jovanovića pozivam da se ne raduju previše ovome što sam rekao. Vas ne računam u blok, tako da vas ne svrstavam uz nas. Pre bi vam bilo mesto tu, čak ste predvodili ove naivce dok nisu znali šta im to radite. Mi smo vam potpuno spremni za okršaj, potpuno smo spremni da vodimo Srbiju. Bilo bi nas sramota da svom predsedniku dajemo mogućnost da u svakom gradu Srbije otvori ambasadu. Ne vidim ovde, u zakonu, da ste barem verifikovali ove ambasade predsednika Srbije širom Srbije, ove tzv. Narodne kancelarije. Obezbeđenje predsednika vrši policija, Vojska i druge službe. Je l' vi znate da se bezmalo tuku Vojska i policija oko obezbeđenja predsednika Republike? Je l' vi to znate? Mora da se zna ko ga obezbeđuje. Ne može: i jedni i drugi, nego mogu samo jedni. Neka se formira služba za obezbeđenje, ali ne mogu i jedni i drugi. Predsednik sada ima poverenja u Vojsku, a pošto Koštunica vodi policiju, predsednik nema poverenja u službe u policiji, koje obezbeđuju građane Srbije. Znači, nas osam miliona obezbeđuje policija - mi nismo sigurni, a on jedan, njega obezbeđuje Vojska - on je siguran. Hajde sad vojska da izađe na ulicu i neka obezbeđuje građane Srbije jer, ako predsednik ima poverenja da Vojska najbolje obezbeđuje Srbiju, ja bih hteo da i građane Srbije, javni red i mir, bezbednost, pa i bezbednost saobraćaja, obezbeđuje Vojska. Kakav je to ponovo dualizam između Vojske i policije? Naravno, kažete za bivšeg predsednika da će njegovu službu da formira novi predsednik, čak će i da mu da sve saradnike. Pa, gde to ima? Najčešće su to suprotstavljeni ljudi, iz različitih političkih opcija. Šta će vam onda pravo bivšeg predsednika da se bavi nekakvim aktivnostima? Nema pravo da se bavi i gotovo. Ne, nego daćemo mu da se bavi, al' naši će ljudi da ga vode. I, naravno, ovo razrešenje predsednika Republike samo zato - i tu upozoravam neke da ne misle da Skupština to može na svoju ruku, ne -samo zato što je povredio Ustav. Ali ko će sada odlučivati da li je povredio Ustav? Ustavni sud koji su formirali DS i DSS, partijski ustavni sud. Hoće li im biti po volji radikal predsednik Republike? Neće. Hoće li reći da je povredio Ustav, pa čak i na najmanji znak, nagoveštaj da je povredio Ustav? Da, reći će. (Predsedavajući: zvonom opominje na vreme) Završavam, izvinjavam se. I onda će zavisiti od dvotrećinske većine da li će biti razrešen čovek koga je izabrao narod. Razmislite dobro. Ovaj zakon nije pisan za ljude koji će da izgube izbore i to je velika opasnost za vas. Mi nemamo šta da izgubimo, izgubiće Srbija. Ako mi ne pobedimo na izborima, izgubiće Srbija. Da, da, to je apsolutno tačno jer Srbija sa vama više ne može da pobedi, nema koga. Pogledajte, da nije onog Azerbejdžana i da nije one lopte u šesnaestercu, 15 minuta ne biste imali kome gol da date. Vi to ne umete. Vi niste stvoreni, vi niste rođeni, vi niste zamišljeni, vi niste naučeni da pobeđujete. Vi ste samo da ispunjavate, a kad ispunjavate naloge ne možete da pobedite. Dakle, zakon je pisan za one koji misle da će večito da pobeđuju. Ja vam sada kažem da predsednik Republike srpski radikal neće koristiti mnoge odredbe, mnoga prava ovog zakona. Sve obaveze mu natovarite, ali prava koja ste predvideli svom predsedniku uopšte nemojte predviđati za predsednika iz SRS - njemu to nije potrebno. [[Aplauz radikala]]
Zahvaljujem narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću, predsedniku poslaničke grupe SRS. Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS. Izvol'te, gospodine Ratkoviću.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre u Vladi Republike Srbije, ne vidim razloga ni za epske ni za lirske tirade i kanonade kada je u pitanju, u suštini, jedan tehnički zakon. Sa 70% svojih odredbi, oba ova zakona predstavljaju određena tehnička rešenja. U ovim zakonima se ne govori o nadležnostima predsednika Republike, o njegovom mandatu, o prestanku mandata jer su sve ove odredbe sadržane u Ustavu Republike Srbije, koji treba da predstavlja na prvom mestu za nas narodne poslanike i fetiš i relikviju, i da pođemo od toga. Zakon o predsedniku Republike i zakon o izboru predsednika Republike polaze upravo od Ustava Republike Srbije. Ponoviću, najveći deo odredbi ova dva zakona predstavljaju razradu na temelju čl. 121. Ustava Republike Srbije, koji kaže: ''O predsedniku Republike donosi se zakon''. Podsetiću da je, po definiciji, Srbija po državnom uređenju republika, koja na svom čelu ima predsednika, znači to je parlamentarna demokratija. I podsetiću još jednom na princip podele vlasti: na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Naš Ustav, etimološki ustav prema nekim teoretičarima prava, a etimološki ustav znači brana i potiče od reči ustava (brana), ograničava prava pojedinih vidova vlasti, zakonodavne, izvršne i sudske, i njihov balans koji mora da postoji i, s druge strane, ograničava vlast u odnosu na građane Republike. Suverenitet, prema Ustavu Republike Srbije, pripada građanima i državna vlast svoj legitimitet i legalitet crpi iz suvereniteta građana. Od sve tri grane vlasti, znači od zakonodavne, izvršne i sudske, predsednik Republike je onaj deo vlasti koji svoj legitimitet najdirektnije crpi od građana jer se bira neposredno od građana. Znači, u većoj meri i od narodnih poslanika, s obzirom da se narodni poslanici biraju sa lista političkih stranaka, a naročito u odnosu na ovaj drugi deo egzekutive, odnosno drugi deo izvršne vlasti koji se zove Vlada Republike Srbije. Znači, u sistemu podele vlasti predsednik Republike pripada izvršnoj vlasti, mada on u izvesnoj meri konzumira i deo sudske vlasti, s obzirom na to da je ovlašten da donosi akt o pomilovanju. Ima određene ingerencije u odnosu na formiranje Ustavnog suda, ima određene ingerencije u odnosu na proglašenje zakona i, na određeni način, predsednik Republike, mada je deo izvršne vlasti, konzumira i sublimira i deo ove dve izvršne vlasti. Oba ova zakona razrađuju deo ustavnih odredbi i to u dva segmenta - tamo gde Ustav to izričito dozvoljava, kao i tamo gde priroda funkcije i nadležnosti i mandata predsednika Republike to dozvoljava. U ovom kratkom izlaganju ću samo da naglasim da su oba ova predloga zakona dobra. DS će podržati ovo, aktivno ćemo učestvovati u raspravi i u načelu i po amandmanima, s obzirom na to da je na ovaj zakon podnet veliki broj amandmana od strane opozicionih političkih partija u ovom parlamentu. Razmotrićemo ih, videćemo da li ćemo i u kojoj meri podržati određene amandmane. Ukoliko oni idu na poboljšanje teksta ovog predloga zakona, DS će, kao i do sada, te amandmane prihvatiti. Navešću još i to da je položaj predsednika Republike u legislativi regulisan i određenim područnim, tzv. sektorskim zakonima, a ovaj zakon, pre svega zakon o izboru predsednika Republike, predstavlja lex specialis u odnosu na lex generalis, a to je Zakon o izboru narodnih poslanika, čije se odredbe primenjuju u svim onim oblastima koje nisu regulisane ovim predlogom zakona. Položaj predsednika Republike, njegove nadležnosti, dakle, definiše Ustav i očekujem od narodnih poslanika da u raspravi ne apostrofiramo i ne ulazimo u analizu nadležnosti predsednika Republike jer su one definisane Ustavom. Ono što smatram da će biti kvalitetno jeste rasprava o položaju predsednika Republike nakon prestanka mandata, posebnim pravima, aktima koje predsednik Republike donosi, odnos predsednika Republike, u tom smislu, prema Narodnoj skupštini, prema Vladi Republike Srbije, i očekujem i nadam se da će rasprava o ova dva tehnička ali važna zakona biti od izuzetnog značaja. U daljem toku rasprave će i poslanici DS-a, u načelu i po amandmanima, aktivno učestvovati u raspravi o ovim zakonima. Želim da izrazim svoje mišljenje da imamo dva kvalitetna zakona koja će omogućiti raspisivanje izbora za predsednika Republike Srbije, ne želeći da politizujem ovu stvar, mada su moji prethodnici, moram to da kažem, koristili svoje izlaganje prevashodno u političke svrhe. DS je poslednja koja bi se plašila ili radila na odlaganju predsedničkih izbora. Mi se radujemo predsedničkim izborima, prvo što je to ustavna obaveza, a drugo, što smo ubeđeni u pobedu Borisa Tadića. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vlatku Ratkoviću, ovlašćenom predstavniku DS-a. Po Poslovniku, za reč se javila narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvol'te, gospođo Radeta.
Dame i gospodo poslanici, intervenišem po čl. 103. i 104. Poslovnika Narodne skupštine, a u odnosu na prethodno izlaganje kolege Vlatka Ratkovića. Kada budem govorila u načelnoj raspravi o predlozima ova dva zakona, onda ću da komentarišem njegovu opasku da su ovo samo tehnički zakoni, što je prosto neverovatno. Onda čujemo niz hvalospeva o tekstu ovih zakona, što je, naravno, pravo narodnog poslanika. Ima pravo da misli da su sva ova loša rešenja dobra rešenja, to ima pravo iz same činjenice da podržava Vladu Republike Srbije, i to svakako nije osnov mog javljanja. Ali je vrlo interesantno na koji način je kolega pokušao da, pre svega javnosti Srbije, skrene pažnju na način na koji su o ovim predlozima zakona pre njega govorili predsednici poslaničkih grupa SRS i LDP, pa je onda rekao da su njegovi, kako kaže "prethodnici", mada nikad to ne razumem jer Tomislav Nikolić nikada nije bio vaš prethodnik ni u kom pogledu, trebalo je da kažete - kolege, šefovi poslaničkih klubova koji su govorili pre mene, ali to je vama mnogo komplikovano. Pa je onda rekao kako su gospodin Čedomir Jovanović i gospodin Tomislav Nikolić raspravu o ova dva predloga zakona, kako on reče, okrenuli na političku temu, pa su onda govorili o svojim strankama, ne znam na koji sve način o politici i onda on, jadan, onako naivno kaže: ali DS se ne plaši izbora jer zna da će pobediti Boris Tadić itd., što je naravno njegovo pravo, ali je licemerno. Gospodine Ratkoviću, nema nikakvog razloga da se smeškate. Meni ne bi smetalo da ste vi svih 20 minuta ovde govorili o tome da očekujete da će vaš kandidat da pobedi na narednim izborima, jer će poslanici SRS takođe to govoriti za svog kandidata. Naravno, nećemo sve vreme trošiti na to, ali to je činjenica koju cela Srbija zna. Ali, da vi skrenete pažnju kako neko drugi govori o tome, a ondasvoju raspravu završite upravo na taj način, u najmanju ruku je licemerno i nemojte to sebi da dozvoljavate. Vodite računa da, kada govorite o nekom drugom, i neko drugi uvek može da kaže o vama mnogo toga. Ne mislim lično, mislim na vašu stranku i na vašeg već obelodanjenog predsedničkog kandidata. Govorićemo o tome i danas u toku ove rasprave. Moja intervencija je, dakle, bila samo to što ste vi svojim ponašanjem povredili dostojanstvo Narodne skupštine zato što ste pokušali da obmanete javnost Srbije, ljude koji eventualno nisu pratili izlaganje gospodina Tomislava Nikolića i pre njega Čedomira Jovanovića. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor, šef Poslaničke grupe manjina. Izvol'te, gospodine.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, meni je čudno, odnosno neshvatljivo, zašto gospodin ministar nije u sali barem kada šefovi poslaničkih klubova, odnosno grupa, govore, kako bi znao šta je stav određenih poslaničkih grupa povodom ova dva zakona, ali je tako kako jeste. Poslanici Saveza vojvođanskih Mađara gledaju na ova dva predloga zakona kao na preduslov za raspisivanje predsedničkih izbora i kao na zadatak Narodne skupštine koji moramo obaviti do kraja godine jer, ukoliko želimo da poštujemo Ustav i Ustavni zakon za sprovođenje Ustava, onda se izbori za predsednika Republike moraju raspisati do 31. decembra, a pre raspisivanja izbora Narodna skupština mora da usvoji šest zakona. Žao mi je i zbog toga što predsednik Narodne skupštine nije u sali jer bih ga želeo pitati kada će raspisati predsedničke izbore, kada će početi smatrati da je bitno da i opozicija zna kada će biti raspisani i kada će se predsednički izbori održati, jer mi praktično ne znamo da li će ti izbori biti u januaru, februaru, martu sledeće godine, ne znamo da li vladajuća koalicija želi da poštuje Ustav i Ustavni zakon, ne znamo da li će predsednik Narodne skupštine raspisati izbore i u slučaju da tih šest zakona ne bude usvojeno u Narodnoj skupštini. Želeo bih da vas podsetim da, pored zakona o predsedniku Republike i zakona o izborima za predsednika Republike, Narodna skupština za nešto više od mesec dana mora da usvoji i zakon o odbrani, zakon o Vojsci, zakon o spoljnim poslovima, zakon o službama bezbednosti. S obzirom na ritam rada Narodne skupštine od 14. februara, ja bih želeo da izrazim sumnju u to da će se ovi zakoni usvojiti do kraja godine. Želeo bih da dobijem odgovor od predsednika Narodne skupštine da li će on raspisati izbore i u slučaju da ovi zakoni ne budu usvojeni. Naravno, ne smatram da su ovi predlozi zakona tehnički zakoni, odnosno tehnički predlozi. Ovo su zakoni koji moraju postojati u našem pravnom sistemu za raspisivanje predsedničkih izbora i za održavanje predsedničkih izbora. Isto tako bih želeo da pitam predsednika Narodne skupštine da li će u skladu sa Ustavom i Ustavnim zakonom do kraja godine biti raspisani i lokalni izbori i izbori za Skupštinu AP Vojvodine jer o tim izborima ni u ovoj skupštini ni u javnosti već nedeljama niko ne govori. Meni nije jasno zašto je to tako i zašto predsednik Narodne skupštine smatra da tako glatko može da prekrši Ustav i Ustavni zakon. Što se tiče ova dva predloga zakona, o predsedniku Republike i o izborima za predsednika Republike, ne bih želeo da ulazim u neke detalje. Ti zakoni su takvi, odnosno predlozi su takvi kakvi jesu. Mi naravno nemamo ništa protiv određenih prava i povlastica predsednika Republike. To je tako regulisano i u drugim zemljama, i u okruženju i u zemljama Evropske unije. Smatram da bi bilo demagoški da mi tu osporavamo određena prava predsednika Republike. Isto tako želim sa ovog mesta da naglasim i činjenicu o kojoj govorimo već više nedelja u Skupštini a i drugde, da će stranke vojvođanskih Mađara imati predsedničkog kandidata na predsedničkim izborima kad god budu raspisani i kad god budu održani. Četiri stranke vojvođanskih Mađara će imati predsedničkog kandidata. Želeo bih da vas informišem o tome da su se pre četiri dana u Zrenjaninu sastali šefovi stranaka vojvođanskih Mađara i dogovorili se da ćemo svakako imati predsedničkog kandidata, da računamo na podršku vojvođanskih Mađara, na podršku pripadnika ostalih nacionalnih manjina koji žive u Republici Srbiji, ali računamo naravno i na podršku svih drugih građana Republike Srbije. To što će Mađari imati svog predsedničkog kandidata je zbog činjenice što smo mi u poslednjih sedam godina, a i ranije, kao jedan čovek, uvek stali iza predsedničkog kandidata tzv. demokratskog bloka. Taj kandidat je uvek govorio lepe stvari i obećavao da će raditi u interesu nacionalnih manjina i u interesu vojvođanskih Mađara, ali je na kraju, posle izbora, uvek zaboravljao na mađarske glasove, na glasove nacionalnih manjina i nije smatrao da treba da radi u interesu poboljšanja položaja nacionalnih manjina pa i vojvođanskih Mađara. Zbog te činjenice je realnost da su četiri najveća problema vojvođanskih Mađara i dan-danas nerešena. To je već spominjana privatizacija lokalnih medija koji emituju program i na jezicima nacionalnih manjina. Privatizaciju smo uspeli obustaviti sad trenutno, videćemo kako će se to odvijati do kraja godine, da li će se konačno naći na dnevnom redu naš predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, ali je taj problem nerešen i dan-danas. Drugi problem koji je nerešen jeste donošenje zakona o izboru i nadležnostima nacionalnih saveta, koji su i ustavna kategorija, i koje su formirali 14 nacionalnih manjina u Republici Srbiji i već godinama ne postoji volja u Skupštini i u Vladi za donošenje tog posebnog zakona koji je od izuzetnog značaja za pripadnike nacionalnih manjina. Treći je problem što ova država ne želi iz republičkog budžeta da finansira institucije manjina, institucije vojvođanskih Mađara. Sa ovog mesta sam već pominjao i Narodno pozorište u Subotici,pozorište u Novom Sadu, izdavačku kuću "Forum", Institut za kulturu vojvođanskih Mađara i Savez za kulturu vojvođanskih Mađara. Te institucije se finansiraju isključivo iz pokrajinskog budžeta i iz budžeta naše matične države, ali se ne finansiraju iz budžeta Republike. Četvrti problem je što u organima državne uprave, u policiji, u organima carine, u tužilaštvima i u sudovima praktično nema pripadnika nacionalnih manjina, nema pripadnika mađarske nacionalne zajednice, i za to sigurno nije uzrok to da vojvođanski Mađari nemaju kandidate koji bi mogli i znali obavljati te značajne funkcije. Znači, zbog toga što ovi problemi nisu rešeni, što ni aktuelni predsednik gospodin Boris Tadić nije učinio mnogo da bi se ovi problemi rešili, mi ćemo, četiri stranke vojvođanskih Mađara zajedno, kandidovati nekoga na predsedničkim izborima. Sada su u toku razgovori o ličnosti tog kandidata, ali, još jednom da podvučem, smatram da bi bilo dobro, i naše je pravo kao opozicionih narodnih poslanika, da znamo kada će gospodin Oliver Dulić raspisati izbore i kada će se ti izbori održati. Na kraju bih želeo da napomenem da smo među amandmanima videli amandman SRS-a, kolege Aleksandra Martinovića, kojim je on predložio da umesto 10.000 bude potrebno 50.000 potpisa podrške na predsedničkim izborima. To je, naravno, pravo SRS-a da tako predloži. To je naravno i legalno. Sa stanovišta SRS-a to je sigurno i legitimno. Ali, želeo bih da kažem da se ovim rešenjem onemogućuju manje stranke da kandiduju svog kandidata na predsedničkim izborima. Zabrinjavajuće je to što se po skupštinskim kuloarima priča da je DS spremna da podrži ovaj amandman. Pošto nije tu gospodin ministar, želeo bih da pitam gospođu Nadu Kolundžiju ili gospodina Vlatka Ratkovića, kao ovlašćenog predstavnika DS-a kod ove tačke dnevnog reda: da li je tačno da DS razmišlja da podrži ovaj amandman SRS-a koji bi rezultirao time da je umesto 10.000 potrebno 50.000 potpisa podrške na predsedničkim izborima? Još jednom bih želeo da podvučem da je to rešenje naravno legalno, ali mislimo da nije legitimno i nije demokratski jer bi time manje stranke i grupe stanovništva bile onemogućene u kandidovanju nekoga na predsedničkim izborima. Želeo bih da naglasim da vojvođanski Mađari sigurno ne mogu prikupiti 50.000 potpisa podrške. Mi možemo prikupiti 10.000, kako je Savez vojvođanskih Mađara prikupio i u januaru pred parlamentarnim izborima. Bez obzira na činjenicu što je u skladu sa mišljenjem RIK-a za manjinske stranke bilo dovoljno i 3.000 potpisa, mi smo i u januaru obezbedili 10.000 potpisa za listu Saveza vojvođanskih Mađara. Znači, želeo bih da pitam predstavnika DS-a: da li je tačno da oni, glasajući za amandman SRS-a, žele da eliminišu manje stranke i manjinske zajednice iz izborne trke za predsednika Republike? Hvala lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Balintu Pastoru, šefu Poslaničke grupe manjina. Poslovnik reklamira narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, 23. novembra dobili smo u materijalu neke odgovore na poslanička pitanja i ja sam, malopre gledajući to, šokirana odgovorom koji je potpisao Božidar Đelić, a odnosi se na poslaničko pitanje našeg kolege Amdžada Migatija, gde je gospodin Đelić izneo neviđene laži. I zato je gospodin Dulić sprečio da ponovo imamo, odnosno jedan je od razloga zašto nemamo ono što predviđa stav 1. člana 199. Poslovnika, a to su poslanička pitanja. Naime, gospodin Amdžad Migati je - verovatno će i on intervenisati, ali ja jednostavno nisam mogla da odolim a da odmah ne reagujem kad sam ovo videla - postavio pitanje vezano za komunikaciju naših predstavnika u Ujedinjenim nacijama, a njegovo pitanje se konkretno odnosilo na to da li nekom od naših predstavnika padne na pamet da nekad u UN podseti na to da je naš predsednik, predsednik SRS-a, prof. dr Vojislav Šešelj u haškom kazamatu pet godina a da mu nije počelo suđenje. Zamislite ovu laž od odgovora. ''Kao što je poznato'', između ostalog, da ne čitam sve, ''predstavnici Republike Srbije redovno posećuju sve optužene u pritvorskoj jedinici Tribunala, uključujući i Vojislava Šešelja. Posete Vojislavu Šešelju i nastojanja da mu se pruži pomoć bili su intenzivni naročito tokom njegovog štrajka glađu''. Dakle, ovo je neverovatna laž. Prvo, zato što ga ne posećuju, a drugo, Vojislav Šešelj nikada ne bi dozvolio da ga posećuje neko od ove izdajničke bagre koja mu je napisala optužnicu i smestila ga u Haški tribunal. Dalje kažete: ''Sam Vojislav Šešelj nije nikada zahtevao od državnih organa Republike Srbije da se dužina trajanja procedure u njegovom slučaju ističe kao poseban prigovor nadležnima u Tribunalu''. Ovo je prosto neverovatno. Zašto bi Vojislav Šešelj tražio, od koga, od Tadića i Koštunice? Naravno da mu ne pada na pamet, ali nemojte da lažete i nemojte da obmanjujete građane Srbije. Ne znate sad od muke šta ćete posle onog izvanrednog i fantastičnog obraćanja prof. dr Vojislava Šešelja i sad biste pocrkali od muke što je narod čuo samo deo onoga što će Vojislav Šešelj da govori dalje, u nastavku suđenja, od 11. decembra, kada se nastavlja suđenje. Vi onda lažete da državni organi posećuju Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Nemojte da ponižavate Vojislava Šešelja. On nikada ne bi dozvolio da ga posete ni Tadić ni Koštunica. On zna da su oni zlo za ovaj narod i mi to ovde u njegovo ime svakodnevno ponavljamo. I, prestanite više da lažete, dosta vas je, zaista. Sram vas bilo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Reč ima narodni poslanik Amdžad Migati, po Poslovniku.
Javljam se po čl. 198, 199. i 200. Vi znate da je Đelić u petak tako gnusno lagao da je rekao da nije rekao, a vi znate da je rekao da gospodin Putin podržava Tadića, pa posle kaže: nisam to rekao. Ovaj odgovor koji je on u ime Vlade meni poslao ne samo da je laž, nego tražim njegovu odgovornost, Đelića, koji je potpisao. Jer, prvo, on laže da su predstavnici Vlade Srbije redovno posećivali Vojislava Šešelja. Svi znate da je to laž. Čak kad je imao štrajk glađu, Vlada Republike Srbije je toliko mlako reagovala dok nije bilo međunarodnog reagovanja, pa hoće-neće itd. To je prvo. Drugo, gospodin Vojislav Šešelj ne treba da traži od svoje države ništa, nego država treba da obezbedi njegovo pravo koje Ustav Srbije potvrđuje. Treba da brani njegova ljudska prava, procesna prava, a to nikad nije radila. Jer, da je bila neka Vlada, da su bili neki hrabri momci, kao što je to susedna Hrvatska, čim se nešto njima ne sviđa u Haškom tribunalu, odmah prete. Sećate se one optužbe za 30 i kusur Hrvata koju treba da podigne Karla del Ponte? Senator je rekao: ne pada nam na pamet da to prihvatimo, mi ćemo da prekinemo svaku saradnju sa Haškim tribunalom. A šta je onda radila Karla del Ponte? Ćutala je, i ćuti i dalje. Kad i gde je stavljeno na dnevni red Generalne skupštine pitanje kršenja ljudskih i procesnih prava optuženika srpskog porekla u Hagu? Nikada. Zašto? Zato što nemaju hrabrosti. Zato što oni trče za suknjom Karle del Ponte, jer ih ona u Srbiji sada postavlja, ona ih skida. Neću da kažem imena, znate ih. Najgore je to da je naš tzv. tužilac za ratne zločine u Specijalnom sudu pod ingerencijom Ambasade SAD i njihov pravni savetnik. Vlada Srbije nema nikakve ingerencije. Oni nas samo lažu i zato daju tako glup i neistinit i ponižavajući odgovor. Zato tražim ponovo da predsednik Vlade Vojislav Koštunica pokrene odgovornost potpredsednika koji je dao lažni odgovor, za koji svi znaju da je laž. Imam pravo na pet minuta, potpredsedniče?
Ne, imate pravo na tri minuta i već ste ih iskoristili. Nemojte, ili završite ili se javite ponovo. Tri minuta. Ja bih vam rado dao i deset, ali ... ajde se vi javite ponovo za reč. Nemate pravo, izvol'te na mesto, pa dođite ponovo. Pa, nemojte sada. Za reč se javio narodni poslanik Nemanja Šarović, koji takođe reklamira Poslovnik. Molim gospođu Radetu da objasni da li ima prava ili nema prava kasnije. Ja Vjerici Radeti verujem. Izvol'te.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je zaista krajnje sramotan odgovor koji je dala Vlada Republike Srbije. To pokazuje ne samo na koji se način vi odnosite prema optuženima pred Haškim tribunalom, nego to pokazuje odnos i nebrigu Vlade Republike Srbije za svakog njenog građanina. Ne samo da je očigledno da se radi o lažima, jer je apsolutna laž da predstavnici države redovno posećuju sve haške zatvorenike, a najveća od svih laži je ta da predstavnici Vlade Republike Srbije redovno posećuju dr Vojislava Šešelja i da su ga posebno, valjda intenzivno, posećivali za vreme njegovog četvoronedeljnog štrajka glađu. Ološe koji predstavljaju Republiku Srbiju u Hagu on nikada ne bi primio, a kada kažem ološe mislim na Radoslava Stojadinovića, koji je na najgrublji mogući način uvredio ne samo državu i ne samo ...
Nemojte te reči, molim vas. Nemojte, Nemanja, vi ste divan mlad čovek, nemojte takve reči da upotrebljavate. Nemojte barem meni da pravite probleme, molim vas.
Gospodine Mrkonjiću, vama svaka čast, ali za tog čoveka zaista drugog izraza nema. Dakle, on je na najgrublji mogući način govorio ne samo o optuženima nego uopšte i o građanima Srbije i, jednostavno, za njega drugog izraza nema. Pogledajte, evo iz ove rečenice se vidi odnos Vlade Republike Srbije i vidi se na koji način oni doživljavaju taj partnerski odnos sa Haškim tribunalom. Partnerstvo je u tome da što veći broj građana Republike Srbije bude osuđen i da nijedan nije, dakle da se ne desi slučajno da neko bude oslobođen. Pogledajte šta kaže Vlada Republike Srbije, ovo je Božidar Đelić potpisao. Kaže: ''U kontekstu debate, glavni akcenat u govoru našeg predstavnika bio je zahtev da se što veći broj slučajeva prenese na domaće sudove, kao i zahtev da optuženi izdržavaju kazne u državama čiji su državljani''. Da optuženi izdržavaju kazne! A gde to optuženi izdržavaju kazne? Ne treba nama Haški tribunal kad imamo Borisa Tadića, Vojislava Koštunicu i Božidara Đelića. Božidar Đelić se bori da optuženi izdržavaju kazne u Srbiji. Da li to iko normalan može da kaže? Da li važi pretpostavka nevinosti, ako već ne u Haškom tribunalu, da li važi bar za državne organe Republike Srbije? Za ovu nesrećnu Vladu očigledno ne važi. Očigledno je da su oni unapred, čak i pre Haškog tribunala, sve te ljude osudili. I sad je vrhunac te dobrote i blagodarnosti Vlade Vojislava Koštunice što će se, bože moj, pobrinuti da ti ljudi izdržavaju kazne u Srbiji. Ovo što je Vlada Republike Srbije napisala je zaista sramota i ja sada postavljam direktno pitanje Vojislavu Koštunici kao predsedniku Vlade: da li on stoji iza ovog odgovora? Na osnovu njegovih dosadašnjih nastupa, na osnovu svega što je radio, na osnovu svih onih građana Srbije koji su bili prinuđeni da se dobrovoljno predaju Haškom tribunalu, jasno je da je tako. Ali, ovaj odgovor je važan samo iz jednog jedinog razloga. Ne da bismo mi videli ko ste i šta ste, znamo mi i ko je Boris Tadić i ko je Vojislav Koštunica. Ali je važno i da građani Srbije vide da vi sve koji su optuženi pred Haškim tribunalom unapred proglašavate krivim. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nemanji Šaroviću. Reč, po Poslovniku, ponovo ima narodni poslanik gospodin Migati. Izvol'te.
Ja bih zamolio zamenika sekretara da čita član 201. da bi ostali poslanici čuli. Vi ste rekli da nemam pravo na pet minuta, ja kažem da imam pravo na pet minuta, a zamenik sekretara kaže: ne. Član 201. jasno i glasno kaže, ako nisam zadovoljan odgovorom, imam pravo da u trajanju od najviše pet minuta komentarišem odgovor. Znači, nisam ja neobavešten, nego je, izgleda, neko drugi.
Samo izvol'te, gospodine Migati. Završite.
Sad da nastavim. Vlada Republike Srbije je prekršila član 13. Ustava Srbije jer ništa nije učinila da zaštiti prava i interese svojih državljana u inostranstvu. Vojislav Šešelj je državljanin Srbije, a pet godina, nerazuman rok, nije počelo suđenje i sada počinje posle toliko-ovoliko, a Vlada Republike Srbije nije pokrenula to pitanje gde treba, a to je Generalna skupština Ujedinjenih nacija. Oni se tamo plaše kao miševi. Mi imamo informaciju. Kada je tadašnji predstavnik Rusije u Savetu bezbednosti, sadašnji ministar inostranih poslova, hteo da traži od predstavnika tadašnje Srbije i Crne Gore neko mišljenje i da postavi pitanje o radu Haškog tribunala pred Generalnom skupštinom Saveta bezbednosti, tadašnji nesretnik tzv. naš predstavnik je rekao: ne, ne, mi smo zadovoljni, nemojte, molim vas. Kako može tu da krši Ustav i zakon? Tražim posebno odgovor i tražim lično od predsednika Vlade Koštunice da mi odgovori: zašto krši član 13. Ustava? Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Migatiju. Po Poslovniku, prvo Zoran Krasić, pa onda narodni poslanik Nemanja Šarović. Gospodine Krasiću, nedostajali ste mi, stvarno. Izvol'te.
