Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 99 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Sava Urošević i Blagica Kostić. Prelazimo na načelni pretres 1-4. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O INOVACIONOJ I NAUČNOISTRAŽIVAČKOJ DELATNOSTI, SRPSKOJ ENCIKLOPEDIJI I REČNIKU SANU Pre nego što pređemo na dnevni red, po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Ivica Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, nisam se javio zbog 29. novembra, kako neki zlurado govore ili zbog rođendana Vuka Draškovića, kako opet neki zlurado govore, javio sam se zbog mnogo ozbiljnijih stvari. Mislim da naša država mora odmah ozbiljno da reaguje na dva incidenta koja su se juče dogodila. Prvo, da se švajcarska ministarka inostranih poslova, gospođa Rej, ponovo javno založila za nezavisnost Kosova i Metohije. Dokle će ova država da toleriše da najviši zvaničnici drugih država tako javno govore o otcepljenju dela naše teritorije? Tražim da naša država najoštrije reaguje, pa čak ako treba i da prekine diplomatske odnose sa tim zemljama. To je normalna reakcija jedne normalne zemlje na ono što se radi protiv nje, njenog naroda i države. Drugo, juče se u Bujanovcu i Preševu desilo nešto, što nekomisli da će se dešavati samo u Prištini, albanska zastava se vije u Bujanovcu i Preševu. Naša država, takođe, na to ne sme da gleda zatvorenih očiju. Zato mislim da ova skupština treba da uputi što pre zahtev nadležnim državnim organima da reaguju. Država se brani i rečima, ali država, zato što je država, ima i druga sredstva, inače se ne bi zvala država. Zato vas molim, osim ovih tema koje su važne, da upozorimo nadležne državne organe da se ova praksa više ne sme tolerisati. Ako svaki ministar bilo koje zemlje na svetu može mirno da kaže da deo naše teritorije treba da bude nezavisan, a da ga mi još blagonaklono gostimo i ne reagujemo, onda ne znam šta će nam nadležni državni organi. Ta ministarka kaže da to čini zbog velikog broja Albanaca sa Kosova i Metohije koji žive u Švajcarskoj. Šta ćemo sa Srbima koji žive u Švajcarskoj? Da li zato što se babe u Švajcarskoj, koje nemaju za koga da se udaju, udaju za Šiptare da bi dobili papire, da li je to dobar i veliki razlog da Kosovo dobije nezavisnost? Da li su međunarodni kanali šverca droge i oružja dovoljan razlog da se Švajcarska založi za nezavisnost Kosova i Metohije. Ali, nije na meni da to pričam, nisam ni predsednik države, ni vlade, niti ministar inostranih poslova, predsednik sam jedne poslaničke grupe. Zato, od mene toliko. Oni koji o tome treba da vode računa, neka obrate pažnju. Hvala vam.
Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 1, 2, 3. i 4, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o inovacionoj delatnosti, Predlogu zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, Predlogu zakona o srpskoj enciklopediji i Predlogu zakona o rečniku Srpske akademije nauka i umetnosti Da li predstavnik predlagača, dr Aleksandar Popović, ministar nauke i zaštite životne sredine, želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospodine potpredsedniče Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, danas se pred vama u načelnoj raspravi nalaze predlozi četiri zakona: zakona o inovacionoj delatnosti, zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, zakona o srpskoj enciklopediji i zakona o rečniku Srpske akademije nauka i umetnosti. Dozvolite mi da koncizno, koliko je to moguće, prozborim koju reč o svakom od tih zakona. Zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti, odnosno njegov tekst koji vam je danas predložen, ubedljivo je najduži. On treba temeljno da reformiše jednu važnu oblast našeg društvenog i naučnog života. On bi trebalo da zameni Zakon iz 1993. godine, koji nije bio loš za vreme kada je donesen, ali zakon koji je, usled svega što se u međuvremenu događalo, različitih drugih zakona koji su doneseni, u krajnjoj liniji - razvoja Srbije, danas pomalo, u nekim svojim terminima, prevaziđen. Nacrt zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti u koncepcijskom pogledu, po svojim pravnim institutima, sadržini i pojedinačnim rešenjima, definisan je na savremenim osnovama i u skladu sa međunarodnim standardima u ovoj oblasti, naravno, uz uvažavanje realnih uslova u kojima se nauka i naše društvo u celini nalaze. Zakon se, jednim delom, naslanja na pozitivna iskustva iz naše prakse i usaglašen je sa srodnim sistemskim zakonima. Cilj donošenja ovog zakona je da unapredi postojeće stanje u oblasti naučnoistraživačke delatnosti, da se redefinišu postojeći odnosi i institucije u tom sistemu, obezbedi efikasniji i efektivniji naučnoistraživački rad. Ovim zakonom se obezbeđuje pravni okvir i ambijent kako bi naučnoistraživačka delatnost, zajedno sa visokim obrazovanjem, postala jedan od glavnih nosilaca ukupnog privrednog i društvenog razvoja. Dugoročno gledano, nauka, odnosno naučnoistraživačka delatnost u periodu transformacije društva mora imati ključnu ulogu pokretača sveukupnih ekonomskih, kulturnih i društvenih promena i reformi u procesu stvaranja društva zasnovanog na znanju. U strukturnom smislu Predlog zakona sadrži 13 glava: osnovne odredbe, planiranje ostvarivanja opšteg interesa, obezbeđivanje kvaliteta naučnoistraživačkog rada, instituti, istraživači, izbor zvanja, finansiranje itd. Ovim zakonom se utvrđuje planiranje i ostvarivanje opšteg interesa u naučnoistraživačkoj delatnosti kroz Strategiju naučnog i tehnološkog razvoja republike Srbije. Ovaj strateški dokument donosi Vlada. Strategija utvrđuje dugoročne ciljeve, prioritete i zadatke u naučnom i tehnološkom razvoju i ostvaruje se putem 13 programa od opšteg interesa. Zakonom se uređuje i sistem obezbeđivanja kvaliteta i efikasnost naučnoistraživačkog rada kroz postupak akreditacije. Institucije koje se staraju o kvalitetu naučnoistraživačkog rada jesu: Nacionalni savet, Odbor za akreditaciju, Komisija za sticanje naučnih zvanja i, ono što je bitno, što je sada prvi put uvedeno - matični naučni odbori. Matični naučni odbori, kroz ingerencije koje će im zakonom biti date, ukoliko ovaj visoki dom ovaj predlog zakona prihvati, praktično će odlučivati o svim suštinskim stručnim i naučnim pitanjima. Vlast će time, dobrim delom, iz Ministarstva, što se tiče ocena o stručnosti i struci, biti izmeštena i data naučnoj javnosti. Ministarstvo će dobrim delom postati decentralizovani tehnokratski organ. Zakonom je uređeno da naučnoistraživačku delatnost obavljaju institucije od nacionalnog značaja, to su: SANU i Matica srpska, instituti, visokoškolske ustanove i, ono što je u zakonu navedeno kao centar izvrsnosti, postoji jedan amandman koji ćemo, kada dođe vreme za to, što se tiče naziva centra izvrsnosti, usvojiti. Zakonom je uređena materija koja se odnosi na institute, njihovo osnivanje, organizovanje, uslove za obavljanje naučnoistraživačke delatnosti od opšteg interesa. Instituti, u skladu sa Predlogom zakona, mogu biti naučni i istraživačko-razvojni, a prema vlasničkoj strukturi - državni, privatni i mešoviti. Instituti se mogu privatizovati po posebnom programu koji donosi Vlada, ali instituti od strateškog značaja za Republiku mogu biti privatizovani tako da najmanje 51% kapitala ostane u državnom vlasništvu. Organi instituta, u skladu sa predlogom ovog zakona, jesu upravni odbor i direktor, a stručni organ je naučno veće. Ovim zakonom je uređena i materija koja se odnosi na istraživače. Definisan je pojam istraživača, način i uslovi sticanja naučnih odnosno istraživačkih zvanja, reizbor, prava i obaveze zaposlenih u institutu itd. Zakonom se po prvi put uređuje i dodeljivanje nagrada i priznanja za naučna dostignuća i životno delo istraživača. Predviđeno je da istraživaču, u zvanju naučnog savetnika, može biti produžen radni odnos do navršenih 67 godina života, a preko 67 godina života, ako ima zvanje zaslužnog naučnika, što je takođe novina. Zakonom je uređena materija finansiranja naučnoistraživačke delatnosti. Zakon zadržava do sada postojeći institut projektnog, odnosno programskog finansiranja. To je svetski standard i svetski model. Puno zemalja Evropske unije teži, u ovom momentu, onome što smo mi još zakonom iz 1993. godine postigli. Ali, u ovom zakonu postoji i novina. On predviđa, pored projektnog, i finansiranje materijalnih troškova naučnoistraživačkog rada instituta čiji je osnivač Republika, tzv. institucionalno finansiranje, odnosno finansiranje hladnog pogona. Zatim finansiranje posebnih programa i projekata od strateškog i nacionalnog značaja i sufinansiranje regionalnih projekata i programa. U prelaznim i završnim odredbama uređena su pitanja pravnog režima usaglašavanja sa odredbama zakona, rokovi za donošenje Strategije, programa od opšteg interesa, podzakonskih akta, kao i imenovanja organa i tela što je utvrđeno zakonom. Na kraju, što se tiče ovog zakona, da bi se on u celini, kao i njegovi pravni instituti i pojedinačna rešenja implementirali u praksi, a željeni ciljevi nauke i naučno-istraživačke delatnosti ostvarili, moram da istaknem zapravo molbu, kao i apel svih relevantnih subjekata u naučnoistraživačkoj delatnosti i visokom obrazovanju, koji su učestvovali u javnoj raspravi, za uvećana finansijska ulaganja u fundamentalna i pogotovu primenjena istraživanja, usavršavanje istraživača, u naučnu infrastrukturu, u razvoj i izgradnju naučnih institucija. Cilj zemalja Evropske unije je da do 2010. godine ulažu 1% svog bruto društvenog proizvoda iz budžeta, a ukupno da 3% bruto društvenog proizvoda bude uloženo u nauku, dakle, onih dodatnih 2% izvan budžetskih sredstava, pre svega iz privrede. Mislim da je to cilj koji svi zajedno moramo da postignemo i to je cilj kome ovaj zakon delimično teži. To je jedini način na koji mi zaista možemo da pomognemo da nauka čini ono što treba da čini, da bude okosnica razvoja srpske privrede. Što se tiče drugog predloženog zakona, Predloga zakona o inovacionoj delatnosti, moram da kaže da se inovaciona delatnost po prvi put uređuje zakonom. Razlozi su, Vlada Republike Srbije, Ministarstvo nauke i Ministarstvo zaštite životne sredine smatraju da je to više nego neophodno, jer poznato je da se stepen razvijenosti jedne zemlje, između ostalog, meri i brojem patenata, pronalazaka, inovacija i uopšte ukupne inovativnosti u jednom društvu. Sa druge strane, proizvodni rezultati inovativne delatnosti direktno su u funkciji transfera znanja i tehnologije privredi, industrijskim granama i uslužnim delatnostima. Ono što je do sada bio problem je što država nije imala način, pošto inovativna delatnost uopšte nije bila pokrivena nijednim zakonom, da organizovano i sistematično radi na podsticanju inovativne delatnosti, u krajnjem slučaju, da učestvuje i u finansiranju predloga inovativnih projekata, da kontroliše njihov razvoj i, zašto da ne, da kontroliše šta će se događati sa profitom kada ti inovativni projekti jednog dana zažive. Ovim zakonom se definiše inovativna delatnost, pojam inovacije, nosioci ove delatnosti i uslovi po kojima se obavlja inovaciona delatnost. Nosioci inovativne delatnosti su razvojno-proizvodni centri, istraživačko-razvojni centri, visokoškolske ustanove, instituti, privredna društva i preduzetnici. Organizacije za pružanje infrastrukturne podrške inovacionoj delatnosti, po Predlogu ovog zakona, jesu poslovno-tehnološki inkubatori i naučno-tehnološki parkovi. Predlogom zakona o inovacionoj delatnosti se utvrđuju organi i tela za razvoj i realizaciju pospešivanja inovacione delatnosti, a predlogom ovog zakona je uređeno da Vlada, na predlog Ministarstva, usvaja programe inovacione delatnosti za tekuću budžetsku godinu. Program i projekti se realizuju putem institucije javnog konkursa, i to potpuno otvoreno. Zakonom se uređuje način finansiranja inovacione delatnosti kroz sredstva budžeta Republike, sredstva budžeta jedinice lokalne samouprave, donacija, fondova i drugo. Mislimo da je važno istaći da se sredstvima iz budžeta Republike finansira do 50% neophodnih sredstava za realizaciju inovacionih projekata. Dakle, želimo da pospešimo saradnju između onog dela nauke koji se bavi tehnološkim razvojem, inovacionim projektima i privredom. Privreda mora takođe da pokaže jednu vrstu zainteresovanosti, da se zajedno sedne i da se vidi šta je ono što je zaista potrebno, a što srpska pamet može da obezbedi. Ono što je takođe bitno, jeste da se ovim predlogom zakona osniva fond za inovacionu delatnost. Fond je pravno lice koje obavlja poslove u vezi sa finansiranjem i realizacijom projekata i programa iz oblasti inovacione delatnosti. Organi fonda su upravni odbor, direktor i nadzorni odbor. Zakonom je predviđeno da autonomna pokrajina i jedinice lokalne samouprave mogu osnovati fond za inovacionu delatnost, koji će se finansirati iz prihoda ostvarenih na njihovoj teritoriji. Ono što želimo je da prihodi koje inovacioni projekti, koje tehnološki razvoj, dakle, ako je to primena u praksi, prihodi do kojih se dođe, da se preko ovakvog fonda vrate ponovo u nauku i inovacije, da ne budu raspršeni na potrošnju, na nešto što nije nauka i što nisu, u ovom slučaju, inovacije. U prelaznim i završnim odredbama uređena su pitanja u vezi rokova donošenja podzakonskih akata, imenovanje organa fonda, kada je rok za osnivanje i početak rada fonda. Treći i četvrti predloženi zakoni, o Srpskoj enciklopediji i rečniku SANU, jesu i slični i bitno različiti. Slični su zato što i jedan i drugi uređuju dva projekta za koje ovo ministarstvo smatra da su od kapitalnog nacionalnog značaja, a različiti su zato što zakon o srpskoj enciklopediji govori o nečemu što se do sada nije radilo, a Predlog zakona o rečniku o SANU o jednom projektu koji traje gotovo sto godina. Mi smo, sada govorimo o Predlogu zakona o srpskoj enciklopediji, na žalost, jedan od dva naroda u Evropi koji nema svoju nacionalnu enciklopediju. Dakle, ne postoji enciklopedija srpskog naroda i srpskih zemalja, iako je ovo četvrti pokušaj, četvrta varijanta ovog zakona. Od 1989. godine traju pokušaji da se zakon, koji bi organizovao rad na našoj nacionalnoj enciklopediji, dakle, nacionalnoj enciklopediji srpskih zemalja i srpskog naroda, predloži ovom parlamentu i da se stvori pravni okvir za neometano finansiranje i organizovani rad. Tri prethodna nacrta nikada nisu došla, nažalost, na dnevni red ovog parlamenta, a ovo je možda šansa da tu nepravdu ispravimo. Ovim zakonom se uređuju nosioci rada i to je SANU, izdavač enciklopedije, uređuju se pitanja rada uređivačkog odbora i centralnih i stručnih redakcija. Naravno, ukoliko vi izglasate ovaj zakon, već od naredne godine Ministarstvo nauke i zaštite životne sredine će finansirati rad na našoj nacionalnoj enciklopediji. Očekivanje je da se deset tomova uradi za deset godina i da konačno i mi Srbi imamo svoju nacionalnu enciklopediju. Nacrt zakona o rečniku SANU, koji je najkraći, kao što sam rekao, govori o jednom projektu koji postoji gotovo sto godina, koji se radi, koji je doživeo izdavanje prvih 17 tomova, ali čije je finansiranje imalo svoje uspone i padove. Upravo da tih padova ne bi više bilo, a najveći pad je bio od 2000. do 2004. godine, Vlada Republike Srbije predlaže ovaj zakon. Dakle, da bi se obezbedio kontinuirani rad na rečniku SANU i da bi na taj način pokazali svi zajedno, kroz ovaj visoki dom, da o srpskom jeziku brinemo. Kao što ste mogli da vidite, to je relativno kratak zakon, to je zakon koji reguliše ko je nosilac izrade posla, kada je reč o SANU, i on uređuje način finansiranja. Mislim da bi ovim zakonom otklonili jedan propust koji je do sada postojao, da nema organizovanog državnog pristupa u finansiranju ovog bitnog zakona. Trudio sam se da ne uzmem previše vremena i previše vaše pažnje. Hvala vam što ste me saslušali.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima prvo narodni poslanik Milka Silajev, ovlašćeni predstavnik G17 plus, a potom gospodin Mašić, ovlašćeni predstavnik SRS, pa prof. Stamenković. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovane dame i gospodo poslanici, mi imamo sada naizgled lake stvari za rešavanje, lake zakone za rešavanje, a koji su od suštinskog značaja za život jedne zemlje, za ime i prezime te zemlje, za njen duhovni razvoj. To su zakoni koji su sada na dnevnom redu. Kao društvo koje se nalazi na putu modernizacije, Srbija mora posebnu pažnju da posveti ulozi nauke, konceptu preobražaja privrede, kulture i politike, jer savremeni svet polazi od postulata, gde je razvoj znanja, posebno naučnog znanja, okosnica ukupnog društvenog razvoja. Socijalistička vlast u Jugoslaviji, programski, politički, materijalno je snažno podržavala nauku sa jakim ideološkim motivima. To moramo da priznamo. U tom razdoblju srpski naučnici su bili rame uz rame sa svojim kolegama iz drugih razvijenih zemalja. Samo da navedem primer da su naučnici za atomsku fiziku iz Nemačke dolazili u Vinču da rade zajedno sa našim naučnicima. To je bio dokaz da je tada Srbija bila na visokom nivou. Osnovni problem proteklih pet decenija ispoljavao se u neracionalnom finansiranju naučnih istraživanja, ustanova a ne istraživača, odsustva kontrole izrade istraživačkih projekata. Kako stvari sada stoje, u srpskoj nauci stvari su zabrinjavajuće. Veliki broj naučnika je otišao i odlazi u druge zemlje. Mladi kadrovi nisu spremni, nisu stimulisani da se bave naučnim radom. Materijalni položaj nije dobar. Lošem stanju srpske nauke doprinosi odsustvo kritičke naučne javnosti. Ona kao i da ne postoji. U takvim okolnostima srpska nauka gubi budućnost. Ukoliko nešto ne preduzmemo Srbi će ostati bez naučnih instituta. Šta da preduzmemo? Neophodno je da akteri ključnih državnih političkih institucija budu svesni činjenice da nauka može da učini najviše za društvo i njegov razvoj, više nego moćni, odnosi moći, ideološke organizacije, inostrani modeli, mediji i drugo. Radi se o tome da pod jednakim pravnim uslovima treba da se pojave organizacije znanja na konkursima za javne razvojne potrebe, a to isto važi i za inostrane institute, jednakost u konkurenciji. Ukoliko se nipodaštava ovakav uslov kompetencije, štetu će osetiti društvo i njegove ustanove. Najzad, srpska nauka će imati budućnost ako formira ličnost, tj. ličnost koja služi stvari, služi čisto,to je definicija Maksa Vebera. Dva su osnovna problema naše nauke; prvo, oseka mladih naučnika. I, prema relevantnim podacima, u Srbiji je 2002. godine bilo 3.500 istraživača u institutima i oko 2.000 na fakultetima. U Srbiji jedan istraživač dolazi na 10.000 stanovnika, dok je u Mađarskoj, primera radi, 30 istraživača na 10.000 stanovnika. Po broju istraživača Srbija je u Evropi na pretposlednjem mestu, a na poslednjem mestu je Turska. Kada se ovome doda podatak da se u Srbiji za nauku izdvaja 0,26% bruto nacionalnog dohotka, a u razvijenim zemljama od 2 do 4%, onda je slika u Srbiji vrlo nepovoljna. U zemljama OECD-a 65% istraživača je u industriji, a 25 na univerzitetima, a ostatak je na državnim institutima. U Srbiji je stanje sledeće: 7% u industriji, 66% na univerzitetima, 27% u državnim ustanovama. Sada su Srbiji potrebni projekti koji su povezani sa privredom, pre svega da se budžetska sredstva oslobode za one oblasti za koje se zna da ne donose novac a potrebna su. Tako da naučnici rade na projektima, na rešavanju konkretnih problema kako bi se uštedeo novac i pravili novi prihodi. Zato su potrebni kontakti sa kompanijama u Srbiji, sa gradovima, da se vidi gde nauka može da pomogne. Ministarstvo treba da bude čvorište ili most između nauke, a duboko sam ubeđena da ovo ministarstvo u ovoj vladi to može i hoće, između naučnika i kompanija, odnosno sveta. Cilj donošenja zakona je da unapredi postojeće stanje u oblasti naučnoistraživačke delatnosti, da redefiniše postojeće odnose i institucija u tom sistemu, obezbedi efikasniji i efektivniji naučnoistraživački rad. Istraživanje i razvoj, odnosno naučnoistraživačke delatnosti, u periodu transformacije društva, moraju imati ključnu ulogu pokretača sveobuhvatnih reformi u procesu stvaranja društva zasnovanog na znanju. Razlozi za donošenje zakona o naučnoistraživačkim delatnostima jesu: usklađivanje postojećeg zakona sa Zakonom o privatizaciji, Zakonom o privrednim društvima, Zakonom o visokom obrazovanju, Zakonom o radu i drugim. Potrebno je da se na savremen način reguliše oblast naučnoistraživačke delatnosti, sa ciljem da se izvrši racionalizacija mreže naučnoistraživačkih organizacija, a što treba da obezbedi aktivniju ulogu nauke u društveno-ekonomskom razvoju Republike i stvaranju društva zasnovanog na znanju. Predviđeno je da Vlada