Gospodine Mrkonjiću, to je član 201. našeg poslovnika. Ali, da ne biste i vi imali problema, ja to vezujem i za član 136. Poslovnika. Ova tema, koju je gospodin Migati pokrenuo, ima veze sa današnjim dnevnim redom jer se dotiče predsednika Republike Srbije. I da li je on odraz tog jedinstva za sve građane Republike Srbije ili samo za probranu malu grupu? Demokrata, naravno. Ova država u smislu vlasti, ovih ljudi koji su na vlasti, ne da nije ništa uradila u korist Vojislava Šešelja, nego je sve što je uradila - uradila namerno i svesno da bi mu pričinila što veću štetu. I mnogo bi korektnije bilo da je Božidar Đelić to napisao i da kaže: Vlada Republike Srbije u kontinuitetu od 2001. godine ima zadatak da pričini što veću štetu Vojislavu Šešelju. I to je taj odgovor koji smo očekivali, jer da nešto drugo pokušaju da dokažu - to je nemoguće. Apsolutno nemoguće. Iz ovog odgovora, koji smo dobili, mogli smo da zaključimo ne samo da se skriva istina, nego da onaj koji je pisao ovaj odgovor ništa ne zna. On ne zna ni statut, ne zna ni pravilnik, ne zna ni završnu strategiju Haškog tribunala, ne zna ni podelu optuženih prema kategorijama, ne zna da tamo nema prve kategorije i da su svi optuženi koji se nalaze u Hagu sada treća kategorija i da ne postoji teoretska šansa da se primeni 11 bis, pravilo 11 bis pravilnika. Ali, naravno, papir svašta trpi, napiše se, pošalje se ovde. Navodno, glumi se neka briga o našim ljudima tamo. Ajde da vidimo, gospodine Mrkonjiću, kakva je to briga. Sada pravimo vezu sa članom 136. našeg poslovnika. Da li se postojeći Zakon o predsedniku Republike primenjivao kad je u pitanju Milan Milutinović? Šta će da bude kada na silu izglasate ova dva zakona, sada bacam težište na zakon o predsedniku Republike, i vama se ne sviđa novi predsednik Republike? Hoćete da vam kažem šta ćete da radite? Onda ćete pogaču i so (nema Čede Jovanovića) ispred zgrade predsedništva, pa ćete onda da posećujete dragog predsednika na Dedinju. Čudo je da studenti ne posećuju ovog dragog predsednika, samo ga vaterpolisti posećuju. Samo ga vaterpolisti vole. Gospodine Milojeviću, vi niste dovoljno obavešteni. Odite kod Borisa Tadića pa ga pitajte gde je njegov "Šuki Plazma" bio za ovaj vikend. Bio je u Grčkoj, u privatnoj poseti. Ko ga je poslao? Dve ''kobre'' su ga vodile tamo i obezbeđivale. Šta je on tražio za vikend u Grčkoj? "Šuki Plazma". Ne znate ko je "Šuki Plazma"? Pitajte Borisa Tadića. I, Gospodine Mrkonjiću, bolje neka Tadić nama objasni šta radi na bazenu Vojne akademije, gde ga obezbeđuju, nego što nam se šetucka po gradu i pokušava da nas ubedi u nešto što mu vrlo teško ide.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Po Poslovniku, za reč se javio narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvol'te, gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se opet, naravno, o istoj temi. Pročitaću vam prvo još jednu rečenicu odgovora Vlade Republike Srbije na postavljeno poslaničko pitanje. Oni kažu: ''Imajući u vidu da se predsednik Međunarodnog krivičnog tribunala u svom redovnom godišnjem izveštaju Generalnoj skupštini UN prevashodno bavio pitanjem izlazne strategije Tribunala, i da je o tome vođena vrlo načelna diskusija u plenumu Generalne skupštine, i govor predstavnika Republike Srbije bio je koncipiran u skladu s tim''. Dakle, ja postavljam poslaničko pitanje: Koja je to izlazna strategija Vlade Republike Srbije i koji je stav Vlade Republike Srbije po pitanju daljeg rada, odnosno prestanka rada Haškog tribunala? Svi znamo da je, kada je osnovan Haški tribunal, njegov životni vek oročen do 31. decembra 2008. godine. Takođe znamo da su, kada je dr Vojislavu Šešelju, posle pet godina tamnovanja, konačno počelo suđenje pred Haškim tribunalom, najave iz tužilaštva i sekretarijata bile da će njegov postupak trajati do sredine 2009. godine. Najavljeno je bilo da će suđenje nakon uvodnih reči tužilaštva i izjave okrivljenog, da će se prvi svedok pojaviti 13. novembra, pa je onda trebalo da bude šest radnih dana u decembru, pa zatim u januaru itd. Svedoci smo da se čak ni taj raspored ne poštuje i, umesto da 13. novembra izađe prvi svedok, to je odloženo za 4. decembar, pa je onda sa 4. decembra odloženo na 11. decembar, pa je umesto šest radnih dana, koliko je prvobitno bilo predviđeno za decembar, smanjeno na tri dana, pa su onda odlučili da u decembru neće biti svedoci nego će biti veštak tužilaštva, taj neki Oberšal, i jasno je da je već na samom početku suđenje dr Vojislavu Šešelju produženo za više od dva meseca u odnosu na plan. Po prvobitnom planu trebalo je da bude završeno do sredine 2009. godine. Jasno je da se polako pomeramo ka kraju 2009. godine i jasno je da sa ovim mandatom Haški tribunal neće moći da završi suđenje, ne samo dr Vojislavu Šešelju, nego ni drugima koji su optuženi pred Haškim tribunalom. Kakva je izlazna strategija Tribunala, to je jasno. Dakle, oni ne žele da izađu, žele dalje da postoje, još dve, tri ili četiri godine, ne samo da bi sudili onima koji su u Haškom tribunalu, već prevashodno da bi Haški tribunal zadržali kao sredstvo pritiska na Republiku Srbiju, na srpski narod, i kako bi mogli narednih godina da vrše pritiske. Tim pre čudi naredna rečenica u odgovoru Vlade Republike Srbije, gde se kaže: ''...procenjeno je da bi vršenje pritiska na tužilaštvo Tribunala i zaoštravanje odnosa u datom trenutku bilo kontraproduktivno...'', a ja se pitam kada smo mi to uopšte vršili pritisak. Da li može bilo ko od predstavnika vladajuće koalicije da kaže kada smo mi to vršili pritisak na Haški tribunal, kojim povodom, koja su to sredstva pritiska bila, da li smo nešto postigli ili nismo postigli? Karla del Ponte i, uopšte uzev, tužioci Haškog tribunala se personalno menjaju, ali za nas nikakvu razliku ne predstavlja ko je u tom trenutku jer smo svesni da će oni istu politiku sprovoditi, ko god da se personalno nađe (evo, završavam) i imajte u vidu da sam se javio i po Poslovniku i da sam postavio poslaničko pitanje, dakle, po dva osnova sam govorio. Dakle, jasno je da Haško tužilaštvo ne odustaje od metode pritiska i zavrtanja ušiju svih ovih godina i očigledno je da njima takav pristup izuzetno odgovara. Očigledno je da je on veoma delotvoran i da od njega neće odustati, ne ove nego bilo koje druge godine, dok god taj Haški tribunal postoji. Dakle, postavljam prvo pitanje Vladi Republike Srbije: Koja je to strategija, kako će se odnositi Vlada Republike Srbije prema činjenici da Haški tribunal prema važećim pravilima mora prestati sa radom do 31. decembra 2008. godine, odnosno da do tada moraju biti završeni svi prvostepeni postupci? Da li će Republika Srbija, poput Ruske Federacije, insistirati na završetku rada Haškog tribunala, ili ćemo pristati, na ovaj ili na onaj način, na produžetak i odvođenje još naših građana i ubijanje ko zna koliko naših građana tamo? Drugo poslaničko pitanje: S obzirom na činjenicu da kažete da su zvaničnici Republike Srbije, u brojnim bilateralnim susretima na visokom nivou, posebno sa predstavnicima Evropske unije, isticali neprimerenu dužinu kao jedan od nedopustivih procesa, ja bih voleo da nam dostavite − jer svi znamo da se prave službene beleške, da se snimaju svi ti susreti na najvišem nivou − evo, dostavite nam jedan susret gde su Boris Tadić ili Vojislav Koštunica insistirali na zaštiti prava naših građana, gde su rekli bilo kom predstavniku, visokom predstavniku Evropske unije: evo, dr Vojislavu Šešelju krše se osnovna ljudska prava, pet godina je u pritvoru, nije počelo suđenje. Dakle, dostavite nam stenogram da su to, samo jednom, izgovorili Boris Tadić ili Vojislav Koštunica, video zapis, audio zapis, bilo kakvu formu ili službenu belešku iz koje će biti jasno da je to ikada jedan visoki predstavnik Republike Srbije uradio. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nemanji Šaroviću. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele sve poslaničke grupe sem poslaničke grupe G 17 plus - ukupno 24 govornika. Reč dajem prvom govorniku Srđanu Šajnu, a neka se pripremi narodna poslanica Nataša Mićić. Izvol'te, gospodine Šajn.
Za Romsku partiju su, u svakom slučaju, od velikog značaja zakon o predsedniku Republike i zakon o izborima za predsednika Republike jer se na taj način stvaraju uslovi da se realizuju sve obaveze koje je Skupština preuzela i Ustavom i Ustavnim zakonom za sprovođenje Ustava, i u tom smislu, stav je Romske partije da treba podržati ova dva zakona. Međutim, pored toga što ćemo ih podržati, mislimo i da je neophodno da ja, kao poslanik, prokomentarišem određene stvari o ovom zakonu. Jedna od tih stvari jeste da moramo da iskoristimo priliku da ovaj zakon ojača odnos između Skupštine i institucije predsednika Republike, i da treba zakonom o Skupštini i Poslovnikom da stvorimo uslove za funkcionisanje na jedan kvalitativno nov način, mislim na odnose između Skupštine Republike Srbije i predsednika Republike, i u tom pravcu smo predložili jedan amandman. Mislimo da je neopravdano u članu 4. izostavljeno kad je nizano, a u članu 4. Predloga zakona o predsedniku Republike kaže se: ''Uslove za izvršenje funkcije i nadležnosti predsednika Republike obezbeđuju Vlada, ministarstva i drugi državni organi u skladu s propisima''. Smatramo da ispred reči ''Vlada'' treba da stoji – ''Narodna skupština'' jer je ovako u suprotnosti sa članom 23. istog ovog zakona koji kaže: ''Narodna Skupština i Vlada dužne su da predsednika Republike na njegov zahtev obaveštavaju o pitanjima iz svoje nadležnosti koja su bitna za izvršavanje nadležnosti predsednika Republike''. Dakle, smatramo da, ako bi se u članu 4. unelo '' Narodna skupština'' ispred reči ''Vlada'', stvaramo uslove za kvalitativno nov odnos između Skupštine Srbije i predsednika Republike, stvaramo uslove da se u Poslovniku definiše da će na zahtev predsednika Republike predsednik Skupštine Srbije zakazati sednicu na kojoj će i on da informiše Skupštinu Srbije o određenim pitanjima iz njegove nadležnosti. Na taj način se stvara uslov i da, kada su bitna pitanja kao što je pitanje Kosova, kao što su neka druga pitanja u kojima predsednik države ima aktivan odnos, on može da zahteva od predsednika Skupštine da dođe pred ovu Skupštinu, da iznese svoje mišljenje, da govori o svom radu i na taj način da se Skupština ne dovede u situaciju da razmišlja da li on radi dobro ili ne, jer sama činjenica da Skupština učestvuje u postupku opoziva, odnosno u postupku razrešenja predsednika Republike, daje joj za obavezu da bude informisanja o njegovom radu. Sledeća stvar, Romska partija i ja, kao narodni poslanik Romske partije, mislimo da u članu 8, gde se govori o obezbeđenju predsednika Republike, nije na adekvatan način definisano: ''Propisom koji donosi Vlada mogu da se odrede i druga lica koja imaju pravo na isto obezbeđenje kao predsednik Republike''. Predmet ovog zakona nije da se njime definišu različiti oblici obezbeđivanja ličnosti u Srbiji. Predmet ovog zakona jeste samo da definiše na koji način i ko obezbeđuje predsednika Republike i ljude koji se, odnosno, službenike ili funkcionere koji se nalaze u njegovom neposrednom okruženju. Dakle, misli se na njegove savetnike, na generalnog sekretara, na članove njegovog kabineta itd. U tom pravcu mi predlažemo sledeću formulaciju: ''Propisima Vlade mogu se odrediti, u skladu sa potrebama, obim i vrsta obezbeđivanja lica koja omogućavaju izvršenje funkcija i nadležnosti predsednika Republike''. U prilogu tome ide i sledeća argumentacija. Kada govorimo o obezbeđenju ličnosti, onda govorimo samo o potrebi. Obim i metodologija obezbeđivanja ličnosti nisu predmet ovog zakona. Ta materija je predmet određenih podzakonskih akata i ona je jedna rastegljiva kategorija. Rastegljiva je kategorija u smislu da datog momenta u datom trenutku imamo različiti stepen bezbednosti koja mora da se štiti, da li je u pitanju predsednik Republike, da li je u pitanju predsednik Skupštine, da li je u pitanju predsednik Republičke vlade, u konkretnom slučaju govorimo o predsedniku Republike, i to ne može da bude definisano ovim zakonom. Ovim zakonom može da bude definisana samo potreba i mogućnost Vlade da adekvatno reaguje u datom momentu. Ukoliko bude ostala ovakva formulacija, onda dajemo mogućnost da Vlada bilo kome u bilo kom trenutku daje isto lično obezbeđenje kao i predsedniku Republike, mada obezbeđenje predsednika Republike kao takva kategorija ne postoji, već se definiše, a o tome se govori u prethodnom stavu: ''Predsednika Republike i članove njegovog domaćinstva obezbeđuju policija, Vojska Srbije i drugi organi u skladu s potrebama predsednika Republike i propisom koji donosi Vlada.'' Dakle, i ovde, u prethodnom stavu, govori se o potrebama, a potrebe nisu svakog momenta iste. U tom pravcu bih zaključio svoju diskusiju i molim predlagača da usvoji ova dva amandmana. Na taj način će da se otklone određeni nedostaci ovog zakona, za koji ćemo da glasamo, ali istovremeno se stvara jedna bitna stvar, a to je da se uspostavlja uzajamna kontrola i ravnoteža u vršenju zakonodavne, izvršne i sudske vlasti. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospodinu Srđanu Šajnu. Reč ima narodna poslanica Nataša Mićić. Izvinjavam se, povredu Poslovnika reklamira gospođa Vjerica Radeta. Izvol'te, gospođo Radeta.
Dame i gospodo, član 87. Poslovnika kaže: ''Na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju članovi Vlade, ovlašćeni predstavnici drugih predlagača zakona i direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, kao i druga lica koja predsednik Narodne skupštine pozove''. Činjenica da je predstavnik DS-a ova dva predloga zakona nazvao tehničkim zakonima govori o odnosu vladajuće koalicije, odnosno konkretno DS-a, pošto iz DSS-a bukvalno nijedan narodni poslanik ne sedi u sali i ovo je zaista nešto što bi trebalo da zabrine. Iz G17 takođe nema ni jednog jedinog narodnog poslanika. Odnos narodnih poslanika prema poslu koji ovde treba da obavljamo je najbolji pokazatelj, a onda tek odnos Vlade Republike Srbije. Ovde je ministar Milan Marković čitao, uspavljivao nas ovim tekstom koji smo mi već dobili, kada je u pitanju Predlog zakona o izborima za predsednika Republike i Predlog zakona o predsedniku Republike. Pročitao to što je planirao, otaljao taj deo posla, otišao lepo čovek svojim poslom, ili ko zna gde, ostavio ovde poslanike opozicije, odnosno sami smo ostali, da ne znam kome pričamo, ne znam kome da iznosimo svoje stavove o ovim predlozima zakona. Ovo su, dame i gospodo, izuzetno ozbiljni zakoni. I na jedan i na drugi zakon nas upućuje Ustav Republike Srbije. Gospodine Mrkonjiću, mislim da zaista postoje uslovi da iskoristite svoje poslovničko pravo, ne da mislim nego tvrdim, da prekinete ovu sednicu, da se obezbedi prisustvo ministra Markovića, jer više ne može da se podnese da Oliver Dulić izađe u javnost pa kaže kako moramo da radimo danonoćno, kako imamo ne znam koliko obaveza, koliko poslova i onda, kada njima iz vladajuće koalicije padne na pamet - jesu tu, kad im padne na pamet - nisu tu, pa onda jedan dan radimo svega dva sata, pa onda radimo u neradnu subotu. Zaista, ovakav javašluk nije postojao otkad je višepartijskog sistema u državi Srbiji. Insistiram, gospodine Mrkonjiću, da prekinete sednicu, da se obezbedi prisustvo gospodina Milana Markovića, pa da onda nastavimo sa radom. Jer, što se tiče SRS-a i naše poslaničke grupe, ovo je vrlo ozbiljan posao, ovo su veoma ozbiljni a ne tehnički zakoni, i neka gospodin ministar bude prisutan da sluša šta narodni poslanici imaju da kažu o predlozima ovih zakona.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Vjerici Radeti. Slažem se s njom da ministar treba da bude prisutan. Upravo je osetio, evo ga. Molim vas, gospodine Markoviću, vi imate sjajnu komunikaciju s gospođom Radetom, to me posebno raduje. Reč ima narodna poslanica gospođa Nataša Mićić, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Marton. Izvol'te, gospođo Mićić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama su još dva zakona kojima se vrši usaglašavanje sa Ustavom. Stav LDP-a je veoma jasan. Ustav je loš i vi nas ovim zakonskim predlozima, zapravo, samo podsećate na to koliko je on loš. On, faktički, po domino efektu, urušava čitav pravni sistem i, tako, zakoni koji se usaglašavaju sa Ustavom ne mogu, naravno, biti bolji od Ustava. Međutim, još jedna stvar je opasna za ovu zemlju. Vi ste, kao ovlašćeni predstavnik DS-a, gospodine Ratkoviću, pričali o tome kako je Ustav brana. Nažalost, u ovoj zemlji Ustav je brana koja je zaustavila reforme, jer već godinu dana od kako je usvojen Ustav, od kako je na pravnoj snazi, ova skupština nije donela ni jedan jedini reformski zakon. Ova dva zakona nisu ništa drugo do samo prepisane ustavne odredbe, što nije dobro. Naime, zakon ne služi tome da se ustavne odredbe prepisuju, nego je potrebno da ih razradi, precizira, upotpuni. Drugo, to je kombinacija privilegija za predsednika Republike. LDP se nikada nije bavio demagogijom i nemamo ništa protiv privilegija predsednika Republike. Ali, čak ste i u tom pogledu derogirali instituciju predsednika Republike, tako što ste u članu 8. u stavu 1. odredili da predsednik Republike i članovi njegovog domaćinstva imaju obezbeđenje i ko to obezbeđenje izvršava, a u stavu 2. ste rekli da i druga lica mogu imati isto obezbeđenje kao predsednik Republike. Pitam se: koja su to druga lica koja mogu imati isto obezbeđenje kao predsednik Republike? Ali, dobro, privilegije su manje važna stvar. Najlošije je, dakle, to što su ustavne norme prosto samo prepisane. Evo, član 1: ''Predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije''. Baš lepo, gospodine ministre, što ste se vratili, stvarno me interesuje da mi objasnite šta to znači. Vi biste mogli da imate neko objašnjenje da u zemlji važi načelo jedinstva vlasti, pa da predsednik Republike izražava to jedinstvo vlasti. Ili da, ako već važi načelo podele vlasti, on ima približno ingerencije u svakoj grani vlasti, pa da na taj način izražava državno jedinstvo. Ne, očito je ovde bila potreba da se jednom proklamacijom, na jedan simbolički način, predsedniku Republike da neki veći značaj. Ali onda, gospodo, ako ste već to hteli, i takva odredba bi se mogla naći, recimo u preambuli Ustava, onda je potrebno da izmenite i Zakon o zastavi, grbu i himni, i da predsednika Republike odredite kao četvrti simbol ove zemlje. Prosto je tako. Ova odredba da ''predsednik Republike izražava državno jedinstvo'' u direktnoj je suprotnosti sa članom 9, koji govori o nespojivosti funkcija predsednika Republike. Ovim članom 9. zakon apsolutno nije odgovorio zadatku koji mu je postavio Ustav, definišući nespojivost funkcija, jer prosto nema nikakvog objašnjenja koje su to funkcije koje predsednik Republike zapravo ne bi smeo da obavlja. U partijskoj državi u kojoj živimo, u kojoj se državne funkcije zapravo obavljaju samo kao partijska delatnost, predsednik Republike je vrh ledenog brega, gde je kao predsednik stranke i predsednik Republike. To je, dakle, apsolutno loše. Dalje, ono o čemu je govorio gospodin Čedomir Jovanović, a to je da ste derogirali instituciju predsednika Republike na način što je Ustavom predviđeno da predsednika Republike biraju građani a, ukoliko je povredio Ustav, može da ga razreši parlament. Na taj način parlament stavljate iznad građana, a na drugi način, u stvari, devastirate funkciju predsednika Republike. Nije mi jasno, s obzirom na to da je DS-u ovaj zakon najvažniji, kako ste mogli uopšte da pristanete na to. Što se tiče ovog drugog zakona, Predloga zakona o izborima za predsednika Republike, on je, blago rečeno, očajan. Sledeći put stvarno ne bi bilo loše, ne znam ko piše ove zakone, da to date pripravnicima, oni će ozbiljnije da pristupe i neće praviti ovakve katastrofalne greške. Prosto je tako. Ili ne znam, taj gospodin Balinovac neka piše pisma, pesme, drame, manju će štetu da nanese, stvarno nas ponižavate ovakvim lošim zakonskim predlozima. Evo o čemu se radi. Vi ni termine ne umete da upotrebite. Vi od člana 19. do člana 24. (podnela sam amandmane na te članove) drugi izborni krug nazivate ponavljanjem glasanja. Ponavljanje glasanja je potpuno druga stvar. Do ponavljanja glasanja dolazi ako postoje neke nepravilnosti. Ukoliko se, dakle, ponište izbori, pa se pod istim uslovima ponavlja glasanje. A drugi izborni krug je krug u kome učestvuju samo dva kandidata koja su dobila najviše glasova u prvom krugu. Dakle, nema istih uslova. To je posledica olako obećane brzine i onda urušavanje čitavog pravnog sistema i svih institucija. Bilo bi dobro da se ne brukate, da prihvatite te amandmane koje sam podnela. I na kraju, kao šlag na torti, član 24. Prelazna odredba, ne znam da li ste pročitali: ''Na prvim izborima za predsednika Republike koji budu održani prema ovom zakonu pravo glasa imaju oni građani Republike Srbije...'' ''Građani'' - šta to znači? Širok pojam. Mora da se utvrdi da su to državljani koji su upisani u birački spisak. Sad kaže: ''...prema merilima koja su korišćena za izbore za narodne poslanike koji su održani 21. januara 2007. godine''. Od kada se izborno pravo crpi iz nekih merila prema nekim biračkim spiskovima od nekih izbora? Od kada je to bilo? Valjda izborno pravo crpite iz Ustava i zakona, a ne iz nekih merila, što je vrlo nepismeno i uopšte neodgovorno prema nama, narodnim poslanicima, a i prema građanima koji bi trebalo da glasaju. A da vam ne pominjem, gospodo, da o biračkom spisku, jedinstvenom biračkom spisku, o kome je toliko, do neba, kukao Koštunica 2002. i 2003. godine, nema ni pomena. Evo, već četiri godine Vlada, niko više ni ne spominje taj jedinstveni birački spisak. Sve u svemu, zakon je loš - i jedan i drugi. Ako hoćete da ih popravite, prihvatite amandmane LDP-a, i u tom slučaju bismo glasali za ove zakone.
Zahvaljujem narodnoj poslanici gospođi Nataši Mićić. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marton, a neka se pripremi narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvol'te, gospodine Marton.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine očekivali su da će zanos koji je postojao među svim partijama u Republici Srbiji koji su podržali tekst novog Ustava navesti poslanike tih partija da brže rade na donošenju zakona koji su vezani za sprovođenje izbora. Ipak natezanje oko formiranja parlamentarne većine, podela javnih preduzeća i ostalih sinekura, čini se, bila je važnija partijama vladajuće koalicije. Umesto da su već održani predsednički, lokalni, pokrajinski izbori, mi se tek sada nalazimo pred zakonskim aktima vezanim za predsedničke izbore. Naravno da poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine podržavaju ova dva veoma važna zakona, ali je upitno vreme njihovog donošenja. Kao što sam i maločas istakao, o ovim zakonskim predlozima trebalo je da razgovaramo još pre nekoliko meseci. Predsednik države je reprezent države. On je slika Srbije koja se šalje u svet. Zato je veoma važna zdrava osnova koja će stvoriti dobru sliku o Srbiji putem kvalitetnog predsednika države Srbije. Bude li ta osnova kvalitetna, možemo očekivati kvalitetan rad predsednika države. Ne bude li, može biti brojnih problema. Poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine uglavnom su zadovoljni zakonskim predlozima, ali ovi predlozi zakona bi mogli biti poboljšani našim amandmanima. Mi smo podneli nekoliko amandmana i imamo informacije da neki od ovih amandmana mogu da budu prihvaćeni. Sada bih vas upoznao sa naša dva amandmana. Naime, poslanica Aleksandra Jerkov i ja, Aleksandar Marton, predložili smo da se član 21. stav 1. menja i da glasi: ''Na ponovljenom glasanju za predsednika Republike izabran je kandidat koji je dobio većinu glasova birača koji su glasali na ponovljenom glasanju''. U Predlogu zakona o izborima za predsednika Republike stoji: ''Na ponovljenom glasanju za predsednika Republike izabran je kandidat koji je dobio najveći broj glasova'', bez definisanja da se najveći broj glasova odnosi samo na ponovljeno glasanje. Ukoliko ovaj stav ostane ovakav, postoji mogućnost njegovog različitog tumačenja. Poslanica Jerkov i ja smo predložili da se u članu 19. doda novi stav 3. koji glasi: ''Dan ponovljenog glasanja mora da bude na dan koji se ne radi''. Naime, smatramo da, isto kao u članu 5. Predloga zakona o izborima za predsednika Republike, treba jasno navesti da glasanje mora biti održano na neradan dan. Smatramo da su ova dva amandmana sasvim logična, zdravorazumska i ja bih još pozvao ministra Markovića da razmisli i o našem predlogu, poslanice Jerkov i mene. U ovom zakonu bi građanke i građani Republike Srbije morali da imaju pravo da podrže i više od jednog kandidata, jer smatramo da samo podržavanje putem potpisa nije isto što i glasanje, a na samom glasanju građani imaju pravo da podrže jednog kandidata. Smatramo da građanke i građani imaju pravo da u startu podrže dva, tri ili pet kandidata, ako u tom trenutku još ne mogu da se opredele, a da na sam dan izbora pokažu svoje opredeljenje. Završiću, dakle, poslanica i poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine i poslanici poslaničkog kluba Vojvođanski poslanici – LSV, SVM podržavaju ovaj tekst zakona, a bili bismo veoma zadovoljni da naši amandmani budu prihvaćeni i tako će naša poslanička grupa pred samo glasanje onda i doneti odluku. Imamo neke nezvanične informacije da su predstavnici vladajuće većine zadovoljni nekim amandmanima, tako da očekujem pozitivan odgovor. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Aleksandru Martonu. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Neka se pripremi narodni poslanik Borko Ilić. Izvolite, gospodine Petronijeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na samom početku jedan kratak komentar. Obrazloženje Predloga zakona o predsedniku Republike, naime, na kraju Obrazloženja – Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku. Skupština je dobila ovaj zakon u proceduru gde je tražen hitan postupak iz razloga što je donošenje tog zakona ''jedan od uslova koji moraju da se ispune da bi se raspisali i održali izbori za predsednika Republike. Da bi se izbori što pre raspisali i održali, neophodno je da se ovaj zakon donese po hitnom postupku i time spreče moguće štetne posledice'' itd. Naravno, želim da ponovim, svi su obavešteni da je povučen hitan postupak. Da li to sada znači da više nije toliko bitno i hitno donošenje zakona ili je nešto drugo u pitanju? Donošenje zakona o predsedniku Republike i o izborima za predsednika Republike je samo jedan od uslova da se raspišu izbori za predsednika. Tu su i zakoni koje mora Skupština doneti: o spoljnoj politici, o odbrani, o Vojsci io službama bezbednosti. Tek tada se stiču uslovi za raspisivanje izbora za predsednika Republike po Ustavnom zakonu. Želim da upozorim: samo u jednom slučaju mogu biti pomereni ti rokovi - ako se zbog Kosova i Metohije Srbija nađe u takvoj situaciji da je ugrožena teritorijalna celovitost. SPS smatra da u tom slučaju izbore ne treba održavati, već se posvetiti odbrani Kosova i Metohije i zaštiti suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije. I, ne može to biti stvar dogovora u vladajućoj koaliciji - da li će i kada će. Dakle, prvi je uslov da budu doneti svi zakoni, a odgovornost je vladajuće koalicije da li će oni biti doneti na vreme. Imamo situaciju da se u proceduri nalaze zakoni o spoljnim poslovima, bezbednosti, odbrani i Vojsci, a predsednik Narodne skupštine, skidajući s dnevnog reda tačku Poslanička pitanja, neovlašćeno, nije uvrstio u dnevni red te značajne zakone. Prosto je pitanje: kada će to da stigne na dnevni red? Jer se samo tada stiču uslovi za raspisivanje izbora. Drugo što želim da kažem. Poslanička grupa SPS smatra da treba doneti zakon o predsedniku Republike i treba urediti, pre svega, nadležnosti predsednika Republike, i za to je. Ali, poslanička grupa SPS neće podržati ovakav predlog zakona o predsedniku Republike. Ukratko ću navesti samo pet razloga. Prvi. Član 1. zakona govori: ''Predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije''. To je, naravno, i ustavna kategorija i to ne bi bilo sporno kad ne bi bilo prakse koja je suprotna tome. Ako se pogleda član 9. zakona o predsedniku Republike, koji na nejasan način govori o nespojivosti funkcije predsednika Republike, pa samo kaže da ne može vršiti drugu javnu ili profesionalnu delatnost, naravno da se to može različito tumačiti. Iz toga se može izvući zaključak - da može vršiti i stranačku funkciju. Mi smo protiv toga. Ne može predsednik Republike da izražava državno jedinstvo ako je istovremeno i šef jedne stranke. Ako je šef jedne stranke, on može da izražava jedinstvo samo pristalica te stranke, a ne državno jedinstvo Srbije. Prvi uslov da bi ovaj zakon mogao da bude dobar jeste da se jasno i precizno definiše u članu 9. da predsednik Republike Srbije ne može da obavlja nijednu stranačku funkciju. Da vas samo kratko podsetim na ono vama veoma popularno vreme koje koristite, devedesete godine, i kako kažete - režim Slobodana Miloševića. Taj Slobodan Milošević, kada je izabran za predsednika Republike Srbije, zamrzao je svoju funkciju u SPS-u. Uslov da ovaj zakon iole vredi, da se makar steknu neke pretpostavke da može da izražava državno jedinstvo, jeste da ne bude šef jedne stranke. Ovako, on je predsednik Republike pre podne, a predsednik Demokratske stranke popodne. Predsednik Republike treba da okuplja narod, da ih poziva na sabornost, na jedinstvo, pogotovo u zaštiti i odbrani državnih i nacionalnih interesa. Ali, kao predsednik Demokratske stranke, on Srbiju deli. Deli na demokrate i antidemokrate, na reformiste i antireformiste, na napredne i retrogradne, lepe i ružne itd. I ovu podeljenu Srbiju još više deli. Ne može u takvim uslovima predsednik da ispuni osnovnu funkciju koja se pred njim nalazi, a to je izražavanje državnog jedinstva Republike Srbije. Drugo pitanje je pitanje nadležnosti predsednika Republike Srbije. Jeste Ustav određuje nadležnost, ali je bar red da se u zakon o predsedniku Republike nešto od toga stavi. Naravno, ne van Ustava, ali da ne bi bilo tumačeno van Ustava, upravo iz tih razloga, trebalo bi da nađe mesto ovde. Jer, recimo, nema u ustavnim ovlašćenjima predsednika Republike, a ja sam dobro zapamtio rečenicu gospodina ministra koji kaže - niko ne može, ni zakonom, da predsedniku Republike umanji ni poveća nadležnosti - ako sam dobro zapamtio, gospodine ministre. Znači, niko ne može ni da mu umanji ni da mu poveća nadležnosti. Upravo, kako tumačite da je predsednik Republike, uredbom Vlade ili, ne znam, nekom odlukom, predsednik Saveta za nacionalnu bezbednost koja objedinjuje službe nacionalne bezbednosti? Gde je uporište u Ustavu kada je to u pitanju? Treći razlog. Kada se govori o polaganju zakletve pred Narodnom skupštinom, nije jasno definisano da li je to pred Narodnom skupštinom, gde se saziva sednica Skupštine, a u Poslovniku postoji tzv. posebna sednica koja se saziva zbog toga, ili je to, kako ovde stoji, okupljanje poslanika. Nema veze koliko će ih se okupiti, pa predsednik Republike, kao što je to bilo prošli put, odvede jedan broj u zgradu Predsedništva i onda položi zakletvu tamo? To nije polaganje zakletve pred Narodnom skupštinom. Ovde se polaže zakletva pred Narodnom skupštinom. Četvrti razlog. Predsednik Republike ima ovlašćenja da predloži predsednika Vlade. Taj član nije do kraja razrađen. Imali smo iskustvo u periodu mart-april-maj, kada je Srbija tri meseca bila u agoniji jednostavno zbog nedostatka dogovora lidera vladajuće koalicije, da nije mogla da dobije Vladu. Predsednik Republike je na kraju, u minut do dvanaest, predložio predsednika Vlade. Šta to znači? Ovako razrađen taj član podrazumeva da predsednik Republike ima u svojim rukama izbornu volju građana prilikom izbora za Narodnu skupštinu. E, nije to funkcija predsednika Republike, već je ovde moralo da se razradi da predsednik Republike, onom ko može da obezbedi većinu a, naravno, na osnovu nekih dokaza, ponudi mandat u roku od 15 dana, mesec dana, pa ako ne on - sledeći, pa ako ne on - sledeći, pa tek kada isteknu tri meseca, onda Skupština da se raspusti. Sledeće, peto, da tako kažem, pitanje su ''Prava predsednika Republike pošto mu prestane mandat''. SPS jako podržava jednu rečenicu u Obrazloženju zakona koja kaže: ''...dignitet funkcije predsednika Republike čuva se kako primerenim uređivanjem njegovog položaja za vreme dok mu traje mandat, tako i, možda i više, primerenim uređenjem njegovog položaja pošto mu prestane mandat. Predlog zakona sledi tu koncepciju''. Razlika između SPS i vladajuće većine je u tome što mi smatramo da je ovo značajna rečenica i bila i uvek će biti, a vladajuća većina, koja sebe naziva demokratskim blokom, smatra da je to važno samo onda kada je predstavnik demokratskog bloka predsednik Republike - u tome je razlika, a ona je velika. Uostalom, nije li iskustvo iza nas da je sadašnja vladajuća koalicija, koja sada ima predsednika Republike, prethodna dva predsednika Republike uhapsila i izručila Hagu? Kako se na takav način čuva dignitet predsednika Republike? Da li to znači da se promoviše jedan nov način da, kada sledeći dođe na vlast, uhapsi ovog predsednika Republike, i tako redom, pa kao ono od 1804. godine, vek i po dinastije Karađorđević i Obrenović, kako je ko dolazio tako su jedni druge satirali. To mora da bude jednako za sve i da važi za sve. I bilo bi pošteno da je u ovom predlogu zakona našlo mesto da, pored sadašnjeg predsednika Republike, ta prava imaju svi dosadašnji, u višestranačkom sistemu, predsednici Republike, i predsednici SRJ, i Srbije. Onda bismo vam poverovali u rečenicu da se dignitet funkcije predsednika čuva i kad je na funkciji, a posebno posle. Naravno, imamo i čitav niz primedbi na veoma nejasan zakon o izborima za predsednika Republike, ali o tome bih ostavio malo prostora svojim kolegama. Hvala lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milisavu Petronijeviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, umesto Borka Ilića koga trenutno nema u sali. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ne može umesto Borka Ilića.) Izvinjavam se, Vjerice, uvažena primedba. To je zato što poslanici mnogo šetaju, pa ne mogu da ih po'vatam. Neka se pripremi narodna poslanica Jelena Marković. Izvol'te, gospodine Krasiću.