donosi Strategiju naučnotehnološkog razvoja. Ona mora da bude usaglašena sa opštom strategijom privrednog i društvenog razvoja. O kvalitetu naučnoistraživačkog rada brine Nacionalni savet, Odbor za akreditaciju naučnoistraživačkih organizacija, Komisija za sticanje naučnih zvanja, matični naučni odbori, zajednice instituta Srbije i ministarstvo nadležno za naučnoistraživačku delatnost. Ministarstvo vodi registar naučnoistraživačkih organizacija, evidenciju istraživača. Upis u registar vrši se na osnovu akta o ispunjenosti uslova za obavljanje naučnoistraživačkog rada. Sredstva za finansiranje naučnoistraživačkog rada obezbeđuje se u budžetu Republike, a na osnovu raspisanog konkursa po projektima sredstva se raspodeljuju. Vlada treba da donese Strategiju naučnotehnološkog razvoja Republike u roku od godinu dana od dana donošenja ovog zakona. Sada nešto o zakonu o inovacionoj delatnosti. Osnovna pokretačka snaga društva jeste razvoj inovacione delatnosti i potrebno je njeno stalno usavršavanje. Ova oblast je u našoj državi bila vrlo zapostavljena. Dakle, potrebno je stvaranje inovacionog društva. Cilj ovog zakona je definisanje osnovnih organizacionih jedinica i aktivnosti radi podsticanja istraživačko-razvojnih i inovacionih delatnosti. Posebnim odredbama ovog zakona definiše se Komisija za praćenje razvoja i komercijalne eksploatacije inovacija, kao ekspertskog tela sa zadatkom da pripremi analize o stanju inovacione delatnosti i to upoređuje sa svetskim standardima, inicira izmene zakona radi podsticaja inovacija. Zakonom se predviđa formiranje Registra inovacionih delatnosti, kako bi se izbeglo dupliranje kapaciteta. U registru se vode visokoškolska i srednjetehnološka privredna društva, a status im je definisan u odnosu na stepen ulaganja u istraživanje i razvoj. Pored visokoškolskih ustanova i instituta koji se mogu baviti inovacionom delatnošću, ovim zakonom definisane su još posebne organizacije: razvojno-proizvodni, istraživačko-razvojni i inovacioni centar. Formiranjem ovakvih organizacionih celina stvaraju se uslovi da se pojedinci, sa potrebnim kvalifikacijama i programima, udružuju u manje organizacione celine koji im omogućuju da obavljaju naučnoistraživačke delatnosti, tako da mogu da konkurišu na pojedinim projektima koji se finansiraju iz budžeta. Na ovaj način se pravi disperzija naučnoistraživačkog i inovacionog potencijala na teritoriji čitave zemlje. Na ovaj način neposrednije može da se pomogne privredi u cilju povećanja njene konkurentnosti. Tako se pruža šansa za povratak mladih obrazovanih kadrova sa idejama, da rade i da pomognu razvoju privrede. Razvojno-proizvodni centar je inovaciona organizacija koja se bavi istraživanjem, razvojnom proizvodnjom i plasmanom svojih inovacija na tržište, a i potrebno je da ima najmanje dva zaposlena sa visokom stručnom spremom i priznanjem inovacija ili patenata koji se mogu proizvoditi ili plasirati, i da se inovacije stvorene na fakultetima i institutima mogu plasirati na tržištu. Istraživačko-razvojni centar je inovaciona organizacija u kojoj se vrši razvojno istraživanje, stvaranje inovacija i plasira se zvanje i tehnologija u sopstvenu proizvodnju ili proizvodnju drugih. Potrebno je, pored određene infrastrukture, osam zaposlenih sa visokom stručnom spremom, od kojih su dva sa nazivom doktora nauka i još dva magistra. Inovacioni centar je organizacija u kojoj se razvijaju prototipovi, i to svoji i tuđi, prave se novi proizvodi, procesi i druge usluge i vrši se transfer znanja i tehnologija u proizvodnju drugih firmi, a uslov je da ima najmanje dva zaposlena sa naučnim zvanjem doktora nauka, kao i 10 studenata na diplomskim akademskim ili doktorskim studijama. Zakonom su definisane i organizacije za pružanje infrastrukturne podrške i to su posebni tehnološki inkubator i naučno-tehnološki park. Donator za taj inkubator je bila norveška vlada u prostorijama MIN, tako da se nadamo da je to prvi ogledni postupak u Srbiji, možda ima još, ali nemam informaciju. Verovatno će biti rezultata. Na ovaj način se daje zakonski okvir za osnivanje i delatnost ovih organizacija u formi privrednih društava. Programe inovacionih delatnosti donosi Vlada, na predlog resornog ministra, za tekuću budžetsku godinu. Inovacioni projekti mogu se odobriti privrednim društvima, visokoškolskim ustanovama i naučnoistraživačkim organizacijama. Prava intelektualne svojine se moraju urediti ugovorom pre otpočinjanja projekta. Finansiranje inovacione delatnosti može se vršiti budžetskim sredstvima od Republike do jedinice lokalne samouprave. Prvi put je stvorena takva mogućnost da lokalna samouprava rešava svoje probleme na ovaj način i da plasira sredstva za inovacionu delatnost na svojoj teritoriji. Fond za inovacionu delatnost se osniva kao pravno lice u državnom vlasništvu i upisano u registar privrednih subjekata. Prihodi fonda su iz sredstava budžeta, donacija, priloga, pomoći, sredstava ostvarenih na osnovu realizacije inovacija, prihoda od upravljanja sredstvima fonda i drugih izvora u skladu sa zakonom. Fond može, uz saglasnost Vlade, da promeni pravnu formu i pređe u akcionarsko društvo, ali pri tome učešće državnog kapitala mora da bude 51 posto. Za sve učesnike koji primenjuju savremene tehnologije, realizuju patentna rešenja, stavljaju u promet inovativne proizvode, Ministarstvo može dati saglasnost da se utvrde poreske i carinske olakšice i druge podsticajne mere. Finansijska sredstva u prvoj godini primene zakona predviđena su budžetom Srbije u iznosu od 987 miliona dinara. Što se tiče zakona o rečniku SANU, ovo je veliki posao i obaveza je svake nacionalne nauke, kako prema sopstvenom narodu, tako i prema međunarodnoj naučnoj javnosti. Nosilac izrade rečnika je Institut za srpski jezik SANU, a izdavač SANU. Za sprovođenje ovog zakona potrebno je izdvojiti dodatna sredstva u budžetu Republike, i to u iznosu od 10 miliona dinara za ovu godinu. Razlog za donošenje ovog zakona je briga o srpskom jeziku. Svakodnevna upotreba računara, satelitske TV, interneta, novih tehnologija, nove robe, međunarodna podela rada, ogromno svetsko tržište i nezadrživo širenje engleskog kao glavnog svetskog jezika, predstavljaju revoluciju u životu homo sapiensa i početak izgradnje globalnog svetskog poretka koji briše svetske granice, umanjuje razliku među narodima, unificira svet i neminovno utiče na sudbinu jezika naroda koji su u inferiornom položaju. Rečju, moćan tehnološki civilizacijski proces zahvatiće i najzabačenije delove zemljine kugle, tako da će za narednih 100 do 200 godina na geografskoj karti od mnogih naroda i jezika ostati samo mrlje. Da se ne zavaravamo, u te male narode spadamo i mi, srpski narod i njegov jezik. Dakle, budućnost imaju svetski jezici, jezici velikih naroda. Od malih samo oni koji su dobro proučeni i tvrdo normirani, sa potpuno izvršenom digitalizacijom. Znači, ako nam je stalo do očuvanja svog jezika i svoje posebnosti, potrebno je da u narednoj deceniji uradimo ono što za poslednjih sto godina nismo, a to je da se temeljno obradi srpski jezik i preda naraštajima. Inače, u sadašnjem trenutku srpski jezik je razgrađen posed, bez domaćina i bez katastarskih knjiga. Zakon o enciklopediji je isto tako važan i nesporno je da je Ministarstvo, baš shvatajući značaj tog zakona, i predložilo ovaj zakon. Polazeći od strateških i vitalnih interesa srpske kulture, SANU, Matica srpska, kao i visokonaučne institucije u Srbiji, zajednički su pokrenule inicijativu u Narodnoj skupštini za donošenje zakona o srpskoj enciklopediji 1990. godine, smatrajući da je neophodno stvoriti jedan naučni leksikografski centar od opšteg nacionalnog značaja, kakav ima većina država u svetu. Predviđen je uređivački odbor koji treba da obrazuje stručne redakcije, a svi urednici stručnih redakcija čine centralnu redakciju. Zadatke i način rada centralne redakcije određuje uređivački odbor. Zakonom su sredstva za rad predviđena iz budžeta. Enciklopedija treba da registruje celokupnu kulturnoistorijsku i naučnu baštinu srpskog naroda, da odgovori na pitanja ko smo, za šta smo sposobni, koliko smo već postigli i kuda idemo. Kao suma narodnog znanja, njegovih najboljih sinova iz bezbroj generacija, ona vraća samosvest našem narodu i treba uverljivo da pokaže da bi ovaj svet bio siromašniji bez srpskog naroda. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva za nauku i zaštitu životne sredine, dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS ću dati jedan temeljniji osvrt na predloženi zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti i druge zakona koje danas razmatramo u okviru objedinjene rasprave. Odmah na početku da zamerim predlagaču, a pogotovo vladajućoj većini u ovom parlamentu, što i ovaj put, kao i više puta do sada kada raspravljamo o važnim, bitnim i fundamentalnim zakonima za određene oblasti, predlažu objedinjenu raspravu. Mislim da je bilo mesta, a i vremena, u krajnjem i potrebe, pre svega, ceneći da se ovaj zakon odnosi na naučnoistraživačke institucije i ljude koji se bave naučnoistraživačkim radom u ovoj državi, a priznaćete da su to i najobrazovaniji ljudi ove države, da je posebno trebalo razgovarati o zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti, eventualno o Predlogu zakona o inovacionoj delatnosti, a ne umanjujući značaj ova dva druga predloga, možda posebno o ta dva predloga. No, u želji da se što pre završi rasprava, predložena je i ovaj put, kao i više puta do sada kada je razgovarano o fundamentalnim zakonima, objedinjena rasprava. Mi, predstavnici SRS, protivimo se takvoj praksi, a da ne kažem da su izmene Poslovnika stvarno obesmislile rad i raspravu o važnim zakonima, u kakve ubrajam i ove zakone o kojima danas razgovaramo. Pretpostavljam da kamere koje prate ovaj prenos mogu videti, što sigurno neće obradovati ljude koji se bave naučnoistraživačkim radom, da je ovoliki broj narodnih poslanika prisutan u skupštinskoj sali, i to pre svega iz vladajuće koalicije. Mnogo je više ovde predstavnika opozicionih stranaka. No, to treba vi koji predstavljate vladajuću većinu u ovom parlamentu da se pozabavite tim problemom. Vratio bih se na predloge zakona o kojima danas treba da raspravljamo. Najviše vremena ću utrošiti na Predlog zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, jer ga smatram veoma bitnim i značajnim za tako važnu društvenu delatnost kakav je naučnoistraživački rad. Kroz ovu raspravu ću dati i kritički osvrt na određene predloge, a i poređenja sa postojećim zakonskim rešenjima kod nas, eventualno u svetu. Prvo na šta bih ukazao u ovoj raspravi je upravo donošenje strategije naučnog i tehnološkog razvoja Republike Srbije. Mi smo do sada u proteklim godinama, pogotovo od stvaranja nove države, imali politiku naučnog i tehnološkog razvoja, koja je bila opredeljujući dokument za naučnoistraživački rad i projekte koje je finansiralo Ministarstvo na nauku i tehnologiju. Mislim da je dobro da se donese strategija naučnog i tehnološkog razvoja za našu državu. Jedino što zameram predlagaču, ako ima nameru da ta strategija ima stvarno značaja i pogotovo kao obavezujući dokument i za narednu vlast ili narednu skupštinsku većinu, onda je trebalo možda razmišljati da se takva strategija usvoji u parlamentu. Ovako, predlogom ovog zakona, predlaže se da Vlada donese strategiju, a onda je pogotovo nerazumljivo da je Vlada donese za rok od 10 godina. Mislim da nema nikakvog osnova praviti strategiju razvoja naučnoistraživačkog rada koji treba da donese Vlada, koja vlada najviše četiri godine, može se mandat produžiti na naredne četiri godine, ali zakonima, a i Ustavom je omeđen taj mandat i svakako naredna neka vlada ne mora da prihvati strategiju koju je donela prethodna. Zato smo mi ispred poslaničke grupe predložili da se skrati rok trajanja strategije, da umesto 10 godina bude pet godina. Ali i dalje smo na stanovištu da sve strategije koje se donose u ovoj državi, da bi imali jasnu utemeljenost, one treba da se donose konsenzusom svih poslanika u Skupštini i onda kao zakonski dokument imaju mnogo veću težinu. Iako je strategija nešto što svakako u vremenu može i da se menja, ali ako se predlagač opredelio da to bude 10 godina, onda je planirao da pravi jednu dublju i temeljniju viziju za duži vremenski period. Ono što je relativno dobro u ovom zakonu regulisano je postojanje programa naučnoistraživačkog rada od opšteg interesa za Republiku, i ovde je pobrojano nekih 14 tačaka, gde je obuhvaćeno sve ono što je manje-više i postojećim zakonom bilo određeno kao fundamentalno, što je Ministarstvo i finansiralo i u čemu je participiralo. Jedino mi nije jasno zašto je Predlogom zakona dato da Ministarstvo, tj. ministar na predlog Nacionalnog saveta utvrđuje programe za osnovna istraživanja, program transfera znanja i tehnologije i podsticanja primene rezultata naučnoistraživačkog rada, program naučnoistraživačkog rada centra izvrsnosti i druge programe u skladu sa strategijom, a ne i druge programe koji su ovde pobrojani, koji su takođe važni. Složićete se, program istraživanja u oblasti tehnološkog razvoja, program obezbeđenja i održavanja naučnoistraživačke opreme, prostora ili razvoja informatičkog društva, usavršavanje kadrova za naučno-istraživački rad itd, sve ove programe na predlog Nacionalnog saveta ministar i Ministarstvo trebalo je da prihvate, a ne izvlačiti samo ova tri programa, jer ne vidim da su baš izuzetno posebni. Dalje, ono što smatram da je relativno dobro definisano i uređeno ovim predlogom, a što nije u celosti postojećim zakonom, to je obezbeđenje kvaliteta naučnoistraživačkog rada. Predlogom ovog zakona daju se način i osnova obezbeđenja kvaliteta naučnoistraživačkog rada, i to pre svega kroz formiranje Nacionalnog saveta za naučni i tehnološki razvoj, Odbora za akreditaciju naučnoistraživačkih organizacija, Komisije za sticanje naučnih zvanja, matičnih naučnih odbora, Zajednice instituta Srbije i na kraju je Ministarstvo stajalo kao šesto u ovom nizufaktora za obezbeđenje kvaliteta. Mislim da bi Ministarstvo trebalo malo više da bude stavljeno, uvažavajući da treba da se izvrši i određena decentralizacija, ali Ministarstvo je ipak ključni državni organ koji po drugim zakonima odlučuje o mnogo čemu i ne vidim da Nacionalni savet za naučni i tehnološki razvoj treba da bude ispred Ministarstva, a pogotovo neke druge komisije. No, možda je to više tehnički samo ovako poređano, a da suštinski predlagač svoje mesto i funkciju vidi u višoj instanci. Nešto što je novina u ovom zakonu je upravo Nacionalni savet koji se planira. Mi predstavnici SRS u principu se protivimo formiranju Nacionalnog saveta, jer smatramo ih na neki način paradržavnim institucijama, jer se i ovim, a i nekim drugim zakonima daju ingerencije tim savetima, upravo one koje treba da imaju ministarstva kao državni organi, a mislim da je i ovde u ovom slučaju upravo tako nešto učinjeno. Ali, ono na šta bi pre svega hteo da ukažem, to je sastav koji je predložen od strane predlagača za Nacionalni savet, da to bude 19 članova, i to paritetno šest članova iz naučnih instituta, kao predstavnici Zajednice instituta Srbije. Šta će biti sa onim institutima koji nisu u okviru Zajednice instituta, nisu se upisali u Zajednicu ili nisu ušli u sistem, ne mogu ni dati svoje predstavnike dok se ne akredituju, ispune uslove itd. Zatim, šest predstavnika univerziteta i svakako ima mesta za predstavnike Srpske akademije nauka, Matice srpske i ono što mi zameramo iz SRS, to je predlog da se tri predstavnika daju iz Privredne komore Srbije. Smatramo da je ipak ovo naučno telo, formirano pre svega od naučnoistraživačkih radnika i dovoljno je da bude jedan predstavnik privrede, tako da smo u tom smislu i dali amandman da se ovaj član izmeni i da bude samo jedan predstavnik Privredne komore, tako da ovaj savet umesto 19 ima 17 članova. Ono što smatram da je recimo dato kao nadležnost Nacionalnog saveta, a mislim da je bliže Ministarstvu, to je davanje mišljenja o zakonima i propisima ili utvrđivanje mišljenja o zakonima i propisima iz oblasti naučnoistraživačke delatnosti. Mislim da Ministarstvo pre svega treba da brine i o zakonima i o podzakonskim aktima, kao i o predlaganju strategije. Nacionalni savet treba da bude taj predlagač Ministarstvu. No, možemo se razlikovati u viđenjima. Ono što smatram da može biti nadležnost, to je da donosi akte o postupku i načinu vrednovanja i kvantitativnom iskazivanju naučnoistraživačkih rezultata, imenuje i razrešava članove komisije za sticanje naučnih zvanja itd. Znači, mi ono što su date kao ingerencije ovom savetu podržavamo, ali u principu treba jasnije samo definisati šta je isključiva nadležnost ili šta trba da bude isključiva nadležnost Ministarstva, a šta eventualnog jednog stručnog i naučnog tela, koje treba da sačinjava predloge neke globalne politike naučnoistraživačkog rada. Ono što smatramo da ima osnova da se prihvati, to je formiranje odbora za akreditaciju ili akreditacija naučnoistraživačkih institucija. Mislim da će to značajno uozbiljiti pre svega naučne institute, koji su u proteklom periodu malo posvećivali pažnju i svojoj ukupnoj naučnoj kompetenciji i naučnoj kompetentnosti istraživača, i pogotovo izborima u zvanja svojih saradnika. Lično imam saznanja, a pretpostavljam i vi, da u nekim institutima nisu obavljeni izbori u zvanje duži vremenski period ili da su vrlo niski indeksi kompetentnosti istraživača, pa samim tim i institucije, da jednostavno neki instituti nisu godinama bili koordinatori i nosioci projekata, jednostavno nisu imali kompetentne ljude da predlože projekte i da budu prihvaćeni od ministarstva, tako da će se akreditacijom svakako taj posao uozbiljiti. Rukovodstvo instituta i naučno veće kao stručni organ, na kraju svi istraživači moraju povesti brigu da ispune uslove akreditacije. To će dalje omogućiti upis u registar, njihovo kvalifikovanje i vođenje kao ozbiljne naučnoistraživačke ustanove. To je nešto što svakako može da se prihvati. Sledeće na šta želim da se osvrnem to je komisija za sticanje naučnih zvanja. Tu smo komisiju imali i do sada i ona je dala svoje pozitivne rezultate. Ministarstvo je možda poslednjih 10 godina imalo utvrđene kriterijume za izbor u naučna zvanja, znači koliki indeks kompetentnosti treba jedan istraživač da ispuni, i to iz tih tzv. tvrdih koeficijenata, kako smo ih znali krstiti, i onih drugih, koliko je svaki istraživač morao imati objavljenih radova u međunarodnim časopisima, na međunarodnim skupovima, koji su upravo davali taj jači indeks kompetentnosti, i na kraju koliko tih indeksa kompetentnosti mora da ispuni naučni saradnik, koliko viši naučnih saradnika ili naučni savetnik. Za razliku od toga univerziteti takve kriterijume nisu imali. Dobro je što je ova komisija ostala i pogotovo što će u svom radu imati olakšanja u oceni ispunjenosti uslova i potvrđivanju krajnjeg izbora kandidata u naučno zvanje, jer će imati prethodno mišljenje naučnog veća instituta i odbora. Do sada komisija je radila tako što je direktno naučno veće instituta prosleđivalo dokumentaciju komisiji, koja je bila prilično heterogena, ali opet na temelju jasnih kriterijuma manje-više je bila uvek objektivna i tamo gde su poštovani relevantni faktori potvrđivala je ta zvanja. Tu mora uspostaviti jasna koordinacija između matičnih odbora i komisije za sticanje naučnih zvanja. Ako je prethodno prošao filter matičnog odbora i prihvaćen izveštaj naučnog veća, onda bi faktički trebalo da verifikuje, da se ne dešava da ona u trećoj instanci odbije i vraća postupak unazad. Mislim da se tako nešto neće uraditi, nego da će u ovoj komisiji biti kompetentni i odgovorni ljudi koji će voditi računa o tome i pošteno vrednovati rezultate naučnoistraživačkog rada, onako kako treba. Zajednica instituta, planira se njeno formiranje. Mislim da je postojeći zakon davao takvu mogućnost, jer je i do sada sačinjavan registar instituta. Ovde se još jasnije precizira šta ta zajednica čini. Ona čak može da ima status pravnog lica, a suština predloga je da više srodnih instituta koristi opremu ili vrši nabavku opreme, zatim koristi laboratorijski prostor itd. Znači, zajednički učestvuje na projektima, daje veći kvalitet u naučnoistraživačkom radu i mislim da je to nešto što je dobro koncipirano i nadam se da će se to tako i ostvariti. Već sam rekao, na kraju kao poslednji faktor u ovim činiocima ocene kvaliteta je Ministarstvo, sa svega nekih devet ključnih tačaka. Mislim da je ovde trebalo još nešto dopisati od onoga što je stavljeno u nadležnost Nacionalnog saveta. Organizacije koja obavljaju naučnoistraživačku delatnost, to su Srpska akademija nauka i umetnosti, Matica srpska, naučnoistraživačke organizacije i to pre svega instituti, visokoškolske ustanove. Dobro je da Srpska akademija nauka i umetnosti, kao i Matica srpska, imaju mesto u ovom zakonu i nadam se mnogo ozbiljnije i temeljnije da će biti finansirane nego u prethodnim periodima. Matica srpska pogotovo je bila zapostavljena, obzirom da je dislocirana van Beograda, u Novom Sadu. Lično znam koliko su teških godina i problema imali. Mislim da o takvim institucijama Ministarstvo za nauku treba da povede računa i treba da ih na pravi način finansira. Obzirom da mi je vreme isteklo nastaviću u daljoj raspravi o onome što nisam rekao kroz analizu ovog zakona, tako da se predsedavajućem zahvaljujem na ovom malom prekoračenju.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Stamenković.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, drage koleginice i kolege narodni poslanici, sigurno ću ispoštovati preporuku kolege Krasića koji je na početku rekao - nemojte da čitate obrazloženje zakona. Sigurno ga neću čitati zato što se uvek, pre svega, osvrćem na suštinu, na mogućnost implementacije zakona, na probleme koji se mogu pojaviti tokom procesa primene, i sve u cilju da postignemo što bolje efekte tim zakonima i kasnijim eventualnim izmenama i dopunama. Prema tome, nisam tu da hvalim i podilazim ministru, ali ću ipak da pohvalim, jer smo juče usvojili Zakon o budžetu. U tom zakonu o budžetu, u onom delu koji se meni najviše sviđao, a to su strukturne reforme u delu matrica osnovnih ciljeva i mere ekonomske i fiskalne politike u periodu od 2006. do 2008. godine, u onom budućem stoji kada je u pitanju naučnoistraživački inovacioni sistem, kao zadaci, odnosno kao akcije, povezivanje naučnoistraživačkog sistema sa privredom, donošenje zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti i nacionalne strategije razvoja nauke i tehnologije, akreditacija naučnoistraživačkih ustanova itd. Znači, već smo evo danas počeli sa realizacijom tog programa za 2006-2008. godinu. Kao što ministar reče, nisu ni ranije nedostajali dobri zakoni. Problem je uvek u primeni i u ponašanju svih aktera koji učestvuju u procesu primene. Kada smo usvajali Zakon o visokoškolskom obrazovanju, rekao sam da će biti problema, kao što ih ima, zato što je visokoškolski sistem, slobodno mogu da kažem, jedna okoštala, inertna institucija koja je, iako je trust mozgova, najteže ulazila u promene, upravo zbog toga što je skup stečenih i nagomilanih privilegija. Sve to isto važi i za naučnoistraživački sistem. Želim puno sreće i ministru u realizaciji njegovih ciljeva. Biće problema, kao što je i do sada bilo. Samo da vas podsetim, kada je prethodni ministar pokušao da dirne "Vinču", znate li kako je prošao? Zašto? Dirnuo je u "osinjak", jer tamo ima mnogo ljudi koji izuzetno lagodno žive, maltene bez rezultata, koji veoma olako troše i dižu tu našu javnu potrošnju. Upravo tu treba sprovesti racionalizaciju veoma efikasno i ići ka onim ciljevima koji stvarno mogu nauku učiniti okosnicom razvoja privrednog sistema, jer ako nije takva, onda nema svrhu postojanja. Kada su Japanci bili u Vinči, oduševljavali su se onim akceleratorom koji je crna rupa, koja je progutala ne znam koliko novaca, i tek će ga gutati, bili su oduševljeni i rekli - to je divno što vi imate. Na pitanje - da li vi imate, rekli su - ne, to je za nas skupo. Za Japance je to skupo, za nas izgleda nije. To je ono o čemu ćemo pričati u sledećem periodu i čime ćemo se baviti. Inače, što se tiče samog zakona, pozdravljam sve institucije, decentralizovane tehnokratske organe za procenu, izradu strategije, za akreditaciju, za racionalizaciju. Sve je to lepo, ali otpora će biti žestokih. Ono o čemu više želim da govorim, to je onaj drugi deo - kako stvoriti inovaciono društvo? Suština naših problema, sa našom privredom, to je niska konkurentnost, odsustvo sa relevantnih tržišta, veoma dugi period. Dosta se toga u međuvremenu desilo, pa smo 2003. godine imali indeks svetske konkurentnosti - 77; 2004. godine - 89; 2005. godine se popravio na 80. Šta učiniti u tom delu da bi se drastično popravila konkurentnost, jer je to jedini način da popravimo kvalitet života u ovoj zemlji, da dignemo industriju i da zainteresujemo svetska tržišta za naše proizvode. Upravo u tom delu prisustvovao sam jednom kvalitetnom skupu na temu "Razvoj MSP, inovacije", i kada je ovde prisutan gospodin Dragan Povrenović dao, opisujući akciju izbora - najbolje inovacije u prethodnoj godini, konstataciju, a to je interesantan podatak, da sa inovacijama nisu učestvovali fakulteti i instituti. To je dokaz onoga o čemu pričam. To su institucije koje se bave same sobom, koje su od naučnoistraživačkog rada napravile socijalnu, a ne razvoju kategoriju. U toj priči sam dugo vremena svedok svega, jer je društvu bilo mnogo lakše da i fakultetima i institutima odreže neke novce, da na taj način selektivno jednom delu društva popravi neka primanja, za rezultate se čak nije ni pitalo. Eto, šest meseci do godinu dana za inovacione i strateške projekte dobijali ste neka sredstva, ljudi se zbrinuli, niko se nije sekirao kakve će rezultate dati. Ti rezultati i njihova implementacija u privredi upravo je ta suština kompletne naučnoistraživačke aktivnosti. Nadam se da će u tom delu u sledećem periodu, upravo pomoću ovakvih institucija, da se nešto učini, ali ponavljam - žestokih otpora će biti. Ovaj drugi deo, koji je za mene mnogo interesantniji, ali samo zbog neusaglašenosti pojedinih ministarstava, želim da dam Vladi neke zamerke. To je, kada govorimo o inovacionom društvu, moram da kažem da moja stranka - Nova Srbija u Beogradu, kada oni sterilni intelektualni krugovi čuju njeno ime, diže im se kosa na glavi, odmah očekuju batine, ali u toj stranci, mogu vam reći, u njenim poslovnim krugovima sam na sastancima mnogo više inovacionih kvalitetnih ideja čuo, zbog inovativnog i preduzetničkog duha naših ljudi, nego na mnogim naučnim skupovima. To je suština, jer ako hoćemo inovativno društvo, to može da bude samo preduzetničko društvo. Da vas podsetim, recimo, u Americi 95% ključnih inovacija od Drugog svetskog rata do danas su uvele preduzetničke firme. To je druga komponenta inovativne i naučnoistraživačke delatnosti, o kojoj želim da govorim, i veze između preduzetničkog društva i tih institucija, jer ako ne uspostavimo dobru vezu i ne krene inovacija u samim firmama, ništa nismo uradili. Zbog čega? Preduzetnik je glavni inovator, najvažnija karika privrednog razvoja, ate inovacije se odražavaju na novim radnim mestima i na ukupnom proizvodu. Zahvaljujući takvom duhu američkog preduzetništva u zadnjih 10 godina tamo je otvoreno 21 milion radnih mesta. To je nešto što nama treba u sledećem periodu. Jer, onom strategijom koju ne cenim i nadam se da će naša vlada brzo da je promeni, Vlahovićevom, a to je strategija razvoja malih i srednjih preduzeća, planirano je da se do 2008. godine otvori milion radnih mesta, da se broj MSP-a poveća na 400.000, uključujući i 200.000 novih. A 2006. godina je na pragu, ta se strategija neće primeniti. Mi smo je u prošlom sazivu na Odboru ocenili kao izuzetno lošu, imali smo mnogo bolje alternative, čak je i ovde jedan od ministara rekao - nasleđena je, menjaćemo je; ali što pre moramo da je menjamo, upravo zbog tog preduzetničkog duha i procesa, jer preduzetništvo je proces stvaranja nečega iz gotovo ničega. Volja i odlučnost pojedinca, koji uočavaju priliku za ulazak na tržište, uz izvanredan rizik i odlučnost da ostanu na njemu, jesu odlučujući, a preduzetnici moraju biti kreativni, inovativni, sa snažnom motivacijom da nešto postignu i spremni da steknu nužno iskustvo i znanje. Kako im pomoći? Sada dolazimo, u ovom zakonu, do predviđenih nosilaca inovacione delatnosti, razvojno-proizvodnih centara, istraživačko-razvojnih centara, inovacionih centara, poslovno-tehnoloških inkubatora, naučno-tehnoloških parkova, visokoškolskih ustanova, instituta. I, na kraju su privredna društva i preduzetnici, a stavio bih ih na prvo mesto. Koristiću i drugih 10 minuta. Ovakav sistem nosilaca inovativne delatnosti, to je moja mala zamerka ovom zakonu, stoji kao "čardak ni na nebu ni na zemlji". Zbog čega? Ne vidi se njegova konekcija na preduzetničko društvo, na privredni sistem, dakle, gde je mesto tim institucijama i na koji način ih povezati, odnosno umrežiti sa privredom. Nažalost, tu naše društvo mnogo kasni, tako da širom Srbije, u mnogim gradovima, mnogi pokušavamo nešto da uradimo, uglavnom štrčimo ispred zakona, snalazimo se kako znamo i umemo, tako da u tom sistemu podrške preduzetništva, u nekoliko gradova, išli su linijom manjeg otpora i formirali slobodne bescarinske zone ili samo bescarinske zone, jer tu postoji neki zakon, kakav - takav, iz 1996. godine, koji to omogućuje. Dakle, većina tih slobodnih zona je u stvari samo prevara države da se ne plati carina i PDV, a da se kroz nju roba provuče. Nisu to prave produktivne zone, tu mogu da pohvalim Novi Sad i Zrenjanin, sa njihovim pokušajima. Ali, ono što je suština, da bismo inovaciju uveli u privredu, potrebno nam je nešto što, ne znam kada će stići, ima i njega u ovoj strategiji, a to je u naznaci kod Ministarstva za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, zakon o industrijskim parkovima. Neki ih zovu parkovima, neki zonama, a u Kragujevcu već imamo industrijsku zonu, ne onako organizovanu kako treba, ali dobru kao početak, kao jednu od prvih u Srbiji, a da ne pričam kako je u svetu. Kada pogledate strukturu jednog takvog industrijskog parka ili industrijske zone, da ne idemo dalje, krenimo od onog školskog primera koji se pojavljuje u udžbenicima o preduzetničkom menadžmentu, to je model "Emilija", tamo je i "Modena" centar. Pričamo o Bolonji, gde je kompletna privreda bazirana na industrijskim zonama, na distriktima, tako ih oni zovu, svaki je formiran za određenu granu. Oni tamo imaju kao strateške pravce njihove industrije, dakle, uzeli su metalsko-prerađivačku, tu je čak i "Ferari", keramiku, industriju hrane i biomedicinu. U svakom tom distriktu vi imate sve ove institucije o kojima mi ovde govorimo u zakonu, ali su sve te institucije u tom distriktu, odnosno parku, okrenute isključivo korisnicima, a u takvim parkovima ima i po 1.800 ili 2.000 firmi udruženih, znači interesno, i sve ove institucije su na izvolte, one tako nude, i zahvaljujući tome, od toga žive profitabilno, primenjuju sve svoje rezultate inovacione delatnosti. To je neka, po meni, bar moja vizija budućnosti i u Srbiji i jedini mogući način da napravimo našu privredu kao inovaciju, kao inovativno društvo i da podignemo stepen konkurentnosti na takav nivo da nam i tržišta Evropske unije i sveta budu na izvol'te. A to možemo zbog toga – jesam iz srpske partije, ali nisam nacionalista i u tom smislu cenim nešto što je osnovna komponenta srpskog intelekta, a to je kreativnost, inovativnost – čega ima mnogo više nego u ostalima. To vrlo dobro znam. Toj komponenti našeg karaktera treba omogućiti da se razvije, a može se razviti upravo preko ovakvih institucija. Dakle, talente treba prepoznati, ohrabriti i gurnuti ih u taj rizik. Mislim na poslovni rizik koji znači preduzetništvo u bilo kom smislu, a najčešće je najuspešnije preduzetništvo ako ima inovacionu komponentu. Na taj način imaćemo konekciju između ovih institucija o kojima govorimo i privrede kao osnove svega, jer ona mora da bude nadgradnja i imaćemo onakve rezultate kakve, nadam se, svi priželjkujemo . Nisam čitao obrazloženje. Želeo sam samo da istaknem dobru volju. Kod mene u Leskovcu, veoma brzo ćete čuti, mi smo na pragu formiranja čak četiri industrijske zone ili parka, a prvi je u centru poljoprivrednog područja, upravo za hranu, odnosno mislim na tehnologiju za preradu poljoprivrednih proizvoda, gde ćemo dovući veliki broj stranih investitora. Radimo i na prvom poslovnom inkubatoru. Razumem da je ovaj zakon specifičan u tom smislu, što i jeste tema ovog ministarstva inovacija, naučnoistraživački rad, ali kada su u pitanju inkubatori, proces inkubacije, ne pravi se dovoljna razlika između tih tehnoloških inkubatora, koji će se baviti inovacijama i u kojima ćemo kao cilj imati inkubaciju biznis ideje, dakle, kao jedne nove ideje do novog proizvoda, paralelno sa inkubacijom preduzetnika. Od tipičnih poslovnih inkubatora, kakvi u ovom trenutku nama više trebaju, zato što nam treba veliki broj preduzetnika da bismo pokrenuli mala i srednja preduzeća i da bismo postigli prosek na nivou Evropske unije. Ti poslovni inkubatori jeste da su različiti od ovih, zato što tamo upravo dobijamo onakve preduzetnika buduće, koji imaju od samog starta dobru ideju i ništa više. Zato ih u inkubatoru potpomažemo, kao što je i koleginica već spomenula, niški biznis inkubator centar je prvi pilot projekat i mi ćemo napraviti najbolji i najveću u Srbiji, mislim na Leskovac, jer smo već razvili ideju i imamo veliki broj korisnika. Suština je da tom takvom čoveku omogućite takvu logistiku da on brzo preraste, pa ne mora da bude u periodu inkubacije da bude ne pet, ne mora ni tri, čak većina iz inkubatora kvalitetnih preduzetnika izlazi posle prve godine i prelazi u industrijski park ili u tehnološki park. Znači, imamo umrežene institucije i imamo mrežu koja nam omogućava ono što od naše privrede treba da napravimo. Izvinjavam se, prošlo je 20 minuta. Mislim da sam jasno rekao, da sve ovakve zakone ne da ćemo podržati, nego ćemo moliti da dođu što pre, pa i taj o industrijskim parkovima. Prema tome, moja poslanička grupa i posebno deo Nove Srbije, glasaćemo sa obe ruke za ovakav zakon, ali ćemo tokom njegove implementacije i kritikovati svuda tamo gde bude bilo potrebe.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, potpredsednik poslaničke grupe SPS.Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, pre svega a priori želim da izrazim žaljenje što će rasprava o jednom ovako važnom zakonu sigurno ostati u senci ove kampanje koja se vodi oko Vlade i oko usvajanja budžeta, jer to se vidi po pisanju medija. Danas se vidi, a videćete i sutra, nažalost o zakonu neće biti posvećeno onoliko prostora koliko zakon zaslužuje. Mislim da je obaveza nas, narodnih poslanika, koji budemo danas učestvovali u raspravi, da pokušamo građanima Srbije da objasnimo značaj donošenja jednog ovakvog zakona. Naime, nalazimo se na početku 21. veka. Srbija ako želi da bude razvijena zemlja, ako želimo veći životni standard, ako želimo da se bolje živi, onda moramo razumeti potrebu donošenja jednog ovakvog zakona, što on stvara jedan normativni okvir da se nauka i tehnologija uključe u privredni razvoj da Srbija ne zaostane, da se uključi u svetske tokove i da pokušamo da prevaziđemo ove ružne stvari koje su nam se dešavale zadnjih decenija 20. veka, kada smo bili izloženi i sankcijama međunarodne zajednice i bili bombardovani, jer sve je to imalo i te kakve negativne posledice po naš ukupan društveni razvoj, a pogotovo po život građana. Zato je važno da mi, narodni poslanici, koji budemo danas učestvovali u ovoj raspravi kažemo o ovom zakonu što više i da građani shvate da je usvajanje ovog zakona dobra pretpostavka da sutra, prekosutra bolje živimo. Polazeći od iskustava drugih zemalja, onoga što su one već postigle, može se napraviti jedan uporedan pregled iz koga se vidi da normativni okvir samo jedna strana, da kažem, razvoja i da je tu potrebno u okviru onog što se zove okruženje i da postoji dobra organizacija. Ali, potrebno je da postoji izuzetno dobra materijalna podloga. Neka dokumenta koja sam uspeo da pročitam u pripremi ovog zakona govore da je, primera radi, ovaj industrijski bum koje su zemlje Dalekog Istoka postigle krajem prošlog veka i početkom ovoga, nije zasnovan samo na materijalnom ulaganju koje je nesporno, u razvoju nauke i tehnologije, nego i u strateškom opredeljenju da država bude neko ko opredeljuje, odlučuje o značaju razvojnih projekata i naravno da država zna šta joj treba da kada se vrši transfer tehnologije. Imate različitih vrsta istraživanja, ali država treba da ima svoju strategiju i dobro je što naša država Srbija treba i ima strategiju naučnog i tehnološkog razvoja, ali je loše što mi kao država nemamo svoju strategiju razvoja. To je loše i mora se apsolutno nadomestiti. U 21. veku ovaj početak je sigurno obeležio razvoj nauke. Neću govoriti o ovim političkim procesima i geopolitičkim, ali nesporno je da se nova civilizacija koja se formira na početku 21. veka, zasnovana je na elektronici, robotici, veštačkoj inteligenciji i da snaga tog preobražaja jeste u nauci, u novim tehnologijama, u kulturi, u obrazovanju itd. Ovo sve govorim da bi se razumeo početak 21. veka i potreba da se uključimo i mi što brže u te integracione procese. Mi u Srbiji imamo poseban interes da se ulaže u nauku i da ljudi koji se bave naukom imaju dobar položaj, da su materijalno obezbeđeni, jer od njihovog kvalitetnog rada zavisi kako ćemo sutra svi živeti. Naime, danas, početkom 21. veka, mimo političkih podela, svet se deli i na inovaciona i imitaciona društva, ona koja stvaraju i ona koja prihvataju ono što je već učinjeno, koje samo imitiraju, ako tako mogu reći, jer ona društva koja ne stvaraju i koja ne ulažu u nauku i tehnologiju i koja ne znaju šta hoće sa sobom, ona objektivno postaju kolonija. Sami znate, u koloniji se ne može dobro živeti. Kada govorimo o ova četiri zakona, a nešto više ću reći o zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti, s obzirom da je on po nama nosećiu ovoj objedinjenoj raspravi, bez uvrede po druge zakone, inovaciona delatnost je po nama značajan zakon, ali ne u odnosu na naučnoistraživačku delatnost. Smatramo da je dobro što se ovaj zakon donosi. Podsetio bih da je prethodni zakon donet pre dvanaest godina i tadašnji Zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti, koji je Narodna skupština Republike Srbije usvojila 1993. godine, po konceptu i usvojenim rešenjima bio je kvalitetan i u suštinskom smislu jedan od dobrih zakona koje je Narodna skupština Republike Srbije usvojila. Ali, vreme protiče i ono ima svoje tokove. Logično je da sada, 2005. godine, usvajamo jedan novi zakon, ako mogu figurativno reći, novi zakon za početak 21. veka, za novi naučni i ekonomski razvoj Srbije. Što se tiče samog Predloga zakona, poslanička grupa SPS smatra da je on kvalitetan, i po konceptu, i po sadržaju, i po strukturi, da je sistematičan, da su predložena rešenja kvalitetna. Pravno je čist i ne izaziva nedoumice ili neka moguća različita tumačenja. Po našem mišljenju, reč je o jednom dobrom zakonu. Suština je i to se mora shvatiti, Srbiji je ovakav zakon potreban. Rekao sam, ne samo zbog potrebe uključivanja u svetske, naučne i ekonomske tokove, nego i zbog potrebe bržeg razvoja, jer nažalost naša politička situacija se odrazila na našu ekonomsku zbilju. Mi smo, i to je značaj, između ostalog, donošenja ovog zakona, setite se imali sankcije UN 1992. godine, 31. maja, koje su trajale više godina, i one su imale svoje negativno dejstvo i po nauku, koliko god se Vlada SPS i drugih stranaka koje su pomogle trudila da to ispravi. Ipak, negativni efekti su postojali. Godine 1999. smo imali i agresiju NATO snaga. Sve je to imalo velike negativne posledice po privredu i narod. Primera radi, pomenuću da je godine 1999. uništen ili delimično razoren značajan deo privrednih civilnih objekata. U privredi je, primera radi, najviše štete pretrpela industrija, u kojoj su potpuno uništeni i teško oštećeni instalirani kapaciteti. Želim da ljudi shvate da ovo ne pričam zbog agresije, nego da bi znali da je to jedan od razloga što se Srbija, da kažem, nalazi i u naučnom i u ekonomskom stanju u kom jeste, a i da znamo ko nam je "pomogao" da budemo tu gde jesmo. Jer, mnogo nekritički govorimo o našoj prošlosti, nažalost zaslepljeni političkih stavova koje zastupamo, pa ne želimo i neke notorne stvari 2005. godine da priznamo. Ne danas i ne ovde od prisutnih narodnih poslanika, ali politička situacija u Srbiji je takva da ponekad, želeći da politički poentiraju, pojedine političke stranke idu najprizemnije i zaboravljaju da kažu građanima šta se zbivalo devedesetih godina i vezano za agresiju NATO. Godine 1999. takođe je razorena velikim delom i infrastruktura, i saobraćajna, i elektroenergetska, i telekomunikacijska. Ukupna šteta – a ona je rezultat ne samo NATO agresije, nego i međunarodnih sankcija, jer smo ranije imali sankcije i onda delimično suspendovane, pa potom obnovljene, agresiju, pa su uvedene dodatne sankcije – koja je nastala tada u