Dobro je što imamo ove zakone na dnevnom redu jer je to obaveza i po Ustavu i po Ustavnom zakonu. Gospodine Mrkonjiću, da biste shvatili o čemu se radi kad izlaze neki poslanici ovde pa nešto pokušavaju da kritikuju, bez obzira na to da li se nekome sviđa ili ne sviđa Ustav, on obavezuje. Oni koji učestvuju na izborima po ovom Ustavu, faktički su priznali legalnost tog Ustava. Tako da znate, kad izađu ovde da kritikuju neka ustavna rešenja, to je verovatno zbog toga što smatraju da je govornica zid plača. Nama su potrebna ova dva zakona jer Srbija mora da bude ozbiljna država koja poštuje svoj Ustav. SRS je podnela veliki broj amandmana na oba predloga zakona sa ciljem da se ovi tekstovi poprave, s obzirom na to da ovo što je predložila Vlada nije dobar tekst jednog i drugog zakona. Zašto nije dobar? Zato što se vidi da je puno stvari prepisano iz postojećih zakona koji uređuju položaj predsednika Republike i izbore, kad je u pitanju izbor predsednika Republike, a ta rešenja ne odgovaraju novim ustavnim odredbama. Ne bih sad ulazio u amandmane, pošto će biti u pojedinostima rasprava oko toga; iznećemo razloge za svaki amandman, zašto smo ga podneli, šta tražimo da se poboljša. Želim da iskoristim ovu načelnu raspravu da sumiram neke utiske. Kada se pogledaju Vladini predlozi zakona, kakve poruke dobijamo iz tih tekstova. Dobijamo vrlo loše poruke, pogrešne poruke. Dobijamo poruku da treba da se zadrži faktičko stanje. Dobijamo poruku da ovaj zakon može i da važi, može i da se primenjuje, al' nikakva šteta neće biti ako se ne primenjuje. Ta poruka izvire iz svake odredbe, najviše zbog toga ko je pisao ovaj zakon. Zakon su pisali pučisti. Jasno vam je, znači, revolucionarna pravda i revolucionarni interes njih rukovodi kroz politiku i kroz život. Imamo nekih odredbi o nečemu što se naziva privilegija predsednika Republike. To nije ni privilegija, to su neka prava koja normalno pripadaju pojedincu koji obavlja tu vrlo značajnu državnu funkciju, ali smo mi u praksi imali različito ponašanje. Kada o privilegijama i pravima predsednika Republike priča DS, meni odmah navrne slika Slobodana Miloševića. On nije imao mogućnosti i prava da uživa to što postoji u zakonu jer mu nije dozvoljavala Demokratska stranka. On nije mogao da bude predsednik SPS-a i predsednik Srbije, ali to nikakva smetnja nije da Boris Tadić bude i predsednik Republike Srbije i predsednik DS-a, neke frakcije, nije bitno koje. Sad vi meni objasnite: šta da verujem? Nema ovog mladog Čede, pobeže. On je predvodio demonstracije ''kondomom protiv kordona'' − idemo kod predsednika na Dedinje. Gde su ti studenti? Tad je bilo besplatno studiranje. Sad se sve plaća, studenti mirni. Čime ste ih smirili to, aman? To su neke stvari koje građani Srbije znaju. One ne mogu da se zaobiđu. Mislim da je načelna rasprava baš pravo mesto gde treba da se kaže, da se podsetimo, da bismo shvatili koliko je ozbiljan predlagač kad nudi ovakva rešenja. Jer ovi isti, njima nije problem, oni mogu da pljunu i da poližu odmah sve. Oni će da izglasaju ovaj zakon, al' već sutra ima da ga obaraju. Kad sutra? Kada njihov ne prođe. Samo da vas podsetim, prepoznajem neka lica ovde, koja su bila i pre pet-šest godina u ovoj skupštini. Da li se vi sećate Zakona o finansiranju političkih stranaka? Aleksandra Drecun i Božidar Đelić, pa nafrackani došli, pa ovde kažu Savet Evrope, te Evropska unija, ma svi kažu da je najbolje. Jedini normalan u DS-u je bio Srđan Popović, koji je čuo jednu diskusiju da je zakon pisao neko ko u životu nije učestvovao na izborima, pa ih je molio: aman ljudi, dajte malo sredite, ovo nema veze. Ne, silina je bila, izglasalo se. Posle sledećih izbora kažu: pa, radikali najviše uzimaju iz budžeta. Ali - kažu demokrate - mi pisali zakon za nas, računali smo da ćemo mi da budemo sa najvećim brojem poslanika, mi ćemo iz budžeta da uzmemo najviše para. Onda transparentna Srbija i ona dva ćelavca krenu, pa onda krene Cesid, ne znam za ove tvoje Srđane, ali pretpostavljam i oni. Ne valja zakon. Kritikuju zakon koji su oni doneli. A mi podneli amandmane i rekli: ne valja taj zakon. Borili se protiv tog zakona. Ne, vi radikali ne znate. Donet zakon − ne valja sad zakon. Isto će biti sa ova dva zakona. Potpuno isto ima da bude. Pazite, mi smo podneli amandmane da bi zakon bio normalan i dobar. Ne morate nijedan da usvojite, možete da izglasate kompletno, evo, sve amandmane da odbijete. Ali, šta će da bude kad izgubi Boris Tadić na izborima? Hoćete li onda da vrištite, da kažete: ne valja zakon, nije u skladu sa Ustavom, nije u skladu sa modernim tekovinama, kako beše, Severa, Zapada, Istoka, Juga. Eto, to je naša politička realnost. Vidite koliko je mala granica između najboljeg i najgoreg. Jedna dlaka deli. Super zakon − to ništa ne valja. Ne može predsednik Republike da bude predsednik stranke − a kad je u pitanju Boris Tadić, onda može. Kako da ne. Milošević imao velike policijske snage, veliku vojsku itd. Dođoše na vlast, izračunaše, zaposliše novu vojsku, zaposliše novu policiju. Od Vojske ste napravili samo ''Kobre'', kao lične telohranitelje "Šukita Plazme" i Borisa Tadića. Sad je kumovski duet ušao i sad završavaju posao. Civilna vojna lica - napolje, podobni generali, balerine itd. Ovo sam morao da pomenem zato što su u Ustavu neke stvari dobro napisane i treba da se primenjuju. Predsednik Republike mora da predstavlja državu u inostranstvu jer je to njegova ustavna funkcija. I on izražava jedinstvo. Ali ne jedinstvo kako to Nataša Mićić visokoumno shvata, da li je vlast podeljena i kakva je po svojoj suštini, pa napravi zbrku i grešku. Mora da predstavlja. Ali kako da predstavlja? Ne na način kao što smo imali prilike da vidimo. U Narodnoj skupštini se izglasa deklaracija, rezolucija u kojoj jasno stoji - ne treba da se ide na izbore. Njemu nikakva smetnja nije da kroz 15 minuta izađe i kaže: ja pozivam da se glasa. Cela Srbija se digne protiv njega. Naravno, onda će Slobodan Vučetić da kaže: nije prekršio Ustav, izneo je svoj politički stav, njegova sloboda mišljenja je bezgranična. Ma, nije bezgranična. Kad predstavlja državu, on mora da zna šta predstavlja, a ne njegove slobodoumne interpretacije i neka kreativnost: mi političari treba da preuzmemo odgovornost. Za šta? Može on da preuzme odgovornost za sve što radi, ali zašto nas da pogađa, zašto građane da pogađa? Da ne bih oduzimao vreme mojim prijateljima iz SRS-a, trenutno imamo predsednika Republike koji ne trepne kada treba da kaže kako sa svojim kolegama predsednicima ćaska i oni izražavaju veliku brigu jer razmišljaju o tome da li je porez u njihovoj državi jedan ili dva posto, a jadni Boris ne zna ni kolika mu je država. On se već odmetnuo u neku elitu, njegov nivo je neko, ne znam šta, neki razgovori itd. Morali bismo nekako da imamo mehanizme kako da sprečimo tu vrstu slobodoumnosti. U tom smislu, ovaj predlog zakona sa svim amandmanima je nedorečen, ali ako bismo ga sređivali i u tom pogledu, onda ne treba da vas podsećam koliko bi drekavaca istrčalo sa ove moje leve strane.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Neka se pripremi narodni poslanik Goran Rakovac. Izvol'te, gospodine Ranđeloviću.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, daću još par primedbi koje imaju i načelni karakter, ali koje imaju i suštinske atribute, a tiču se zakona o kojima danas govorimo. Neko je malopre rekao, mislim da je to rekao gospodin Ratković, da su u raspravu o čisto tehničkim zakonima narodni poslanici Čedomir Jovanović i Tomislav Nikolić uneli politiku. Samo bih podsetio da je postupak stvaranja pravne norme u stvari pravna tehnika, a da je sadržina pravne norme uvek politika. E, sad treba videti kakva je politika i kakvu politiku odslikavaju ovakvi zakoni i da postavimo sebi pitanje: zašto DS pristaje na tako slabog predsednika? To što njihov koalicioni partner Vojislav Koštunica to radi, to nam je sasvim jasno. To je njihova politika, oni su svesni da nikada neće imati predsednika Republike, njima odgovara apsolutno slab predsednik Republike i apsolutno moćna Vlada. Ali, nije nam jasno zbog čega DS pristaje na takve uslove i zbog čega su dozvolili da i u tekst zakona, a i kao ustavna kategorija, bude unesen predsednik Republike sa tako slabim ovlašćenjima, dakle slab predsednik Republike. Daću samo par načelnih primedbi. Konkretno, u odnosu na Ustav iz 1990. godine, ovlašćenja predsednika su drastično smanjena. Na drugoj strani, primetna je apsolutna tendencija favorizovanja Vlade. Po ranijim odredbama Ustava predsednik je mogao da zahteva zvaničan stav Vlade po određenom pitanju. Sada je ovo pravo predsedniku uskraćeno. U vanrednom stanju predsednik ima samo pravo supotpisa na akte Vlade, dok ranije nije bilo tako. Kakva su sada prava predsednika, sem da supotpiše nešto o čemu Vlada odlučuje? Kod proglašavanja ratnog stanja, usled nemogućnosti sastajanja Narodne skupštine, formira se neka vrsta trijumvirata, koga čine predsednik Republike, predsednik Narodne skupštine i predsednik Vlade. Ako to dovedemo u vezu sa članom 17. koji reguliše pitanje zamenjivanja predsednika Republike, onda možemo postaviti pitanje: ako u takvoj situaciji nema predsednika Republike nego ga zamenjuje predsednik Narodne skupštine, da li predsednik Skupštine u tom trijumviratu ima dva glasa, i čemu onda postojanje takvog trijumvirata kada se ovlašćenja da neko ima dva glasa stiču u jednoj ličnosti? O tome zakon ništa ne govori. Dakle, apsolutno je ta problematika neregulisana. Da ne bih ponavljao ono što je već rečeno i da ne bih govorio unapred ono što smo pokušali da popravimo amandmanima, o tome ćemo govoriti kada bude reči o amandmanima na ove zakone, dao bih samo još par primedbi vezanih za član 17. koji reguliše zamenjivanje predsednika Republike. Postavio bih pitanje: zbog čega to nije detaljnije i na jasniji način regulisano ovim predlogom zakona? Naime, usled nemogućnosti obavljanja funkcije, usled isteka mandata, usled razrešenja ili podnošenja ostavke, predsednika Republike zamenjuje predsednik Narodne skupštine. Nigde nije na jasan način izraženo koliki su kapaciteti vršenja predsedničke vlasti onoga koji ga zamenjuje, odnosno predsednika Narodne skupštine. Dalje, što se tiče zamenjivanja predsednika Republike u vanrednom ili ratnom stanju, odredbe koje su ovde ponuđene i shodno onome što piše u Ustavu, u suprotnosti su jedna sa drugom. Predsednik Narodne skupštine može samo tri meseca da zamenjuje predsednika Republike. To je u Ustavu jasno rečeno i drugačije ne može da bude. Na drugoj strani, prilikom ratnog stanja predsedniku Republike se produžava mandat i traje tri meseca nakon okončanja ratnog stanja. Prostom računicom može da se izvede da, recimo, vreme zamenjivanja predsednika Republike može da traje i devet meseci, može da traje i u nedogled, što je u direktnoj suprotnosti sa onim što piše u Ustavu. Dakle, još jedna potvrda da nam je Ustav antinomičan i da su nam loši zakoni posledica loših rešenja u Ustavu. Na kraju, ostalo mi je toliko vremena da bih samo postavio pitanje ministru: zbog čega u članu 24. nije navedeno da se odlukom imenuju i sudije Ustavnog suda? Dakle, to je akt kojim predsednik imenuje sudije Ustavnog suda, to nigde ne piše. Da li je zakonopisac, odnosno da li predstavnici Vlade koji su pisali ovaj predlog zakona smatraju da je to toliko nevažna materija da ne treba da stoji u predloženom tekstu zakona ili se radi o omašci? Ako se radi o omašci, to treba ispraviti; ako se radi o nameri, onda je zaista skandalozno da se ima takav odnos prema imenovanju sudija Ustavnog suda. Druge suštinske primedbe daćemo kada budemo obrazlagali svoje amandmane, kojima smo ovako loš tekst zakona pokušali koliko-toliko da popravimo. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nebojši Ranđeloviću. Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac. Neka se pripremi narodni poslanik Miletić Mihajlović. Poslanici LDP-a su iskoristili svoje vreme. Izvol'te, gospodine Rakovac.
Uvažene kolege narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama su dva zakona o kojima se, od kada je ova Skupština konstituisana, mnogo govorilo. Naime, svih ovih meseci unazad smo jako često pominjali neophodnost donošenja ovih zakona. Diskusije su išle u više pravaca, od toga kako ti zakoni treba da izgledaju, bilo je dosta kritika i smatram da je zbog toga dobro što smo ova dva zakona dobili danas, što su na dnevnom redu ove Skupštine jer to pitanje zaista treba razrešiti; da ne pominjem da postoji ustavna odredba i odredba zakona o sprovođenju Ustava da se ovi zakoni donesu. Imamo, dakle, dva teksta čiju je važnost pokazala dosadašnja diskusija. Meni je danas zaista bilo zadovoljstvo da slušam sve narodne poslanike, kako pozicije tako i opozicije, koji su posvetili dosta pažnje ovim zakonima i zaista izneli niz dobrih argumenata, da ne ulazimo u to da nas je ministar u svom pledoajeu vrlo iscrpno upoznao kako sa važnošću ovog pitanja, tako i sa predlozima koje je pred nas stavio. Naime, predsednik Republike, kako sam Ustav kaže, oličava državno jedinstvo i njegova težina postoji ne samo u ovoj ustavnoj odredbi već iz prostog razloga što građanstvo, što svi građani, što narod predsednika Republike doživljava uvek kao nešto posebno, kao jedan od najviših organa u ovoj zemlji i što ta funkcija sama po sebi nosi veliku težinu. Iz tih razloga je još važnije da ozbiljnu pažnju posvetimo ovim propisima. Koliko je pitanje važno, govori i činjenica da je Ustav čitav jedan svoj deo posvetio ovoj materiji. Naime, predsedniku Republike Ustav je posvetio desetak članova, od člana 111. do 121. Definisao je dosta pitanja koji se sada ovim zakonima razrađuju. Sam Ustav je, dakle, definisao kako položaj predsednika tako i njegove nadležnosti, ističući posebno njegovu nadležnost i funkciju u proglašenju zakona, pitanje izbora, nespojivosti funkcija, mandata, ostavke, razrešenja, imuniteta, zamene, da bi na kraju, u članu 121, dao i obavezu da se donese poseban zakon o predsedniku. Ova dva zakona, faktički, predstavljaju razradu ovih ustavnih odredbi, u skladu sa najboljom tradicijom koju smo i mi do sada imali, ali i konsultujući uporedno pravo, s obzirom na to da veliki broj zemalja predstavljaju republike kao što je naša država, tako da je i iskustvo pitanja ove materije iz uporednog prava dosta veliko i da je dosta od toga preuzeto u ovim propisima. Dakle, kao što sam rekao, Ustav sa svojih desetak članova reguliše pitanje i položaj predsednika. Imamo dva zakona koja ovo razrađuju. Od svih tih propisa, zadržao bih se na jednom članu Ustava i na jednom članu zakona. Kolega koji je govorio pre mene je to pomenuo. Mislim da je pitanje dosta ozbiljno i da zahteva da mu se pokloni posebna pažnja. Naime, radi se o članu 120. Ustava, koji reguliše pitanje zamenjivanja predsednika Republike, odnosno o članu 117. zakona o predsedniku Republike, koji takođe tretira ovo pitanje. U članu 120. Ustava kaže se: ''Kada je predsednik Republike sprečen da obavlja dužnost ili mu mandat prestane pre isteka vremena na koje je biran, zamenjuje ga predsednik Narodne skupštine''. Stavom 2. se određuje da ovo zamenjivanje predsednika Republike traje najduže tri meseca i stavom 3. da ''izbore za predsednika Republike predsednik Narodne skupštine je obavezan da raspiše tako da se održe najkasnije tri meseca od nastanka sprečenosti predsednika Republike odnosno prestanka mandata na koji je biran''. Ovde se postavlja nekoliko i pravnih i faktičkih pitanja, koja mogu da budu više nego interesantna. Jedno od tih pitanja, koje je i ministar u svom izlaganju pomenuo, jeste pitanje legitimske prirode, a neki od diskutanata su ovde postavili još jedno pitanje, pitanje kapaciteta funkcije predsednika Narodne skupštine za vreme dok zamenjuje predsednika Republike. Osim toga što je to vreme ograničeno na tri meseca, postavilo se pitanje da li on može sa punim kapacitetom da zamenjuje predsednika Republike, odnosno da li može da vrši sve one poslove koje su Ustav i zakon predvideli kao nadležnosti predsednika Republike. Zakon je tu dosta jasan i on odriče pravo predsedniku Narodne skupštine da izvršava sve poslove, odnosno da ispunjava sve nadležnosti koje su date predsedniku Republike, ne samo zbog ograničenog roka na koji on to može da radi, već i iz drugih praktičnih razloga. Pitanje legitimske prirode je po meni jako bitno iz prostog razloga što se predsednik Republike bira na neposrednim izborima, dakle, direktno od strane građana, dok je predsednik Narodne skupštine izabran posredno, dakle, prvo je izabran za narodnog poslanika a onda je, u Narodnoj skupštini, kao prvi među jednakima, izabran za predsednika Narodne skupštine. Član 17. zakona razrađuje ustavnu odredbu člana 120. Ustava i u svom prvom stavu predviđa da (to ne znači da razrađuje koji su to razlozi zbog kojih predsednik Republike ne može da obavlja svoje dužnosti) ''ako predsednik Republike podnese ostavku, bude razrešen ili sprečen da izvršava svoju funkciju, zamenjuje ga predsednik Narodne skupštine''. Takođe je ovde inkorporiran stav 2. člana 120. Ustava, gde se kaže da je to vreme ograničeno i da to zamenjivanje može da traje ''najduže tri meseca''. Stav 2. je dosta bitan jer se tiče neposredno nadležnosti predsednika Republike, odnosno toga šta predsednik Skupštine tokom zamenjivanja predsednika Republike može da radi. Tu vrlo lako mogu da se razdvoje dve vrste nadležnosti koje su njemu date da obavlja. Naime, tokom zamenjivanja predsednika Republike, predsednik Narodne skupštine vrši dve vrste poslova. Jedna vrsta su oni protokolarni poslovi, znači, predstavljanje Republike Srbije, primera radi, u zemlji i inostranstvu, primanje opoziva i eksternih pisama stranih diplomatskih predstavnika, dok su kod druge vrste poslova ovde određenih u pitanju poslovi koji ne trpe odlaganje, odnosno ukoliko se ne bi vršili postojala bi opasnost po državu. Radi se o obavezi ''da raspiše izbore za Narodnu skupštinu, da predlaže Narodnoj skupštini kandidata za predsednika Vlade, da vrši nadležnosti u oblasti odbrane Republike Srbije i da komanduje Vojskom Srbije''. Posmatrajući ovaj član, možemo vrlo jasno da razdvojimo ove dve grupe poslova. Prvu, dakle, gde se izvršavaju tekući poslovi, i drugu grupu nadležnosti, koju je potrebno izvršiti bez odlaganja da država ne bi pretrpela štetu. Međutim, imamo i stav 3. člana 17, koji kaže: ''Predsednik Narodne skupštine koji zamenjuje predsednika Republike dužan da raspusti Narodnu skupštinu u svim slučajevima u kojima je to ustavna dužnost predsednika Republike i da svaki izglasani zakon proglasi ukazom''. Dakle, ovde je njegova nadležnost drugačija od predsednika Republike koji svoju funkciju vrši u punom kapacitetu. Predsednik Republike ne mora, primera radi, ukazom da potpiše neki zakon, može da ga vrati skupštini na ponovno razmatranje, dok kod predsednika Narodneskupštine tokom zamenjivanja predsednika Republike ne postoji ovo pravo, postoji obaveza da sve zakone koji budu izglasani od strane Narodne skupštinesvojim ukazom i proglasi, što pokazuje i razrešava onu dilemu koju sam na početku izlaganja izneo, da li je kapacitet predsednika Narodne skupštine tokom zamenjivanja predsednika Republike potpun. Dakle, postoje određeni poslovi, odnosno nadležnosti koje predstavljaju dužnost predsednika Narodne skupštine, ne samo pravo nego i dužnost, tokom ova tri meseca dok zamenjuje predsednika Republike. Isto tako, treba pomenuti da predsednik Narodne skupštine ne može da vrši pojedine poslove koje bi inače predsednik Republike mogao. Recimo, ne može da podnese predlog za promenu Ustava, ne može da daje pomilovanja, odlikovanja, ne može da učestvuje u postupku izbora Ustavnog suda. To pitanje je takođe pokrenuto od nekih govornika koji su govorili pre mene. Dakle, niti da predlaže Narodnoj skupštini broj sudija, na šta inače, po Ustavu, ima pravo predsednik Republike, ali isto tako ne može ni da ih bira sa liste koju utvrdi Narodna skupština. Sve u svemu, ovim zakonom imamo predviđen i ovaj slučaj koji u praksi može da se desi, koji može da dovede do političke krize u zemlji i do drugih problema. Ovim članom koji sam pomenuo, članom 17. zakona, ta materija je dosta razrađena. Možda bi tu trebalo dodati još nešto. Na kraju krajeva, na ovaj zakon je stigao veliki broj amandmana pa, imajući u vidu da su svi koji su do sada diskutovali o ovom zakonu zaista korektno diskutovali, sa željom da pravilno procene tekst koji imamo pred sobom i da ga, eventualno, nekim primedbama poboljšaju, za očekivati je da će pojedinim amandmanima ovaj tekst zaista i biti poboljšan. U svakom slučaju, ova dva zakona su nam neophodna. Znate, u srećnim državama u koje, na žalost, naša ne spada, postoji ona izreka ''jednom predsednik - uvek predsednik''. Narodi koji poštuju tu izreku imaju stabilne države. Za očekivati je da ovo bude jedan od koraka da i naša država uđe u red tih srećnih zemalja. Poslanici DSS-NS će podržati ovaj tekst, moguće je uz neke male intervencije koje bi se izvršile pojedinim amandmanima. U svakom slučaju, još jednom bih rekao da je ovaj zakon značajno dobro urađen i, uz eventualne male korekcije, mislim da će predstavljati jedan korak dalje u demokratizaciji Srbije i uređenju njenih institucija.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Goranu Rakovcu. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, a neka se pripremi narodni poslanik Srđan Milivojević. Srđan Milivojević povlači svoju diskusiju, ja mu zahvaljujem. Izvolite, gospodine Miletiću.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su veoma značajni zakoni, koji regulišu veoma značajna pitanja u vezi s institucijom koja je na čelu države. Članom 111. Ustava Republike Srbije kaže se da ''predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije''. On bi to državno jedinstvo trebalo da izražava u odnosu prema državnoj politici, koju utvrđuje Vlada Republike Srbije, i prema građanima Republike Srbije, koji ga, konačno, i biraju na ovu funkciju. Kada je reč o utvrđenoj politici, podsećam vas na to da se u Zakonu o Vladi Republike Srbije, u članu 2. kaže da Vlada utvrđuje i vodi politiku Republike Srbije. Postavlja se pitanje na koji način kroz ustavnu odredbu člana 11. predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije. Kako se on u okviru svog političkog delovanja drži okvira utvrđene politike? U praksi imamo, s jedne strane, da se taj okvir ne poštuje od strane predsednika Republike, ili, s druge strane, ta utvrđena politika nije jasno definisana u Vladi Republike Srbije. Tako, na primer, u odnosu na to da li je budućnost Srbije u NATO ili nije, čini se da ne postoji usaglašen stav između onih koji čine Vladu i, naravno, između Vlade u celini i predsednika Republike Srbije. Drugo, državno jedinstvo predsednika Republike nije se izražavalo ni u odnosu prema građanima. Ranije smo imali u kampanjama, a i za vreme vršenja predsedničke funkcije gospodina Borisa Tadića, izjave da je Srbija duboko podeljena na dve strane, ili polovine, i to na jednu naprednu, proevropsku i na drugu tradicionalnu, konzervativnu Srbiju. Sad zamislite, kada neko drugi dođe na mesto predsednika Republike, on može da upotrebi neke druge izraze, na primer, na servilnu ili podaničku i na onu patriotsku. Da li je dobro da predsednik Republike, bilo ko da to bude, na bilo koji način treba da deli Srbiju i njene građane? Tako predsednik Republike šalje veoma lošu poruku građanima i već samim tim ne izražava državno jedinstvo Republike na čijem je čelu. U prošlosti smo imali situaciju, na primer, na poslednjim lokalnim izborima koji su održani 2004. godine, pa i na poslednjim parlamentarnim izborima, imali smo da možda 70-80% građana ne doživljava aktuelnog predsednika Republike kao svog predsednika, već ga isključivo doživljava kao lidera jedne političke stranke, u ovom slučaju Demokratske stranke. Ne može predsednik Republike, bez obzira na to ko je u pitanju, da bude podeljena politička ličnost, ili dvostruka politička ličnost, pa u isto vreme da uspešno obavlja lidersku funkciju, čelnu funkciju stranke i da bude na čelu države. Iz tih razloga, svakako, tu postoji sukob interesa i odgovarajući član u Predlogu zakona mora da se dopuni amandmanom. SPS je predložila jedan takav amandman i, naravno, da li će on biti prihvaćen ili neki drugi koji ovo pitanje rešava tako što to treba razdvojiti. Predsednik države je državnik i ne može da bude stranački lider, jer na takav način on distancira od sebe ogroman broj ljudi, odnosno građana, svojom stranačkom politikom. U trenutku kada stranački lider, ako je to stranački lider, bude izabran za predsednika Republike, on nadrasta tu svoju ulogu i prerasta u državnika, a onda mora da ima takav odnos da ga svi građani u jednakoj meri osećaju i doživljavaju kao svog predsednika. Mi iz SPS-a mislimo da nije u redu pitanje ostavke predsednika Republike za vreme vanrednog i ratnog stanja. Ostavka ne može da se uvaži za vreme vanrednog i ratnog stanja zato što je predsednik Republike u tim uslovima vojnik broj jedan, on je vrhovni komandant i to ostavlja poruku dezerterstva, na šta može da asocira i druge, da mogu da se povuku sa linije fronta ili sa one linije zadatka koju obavljaju. SPS smatra da donošenjem ova dva zakona nisu stvoreni svi uslovi za raspisivanje izbora. U članu 3. Ustavnog zakona kaže se: ''Izbore za predsednika Republike raspisaće predsednik Narodne skupštine, do 31. decembra 2007. godine, odnosno najkasnije u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu poslednjeg zakona kojima se uređuju položaj i izbori za predsednika Republike, odbrana i Vojska Srbije, spoljni poslovi i službe bezbednosti''. SPS se neće saglasiti sa onima koji smatraju da su ova dva zakona dovoljna za raspisivanje izbora. Ovim se krši Ustav i zato molim sve klubove da vode računa o tome. Naravno, postoje i neki drugi aspekti, ali o tome ćemo kroz amandmane. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miletiću Mihajloviću. Za reč se javila, po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvol'te, gospođo Radeta.