Srbiji u periodu 1991. do 1999. godine iznosi, prema određenim podacima, preko 100 milijardi dolara. Iz tih razloga izostala je veća uključenost domaće privrede u svetski ekonomski sistem. Usporen je privredni rast i pogoršan je platni bilans, tako da strukturu privrede karakteriše visoka uvozna zavisnost, veliko učešće primarnog sektora, a sve to predstavlja razvojna ograničenja. U svim tako nepovoljnim uslovima i ograničenjima, razvoj nauke i njen doprinos privrednom razvoju je ne onakav kakav bi mi želeli. Naime, bez nauke, bez istraživanja, bez kvalitetnih i svrsishodnih razvojnih programa i projekata, bez kvalitetnih istraživača i obrazovnog sistema, bez naučnoistraživačke opreme, laboratorija itd. nema ni kvantitativnih ni kvalitativnih promena u razvojnom smislu, niti boljitka za građane i društvo. Mislim da nema razvoja Srbije ako ne budemo ulagali u nauku i istraživanje, ali i ako nema visoke stope privrednog i društvenog razvoja, zato što bi nauka trebalo da pospeši i privredni i društveni razvoj. Za nauku i istraživanje se mora izdvajati mnogo novca iz budžeta Republike Srbije, više nego što se to sada čini. Mislim da bi bilo dobro da nas gospodin ministar upozna koliko se sredstava iz budžeta Republike Srbije izdvaja sada za nauku, da bismo bili u situaciji da napravimo jednu komparaciju u odnosu na godine pre, pogotovo u odnosu na ovu situaciju od 2000. godine naovamo, naravno i u odnosu na godine pre, ali se one objektivno ne mogu uporediti, jer su devedesetih godina bile i sankcije i agresija. Imam obavezu, i partijsku i ljudsku, da pomenem da je 1994-1996. godine, uprkos ekonomskoj situaciji koja je postojala u Srbiji, bilo značajno izdvajanje finansijskih sredstava za potrebe razvoja nauke. Mislim da je to bila, u onako teškim ekonomskim uslovima, jedna stvar kojom svi možemo da se podičimo i smatram da to treba istaći. Ovo sam pomenuo ne zato što imamo potrebu da pohvalim svoje partijske kolege ili nešto da kažem o tom periodu pozitivno, nego postoji jedna profesionalna i ljudska obaveza da se to kaže, ali u kontekstu ovih zbivanja od 2000. godine pa naovamo, jer čini mi se da smo imali od 2000. godine, od 5. oktobra i formiranja vlade DOS-a, odnosno Demokratske stranke, jedan nekritički pristup prihvatanja svega iz inostranstva, neumerenog veličanja. Imali smo drugu situaciju da nije ulagano u domaću nauku koliko ona to zaslužuje. Iskreno rečeno, ostaje nejasno svima nama poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije, a pretpostavljam i javnosti Srbije, gde su otišla ona ogromna finansijska sredstva koja su Srbiji data kroz donacije, gde su se jednostavno izgubila, pošto je reč o ogromnim sredstvima, a nauka od toga mnogo videla nije. U budžetu, prema saznanjima koja posedujem, sredstva su bila daleko manja nego što to nauka zaslužuje, a nažalost imali smo i jednu situaciju, pa sam danas pokušavao sa par kolega svojih da proverim, da vidim da nisam ipak pogrešio, ali koliko me pamćenje služi, koliko je bio loš odnos vlade DOS- a prema našoj domaćoj nauci i ljudima koji se bave naukom pokazuje i jedan primer. Ne znam da li se sećate, ali 2002. godine pojedini naučni projekti i radovi su slati na recenziju u Bolonju, pa su neki naši uvaženi profesori dobili negativne ocene od strane naučnika iz Italije, a radovi su se odnosili na našu nacionalnu istoriju. Čini mi se da je profesor Radoš Ljušić bio jedan od njih koji je dobio ocenu da su mu radovi nacionalistički. Ovo govorim i u kontekstu odnosa prema domaćoj nauci i odlivanja sredstava i idolopoklonstva u odnosu na sve što dolazi spolja. Poslanici SPS i generalno SPS zainteresovani smo da se što više ulaže u nauku. Jednostavno, smatramo da je to potreba Srbije. Zna se da razvijene zemlje ulažu jako mnogo u nauku. Naše izdvajanje devedesetih godina, koliko znam, bilo je ispod jedan posto bruto nacionalnog dohotka, a razvijene zemlje su u tom periodu izdvajale oko dva posto bruto nacionalnog dohotka, a one najrazvijenije preko dva posto, tri, neke čak i više. Inače, malo se zna da je malo zemalja u svetu koje u toj razmeni tehnologije imaju pozitivan bilans, da izvoze više tehnološkog znanja i inovacije u odnosu na ono što uvoze. Naravno, mi nismo među tim srećnicima, ali možemo dosta da učinimo da pospešimo nauku u našoj zemlji i da od toga država ima veliku korist. Mislim da bi bilo dobro da čujemo od gospodina ministra ne o materijalnom statusu naših istraživača, nego i da čujemo kakva je struktura istraživača. Zašto? Kada kažem struktura, ne mislim u naučnom smislu, sa stanovišta titula, nego gde ih najviše ima, pošto svetska iskustva govore da istraživača najviše ima u privredi, na univerzitetima, pa potom na institutima. Čini mi se da je kod nas drugojačija situacija, najviše ih ima na fakultetima i institutima, pa tek onda u privredi. Ta struktura se mora menjati ako želimo da se razvijamo i budemo u krugu razvijenih zemalja. Znam da je devedesetih godina značajno podmlađena struktura istraživača i to je bilo dobro. Ali, mislim da bi država morala u operacionalizaciji ovih poslova da odredi nešto što su prioriteti i da što više ljudi koji se bave naučnoistraživačkim radom, ako je moguće, pomeri iz instituta i fakulteta u privredu. Pomenuo sam na početku mog izlaganja stvar koju sam, spremajući se za današnje izlaganje, pročitao da veliki bum koji su doživele istočnoazijske zemlje nije samo u tome što su izdvajale materijalna sredstva, nego u tome što su znale šta hoće. Za nas poslanike SPS ovo je apsolutno nešto što treba podržati i mi ćemo glasati za usvajanje zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti i ovih drugih zakona. Mislimo da je to od velikog značaja za Srbiju. Na kraju krajeva, verovali ili ne, gledao sam i naše programsko opredeljenje i mnoge stvari koje stoje u obrazloženju ovog zakona je nešto što mi socijalisti apsolutno podržavamo, jer u obrazloženju se obično pišu stvari koje su razrada zakona i opšteg su značaja. Mislimo da ovaj zakon treba usvojiti i iz razloga što treba da držimo korak sa svetom u svim istraživanjima, naravno i u fundamentalnim, a time da doprinesemo i samostalnosti naše države, jer treba da razumemo sve tokove i kod nas i u svetu, da bi znali šta hoćemo sa sobom, da bi mogli formirati svoje vrednosti, da ne bi nekritički prihvatali vrednosti drugih. Potrebno je ulagati u našu nauku, jer naši ljudi to zaslužuju. Sijaset je primera iz prošlosti koji pokazuju da na našim prostorima žive ili se rađaju generacije koje, uz dobar sistem obrazovanja, znaju i umeju da stvaraju. Sigurno, bar one formalno-pravne stvari vezano za neke naučne titule, dostignuća ili inovacije, čini mi se da u odnosu na broj stanovnika Srbija ili ranije SRJ, pa čak i velika Jugoslavija, jeste jedna od zemalja koja je u odnosu na veličinu postizala jako dobre rezultate. Želeo bih na kraju da kažem dve-tri reči o samo dva zakona, o zakonu o inovacionoj delatnosti nažalost neću govoriti, ali u početku sam rekao da smatram da je on u drugom planu u odnosu na zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti. Hteo bih samo da kažem dve reči o Predlogu zakona o srpskoj enciklopediji i o rečniku SANU. Mislim da je jako dobro što će Skupština usvojiti ovaj predlog zakona o srpskoj enciklopediji. Žao mi je, ako sam dobro razumeo ministra, što smo na repu, među zemljama u svetu koje nemaju svoju nacionalnu enciklopediju. Pravi je trenutak da kažem da i tu tradiciju lošu prekinemo i da napravimo korak napred. Želeo bih da čujem od ministra, ne dovodeći u pitanje naš odnos prema Predlogu zakona o rečniku Srpske akademije nauka i umetnosti, zašto se on zove rečnik Srpske akademije nauka i umetnosti, kada se u zakonu, u članovima koji se na njega odnose i u obrazloženju govori da će to biti rečnik savremenog srpskog književnog i narodnog jezika. Koji su to razlozi da ga definišemo kao rečnik Srpske akademije nauke i umetnosti? Znam da će nosilac izrade biti Institut za srpski jezik Akademije nauka i umetnosti, izdavač Akademija, ali po sadržaju jednog od naziva mislim da bi bilo dobro da to ministar objasni. Ukoliko su to razlozi, to mogu poštovati, nacionalna i verska struktura države Srbije, i potreba da u okviru tog aspekta nađemo meru, i to poštujem, ali ovaj naziv mi je malo rogobatan, pri čemu, ne dovodim u pitanje sadržaj onoga što je rečeno. U svakom slučaju poslanička grupa SRS će podržati ove predloge zakona, glasaće za njihovo usvajanje, zato što smatramo da je reč o izuzetno važnim zakonima, pogotovo zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti. Još jedanput kažem, žao mi je što će ovako značajan zakon ostati u senci, verujte mi na reč, bićemo u situaciji da razgovaramo o nekim amandmanima sutra ili prekosutra, mediji neće o ovom zakonu posvetiti prostor koliko zakon to zaslužuje. Ali, nažalost, i to je Srbija, ali Srbija protiv koje svi zajedno treba da se borimo. Zašto kažem treba da se borimo, da bi konačno prave vrednosti došle na mesto koje zaslužuju, jer jedino u tom slučaju možemo reći da će u Srbiji biti bolje. Bez obzira koliko se mi pojedinačno trudimo, moramo da uspostavimo i neke vrednosti. Ovi zakoni su nešto što je korak u tom pravcu i iz tih razloga mi to i podržavamo.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslanička grupa SRS, DSS, G17 plus i SPS. Dajem reč narodnom poslaniku Draganu Jovanoviću, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, počeću ovde gde je dr Žarko Obradović završio svoje izlaganje, a to je da poslanička grupa Socijalističke partije ocenjuje predloge ovih zakona kao kvalitetne i mi smo spremni da ih podržimo pri njihovom usvajanju. Međutim, takođe bih počeo od jedne rečenice koju je ministar izneo u svom uvodnom izlaganju, a to je da ovi zakoni predstavljaju dobar pravni okvir i ambijentalni ili okvir ambijenta. Slažem se, bez razlike, da je ovaj pravni okvir dosta dobar, čak mislim i suštinski okvir dobar, ali što se tiče ambijente bio bih slobodan da u ovom svom izlaganju ukažem na nekoliko trenutaka za koje ocenjujem da nisu baš naročito pogodni za kvalifikovanje ambijenta kao dobrog. Pre svega, hoću da kažem da suštinska strategija naučnoistraživačkog rada treba da bude njegova svrsishodnost, rad na projektima od nacionalnog značaja, koje država pokreće da bi obezbedila privredni i društveni razvoj, kao i naučno-tehnološku nezavisnost države. Više ću pokušati da govorim sa jedne specifične pozicije, odnosno sa pozicije one druge strane, a to je partnera naučno-istraživačkom radu, a to je zapravo privreda. Pokušaću više sa tog aspekta da gledam na ovaj problem. U celini naučno-istraživački rad ocenjujemo kao fundamentalna, kao primenjena i kao razvojna istraživanja, a mislim da zalaganja treba usmeriti na što brži transfer znanja iz nauke u privredu. U tom smislu zakon suštinski dobar okvir daje i da se formiranje budućeg nacionalnog saveta može tretirati kao jedna ohrabrujuća institucija, koja bi se pobrinula oko ovoga o čemu sam sada rekao. Takođe, SPS, i to je u njenom programskom opredeljenju, smatra važnim prioritetom, u cilju očuvanja i jačanja, ponavljam, tehnološke i naučne samostalnosti i nezavisnosti ukupne države, očuvanje i razvoj naučnoistraživačkog potencijala kroz različite forme transformacije naučnoistraživačkih institucija. Pri tome mislimo na institute koji su u državnom vlasništvu, mislimo na stvaranje mešovitog vlasništva instituta i takođe mislimo na stvaranje uslova za nesmetani prolaz privatnog kapitala. Međutim, tu želim da jednu malu napomenu dam. Privatizacija instituta, govorim o institutima u državnom vlasništvu, mora da se obavlja na pažljiv način. To je jedan od elemenata ambijenta o kojem govorim. Ako bi pri toj privatizaciji odabrali ovaj neoliberalni koncept, koji je prethodna vlast afirmisala, onda bismo bili u velikom problemu. Onda bi teoretski mogli da dođemo u situaciju da nam se privatni kapital ulaže u institute državne, kvalitetne institute, da ih srozava u svakom pogledu i da krajnji efekat bude njihovo zatvaranje, čime bi se konkurencija sklanjala i otvaralo tržište za prodor nekih drugih naučnoistraživačkih institucija, najverovatnije van naše države. U tom smislu mislim da Ministarstvo, posle usvajanja ovog zakona, mora da učini puno napora da stvori te uslove za implementaciju svega o čemu pričamo i što ćemo, nadam se, usvojiti. Takođe, ocenjujemo da stalni zadatak treba da bude jačanje veza između fakulteta, instituta i privrede. To je suština na kojoj potenciram. Treba potencirati mogućnost laboratorijskog eksperimentalnog rada, kako za studente, tako i nastavnike, saradnike, imajući u vidu da nuka bez struke teško da može, a još više važi obrnuto. Mora se insistirati na obavezujućoj direktnoj strategiji između privrede i nauke. Kada kažem obavezujućoj, ne mislim da to obavezivanje treba da se ostvari nekim državno-administrativnim merama. To niti je moguće, niti bi takav pristup bio zadovoljavajući, ali mislim da podsticajne mere ka naučnoistraživačkom radu mogu da stvore uslove da privreda, bez obzira na njen vlasnički status, oseti taj interes u saradnji sa naučnoistraživačkim institucijama i da ta saradnja prosto se na jedan spontani način, kao jedna interesna pojava, može ostvarivati. U tom smislu hoću da kažem, a bilo je već govora, i čini mi se da o kome god problemu da govorimo, uvek nam su na prvom mestu mladi, i kako da stimulišemo mlade, i kako da sačuvamo da nam mladi ne napuštaju državu, ne napuštaju našu privredu, delatnosti. Naravno da nikakav problem nije reći sad da mi smatramo da treba doneti povoljne uslove za stipendiranje dobrih đaka, dobrih studenata, naročito za stipendiranje i stvaranje povoljnih uslova za doktorske studije i za naučni rad. Naravno da nije problem da mi kažemo ovde da smatramo da se treba pobrinuti da mladi naučnici i umetnici rešavaju svoja stambena pitanja, što je u ovoj državi danas jako veliki problem, ali sve to kada kažemo na to stavimo tačku a problem se ne rešava. Navešću vam jedan primer iz privrede i kada navodim primere uglavnom se ograničavam na one segmente gde je država vlasnik, jer smatram da država treba prve implementacije svojih zakona da vrši baš tamo gde ona ima dominantni uticaj. Kada smo usvajali budžet i u raspravi o budžetu razgovarali smo sa Ministarstvom finansija i tada smo im rekli da je situacija blokada ili zamrzavanje ličnih dohodaka u javnim preduzećima vrlo destimulativna baš u ovom smislu položaja mladih stručnjaka koji napuštaju javna preduzeća, odlaze u druge firme. Govorim o mladim ljudima koji su ostvarili između pet do deset godina staža, koji dobro govore strani jezik, koji vladaju informatičkim tehnologijama i koji rade za platu koja je krajnje nedovoljna za stvaranje i lične, a kamoli profesionalne karijere. Problem je što taj kadar nije spreman da se glasno oglašava. Taj kadar ne štrajkuje. Nama je rečeno iz ministarstva da je njima dovoljan pokazatelj to što nema štrajkova. Taj kadar ne štrajkuje, on odlazi, traži druge firme, druge firme traže njih, radi se o kvalitetnom, školovanom, spremnom kadru za nastavak profesionalne karijere i nikakav problem nije da nađu bolje angažovanje, i to se upravo i dešava i to je nešto što vam govorim iz prve ruke. Prema tome, tu Vlada mora da učini mnogo više, jer izgovor da držanjem plata pod kontrolom regulišemo makro-ekonomsku stabilnost, verovatno da to jeste tako, ali verovatno je i tako da ćemo postići makro-ekonomsku stabilnost, ali nećemo imati mlade kadrove. Treba staviti na vagu jedno, staviti drugo, pa da vidimo šta je dugoročni interes zemlje i ono oko čega treba više da se brinemo. Oko ovih nekoliko programskih opredeljenja naše partije koje sam sada izneo, a koji se u dobroj meri poklapaju sa ovim zakonskim okvirom o kojem govorim, hoću da kažem da mi očekujemo u smislu sprovođenja puno od buduće strategije koja treba da se donese. Ne očekujem da zakon može rešiti ova pitanja o kojima govorim. On stvara okvire, strategija je ta koja treba malo da nam približi šta mi to želimo u prvoj godini, a šta u petoj ili u desetoj godini njene primene. Tu moram da podvučem nešto što je takođe ovde rečeno. Mi imamo jedno iskustvo sa donošenjem jedne takođe važne strategije. To je bila strategija energetskog razvoja do 2015. godine, koja je pred ovaj parlament došla u alternativnom obliku, varijanta A i varijanta B. Zašto? Zato što mi još uvek nemamo generalnu strategiju privredno-ekonomskog razvoja, a na tu strategiju moraju da se naslone i sve ostale, pa i ova za koju vidim, bez rezerve ocenjujemo, da je jedna od najvažnijih koja za ovo društvo može da se donese. Čini mi se da sam u zakonu video da je godinu dana rok za donošenje te strategije, ne znam da li da apelujemo odavde na Vladu ili na koga da se ta generalna strategija razvoja ove države konačno donese i da se svi separati, pa i ovako važni o kojima danas govorimo, mogu nasloniti na nju i mislim da bi to dalo dodatni kvalitet svakom zakonu o kome govorimo. Ovaj deo da zaključim time da još jednom kažem da ocenjujem da je Predlog zakona dobar, međutim da je neophodno da država svojom stalnom aktivnom politikom podržava kontinuirani razvoj i implementaciju ovog zakona u domenu naučnoistraživačke delatnosti. Kada govorimo o ambijentu želim da kažem još nešto i da potkrepim jednim primerom koji je možda relativno sitan, ali mislim da je slikovit. Znamo da je naš segment naučnoistraživačkog posla prošao kroz teške periode. Period sankcije, ekonomske blokade, prekid transfera tehnologija, informacija, imali smo jednu izolovanu situaciju u kojoj su svi segmenti društva imali problema, možda najviše ovaj o kome danas govorimo. Međutim, u tom periodu treba reći da su naše naučne istraživačke institucije u velikoj meri pomogle domaćoj privredi da prevaziđe neke svoje probleme koji su inicirani ovim o čemu sam rekao. Ponovo ću to govoriti na primeru jednog državnog sistema, to je energetika, to je elektroprivreda, i ma koliko svima možda bilo neugodno da pričamo o tome, ipak ću vas podsetiti na dva momenta. Prvi momenat, da je taj sistem radio neprestano tokom perioda od 1990. do 2000. godine, uz sve teškoće i probleme koje je imao. Podsetiću vas da zbog nemogućnosti transfera inostranih tehnologija, a to je sistem koji koristi inostrane tehnologije i inostranu opremu, mi smo bili prinuđeni da se povežemo sa našom "domaćom pameti", odnosno sa naučnoistraživačkim institucijama ovde u zemlji. Pošteno je reći da su te institucije u velikoj meri nadomestile ono što nam je nedostajalo od izvornih tehnoloških centara, odnosno od isporučilaca opreme, koji su zbog uvedenih sankcija bili sprečeni da vrlo često i komuniciraju sa nama. Drugi karakterističan primer, verovatno se svi sećate da su prilikom eksperimentalnih NATO akcija na naše sisteme bačene one čuvene bombe sa visokoprovodnim vlaknima i verovatno se sećate da su američki energetski stručnjaci procenili da će ova zemlja biti oko tri meseca u mraku, jer to je neki period u kome su cenili da smo u mogućnosti da otklonimo posledice takvih dejstava. Za noć smo, sa odgovarajućim institutima, utvrdili o kojoj se materiji radi, kakve su karakteristike vlakana koja su bačena kao paučina po našim postrojenjima i definisali smo načine njihovog otklanjanja. Umesto tri meseca, koliko je bilo predviđeno, to smo otklonili u prvom putu za tri dana, a u sledećim do sedam dana je trajalo vraćanje na početno stanje. Ne bi trebalo to smetnuti sa uma da smo u jednoj prinudnoj situaciji, daleko bilo da prizivam to vreme, daleko bilo da ga ovde afirmišem kao bog zna kako kvalitetno, ne ponovilo se, međutim, ne treba smetnuti sa uma da je domaća naučnoistraživačka delatnost tada takođe prisilno pokazala vanredne rezultate u otklanjanju onoga što nam je bilo tada nametnuto. Da li je danas tako i ako nije danas tako zašto nije tako. Ponovo vraćam na priču o ambijentu. Mi danas imamo jednu pomalo iracionalnu situaciju. U ovih pet godina u državu, odnosno u njene sisteme ušla je, za moje shvatanje, izuzetno velika količina finansijskih sredstava. To je sigurno preko milijardu evra. Valjalo bi pregledati dokumentaciju pa videti koliko je od tih stotina miliona ili preko milijardu evra plasirano u naše naučnoistraživačke institucije, a koliko sredstava je vraćeno tamo odakle su zapravo i došla. Mi danas imamo problem vrlo često da angažujemo domaće institucije, institute i fakultete. Dominantno je ponekad mišljenje da sve to treba kupiti vani i šta ima mi da se bavimo istraživanjem kada je sve otprilike istraženo što je moglo, a uostalom tu su Amerikanci koji to istražuju jako lepo, pa pitaćemo