Javila sam se na osnovu Poslovnika, član 226, da tražim mišljenje od gospodina Milana Markovića. Pre toga, gospodine ministre, pitanje za vas: Da li vi znate ko su Vladan Starčević i Slađana Mrvović? Pomoć prijatelja: iz Smederevske Palanke. Ne znate. Evo, reći ću vam ja. Pošto ste u Smederevskoj Palanci uveli privremene mere u junu ove godine (znači, prošlo je već više od četiri, skoro pet meseci), Vlada Republike Srbije i vi, kao resorni ministar, doneli ste odluku o imenovanju Privremenog veća i predsednik Privremenog veća je Vladan Starčević iz Demokratske stranke. Pre toga je gospodin Vladan Starčević bio član Opštinskog veća, do 2004. godine. Sekretar opštine je bila gospođa Slađana Mrvović, takođe do 2004. godine. Taj gospodin Vladan Starčević i gospođa Slađana Mrvović obuhvaćeni su krivičnom prijavom 296/2006 zbog nekih malverzacija, vezano za budžet, za nalaze budžetske inspekcije itd. Dakle, vi očigledno ne vodite računa čak ni o tome da proverite da li je lice koje postavljate za predsednika privremenog veća u nekoj opštini pod krivičnim gonjenjem. To je zaista neverovatno. Ako znamo da u Srbiji imamo deset opština gde je već odavno istekao rok, gde je trebalo raspisati vanredne izbore, onda mogu misliti šta se dešava u ostalim opštinama. Sada je u Smederevskoj Palanci, dame i gospodo, opšti kolaps zato što Nenad Ristić, gospodin koji je bio predsednik Skupštine, a koji je iz vaše vam bratske koalicione DSS, naravno zna za ovu krivičnu prijavu 296/2006 i tom krivičnom prijavom, i pretnjom da će o toj krivičnoj prijavi da govori u javnosti, ucenjuje gospodina Vladana Starčević. I oni tako, kao da se ništa nije desilo, kao da nije bilo nikakvog referenduma, i dalje upravljaju opštinom na način kako se njima dopada. Zapravo, bukvalno ništa ne funkcioniše, potpuno je blokiran rad i javnih preduzeća i opštine Smederevska Palanka, a zahvaljujući vama, gospodine Milane Markoviću, na čelu te opštine, na čelu Privremenog veća je vaš stranački kolega iz DS-a Vladan Starčević, protiv koga se vodi krivični postupak. Ako je i od vas, previše je, zaista.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi narodni poslanik Miroslav Petković. Izvol'te, gospodine Jojiću.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi samo da skrenem vašu pažnju, da se podsetimo kako je to regulisano u uporednom pravu, kakav je predsednički sistem u svetu, pa bih ukratko, ako mi dozvolite, dao nekoliko napomena. Predsednički sistem je ustavno uređenje u kome su, načelno, oštro podeljene zakonodavna i izvršna vlast. Šefu države poverena je izvršna vlast, a parlamentu je poverena zakonodavna vlast. Šef države, načelno, ne može uticati na položaj i rad parlamenta. Međutim, u svim predsedničkim sistemima postoji otvoreni ili zaobilazni put da predsednik posredno ili neposredno utiče na rad parlamenta. U odnosu na to kakav položaj i uticaj ima predsednik na rad parlamenta, razlikujemo: čist predsednički sistem, s jakim predsedničkim i superpredsedničkim ingerencijama i sistemom. Predsednički sistem je dao novu osnovu, načelnu i tehničku, za individualni oblik šefa države kao nosioca celokupne izvršne vlasti i istorijski je proizašao iz monarhije. Dame i gospodo, američki predsednički sistem vam je dobro poznat. Ustav iz 1787. godine je regulisao i ojačao položaj predsednika SAD. Položaj i funkcija predsednika u čistom predsedničkom sistemu. Predsedniku republike, koga bira narod, koji je samo njemu i odgovoran, poverava se samo i isključivo izvršna vlast. On načelno ne može uticati na rad parlamenta. Međutim, predsednik podnosi parlamentu predloge zakona i predloge mera da bi putem poruka i izjava stigle pred parlament. U predsedničkom sistemu s jakim predsednikom on ima više ovlašćenja nego što mu teorijski i po logici ustavnoga režima pripada. Tako npr. predsednik Brazila može staviti svoj veto na predlog zakona. Pored toga, u predsedničkom sistemu s jakim predsednikom daje se mogućnost predsedniku da zahteva ponovan pretres o zakonskom predlogu ili usvojenom zakonu, da donosi ukazno zakonodavstvo i traži sazivanje parlamenta. Ovakva slična ovlašćenja su još izrazitija, a pravo predsednika je veće - u superpredsedničkim sistemima. U predsedničkim sistemima šef države je i vrhovni komandant oružanih snaga. Predsednik postavlja funkcionere uprave i njihov međusobni odnos u zavisnosti od ostalih ovlašćenja koja ima kao šef države. U predsedničkom sistemu, kao i drugim uređenijim sistemima, šef države je predsednik države i njenog suvereniteta i vrši poslove kao što su predstavljanje zemlje u međunarodnim odnosima, vođenje diplomatskih razgovora, sklapanje ugovora, akreditovanje diplomatskih predstavnika. Ustavi ne ističu vanredna ovlašćenja u nekim zemljama. U predsedničkom sistemu s jakim predsednikom, a osobito u superpredsedničkom sistemu, jer je to obuhvaćeno opštim i uobičajenim ustavnim ovlašćenjima, izuzetno se predviđa pravo šefa države da u slučaju potrebe, po sopstvenoj oceni dakle, može doneti takve akte koji će u ratnim ili drugim situacijama suspendovati pojedine odredbe pojedinih zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, sada ću se osvrnuti na Predlog zakona o predsedniku Republike. Prvo što primećujem i imam ozbiljnu primedbu na član 2. ovog predloga. ''Predsednik Republike bira se na neposrednim izborima, tajnim glasanjem.'' Međutim, norma bi morala da bude preciznija, da tu stoji: predsednik Republike Srbije - dakle, ovde mora doći ta reč. Dalje, dame i gospodo, kada je u pitanju član 8. Obezbeđivanje predsednika Republike. Ovakvo obezbeđenje i ovakvu mašineriju nema ni engleska kraljica, nema ni predsednik SAD, Francuske, Engleske, Rusije i drugih zemalja. Molim vas, član 8. Obezbeđivanje predsednika Republike glasi: ''Predsednika Republike i članove njegovog domaćinstva...'', e sad se postavlja pitanje ko ulazi u članove njegovog domaćinstva, koje osobe, koja lica, ''...obezbeđuju policija, Vojska Srbije i drugi organi u skladu s potrebama predsednika Republike i propisom koji donosi Vlada''. Dame i gospodo, ovo je neprihvatljivo. Znate li koliko će taj predsednik Republike da košta? Jako puno. Al' on će da košta i ide na štetu poreskih obveznika, penzionera, invalida i ostalih. Kada je u pitanju nespojivost, poslanici SRS imaju određeni stav. Kakav je stav poslanika SRS-a i same stranke, kada je u pitanju spojivost i nespojivost ovih funkcija, to je rekao šef poslaničke grupe, gospodin Tomislav Nikolić. Ja ću vas podsetiti na to da je u članu 55. Ustava Savezne Republike Nemačke predviđeno da predsednik Republike ne može istovremeno imati razne funkcije. SRS je preko svog šefa, gospodina Tomislava Nikolića, izrazila svoj stav da u tom slučaju, ko je kandidat SRS-a, neće istovremeno obavljati funkciju predsednika političke stranke. Sećam se, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, koliko ste za vreme predsednika Miloševića stavljali primedbe da je on bio i predsednik Republike, SRJ u to vreme, i predsednik političke stranke. SRS je protiv takvih stavova, takve politike i takvog mišljenja. Zašto? Zato što će predsednik Republike (danas je predsednik iz DS, sutra će biti iz Radikalne stranke, što je sasvim prirodno i normalno, ili iz neke druge stranke) celokupan sistem i celokupnu svoju mašineriju, moći da stavi u funkciju svoje političke stranke. Zbog toga je šef države - šef države i sve drugo je otpalo. I on sa drugim stvarima nema da se meša i ne može da utiče na bilo koji način, posredan ili neposredan. U članu 56. Ustava Savezne Republike Nemačke propisano je čak da predsednik Savezne Republike Nemačke polaže zakletvu, ali polaže zakletvu odmah i može da je polaže i na verski način. Na kraju te zakletve, svega što obećava i čime se zaklinje, on kaže: Tako mi boga! Razrešenje − i tu ima određenih spornih stvari, na koje je ukazao šef poslaničke grupe gospodin Tomislav Nikolić. Ali, kada su u pitanju ovlašćenja (iz uporednog prava ukazujem), u članu 60. Ustava Savezne Republike Nemačke normirano je koja su ovlašćenja predsednika Savezne Republike Nemačke. Između ostalog, on u pojedinačnom slučaju u ime savezne države daje pomilovanje. Međutim, u odredbi člana 24. Predloga zakona o predsedniku Republike u stavu 3. kaže se: ''daje pomilovanja''. Dame i gospodo, predsednik Republike nema pravo i nema ovlašćenje da daje pomilovanje. Može samo da se kaže: pojedinačna pomilovanja. Ova odredba je trebalo da bude jasna – donosi pojedinačan akt za pomilovanje određenog lica. To je u uporednom pravu tako regulisano. Dame i gospodo, kada su u pitanju odredbe o prestanku mandata, moram da vas podsetim da je ovde 11 članova našlo mesto, trećinu odredaba ovoga zakona sada sadrže odredbe koje daju određena prava i privilegije budućem bivšem predsedniku. Ta prava i privilegije su za SRS apsolutno neprihvatljiva. Stotine miliona poreskih obveznika mogu da odu na ove troškove i na ove privilegije. To je ono na šta vam ukazujemo, da se troškovi poreskih obveznika iz one kožne torbice kojom rukovodi ministar finansija, kako Francuzi kažu, moraju strogo kontrolisati, moraju troškovi da se svedu na najmanju moguću meru. E, sad gledajte, molim vas: pravo na počasni naziv, pa pravo na naknadu plate, pa pravo na vraćanje na rad, pa pravo na mesečno primanje po prestanku prava na naknadu plate, pa pravo na posebno mesečno primanje, pa pravo na Kancelariju, pa pravo na rad Kancelarije, njegovih savetnika, pa pravo na obezbeđenje... Prestao predsednik da bude neko u ovoj državi i on ima sledeća prava kada je u pitanju obezbeđenje. ''Bivši predsednik Republike ima pravo da ga obezbeđuju policija i Vojska Srbije''. Molim vas, evo kaže - čak i Vojska. Ostala prava po prestanku mandata: ''Bivši predsednik Republike ima pravo na diplomatski pasoš. Kad god je u inostranstvu u svojstvu bivšeg predsednika Republike, bivši predsednik Republike ima pravo na zaštitu, pomoć i usluge diplomatsko-konzularnih predstavništava Republike Srbije. Bivši predsednik Republike ima pravo na pristup arhivama iz vremena dok je bio predsednik Republike''. E, sad gledajte jednu stvar, vrlo zanimljivu. Vidite kakav je položaj i status. Kaže: ''Položaj predsednika Republike koji je razrešen''. Recimo, taj predsednik Republike mogao je da napravi neku grešku koja može da bude i nenamerna, može da bude da je počinio grešku iz nehata, i on je razrešen i nema ova prava koja ima predsednik kome je mandat istekao. Kaže: ''Predsednik Republike koji je razrešen nema prava koja po ovom zakonu ima bivši predsednik Republike''. Ovo je sasvim pogrešno i naopako. Ovako bi trebalo da bude i za predsednika kome je prestao mandat - nema prava koja je imao kao predsednik Republike. Onda poreski obveznici i građani Srbije neće da plaćaju nešto što ne moraju, a neko da ima korist. I ko je ovde izvukao korist? Izvukao je korist onaj kandidat koji je bio jedan mandat, ili možda godinu-dve, ako se raspisuju vanredni izbori i dođe do nekih promenjenih okolnosti, izbori dolaze i taj čovek ostvaruje određena prava. Da ne govorim o tome koja sve prava, pojedinačno, ima predsednik posle mandata, jako puno ovlašćenja i privilegija. Ne bih vas zamarao, ali to su stotine miliona koje mogu da proizađu. Šta će bivšem predsedniku Republike da obezbeđuje spremačicu i dadilju, njegovu suprugu da vozi na pijac mercedes Vlade Republike Srbije? To ne sme da se dozvoli. To plaćaju poreski obveznici, to plaćaju građani. Sinoć sam imao promociju jedne knjige prof. dr Vojislava Šešelja u Kovinu. Jedna penzionerka mi prilazi i kaže: Gospodine, mogu li nešto da vas pitam? Rekoh: Izvolite, gospođo. Kaže: Evo vam ček, ja primam penziju 4.000. E, pa znate šta, samo kad kresne ''audi 8'', kada ga upali i pređe kilometar, već je jedna plata jednog invalida i poreskog obveznika koštala. Smatramo da su ove privilegije zaista privilegije, koje nemaju čak ni engleska ili holandska kraljica. Dame i gospodo, nema ministra da ga pitam zašto u Predlogu zakona o izborima za predsednika Republike nema kaznenih odredbi. Ovaj zakon morao je da sadrži kaznene odredbe. Iz kojih razloga? Šta će se dogoditi i šta se događa? Trebalo je predvideti: ko predsedničkom kandidatu ili političkoj stranci za potrebe kampanje omogući protivpravno korišćenje objekata, finansijskih sredstava, vozila, tehničkih sredstava i druge imovine MUP-a, drugih ministarstava i državnih organa, pravosudnih organa, javnih preduzeća i ustanova, privrednih organizacija u kojoj je država većinski vlasnik, vozila i tehnike Vojske i vojnih organa i organa lokalne samouprave - kazniće se za krivično delo najmanje godinu dana. U ovom predlogu je morala ova odredba da bude sadržana i ugrađena. Zašto? Dame i gospodo, neću da kažem sada, jedan je funkcioner iz jedne demokratske stranke rekao ovako - nemojte nam dirati direktora direkcije, znate li vi koliko je on dao miliona za kampanju. Znate, ovo su radovi zbog čega moraju da budu određene sankcije. Može svaka partija sutra da zloupotrebi svoj položaj. Dame i gospodo, šta je nadalje trebalo predvideti u ovom zakonu? Ko iz organa i organizacija protivpravno vrši pritisak (a vi znate da smo imali te pritiske) ili uticaj na opredeljenje zaposlenih u tom organu gde neki funkcioner ili moćnik, ili koji je kandidat za ovu ili onu listu, odnosno birača, da izađe ili ne izađe na izbore, pozove ga na odgovornost zbog glasanja ili neizlaska na glasanje, ili zahteva od njega da kaže kako je glasao, ili zašto nije glasao, kazniće se takođe za krivično delo, a kazna ne bi trebalo da bude manja od godinu dana. Dame i gospodo, ako mi dozvolite, veliki broj građana nam se javlja. Meni je u poslednje vreme stiglo bezbroj pisama u kojima traže povećanje plata zaposlenih u pravosuđu, kojima je obećano neko povećanje koje niko ne razume. Sindikat pravosudnih organa, odnosno zaposlenih je zaključio neki sporazum i zaključak, međutim taj zaključak apsolutno nije jasan i od toga zaposleni u pravosuđu neće imati nikakvu vajdu. Ponovo ističem da se javljaju građani i po pitanju štrajka u školama u Srbiji. Male su plate prosvetnih radnika, penzioneri i invalidi kukaju da su im male penzije. Situacija je, dame i gospodo, veoma ozbiljna. U svakom slučaju, ovim kategorijama naših građana mora se pokloniti maksimalna pažnja. Plate ove sirotinje i mučenika koji imaju pet ili deset ili petnaest hiljada treba da budu povećane i samo se na taj način dokazuje da je jedna vlast i demokratska i uspešna. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Petru Jojiću. Gospođa Radeta je tražila reč po Poslovniku, a gospodin Petković je na redu. Da pustimo gospođu Radetu, mladi gospodine Petkoviću. Izvol'te,gospođo Radeta.
Hvala. Dame i gospodo poslanici, Oliver Dulić je u subotu prekršio članove od 1. do 241. Poslovnika Narodne skupštine, pogotovo član 27. stav 1. tačku 3. Naime, Oliver Dulić je, prema onom što je ostalo zapisano u stenografskim beleškama, pokušao da suspenduje Poslovnik Narodne skupštine, u jednom delu naravno. Jutros, na početku današnjeg rada, gospodin Tomislav Nikolić je skrenuo pažnju na ovaj problem i objasnio gospodinu Oliveru Duliću kako nije mogao da se ponaša onako kako se ponašao u subotu, ali ja sam u međuvremenu pročitala ove stenografske beleške i zaista je neverovatno da su poslanici koji su glasali za ovaj predlog za koji, pre svega, nije moglo da se glasa jer, kao što je objašnjavao gospodin Tomislav Nikolić, poslanička pitanja nisu dobra volja predsednika parlamenta, već su obaveza po članu 199. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, i na svakoj sednici mora da bude ta tačka dnevnog reda, ali je gospodin Oliver Dulić rekao da on na osnovu člana 143. stav 2. Poslovnika predlaže da Narodna skupština odluči da iz dnevnog reda povuče tačku 3. Poslanička pitanja, na šta, opet ponavljam, nikako nije imao pravo jer, kao što mu je rekao jutros gospodin Tomislav Nikolić, nije on narodnim poslanicima poklonio pravo da govore po Poslovniku, već je to poslovničko pravo svakog narodnog poslanika. Gledajte šta dalje kaže Oliver Dulić. Dakle, da se povuče 3. tačka Poslanička pitanja i traženje obaveštenja i objašnjenja na osnovu čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine. Ovo je, drage kolege, zaista neverovatno. Da Oliver Dulić predloži da skupštinska većina izglasa da narodni poslanici ne mogu da koriste dva člana Poslovnika Narodne skupštine, pretpostavljam samo na ovoj sednici. Možda planiraju da nikada više ne dozvole da govorimo na osnovu članova 225. i 226. Zaista, anarhija kakva postoji u Narodnoj skupštini od kad je Oliver Dulić predsednik je nezapamćena. Bila sam narodni poslanik i u vreme kada je Nataša Mićić bila predsednik i mislila sam da je ona neprevaziđena, ali sada zaista - mrtva trka između Nataše Mićić i Olivera Dulića.
Zahvaljujem. Nemojte, kad nema predsednika, govoriti tako, molim vas. Zaključujem prepodnevni deo sednice. Po podne će prvi govornik biti šarmantni gospodin Petković, a iza njega Dušan Bajatović. Sednicu nastavljamo u 15 sati i 10 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, a neka se pripremi narodni poslanik Dušan Bajatović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsedniče, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 121. novog Ustava Republike Srbije jasno je predviđeno da je Skupština u obavezi da donese novi zakon o predsedniku Republike. Takođe, Ustavom u članu 111. određeni su položaj i nadležnosti predsednika Republike. Naravno, pored Ustava, još neki zakoni - zakon o vojsci, zakon o odbrani i niz drugih zakona koje smo obavezni, takođe, da usvojimo u ovom parlamentu - određuju neke nadležnosti predsednika Republike. Siguran sam u to da ćemo te zakone u predviđenim rokovima i doneti, kako bi izbori za predsednika Republike mogli da budu održani. Nadležnosti predsednika Republike mogu se konstituisati samo Ustavom. To je vrlo bitna odredba. Odnosno, ni predsednik Republike ne može uticati na nadležnosti i ovlašćenja Vlade i Narodne skupštine, a naravno ni Narodna skupština ne može delovati u kontrasmeru. Znači, ono što su predvideli Ustav i zakoni koji regulišu njegove nadležnosti i položaj ne može se prekršiti i ne može se proizvoljno menjati. Mislim da je veoma značajno danas pomenuti da predsednik Republike predlaže Vladi budžet koji je potreban da bi funkcionisali i on, kao inokosni izvršni organ, ali, svakako, i Generalni sekretarijat predsednika Republike. Zamoliću uvaženog ministra Markovića da mi odgovori, pokušavao sam u predlogu budžeta da nađem: da li su i kolika sredstva predviđena za predsedničke izbore, koji nas očekuju, svakako, u toku iduće godine? Jedna od značajnih odredbi, koja je dobro razrađena u predlogu ovog zakona, jeste da niko ne može više od dva puta da bude biran za predsednika Republike. Mislim da je zakon u određenim članovima koji to predviđaju potpuno jasan. Naime, uopšte nije bitno da li će predsednik tu funkciju vršiti deset godina ili će mu mandat trajati praktično iz dva puta po par meseci, znači - niko ne može biti predsednik Republike više od deset godina. Takođe je veoma bitno, kod poveravanja mandata za formiranje Vlade Republike Srbije, u zakonu je predviđeno da predsednik daje mandat onom kandidatu koji je sposoban i koji može da obezbedi izbor Vlade. Pratili smo juče, verovatno većina nas, izbore u Republici Hrvatskoj - kod njih to nije tako predviđeno. Tako da je to, sigurno, još jedna pogodnost ovog zakona. Takođe, mislim da je u ovom predlogu zakona pitanje ostavke i razrešenja predsednika Republike razrađeno na zadovoljavajući način. Danas smo imali priliku da čujemo određene zamerke na predlog ovog zakona. Mogu donekle da se složim, da su pojedine odredbe ovog predloga zakona praktično prepisane neke odredbe Ustava i nisu potpuno razrađene. Mislim da je u pitanju član 9. koji je bukvalno prepisan, doslovce, ali mislim da to neće uticati na sadržaj i kvalitet ovog zakona.Status bivšeg predsednika Republike možda jeste prenormiran, odnosno 11 članova ovog zakona reguliše njegov status, ali mislim da ipak položaj bivšeg predsednika Republike ne može biti jednak kao kada je u pitanju neko od običnih građana. Svakako je to normalno i u drugim državama, da ta lica kojima je istekao mandat imaju određene privilegije. Tako da ne čudi što je to u ovom predlogu zakona navedeno. Kandidovanje za podršku predsedniku Republike - predviđeno je da je potrebno 10.000 potpisa. Ukoliko se ne varam, za gradonačelnika Beograda je potrebno više od 30.000 potpisa jer je vezano za procenat, odnosno za broj birača, ali ovde su i moje kolege izrazile uverenje da je 10.000 potpisa sasvim dovoljno, pre svega da bi se kandidatima manjinskih stranaka omogućilo da imaju svog predstavnika na predsedničkim izborima. Vezano za ovaj zakon o izboru predsednika Republike, mislim da su članovi, pre svega član 4. u stavu 2. i stavu 5, koji regulišu rokove koji su predviđeni za održavanje izbora predsednika Republike, precizni i da će u znatnoj meri olakšati čitavu ovu proceduru. Takođe, kod članova 18. i 21. možemo da napravimo određenu paralelu, odnosno da ih povežemo. Možda je moglo u Predlogu zakona, pre svega u članu 18, da se predvidi i jasno stoji da se održava prvi krug izbora. To je naročito značajno. Imali smo priliku da uvaženi profesori iz DSS-a ukažu na to da može postojati mogućnost kada jedan kandidat dobije 49%glasova, a drugi 48%, i imamo određeni broj nevažećih listića, da može da dođe do određenih problema. U duhu zakona može se ovo ovako tumačiti, ali mislim da bi bilo preciznije da stoji zaista ''prvi'', a umesto onih ponovljenih izbora u članu 21. da piše "drugi krug predsedničkih izbora". Takođe, član 24 -u samom članu to može da se razume onako kako pretpostavljam da je predlagač i imao nameru, ali me zaista malo dovodi u nedoumicu ova rečenica u Obrazloženju: ''Posredi je težnja da se dva republička organa koja se biraju na neposrednim izborima - Narodna skupština i predsednik Republike - biraju iz istog biračkog korpusa''. Neko ko ovo pročita može da pomisli da će birački spisak koji je važio u januaru za izbor narodnih poslanika, praktično biti isti i za izbor predsednika Republike, odnosno da sva ona lica, građani, koji su u međuvremenu stekli biračko pravo neće moći da glasaju. Mislim da je to potrebno ovde podvući i objasniti, naravno, pre svega zbog građana Srbije jer smo danas čuli neke primedbe i na ovaj član 24. zakona o izboru predsednika Republike. Svakako je zadovoljstvo u parlamentu Republike Srbije raspravljati o zakonu o predsedniku Republike. Prema najavama, bar iz medija, u ovoj sali sede potencijalna tri predsednička kandidata, tako da smo imali priliku neke od njih i da čujemo. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ko je treći kandidat?) Evo, gospodin Bajatović pokazuje, možda je on treći kandidat (rekao sam da je to prema najavama medija), odnosno pretpostavljam da će njegova stranka imati predsedničkog kandidata. Mislim da je dobro da se danas govori i o njihovim pravima, nadležnostima, ali i o privilegijama. U svakom slučaju, meni će biti najveće zadovoljstvo da u toku naredne godine sedim u ovoj sali i da predsednik Republike položi zakletvu pred izabranicima naroda u Republici Srbiji, a svi dobro znate šta stoji u članu 114. Ustava Republike Srbije i kako glasi zakletva predsednika Republike. Mislim da ćemo, bez obzira ko to bio, imati priliku da zaista pozdravimo budućeg predsednika Republike i da tražimo od njega da ispoštuje sve ono što piše u Ustavu Republike Srbije, naročito u članu 114. Ustava. Siguran sam da će velika većina narodnih poslanika glasati za predlog zakona o predsedniku i predlog zakona o izborima za predsednika Republike, a DSS-Nova Srbija će svakako to uraditi. Mi smo glasali i 2004. godine za ove zakone i na taj način omogućili da Srbija konačno dobije instituciju predsednika Republike. Siguran sam da će ovaj zakon biti još jedan u nizu usvojenih zakona potrebnih za raspisivanje predsedničkih izbora. Hvala najlepše.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Nedimović.
Poštovane kolege poslanici, ja naravno nisam kandidat SPS-a za predsednika. Za razliku od kolege, ne bih vezivao ovih 10.000 glasova za pravo manjina jer mislim da nema razloga da to bude u korpusu onih prava koja manjine ostvaruju. To malo da vežemo za neke građanske stvari. Razmišljao sam kako da potrošim ova tri-četiri minuta koja su mi preostala. Pa bih onda, otprilike, na početku hteo da budem malo maligan. U kom smislu? Pa, evo da vam kažem, ja se izvinjavam, gospodine predsedavajući, što kasnim, bio sam na berzi, akcije su značajno pale. Pa vas onda pitam da nije za predsednika izabran možda Tomislav Nikolić dok sam ja bio odsutan. Naravno, odgovor je: ne. Dakle, čisto jedan mali komentar, kol'ko mi ponekad umemo za ovom govornicom da vreme, u stvari, utrošimo na neke stvari koje možda nisu interesantne. Ovo je jedan od zakona koji omogućuje raspisivanje izbora, odnosno iz onog je seta koji bi trebalo da donesemo do kraja ove godine (je l' tako?) po Ustavnom zakonu. Mislim da proces donošenja ovog zakona karakteriše činjenica da je većina opozicionih stranaka, koliko sam uspeo da vidim, praktično podnela iste amandmane na nekoliko članova ovog zakona. To se, pre svega, odnosi na: Javnost rada predsednika, na član 9. Nespojivost funkcija i sukob interesa, na član 18. Predlaganje kandidata za predsednika Vlade, na član 22. Raspuštanje Narodne skupštine i tome slično. Dakle, ponovo smo, praktično, kao pripadnici različitih opozicionih stranaka, uočili maltene iste propuste u ovom zakonu i ja ću u načelu, s obzirom da smo podneli dosta amandmana, ukazati samo na neke stvari. Kod izbora Vlade - stvarno se postavlja pitanje, makar to delovalo bukvalno: šta ako predsednik u međuvremenu nikome ne poveri mandat za tih 90 dana, da li on raspolaže izbornom voljom građana? Smatram da bi ovde trebalo prihvatiti neki od ponuđenih amandmana (nije bitno koje stranke), koji precizira obavezu predsednika da da neki rok da mu neko donese 126 potpisa, odnosno da ga uveri u to da može da formira Vladu, a ako to nije moguće, nakon nekog roka, 15 ili 45 dana, da mora da poveri mandat kandidatu one stranke koja je imala najveći broj glasova u parlamentu. Mislim da ima razloga da se o tome razmisli. Kod razrešenja predsednika - mislim da stvarno nije dobro što postoji mogućnost da ga razreši parlament, makar i uz pomoć Ustavnog suda. Dakle, ukoliko jedna trećina poslanika pokrene inicijativu i Ustavni sud usvoji inicijativu da je predsednik prekršio Ustav, mi sa dvotrećinskom većinom ovde možemo da ga smenimo. Onda ili treba izbaciti Ustavni sud, jer smatram da bi samom odlukom Ustavnog suda da je on prekršio Ustav moralo da dođe do razrešenja predsednika, ili ga treba smeniti na način na koji je biran, odnosno referendumom. Ono što ovde, po meni, nije rešeno, a mislim da je bilo u prethodnom Predlogu zakona o predsedniku, jeste, s obzirom da on ima imunitet kao poslanik, šta ukoliko se ustanovi da je predsednik možda optužen za neka teška krivična dela, pa mu mi skinemo imunitet i, recimo, predsednik u nekom sudskom postupku bude osuđen. Naravno, sa moralne strane će verovatno podneti ostavku, a šta ako nije dovoljno moralan? Možda bi ovde trebalo dodati da, ukoliko se u nekom krivičnom postupku predsednik osudi zbog nekog krivičnog dela ili nekog drugog sudskog prekršaja na šest meseci, godinu dana i više, da mu automatski prestaje mandat i da se raspisuju novi izbori. Dakle, to pitanje, ukoliko se neko bavio kriminalnim radnjama, ovde nije rešeno. S ozbirom na to da mojoj poslaničkoj grupi nije ostalo još mnogo vremena, želim da kažem još jednu stvar. S obzirom na to da predsednik komanduje Vojskom i da želimo da podelimo odgovornost između različitih grana vlasti, mislim da nije logično da predsednik istovremeno bude i neka vrsta vrhovnog komandanta, odnosno komandanta Vojske, i da bude predsednik Nacionalnog saveta za bezbednost. Mislim da to treba odvojiti. Ne treba predsednik istovremeno da bude i komandant Vojske i predsednik Nacionalnog saveta za bezbednost, nego to treba rešiti odgovarajućim zakonskim aktima na drugačiji način. Dakle, što se tiče SPS-a, nažalost, ovakav zakon teško možemo da podržimo, čak i ako bude popravljen svim ovim amandmanima koje je dala opozicija, iz prostog razloga što mislimo da je ovaj zakon napravljen pomalo sebično, pomalo za aktuelnog predsednika, a sa druge strane, kada je u pitanju nespojivost funkcija, želim da podsetim trenutnu vladajuću većinu da je jedan od principa koje ste vi zahtevali dok niste bili na vlasti bio da predsednik države ne može biti istovremeno i predsednik partije. Ako ste to nekad zagovarali, bilo bi dobro da se tog obećanja i držite. Hvala, gospodine predsedavajući.
Zahvaljujem se i ja vama. Reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, a želeo bih ovom prilikom da se obratim i građanima Srbije koji prate prenos ove sednice. Sigurno da je reč o izuzetno važnoj temi, koja zaokuplja pažnju srpske javnosti u poslednje vreme, tako da bi trebalo da obratimo izuzetnu pažnju na ono što se danas nalazi na dnevnom redu. Pred nama se nalazi zakon o predsedniku Srbije i zakon o izborima za predsednika Srbije. Zbog čega mi danas raspravljamo o ovim zakonima? Pre svega, zbog Ustava Republike Srbije koji je donet u novembru 2006. godine, zbog Ustava za koji je glasao najveći broj narodnih poslanika, i oni poslanici koji danas govore u prilog donošenja zakona o predsedniku Srbije, kao ioni poslanici koji sa leve i desne strane sale kažu da imaju neke zamerke na predloge zakona koji se nalaze na dnevnom redu, bilo s pravom, bilo bez prava, ali svako ima pravo da govori o ovim predlozima zakona na način na koji misli da treba da govori. Ono što je najvažnije, 8. novembra 2006. godine Narodna skupština Republike Srbije je usvojila Ustav Republike Srbije, napravila distancu u odnosu na Ustav iz 1990. godine, koji je bio Ustav jednog drugog vremena. Jednostavno, vreme nosi sve pred sobom, društvene promene čine svoje, pa je bilo vreme da se donese i novi Ustav. Zahvalan sam svim narodnim poslanicima u prethodnom sazivu i svim građanima Srbije koji su na referendumu dali pozitivan signal za promenu Ustava Srbije, jer to je ono na čemu je DSS insistirala svih ovih godina, a imala je i veliku podršku od svih stranaka u Skupštini Republike Srbije. Odnos DSS-a prema institucijama je davno poznat. Poznat je, pre svega, zbog onih problema koje smo imali tokom 2002. i 2003. godine, upravo sa ovom institucijom predsednika Srbije. Čisto da napravimo jednu malu ekskurziju u prošlost - šta se to uopšte dešavalo tih godina. Imali smo tokom 2002. i 2003. godine nekoliko izbora za predsednika Srbije, koji su bili neuspešni. Nismo imali predsednika Srbije. Imali smo izuzetno veliku krizu i nekih drugih institucija. Takva stvar više ne sme da se desi u Srbiji i upravo će donošenje ovog zakona o predsedniku Srbije i zakona o izboru predsednika Srbije omogućiti da ovakvu situaciju više nemamo i da, na svu sreću, u narednom periodu razmišljamo samo o tome ko će nam biti predsednik, da biramo najbolje kandidate, one kandidate koji Srbiju zajedno sa ostalim državnim institucijama mogu da vode napred, i da se više ne bavimo time da li ćemo imati jednu instituciju ili je nećemo imati. Što se tiče same materije koja reguliše problematikupredsednika Srbije, do sada je postojalo jedno šarenilo propisa u okviru kojih je obrađivana čitava ova materija. Ovaj put, zakonom o predsedniku Srbije i zakonom o izborima za predsednika Srbije, ova materija se uobličava na jedan zadovoljavajući način, prihvatajući ono što je sadržano u Ustavu Republike Srbije kao sveto pravilo koje se kasnije razrađuje kroz pojedine odredbe jednog i drugog zakona. Ustavom Republike Srbije ustanovljen je parlamentarni sistem podele vlasti na zakonodavnu, sudsku i izvršnu koja je, na neki način, podeljena između predsednika Srbije i Vlade Republike Srbije. Ustavom Republike Srbije definisani su položaj i nadležnosti predsednika Srbije. Što se tiče samih nadležnosti, one su definisane u članu 112. Ustava Republike Srbije, gde se predsedniku Srbije u nadležnost daje da predstavlja Republiku Srbiju u zemlji i inostranstvu, ukazom proglašava zakone, predlaže Narodnoj skupštini kandidate za predsednika Vlade i brojne druge nadležnosti koje su tu sadržane. Ovim zakonima se na detaljniji način razrađuje ova materija i pokušavaju se ustanoviti pravila vezana za jednu od najvažnijih državnih institucija u našoj zemlji. U drugim zemljama je različita pravna praksa, na koji način je regulisana ova materija. Negde je ona skoncentrisana u jedan jedinstveni zakon o predsedniku države, negde je razbijena na dva zakona, kao što je to slučaj sada kod nas, negde čak postoji više zakonskih tekstova, postoje čak i zakoni koji govore o pravima bivših predsednika republika - na koji način je uređen njihov položaj, njihova prava i njihove obaveze. Ali, ovde je ova materija sažeta na jedan sistematičan način u dva zakona i mislim da, kada govorimo o ovim zakonima, pre svega treba govoriti o nekoliko različitih oblasti koje su regulisane. Pre svega, svojstvo mandata, nadležnosti koje su definisane Ustavom, a kasnije u odnosu prema Narodnoj skupštini Republike Srbije one razrađene u zakonu o predsedniku Srbije, uslovi koji su potrebni za vršenje funkcije predsednika Srbije i njegovih nadležnosti, i tu je najveća oblast koja je definisana ovim predlogom zakona o predsedniku Srbije i tu će Narodna skupština najviše uraditi u tom delu regulisanja ove oblasti. Isto tako,u ovom zakonu se govori i o pravima predsednika Srbije po prestanku mandata. Izborna pravila su sadržana u ovom drugom zakonu, u zakonu o izborima za predsednika Srbije i, dakle, obuhvaćena je čitava materija. Kada govorimo o specifičnostima zakona o predsedniku Srbije, treba se koncentrisati na nekoliko tema da ne bi ovde puno vremena oduzimali. U raspravi po amandmanima ćemo sigurno imati prilike da se osvrnemo na svaku oblast kojom je definisan zakon o predsedniku Srbije. Ovde bih se, pre svega, zadržao na nekoliko instituta. Pre svega na zakletvi koju polaže predsednik Srbije, na prestanku mandata predsednika Srbije i na pravima predsednika pošto mu prestane mandat. Što se tiče same zakletve, izuzetno značajnu stvar predstavlja činjenica da zakletva ima konstitutivan značaj. Dakle, mandat počinje da teče onog trenutka kada predsednik Srbije položi zakletvu. To je definisano u članu 10. stav 3. Predloga zakona i na ovaj način je, u stvari, predviđeno uvođenje predsednika u mandat. Isto tako, predviđene su neke situacije koje u praksi mogu da se dese. U slučaju kada, na primer, Narodnoj skupštini Republike Srbije prestane mandat, kad poslanicima prestane mandat ili se, jednostavno, Skupština ne nalazi u redovnom zasedanju, predviđena je i mogućnost okupljanja narodnih poslanika upravo iz razloga nužnosti, neophodnosti da predsednik Srbije položi zakletvu, zakletvu koja je sadržana u članu 114. Ustava Republike Srbije, o kojoj je malopre govorio moj kolega Petković. Ne bih se više zadržavao na tome, ali ta zakletva je veoma bitna za sve nas i mislim da na njoj treba svi da insistiramo. Izvinjavam se kolegi Rakovcu, kaže da je i on govorio o tome. Što se tiče prestanka mandata, treba napomenuti da za to postoji nekoliko mogućnosti. Jedna je istek mandata, odnosno istek od pet godina, protekom pet godina od polaganja zakletve, što je jedan od najprirodnijih načina za prestanak funkcije predsednika Republike Srbije, sa određenim izuzecima, kada predsednik, eventualno, bude u nekom drugom mandatu izabran. Više bih pažnje posvetio situaciji kada se podnese ostavka od strane predsednika Srbije i kada dođe do razrešenja predsednika Srbije. Što se tiče podnošenja ostavke, ova materija nije jasno regulisana Ustavom i ona se na bliži način definiše zakonom o predsedniku Srbije. Pre svega, u pogledu lica kome se upućuje eventualna ostavka od strane predsednika Srbije, a u zakonu je predviđeno da to bude predsednik Narodne skupštine, i načina na koji će se to vršiti, putem upućivanja ostavke u Narodnu skupštinu preko redovnih instrumenata kao što je pisarnica. Dakle, da nema eventualnih nepoznanica na koji način se ostavka podnosi, pre svega zbog mogućnosti eventualnih zloupotreba, mogućnosti nerazumevanja, nesporazuma - kada nastupa momenat kada je predsednik Srbije podneo ostavku. Druga stvar koja je izuzetno važna je instrument razrešenja. U situacijama kada određeni broj narodnih poslanika podnese inicijativu da je predsednik Srbije prekršio Ustav, Ustavni sud ima obavezu da se oglasi. Ukoliko Ustavni sud smatra da je izvršena povreda Ustava, onda je potrebna dvotrećinska većina narodnih poslanika da bi se predsednik Srbije razrešio. Definiše se i situacija ukoliko Ustavni sud, na primer, okarakteriše da nema povrede Ustava od strane predsednika Srbije, onda se uopšte i ne ide u dalji postupak vezan za razrešenje predsednika Srbije. Na kraju, rekao bih jednu stvar koja je bitna pre svega zbog institucije predsednika Srbije, ne gledajući ko je danas predsednik Srbije, ko je bio predsednik Srbije, ko će biti predsednik Srbije u nekom narednom periodu. Mislim da institucija predsednika Srbije predstavlja izuzetno važnu državnu funkciju, o kojoj moramo svi voditi računa. On je isto tako važan, taj institut, kao što su važni i određeni državni simboli, kao sve ono što reprezentuje Republiku Srbiju. Možda je broj normi koji je u toku prepodnevne rasprave bio osporavan, vezan za prava predsednika Republike pošto mu prestane mandat, možda ima čitava ta priča svoju realnu podlogu, ali mislim da treba da se koncentrišemo na jednu stvar: predsednik Srbije predstavlja onaj element koji reprezentuje državno jedinstvo Republike Srbije. Mislim da, u tom smislu, treba da o licima koja su bila predsednici Srbije vodimo računa jer tako, na taj način, štitimo državu Srbiju, štitimo njene institucije. Isto tako treba da štitimo i druge institucije jer, ako nema institucija nema ni države, a imali smo u prethodnom periodu situacija kada smo bili u takvoj poziciji. Ne dajmo da Srbija više ikada bude bez ijedne institucije. To je ono za šta se DSS sve ovo vreme zalaže i za šta zahtevamo vašu podršku prilikom donošenja ovih zakona. Hvala vam puno.
Hvala, gospodine Nedimoviću. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a zatim narodni poslanik Milorad Belić. Izvol'te, gospodine Markoviću.
Hvala kolegama poslanicima DSS-a na ovakvom aplauzu pre nego što sam izašao za govornicu. Dame i gospodo narodni poslanici, nešto mnogo žulja vladajuću koaliciju, tačnije jedan deo vladajuće koalicije, pa se potrudila da zbrza ova dva zakona i da stvori bar delimične uslove za raspisivanje izbora. Da li je to, dame i gospodo, rešavanje pitanja Kosova i Metohije? Da li je to konačno uništenje Dejtonskog sporazuma i utapanje Republike Srpske u Bosanskohercegovačku federaciju, pa će to eventualno nekakve negativne posledice izazvati po vašeg kandidata? Naravno, kako ne veruju jedni drugima, a znaju jedni druge vrlo dobro, ovo se i protezalo dosad. Međutim, i sad se uslovi ne stiču jer Ustavni zakon jasno i nedvosmisleno propisuje koji zakoni moraju biti doneti pre nego što se izbori raspišu: zakon o izboru predsednika, zakon o predsedniku Republike, zakon o spoljnim poslovima, zakon o Vojsci i zakon o službama bezbednosti. Bez tih pet zakona nema raspisivanja izbora, bez obzira što se to kolo oko konačnog rešavanja statusa Kosova i Metohije ubrzava. Ali, pošto su ova dva predloga zakona ispred nas, onda da malo proanaliziramo šta je to što su nam blagoizvoleli servirati i ubediti nas da je ovo mnogo dobro i da ovo moramo da usvojimo. Naravno, poslanici SRS-a imaju veliki broj primedbi i veliki broj amandmana i na jedan i na drugi predlog zakona, ali o tom potom; kad dođe red da se o amandmanima raspravlja, puno štošta ćemo reći, šta zameramo ovom predlogu zakona. Kaže, recimo da krenemo od zakona o predsedniku Republike, od člana 4. Uslovi za izvršenje funkcije i nadležnosti predsednika Republike: ''Uslove za izvršenje funkcije i nadležnosti predsednika Republike obezbeđuju Vlada, ministarstva i drugi državni organi u skladu s propisima''. Članom 112. Ustava su regulisane sve nadležnosti i ovlašćenja predsednika Republike, pa da vidimo kako će to Vlada u stvaranju uslova za sprovođenje poslova iz nadležnosti predsedniku Republike pomagati. Kaže: ''Predsednik Republike predstavlja Republiku Srbiju u zemlji i inostranstvu''. Gde vi vidite to što treba Vlada da uradi da bi predsednik Republike predstavljao Srbiju u zemlji i inostranstvu? Koji su to poslovi što Vlada treba da uradi da omogući predsedniku da predstavlja Srbiju u zemlji i inostranstvu? Da mu obezbedi gorivo? Da mu obezbedi avionsku kartu? Zašto trpate Vladu tamo gde nema potrebe da bude? Druga nadležnost: ''Ukazom proglašava zakone, u skladu s Ustavom''. Koje će to uslove Vlada obezbediti predsedniku da on ukazom proglasi zakon u skladu sa Ustavom? Treća: ''Predlaže Narodnoj skupštini kandidata za predsednika Vlade, pošto sasluša mišljenje predstavnika izabranih izbornih lista''. Sad će Vlada da obezbedi uslove predsedniku da on predloži kandidata za predsednika Vlade. Mislim da su ovde, ovaj ko je prepisivao ovaj zakon, odakle ga je prepisao - ne znam, ali prošli put sam vas pohvalio, gospodine ministre, da ste vi onaj zakon pisali, očigledno ovaj niste. I, ako već prepisujete zakone, pa imate najboljeg prepisivača, zove se Stevan Lilić, predaje na Pravnom fakultetu. Prepisao je čitavo administrativno pravo, doduše plagirao. Ima još jedan, završio Resavsku školu, sve što mu date - sve će prepisati. Kaže: ''Predlaže Narodnoj skupštini nosioce funkcija, u skladu sa Ustavom i zakonom''. Gde je ovde aktivnost Vlade? Šta je to što Vlada treba da pomogne predsedniku da on predloži nosioce funkcija? ''Postavlja i opoziva ukazom ambasadore Republike Srbije na osnovu predloga Vlade''. E, ovde imate ''na osnovu predloga Vlade'', na osnovu Ministarstva inostranih poslova, i to je, koliko vidim, jedina nadležnost gde vi možete nešto da učinite. ''Prima akreditivna i opozivna pisma stranih diplomatskih predstavnika''. Hoće li neko od predstavnika Vlade da mu nosi poslužavnik s akreditivima kad dođe tamo? ''Daje pomilovanja i odlikovanja''. Gde je ovde Vlada? Šta treba Vlada da radi predsedniku države da bi on pomilovao nekog? Osim ako mislite u pomaganju da ga ubeđujete da treba da pomiluje, recimo, Čumeta i tako još neke, recimo Bagzija i neke koji su vrlo zaslužni u onoj ''buldožer revoluciji'' za osvajanje vlasti. ''Vrši i druge poslove određene Ustavom''. E, ovde ćete se pretrgnuti pomažući mu da izvrši i te druge poslove određene Ustavom. Al' ima ovde jedna stvar koja je iza tačke 8. u članu 112. Kaže: ''Predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komanduje Vojskom i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije''. Dame i gospodo narodni poslanici, kao što vidite, Vlada bi da servira, da pripomaže, da daje mišljenja, da ubeđuje, da eventualno predsednik Srbije ne pogreši u obavljanju svojih nadležnosti. Ako se ovaj član 112. Ustava i član 4. ovog predloga zakona stave u nekakvu relaciju, jasno se vidi da to neće biti predsednik Srbije nego će biti predsednik vladajuće garniture. ''Sedište predsednika Republike je u Beogradu'', član 5. ''Rezidencijalni prostor, protokolarne objekte, objekte za boravak predsednika Republike i članova njegovog domaćinstva u zemlji i inostranstvu i radni prostor Generalnog sekretarijata predsednika Republike i Vojnog kabineta predsednikaRepublike određuje Vlada pošto pribavi saglasnost predsednika Republike''. Zašto bi to Vlada određivala? Zašto ne bi odlukom Narodne skupštine, jer striktna podela vlasti na izvršnu, zakonodavnu i sudsku reče da je zakonodavna malo nadležnija od ove dve? Zašto bi onda Vlada umesto Narodne skupštine? U Narodnoj skupštini sede narodni poslanici, predstavnici naroda, i oni imaju, čini mi se, najviše prava, da ovakve odluke i predlažu i donose? Obezbeđivanje predsednika Republike: ''Predsednika Republike i članove njegovog domaćinstva obezbeđuju policija, Vojska Srbije i drugi organi u skladu s potrebama predsednika Republike i propisom koji donosi Vlada. Propisom koji donosi Vlada mogu da se odrede i druga lica koja imaju pravo na isto obezbeđenje kao predsednik Republike''. Ovde dolazimo do jedne malo simptomatične situacije. Koliko znam, sveli ste Vojsku samo na ''Kobre''. Ima još jedno dva bataljona, koja postrojavate kad vam naiđu prijatelji iz sveta; sve manje ih imate, ali kad naiđu, onda postrojite jedan-dva bataljona. Vojsku, koja bi branila državu Srbiju - nemamo. Imali smo je do pre nekoliko meseci. Pogotovo sad, kada je došao ovaj vaš ministar vojni, sad je Vojsku sveo upravo na taj bataljon koji se postrojava i na ''Kobre'' koje čuvaju sadašnjeg predsednika. Gde će tu biti policija? Hoće li policija da čuva Vojsku koja će čuvati predsednika? I koja su to druga lica koja predlažete? Hoćete li opet neku ''braću Burgije'' da izmislite, i njima slične? Dame i gospodo, dosad se znalo ko čuva predsednika Republike, ko ga obezbeđuje, ko obezbeđuje rezidencije, ko obezbeđuje radne prostore, prostore za odmor. Sad, posle ovoga, sigurno se neće znati. Razrešenje. Dolazimo do jednog člana ovog zakona koji može da bude vrlo opasan. Predsednika biraju građani na referendumu, tajnim glasanjem. Ko ima najviše glasova postaje predsednik države. U ovom slučaju, kako ste ovde predvideli, većina, iz čijih redova ne mora da bude predsednik, može doneti odluku da smeni predsednika, naravno, uz saglasnost Ustavnog suda. A kakav će nam biti Ustavni sud, vrlo dobro znamo s obzirom da smo pre nekoliko dana imali ovde predlog izbora sudija Ustavnog suda, pa su prošli ljudi koji bi pre trebalo da budu u Ustaničkoj, u onom zatvoru, nego u Ustavnom sudu. Ali, to su vaši predlozi. Poslanici SRS-a su nedvosmisleno ukazali na to da bar trojica od njih zaslužuju robiju. Sada će tako izabranog predsednika, od strane građana, moći da smenjuje Ustavni sud, u kome će sedeti i verovatno predsedavati Slijepčević, jer on vam se najbolje pokazao. Vidim, u ovim biografijama za izbor, napisali ste mu dve strane. Naravno, to ćete objaviti u Službenom glasniku Srbije. Član 17: ''Ako predsednik Republike podnese ostavku, bude razrešen ili sprečen da izvršava svoju funkciju, zamenjuje ga predsednik Narodne skupštine najduže tri meseca''. Ova zadnja rečenica je vrlo diskutabilna. Imali smo priliku u nedavnoj prošlosti da nemamo predsednika države, da ga zamenjuje predsednik Narodne skupštine, da na tom mestu bude izvesna Nataša Mićić, da ona, kako je sa ove govornice rekla - ja sam odlučila da odlučim - i da uvede vanredno stanje u državi, iako na to nije imalapravo, i da za nepuna tri meseca 13.000 ljudi bude uhapšeno. E, to je opasnost koja se krije. Naravno, ne mislim da će gospodin Dulić da raspisuje vanredno stanje, ali nikad se ne zna. Pravni akti predsednika Republike: ''Predsednik Republike donosi ukaze, odluke, pravila, naredbe, naređenja i druge pravne akte koji su određeni zakonom. Ukazom predsednik Republike proglašava zakon, raspušta Narodnu skupštinu, postavlja i opoziva ambasadore Republike Srbije, daje odlikovanja i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije. Odlukom predsednik Republike raspisuje izbore za narodne poslanike,predlaže Narodnoj skupštini kandidata za predsednika Vlade, daje pomilovanja, imenuje generalnog sekretara predsednika Republike, šefa Kabineta predsednika Republike, savetnike predsednika Republike i druge funkcionere...'' Odlukom raspušta Narodnu skupštinu i raspisuje izbore. Kako Narodna skupština može biti raspisana? Ne daje li se tom predsedniku malo više ovlašćenja nego što mu i Ustav daje? E, dolazimo do još jednog mesta, izgleda da se još neko učlanio u stranke koalicije pa dolazimo do još jednog mesta gde će moći mnogi, koji nose člansku kartu žutu, žućkastu ili onu šifrovanu, da se eventualno uglave. ''Pored generalnog sekretara i zamenika generalnog sekretara, poslove koji su neposredno povezani s funkcijom i nadležnostima predsednika Republike izvršavaju šef Kabineta predsednika Republike i savetnici predsednika Republike''. Nigde ne piše koliko savetnika. Pa, kad je ministar imao pravo na 42 savetnika, odnosno pomoćnika, a svaki pomoćnik ima još onoliko savetnika... I ono što je najopasnije u svemu ovom, opet se otvara mogućnost da, kako reče gospodin Tomislav Nikolić jutros, ambasade u maltene svim gradićima, gradovima, selima po Srbiji, da se otvore kroz tzv. Narodnu kancelariju, koja je toliko narodna samo što je trošila narodne pare. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS neće glasati za ove zakone, a predložili smo amandmane. Ukoliko ih usvojite, onda ćemo moći da razgovaramo o njima. Hvala.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Milorad Belić. Pre toga, samo jedno obaveštenje. Po članu 85. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, produžićemo rad i posle 18 časova do završetka objedinjene načelne rasprave po započetim tačkama dnevnog reda. Hvala na razumevanju i mislim da neće biti potrebe za tim, ali za svaki slučaj, što kažu. Izvol'te, gospodine Beliću.
Dame i gospodo, gospodine ministre, predsednika Republike smo dobili, kao što je poznato, tek posle nekoliko izbornih krugova i to je bila posledica, pre svega, veoma rigidnih odredbi u prethodnom Ustavu, koje se tiču izbora predsednika Republike. Ali, naravno...
Izvolite, gospodine Beliću, izvinjavam se.
Slušam vas, pa mislim da meni nešto pričate... naravno, kažem, to je bila posledica, pre svega, veoma strogih i krutih odredbi iz prethodnog Ustava, ali je, isto tako, bila posledica i one sveukupne društveno-ekonomske situacije i nezadovoljstva naroda postojećim stanjem u državi Srbiji, odnosno i nepoverenjem u političku elitu. Bilo kako bilo, mi smo zaista silne pare i silnu energiju utrošili da bismo dobili predsednika Republike. Ovoga puta, ovim predlozima zakona, u stvari ispunjavamo svoje obaveze koje su proistekle iz Ustava i Ustavnog zakona, a to je da se usvajanjem zakona o predsedniku Republike i zakona o izborima za predsednika Republike, uz one druge zakone, kako je to definisao Ustavni zakon, pre svega zakona o odbrani, Vojsci, spoljnim poslovima i službi bezbednosti, praktično približavamo i izborima, normalnim i redovnim izborima za predsednika Republike. Svakako da su današnji tonovi u dobroj meri bili posvećeni upravo toj predizbornoj kampanji, a ja ću se potruditi da ipak budem konkretan i da nešto više kažem o samim predlozima zakona, pre svega o Predlogu zakona o predsedniku Republike. Novi Ustav, koji smo usvojili prošle godine na Mitrovdan, jasno je definisao položaj i nadležnosti predsednika Republike, u članovima od 111. do 121. Usvajanjem ovih predloženih zakona, rekoh, mi ćemo zaista ispuniti i svoju obavezu kao parlament, da se steknu uslovi za raspisivanje izbora za predsednika Republike, ali, isto tako bih podsetio, i za lokalnu samoupravu, odnosno pokrajinske izbore. Takođe, veoma je bitno da se ovim predloženim zakonima uspostavlja pravilniji balans i ravnoteža između ova tri stuba vlasti, o kojima smo svi danas govorili, o zakonodavnoj, izvršnoj i sudskoj, što je, u stvari, najosetljiviji deo u svakom parlamentarnom sistemu. Kao što znamo, Ustav sprečava i Narodnu skupštinu i Vladu da, zavisno od političkih snaga, ili oslabi ili ojača položaj predsednika Republike. Dakle, mi se možemo kretati samo u onim okvirima koji su striktno predviđeni i usvojeni u Ustavu članom 112, a što se odnosi na nadležnosti predsednika Republike. Nešto ću više o tome reći, u smislu da bi ovaj zakon, kroz ovu našu raspravu, zaista mogao da bude potpuniji, kompletniji i kvalitetniji. Naime, članom 112. Ustava određuju se, kao što rekoh, ostale nadležnosti predsednika Republike, a drugi ovi područni zakoni određuju njegove pojedine nadležnosti, i o tome je bilo reči, uključujući i zakon o Vojsci, o odbrani, ali i zakon o pomilovanjima, odlikovanjima itd. Dakle, niti Narodna skupština, niti Vlada ne mogu iskoračiti iz tog okvira. Međutim, ako pogledamo član 7. koji govori o sredstvima za rad predsednika Republike i Generalnog sekretarijata predsednika Republike (naravno, ta sredstva se obezbeđuju budžetom Republike Srbije, a mi ćemo imati već na jednoj od narednih sednica, odnosno na prvoj narednoj sednici i priču o budžetu), ne znam zbog čega je ispuštena šansa da se i zakonski utemelji Narodna kancelarija. Moram da podsetim da su poslanici, pa i ja sam bio jedan od tih poslanika u prethodnom sazivu, da smo nekoliko puta govorili da i u samom budžetu ne postoji niti razdeo niti funkcija koja se odnosi na finansiranje Narodne kancelarije. Dakle, ne radi se o tome da je neko protiv Narodne kancelarije, nego se radi prosto o želji da to bude zakonski utemeljeno, a u članu 7. se nekim narednim stavom, recimo, moglo definisati da predsednik Republike ima pravo na formiranje Narodne kancelarije radi potpunije, ili da kažemo efikasnije, komunikacije sa građanima. To je bilo sasvim jednostavno. Takva odredba bi, naravno, proizašla iz odredbe Ustava,člana 112. tačka 8, koja definiše da se mogu obavljati ''i drugi poslovi određeni Ustavom'', znači, ne bismo iskoračili iz ovog okvira koji definiše Ustav, odnosno član 112. Bilo je reči, naravno razumljivo mnogo više od opozicije nego od pozicije, i o članu 9. koji je poprilično, rekao bih, elastičan, da najelegantnije izbegnemo neku težu definiciju. Naime, govori se o nespojivosti funkcija, a član 115. Ustava decidirano kaže: ''Predsednik Republike ne može obavljati drugu javnu funkciju ili profesionalnu delatnost''. I ovim zakonom je to naglašeno, a takođe i Zakonom o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija. To ostavlja prostora različitim tumačenjima i mi u Novoj Srbiji zaista očekujemo da će budući predsednik, i u samoj ovoj predizbornoj kampanji, koja je svakako započela, a vodi se naravno tokom 365 dana u godini, kandidati za predsednika Republike, a još više izabrani predsednik Republike, voditi o tome računa. Dalje, mislim da je par kolega u diskusiji spomenulo i član 12. Da li se stvarno radi o dva mandata ili će tom novoizabranom predsedniku to u stvari biti prvi mandat? Ukoliko bi neko, naravno mimo aktuelnog predsednika Republike, bio izabran za predsednika Republike, to bi bio njegov prvi mandat zaista, a to je odredba Ustavnog zakona, mislim da je član 18. stav 2. Ako bi bio izabran neko drugi, onda bi mogla da se primeni odredba zakona da predsednik Republike počinje svoj mandat danom polaganja zakletve u Narodnoj skupštini. Te primedbe, zašto aktuelni predsednik Republike nije otpočeo svoj mandat polaganjem zakletve u Narodnoj skupštini, dakle, ne stoje iz prostog razloga – on je tako izabran pre usvajanja ovog Ustava, a posle ovog izbornog ciklusa će se steći uslovi i za taj, da kažemo, svečani čin i, naravno, da se ispoštuje i zakletva koja je definisana Ustavom. Što se tiče člana 13, on definiše kada prestaje mandat predsedniku Republike po isteku mandata, u jednom redovnom ciklusu, podnošenjem ostavke ili razrešenjem. Nedavno smo ovde imali isto veliku priču, posle smrti gradonačelnika Beograda, da li je to bilo definisano u zakonu ili nije, pa je ostavljeno mnogo prostora različitim nagađanjima. Mislim da ne bi bilo previše da, u jednoj rečenici, možda bude i ta mogućnost - u slučaju smrti - što je sasvim prirodno, tj. božja volja. Sledeća stvar je čin podnošenja ostavke i mislim da je bez potrebe izuzetno zakomplikovano objašnjenje u ovom predlogu zakona. Ja ne bih sada mnogo pričao o toj proceduri. Mislim da bi najelegantnije bilo da se ispoštuje ono što je već Ustavom predviđeno, a to je da mandat predsednika Republike prestaje danom podnošenja ostavke predsedniku Narodne skupštine. Objašnjenjima u stilu da li se to podnosi pismeno, da li onda sledi javno obraćanje građanima, da li onda ima potrebe javno se obraćati, mislim da je zaista i suviše zakomplikovano. A piše u Ustavu, u članu 117. stav 2. da predsedniku Republike prestaje mandat danom podnošenja ostavke, a zna se kako se podnosi ostavka, cela procedura, onog trenutka kada predsednik Republike podnese ostavku u ovaj dom, predsedniku Narodne skupštine, smatra se da mu je mandat istekao. Primedbe koje su se čule u smislu pokretanja procedure za opoziv predsednika. To je jasno definisano Ustavom. Ali, mislim da ne stoje one primedbe koje sumnjaju u profesionalnost i etiku ustavnih sudija, bez obzira da li predsednik Republike ima ingerencije da predlaže pet sudija, ili sa liste koju predlaže Narodna skupština odabere pet i, naravno, Vrhovni kasacioni sud što predlaže pet. Smatram da država kao što je Srbija ide ka onome što se naziva pravna država, ka uspostavljanju poverenja u te institucije i da će, svakako, ukoliko dođe do povrede Ustava, naravno, ta procedura i biti pokrenuta. Ali, jedna druga stvar mi je malo nejasna i prosto bih iskoristio boravak gospodina ministra ovde. Znamo da prilikom potpisivanja ukaza o proglašenju zakona, predsednik Republike može vratiti Skupštini zakon na ponovno odlučivanje, ali ovim predlogom kaže ''ako smatra da zakon nije saglasan sa Ustavom''. Zašto je sada to napisano ovim predlogom zakona, kad u Ustavu to piše mnogo jednostavnije: ''Predsednik Republike je dužan da najkasnije u roku od 15 dana od dana izglasavanja zakona, odnosno najkasnije u roku od sedam dana ako je zakon donet po hitnom postupku, donese ukaz o proglašenju zakona, ili da zakon, uz pismeno obrazloženje, vrati Narodnoj skupštini, na ponovno odlučivanje''? Tačno, gospodo poslanici, u tom pismenom obrazloženju pisaće: vi ste povredili ustavne odredbe - jer nije u saglasju sa Ustavom. Ali neće to predsednik da uradi, jer tu postoji Ustavni sud. Koje su to sad nadležnosti i ingerencije predsednika Republike da on procenjuje da li je povređen Ustav ili nije? Dakle, tu je, čini mi se, bespotrebno ponovo ta odredba, preinačena od one odredbe kako stoji u Ustavu i za koju smatram da je sasvim korektna. U svakom slučaju, verujem da ćemo tokom ove rasprave, a naročito po otpočinjanju rasprave po amandmanima, pošto znam da ima dosta amandmana, svakako doprineti i verujem da možemo popraviti, a naravno i poslanici Nove Srbije bi bili zadovoljniji da je ovaj zakon napisan preciznije, i da je sasvim moguće da ga popravimo kroz raspravu po amandmanima. Poslanici Nove Srbije će glasati za ove predloge zakona. Hvala.
Hvala, gospodine Beliću. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a zatim narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvol'te, gospodine Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, sam položaj predsednika Republike, nadležnost, mandat, razrešenje i izbor uređuje Ustav Republike Srbije i on bi, prema modelu podele vlasti, trebalo biti organ izvršne vlasti koji treba da izražava državno jedinstvo Republike Srbije. Međutim, onako kako je to predloženo u Predlogu zakona, sigurno to neće biti. Jer je, poštovani narodni poslanici, osnovna karakteristika ovog predloga zakona, pre svega, gospodine ministre, neustavnost pojedinih članova. Zatim nedorečenost, potpuna nepreciznost i nejasan sled članova, što daje široke mogućnosti za zloupotrebu i široke mogućnosti zlonamernog tumačenja skoro svih važnijih članova. Upozoriću vas na par članova, a naročito na član 18. koji govori o predlaganju kandidata za predsednika Vlade od strane predsednika Republike, što u praksi može da dovede do brojnih zloupotreba i štete po samu državu jer je taj član nedorečen, neprecizan, nejasan. Jer, onako kako je predloženo u Predlogu zakona, moguća je opstrukcija od strane predsednika Republike kod predlaganja kandidata za predsednika Vlade. Takođe, gospodine ministre, ukazujem vam na član 10. koji je u direktnoj suprotnosti sa članom 109. Ustava. Član 10. ovog predloga propisuje da narodni poslanici, ako je Skupštini prestao mandat, pazite ovu žargonsku reč - ''okupljaju se'', da bi predsednik pred njima položio zakletvu, iako Ustav Republike Srbije član 109. stav 1. ne daje takvu mogućnost. Predsednik Republike ne bi ni smeo ni mogao da vrši nijednu funkciju, pa ni predsednika stranke, shodno članu 111. Ustava Republike Srbije, koji isključivo i eksplicitno kaže: ''Predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije''. Takođe vam ukazujem na član 15, da je isti član u direktnoj suprotnosti sa članom 118. Ustava, jer normira razrešenje predsednika od strane jedne trećine poslanika, molim vas obratite pažnju na ovo, ministre, a da ne predviđa sam postupak razrešenja, koji to preciznije i eksplicitno reguliše Ustav Republike Srbije. Citiram član 118. stav 2. Ustava: ''Postupak za razrešenje može da pokrene Narodna skupština, na predlog najmanje jedne trećine narodnih poslanika''. Dakle, postupak razrešenja Predlogom zakona i ne pominjete, ne znam zašto. Pojedini članovi su suvišni, jer su sadržani u Ustavu Republike Srbije, pa ih, naravno, treba brisati. Ukazaću vam i na član 42. Predloga koji je u direktnoj suprotnosti s Ustavom Republike Srbije, odnosno sa članom 13. jer precizira posebnu zaštitu u inostranstvu bivšem predsedniku Republike, o čemu je govorio naš zamenik predsednika gospodin Nikolić, i time dovodite u neravnopravan položaj građane Republike Srbije. Ustav, član 13. stav 1. precizira: ''Republika Srbija štiti prava i interese svojih državljana u inostranstvu''. Zato taj stav treba brisati, jer je, u krajnjoj liniji, suvišan, protivustavan, i bio bi privilegija bivšeg predsednika. Po čemu bi se on razlikovao od ostalih naših državljana? Takođe, ukazujem vam na član 43. koji je u suprotnosti s Ustavom jer propisuje da razrešeni predsednik nema prava koja ima bivši predsednik. Mi smatramo da je on, iako je razrešen, ipak bivši predsednik i mora imati sva prava koja ima svaki bivši predsednik. Zato je SRS podnela veći broj amandmana, kako bi prejudicirala pojedine odredbe, od samog izbora predsednika do stupanja na snagu ovog zakona, kako bi preciznije precizirala prava i obaveze predsednika države, kako bi pravne norme bile jasne i precizne, i bile u skladu s Ustavom Republike Srbije. Takođe, predložili smo brisanje više članova jer su sadržani u Ustavu Republike Srbije, a mnogim amandmanima najdobronamernije želimo poboljšati tekst ovog predloga zakona koji bi jedino možda malo imao smisla ako biste usvoji sve amandmane SRS-a. Hvala vam najljepše.