njih i onda bi naše institucije mogli i da zatvorimo. Da li se to zove uvoznički lobi ili nekako drugačije, nije predmet o tome danas da pričamo. Neko je rekao da je to nekritični odnos prema nauci. Mislim da je malo reći - nekritični odnos. Drugo, kada govorimo o ambijentu, bilo bi dobro zaviriti u arhive Uprave za javne nabavke, pa videti koliko tamo ima zahteva i koliko je zahteva odobreno da se poslovi iz domena nauke i istraživanja, govorim o studijama, projektima, koliko je dobijeno dozvola da se vrši direktno ugovaranje sa stranim partnerima. Znači, koliko je stvoreno situacija da naše domaće naučne institucije nisu u stanju čak ni da uđu u takmičenje jednog otvorenog tipa, kako zapravo nalaže Zakon o javnim nabavkama. Na par sitnih primera pokušao sam da kažem da taj ambijent nije baš tako sjajan. Znam da ministar za nauku nije ni moćan, niti je ideja da on sve ovo rešava. Prosto mislim da sa aspekta cele vlade o ovim pitanjima mora malo da se razmisli. Objektivno, mi danas imamo naučne institucije koje su spremne za velike projekte. Ovde sam čuo i suprotna mišljenja, koja možda imaju malo osnova, ali mislim da još uvek imamo potencijale. Govorim o energetici, velike napore smo morali da uložimo da Institut "Mihajlo Pupin", koji ima izuzetno razrađenu tehnologiju, odnosno razrađen sistem uvođenja digitalnih tehnologija na sistemima upravljanja energetskih postrojenja, koja su potpuno suprotstavljena "Simensovim", da ne ređam i ne reklamiram kompanije, imali smo velike probleme da dovedemo situaciju do toga da "Pupin" to može da instalira i ugrađuje na naša postrojenja. Verovatno ne treba ni napomenuti da je njegov posao više nego duplo jevtiniji, nego isti takav koji nam je radila neka inostrana kompanija. Efekti su se pokazali. Ne čujem dobro, neulazim u motive, pokušavam da definišem samo pojavu. U tom smislu, gospodine ministre, morali bi se uložiti dodatni napori za implementaciju. Potpuno se slažem sa prethodnikom koji je rekao da je najvažniji posao implementacija ovog zakona. On je zaista dobar, zaista nudi sjajan okvir, ali ta implementacija se mora pažljivije sprovoditi sa svih aspekata, kadrovske politike, sa aspekta poštovanja normativa i dokumenata koje sama država donosi itd. Još nekoliko reči oko inovacione delatnosti. Nema potrebe, mislim da je ministar u uvodnom izlaganju sasvim korektno objasnio o čemu se radi, jasno nam je da je to prvi put da se zakonom uređuje ovako važna oblast. Jasno nam je da ova delatnost, zajedno sa naučnoistraživačkom delatnošću, predstavlja pokretačku snagu u ukupnom tehnološkom razvoju svake države, pa i naše, i da je to osnovni uslov za održavanje koraka u toj tehnološkoj trci. Međutim, ono što je i tu dominantno važno je stvaranje uslova za implementaciju tog zakona. Mislim i verovatno ćemo se složiti da je kod nas uvek postojao raskorak između nauke i inovacionog stvaralaštva, sa jedne strane, i potreba privrede i reagovanja privrede na to, sa druge strane. Razlozi za to se mogu naći i u sistemskim razlozima. Vidimo, prvi put donosimo ovakav zakon, do sada ga nismo imali. Ja sam optimista da će taj zakon doprineti poboljšanju ovakvog stanja. Međutim, postoje i neki drugi elementi. Uzeću još minut da kažem primer: 15 godina, ili 20 ili 25 godina, nije važno, opet se vraćam na domen energetike i opet se vraćam na državni sektor, imamo izuzetno razvijen inovatorski ili inovacioni, kako god hoćemo da ga nazovemo, proces u tom sektoru, gde smo ostvarili izuzetno zapažene rezultate. Tu se slažem sa prethodnikom koji je rekao da to nisu rezultati naučnih institucija nego zaposlenih tamo, ali to ne umanjuje njihov značaj. Ljudi su zbog toga dobijali priznanja na međunarodnim skupovima inovatorstva. Ljudi su u tadašnjem Saveznom zavodu za patente zaštićivali svoja tehnička rešenja i pretvarali ih u intelektualnu svojinu, i na bazi normativnih akata ostvarivali su neka prava na naknadu, koja su simbolična u odnosu na ukupne uštede. Šta se dogodilo? Vraćam se na ambijent. Dogodilo se da se posle 2001. ili posle 2000. godine, kada su, ne znam koliko je to puta ovde rečeno, principom kriznih štabova dovedeni, tamo dovedeni dominantno iz Demokratske stranke, ne direktori fabrika i postrojenja, nego politički komesari. Znate šta se desilo? Desilo se to da je rečeno - ne, više se neće davati dinar za inovacije i inovatore, jer je to relikt bivšeg vremena. To je relikt starog režima, mi smo novo društvo, mi smo novi ljudi, mi se time baviti nećemo. Gospodine ministre, takva situacija je i dan-danas. Nemam ništa protiv što se kadrovska slika održava na tom nivou i što, u krajnjem slučaju, vi kao čovek koji vodite jedan vanredno važan resor u ovoj vladi, možda ne uviđate koliki je to problem u ovom ambijentu o kom govorimo, ali pretpostavljam da će se u implementaciji ovih zakona i o tome povesti malo računa. Opominju me da moram da završim, jer ističe mi vreme. Na kraju ću samo reći da ono što smo na početku rekli, da je ovo delatnost koja vrlo utiče na tehnološku i tehničku nezavisnost i samostalnost zemlje, pre nego što se bilo ko nasmeje toj tezi, vraćam se na nešto što je prethodnica, gospođa iz G17 plus rekla, države i razvijene, a sve više i nerazvijene države, izdvajaju do 3% društvenog proizvoda za ovu oblast, pa verovatno i oni ocenjuju da je to tako. Na kraju, želim da kažem da će naša poslanička grupa podržati usvajanje ovih zakona uz, još jednom da kažem, da u budućoj implementaciji treba učiniti značajan napor da se ovi zakoni primene.
Hvala vama, gospodine Jovanoviću. Ostavili ste i gospodinu Baraliću skoro 2,5 minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić. Neka se pripreme narodni poslanici Miloljub Albijanić, pa Zoran Krasić. Istovremeno, da vas zvanično obavestim, po članu 85. Poslovnika, danas ćemo raditi samo do završetka načelne rasprave po ovim objedinjenim tačkama, a sutra u 10,00 ćemo preći na sledeću načelnu raspravu - Predlog odluke o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije. Istovremeno, zbog rasporeda vašeg vremena, pauza od sat vremena će danas biti između 13,30 i 14,30 časova. Hvala vam. Izvolite, gospodine Mašiću.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, poštovani saradnici Ministarstva za nauku, nastaviću tamo gde sam stao u odnosu na moju prethodnu raspravu. Ono o čemu sam hteo govoriti pre svega su institucije koje obavljaju naučnoistraživačku delatnost, a to su pre svega institucije od nacionalnog značaja, SANU i Matica srpska. Svakako izuzetno cenim da ovde nije stavljena i vojvođanska akademija nauka. Mislim da i ne treba da bude tu. Upravo ove dve institucije treba da budu institucije nacionalnog značaja u Republici Srbiji. Što se tiče instituta, kao institucija koje su nosioci naučnoistraživačkog rada, vi dajete mogućnost da ti instituti budu registrovani kao ustanove, i to - da osnivači budu Republika, autonomna pokrajina ili lokalna samouprava. Mi iz SRS se zalažemo za sve institucije koje se vode kao državne, koje koriste sredstva u državnoj svojini, i osnivač treba da bude Republika Srbija. Stvarno ne vidimo potrebu da te tzv. državne institute osniva AP, pogotovo lokalna samouprava, je l' ne znam, pre svega odakle bi obezbedila budžet i potrebna sredstva za osnivanje jednog istraživačko-razvojnog instituta, ne mora biti to naučni institut, nego istraživačko-razvojni institut, koja bi to potreba bila i koja su sredstva potrebna da se takav jedan institut osnuje od strane lokalne samouprave. Svakako podržavamo da institut može biti osnovan i kao privredno društvo, znači da može raspolagati sredstvima po Zakonu o privrednim društvima, što u suštini podrazumeva da je to akcionarsko ili privatno, i sa te strane je u redu. Mi smo dali jedan amandman i na ovakav predlog, jer upravo smatramo da će to uvažiti, da instituti koji raspolažu sredstvima u državnoj svojini, treba Republika da bude osnivač, znači da budu tzv. republički instituti. Dalje, izvršena je kategorizacija instituta, što je takođe dobro, upravo da bi se napravila razlika u oblicima istraživanja, tako da se definišu naučni instituti, čija pretežna delatnost su tzv. osnovna istraživanja i primenjena istraživanja i istraživačko-razvojni institut, opet čija su pretežna delatnost primenjena i razvojna istraživanja. Što se tiče naučnih instituta, u odnosu na postojeći zakona pooštreni su kriterijumi. Prema postojećem zakonu, da bi se institucija osnovala i registrovala kao naučni institut mora da ima minimum 15 istraživača u stalnom radnom odnosu, i to deset dr nauka i pet magistara ili sa višim naučnim zvanjem. Prema Predlogu ovog zakona, naučni institut mora da ima minimum 20 istraživača, i od toga deset doktora nauka, a deset istraživača saradnika ili sa višim tj. naučnim zvanjem. Mi, kao poslanička grupa SRS, podrazumevamo te zaoštrene kriterijume i čak smo predložili jedan amandman gde smatramo da naučni institut, da bi se registrovao, od ovih deset doktora nauka mora imati i tri, barem tri viša naučna saradnika, znači, lica sa zvanjem višeg naučnog saradnika, jer smatramo da neko ko preferira da bude naučni institut i da učestvuje u ovim osnovnim i primenjenim istraživanjima, mora imati kompetentne istraživače. Mi smo išli do nivoa naučnog savetnika, smatrajući da bi možda bilo prestrogo, ali mislimo da taj minimum od tri i više naučnih saradnika može da se prihvati, pa da je svaka ozbiljnija naučnoistraživačka ustanova, koja egzistira bar 15 ili 20 godina, mogla da izabere ili da ima tri doktora nauka sa zvanjem višeg naučnog saradnika. Takođe, što se tiče istraživačko-razvojnih instituta, podržavamo utvrđeni kriterijum da takva institucija mora imati minimum 12 istraživača u kompetentnim zvaničnim zvanjima za oblast kojim se institut bavi, a od toga sedam doktora nauka i pet istraživača saradnika ili doktora nauka. Ovde smo mi kao poslanička grupa predložili amandman koji podrazumeva da upravo i ovakvi istraživačko-razvojni instituti, od ovih minimum sedam doktora nauka, moraju barem jednog imati više naučnog saradnika. Znači, da to bude neki kriterijum za ispunjenje uslova, normalno, pored ispunjenja uslova akreditacije i programa naučnoistraživačkog rada i svega onoga što je definisano određenim članovima ovog predloga zakona. Ono što takođe mislim da je dobro, što je definisano ovim zakonom, to je upotreba i korišćenje naziva instituta. Mislim da smo tu imali jedno veliko šarenilo, čak i zloupotrebu korišćenja naziva naučnog instituta, jer neki su prosto sebe tako krstili, iako možda imaju jednog ili dva doktora nauka, čak negde ni toliko, tako da je važno zakonom zaštititi ime naučnog instituta i da to ime mogu koristiti samo oni koji ispunjavaju zakonom propisane uslove. Isto tako, dobro je da je definisano učešće instituta u visokom obrazovanju, ali moram da izrazim sa ovog mesta žaljenje, obzirom da sam učestvovao u raspravi oko donošenja Zakona o visokom obrazovanju, gde tada nije bilo razumevanja od strane ministra za visoko obrazovanje, da se na jedan bolji i pošteniji način reguliše odnos i učešće naučnoistraživačkih radnika iz instituta u obrazovnom procesu. Ovim zakonom se predlaže ekvivalencija naučnih i nastavnih zvanja i takođe daje se mogućnost učešća u obrazovnom procesu istraživača sa naučnim zvanjima. Jedino što je moj istovremeni predlog Ministarstvu za nauku, a to je da se učini predlog izmene Zakona o visokom obrazovanju, da odrednice koje su tamo definisale učešće naučnoistraživačkih radnika u obrazovnom procesu, a tamo je samo regulisano da istraživači iz naučnih instituta mogu učestvovati u diplomskim, akademskim studijama, magistarskim studijama, i doktorskim studijama, a da faktički ne mogu biti učesnici u osnovnim studijama. To mislim da nije u redu, jer neki istraživači u nekim institutima su vrhunski stručnjaci u svojoj oblasti i barem iz te oblasti u delu obrazovnog procesa mislim da mogu meritorno i paritetno učestvovati u izvođenju te nastave. Tako da vas molim, ako je moguće u narednom periodu da se izvrši usaglašavanje sa Ministarstvom prosvete i da se u tom smislu učini predlog izmene Zakona. Nažalost, u postupku donošenja tog zakona, ministar nije imao razumevanja za naše predloge koje smo upravo dali ispred poslaničke grupe SRS. Mislim da je dobro regulisana ovim zakonom privatizacija instituta. Mislim da je važno da stoji da institutima od državnog interesa ne može biti promenjeno vlasništvo iznad 51%, a isto tako i svi drugi danas državni instituti u proces privatizacije ići će po programu Vlade i po posebnoj odluci Vlade, što mislim da je dobro i da će sprečiti stihijnost u tom poslu ili razna mešetarenja i manipulacije, kakve su nažalost u zemljama u susedstvu učinjene upravo u procesu tranzicije, gde su mnogi kvalitetni instituti jednostavno ugašeni ili privatizovani i promenjena im je namena. Ovde je Ministarstvo dobro osmislilo politiku transformacije današnjih državnih instituta, što znači da će ta privatizacija ići po posebnom programu i po odluci Vlade, a pogotovu je važno da oni instituti koji su, da kažem, od nacionalnog značaja, u suštini ne mogu biti privatizovani iznad 50% svoje vrednosti. Što se tiče dalje organa instituta, svakako jedan od najvažnijih je naučno veće koje je stručni organ. Ovde se daje jedno rešenje za razliku od postojećeg zakona, gde u postojećem zakonu stoji da - naučni institut mora imati naučno veće sa 15 članova, a ovde se utvrđuje minimalan broj članova naučnog veća od sedam, a u isto vreme se ne definiše u kom naučnom zvanju treba da bude tih sedam članova naučnog veća, daje se minimalan broj sedam. Ovde želim da iskažem svoju primedbu. Mislim da je trebalo odrediti da naučno veće u naučnim institutima ima veći broj članova, možda zadržati postojeći broj koji je bio u postojećem zakonu, i da minimum sedam ili osam članova tog naučnog veća bude sa najvišim naučnim zvanjem, a to je naučni savetnik. Istina, ovde u članu 58. daje se mogućnost da u slučaju da naučno veće nema dovoljan broj naučnoistraživačkih radnika da može u postupku utvrđivanja predloga za sticanje naučnog zvanja uključiti istraživače iz drugih naučnih instituta. Ovde se ne daje mogućnost, što je bilo po postojećem zakonu, da se mogu uključiti i lica sa nastavnim zvanjima, jer do sada u naučna veća nekih instituta mogli su biti izabrani i uključeni pre svega vanredni i redovni profesori sa fakulteta. Ovakvim rešenjem vi ovde sprečavate takvu mogućnost, nego isključivo uključenje samo naučnoistraživačkih radnika iz instituta, a mislim da to nije dobro, jer na taj način se donekle diskvalifikuju lica sa nastavnim zvanjima visokoobrazovnih institucija da mogu biti članovi naučnih veća naučnih instituta. Obzirom, koliko mi je poznato, da nije amandmanom ovde intervenisano, moj je predlog možda na Odboru da se razmotri takva mogućnost i da Odbor da ili vi kao predlagači, ako smatrate da je ova sugestija na mestu, da se izvrši korekcija ovde u članu 58. Ono što je novo u predloguu odnosu na postojeći zakon to je formiranje centra izvrsnosti, s tim da smo mi ispred poslaničke grupe dali drugačiju formulaciju. Predlagač dr Blažić je smatrao da ovo što ste vi definisali kao centar izvrsnosti trebalo bi da bude centar izuzetnih vrednosti. Suština je da se mogu formirati takvi centri od strane instituta ili visokoškolskih ustanova, čiji su rezultati naučnoistraživačkog rada ocenjeni kao vrhunski i imaju međunarodna priznanja. Mislim da je to dobro, jedino ono što je moja primedba i što ovde nije definisano, najverovatnije će nekim podzakonskim aktom ili aktom Nacionalnog saveta biti bliže određeno šta će biti kriterijum za utvrđivanje centra, tj. ispunjavanje uslova centra izvrsnosti iliti, ako se prihvati naš predlog - centra izuzetnih vrednosti. Moja sugestija je da se o tome povede računa i da ne bude tu određenih subjektivnosti, nego da takav kvalifikativ zasluže samo stvarno izuzetno vredne naučnoistraživačke institucije koje su ostvarile vrhunske rezultate. Dobro je da se uvede vođenje evidencije registra naučnoistraživačkih ustanova i vođenje evidencije registra naučnoistraživačkih radnika. Te evidencije, pre svega naučnoistraživačkih radnika, mislim da moraju biti sa jasno definisanim indeksima kompetentnosti, sa obnovom svake godine i da svake godine Ministarstvo dobija informacije koji indeks kompetentnosti je istraživač u određenoj instituciji ostvario. Kod cene angažovanja i učešća takvih istraživača u projektima se tačno zna, tj. da vi u vašim bazama imate podatke o tome i da ne može tu biti manipulacija. Znamo da je tu bilo manipulacija, da su nekim istraživačima stavljani neki indeksi kompetentnosti koje objektivno nisu ispunjavali. Izbori u istraživačka zvanja i ekvivalencija istraživačkih zvanja je na sličan način regulisana kao i po postojećem zakonu. Znači, pokretanje postupka ide od kandidata ili od naučnoistraživačke institucije prema naučnom veću, propisan je tačno i tajming u kom vremenu to treba da se uradi. To je u redu, upravo da se ne bi dešavalo da neki kandidati čekaju po pola ili godinu dana da se obave izbori u naučno zvanje, nego je jasno propisano u kom vremenu članovi Komisije, koji su određeni od strane naučnog veća, treba da napišu referat, koliko vremena treba da taj referat dođe na uvid javnosti i kada treba odluku o ispunjenosti uslova za izbor u naučno zvanje naučno veće da donese. Ono što jedino želim kao primedbu da stavim, to je u članu 40, gde se definiše šta sve istraživač saradnik treba da ispuni. To je član 70. stav 4, gde stoji da zvanje istraživač saradnik može steći lice koje je upisalo doktorske, odnosno doktorske akademske studije i koje je na prethodnom nivou studije završilo sa ukupnom prosečnom ocenom najmanje osam, a bavi se naučnoistraživačkim radom. Ovde je ispušteno da istraživač saradnik je magistar. Mislim da je to trebalo da stoji, jer i do sada to je bio osnovni kriterijum kada je neko bio biran u istraživača saradnika da ima zvanje magistra, završenu magistraturu i odbranjen magistarski rad. To je ovde ispušteno. Jeste, prema novom Zakonu o univerzitetu, završene akademske diplomske studije, ali mislim za one koji stiču naučna zvanja treba da stoji da je osnov ispunjenosti upravo zvanje magistra. Ono na šta još želim da ukažem, to je finansiranje naučnoistraživačke delatnosti. Do sada je bilo uglavnom finansiranje preko projekata, tzv. projektno finansiranje, i ono i dalje ostaje kao najznačajniji oblik finansiranja. Čak se daje mogućnost finansiranja i pomoćnog osoblja, kao i materijalnih troškova tekućeg investicionog održavanja i održavanja naučnoistraživačke infrastrukture. Međutim, ako će kroz projektno finansiranje biti isključeno finansiranje tzv. režijskih troškova, onda ovo što predlažete kao finansiranje plata pomoćnog osoblja neće ništa pomoći institutima. Mislim da će ih dovesti u goru situaciju i zato vas molim da povedete računa o tome. Jer, jedna petina plata pomoćnog osoblja u odnosu na ukupan broj istraživača, ako je to minimum 20, to je četiri radnika kao pomoćno osoblje, gde su i tehnički saradnici i čistačice i sve ostalo, i mislim da je krajnje malo i jednostavno neće biti ta sredstva ni od kakvog značaja, ako se kod finansiranja kroz projekte ne budu finansirali, pored direktnih materijalnih troškova, i delom režijski troškovi koji su podrazumevali finansiranje tehničkog osoblja. Svakako, ono što još samo želim, a opominju me na probijanje vremena, vezano za finansiranje je moja ocena ukupnih sredstava koja su i ove godine i prethodnih godina u budžetu Republike Srbije odvajana za naučnoistraživački rad. Mislim da ni ova vlada, kao ni ona prethodna, nema dobar odnos prema naučnoistraživačkom radu. Sredstva koja su izdvojena u budžetu ove godine su na nivou četiri milijarde 600 miliona, a ukupna na nivou Ministarstva, zajedno sa platama onih koji rade tamo, to je 5 milijardi i 600 miliona. Mislim da je to nedovoljan iznos. Možete proveriti, gledao sam u Predlogu budžeta – 4.605.000.000, to je nedovoljna suma sredstava za finansiranje projekata, za inoviranje i nabavku nove naučnoistraživačke opreme, za školovanje mladih kadrova u nauci. Molim da se o tome povede računa, pogotovo kod rebalansa budžeta, gde se redovno skida i sa stavki Ministarstva, da se izborite da se ta sredstva barem ne umanjuju, a svakako poštujući ovde i predloge drugih kolega, ova država bi trebalo značajno veća sredstva da izdvaja za naučnoistraživački rad, ne na nivou 0,26 posto bruto nacionalnog dohotka. Pošto me opominju, završiću izlaganje, nastaviće moje kolege o tome, ali mislim da sam suštinu stvari koje sam želo da kažem rekao.