Hvala, gospodine Koprivica. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, a zatim narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad god dobijem neki predlog zakona iz oblasti javnog prava, ja se setim Ive Andrića koji je, komentarišući jedno delo jednog svog kolege, rekao da se, dok je čitao tu knjigu, probijao kao ''Njegošev vojvoda Draško kroz mletačku ćeskobu''. Otprilike se i mi tako probijamo kroz redove ova dva predloga zakona, o predsedniku Republike i o izborima za predsednika Republike. Oba predloga zakona su puna različitih kako pravnih tako i jezičkih manjkavosti, i ja ću, po onom dobrom starom običaju, krenuti redom kad je reč o predlogu zakona o predsedniku Republike. Na početku moram da ispravim predsednika Zakonodavnog odbora Narodne skupštine Srbije gospodina Vlatka Ratkovića, koji je rekao da je Republika Srbija po obliku državnog uređenja republika. Srbija jeste republika, ali to nije oblik državnog uređenja, to je oblik vladavine. To se uči na prvoj godini pravnog fakulteta. Po obliku državnog uređenja mi smo unitarna država zato što u svom sastavu nemamo federalne jedinice. Prva stvar koja pada u oči su neka zaista loša, čisto jezička rešenja. Član 4: ''Uslove za izvršenje funkcije i nadležnosti predsednika Republike obezbeđuju Vlada, ministarstva i drugi državni organi u skladu s propisima''. Ne znam zašto je predlagač ovde upotrebio ovaj svršeni glagolski oblik ''izvršenje'' kada predsednik Republike u kontinuitetu od pet godina vrši funkciju predsednika Republike i to je i ustavna formulacija. Ne znam zašto pribegavati jezičkim novotarijama u zakonu kad u Ustavu tako ne stoji. Član 5. stav 2: ''Rezidencijalni prostor, protokolarne objekte, objekte za boravak ... određuje Vlada pošto pribavi saglasnost predsednika Republike''. U praksi ovo može da dovede do sledećeg. Šta ako se ženi predsednika Republike ne svidi rezidencijalni prostor koji je odredila Vlada? Šta ako se njegovoj deci ne svidi to što su teniski tereni ili bazeni suviše daleko od rezidencijalnog prostora koji je odredila Vlada? Pa je onda Vlada sebe zaštitila tako što će da odredi sve to što treba za stanovanje predsednika Republike i njegove porodice, ali tek ako predsednik Republike prethodno na to da saglasnost. Dame i gospodo, sami ste tvrdili da je Srbija republika. Ne znam zašto onda unosite u Predlog zakona odredbe koje su pre svojstvene jednoj monarhiji nego republici. Ovo treba da radi Narodna skupština Republike Srbije, dakle da određuje rezidencijalni prostor, protokolarne objekte, objekte za boravak predsednika Republike i članova njegovog domaćinstva, na predlog Vlade. Dakle, Vlada je ta koja treba da predloži, a Narodna skupština je ta koja treba da da poslednju reč i nema tu šta da se pita predsednik Republike. Dalje, član 6. stav 2: ''Informacije o radu predsednika Republike dostupne su javnosti u skladu sa zakonom kojim se uređuje slobodan pristup informacijama od javnog značaja i propisima koji uređuju zaštitu tajnih podataka''. Ova formulacija ''tajni podaci'' nije dovoljno precizna. Može u praksi da izazove brojne zloupotrebe. Na kraju krajeva, to i nije pravnička terminologija. Pravnička terminologija je ''službena, vojna ili državna tajna'' i ništa drugo ne sme da bude tajna kada je reč o predsedniku Republike. Naravno, postoji izvesna sfera privatnosti koju treba štititi, ali ovakvom formulacijom otvaraju se vrata brojnim zloupotrebama. Građani pod firmom poštovanja tajnih podataka neće moći da dobiju neke informacije koje su izuzetno bitne po interese države i po interese samih građana. Dakle, umesto da stoji ''zaštitu tajnih podataka'', treba da stoji ''koji uređuju zaštitu službene, vojne ili državne tajne''. Dalje, član 8. stav 1: ''Predsednika Republike i članove njegovog domaćinstva obezbeđuju policija, Vojska Srbije i drugi organi u skladu s potrebama predsednika Republike i propisom koji donosi Vlada''. Ne znam koji bi to neki drugi organi mogli da obezbeđuju predsednika Republike sem policije i Vojske Srbije. Onda se otvara principijelno pitanje. Prvo, da li predsednika Republike Srbije mogu da obezbeđuju organi stranih država, jer iz ovakve formulacije i tako nešto proizlazi. Drugo, da li predsednika Republike mogu da obezbeđuju neke privatne agencije za obezbeđenje. I jedno i drugo rešenje bi bilo katastrofalno i neprimereno vrlo odgovornoj funkciji koju obavlja predsednik Republike. Dalje, član 12. Žao mi je što nisu ovde ni gospodin ministar ni njegov državni sekretar. Izgleda da u Vladi ne vode dovoljno računa o tome šta znače pojedini termini koji se upotrebljavaju u sferi javnog prava i ne znaju kakva je razlika između ''biti biran'' i ''biti izabran''. To su dve potpuno različite stvari. Kaže se u članu 12: ''Niko ne može više od dva puta da bude izabran za predsednika Republike, bez obzira na to koliko su mu trajali prvi i drugi mandat''. U stvari, trebalo je da piše:''Niko ne može više od dva puta da bude biran za predsednika Republike''. Šta to znači? Ako je neko dva puta već izabran na funkciju predsednika Republike, on uopšte više ne može da bude kandidat za tu funkciju, a ovako, kako ste vi formulisali, ispada da može neko ko je već dva puta bio predsednik Republike da se kandiduje i po treći put. Ali se onda postavlja pitanje šta će biti ako on i po treći put bude izabran, i onda ispada da taj izbor neće biti validan i da se taj izbor ne može priznati. Član 14. stav 2: ''Mandat predsednika Republike prestaje kad ostavka prispe u Narodnu skupštinu''. Zaista ne znam šta znači ta reč ''prispe''. Da ''ostavka prispe u Narodnu skupštinu''. Umesto toga, mogli ste da se opredelite za dva pravno moguća rešenja: ''kad ostavku primi predsednik Narodne skupštine Republike Srbije'' ili ''kad ostavka predsednika Republike bude zaprimljena u pisarnici Narodne skupštine Republike Srbije''. Ovako je potpuno nejasno kada prestaje mandat predsednika Republike. Kaže: ''kad ostavka prispe u Narodnu skupštinu''. Može ostavka slučajno da bude bačena na ulaz Narodne skupštine. Da li to znači da je prispela ako se predsednik Narodne skupštine sa njom nije upoznao i ako nije zaprimljena u pisarnici Narodne skupštine Republike Srbije? Član 16. Zaista, gospodin Milan Marković očigledno ima problem sa kategorijom vremena kao filozofskom kategorijom. ''Predsedniku Republike mandat ne može isteći dok traje ratno ili vanredno stanje, već se produžava po sili Ustava dok ne isteknu tri meseca od dana kada je prestalo ratno ili vanredno stanje''. Prvo, mandat je vremenski period i niko nema silu da zaustavi vreme. Dakle, mandat može da istekne. Druga je stvar što taj mandat koji ističe može da se produži. Ovakva formulacija je besmislena. Ispada da mandat ne može da istekne, ali čemu onda da se produžava? Pri tome je sam Ustav jasan, odnosno jasno govori da ono što piše u Predlogu zakona nije ispravno. Naime, pogledajte kako glasi član 116. stav 2. Ustava Republike Srbije: ''Ako mandat predsednika Republike ističe za vreme ratnog ili vanrednog stanja, produžava se...''. Dakle, mandat i te kako može da istekne, to je neka realna vremenska kategorija, ali ukoliko istekne, onda može da se produži. Valjda je Vlada to htela da kaže. Ovako ispada da Vlada ima silu da zaustavi vreme. ''Predsednik Republike kome je mandat produžen zbog ratnog ili vanrednog stanja ima sve nadležnosti kao i pre produžetka mandata''. Jedna potpuno nepotrebna odredba koja samo opterećuje tekst Predloga zakona. Pa jasno je da, ako je predsedniku Republike produžen mandat, on ima ista prava i obaveze kao i pre nego što mu je mandat produžen. Član 17: ''Ako predsednik Republike podnese ostavku, bude razrešen ili sprečen da izvršava svoju funkciju, zamenjuje ga predsednik Narodne skupštine najduže tri meseca''. Pošto se ovim zakonom razrađuju ustavne odredbe o predsedniku Republike, bilo bi dobro da stoji ''kad se smatra da je predsednik Republike sprečen da obavlja svoju funkciju'', dakle koji je to vremenski period kada možemo realno da kažemo da je predsednik Republike sprečen da obavlja svoju funkciju. Da li je to 15 dana, da li je to 30 dana, šest meseci itd. Ovako nepreciznom formulacijom otvarate mogućnost da se ova norma različito primenjuje u praksi, u zavisnosti od toga da li vam odgovara taj koji je predsednik Republike ili vam ne odgovara. Član 17. stav 2. Tu regulišete kakve ingerencije ima predsednik Narodne skupštine kada zamenjuje predsednika Republike. Ustav je u tom pogledu potpuno jasan. Kada predsednik Narodne skupštine zamenjuje predsednika Republike koji je sprečen da obavlja svoju funkciju, onda ima sva prava i obaveze kao i predsednik Republike. Međutim, u Predlogu zakona stoji nešto drugo. Vi nabrajate koje to poslove može da vrši predsednik Narodne skupštine dok zamenjuje predsednika Republike i time odstupate od člana 120. stav 1. Ustava Republike Srbije koji kaže: ''Kada je predsednik Republike sprečen da obavlja dužnost ili mu mandat prestane pre isteka vremena na koje je biran, zamenjuje ga predsednik Narodne skupštine''. Zamenjuje ga, dakle, u svim poslovima. Odakle vama pravo da kažete da ga zamenjuje samo u tim i tim poslovima? Šta će biti s onim drugim poslovima? Ko će te poslove da radi? A, pri tome, u Predlogu zakona to niste predvideli. Jedna odredba koja je zaista suluda: ''Predsednik Narodne skupštine koji zamenjuje predsednika Republike dužan je da ... svaki izglasani zakon proglasi ukazom''. Šta će biti ako je očigledno da je zakon neustavan? Zašto terate predsednika Narodne skupštine da na silu boga ukazom proglašava zakon za koji je svima jasno da je protivustavan, a inače predsednik Republike ima pravo da odbije proglašavanje zakona ako ga smatra protivustavnim? Zašto terate predsednika Narodne skupštine da sam gazi Ustav, a prethodno ste dali pravo predsedniku Republike da ne proglasi zakon ako smatra da nije u skladu sa Ustavom? Član 19. Vraćanje zakona na ponovno odlučivanje. Između ostalog se kaže: ''Predsednik Republike može, uz pismeno obrazloženje, vratiti Narodnoj skupštini izglasani zakon na ponovno odlučivanje ako smatra da ... pri donošenju zakona nije poštovana procedura koja je propisana za donošenje zakona ili da zakon ne uređuje neku oblast na odgovarajući način''. Ovo je direktno mešanje u nadležnosti Narodne skupštine Republike Srbije. Narodna skupština je ta koja procenjuje da li su prilikom izglasavanja zakona poštovane odredbe Poslovnika Narodne skupštine ili ne. Odakle pravo predsedniku Republike da on kaže: zakon je u svemu pravno valjan, ali ste prekršili vi u Narodnoj skupštini proceduru njegovog izglasavanja i ja taj zakon neću da proglasim ukazom? Otkud predsednik Republike sme da se meša u jedno čisto procesno pitanje koja mora da bude u isključivoj nadležnosti Narodne skupštine? Ovaj drugi deo je još smešniji, kaže može da odbije proglašenje zakona ako smatra ''da zakon ne uređuje neku oblast na odgovarajući način''. Šta to znači? To znači da je predsednik Republike slobodan da procenjuje da li je zakon u materijalnom smislu dobar ili ne. Pa, ako mi se zakon svidi – ja ću da ga proglasim, a ako mi se ne svidi – neću, zato što smatram da materija koja je uređena tim zakonom nije uređena na odgovarajući način. Šta ako predsednik Republike nije pravnik? Po kojim kriterijumima će on da procenjuje da li je jedna materija dobro uređena ili nije? Član 25. Tu opet pravite onu grešku koju ste već napravili kada ste izglasavali Zakon o Vladi, kada ste izglasavali Zakon o Ustavnom sudu. Opet će samo neki pravni akti biti objavljeni u "Službenom glasniku Republike Srbije". Opet će neko samovoljno da odlučuje: ovaj akt hoću da se objavi, ovaj akt neću da se objavi. Pa kažete: ''U 'Službenom glasniku Republike Srbije' objavljuju se ... i drugi pravni akti za koje predsednik Republike odluči da se objave''. Znači, on je taj koji će da se pita koji pravni akt će da bude objavljen, a koji ne. Gde je tu demokratija, gde je tu javnost rada, gde su tu bilo kakvi evropski standardi na koje se tako zdušno pozivate? Naravno, oba zakona imaju mnogo manjkavosti. Ne želim da oduzimam dragoceno vreme svojim kolegama iz SRS-a, ali prosto moram da se osvrnem na zakon o izborima za predsednika Republike. Zaista mi je nejasno zašto pravo izbora predsednika Republike ograničavate samo na državljane koji imaju prebivalište u Republici Srbiji. Da vas samo podsetim. Pre nekoliko meseci se vaš predsednik DS-a i nažalost predsednik Republike Srbije Boris Tadić u Hrvatskoj izvinjavao Hrvatima zbog navodnih zločina koje su Srbi počinili tokom 90-tih godina. Evo, juče su bili izbori u Hrvatskoj. Svaki Hrvat, odnosno svaki državljanin Republike Hrvatske na kugli zemaljskoj, ma gde živeo, od SAD preko Hrvatske do Australije, ima pravo da glasa za predsednika Republike Hrvatske. Zašto se onda ne ugledate na te kojima se izvinjavate? Zašto ograničavate pravo naših državljana koji žive u inostranstvu, koji nemaju prebivalište u Republici Srbiji, da glasaju za predsednika Republike? Jasno je zašto - bojite se izbornih rezultata. Na kraju, moram da se osvrnem na ono što je rekao kolega Balint Pastor iz SVM. Prošlo je vreme kada su pripadnici nacionalnih manjina bili plašeni SRS-om. SRS je otvorena za sve građane Vojvodine i za sve građane Srbije. Najjače uporište SRS ima danas u Vojvodini. Mi u SRS smatramo da izbori za predsednika Republike ne smeju da budu popis stanovništva, pa da pravo na mađarske glasove ekskluzivno ima samo SVM ili neka druga mađarska partija. To što sam ja amandmanom predložio da predlog kandidata treba da podrži ne 10.000 nego 50.000 birača je sasvim u duhu onoga što se zove građanska demokratija. Gde piše da na mađarske glasove pravo imaju samo mađarske partije? Gde piše da predlog kandidata SVM treba da podrže samo Mađari? Zašto se gospodin Pastor za podršku kandidaturi za predsednika Republike, ukoliko je u pitanju Mađar, ne obrati i Srbima koji žive u Vojvodini, pa će nakupiti ne 50.000 nego 100.000 glasova? Zašto praviti nove feude u Vojvodini? Zašto građane po svaku cenu deliti? Ako si Mađar, moraš da glasaš za SVM? A mi u SRS upravo u Vojvodini, u čisto mađarskim sredinama, osvajamo veliki broj glasova. Imamo i narodnog poslanika Mađara u Skupštini Republike Srbije. Imamo pokrajinske poslanike Mađare u Skupštini AP Vojvodine. Ne treba pripadnici nacionalnih manjina, pa ni Mađari, da se plaše SRS-a. Prošla su ta vremena kada ste pripadnike nacionalnih manjina mogli da plašite SRS-om. Neki od najvernijih glasača SRS-a su upravo Mađari, Slovaci, Rumuni, Romi i drugi koji žive na prostorima Vojvodine. Ovakvim amandmanom se apsolutno ne dira u njihova prava, naprotiv, afirmiše se osnovno demokratsko pravo, a to je da svaki čovek može da glasa za listu, odnosno za kandidata koga sam izabere, a da to ne treba da mu nameću njegovi nacionalni tutori.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a zatim narodni poslanik Zlatan Jovanović. Preostalo vreme je 28 minuta. Izvolite, gospođo Radeta.
Hvala lepo. Dame i gospodo poslanici, evo, radi javnosti, nekoliko uvodnih napomena. Najpre da skrenem pažnju na to kako predsednik parlamenta gospodin Oliver Dulić neracionalno raspolaže vremenom narodnih poslanika. Za danas je na predlog šefa poslaničke grupe DS doneta odluka da se u jedinstvenoj raspravi raspravlja o dva veoma važna predloga zakona, o izboru predsednika i o predsedniku Republike Srbije. Zaista mislim da je to nezabeleženo, da se ovakva dva zakona spajaju u jedinstvenu raspravu i da onda narodni poslanici, kao što je moglo da se čuje danas u toku dana, koji imaju ozbiljnu nameru da ozbiljno raspravljaju o ovim zakonima, ne mogu da se opredele koji zakon da komentarišu, koji član zakona da komentarišu i onda to mora da se radi onako poprilično površno. A, zato, sutra Narodna skupština neće raditi. Dakle, moramo svakako da čekamo ta 24 časa da bi se raspravljalo o amandmanima i potpuno bi bilo normalno da smo danas radili jedan zakon, sutra drugi, narednog dana amandmane za jedan, onog sledećeg dana amandmane za drugi i ništa se ne bi izgubilo u vremenu koje je potrebno Oliveru Duliću za raspisivanje predsedničkih izbora. Ali, to nije jedini propust ni gospodina Olivera Dulića, ni skupštinske većine, ni ova dva teksta zakona o kojima danas raspravljamo. Vidite, ispred sebe imamo predlog i jednog i drugog zakona gde piše, između ostalog, da se predlaže Narodnoj skupštini da se donesu po hitnom postupku. U Obrazloženju - Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku - između ostalog se kaže: ''Da bi se izbori što pre raspisali i održali, neophodno je da se ovaj zakon donese po hitnom postupku i time spreče moguće štetne posledice po rad državnih organa''. U međuvremenu je skinuta hitnost sa ovih predloga i mi o njima raspravljamo u redovnom postupku. Sada pitanje za predsednika parlamenta i za predstavnika Vlade, trenutno odsutnog, odnosno veći deo dana odsutnog: koje su to štetne posledice po rad državnih organa nastupile zato što se o ovim zakonima ne raspravlja po hitnom postupku, kako nam je Vlada svojevremeno predložila? Naravno, nemamo odgovor na ovo pitanje. Kada se govori o ova dva zakona, neophodno je napomenuti da smo i dalje u neustavnom stanju, da i dalje nemamo sve predloge zakona koje je bilo neophodno da Narodna skupština donese na osnovu Ustava i Ustavnog zakona o sprovođenju Ustava i da ovakvim ubrzavanjem postupka još uvek nije završen postupak na osnovu Ustava i Ustavnog zakona. Danas se od jednog od kolega predstavnika skupštinske većine čulo da nije nikakav problem to što se spaja rasprava o ova dva važna zakona jer se, kako reče, radi samo o tehničkim zakonima. To je zaista neverovatno. Zakon o predsedniku Republike i zakon o izborima za predsednika Republike - tehnički zakoni. Onda zaista ne znam šta su vama suštinski zakoni ako su ova dva tehnički. Takođe se ovde od nekoliko poslanika skupštinske većine čulo nešto što, evo ja vam kažem, može da izgovori samo čovek koji je apsolutno bez političkog morala. Reći ''jednom predsednik – uvek predsednik'' i naglasiti kako ovaj zakon o predsedniku Republike govori o veoma važnoj ulozi i o važnosti predsednika Republike, to je zaista strašno ako se čuje iz usta predstavnika DOS-a, jednog od pučista dosovske revolucije koji su predsednika Republike Srbije i predsednika SRJ Slobodana Miloševića kidnapovali, odveli u Hag i dozvolili da u Hagu bude ubijen. I posle toga vi da pričate o tome kako je važna funkcija predsednika Republike – to je zaista, u najmanju ruku, nemoralno, poštovane kolege. Mi iz SRS-a smo podneli popriličan broj amandmana i na jedan i na drugi predlog ova dva zakona. Zaista nam je namera bila da vam zakone koliko-toliko uredimo da bi bili primenljivi, da se ne desi, gospodine Milane Markoviću, kao sa zakonima o lokalnoj samoupravi i o lokalnim izborima, kada smo ukazivali na sve nedostatke tih zakona, odnosno kada su bili u fazi predloga i kada se raspravljalo u ovom parlamentu o njima, kada smo ukazivali kako će se paralisati rad lokalnih samouprava zbog tako loših zakona, tadašnja skupštinska većina nije htela da nas čuje, a i danas imamo problema, od prvog dana od kad su održani lokalni izbori po tom zakonu, do dana današnjeg, složićete se, imamo u velikom broju lokalnih samouprava ogromne probleme, zato što je donet zakon za koji se u startu znalo da će biti neprimenljiv. Zato vas upozoravamo da ova dva zakona koliko-toliko uredite tako što ćete prihvatiti amandmane SRS-a pa ćete dobiti bar zakone primenljive i u skladu s Ustavom. Je l' vidite vi koliko i dokle idete sa ovim zakonima? Sada govorim o Predlogu zakona o izborima za predsednika Republike. Ovim Predlogom zakona, gospodine Markoviću, vi ukidate jedno od osnovnih ljudskih prava garantovanih Ustavom, a to je izborno pravo. Vi kažete u Obrazloženju: ''Potom, propisano je da na prvim izborima za predsednika Republike koji budu održani prema novom Ustavu pravo glasa imaju oni građani Republike Srbije koji su upisani u biračke spiskove prema merilima koja su korišćena za izbore za narodne poslanike koji su održani 21. januara 2007. godine''. Zamislite šta kaže dalje Vlada Republike Srbije: ''Posredi je težnja da se dva republička organa koja se biraju na neposrednim izborima - Narodna skupština i predsednik Republike - biraju iz istog biračkog korpusa''. Ovo je zaista neverovatno. Vremenska razlika u izborima, jednima i drugima, najmanje je godinu dana. Dakle, vi ste predvideli da sva lica koja su postala punoletna posle 21. januara 2007. godine ne mogu da glasaju. Predvideli ste da će svi koji su u međuvremenu umrli i dalje ostati na biračkom spisku. Kako vi očekujete regularne izbore? A da ne govorimo o tome što vam već sedam godina na pamet nije palo da konačno uradite jedinstveni birački spisak. Pred one izbore 2000. godine ste svesrdno podržavali članove RIK-a iz redova SRS-a, koji su se maksimalno borili da se izborimo za jedinstveni birački spisak. Naravno, nije ovo jedini slučaj kada vi kao opozicija govorite jedno, a kao vlast govorite potpuno drugačije. Ne znam sada o kom zakonu da govorim pošto imam svega još pet-šest minuta, ali ću kazati nekoliko rečenica o zakonu, kako vi kažete, o "izborima" za predsednika Republike. Mi smo vam predložili da i to menjate jer je to zakon o izboru, a ne o izborima predsednika Republike. Ovde smo vam, u nekoliko prvih članova, skrenuli pažnju na to da je neophodno da zakon uskladite s Ustavom. Veliki broj članova i u jednom i u drugom predlogu zakona su samo suvoparno prepisani članovi Ustava Republike Srbije, a tako se, gospodine Milane Markoviću, zakoni ne pišu. Ustav postoji kao okvir, a zakonima se razrađuje materija. Ne možete samo da prepišete Ustav i da kažete: evo, dali smo vam zakon. Dve su najkarakterističnije stvari vezane za zakon o izborima za predsednika. Prvo, u članu 10. ste predvideli: ''Predlog kandidata može biti podnesen samo ako ga svojim potpisima koji su overeni kod suda podrži najmanje 10.000 birača''. SRS amandmanom predlaže da to bude 50.000 birača zbog ozbiljnosti. Zbog toga što, kako je gospodin Tomislav Nikolić jutros rekao, konačno imamo dve opcije koje to zaista jesu u Srbiji, i da vidimo, ko ne može da obezbedi 50.000 overenih potpisa birača koji podržavaju tog kandidata, ne znam kako takav kandidat i možeda se pojavi na izborima. Sledeće što smatramo vrlo bitnim jeste sadržano u članu 11, gde se govori o podnošenju predloga kandidata. Između ostalog, predložili smo da, uz ostalu dokumentaciju, kandidat za predsednika podnese uverenje o zdravstvenom stanju sa Vojnomedicinske akademije. Kada biste prihvatili ovaj amandman i kada bismo imali ovaj dokument u prilogu dokumentacije svakog kandidata, onda ne bismo bili u situaciji u kojoj smo danas - da se cela nacija brine i da SRS traži od predsednika Vlade Republike Srbije da sa VMA dobije podatke o zdravstvenom stanju predsednika Republike Borisa Tadića, koje je, nažalost, takvo da može vrlo negativno da utiče na državu Srbiju i na srpske nacionalne interese, pogotovo kada su u pitanju pregovori za Kosovo i Metohiju. (Predsedavajući: Molim vas, gospođo Radeta, da vodimo računa.) Gospodine Albijaniću, uopšte vas ne slušam, govorim ono što imam. (Predsedavajući: Ali, morate da me saslušate.) Ne moram da vas saslušam. Vi morate mene da saslušate. Ja govorim o zabrinutosti SRS-a i o zabrinutosti nacije za zdravstveno stanje Borisa Tadića, koje je, nažalost, takvo da može vrlo negativno da utiče na opstanak Srbije.
Zdravstveno stanje predsednika Republike je odlično, kao što ste i sami mogli da se uverite na TV-u. Hvala vam.
Nisam pitala vas, gospodine Albijaniću. Nemojte da se šalite s ozbiljnim stvarima. Pitanje smo postavili još u petak predsedniku Vlade gospodinu Vojislavu Koštunici i od njega tražimo da pribavi određenu dokumentaciju sa VMA. Ja sam vrlo ozbiljna i mi smo vrlo ozbiljni. Meni je, kao čoveku, vrlo teško što govorim o Borisu Tadiću, kao o čoveku, ali kada govorim o predsedniku Republike, onda tu zaista nema emocija. Vi sebi dozvoljavate da se šalite sa zdravstvenim stanjem Borisa Tadića, kao što ste mahali šarenim balonima na dan sahrane Slobodana Miloševića. Vi ste odavno pokazali da ne poštujete ni funkcije ni funkcionere, gospodine Albijaniću. Zato vas molim, pustite me da ja radim lepo svoj posao, a vi možete da mi izreknete opomenu - to je ono što vam ostaje kao mogućnost, po Poslovniku. Ima još, naravno, primedbi na ovaj zakon, ali nažalost nema dovoljno vremena s obzirom na to da ste spojili ove dve tačke dnevnog reda. Ne mogu sada da nađem na koji član se to odnosi, ali sam mislila da komentarišem članove domaćinstva predsednika Republike, gde ste izostavili da napišete da se to odnosi na članove porodičnog domaćinstva, jer ako kažete ''članove domaćinstva'' onda zaista ne znamo da li mislite na suprugu, na decu predsednika ili mislite na domaćice, švalerke, vozače itd. jer su i to članovi domaćinstva, svi ljudi koji žive u tom domaćinstvu, a porodično domaćinstvo je regulisano drugim zakonom i o tome bi trebalo da se vodi računa. Predlog zakona o predsedniku Republike ima najviše prepisanih odredbi iz Ustava Republike Srbije, nije razrađen na pravi način i mi smo pokušali da to uradimo kroz naše amandmane. Nadamo se da ćete prihvatiti amandmane da biste na taj način ove zakone koliko-toliko uredili. Mnogo je nepreciznosti u ovim vašim predlozima, i jednog i drugog zakona, mnogo nekih paušalnih odredbi koje ne mogu na pravi način da se protumače. Čak ni datum stupanja na snagu niste uradili kako treba. Zaboravili ste da član 5. mora da stupi na snagu nekog drugog dana, a ne kad i ceo zakon, gospodine ministre, ali videćete, pretpostavljam, u amandmanu, govorim o zakonu o predsedniku Republike, jer ovaj član 5. važi do donošenja propisa iz člana 45. ovog zakona, to je vaša obaveza. Ali, vidim kako uzdišete, da još niste ni pogledali naše amandmane, pa se nadam kad ih budete videli, da ćete... (Milan Marković, sa mesta: Jesam.) Pa, niste. Čim tako reagujete, vidim da niste, bojim se, ni zakon pročitali, a amandmane sasvim sigurno niste. Nadam se da ćete u međuvremenu, pošto sutra Skupština neće zasedati, i vi naći vremena da pročitate i amandmane i zakon, pa da onda u pojedinostima razgovaramo ozbiljno. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović. Dobićete reč, gospodine Batiću. Dozvolite, samo malo strepljenja, pošto je ovo poslednji govornik, neću zaključiti načelnu raspravu, svi će imati mogućnost da iskoriste pravo. Hvala vam. Izvol'te, gospodine Jovanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, neki narodni poslanici su danas, ovde, u svom obraćanju po ovim predlozima zakona, zamerili gospodinu ministru što je svoje polučasovno izlaganje jutros sveo na čitanje predloženih zakona. Ja mu ne zameram na tome jer to i nije problem. Problem je što je gospodin ministar očigledno jutros prvi put čitao ovaj zakon. Naime, ako se pažljivo pročita ovo što je napisano ovde, očigledno je da je ovo pisao neki nižerazredni službenik Ministarstva za državnu upravu, koji nije dovoljno stručan, a nije ni imao volju da napravi nešto, bar formalno, korektno. Predloženi tekst ovog prvog zakona, o predsedniku Republike, i formalno je nekorektan, i to u velikoj meri. Pokušaću, u vremenu koje imam, na nekoliko primera to i da dokažem. Prva i generalna primedba jeste što je pisac ovog predloga nedosledan. Naime, u velikom broju odredbi prepisan je Ustav, bukvalno su odredbe Ustava prepisane, da bi se posle nekoliko članova od toga odustalo, pa se samo pozivalo na odredbe Ustava. Konkretno, u članu 3, gde se govori o nadležnostima predsednika Republike, u stavu 1. stoji: ''Nadležnosti predsednika Republike određene su Ustavom''. Prethodna dva člana su bukvalno prepisana iz Ustava, da bi se u 2. stavu ovog 3. člana reklo: ''Ustavom određene nadležnosti predsednika Republike mogu se razraditi zakonom ili drugim propisom samo ako to Ustav izričito dopušta ili ako nalaže njihova priroda''. Pa, upravo ovaj zakon treba da razradi ono što je Ustav predvideo kao nadležnosti, obaveze, prava i dužnosti predsednika Republike. Koji će to novi ili drugi zakon da razradi nadležnosti predsednika, ako ne ovaj koji je matični zakon za funkciju predsednika Republike Srbije? Svaki sledeći član je faktički prepisan iz Ustava. U nekim slučajevima je samo izvršena permutacija, odnosno red reči je promenjen, ali je suština ostala, naravno, ista. Takođe ću vas uputiti i na član 14, koji govori o ostavci predsednika Republike. I ovde je, opet, Ustav prepisan. Kolege su već uputile primedbu na 2. stav ovog člana gde stoji: ''Mandat predsednika Republike prestaje kad ostavka prispe u Narodnu skupštinu''. Termin, koji je rogobatan, koji nije iz pravničke prakse, nije na mestu i trebalo je ovo na drugi način rešiti. Međutim, ono što je meni sporno, jeste to što se ovde malo, čini mi se, udaljilo od Ustava. Naime, u Ustavu, u članu 117, govori se o ostavci predsednika Republike i u stavu 2. stoji: ''Danom podnošenja ostavke, predsedniku Republike prestaje mandat'', a po zakonu predsednik Republike ima obavezu, u članu 14. stav 3. stoji: ''dužan je da obavesti javnost o tome da je podneo ostavku''. To znači da je, kada se predsednik Republike preko sredstava javnog informisanja obrati građanima Srbije i kaže da je podneo ostavku, tog momenta njegov mandat prestao. Nema više potrebe da šalje bilo šta u Narodnu skupštinu, pogotovu da se na ovaj način to formuliše, kako je formulisano u članu 14. Takođe, član 17, koji govori o zamenjivanju predsednika Republike u slučajevima kada je on sprečen da obavlja svoju funkciju, pa 1. stavkaže: ''Ako predsednik Republike podnese ostavku, bude razrešen ili sprečen da izvršava svoju funkciju, zamenjuje ga predsednik Narodne skupštine najduže tri meseca''. Onda se u drugom ili trećem stavu razrađuju nadležnosti koje može predsednik Skupštine da obavlja u toku tatri meseca dok zamenjuje predsednika Republike, ali nije prepisan član 120. Ustava Republike Srbije. Šta se dešava posle ta tri meseca? Zašto i taj stav 3. člana 120. Ustava Republike Srbije nije prepisan u ovaj zakon? Zašto nije rečeno šta će se desiti po isteku ta tri meseca, da li će raspisati izbore ako predsednik Republike i dalje nije u mogućnosti da obavlja svoju funkciju? Znači, nije bilo doslednosti u pisanju ovog zakona, formalne doslednosti. Trebalo je, ako se pratio Ustav, da se isprati i ispoštuje od prvog do poslednjeg člana. Ako treba da se prepišu odredbe Ustava - da se prepišu, tamo gde treba da se razrade - da se razrade. A ne ovako - u nekim članovima je bukvalno prepisan, u nekima smo izvršili neku permutaciju pa smo zadržali suštinu a formu člana promenili, a negde uopšte nismo prepisali odredbe Ustava koje se tiču funkcije predsednika Republike. Što se tiče suštine, navešću samo dve stvari koje su suštinske i bitne za ovaj zakon, bar po mišljenju poslanika SRS-a. Prva primedba se odnosi na predlaganje kandidata za predsednika Vlade. Već je gospodin Tomislav Nikolić pričao u svom izlaganju o tome. Mi pokušavamo našim amandmanom koji smo uputili Narodnoj skupštini, naravno očekujemo odgovor od predlagača, da tu proceduru pojednostavimo i da je zakonski regulišemo tako da tu ne bude ništa dvosmisleno, a da eventualna politička kriza, koja može nastati posle izbora, bude skraćena, znači, da bude najkraća moguća. Imamo primere, posle poslednjih parlamentarnih izbora, kada smo nekoliko meseci bili bez Vlade. Znači, tri puna meseca posle konstituisanja Skupštine bili smo bez Vlade, a ako se prisetimo samo da je i Vlada Vojislava Koštunice bila tehnička nekoliko meseci pre izbora, onda ćete shvatiti da smo bukvalno pola godine bili bez Vlade u Republici Srbiji. Ako možemo pola godine, onda možemo i celu godinu i onda nam Vlada i ne treba. Naša želja ovim amandmanom jeste da se ta eventualna politička kriza koja može nastati posle izbora skrati. Drugim rečima, šta mi želimo? Mi želimo da se zakonom precizno definiše kome se dodeljuje mandat za sastav Vlade. Ukoliko taj prvi mandatar, koji predsedniku Republike dokaže ili pokaže da ima dovoljan broj poslanika za izbor Vlade, to ne uspe u roku od 15 dana, onda se po sili zakona mandat dodeljuje predstavniku najbrojnije poslaničke grupe iz parlamenta i daje mu se rok od sedam dana. Ako ni on ne uspe, taj mandat ili tu mogućnost dobija predstavnik druge stranke, odnosno opcije koja je druga po veličini, po broju poslanika u Skupštini Srbije. Ako ni on ne uspe, to je, znači, ukupno nepun mesec dana. Posle toga se raspisuju izbori. Priča je završena. Nema pogađanja, nema trgovine, nema u nedogled trajanja tih pregovora oko sastava Vlade. Još jedna stvar koja je po meni suštinska za ovaj predlog zakona o predsedniku. To je poglavlje VI. Generalni sekretarijat predsednika Republike. Ovde je uspostavljeno nešto što nije do kraja razrađeno. Uspostavljeno je, znači, jedno telo koje se zove Generalni sekretarijat, ali i Kabinet predsednika Republike. To su dve nove službe, koje nisu zakonom dovoljno precizno definisane. Naime, ne može se ostaviti predsedniku Republike, bez obzira na to što je on izabran voljom građana na neposrednim izborima, da pravi ove dve službe na način kako to ovaj zakon predviđa, znači bez ikakve zakonske kontrole. Mora zakon da precizira, bar okvirno, koliko službenika može da ima i jedna služba i druga služba, koliko savetnika može da ima, na kraju krajeva, i predsednik Republike. Imamo sada situaciju u Srbiji da pojedini ministri imaju veliki broj savetnika. Sećam se vremena kada smo mi bili u Vladi, da naši ministri nisu imali nijednog savetnika. Imali su savetnike kao zaposlene u ministarstvu, ali nisu dovodili ljude iz svojih stranaka da budu pro forme savetnici, da bi primali tamo platu, da bi ih smestili u državnu upravu i da na taj način nađu uhlebljenje. Znači, mislim da ovo nije dobro, da je trebalo ovde da se precizira. Još ako uzmete u obzir da su predviđeni zakoni i radna tela koja će ad hoc možda neko ovde, odnosno predsednik Republike, da konstituiše za pojedine poslove, onda shvatate koliki će broj ljudi biti angažovan samo oko predsednika Republike. I sve će to, naravno, da se svali na grbaču građana Srbije jer se sve to mora platiti iz budžeta, a verovatno znate da je javna potrošnja u Srbiji strahovito velika i da mi kao država nismo sposobni da to sve isfinansiramo. Nisam pomenuo Narodnu kancelariju, koja već de facto postoji. Ovde nije pomenuta, što nije dobro ako nameravate da je zadržite, da ostane kao takva, i to je još jedan od tih troškova koji idu na teret građana Srbije. Još par rečenica samo o Predlogu zakona o izborima za predsednika Republike. Samo ću se osvrnuti na nekoliko stvari koje su, po nama, suštinske u ovom predlogu. Naime, mi smo vrlo ozbiljno ovo sve sagledali i predlažemo svojim amandmanima neke suštinske promene, vrlo ozbiljne promene, jer nam je cilj da ovi zakoni traju. Naime, utisak, i moj i poslanika SRS-a, jeste da su ovi zakoni pravljeni za jednokratnu upotrebu. Znači, da se sad izbori obave, pa ćemo posle videti šta ćemo i kako dalje; zavisi, naravno, od rezultata izbora. Prva primedba je član 10, odnosno potpisi birača koji podržavaju kandidaturu. Mi smo amandmanom predložili da to bude 50.000 umesto dosadašnjih 10.000. Ovo ne govorimo zbog toga što smo mi trenutno najjača stranka u Srbiji. Govorimo zbog toga što je funkcija predsednika izuzetno ozbiljna i tome treba dati i takav ton ozbiljnosti. Bez uvrede bilo kome, ali ne može bilo ko da se kandiduje za predsednika Republike. Znači, neko ko ima iza sebe podršku velikog broja birača - treba da se kandiduje, a onaj ko nema i ko će na izborima dobiti manje glasova nego što je potpisa podrške predao - on ne treba uopšte da ulazi u sve to i da samo zamagljuje i pravi probleme u predizbornoj kampanji. Druga stvar koja je takođe suštinska jeste u članu 11. Naša namera je da se pored dokumentacije koja ide uz kandidaturu priloži i uverenje o zdravstvenom stanju. Mislim da je to sasvim logično, najlogičnije. Pa, za bilo kakav posao u Srbiji potrebno je to uverenje. Valjda je normalno da i onaj ko je prvi čovek Srbije priloži takvo uverenje, da je zdrav, kako bi mogao kvalitetno da obavlja tu funkciju. Na kraju, u članu 18, kada se govori o izboru, odnosno kada se proces glasanja završi, kako se bira ili kome se dodeljuje taj mandat predsednika Republike. Ovde, u ovom predlogu, zadržano je postojeće stanje. Znači, zadržan je tzv. dvokružni sistem izbora, znači da dva kandidata, koja dobiju najveći broj glasova u prvom krugu, idu u drugi krug izbora. Formalna primedba jeste što se to ovde zove ponavljanjem izbora. To nije ponavljanje, to je drugi krug izbornog ciklusa. Ali, suštinska naša primedba jeste da mi smatramo da treba prekinuti sa tom praksom da se ide u dva izborna kruga. Mnogo je argumenata za to, mnogo je razloga zbog kojih to predlažemo. Smatramo da je dovoljno da se izbori obave u jednom krugu. Smatramo da je dovoljno da bude samo jedan krug i da kandidat koji je dobio najveći broj glasova u tom prvom krugu automatski postaje predsednik Republike. Mislim da je to demokratski jer se građani u prvom krugu odlučuju prema svojim simpatijama prema kandidatima, a ono što se zove drugi krug, to je posle neka međustranačka trgovina, kalkulacija itd., u kojima samo gubimo vreme, a i novac. Malo razmislite kol'ko je novca potrebno da se održi taj drugi krug, kol'ko biračkih mesta, pa po desetak članova biračkih odbora, pa komisija itd. Molim vas samo da ozbiljno razmislite o ovim amandmanima SRS-a, posebno o ovim suštinskim. Da pokušamo malo popraviti ovo i da ovaj zakon traje izvesno vreme u Srbiji, da ne bude samo za jednokratnu upotrebu, za ove predstojeće izbore. Hvala vam.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Na listama govornika više nemamo prijavljenih za reč. Da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili narodni poslanik koji nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? E, moramo sačekati, gospodine Obradoviću, prvo Poslovnik. Izvinjavam se, gospodine Batiću. Prvo Elvira Kovač, po članu 101. Poslovnika. Na osnovu izlaganja gospodina Aleksandra Martinovića.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kao prvo, javila sam se na repliku, poštovani gospodine Martinoviću, pre dobrih pola sata, a u međuvremenu je povređen i član 101. Poslovnika jer nisam dobila reč odmah po izlaganju govornika. Želela bih, radi javnosti, da razjasnim neke poluistine koje je izneo gospodin Martinović, koje se tiču glasača pripadnika nacionalnih manjina. Kao što svi znamo, opšta je činjenica da je 2004. godine gospodin Boris Tadić pobedio za 270.000 glasova, faktički su glasovi pripadnika nacionalnih manjina opredelili ko će biti predsednik Srbije. Pošto nam se predsednički izbori bliže, gori nam pod nogama, sada su dva najveća kandidata, gospodin Nikolić i naravno SRS, kao i Demokratska stranka, shvatili da bi se trebalo baviti pitanjima nacionalnih manjina. Kao što je to bilo i do sada, opet dobijamo prazna obećanja, nude nam se kule i gradovi. Nas zanima kakve će konkretne akcije biti preduzete. Gospodin Pastor Balint, koji je spomenut u izlaganju gospodina Martinovića, govorio je o predloženom amandmanu za koji se priča da će biti prihvaćen, koji je zaista besmislen, jer po načelu demokratizacije svaka politička partija, bar u prvom krugu, na ovako bitnim izborima kao što je izbor predsednika Srbije, trebalo bi da ima svog kandidata. Samim tim, četiri mađarske partije će imati svog zajedničkog kandidata. Smatramo da pripadnici mađarske nacionalne manjine treba da imaju za koga da glasaju. Naravno, besmisleno je tražiti 50.000 potpisa. Svi vi znate da smo mi manja politička partija. Zaista je besmisleno menjati taj broj kada je već u zakonu predloženo 10.000. Molim vas da me saslušate. Inače, samim tim što smo izjavili da u prvom krugu nećemo ponovo dati blanko podršku gospodinu Tadiću, nismo po automatizmu izjavili da ćemo podržavati gospodina Nikolića. Ovim što vi predlažete, ako se taj amandman prihvati, zapravo bismo mogli odmah da organizujemo drugi krug sa dva najveća kandidata, što je zaista besmisleno ako pričamo o demokratiji. Htela sam još da se osvrnem na to da ste pomenuli da imate pripadnike nacionalnih manjina u svojim redovima, kako u stranci tako i među narodnim poslanicima. O tome često priča DS, ali sada bih se osvrnula na to što ste vi rekli. Volela bih da vidim, pošto zaista imate predstavnika koji je mađarske nacionalnosti, da se on jednom javi za reč i za ovom govornicom iznese neki vaš konkretan predlog koji se zaista tiče interesa te mađarske nacije. Naravno da mi to ne očekujemo od vas, a pošto smo mi tu autentični predstavnici mađarske nacionalne manjine, volela bih da vidim da podržite barem jedan naš konkretan amandman i zahtev. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Izvinjavam se narodnom poslaniku Elviri Kovač zato što je sa kašnjenjem stigla dozvola za reč. Da li vi tražite da se glasa o povredi Poslovnika od strane predsedavajućeg? (Ne.) Hvala vam puno. Narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku, a zatim narodni poslanikTomislav Nikolić. Izvol'te, gospodine Batiću.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, član 200, a može i 226. Poslovnika. Pre neki dan sam pomenuo jedan problem nad kojim vlast žmuri, a tiče se vojnih rezervista Topličkog okruga. Dozvoljava se da ti ljudi, koji su se odazvali na poziv otadžbine, nisu dezertirali, nisu se krili, sada podsećaju na one tužne likove iz pripovetke Laze Lazarevića ''Sve će to narod pozlatiti'' ili - sve će to vama bog vratiti. Dakle, oni traže ono što je njihovo elementarno pravo, svoje dnevnice, jer su na poziv otadžbine napustili svoje kuće, svoja imanja, svoje porodice, svoja radna mesta, a onda kad traže ono što je njihovo pravo, onda to nikog nije briga. Onda imate jednu potpuno nakaradnu sudsku praksu. Pojedini su tužili, u stvari hiljade njih je tužilo, u Prokuplju skoro 3.000, u Kuršumliji skoro 2.000, Blace, Kruševac, Niš, ali i širom Srbije. Pojedine tužbe su usvojene, presude donete, dnevnice naplaćene. Jedan predsednik opštine, iz redova stranke vladajuće koalicije, naplatio je svoje ratne dnevnice. Ostale maltretiraju kad su videli da će se to omasoviti. Onda Građansko odeljenje Vrhovnog suda izlazi sa nekakvim stavom o nenadležnosti pojedinih sudova, o eventualnoj zastarelosti, mada to nije naknada štete nego dug. Dakle, imamo potpuno haotično stanje: negde se zakazuje, negde se ne zakazuje, negde se presuđuje, negde se odbacuje, neki su naplatili, neki nisu naplatili. To je ružna slika o Srbiji. Zašto? Zato što treba imati samo malo dobre volje, malo morala, malo poštovanja prema tim ljudima, jer nisu oni bivši rezervisti, oni su rezervisti možda i budući. Nadamo se da neće biti besmislenih ratova koje će voditi generali koji su sve ratove izgubili, ali su sve privilegije i beneficije dobili. Dakle, ajde da vidimo, pošto od Kuršumlije i niže od Kuršumlije ima narodnih poslanika koji svaki dan lažiraju i falsifikuju putne naloge, glume da putuju i da se vraćaju, i naplaćuju hiljade evra, a oni čuče na kiši, ledu i snegu. Najnovija informacija: Vlada kupuje 40 luksuznih automobila. Šta će im to? Evo jednog svežeg primera. Pre neki dan je delegacija Narodne skupštine išla u Njujork. Dame i gospodo, devet članova delegacije, od toga predsednik Skupštine - dva savetnika, dva telohranitelja. Šta će Duliću u Njujorku telohranitelji? Ko koga pravi ludim? Bio sam, sticajem okolnosti, ministar u onoj Vladi, u onim teškim vremenima. Nikad, nigde, na desetinama putovanja u inostranstvu nije mi palo na pamet da vodim jednog jedinog telohranitelja, a rizici su bili mnogo veći. Reprezentacije, Đelić se šeta, drži ga Boris Tadić za ruku, da ga svi vide, da vide da je preživeo Skupštinu, otvara šoping centre, salone automobila. Bolje da je primio te rezerviste, te ljude koji traže mrvicu - da se ispune njihovi zahtevi i da Srbija plati svoj dug prema njima jer su oni svoj dug prema otadžbini ispunili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS.
Nisam prisustvovao kada je gospodin Martinović izgovorio nešto što mu je gospođa ili gospođica Elvira zamerila. Ali, naš stav je principijelan i ne morate da ga ovde prenosite onako kao ga vi zamišljate. Dakle, mi se ne sećamo pripadnika manjina samo pred izbore. Tu isključite nas. Gospodina Tadića uključite u to slobodno. Ali, mi ne. Mi sa vama nikada nismo imali dogovore oko toga da, kao politička stranka, podržite naše kandidate ili našu listu. Vi ste uvek imali razloga da ne glasate za radikale. Te razloge ste iznosili u javnosti. Uglavnom su bili falsifikovani. Mi smo nekakva pretnja, tobož, vašem narodu, zato ne date da vaš narod glasa za nas. Jednog dana će Srbija biti stabilna i mirna zemlja, kada osnov za glasanje za kandidata, uopšte neće biti njegova nacionalna pripadnost. Vi to jako dobro znate. Vi ćete još neko vreme uspeti da se batrgate kao autentični predstavnici mađarskog naroda, vi kažete mađarske nacije, mađarskog naroda u Srbiji, ali svi smo mi predstavnici mađarskog naroda. Prihvatio bih kritiku na račun naših poslanika Mađara kada biste rekli: da, mi smo predložili tu i tu meru za naš narod, vaš poslanik je nije podržao. Ja vas kao autentičnog predstavnika mađarskog naroda pitam: a kada ste uopšte nešto predložili za mađarski narod u ovoj Skupštini? Kada? I kad je to naišlo na odbijanje narodnih poslanika SRS-a? Mi možemo vrlo lako da uspostavimo saradnju. Ne trebaju nama vaši glasovi ako vi smatrate da Mađari u Srbiji treba da glasaju za nekog drugog. Neka glasaju po svojoj volji, samo nemojte više da pričate da će im dlaka s glave faliti ako glasaju za radikale, ili ako radikali pobede, ili, ne daj bože, što najviše koristite, da naši Mađari nisu pravi Mađari. Mađari radikali - to su neki Mađari s greškom. Slovaci radikali su Slovaci s greškom. A sve je više takvih, i vi to dobro znate. U selima u kojima nikad nismo imali glasove, gde žive isključivo pripadnici manjina, sad osvajamo veliki broj glasova. Znači, mi smo svojim delovanjem uspeli donekle da skinemo taj teret koji nam vi neprekidno tovarite. Mnogo bi lakše bilo kad biste tražili saradnju od svih. Veliki je cenzus 50.000 birača i njihova podrška za kandidata za predsednika Republike, ali nije baš lako ni kandidovati se. Nije to igranka. Ajde sa 500 potpisa, svi ćemo biti kandidati za predsednika Republike. Mi ovim gestom kažemo da je to veoma ozbiljan čin. Znači, između 50.000 ljudi se nađete da podnesete kandidaturu, pa to je veliki čin. I samo veliki mogu da računaju na uspeh i samo veliki se tu i takmiče. Evo, ako imate amandman da pripadnici nacionalnih manjina sa 2.000 potpisa budu kandidati, ja sam spreman da ga prihvatim, ali nisam video taj amandman. Kao što ste, recimo, na 3.000 potpisa doveli za listu koja predstavlja nacionalne manjine, i toga nema u zakonu, pa ćuti Ustavni sud, ćuti Republička izborna komisija, a i mi vas zbog toga ne prozivamo previše. Eto, dobro, tri hiljade, ne možete više da skupite, niste organizovani. A organizovani ste da zovete, onog dana, da izađu da glasaju samo da ne bi pobedili srpski radikali. Svađom sa SRS, izmišljenom svađom za govornicom, ne postižete previše. Više biste postigli saradnjom. Više biste postigli da ste ovde izašli i rekli: ponudila sam radikalima (izvinjavam se, završavam), ponudila sam radikalima da nam podrže tu i tu ideju ili meru, oni su nas odbili. Tada bih prihvatio da vi nešto uvek zamerate radikalima, a ovako, kada ništa nije postojalo što treba da podržimo, nemojte da nam zamerate. A naša su vrata uvek otvorena za saradnju sa pripadnicima manjina, posebno pripadnicima mađarske nacionalne manjine. Svi sa kojima ste do sada sarađivali su vas izdali, prevarili i prodali. Ostali su vam još radikali, ali i celoj Srbiji su još ostali samo radikali.
Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović, po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Elvira Kovač.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam čovek iz manjinskog naroda, iz romske zajednice. Što se tiče manjinskog naroda, ne samo romske zajednice nego više manjinskih naroda, mogućnost da se integrišu u politiku data im je upravo u SRS-u. Ovo je istina, ne možemo da manipulišemo. Naša prava, stečena u našoj državi, proistekla iz zakona i Ustava naše države, i te kako poštuje Srpska radikalna stranka. Ona poštuje prava manjinskog naroda. Zbog toga se mi i uključujemo u ovu stranku i dajemo joj podršku. Zbog toga ne može niko da kaže da ima nekih manipulacija. Da vam kažem iskreno, kao član nacionalne manjine Roma: Srpska radikalna stranka je učinila toliko da ja ne mogu da se zahvalim SRS-u i njenom rukovodstvu. U Zemunu su dali 1.200.000 maraka, pa su nam dali normalan život, a to je kanalizacija, vodovod, asfaltiranje, elektrifikacija. Rušili ste nam kuće, ugasili ste nam televizije, ne date nam prava na ono što imamo i sad kažete - nacionalne manjine. Nacionalne manjine će glasati za Srpsku radikalnu stranku onoliko kol'ko smatraju da treba i kol'ko imaju poštovanja. Ja sad govorim lično o romskoj nacionalnoj manjini. Ni u jednoj partiji nam nije dato pravo da se integrišemo u politiku. Evo šta, gde god pobedi SRS u lokalnim okvirima, biće Rom potpredsednik opštine i biće član opštinskog saveta ili opštinskog veća. To nama niko ne nudi u ovoj državi, nudi nam SRS. Mi znamo da se manipuliše. Gospodine Mićunoviću i svi dragi prijatelji, ja vam samo kažem: što ste vi nama ugasili naše medije? Zašto vi minimizirate romski narod? Zašto ne dajete prava koja treba da imamo? Šta smo mi u ovoj državi? Molim vas, većinski narod i većinske političke stranke koje drže vlast u ovoj državi ugasili su nam dve televizije u državi. Zašto? Ne daju nam pravo na našu kulturu, na naš jezik, na naše, molim vas, izveštavanje, i na naše medije. Pa, kako ćemo mi onda da glasamo za vas? Ja izričito kažem: 25.000 Roma i svih 25.000 Roma u Zemunu glasaju za SRS. Govorim vam: širom Srbije Romi ima da glasaju 90% za SRS jer SRS zaslužuje to. Mi bismo glasali i za vas, ali nas vi ne poštujete. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač. Izvol'te.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Nikoliću, prijavila sam se za repliku i zaista ne bih da zloupotrebljavam ovu govornicu za neke lične svađe i prepucavanja, kako bi narod rekao. Samo vam se zahvaljujem što ste ponovo dokazali kako SRS iznosi poluistine za ovom govornicom i na taj način pokušava da obmani narod, pa ja zato želim da objasnim neke stvari. Kao prvo, za listu je i Savez vojvođanskih Mađara prikupio 10.000 potpisa. Mi nemamo ništa protiv toga da se na predsedničkim izborima, kao što to stoji u Predlogu zakona, ostavi cifra od 10.000. Toliko o tome. Što se tiče naših predloga, od kada Savez vojvođanskih Mađara ponovo ima tri narodna poslanika u Skupštini Srbije, mi smo predložili devet amandmana. Gospodine Nikoliću, od maja pa do sada ste imali prilike devet puta da pritisnete zeleno dugme, kako vi, tako i ... ne očekujem svi vi, cela Srpska radikalna stranka, to je okej, ali vaši predstavnici nacionalnih manjina, isto tako i predstavnici nacionalnih manjina u Demokratskoj stranci, gde ih ima više. Mi smo predložili amandmane koji su se ticali svih pripadnika manjina i za te amandmane su mogli da glasaju svi predstavnici. Niko, kako iz vašeg poslaničkog kluba, tako i iz drugog poslaničkog kluba, niko od tih iluzionih, nazovimo, predstavnika manjina, nije podržao naše amandmane. Znači, imali ste prilike i hvala.
Reč ima narodni poslanik Veljko Kovačević, po Poslovniku, pa narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa narodni poslanik Rajko Baralić, pa narodni poslanik Vladan Batić. Izvinjavam se, gospodine Obradoviću, moramo da pričekamo. Izvolite, gospodine Kovačeviću.
Gospodine potpredsedniče, član 226. Samo bih, pošto će gospodin Tomislav Nikolić verovatno da odgovori vama, vi ste pobrkali tu nešto. Ovde smo mi glasali za amandmane i amandmani su nešto drugo, možda nam se ne sviđaju ti amandmani. Niste do dobro objasnili. Hteo sam da kažem, pošto mi je uskraćeno pravo u petak na poslaničko pitanje iz Borskog okruga. Hteo sam da postavim pitanje ministru „Jajiću“, za socijalna pitanja. Kako? Rasim Ljajić, je l' tako? Pa, molim. Što se smejete? Ne znam, možda sam pogrešio prezime, izvinjavam se. Pitanje za njega je bilo, pošto sam sa njim bio u telefonskom kontaktu i obećao mi je da će da ide u Bor da rešimo jedan veoma veliki problem. Tamo, u Borskom okrugu, ljudi na penziju čekaju, u proseku, godinu dana. Znači, negde za osam meseci ko dobije penziju, on je zadovoljan, a ono sve preko godinu dana, to je katastrofa. Razgovarao sam s njim i obećao mi je da ćemo da idemo zajedno, pošto sam ja kao prvi iz tog regiona ukazao na taj problem. Međutim, on je otišao tamo, formirao Opštinski odbor Demokratske stranke i nije me pozvao. Juče sam saznao da je on bio i da je obišao. Znači, ne samo da ... da, to će gospodin Damjanović bolje da objasni šta je još tamo radio. Hteo sam da kažem da jedan ministar koji je obećao, ja sam kao dobri srpski radikal i kao dobar domaćin, prvo hteo s njim, da ne bih sa govornice to radio, da to završimo sve onako kako to valja. Evo, vidite, čime se i kako sad mi možemo da dođemo do takvih pitanja. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS.
Stvarno je besmisleno da nas optužujete kako time, što nismo glasali za neke vaše amandmane, nismo želeli bolje vašem narodu. Za devet amandmana koliko ste podneli u svom dugotrajnom, napornom i mukotrpnom radu. Mi smo za to vreme podneli preko hiljadu amandmana, za koje mislimo da bi, da su bili prihvaćeni, bilo bolje svim građanima Srbije. Da li ste za jedan naš amandman glasali? Niste ni za jedan. Čim vidite da je predložila Srpska radikalna stranka, vi čak pritiskate crveno, iz inata. Dakle, evo možemo drugačije potpuno. Potpuno otvorenu saradnju nudimo političkoj stranci koju vi ovde predstavljate. Da razmenimo posete na vrhu, da prisustvuju kamere, da u kameru kažemo jedni drugima kako zamišljamo budući život u novoj, u mnogo lepšoj i boljoj Srbiji, a onda da kažete šta nam to zamerate, šta mi nismo ispunili, a šta jesmo, da nas upoznate sa svojim planovima, da vidimo šta to tražite od države što je moglo zakonom da se reguliše. Ako ne možete sami da napišete, da napišemo mi. Ja sam zaista spreman da potpuno otvorimo priču o situaciji u Srbiji sa gledišta prava pripadnika nacionalnih manjina. Više volim o tome da pričam sa vama ovde, nego u Strazburu. Tamo se laže, a ovde se gledamo u oči. Ovde ne možete da izmislite da mi nekoga maltretiramo, da policija tuče, premlaćuje na stotine pripadnika mađarskog naroda, da ste diskriminisani, jer ovde mi kažemo: a gde to, a kako se zove, u koliko sati, kog dana? U Strazburu je lako. Tamo imate i zastupnike poslanike iz Mađarske, koji vrlo rado brinu o vašim tobož ugroženim pravima, i onda tamo ne možete da se borite. Šta ja imam da pričam sa onim Nemetom, koji je došao iz Budimpešte, o pravima Mađara u Vojvodini kada on uopšte ne zna da li su ugrožena? Sa vama vrlo rado polemišem i u Strazburu, a ovde bi mi to bilo još milije, zato što ovde građani vide ko govori istinu, a ko ne. Dakle, pozivam vas još jednom, ne samo vas, predstavnike svih nacionalnih manjina koji smatraju da su ugroženi, da dođu da razgovaramo o tome koje im je pravo ugroženo i na koji način SRS može da im pomogne da ostvare svoja prava. Pa, ako vam ne pomognemo, a vi onda za govornicu, pa recite: evo, ovakvi su radikali. Sve ove paušalne priče, ovi napadi na stranke kojima ste davali podršku 15 godina, degutantne su. Kako se ne otrezniste prve godine, kako posle drugog izbora, kako posle trećeg kruga? Sve dok je vaš predsednik stranke, ako ste u toj stranci, ne znam više, podelili ste se, bivao potpredsednik Vlade ili ovakav ili onakav, vi ste ćutali. Prava su ugrožena u Vojvodini. Tamo ste u vlasti. Hajde o tome da razgovaramo. Ko vam to u Vojvodini, u kojoj ste na vlasti, ne dozvoljava da zapošljavate svoje ljude u državnim institucijama? Kako se zove taj čovek? Kako se zovu vaši ljudi koji su tražili posao u institucijama u sredinama u kojima žive, pa nisu dobili? Koji je Srbin zaustavio njihovo zapošljavanje? Jedva čekam da ovi padnu s vlasti zato što ugrožavaju manjine, ali bih voleo da Srbija bude čista. Ako je ministar ugrozio pravo manjina, zna se kako se zove ministar, opet to nije Srbija. A ovako paušalno - ne valjaju demokrate, ne valjaju radikali – pa, ko valja? Ko u ovoj Srbiji valja za vas? Onaj ko bi vam pomogao. Pa, onda nam pružite priliku da vam pomognemo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a zatim narodni poslanik Vladan Batić. Izvol'te, gospodine Baraliću.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, gospođice Feketi, SPS ima svoje ime, ne zove se Niko. Rekli ste: Niko nije glasao za naše amandmane. Po našoj inicijativi, podržali smo vaš amandman o načinu konstituisanja Nacionalnog saveta, nadležnost je dobio gospodin Marković, doduše nevoljno, ali je dobio - na osnovu tog amandmana. I još za dva. Ali, ako ste vi gadljivi na glasove SPS, onda to treba da kažete javno. Dakle, SPS ne glasa za zakonske projekte ili amandmane na osnovu toga ko ih je podneo, već na osnovu suštine zakonskih projekata ili amandmana. Glasali smo za suštinu i moram da kažem da smo imali i zadovoljstvo dok smo glasali za taj amandman zato što u našem političkom programu piše isto to što ste vi predložili. Neću da vam uzimam više vreme. Ono što se odnosi na vas, odnosi se i na sve druge. Nikada ne spekulišemo kada podržavamo neki amandman. Glasamo za njega zato što se podudara s našim shvatanjem određenog problema i to ćemo činiti i ubuduće, bez obzira kakav bude bio vaš stav o našem glasu. Ostaće zabeleženo da smo mi za to glasali, a ako se vama ti glasovi ne sviđaju, to je onda stvar za neku drugu priču i na nekom drugom mestu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, a zatim narodni poslanik Žarko Obradović.