Hvala, gospodine Mašiću. Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić, potom narodni poslanik Zoran Krasić, potom narodni poslanik prof. Velimir Simonović.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pošto je za objedinjene tačke dnevnog reda ovlašćena koleginica Milka Silajev i ona je govorila o svim zakonima, želeo sam da budem govornik i da se osvrnem na jedan od predloženih zakona, a to je zakon o srpskoj enciklopediji. Pre nego što pređem na diskusiju o samom zakonskom predlogu, želeo bih, pre svega, da se zahvalim gospodinu predsedniku Skupštine, Markoviću, gospodinu ministru Aleksandru Popoviću i prof. dr Radošu Ljušiću, zapravo oni su deo ovog projekta, jer je ideja od njihovog međusobnog razgovora i potekla za ovaj veoma značajan projekat za našu državu. Šta za nas znači srpska enciklopedija? Za nas i našu zemlju srpska enciklopedija znači isto što i Britanika za Veliku Britaniju, Ruska enciklopedija za Rusiju, Francuska enciklopedija za Francusku i u tome se ne razlikujemo, osim što u našoj državi još uvek ne postoji srpska enciklopedija. Za nas ona znači kulturnu potku i jezgro budućeg srpskog obrasca. Zašto kažem budućeg? Zato što će u sebi da sadrži sintezu čitavog stvaralaštva našeg naroda i u njoj će zapravo biti predstavljeno srpsko nacionalno biće. Šta je sve to? Pa i narodno predanje, i umetnost, i kulturni spomenici, spomenici kulture, i arhitektura, i ukupno stvaralaštvo našeg naroda, i crkve, i manastiri, ali i prostor u kome smo živeli i živimo; istorijska razdoblja kroz koja smo kao narod prošli i prolazimo, kao i procesi koji su uticali na integraciju srpskog naroda, ali i procesi koji su uticali na dezintegraciju. Sve će se to naći u budućoj srpskoj enciklopediji. U enciklopediji će se naći i imena Srba, dostignuća, pojmovi u okviru naše države i drugih država, ali i imena i pojmovi svih nacionalnih manjina u okviru naše države i naroda u našim susednim državama, jer ovaj prostor nije sam za sebe. Mi smo imali odnose i sa našim susedima, koji su uticali i na nas same. Morate mi dozvoliti da ipak neka imena moram da pomenem. Pa i sami danas znate da mi slavimo, u okviru svih škola u Srbiji, školsku slavu Sveti Sava. Kako za prosvetu ne pomenuti Svetog Savu? Kako u okviru etnologije ne pomenuti Jovana Cvijića, filozofije Branu Petronijevića, u okviru nauke Milutina Milankovića, Nikolu Teslu, Mihajla Pupina, u okviru književnosti tolike bisere srpske književnosti smo imali, Crnjanski, Selimović, Andrić, Dučić, Nastasijević, Dis i već koliko, a nemoguće je pomenuti sve, istoričar Stojan Novaković, a kako da ne pomenem i Vladiku Nikolaja Velimirovića, Vuka Karadžića, Njegoša - i koliko treba da nabrajam? Za to služi buduća srpska enciklopedija da svo bogatstvo našeg naroda i države uđe unutra. Ali, matematičar sam i dužnost mi je da pomenem i matematičare, kao što su Mihajlo Petrović Alas, Jovan Karamata, Đuro Kurepa, a pitam se da li naši ljudi u Srbiji znaju da je, recimo, u današnjici pisac i udžbeničke literature za srednju školu, i univerzitetske literature u Zagrebu Svetozar Kurepa. Dakle, svo to bogatstvo naći će se u srpskoj enciklopediji. Šta prethodi srpskoj enciklopediji? Ne mogu, a da ne kažem da su Jovan Skerlić i Slobodan Jovanović između dva rata pokrenuli veoma značajan Srpski književni glasnik. On je, zapravo, preteča ovoga što će se naći u srpskoj enciklopediji. Zar je moguće da smo među retkim zemljama u svetu a da enciklopediju nemamo. Šta zapravo može još da posluži kao deo materijala? Imali smo mi, Stanoje Stanojević je zaslužan za Narodnu enciklopediju, ali ona je bila srpska, hrvatska i slovenačka, napisana u četiri toma. Postoji i Enciklopedija Jugoslavije, izdata u Zagrebu. Postoji i Mala prosvetina enciklopedija, prilično ideološkog karaktera. Takođe, moram da kažem da Srbija nema leksikografski zavod, a Hrvatska tako nešto ima. U našoj zemlji Zavod za izdavanje udžbenika otvorio je Leksikografsko odeljenje, koje trenutno radi na školskoj enciklopediji i maloj srpskoj enciklopediji. To jeste osnova ili početak da sutra donesemo novi zakon i stvorimo srpski leksikografski zavod. Izrada srpske enciklopedije trajaće najmanje deset godina. Izvršni izdavač je Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, on će predstavljati servis i podršku da se ovaj projekat realizuje, a uređivački odbor čine članovi Srpske akademije nauka i umetnosti i Matice srpske. Kao važno moram reći da je bitan i predsednik uređivačkog odbora. Zašto? Zato što o tome moramo voditi računa da bude ličnost koja će u kontinuitetu pratiti realizaciju čitavog projekta, a on će trajati više od deset godina. Treba istaći da prvi tom očekujemo 2007. godine, teško je očekivati ga u 2006. jer u toj godini treba da se dovrši azbučnik, tj. sve odrednice koje će u enciklopediju ući. Sredstva izdvaja Vlada Republike Srbije. U okviru toga, poseban podračun i namena za srpsku enciklopediju. Imao sam potrebu o ovome posebno da diskutujem, jer G17 plus će glasati za set pomenutih zakona, ali ovo je jako važno za našu budućnost. Hvala lepo.
Hvala vama. Izvolite, gospodine Krasiću. Radi interpretacije tačnih podataka koje ste izneli, ono što je ključno, dva poslanika Narodne skupštine stoje u začetku. To što se oni sada nalaze na raznim funkcijama, ali ključno je to da su to bili poslanici Narodne skupštine u trenutku dogovora.
Bogami, teško je posle ovakvog govora iz G17 plus, ovo su neki disonantni tonovi, niste na tragu EU. Nego, ja ću da krenem prvo od ovog zakona koji je pod rednim brojem četiri – Predlog zakona o rečniku Srpske akademije nauke i umetnosti. Vi ste 2006. godine planirali 10 miliona dinara za ovu investiciju. Mislim da nije potrebno da u ovom govoru ukažem da je stvarno nešto potrebno. Potreba postoji, ali bih vam samo skrenuo pažnju da ili ste se kasno setili ili niste na svojim ideološkim pozicijama. Vi iz DSS, dok vam je poslanik u Saveznoj skupštini bila ona gospođa Čolić, bila je ministar kratko, pa je otišla, ona nas je molila da podržimo neku inicijativu da se zaštiti ćirilica. Naravno, dali smo podršku, insistiramo da se zaštiti ćirilica, pa ako se sećate i u onom zakonu o privrednim registrima insistirali smo na tome da u Srbiji sve bude ćirilično pismo. Prođite, izađite ispred zgrade, teško da ćete naći nešto na našem pismu. Naći ćete na, pa čak ne bih mogao da kažem na latiničnom pismu, nego na nekom stranom pismu i stranom jeziku. To je "in". Moram da vam skrenem pažnju da sve ovo što planirate u okviru tačke 3. i 4. zakasnili ste, jer je počela organizovana kampanja falsifikovanja naše istorije i naše biti, a vi iz Vlade niste hteli da se uključite, nemate hrabrosti, nemate smelosti. Ne želite da se zamerite sa ovima iz inostranstva koji vam daju paru, niste hteli da se uključite u demaskiranje tog falsifikata koji se dešava u inostranstvu protiv ovog naroda, ne vlasti nego naroda. Da ste pročitali presude, optužnice i veštačenja stručnjaka Haškog tribunala, zaprepastili bi se kada bi pročitali i saznali nešto novo, što nikome ne bi palo na pamet, a napisano je o istoriji ovog naroda. Tu ste napravili grešku. Ovde je postala moda internet. Svako ko otprilike zna engleski, pa možda čak sa onim španskim ili meksičkim naglaskom, kao Vuk Drašković je in, a onaj ko koristi naše stare srpske arhaične izraze za neke, a za neke normalne, koje svi razumemo, demonstrira primitivizam. Sumnjam u ove iskrene namere, to moram da vam kažem, sumnjam da se ne pojavi neki novi falsifikat. Meni nisu garancija ni ovi vaši instituti. Ova država nije zaštitila Akademiju nauka i umetnosti, a ona je napadnuta od nevladinih organizacija, DS i medija. Ova vlada nije zaštitila ni Srpsku pravoslavnu crkvu od teologa, filozofa iz Šimanovaca, onog Mirka Đorđevića, niti od drugih koji orkestrirano napadaju bića ovog naroda. Ova vlada nije zaštitila. Kao što se vi reklamirate, vratili ste navodno simbole i Albijanić održi jedan poetski govor ovde, i sve i svašta strpa, da bi Srbika trebala da bude Balkanika itd. Sve su to prigodne EPP poruke, jer imate potrebu da obezbedite što više političko jedinstvo i podršku za svoje projekte, pa ste tako i devalvirali neke akademike, ubacujući ih u članstvo, u neke savete za borbu protiv korupcije, kao da su oni baš toliko zainteresovani za te stvari, a istovremeno Akademija nauka i umetnosti stagnira. Nećemo vam praviti probleme oko ovoga, nama je to potrebno da se spasimo od falsifikata, da napokon naši saznaju o našima, i o Vladimiru Ćoroviću, i Lazi Kostiću i o svim ljudima koji su značajni za ovaj narod, ali pre svega značajni kao pregaoci da ovaj narod stane na svoje noge, da njegova kulturna tradicija dođe na ono mesto gde i treba. Pre svega mislim na mesto u dušama ovih ljudi ovde, a to šta će neko iz inostranstva da kaže, nemojte baš mnogo da obraćate pažnju, oni začas promene stav. Povodom ovog vašeg centralnog zakona o naučno-istraživačkog delatnosti, vidite, ne mogu za vas ministre da kažem, ali mogu da kažem za Labusa, pa i za još neke koji su još u politici, koji su se 1993. godine na neki način bavili politikom i bili u Saveznoj skupštini, i na saveznom nivou je donet jedan propis, slične sadržine, ali kada se donosio savezni budžet, jer smo tada radili neke normalne konsolidovane bilanse javne potrošnje, a ne ove podvale Dinkićeve, kao ovde što se dešavaju u Skupštini, uvek dva naučnika su se isticala u diskusiji: jedan je nazovinaučnik Labus, a drugi takođe nazovinaučnik Dragan Domazet. On je pre vas bio ministar u ovoj vladi, on će biti zapamćen, mi ćemo o tome povodom amandmana kada bude ovaj zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti, šta rade sve ti Fulbrajtovi stipendisti kada dođu iz Singapura po zadatku da budu ministri i kako se uklapaju u onu teoriju vašeg ministra Parivodića - suverena je samo ona država koja ima atomsku bombu. To je on ovde rekao i ostao živ. Njih dvojica su bili poznati po tome što su uvek kritikovali i onu saveznu vladu zato što nikada prilikom utvrđivanja, donošenja budžeta, sredstva namenjena nauci i obrazovanju nisu izdvajana u onom procentu koji predstavlja neki standard u zapadnoj Evropi. Ako me sećanje služi, oni su pričali o 0,3% bruto društvenog proizvoda, da to treba odvajati svake godine kao standard za razvoj nauke i obrazovanja. Naravno, u vreme oružanih sukoba, nasrtaja, blokade, ti procenti, učešća izdvajanja za nauku i obrazovanje u bruto društvenom proizvodu, bili su na nula koma jedan i po. Svi smo imali razumevanja za to. Čak i taj procenat je ušao u savezni propis, u ono vreme savezni propis o naučnoistraživačkoj delatnosti. Danas imamo situaciju da više nema toga, ali zato u vašem predlogu zakona može da stoji nešto u članu 9, pa se kaže - strategijom se utvrđuje potreban procenat izdvajanja za naučnoistraživačku delatnost iz budžeta Republike Srbije. Procenat u odnosu na budžet. Budžet definiše sredstva u nekom nominalnom iznosu i tu je mnogo primerenije da ste rekli iznose sredstava koje treba izdvajati. Ne treba to tumačiti kao procenat u odnosu na budžet, nego kao procenat u odnosu bruto društveni proizvod jednog naroda. Tim pre što ste ovde u početnim odredbama ovog predloga zakona, koje namerno neću da komentarišem, istakli da je naučnoistraživačka delatnost od opšteg društvenog interesa. Dalje, ovde je Vlada demonstrirala jednu nedoslednost. Verovatno Nacionalni savet može da ima svoj pandan u nečemu sličnom sa sličnim nazivom što je vezano za obrazovanje, ali način izbora je potpuno drugačiji. Meni se sviđa ovaj način izbora i mi smo ovde prigovarali kada je trebalo da Narodna skupština bira članove nacionalno-prosvetnog saveta. Pričali smo o tome zato što je to stručna stvar. Zašto bi ubacivali navodno kvazidemokratiju u nešto što je struka. Ne može demokratija i struka. Ne može demokratija da promeni da su dva i dva četiri. Zašto bi sada Narodna skupština odlučivala o tome ko će biti član nacionalnog saveta? To treba struka pre svega da kaže i onaj ko je zadužen da sprovodi zakon. Ko je zadužen da izvršava zakone? Vlada, verovatno po kriterijumu struke će doći ti ljudi, ali vidim da ste ovde pokazali tu nedoslednost, ne znam zbog čega, kao što se nedoslednost pokazala i kod agencije. Više nema agencija, sada idemo na uprave. Gledam da izbegnem amandmane pošto ćemo tu verovatno mnogo više pričati. Interesantna je stvar da ovaj zakon nema nijednu kaznenu odredbu. Zašto? Zar je moguće da ceo zakon nema nijednu imperativnu odredbu koja propisuje neko ponašanje, obavezno ponašanje, pa usled postupanja suprotno obaveznom ponašanju verovatno sledi nešto što je, ako ništa više, prekršaj ili privredni prestup. Toga nema. Dalje, kod privatizacije ipak bih da budemo načisto. Centralna tema ovog predloga zakona jesu ti organi i pomoćna tela koja treba na neki način da usmere naučnoistraživački rad u našoj zemlji. To je uvek sporno i otvoreno pitanje. Ne želim da ulazim u ono što je struka, da li treba da idemo na bazično, da li treba drugo da razvijamo, jer se smatram nekompetentnim za te stvari, imam neko svoje mišljenje, ali stičem utisak da mi ovde ono što smo morali ovim zakonom da kažemo, to je – ko je taj koji nosi razvoj nauke i na neki način usmerava istraživanje. Ne da diktira, nego na neki način usmerava. Malopre sam čuo, kaže - predstavnik sam privrede. Nema te privrede više. Naša privreda više ne ispostavlja zahtev nauci da nam treba to i to sagledavanje. Zašto? Dinkić i Labus sve što su zaključili to su konsalting ugovori sa inostranstvom, kako koji kredit dođe dolazi i njihovo naučno saznanje teško 35% od ugovora i vi stvarno imate problem kako da očuvate našu nauku. Inostranstvo daje bolje uslove, budžet je suficitaran, znači imamo pare da vraćamo u inostranstvo, ali nemamo pare za našu nauku. Ovo je Vlada paradoksa i naravno da svi zakoni koji dolaze oni su kontradiktorni. Jedno je etiketa za javnost, a drugo je suština. Ko je taj koji treba da pomogne i da usmeri? Samo da vas podsetim na jednu stvar, u toj nama ne baš mnogo dragoj Americi kada završe završne godine fakulteta odmah CIA i vojska izvrše anketiranje mladih i ubacuju ih u svoj pogon. Američki vojni budžet je naučno-razvojni, a onda imaju te paradržavne i privatne institute, zna se velikih 10 firmi za proizvodnju naoružanja vode ceo razvoj Amerike, velike naftne kompanije gde privatnim kapitalom idu dalje i dalje. Mi taj sistem ne možemo da preslikamo kod nas. Mi ono što smo imali, što je u tim osnovnim naučnim disciplinama, pre svega mislim na fiziku i hemiju, imalo nekih rezultata, temeljno je uništeno kada je došao Domazet. Slučaj "Vinča". Pa i sa vašim, hemija. Jeste, gospodine Popoviću, imate vi tamo vrlo inteligentne, znate da znam, i dobre kolege koje su napravile dobre inovacije i mogu da se slikaju sa tim. Onaj ko to treba da odobri neće da odobri, ali zato će svojevremeno general Branković iz Kovačice, pobegne iz vojske, napravi sa nekim projektom nešto, on ima prioritet da ide. Vi to ne rešavate ovim. Možda ste vi mladi pa ne znate. Tako je uništena "Sova" u Nišu, tako je uništen "Iri" i drugi instituti. Zašto? Pojavila se mafija koja donese nešto, završi posao, naša nauka – u aut. Zato vam kažem da vi ovim predlogom zakona niste rešili centralno pitanje. Gde je ta temeljna tačka, osovina koja nosi odgovornost za razvoj nauke i tehnologije kod nas. Privreda, u ovom trenutku je zaboravite. Ovi privatnici, to sve fukare, manite ih. Koji će privatnik da da za razvoj nauke? Karić da da za razvoj nauke? Nemojte, molim vas, kakav crni Karić. On gleda crno ispod nokta da uzme ljudima, on će da daje nauci. On se slikao za njegov univerzitet, pokupio neke penzionisane profesore i neke izbeglice, napravio neki univerzitet da bi uzimao pare i da bi prao pare. Nadam se da ćemo povodom ovih amandmana imati prilike da vam ukažemo: centralno pitanje niste rešili, a privatizacija praktično će zavisiti od Vlade. Ako privatizacija treba da zavisi samo od Vlade, onda za ovaj zakon neću da dignem ruku, jer u Vladi ima čovek koji digne nogu zbog problema sa krvnim sudovima, pa svi moraju da dođu kod njega i da se utale. Doduše, dobar broj tih instituta je već privatizovan insajderski, oni koji nisu bili značajni za državu i nisu bili od strateškog interesa. Ali, nemojte da vas iznenadi, ako vam prođe ovaj vaš zakon, gospodine Popoviću, posle nekoliko meseci podnećete ostavku jer ćete videti kako će ići privatizacija nekih instituta i koji lobi iz inostranstva želi da se instalira ovde. Kako možemo da pričamo o objektivnim kriterijumima, kako je privatizovan Vojno-istraživački institut, šta se dešava sa "Momom Stanojlovićem"? Ko to uništava? Srpska radikalna stranka? Uništava vlast, pojedinci na vlasti, interesne grupe i baš je dobro što ste pre pete tačke dnevnog reda stavili ove četiri. Svaki zakon je antikorupcijski, a kod nas korupcija cveta, kod nas je korupcija u sistemu, potiče od predsednika države, od predsednika Vlade, od potpredsednika Vlade. Da je Mira Marković organizovala modnu reviju bilo bi bombardovanje, a kada Tadićeva organizuje sve novine mora da prikažu. Ako je Milošević bio predsednik SPS i predsednik Republike bombardovanje, Tadić može da bude. Što vas više maltretira Tadić, vi ga više volite. E, pa služite mu.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a ako bude vremena onda narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, bez želje da ulazim u nekakvu polemiku, primetio sam veliku razliku između onoga što je govorio gospodin Mašić iz Srpske radikalne stranke i onoga što je govorio gospodin Krasić. Ne znam u čemu je stvar. Da pređemo na ovo što želim da kažem. Enciklopedija i rečnik Srpske akademije nauka su zaista veliki poduhvati i konačno je dobro da je Vlada odlučila da na sistematski način finansira ta dva velika projekta. Neko je spomenuo da smo imali enciklopediju Stanoja Stanojevića, koja je objavljena između dva rata. To je jedna veoma dobra, veoma cenjena enciklopedija. Imali smo posle rata enciklopediju "Prosvete", koja jeste bila ideološki obojena, to je tačno. Onda su tražili, kada je izašlo drugo izdanje, ko želi davrati prvo izdanje, dobiće onda ovo drugo. Razume se, nisam hteo da vratim prvo, nego sam uzeo i drugo, pa onda upoređivao. Onda su mnoge, naročito političke ličnosti,koje su bile u prvom izdanju, sasvim drugačije prikazali ili izostavili. Prema tome, nije tačno da nemamo nikakvog iskustva u radu na enciklopedijama. Ne treba zanemariti enciklopediju koju je radio Miroslav Krleža. Tu ima mnogo toga što se odnosi na stvari koje su se dešavale u Srbiji, na srpski narod itd. Zaista je velika potreba da se napravi Srpska enciklopedija. Samo da vas podsetim - šta je značila u svoje vreme francuska enciklopedija, koju su radili Volter, Dalamber, Didro, koliko je ta knjiga uticala na razvoj nauke i kulture. Da ne govorim dalje, važno je da se ovaj posao završi. Što se tiče srpskog jezika Akademije nauka, to je posao koji traje decenijama. Konačno se Vlada odlučila da podrži finansijski taj veliki projekat, od ogromnog značaja. Da se vratim naučnoistraživačkom radu. Što se tiče mojih primedbi, neću o njima da govorim, to ću izneti na odboru, koji je u 14,00 časova. Izneću to kada budemo razgovarali u užem krugu - samo članovi odbora. Hteo bih sada da kažem jednu sasvim generalnu stvar. Gospodin ministar zna to, imao sam prilike ranije to da govorim na jednoj sednici odbora. Govorio sam o tome i kada je bio Zakon o visokom školstvu i ranije o univerzitetu, više puta, pošto sam ovde dugo poslanik. Naime, radi se o tome da moramo da se opredelimo kao država šta ćemo mi da finansiramo u domenu nauke. Mi smo mala zemlja, relativno siromašna, i ne možemo da finansiramo sve naučne oblasti, jer nemamo mogućnosti, a možda i naučnog potencijala. Ali, moramo da odaberemo izvesne oblasti u kojima ne smemo da zaostajemo, one druge da pratimo, da smo informisani, a samo u nekima da dajemo, ako možemo, naše sopstvene priloge svetskoj nauci. Mi imamo mnogo instituta i duboko sam ubeđen da se može izvršiti tu jedna određena racionalizacija, da se neki instituti udruže, da neki nestanu, nisu ni potrebni itd. Država mora da se opredeli da oformi pet ili manje nacionalnih instituta koje će finansirati iz budžeta. Tamo će biti naši najbolji stručnjaci i oni ne treba da razmišljaju kako će da zarade svoje plate. Verovatno da tu dolazi u obzir jedan jak geološki institut, sada ih ima dva; treba to objediniti. Zatim, jedan jak ekonomski institut, koji bi radio za potrebe Vlade pre svega, a i za privredu, koji bi bio kadrovski vrlo jak ekonomski institut. Pošto imamo veliku tradiciju, potreban je jedan istorijski institut, a ne više instituta za savremenu istoriju, za klasičnu istoriju, radnički pokret itd; dakle, jedan jak institut, sa nekoliko odeljenja koja će tamo da funkcionišu. Možda još neki institut. Ali, tih nekoliko instituta, koji bi bili takvi da okupljaju najbolje ljude, najsposobniji kadar, oni treba da budu stvarno finansijski iz budžeta podržani, da ne moraju da razmišljaju o svojim platama. Ostali instituti neka idu na tržište. O čemu se radi? Da spomenem samo jednu oblast, npr. fiziku. Imamo Institut u Vinči, gde se dobar deo bavi fizikom. Imamo Fizički fakultet, koji se isključivo bavi fizikom. Imamo na svakom tehničkom fakultetu katedre za fiziku, gde se ljudi bave fizikom. Imamo Institut za fiziku u Zemunu. Da li je Srbiji sve to potrebno i da li Srbija sve to može da finansira? U kakvoj se situaciji nalazi ministar ili Ministarstvo? To nešto para što dobije iz budžeta, to nikada nije dovoljno, podeli svima pomalo, svi tavore, a nigde ne mogu da se obave prava, teška, moderna, savremena i napredna naučna istraživanja. Podsetiću vas da je raniji predsednik Akademije nauka, Pavle Savić, jednom prilikom izjavio: "U poslednjih 20 godina u našoj zemlji nije učinjeno nikakvo značajno otkriće u fizici." Sada bismo rekli - u poslednjih 30-40 godina ili posle Drugog svetskog rata. Da li imamo značajna naučna otkrića u drugim prirodnim naukama - biologiji, hemiji itd? Tu moramo ozbiljno da se zamislimo. Malopre sam rekao, ne možemo svuda da napravimo veliki prodor u svetskoj nauci, ali moramo da odaberemo nekoliko naučnih oblasti gde možemo to da uradimo, ako pravilno kanališemo sredstva i ako dobro odaberemo ljude koji mogu to da rade. Pri tome, moramo da vodimo posebno brigu o mladim, talentovanim ljudima. Imao sam prilike da kažem - više se ne ceni bogatstvo jedne zemlje po tome koliko ima prirodnih resursa, ruda, ovoga ili onoga, nego po tome koliko ima talentovanih fizičara, matematičara, pesnika, lekara itd. Po tome se ceni bogatstvo jedne zemlje u moderno vreme. Ne smemo da zanemarimo, to je ono što želim ponovo da naglasim, već moramo da finansiramo fundamentalna istraživanja u nekim oblastima, gde to možemo, ali da ne tražimood njih da kroz godinu dana nađu primenu u privredi. Ponovo ću citirati, to sam činio više puta, kada je engleski matematičar Džordž Bul stvarao svoju matematičku logiku ili logiku iskaza, ili ono što se zove Bulova algebra, on je u jednom radu napisao doslovce ovo: "Ne znam da li će od ovoga biti kakve koristi, ali se nadam da neće biti štete". Posle više od 100 godina ta Bulova algebra našla je fantastične primene; ne bismo imali kompjutere bez te algebre, programske jezike, kibernetiku itd. Tu je sve našla primenu Bulova algebra, stvorena pre više od 100 godina, a počelase primenjivati pre više od 40 godina, kada je počela računarska tehnika itd. Prema tome, vrlo često istraživači rade u fundamentalnim naukama, pa će doći primena, ali nešto kasnije. Ne možemo od tih ljudi da tražimo rezultat odmah, da bismo sutra unapredili neku našu proizvodnju. Time će se baviti drugi, to su istraživanja druge vrste itd. Ali, ne smemo da zanemarimo ta tzv. fundamentalna istraživanja, bar u nekim oblastima, gde možemo da budemo jednaki sa ostalim svetom. Inače, što se tiče samih zakona, neću da ih hvalim, nema potrebe, podržavam ih, moderno su koncipirani, to je fakat, prate se svetski trendovi, tu nemam nikakav prigovor. Danas u 14,00 časova izneću dva-tri prigovora na odboru. To je ono što sam hteo da kažem. Ne treba se plašiti. Kada sam govorio o viskom školstvu bila je ista priča - racionalizacija visokog školstva. Konačno treba jedna vlada, hoće li to stići ova ne znam, videćemo, da ozbiljno uđe u racionalizaciju naučnih instituta. Kada govorim o racionalizaciji, ne govorim da samo treba ukidati. Ne, ako postoji naučna oblast koja nije zastupljena ni u jednom našem institutu, ili na nekom fakultetu, a vrlo je važna, otvorićemo novi institut ako treba. Dakle, ne treba gledati racionalizaciju samo kao ukidanje, nego treba shvatiti tako da ćemo moći da osnivamo i nove naučne ustanove, ako neke naučne oblasti kod nas nisu uopšte zastupljene. Ali, ono što je višak ili što može da se sjedini, da bude sjedinjeno. Uostalom, što se tiče tog broja instituta i kako oni rade, gospodin Popović je dobro s tim upoznat, sećam se kada smo razgovarali jednom na odboru, kada je kazao da postoje dva instituta iz istih oblasti, a vrata jedna pored drugih. Srbija sve to ne može da finansira, niti treba da finansira. Ali, to je veliki posao, radi se o ljudima. Ne govori se o tome prvi put, nisam ja taj koji prvi put govori o racionalizaciji instituta. Još pre više godina jedan profesor, neću da mu pominjem ime, već je pokojni, naš inače poznati matematičar, bio je direktor jednog instituta, kada se govorilo o reformiinstituta u Srbiji, on je rekao: "Lako ćemo sa institutima, ali šta ćemo sa direktorima." Ova vlada ne sme tome da podlegne. Mi treba da brinemo o institutima, a sa direktorima ćemo lako da izađemo na kraj. Hvala lepo.
Hvala vam, gospodine Simonoviću. Repliku je tražio gospodin Krasić, pretpostavljam da je pomenuto ime? Izvolite, na osnovu pogrešnog tumačenja.
Profesor Simonović je stvarno loše protumačio ono što sam rekao. Zbog toga sam se javio. (Predsednik: Budite ljubazni, izvolite, obratite se) Oni su nezadovoljni statusom u svojoj stranci, ne smeju da izađu. Zamolio bih vas da im date da izađu, da kažu šta imaju da kažu, a ne da dobacuju. U čemu se ogleda ovo nerazumevanje? Gospodin Mašić i ja nismo na različitim stranama. Mi u potpunosti zastupamo isti stav kada je u pitanju ova oblast. Samo je razlika u tome što sam na upečatljiviji način istakao svoje neslaganje sa stanjem, ali veliko slaganje sa onim što je profesor Simonović posle toga rekao. Evo o čemu se radi; vi imate tolike institute u ovoj zemlji, a oni nemaju hrabrosti, jer ih država niti stimuliše, niti tera, niti pomaže da kažu, uzeću jedan primer koji je meni dostupan, da kažu istinu. Ljudi, tamo se u Hagu optužuje naša država, mi imamo institute koji se bave tom materijom, a oni ćute i ne smeju da pisnu. Molim vas, čak i ako krene neko dobrovoljno da radi preko svog fonda, poput dr Milana Bulajića, onda vaš ministar Kojadinović mu krade kompjutere, zatvara fond i šalje ga u Kragujevac kako bi sputao rad. Pa gde je dokumentacija Komiteta za prikupljanje dokaza o zločinima protiv Srba? U nekom institutu, u nekom bunkeru, zašto to nije naučno obrađeno, zašto nije dato našim ljudima, jer oni tamo brane srpsku istoriju. Uzeo sam primer koji je svima poznat, dostupan je svima, to svakodnevno gledamo, svakodnevno na B92 od 9,30 časova do 14,00 časova gledate kako se brani Srbija, srpski narod, ograničenim sredstvima. Ova država ne želi da otvori bunkere i da da dokumentaciju. Rasim Ljajić daje dokumentaciju Karli del Ponte, daje svakoj belosvetskoj protuvi, ali ne da našim ljudima da se brane. Vi nama izlazite sa ovim pričama o nekim institutima, onako o nekom naučnoistraživačkom radu i tako dalje. Na kraju, još jedna stvar zbog koje sam se javio, jer sam loše protumačen. Mi jesmo mala država, mi nismo u mogućnosti da mnogo odvajamo za nauku. Ne vidim veliki problem, ukoliko postoje dva istorodna naučna instituta. Jedno od načela kako ste koncipirali ovaj zakon je konkurentnost, nema konkurentnosti ako je samo jedan, nego postoji brlog, talog, stečena pozicija, monopol, pa je dobro što ste predvideli konkurentnost. Ali vam kažem, ne vidim jedan nukleus koji usmerava gde postoje naši resursi, gde postoje naše mogućnosti, složio sam se sa profesorom, možda u oblasti fizike mi ne možemo materijalno da izdržimo za neka istraživanja, ali imamo ljude koje možemo da uključimo, na odgovarajućim mestima u inostranstvu, da budu sastavni deo nekog projekta i to je druga situacija. Kažem vam, ne vidim nukleus koji će da pomogne, da usmeri, vidim samo jednu farsu gde će opet sa fingiranim programima da se dobijaju sredstva radi spavanja šest meseci ili godinu dana. A toga ima kod nas.
Molim vas, ali vidite vreme vaše. Dakle, replika, izvinite, nisam vas video, gospodine Simonoviću. Nemojte samo da ispravljamo sve netačnosti, obrazovni program se uopšte ne emituje na toj televiziji i u to vreme, izvolite. Po Poslovniku se javio kao pogrešno protumačen.
Vi svi znate koliko je meni teško da ulazim u replike, to ne volim. Samo konstatujem da postoje velike razlike između onoga što su govorili gospodin Mašić i gospodin Krasić. Gospodin Mašić je govorio vrlo pohvalno o zakonima, a o njegovim primedbama će verovatno biti reči na odboru ili kada se bude raspravljalo o amandmanima, i tu je sve u redu. Ono što se meni ne sviđa to je olako ocenjivanje. Dođe gospodin Krasić ovde pa kaže: taj i taj kvazinaučnik. Ko ste vi da ocenjujete te ljude, molim vas, gospodine Krasiću! Znate li koju su oni proceduru prošli dok su postali redovni profesori, koliko puta su pisani referati stručnih komisija? Pitajte vašeg gospodina profesora Poskuricu pa će vam reći koja je procedura dok ne postanete redovan profesor, a vi tek tako rukom odmahnete - kvazinaučnici. Nije to u redu.
U redu je, molim vas. Hvala na razumevanju, gospodine Jovanoviću. Pauza, kao što smo najavili, moramo da se držimo reči koja je data, pauza do 14,30 časova. Hvala vam. [[Posle pauze – 14,45.]] Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se još jednom zbog malog zakašnjenja nastavka, ali to je bilo poludogovorno, što bi se reklo, ovde ispred, između poslanika. Hvala vam na razumevanju. Gospodine Krasiću, ostali ste pri zahtevu za repliku, odnosno po Poslovniku? Izvolite.