Dame i gospodo, član 27. i član 77. Kao poslanik Demohrišćanske stranke Srbije, zabrinut za sudbinu i budućnost Kosova i Metohije, u više navrata sam zahtevao da se zakaže posebna sednica ovog parlamenta, čija bi jedina tačka dnevnog reda bila Kosovo i Metohija. Sramota je da o tome raspravljaju parlamenti drugih zemalja a ne i Narodna skupština Republike Srbije. Tražio sam, takođe, od predsednika Odbora za Kosovo i Metohiju, da se zakaže sednica Odbora za Kosovo i Metohiju, posebno nakon nemilog događaja, jedne diverzije ili sabotaže ili ko zna čega, koji se dogodio našoj koleginici Stojanki Petković. Nema sednice Odbora za Kosovo i Metohiju, ali zato čitamo iz novina razne ponižavajuće predloge - Hongkong, Olandska ostrva, biće posle i Foklandska, biće i Galapagos, naslušaćemo se svega i svačega. Danas se pregovara u Baden-Badenu, a on je poznat jedino po kazinu i po ruletu. Kako se ova vlast ponaša, očito su Kosovo stavili na rulet. Ministar za Kosovo i Metohiju mi je, povodom nekih pitanja o parama iz budžeta Srbije i o parama iz budžeta Kosova i Metohije, odgovorio prilično nemušto. To nije pravi odgovor. To je onako blanko prepisano čime se bavi budžet Srbije, a uputio me je, ministar za Kosovo i Metohiju, da se, kao narodni poslanik Srbije, obratim predstavnicima UNMIK-a. UNMIK finansira, po ministru Samardžiću, samo privremene institucije na Kosovu i Metohiji. Gospodine ministre, hoćete li još malo da ćaskate, da ja sačekam, da se ne bih nadvikivao? (Predsedavajući: Molim vas, malo pažnje.) Ako ni vas ni uvažene kolege narodne poslanike ne interesuje sudbina i budućnost KiM, onda je to problem. Ja sam pitao vrlo jasno: šta je sa parama, gde su pare, ko je raspisao tendere za nekakve nepostojeće puteve, ko je raspisao tendere za zgrade u Kosovskoj Mitrovici, koliko je para iz budžeta Kosova i Metohije, tog mrskog, albanskog, primila bolnica u Kosovskoj Mitrovici? Dame i gospodo, da otkrijemo i otvorimo karte. Jedan naš kolega narodni poslanik je iz Kosovskog fonda, potpomognutom od strane vlade Luksemburga, uzeo donaciju od 192.000 evra. Ne znam da li je pitao Putina i Rusiju. Ovamo pljuje po NATO, po Americi, po Zapadnoj alijansi, ali su mu drage njihove pare. Šta ćemo tu sa problemom patriotizma? Znači, ovde imamo dvojni moral, ili bolje rečeno - nemoral. Ako Narodna skupština ili Odbor za KiM neće da razgovaraju o onome što se dogodilo našoj koleginici od strane nekih koji se u naše ime kao dahije ponašaju na KiM, onda je to vrhunac nemorala i onda se plašim da će takva biti i budućnost Kosova i Metohije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS. Izvol'te, gospodine Obradoviću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine ministre, mi danas formalno razgovaramo o dva zakona, Predlogu zakona o predsedniku Republike i o izborima za predsednika Republike, ali se suštinski rasprava vodi samo o jednom zakonu, zakonu o predsedniku Republike. Što se tiče nas, poslanika SPS-a,smatramo da je zakon o predsedniku Republike loš, nepotpun, sa puno nedostataka, sa proizvoljnim tumačenjem Vlade, suprotno naravno Ustavu Republike Srbije, napisan na način da mu je cilj više da svojim sadržajem omalovaži funkciju predsednika Republike nego da ukaže na njen značaj, na značaj funkcije predsednika Republike kao dela izvršne vlasti u Republici Srbiji. Zakon, prema onome što se da videti, ne uvažava ni postojećeg predsednika Republike, a kamoli onog predsednika Republike kome istekne mandat i koji se bude zvao ''bivši''. Ovaj zakon je očigledno napravljen na brzinu, kao rezultat dogovora unutar Vlade, političke trgovine, da bi se što pre došlo do izbora za predsednika Republike i da bi se što duže Vlada održala. Mi razgovaramo o jednom zakonu i zanimljivo je da se pominju izbori za predsednika Republike, ali niko ne pominje ostale obaveze Narodne skupštine vezane za sadržaj Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava, onaj sadržaj zakona koji se tiče lokalne samouprave, a ima ih takođe mnogo i, koliko znamo, ti zakoni ne da nisu u proceduri, već neće ni ugledati svetlo dana, u međuvremenu će biti raspisani izbori za predsednika Republike. Toliko o doslednosti nedoslednih koji nas stalno ubeđuju i kunu se u Ustav, mislim na skupštinsku većinu, a kada njihov konkretan interes dođe na dnevni red, onda se naravno njemu daje prednost. Paradoksalno ali istinito, sa stanovišta sadržaja ovog zakona, moramo reći, mi iz SPS-a, da je on lošiji od ovog zakona iz 1999. godine, koji je 2001. godine menjan i dopunjavan. Mora se reći, nažalost, kao i toliko puta do sada, da ova Vlada nastavlja sa manirom da jedno priča, a drugo radi. Kune se u Ustav i institucije, a Ustav menja zakonima. Naravno, institucije nipodaštava. Iako predlagač na strani 2 Obrazloženja ovog zakona eksplicitno tvrdi da zakonodavna vlast, Narodna skupština, i izvršna vlast, tj. Vlada Republike Srbije, nisu ovlašćene da zakone podzakonskim propisima menjaju, to znači da dodaju ili oduzimaju nadležnosti predsednika Republike, isti predlagač, znači Vlada, pošto je ona predlagač ovog zakona, sam sebe demantuje, pa na strani 5 Obrazloženja, možete da pogledate, kaže: ''Predlog zakona tumači Ustav...'' Znači, Vlada je uzela sebi pravo da tumači Ustav na način koji joj odgovara, naravno ono što je deo političkog interesa vezano za ostavku predsednika Republike. Ili, na strani 8, ponovo: "Predlog zakona tumači Ustav tako što se predviđa da je predsednik Republike dužan da Narodnoj skupštini predloži kandidata za predsednika Vlade..." Ustav Republike Srbije je vrlo jasan. U članu 3. stav 2. ovog zakona se pominje: ''Ustavom određene nadležnosti predsednika Republike mogu se razraditi zakonom ili drugim propisom samo ako to Ustav izričito dopušta ili ako nalaže njihova priroda''. Poštovane kolege narodni poslanici, molio bih vas, pogledajte vrlo pažljivo član 112. Ustava Republike Srbije koji govori o nadležnostima predsednika Republike. Taksativno su navedene nadležnosti. Predviđa se da samo dve od tih nadležnosti mogu biti menjane, ne menjane nego tumačene zakonom. Nijedna od te dve nadležnosti, naravno, ne spada u deo onoga što je menjano ili što se predlagač ovog zakona usudio da menja. Znači, suštinski, predlagač zakona menja Ustav. Nas, poslanike SPS-a, moram reći, ne čudi ovakvo ponašanje predlagača, tj. Vlade Republike Srbije. Jer, kad god to Vladi treba, ona Ustav menja, krši i primenjuje onako kako joj odgovara. Sticajem okolnosti, gospodin Milan Marković u ime Vlade brani danas ovaj zakon u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a on je istovremeno i ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, i zanimljivo je pomenuti da je Vlada Republike Srbije uvela prinudnu upravu u 11 opština u Srbiji, formirala opštinska veća, a da ne pominjem odredbe Ustava koje govore o tome da se ta veća moraju obrazovati na principu da se poštuje stranačka i nacionalna pripadnost skupština opština koje su raspuštene. Ni u jednom slučaju Vlada to nije uradila, ali se uvek kune u Ustav i kaže: Ustav, Ustav i samo Ustav. Naravno, kada joj odgovara, kaže: znate, jeste Ustav tu, ali nije donet zakon. Naravno, posle se zakonom promeni suština i imamo jedno bezakonje, koje postoji suštinski u praksi u 11 opština, a to je oko 900 hiljada ljudi, građana Republike Srbije, koji već mesecima, bogami će sad i godinama, pošto u nekim opštinama ističe već prva godina, nemaju pravo da samostalno odlučuju o tome ko treba da ih predstavlja na nivou lokalne samouprave. Drugi primer koji se tiče predsednika, što ijeste predmet rasprave u Narodnoj skupštini Republike Srbije, jeste njegovo angažovanje u Savetu za nacionalnu bezbednost. Čuveni Savet za nacionalnu bezbednost, nastao kao rezultat političke trgovine i dogovora političkih stranaka vladajuće koalicije da se gospodin predsednik namiri, da bude zadovoljan, da se posluša savet gospodina Solane da predsednik Republike treba da kontroliše rad službi bezbednosti, osnovan je odlukom Vlade Republike Srbije, "Službeni glasnik" od 13. januara 2007. godine, Odluka o obrazovanju Saveta za nacionalnu bezbednost, na osnovu člana 43. stav 1. Zakona o Vladi, pa se tu kaže ko čini Savet za nacionalnu bezbednost, pa se pominje predsednik Republike, predsedava zajedno, radi on nešto sa predsednikom Vlade, i slično. Zanimljivo je, taj član 43. Zakona o Vladi, na koji se Vlada poziva kada daje poslove predsedniku Republike - pazite: ovde su utvrđene obaveze predsednika Republike vezano za rad Saveta za nacionalnu bezbednost - član 43. Zakona o Vladi govori: "Vlada odlukom osniva javna preduzeća..." - samo da vidite kontekst u kojem su našli formalno-pravni osnov da formiraju Savet za nacionalnu bezbednost - "Vlada odlukom osniva javna preduzeća, ustanove i druge organizacije, preduzima mere i uređuje pitanja od opšteg značaja i odlučuje o drugim stvarima za koje je zakonom ili uredbom određeno da ih Vlada uređuje odlukom". Evo, videli ste koliko tu ima o pitanjima nacionalne bezbednosti Srbije. Nema ni prvog slova od nacionalne bezbednosti. Jedino što vezuje ovu odluku o Savetu o nacionalnoj bezbednosti i ovaj stav Zakona o Vladi je to što se pominje odluka. Znači, apsolutno ne treba da nas čudi što Vlada primenjuje ovakav način rada jer, nažalost, Vlada vrlo pragmatično preduzima sve mere kada je u pitanju održanje vlasti. Da ne govorim uprazno, najbolje potvrđuje član 112. Ustava Republike Srbije, gde se ni jednom rečju, poštovane kolege narodni poslanici, ne pominje nadležnost predsednika Republike vezana za Savet za nacionalnu bezbednost. Ako se to može podvesti pod stav 2. člana 112. koji govori da ''predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komanduje Vojskom i postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije'', onda to spada u domen naučne fantastike pošto u drugim odredbama ovog člana Ustava o Savetu za nacionalnu bezbednost nema apsolutno ništa. Mi mislimo, suštinski, da ovaj zakon ima jednu veliku manjkavost, a to je što nije eksplicitno nabrojao ove nadležnosti, nego samo uzgred pominje da su nadležnosti utvrđene Ustavom. Vidite kako to u Ustavu stoji crno na belo, a vidite kako se u praksi dešava potpuno drugačije - Vlada pravi pravne akrobacije i formira savete, tela, komisije, bilo šta, ne samo vezano za predsednika Republike nego i za druge stvari, samo da se koalicija održi. To je manjkavost koja jednostavno postoji, i mislimo da to ovaj zakon čini lošim i da se objektivno ovakav zakon ne može prihvatiti. Mislim, generalno, da je vrlo loš sa stanovišta institucija, i mi socijalisti uopšte ne govorimo o ličnosti, a to ćete videti kasnije kada budemo govorili o nekim drugim odredbama ovog zakona, ovde je u pitanju institucija. Znači, ovaj zakon nije dostojan institucije predsednika Republike Srbije. Kada je reč o članu zakona koji govori o državnom jedinstvu, formulacija da ''predsednik Republike izražava državno jedinstvo Republike Srbije'' - pa, to je možda bilo nekad, devedesetih godina ili do 2004. godine, dok nisu izmenjene odredbe zakona kojim je izabran predsednik Republike. Čuli smo danas da neki od kolega kažu rigidan je uslov 50% upisanih kao uslov validnosti izbora za predsednika Republike. To je rigidan uslov. Zašto je rigidan? Zato što niko od tzv. demokratskih kandidata ne može da preskoči taj prag, pa pošto ne može da preskoči prag, daj da taj rigidan uslov smanjimo, naravno pozivajući se na demokratiju i demokratske vrednosti. Taj "rigidan uslov" Miloševiću nije devedesetih godina smetao da ga preskače vrlo lako i da dobije poverenje građana Republike Srbije, a sećate se šta ste tada govorili o tom uslovu. Znači, ne može, objektivno, osoba, predsednik republike, koji dobije 20-25 posto biračkog tela, da izražava jedinstvo Republike Srbije jer je to svega 20-25 posto upisanih birača u Republici Srbiji. Ne može, na žalost, da to govori pogotovu ako istovremeno obavlja i javnu funkciju, kao što je funkcija predsednika stranke. Imali smo jednu praktičnu situaciju u ovim mesecima, možda i u godinama pre, da je sadašnji aktuelni predsednik Republike Srbije nažalost koristio svoju funkciju predsednika stranke zarad interesa stranke i time derogirao funkciju predsednika Republike. Treba se setiti, nije to bilo tako davno, kada je predsednik Republike išao, primera radi, na stranačku slavu u Šabac kod gospodina Petrovića, sada zamenika predsednika, pa su svi mediji izveštavali da je na stranačkoj slavi predsednik Republike a ne predsednik Demokratske stranke, što bi bilo potpuno logično jer predsednik Republike objektivno nema šta da traži na stranačkoj slavi, to može samo predsednik stranke, ali mediji nisu tako obaveštavali, niti je iz Kabineta išla takva informacija. Ili da se setimo sednica Glavnog odbora iste te Demokratske stranke, kada su obaveštavali da je predsednik države predsedavao sednicama Glavnog odbora i, primera radi, zauzeli su stav o poljoprivredi - kako sada DS vidi šta treba učiniti u poljoprivredi. Zanimljivo je to što je vrlo isticana državna funkcija predsednika DS-a. Taj primer pokazuje koliko se funkcija predsednika Republike derogira takvim ponašanjem gde se, pre svega, javnosti daju informacije sa stanovišta da on obavlja državnu funkciju pa onda partijsku, a sve to u funkciji određene političke stranke. Četvrta stvar, oko razrešenja Vlade. Mislim da su se u žurbi, koju smo imali prilikom donošenja Ustava Republike Srbije, očigledno potkrale i određene manjkavosti u ovom Ustavu. Sada nam te manjkavosti u Ustavu čine, nažalost, prepreku da se neke stvari efikasnije reše. Evo, imamo da predsednik može biti razrešen. Zanimljiva je formulacija, naravno preuzeta je iz Ustava, ali to ne znači da je dobra. Ustav je takav kakav jeste i mi smo glasali za njega, ali kažem da, očigledno ne samo ovaj zakon nego i drugi zakoni koji su bili predmet rasprave na sednicama Narodne skupštine Republike Srbije, pokazuju da Ustav ima dosta manjkavosti. Primera radi, pominje da predsednik može biti razrešen ako inicijativu pokrene jedna trećina poslanika, ako Ustavni sud donese pozitivan stav, i sada dolazimo do onog suštinskog, kaže da ne može biti razrešen ako dve trećine poslanika o tome ne da svoj pozitivan sud. Onda se postavlja pitanje: zašto se uopšte pokreće inicijativa, zašto se pominje Ustavni sud? Onda treba reći: bez obzira na stav Ustavnog suda, kakav god da je, predsednik će biti smenjen ili neće biti smenjen, u zavisnosti od toga da li ima podršku dve trećine poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Treba biti pošten pa reći da uopšte nije važno mišljenje Ustavnog suda, da uopšte nije važno mišljenje najznačajnije institucije koja daje mišljenje o usaglašenosti zakona sa Ustavom, o tome da li je kršen ili nije kršen Ustav, nego jednostavno treba reći: predsednik Republike može biti razrešen u Skupštini samo ako dve trećine poslanika o tome donese odluku. Znači, to nema nikakve veze sa stavom Ustavnog suda, nego ima veze sa skupštinskom većinom. Deo zakona koji se tiče službi predsednika Republike vrlo je neodređen, sa opštim odrednicama, gde se uopšte ne vidi broj izvršilaca - znači može ih biti mali milion, a može ih biti i malo. U svakom slučaju, kako reče neko od kolega, sve će to narod platiti kroz budžet Republike Srbije, koji za dvadesetak dana, u stvari, u ponedeljak stiže na dnevni red sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Sve će to građani plaćati, kao što su plaćali i do sada. Naš poslanik kolega Željko Vasiljević podneo je amandman kojim predviđa ukidanje Narodne kancelarije, što je sasvim logično jer ni u ovom zakonu ni u Ustavu Republike Srbije, u delu poslova koje predsednik može obavljati, nema ni pomena od onoga što se zove Narodna kancelarija, s obzirom da je to bila, da kažem, ispostava DS-a koja je instalirana u većini opština Republike Srbije s namerom da se, naravno, promoviše politika DS-a i da se pomognu članovi DS-a na različite načine. Voleo bih da se jave oni građani koji nisu članovi DS-a ili nisu njihove pristalice, a koji su dobili podršku Narodne kancelarije. Videli smo da su uvek, kada Narodna kancelarija krene u akciju, marketinga radi, pored njih dežurni kolege poslanici iz DS-a ili funkcioneri DS-a, i to je deo miljea koji prati tu priču. Naš kolega Željko Vasiljević je predložio da jednostavno, ako smo formirali Zaštitnika građana, a jesmo, ako smo formirali neke druge institucije, a jesmo, ako hoćemo da imamo pravnu državu, valjda tome težimo, da takvoj instituciji stvarno nema mesta. Oko raspuštanja Skupštine, da predsednik može ali ne mora raspustiti Skupštinu na obrazloženi predlog Vlade, to je tako rešeno da će biti sistem nadgornjavanja. Vlada obrazložen predlog da predsedniku da raspusti Skupštinu, a predsednik kaže: ja se ne slažem zato što sada nismo u dobrim odnosima, odnosno pravim drugu političku procenu - znači više da stoji, a manje da znači. Na kraju ovog dela vezanog za zakon, da kažem nešto više o bivšem predsedniku. To je deo zakona od člana 34. do 40. i nešto. Iskreno mislim da je ovaj deo zakona najsmešniji, najsporniji, najgori. U stvari pokazuje koliko skupštinska većina, koliko Vladina većina ne vodi računa o značaju institucije predsednika. Neko je danas više puta pomenuo da je predsednik Republike simbol. Pa i bivši predsednik Republike je simbol Srbije. U odnosu na to kako se ophodite prema bivšem predsedniku Republike, pokazujete kakav vam je odnos prema Srbiji. Ne može se pričati o dignitetu Srbije, o jedinstvu Srbije, o instituciji predsednika Republike Srbije, a napravili ste predlog zakona gde bivši predsednici imaju pravo da se zovu ''bivši'' i zvaće se na svečane sednice, praznike i protokol će mu odrediti mesto. E, pa sad, znate kako? To što ste bivšim predsednicima dali pravo da se zovu ''bivši'', to im je narod dao, to im vi ne možete dati i ne možete oduzeti. Predsednike ionako zovu predsednicima, jednom predsednik - uvek predsednik, ali je loše što ste napravili ovakav zakon. Ako je ovaj zakon pravljen prema predsedniku, prema ličnosti predsednika, onda nažalost ni skupštinska većina, ni članovi DS-a, a ni ostala koalicija ne veruje u gospodina Tadića i ne veruje u njegov izborni rezultat. Oni su ga se kroz ovaj zakon već odrekli. Jer, da su imali i malo hrabrosti, oni bi branili instituciju predsednika Republike, instituciju predsednika a ne čoveka. Sramota je da se u delu koji se odnosi na bivšeg predsednika pominje da bivši predsednik ne može da ima pravo na sekretara, vozača, čoveka iz obezbeđenja duže nego što mu je trajao mandat, verovali ili ne. Pa se pominje mogućnost da ima 80% ličnog dohotka, a ranije je bilo 85%, pa se pominje da mora da ide kod poslodavca da traži posao. Molim vas, zamislite šta znači za funkciju predsednika Republike da bivši predsednik ide kod poslodavca da traži posao. To je stvarno sramota. Da ne pominjem da ste potpuno zaboravili deo koji bi trebalo da ima retroaktivni karakter. Naš kolega Rajko Baralić je podneo jedan dobar amandman, gde bi u krug bivših predsednika ili ljudi koji bi trebalo da imaju prava kao bivši predsednici trebalo uključiti i bivše predsednike SRJ. Da vas podsetim, bilo ih je četvorica. Nažalost, predsednik Slobodan Milošević je umro, ali su tu gospodin Dobrica Ćosić, gospodin Zoran Lilić i gospodin Vojislav Koštunica. Ovde se pominju neka prava na socijalno osiguranje. Za one koji ne znaju, bez namere da bilo koga povredim, možda ću sada izreći nešto što nije tačno, ali ne verujem za gospodina Dobricu Ćosića da ima pravo, kao bivši predsednik SRJ, jer to jeste bio, na socijalno osiguranje. Za gospodina Zorana Lilića znam da nema pravo na socijalno osiguranje kao bivši predsednik. I cela ta priča oko bivšeg predsednika se svela na to da će, kada čovek putuje u inostranstvo, dobiti diplomatski pasoš i da će mu se diplomatsko-konzularna služba staviti na raspolaganje. Da vam kažem, poštovane kolege iz skupštinske većine, da to ne morate uopšte da radite jer bivše predsednike, kada napuste teritoriju Srbije, tamo više cene nego što ih cene ovde. Tamo im se ionako ukazuje počast koju su zaslužili jer su bivši predsednici Srbije ili Jugoslavije, i oni ih više cene nego što ih vi cenite ovde, a sadržajem ovog zakona ste pokazali da ih ne cenite. Stvarno je sramota, u trenutku kada ste osnovali stotinak agencija, u trenutku kada direktori javnih preduzeća imaju platu po nekoliko stotina hiljada dinara, da se postavlja pitanje da li Srbija ima novca da plati tri osobe koje će biti na raspolaganju bivšem predsedniku države ili ljudima koji spadaju u tu kategoriju. Pogledajte zakon iz 1999. godine i videćete da su ta prava bila doživotna, da se uključivalo troje ljudi, da se podrazumevalo da se radi osam sati dnevno. Ovaj predlog zakona, u stvari, pokazuje da ste se vi, nažalost, odrekli svog kandidata i da cenite da će neko drugi biti pobednik na ovim izborima, pa kažete - kad drugi pobedi, da ne bude on, po vašem mišljenju, uživao neka veća prava. Pomenuo sam ovaj deo zakona o bivšem predsedniku koji, u stvari, pokazuje nepoštovanje institucije predsednika Republike jer, znate kako, poštovane kolege narodni poslanici, predsednika Republike je malo. Ko god da je to, njega građani biraju neposredno. Uz svo poštovanje prema drugima, predsednik Republike mora, kao institucija, da bude uvažen u društvu, u državi, ako hoćemo da postoji institucija. Ko god bio i kako god se zvao, on mora da bude uvažen na različite načine. Sramota je da predsednik Republike, primera radi, ima status kao jedan bolji predsednik opštine, da ne pominjem direktore javnih preduzeća, koji niti znaju šta su izbori, niti znaju šta je volja građana, a primaju nekoliko stotina hiljada dinara zato što su partijski činovnici i zato što ih je partija nagradila za neku lojalnost. Neka izađu na izbore, kako reče gospodin Nikolić, pa neka pokažu svoje vrednosti, pa koga građani izaberu, bože moj. Ali ovde nije poenta u ljudima, poenta je u instituciji predsednika Republike. Ovaj zakon je, po mišljenju poslanika SPS-a i članova SPS-a, veoma loš zakon jer niti poštuje instituciju sadašnjeg predsednika, pokazao sam na koji način je derogira i menja, i daje mu nadležnosti koje nema, one koje ima mu oduzima, ali ne poštuje ni bivšeg predsednika. Rečju, ne poštuje instituciju predsednika Republike Srbije, i kao takav zakon, sigurno ne može dugo trajati. Pokazalo se da tu sreće nema. Hvala vam.
Da li još neko od narodnih poslanika koji nisu iskoristili svoje pravo želi reč? (Ne.) Hvala. Gospodin Milan Marković, ministar u Vladi Srbije, ima reč.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je današnja diskusija bila zaista dobra, mislim da smo čuli dosta kvalitetnih ocena o zakonima koji se danas nalaze na dnevnom redu. Moram reći da je, po mom uverenju, tu bilo i nešto preoštrih ocena, ali svako od nas ima svoje mišljenje i svako od nas ima pravo na odgovarajući način da tumači ono što su odredbe ovog zakona. Mislim da će diskusija koju budemo vodili prekosutra, kad istekne ovaj rok od 24.00 časa, po amandmanima, biti vrlo korisna. Smatram, već iz današnje diskusije, da bi jedan broj amandmana valjalo prihvatiti. Mislim da postoje određene terminološke nedoumice koje bismo morali da otklonimo da bi u primeni ovaj zakon ostvario jasnu i čistu situaciju. Naravno, iskoristiću pravo, kada bude rasprava po amandmanima, da više govorim o onome što su danas bile primedbe, vrlo konkretno, ali bih, ako dozvolite, sada rekao samo par stvari o nekim primedbama koje su se ponovile više puta. Mislim da tih par nedoumica možemo odmah da otklonimo ili, ako ne da otklonimo, bar da i vi čujete moje mišljenje zbog čega jednu grupu amandmana nećemo prihvatiti. Postoje određene nedoumice oko razrešenja. S obzirom na različite političke partije, te nedoumice vezane za razrešenje su se kretale od onih da bi možda tu trebalo da bude pojačana uloga parlamenta, pa preko onih da uloga Ustavnog suda možda ne bi trebalo tu ni da bude dominantna, pa do onih koji kažu - predsednika su izabrali građani, samo građani mogu da ga smene, uz obrazloženje da, eto, nigde nije slučaj da predsednika biraju građani, odnosno da neko bira predsednika, a drugi organ je odgovoran za njegovu smenu. Odmah želim da vam kažem da mislim da je ovo potpuno ispravno rešenje. Predsednika biraju građani, ali to ne znači da je imun na poštovanje Ustava. Potrebno je da Ustavni sud, kao jedini nadležan za to, ukoliko neko sumnja da je predsednik Republike povredio Ustav, to proceni. Ukoliko to proceni, onda narodni poslanici cene da li je to takva povreda Ustava da dovodi do toga da je njegovo zadržavanje na toj poziciji neodrživo. Podsetiću vas na to da potpuno sličan sistem, naravno u drugačijim okolnostima, s obzirom na način izbora i na još par elemenata, imaju SAD i da je ta dominantna uloga predsednika još više izražena nego što je to u Srbiji. Znači, imaju još jačeg predsednika, čist predsednički sistem, neko je ovde to i pomenuo, koji datira od 1878. godine, koji na isti način dolazi u situaciju, kada je u pitanju njegova odgovornost, da ga razrešava neko drugi a ne oni koji su ga birali. Ne razumem zašto je pitanje zamenjivanja predsednika bilo predmet polemike ovde. Predsednika Republike Srbije, shodno predlogu zakona, odnosno Ustavu Republike Srbije, ukoliko on nije u stanju da obavlja svoju dužnost, zamenjuje predsednik Narodne skupštine. Zakon vrlo precizno tvrdi koje to poslove predsednik Narodne skupštine, kada obavlja tu funkciju, mora da izvrši i kako ih vrši. Iskreno, ne znam šta bi to preciznije moglo da se učini po tom pitanju i stoga mi nije najjasnija ta primedba. Videćemo kad bude rasprava po amandmanima da li postoje tu neki problemi. Predsednik Narodne skupštine može biti vršilac dužnosti predsednika Republike, shodno članu 14. ovog zakona, ali ovde vrlo jasno piše koji su to akti, odnosno kako predsednik Narodne skupštine mora da se ponaša i koji rok može da bude, to je onaj rok koji je predviđen Ustavom Republike Srbije. Bilo je tu i primedbi terminološkog karaktera i polemike šta jeste u skladu s Ustavom, a šta nije u skladu s Ustavom. Moramo zaista poći od toga, i kolega Obradović je rekao, da imamo izvesnih problema sa tekstom Ustava. Svi zajedno smo ga doneli, pa svi zajedno treba da odgovaramo za to. Problemi postoje. Zbog toga smo se, kao Vlada, u Obrazloženju zakona poslužili rečju ''tumačenje'' i objasniću vam zašto. Ali, evo, nešto što je mnogo jasnije. U Ustavu Republike Srbije, recimo, u članu 134. piše da o imunitetu člana Vlade odlučuje Vlada, a zatim u članu 105. tačka 7. da o imunitetu istog tog člana Vlade odlučuje Narodna skupština. Znači, imamo problema s našim Ustavom. Videćete, uzmite član 105. tačka 7, to je Narodna skupština, i član 134, to je Vlada. Kada je u pitanju ostavka predsednika Republike, imamo u Ustavu odredbu koja kaže da predsednik Republike svoju ostavku podnosipredsedniku Narodne skupštine. A onda, bukvalno na santimetar, to su dva stava jedan do drugog, ali različiti su članovi, kaže: kada podnese ostavku, on o tome obaveštava predsednika Narodne skupštine. Pa sada, ili mu dostavlja ostavku, ili ga obaveštava o tome. Nažalost, tako piše u Ustavu. Zbog toga je predlagač zakona odlučio da to malo pojasni, i zbog toga i zbog naše nedavne prakse. Sećate se jedne neprijatne situacije koju smo imali u prošlom mandatu Skupštine, kada je predsednik Narodne skupštine tumačio da ministar nije pismen pa ne može da dostavi ostavku, ili već kako je to na jedan vrlo nemušt način objašnjavao, i onda smo imali tu neverovatnu situaciju. Znači, mora da se reši takva situacija. Mislim da je to u predlogu zakona rešeno najbolje moguće. Momenat je onaj kada se ta ostavka zavede u pisarnici Narodne skupštine, shodno pravilima o kancelarijskom poslovanju, i tu nema više nikakve dileme. S druge strane, to je normalno i logično. To je lični čin predsednika Republike koji je izabran od strane građana, uz svo uvažavanje Narodne skupštine. Narodna skupština nije ta koja je vlasna da odlučuje o toj ostavci i da od samog njenog odlučivanja zavisi da li je ona punovažna ili nije. To je njegov lični čin i, onog momenta kada se ona zavede ovde u pisarnici, tu je kraj. Znači, on je podneo ostavku i više nema povratka. Slažem se s vama, možda samu reč ''tumačenje'' nije dobro staviti u obrazloženje, ali očigledno nas naš Ustav tera da neke stvari malo preciznije uočimo itd. Praktično, evo, već treći-četvrti put gospodin Obradović i ja imamo jednu istu temu i dužan sam da mu kažem, evo - ja obećavam, u predlogu zakona o lokalnoj samoupravi privremeni organi će biti sastavljani u skladu sa članom 192. stav 3. Ustava Republike Srbije. To će biti tako. Stav Vlade je da je to ustavna odredba koja treba da bude razrađena u zakonu o lokalnoj samoupravi. To je bio stav vlade koju ste vi podržavali i ministar koga ste vi podržavali. Gospodin Nikolić je prigovorio što se u zakonu o izborima za predsednika Republike pominje to da je glasanje lično. I onda ste pitali: gde to u Ustavu piše da je glasanje lično? Piše u članu 52. Ustava Republike Srbije. Dakle, zbog toga smo stavili da je glasanje lično. Pročitaću član 52. Izborno pravo, mislim da nije sporno: ''Svaki punoletan, poslovno sposoban državljanin Republike Srbije ima pravo da bira i da bude biran. Izborno pravo je opšte i jednako, izbori su slobodni i neposredni, a glasanje je tajno i lično''. Zbog toga smo uneli to ''lično''. Žao mi je što kasnije, u nekim drugim članovima Ustava, nije bio dosledan onaj ko je to pisao, ali kažem, mi imamo izvesnih problema s Ustavom. Što se tiče člana 24. zakona o izborima za predsednika Republike, i ja imam veliku dilemu i mislim da ćemo je u raspravi po amandmanima razrešiti, dakle, tu prelaznu odredbu. Ratio legis je bio jedan, a mislim da je tumačenje koje ovde ima većina narodnih poslanika sasvim drugačije, i s obzirom da narodni poslanici to drugačije doživljavaju, po logici stvari svi će drugačije da doživljavaju. Mislim da član 24. ili mora da se precizira ili će se prihvatiti amandman koji traži da se taj član briše. Što se tiče mandata za sastav nove Vlade, meni je jasan predlog jednog broja poslanika da se eventualno predupredi moguća opstrukcija predsednika Republike. Mislim da je zakon baš i učinio to da se takva opstrukcija eliminiše. Podsetiću vas da smo članom 18. i stavili da je on dužan da predloži kandidata za predsednika Vlade koji može da obezbedi i izbor Vlade. Vi sada kažete: ako ne može niko da obezbedi izbor Vlade, vi dajte jednom od tih koji ne mogu da obezbede izbor Vlade zato što on ima najveću poslaničku grupu. U principu, dolazimo na isto. Apsolutno je ista priča. Ukoliko lider najveće poslaničke grupe može da obezbedi izbor Vlade, on će svakako dobiti taj mandat odmah. Ukoliko ne može, sasvim je svejedno što ćemo to njemu dati. Mislim da tu nema nikakve dileme. U krajnjem slučaju, član 112. stav 3. Ustava Republike Srbije je to rešio. Mi smo to već ovde malo i proširili u odnosu na ono što je Ustav propisao, pokušali smo da budemo precizniji, da nametnemo predsedniku Republike to u vidu obaveze. Vi znate da u Ustavu to čak i nije tako, nego tamo gde se nabraja jasno stoji da on samo predlaže po pribavljenom mišljenju, po saslušanom mišljenju šefa poslaničke grupe. Tako da mislim da bi tu sad oni koji nas kritikuju da smo otišli negde korak više mogli ovo da kritikuju, ali mislim da smo uradili dobru stvar. Jedan broj poslanika je rekao: zašto pristajete da smanjujete uticaj predsednika Republike u korist Vlade? A druga grupa poslanika je rekla kako su ovde date ne znam kakve nadležnosti predsedniku Republike. Interesantno je koliko je to različito tumačenje i to mi govori da smo mi našli pravu meru. Dakle, mislim da smo zaista našli pravu meru, neku sredinu između ta dva stava. Mislim da pozivanje na Ustav iz 1990. i nadležnosti predsednika Republike iz 1990. prosto nisu sada primerene. Jesu ovo manje nadležnosti nego što je imao predsednik po Ustavu iz 1990, ali smo mi, kada smo bili opozicija i kada smo želeli da menjamo Ustav, upravo i kritikovali deo Ustava iz 1990. koji govori o tome koje su nadležnosti predsednika Republike i posebno smo kritikovali način njegovog razrešenja. Znači, mi smo zaista smatrali, i dan-danas mislimo, da je po onom ustavu bilo nemoguće razrešiti predsednika Republike. Sad opet, evo, neko misli da je ovo suviše blago, ali, kažem, ja mislim da je ovo baš prava mera. Primedba koja se odnosi na upotrebljenu terminologiju u zakonu o izborima za predsednika Republike, moram priznati, mene lično je dovelo u nedoumicu, dakle, taj termin ''ponovljeno glasanje'', iako se u članu 22. pravi razlika između ponovljenog izbornog ciklusa i ponovljenog glasanja. Ali, otvaraju se tu i neka druga pitanja i ja ću se već sutra, sa kolegama iz Vlade, potruditi da na osnovu amandmana koji su podneti nađemo neko rešenje koje bi upotrebilo bolju terminologiju. Generalno, mislim da na par mesta u zakonu treba izvršiti određene promene kako bi zakon sam po sebi bio potpuno jasan svakome ko ga pročita. Na kraju, zaista mislim da su zakon o predsedniku Republike i zakon o izborima za predsednika Republike dosta kvalitetni. Ukoliko uklonimo ovih par delova na koje se odnose ove očigledne primedbe, odnosno par ovih kritikovanih rešenja, mislim da ćemo moći da kažemo da narodni poslanici treba da odluče o jednom dosta dobrom, kvalitetnom tekstu i mislim da u praksi on neće izazivati nikakve probleme. I, na kraju, vezano za to moje više puta pomenuto uvodno izlaganje. Izvinjavam se što je trajalo 30 minuta, ali, prosto, potrudio sam se da iz ovih obrazloženja koja su ovde data - a kad bi se ta obrazloženja čitala u celini, to bi, ako se ne varam, trajalo sigurno dva sata - izvadim one stvari za koje smatram da su pre svega našoj javnosti najzanimljivije i najvažnije. Ubeđen sam da su narodni poslanici pročitali ta obrazloženja i da oni to znaju, ali, naravno onda ne bi bilo nikakve potrebe ni da posebno predstavnik Vlade obrazlaže ako bi to uvek bilo upućeno samo narodnim poslanicima, nego je, mislim, red i da ljudi koji prate prenos preko malih ekrana mogu da čuju koji su osnovni elementi teksta koji se pred vama nalazi. U svakom slučaju, zaista se zahvaljujem svim kolegama na načinu na koji su sugerisali određene, po njima loše, stvari u ovom zakonu i, kažem, nadam se da ćemo prekosutra zajednički doći do teksta zakona koji će na jedan kvalitetan način urediti ovu materiju. Hvala vam na pažnji.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe SPS, po članu 101. Poslovnika. Izvol'te, gospodine Obradoviću.
Hvala, gospodine Albijaniću. Stvarno ću vrlo kratko. Dosadašnja praksa i način rada Vlade Republike Srbije pokazuju da Vlada Republike Srbije ima probleme s Ustavom, a ne mi poslanici opozicije, ne mi poslanici SPS-a, jer Vlada ne poštuje Ustav, tumači ga kako kad hoće i u skladu sa svojim interesima. Samo da vam kažem, gospodine ministre, i vama i ostalim članovima Vlade, Ustav Republike je stariji od svake Vlade, pa i ove. Hvala vam.
Narodni poslanik Miletić Mihajlović, po Poslovniku. Izvolite, gospodine Mihajloviću.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, samo ću kratko. Mislim da je komentar gospodina ministra vredelo da čujemo. Međutim, da li slučajno ili namerno, ono što su šefovi poslaničkih grupa potencirali, ono što je svaki drugi poslanik koji je izlazio za ovu govornicu, tiče se člana koji govori o obavljanju javne funkcije, odnosno da predsednik Republike ne može da obavlja javnu funkciju i drugu javnu delatnost, čini mi se, parafrazirao sam, naravno, odnosi se na obavljanje stranačke funkcije - nikakav komentar, gospodine ministre, niste o tome dali. Da li je to tabu tema ili treba ipak sačekati i prenoćiti, da biste se konsultovali s nadležnima iz vaše stranke šta ćete činiti na amandmane koje smo predložili, ali ovo bi bilo zaista flagrantno kršenje Ustava ako bi ostalo ovako da predsednik Republike u isto vreme obavlja lidersku funkciju u svojoj stranci. Zahvaljujem.
Hvala. Nemamo više javljanja za reč. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o predsedniku Republike i Predlogu zakona o izborima za predsednika Republike. Nastavljamo raspravu, po amandmanima, u sredu, 28. novembra 2007. godine, u 10.00sati. Hvala lepo.