Može, predsedniče, da se stekne utisak da pričamo o istoj stvari, a do sada smo više puta pričali o nečemu što je različito po svojoj sadržini. Ukoliko sam upotrebio nekada taj izraz kvazinaučnici, onda većina narodnih poslanika zna na koje ljude mislim. Mislim na onu interesnu grupu ljudi koji su, zahvaljujući Ministarstvu, Institutu za uporedno pravo, radili na nekim zakonski projektima gde su imali svoje tezge pa uzeli pare, a kao rezultat njihovog naučnog rada koji u krajnjem cilju ima neki nacrt zakona, javili su se neuspešni prevodi. Tako prevod Zakona o javnim nabavkama slovenački, tako Zakon o parničnom postupku, Zakon o izvršnom postupku, gde su se, između ostalog, dobro ovajdili i neki plagijatori, sudski dokazani plagijatori. Neću sada da upotrebim ime i prezime, ali ako vanredni profesor jednog fakulteta mora, na bazi odluke nastavno-naučnog veća, na oglasnoj tabli fakulteta da objavi ispravke svog udžbenika, i to 50 materijalnih teških grešaka, a što je rezultat toga što nije čak ni uspeo doslovno da prepiše ono što je napisao Laza Kostić, izvinite, molim vas, onda ne mogu da imam poštovanja prema takvoj osobi, a tim pre što je sudskom presudom dokazano kao plagijator. Na te sam mislio ukoliko je neko prepoznao u onom terminu kvazinaučnici da osporavam nauku. Ne, nema potrebe da osporavam nauku, družim se sa tim ljudima, čak im pomažem u jednom naučnom časopisu. Čak i prekucavajući njihove tekstove za inostrane časopise, pošto je to uslov da bi mogli da napreduju u svojoj profesiji. Izuzetno mi je dobro poznato stanje u nauci, ali ne ono što je materija te dotične nauke. Ne razumem se u medicinu, mogu da shvatim položaj naučnika iz oblasti medicine, mogu da shvatim položaj naučnika iz oblasti hemije i drugih oblasti. U ono što oni konkretno rade nemam pravo da ulazim i o tome ne pričam. Pričam o ovim perifernim slučajevima, koji su markantni, karakteristični, gde se zloupotrebljava naučno zvanje da bi se oprale neke pare, i to formalno-pravno čak i nema veze sa Ministarstvom, konkretno ovi slučajevi gde su u pitanju zakonski projekti. Čak i nema veze sa ovim slučajem. Ali, i to je sastavni deo našeg naučnoistraživačkog rada, a nadam se da niko ne može da mi zameri za kritički osvrt na noviju istoriju i pasivan položaj naše nauke. Kada pričamo o nauci, samo mislim o naučnim metodama kako se dolazi do neke istine i do nekih činjenica. Ne pričam o parapsihološkim metodama ili emotivnim metodama. Ne. Vrlo dobro su mi poznate te metode u nauci, pošto se i sam nekako skromno bavim nekim delom koji ima dodirnih tačaka sa naukom, te ne treba niko da mi spočitava da nisam dobro razumeo nešto što je napisano u Predlogu zakona.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Izvolite, narodni poslanik Zlatan Jovanović, potom narodni poslanik Rajko Baralić, a potom narodni poslanik Branislav Rankić. Izvolite, gospodine Jovanoviću, zamenili su redosled poslanici. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, u nekoliko rečenica ću pokušati da iznesem neke svoje sugestije i primedbe na ove predložene zakone. Time ću da dam svoj skromni doprinos kako bi ovi tekstovi zakonski bili što kvalitetniji. Pred nama su četiri zakona. Počeću od prvog, idem redom. Što se tiče zakona o inovacionoj delatnosti, naravno da je svima jasno u Srbiji da je značaj ovog zakona izuzetno veliki i značaj inovacija uopšte izuzetno veliki u Srbiji, naravno i u svakoj drugoj državi. Možda je taj značaj inovacija u ovom momentu u Srbiji nešto veći nego ranije što je bio, obzirom da smo u nekim tokovima i trendovima uključivanja u evropske integracije, kako se to naziva, gde će biti vrlo teško plasirati domaće proizvode, domaću robu na tom svetskom tržištu, iz prostog razloga što još uvek nismo dovoljno konkurentni svetskim cenama. Ako želimo da ostvarimo tu konkurentnost moramo imati što niže cene naših proizvoda i usluga, a s druge strane naravno da želimo da poslujemo sa određenim profitom i da ostvarimo profit u svojoj proizvodnji. Taj profit će moći da se ostvari samo ako budemo smanjivali troškove proizvodnje. Kako bi se troškovi smanjivali, neophodno je da se u proces proizvodnje svakodnevno unose neke izmene, inovacije koje će doprineti smanjenju troškova proizvodnje. Iz tog razloga značaj inovacija je izuzetno veliki, a pogotovo u ovom momentu za Srbiju. Ono što želim ovde da iznesem kao neke primedbe, a negde čak i moje dileme, konkretno u ovom prvom predlogu, odnosi se na član 11, gde se govori o registru inovacionih delatnosti. Ono što mi je nejasno, a čini mi se da je možda i konfuzno u ovom članu ovde i objašnjeno, kaže se da Ministarstvo vodi registar inovacione delatnosti. Nije mi jasno da li se vodi registar delatnosti ili registar subjekata koji su nosioci delatnosti, kako to stoji u stavu 3. Kada se govori o subjektima koji su nosioci inovacione delatnosti, u članu 5. su navedeni svi ti subjekti od razvojno-proizvodnih centara do preduzetnika, ne pominju se nigde fizička lica. U članu 11. pominju se i fizička lica kao subjekti koji će biti predmet ovog registra. Znači, i oni se mogu registrovati kao nosioci inovacione delatnosti, a u članu 5. se ne pominju fizička lica. Čini mi se da postoji mala konfuzija u članu 11. i da bi to trebalo na neki način ispraviti, da bude jasno, nedvosmisleno, da nema nikakvih dilema u tumačenju ovog člana. U stavu 4. kaže se da ministar utvrđuje uslove u pogledu potrebne strukture. Čini mi se da to nije trebalo da bude u nadležnosti ministra, možda je to moglo da se ostavi ovoj komisiji koja je predložena u članu 9. da ona te poslove odrađuje, obzirom na delokrug koji joj je dat u članu 9. Sledeća stvar na koju želim da ukažem u ovom predlogu odnosi se na finansiranje inovacione delatnosti. U članu 34. pominju se izvori sredstava iz kojih će se finansirati ova delatnost, pa se pominje budžet Republike, budžet AP, budžet lokalne samouprave, međunarodne finansijske organizacije, fond za inovacionu delatnost, drugi fondovi itd. I ovde po prvi put imamo jedan novi fond, nešto što ranije nije postojalo, znači fond iz koga će se finansirati ovi projekti. Ono na šta želim da ukažem odnosi se na član 42. gde se govori o prihodima fonda, gde se opet pominje budžet Republike Srbije. Znači, budžet Republike Srbije dva puta se pojavljuje kao izvor finansijskih sredstava za ove namene - jednom kao direktan učesnik, a drugi put preko fonda. Mislim da to nije baš adekvatno i da je trebalo samo preko fonda, da na drugi način budžet ne učestvuje u finansiranju ovih projekata. Sledeće, član 45. govori o organima fonda. Pominje se da postoje upravni i nadzorni odbor i direktor, kao organi koji rukovode radom fonda. Obratiću vašu pažnju samo na stav 3. koji govori o sastavu upravnog odbora. Ovde stoji da upravni odbor ima devet članova, koje čine četiri predstavnika Vlade, predstavnici NBS, AP Vojvodine, PKS, grada Beograda i fonda. Čini mi se da nije baš dobro, bar u ovom momentu, izbrisati drugu pokrajinu našu, ili se već Vlada na ovaj način odriče te druge pokrajine, ne znam o čemu se radi, ali jednostavno čini mi se da nije dovoljno pametno, racionalno u ovom momentu na ovaj način jednu od pokrajina, koja je još uvek u sastavu Srbije, bar formalno, a nadam se da će ostati u sastavu Srbije, brisati iz ovog zakona. Na kraju, što se tiče ovog prvog zakonskog predloga hoću nešto kratko da kažem o ekonomskim podsticajnim merama u članu 51. Mislim da je premalo pažnje posvećeno ovim merama, samo se govori u članu 51, a mislim da je to suština svega ovoga. Bez tih mera nema ni razvoja ove delatnosti u Srbiji. Ako hoćemo da budemo iskreni, najveći doprinos u svemu ovome imaju upravo oni ljudi koji nešto neposredno rade. Znači, ovde ne možemo toliko govoriti o nauci, o ljudima koji sede u institutima i fakultetima, mada naravno ne umanjujem njihov doprinos. Ali, ipak kada se govori o inovacijama, najveći doprinos imaju ljudi koji neposredno neke operacije izvode, oni su ti koji mogu da unaprede tu proizvodnju i upravo njih treba stimulisati, njih, preduzetnike, preduzeća i sve druge subjekte gde se to dešava, da kroz razne poreske olakšice, subvencije ili neke druge podsticajne mere ostvare što veći i što bolji efekat u ovoj oblasti. Toliko sam hteo da kažem o ovom prvom zakonu. Što se tiče drugog zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, član 8, strategija naučnog i tehničkog razvoja; pre nekoliko meseci ovde smo imali strategiju razvoja energetike u Srbiji, pa je najavljivana strategija razvoja poljoprivredne proizvodnje, najavljivana je strategija razvoja Srbije. Čini mi se da je bilo praktičnije i racionalnije da se prvo u ovoj skupštini pođe od strategije razvoja Srbije, a da sve ove parcijalne strategije budu deo te opšte sveobuhvatne strategija razvoja Srbije i da onda iz te strategije izvire ovo ili da na osnovu svega ovoga dođemo do one opšte strategije razvoja Srbije. Ovako, ulazimo parcijalno u Skupštinu sa raznoraznim strategijama, kada će se i da li će se to sublimirati u jednu strategiju razvoja Srbije ne znam, ali vreme prolazi, idemo u nešto vrlo parcijalno. Sledeća stvar je nacionalni savet, koji se ovim zakonom formira. U članu 13. stoji da ovaj savet ima 19 članova, koje bira Vlada Republike Srbije. Neko od mojih prethodnika je rekao naše neslaganje principijelno. Nešto slično smo imali kod Zakona o osnovnom i srednjem obrazovanju, gde smo birali nacionalni i prosvetni savet, pa ga je birala Skupština Srbije. Zašto i ovde nije postupljeno na isti način? Zašto ovo telo ne bira Skupština nego ga imenuje Vlada Republike Srbije, ako hoćemo da ustanovimo neki princip i da se on poštuje i provlači kroz sve zakone. U stavu 3. stoji da u nacionalni savet Vlada imenuje šest članova iz šest oblasti nauka, na predlog Zajednice instituta Srbije. Prvo, nejasno je koje su to nauke, ko će ih odrediti, na osnovu kojih kriterijuma. Ovde govorite o Zajednici instituta Srbije, a u članu 26. kada govorite o zajednici instituta kažete da ona nije obavezna. Nju mogu da formiraju instituti, svi ili većina. Šta ćemo ako je ne formiraju, a rok za formiranje ovog saveta je 90 dana od dana usvajanja zakona? Šta ako instituti ne pronađu interes za formiranje zajednice instituta ili zajednicu instituta formira manji broj instituta od polovine, a ovde se govori o većini ili svim institutima. Čini mi se da to nije do kraja precizno definisano i razjašnjeno, tako da mogu nastati neke komplikacije i problemi u primeni ovog zakona. Primedba je i na ovaj sastav, mislim da tri člana su previše iz Privredne komore obzirom da se ovde radi o naučnom istraživanju. Mogao bi jedan član da bude iz Privredne komore nije sporno, ali da budu tri mislim da je previše u ovom momentu. Sledeći zakon je zakon o srpskoj enciklopediji. U članu 3. stav 2. kaže se da je izdavač enciklopedije Zavod za udžbenike i nastavna sredstva. Interesuje me, bez namere da umanjujem važnost i značaj ovog zavoda, zašto i na osnovu čega je izabran Zavod, a ne neko drugi. Imamo puno izdavača u Srbiji ili zašto to nije na neki drugi način određeno, primenom Zakona o javnim nabavkama ili na neki drugi način. Zašto zakonom da se određuje ko će biti izdavač? Član 4. kaže da u izradi enciklopedije učestvuju istaknuti domaći i strani stručnjaci iz svih naučnih i stručnih oblasti od značaja za izradu enciklopedije. Nisam video u ovom predlogu ko vrši izbor tih stručnjaka i na osnovu kojih kriterijuma će se taj izbor izvršiti. Na kraju ovaj četiri predlog, ovde ću reći samo jednu svoju ličnu dilemu – nije mi jasno zašto se ovo zove rečnik Srpske akademije nauka i umetnosti, zašto to nije srpski rečnik ili rečnik srpskog jezika, ne umanjujući ulogu Akademije i ne umanjujući značaj Akademije u svemu ovome, ili ulogu koju treba Akademija da odigra u svemu ovome. Akademija će rečnik uraditi, ali mislim da je uobičajenije da se on zove srpski rečnik ili rečnik srpskog jezika. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Nije u sali. Narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u okviru ova četiri zakona govoriću uglavnom o Predlogu zakona o inovacionoj delatnosti i prokomentarisaću drugi zakon, dok ostale neću. Naime, o čemu se radi. Primetio je dobro poslanik gospodin Zlatan Jovanović da je u ovom zakonu izostavljeno fizičko lice i da se pokušava da se inovaciona delatnost praktično svede na određene organizacije koje su predviđene ovim zakonom. Mislim da je predmet ovog zakona morao da bude bar definisanje pojmova kao što su šta je to patent, šta je to mali patent, šta je to tehničko unapređenje, kao osnova za inovacionu delatnost. Ovde to u zakonu nema. Možda će to biti predlog nekih drugih zakona, ali u ovom zakonu je moralo da se nađe. Naime, o čemu se radi. Inovacija sama po sebi kao inovaciona delatnost nije stvar naučno-istraživačkog rada ili ne može se poistovetiti sa naučnoistraživačkim radom. Kada je u pitanju sticanje znanja, u tom horizontalnom načinu sticanja znanja ljudi kroz školovanje koji dolaze do svih znanja kojima raspolaže čovečanstvo ili do nekih koja su im dostupna. Ali, morate da imate na umu, kao ministar koji se bavi naukom, da postoji jedan specifičan vid sticanja znanja ili vertikalni vid sticanja znanja, kada neko dođe na ideju, ono što je nekada rečeno davno eureka, ili kada neko bez određenog prethodnog znanja dođe do nečega što je potpuno novo, sa čim se do tada nije sreo. To je privilegija samo nekih ljudi, odabranih među nama, to je neka komunikacija sa nekim višim, kao vernik smatram da je to komunikacija sa svevišnjim, da neko dođe u poziciju da dođe do novog rešenja koje do tada nije postojalo i koje nije mogao steći time što će kroz školovanje sticati znanja. Kao primer za ovo navešću možda od većine poslanika zaboravljenog nekadašnjeg kandidata za predsednika Republike Slovenije, koji je naučio da piše i čita u toku odsluženja vojnog roka u Crnoj Gori. Ni do kraja života, a tragično je nastradao, nije naučio da meri vreme na sat. Međutim, on je kao fizički radnik u jednoj bolnici u Nemačkoj došao do jedne inovacije, radi se o jednom uređaju u medicini koji se koristi i na osnovu toga je stekao ogromno bogatstvo. Dakle, njegova privilegija je bila da primeti nešto na jednom medicinskom aparatu koji veliki broj naučnika, koji su imali ogromna znanja pre toga, nije mogao da primeti i zbog toga vam govorim da je inovacija samapo sebi uglavnom svedena na fizičko lice, koje je ovde na ovaj način, kako je zakon definisan, praktično izostavljeno. Kada je u pitanju inovaciona delatnost, takođe, imate tamo gde je predviđeno na koji način se može pospešiti ili pomoći inovaciona delatnost, organizovan je fond. Međutim kada se bolje pročita, vidi se da taj fond praktično neće pružati nikakvu pomoć onima koji se bave inovacionom delatnošću, osim što će kroz poslovno-tehnološke inkubatore ili kroz naučno-tehnološki park u stvari omogućavati prostorije i opremu onima koji se bave, naravno uz nadoknadu, inovacionom delatnošću. Ali, većina tih ljudi koji dođu u situaciju da nešto patentiraju, da imaju neku inovaciju, nisu u stanju da plaćaju te nadoknade, a organizacije će verovatno će biti u stanju. Imate do sada i u Srbiji veliki broj ljudi koji su došli do određenih tehničkih unapređenja, koji su došli do malih patenata time što su na već postojećem nekom tehničkom rešenju usavršili rad, a koji na kraju krajeva nisu mogli to na pravedan ili pravilan način da zaštite. Ovaj zakon je morao takođe da predvidi na koji način će se zaštiti intelektualna svojina onih koji su inovatori i šta će se dalje dešavati sa tom intelektualnom svojinom. Do sada je postojao prethodno Savezni zavod za intelektualnu svojinu, sada je to samo Zavod za intelektualnu svojinu i reći ću vam na ličnom primeru kako to otprilike funkcioniše. Pošto imam dva registrovana patenta u Saveznom zavodu za intelektualnu svojinu, reći ću vam da sam u razgovoru sa njihovim pravnicima bio obavešten da se ti patenti mogu komercijalizovati ili otuđiti samo u situacijama ako su već bili izloženi na nekoj međunarodnoj izložbi. Jedan od tih patenata je bio izložen na međunarodnoj izložbi, ali je bilo žalosno što se ta međunarodna izložba kod nas vodi u poslednje vreme da učestvuju predstavnici iz Makedonije, Republike Srpske i samim tim ima status međunarodne izložbe. Svi oni koji imaju prijavljene patente i registrovane u Zavodu za intelektualnu svojinu, svodi se na to da otprilike u martu ili aprilu dobiju praktično iz Zavoda zahtev da uplate neku članarinu ili taksu, i to tako godinama stoji, zakonom uopšte nije objašnjeno na koji način će se to što je već zakonom zaštićeno ili što je registrovano stavljati u funkciju privrede. Ovaj zakon to zaobilazi. Mislim da bi bilo neophodno da je ovaj zakon, ako se već zove Zakon o inovacionoj delatnosti, sve to uključio da pojedini ljudi, u najvećem broju inovacije se dešavaju kod pojedinaca, mogu na pravedan način zaštititi tu svoju intelektualnu svojinu, da imaju pomoć da je komercijalizuju. Ovde fond koji se osniva neće omogućiti njima da komercijalizuju to i da taj fond ako se već osniva ovim zakonom ima takvu tesnu saradnju sa privredom, da ne bi onaj ko je registrovao određeni patent morao da obilazi ljude, da pretražuje pojedine privredne subjekte da bi im eventualno nudio, da bi se sa njima dogovarao da se to organizuje na državnom nivou. Da se posebno obrati pažnja, koja ovde nije obraćena ovim zakonom, na koji način će se to štititi kada je u pitanju međunarodna krađa tih intelektualnih prava koje neko ima, gde država mora da stoji kao neko ko će zaštiti svaki pojedini patent koji je ovim registrovan. Do tog zaključka da se inovacijama mogu baviti samo određeni, izabrani ljudi, da ne mogu svi, došao sam pre više od 10-tak godina, kada sam više od dva meseca boravio na Hilandaru i to vreme proveo u postu i molitvi. Shvatio sam da jednostavno bez tog vertikalnog saznavanja stvari ne može neko, bez obzira na svu horizontalu i to sticanje znanja po horizontali, doći ni do jedne inovacije, ni do jednog tehničkog unapređenja, patenta ili malog patenta, ako ne poseduje taj dar. Nažalost, ne posedujemo ga svi, ali treba zaštititi one koji ga poseduju i treba njihova dostignuća staviti u funkciji razvoja naše države. Reći ću samo još nekoliko reči o Predlogu zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti. Ovako kako je zakon koncipiran i predviđen, dobijaće određene naučnoistraživačke ustanove, instituti, visokoškolske ustanove itd. određene programe na kojima će raditi u okviru naučnoistraživačke delatnosti i siguran sam samo u jedno: poštoćemo mi, a naravno i kao država moramo funkcionisati u sklopu jedne šire međunarodne zajednice kada je ovaj oblik rada u pitanju, znači naučnoistraživačka delatnost, dobijati na poseban način od tih nekih međunarodnih naučnih institucija parcijalne pojedinačne projekte, naši ljudi koji se bave naučnoistraživačkom delatnošću radiće na tim parcijalnim projektima. Nikada nećemo dobiti celinu projekta da radimo, a onda ćemo za vrlo mali novac ustupati ta naša naučna dostignuća i oni će onima, od kojih je posao naručen, služiti da praktično dođu do integralnog proizvoda koji će komercijalizovati i koji ćemo mi kasnije uvoziti i morati da plaćamo. To je najveća, ako tako mogu da kažem, mana ovog zakona, što nije predviđeno da ćemo mi moći da u naučnoistraživačkoj delatnosti dolazimo do potpuno novih proizvoda, koje ćemo uspeti da komercijalizujemo i nametnemo svetu. Ovde tačno po ovome, kada se sve pročita vidi se da će to biti isključivo parcijalni naučnoistraživački projekti koje ćemo ustupati drugima. O zakonu o srpskoj enciklopediji i o rečniku Srpske akademije nauka i umetnosti neću pričati, mislim da će to neki drugi mnogo stručnije.
Reč ima narodni poslanik Vesna Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Veselinović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su predlozi zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, o inovacionoj delatnosti, srpskoj enciklopediji i rečniku Srpske akademije nauka i umetnosti. Zakon o inovacionoj delatnosti, o rečniku Srpske akademije nauka i umetnosti, kao i zakon o srpskoj enciklopediji potpuna su novost u našoj zemlji. Njima se po prvi put regulišu određene oblasti. Zakonom o rečniku Akademije nauka i umetnosti konačno će biti stvoren institucionalni okvir za trajni rad na ovom bitnom nacionalnom dokumentu, kao i zakonski okvir za formiranje jedne vrste leksikografskog zavoda, odnosno tela koje bi se u narednih 10 godina bavilo izradom 10 tomova srpske enciklopedije. Ovaj zakon upravo treba da omogući da taj rad bude konstantno finansijski podržavan od strane države. Zakon o srpskoj enciklopediji reguliše rad na nacionalnoj enciklopediji, jer je Srbija jedna od retkih zemalja koja takvu enciklopediju nema. Naučnoistraživačka aktivnost u Srbiji je trenutno regulisana zakonom koji je donet još 1993. godine. Mnoge stvari su se u međuvremenu promenile i potreba za novim zakonom i za podzakonskim aktima postoji već dosta dugo. Dobar primer takve potrebe je jedan podzakonski akt, pravilnik o izborima u zvanja, koji nove oblike naučne aktivnosti i saopštavanja naučnih rezultata jednostavno ne uzima u obzir, jer u doba kada je donesen oni nisu ni postojali. Zakon koji je pred nama pokušava da uvede red u naučnoistraživačku delatnost u Srbiji i to je veoma dobro. Ovaj zakon definiše načine donošenja odluka o naučnoj strategiji, uvodi pojam nacionalnog saveta za naučni i tehnološki razvoj kao tela koje će, naravno u saradnji sa ministrom, određivati naučnu politiku. Eksplicitno su nabrojani programi od opšteg značaja za Republiku. Posebno je dobro što je u tom delu pažnja poklonjena mladima i širenju nauke. Uvedeno je više vrsta instituta, definisani su uslovi koje moraju da ispunjavaju. Uveden je pojam - akreditacija naučnoistraživačkih instituta svih vrsta i određen način njihovog dobijanja, ali i gubljenja. Uvedena je jasna klasifikacija naučnih zvanja i njihova ekvivalencija sa univerzitetskim zvanjima. Ovo su samo neki primeri onih dostignuća ovog zakona zbog kojih G17 plus smatra da ovaj zakon i sve ove zakone treba prihvatiti. Uvođenjem matičnih odbora, koji će imati veliki uticaj i široka ovlašćenja, pre svega u stručnim pitanjima, Ministarstvo će u ovom segmentu postati tehnički organ. Matični odbori, koje će činiti naučnici koje predlažu matične naučnoistraživačke organizacije, stvoriće mogućnost da se izvrši decentralizacija, odnosno da se da veći udeo u odlučivanju upravo naučnoj zajednici. Naravno, ima i par zamerki na ovaj predlog zakona. U zakonu na više mesta ima formulacija za koje se može reći da su donekle neprecizne i mi ćemo to amandmanima sutra na odboru da ispravimo. Recimo, u članu 39. zakona, gde se govori o mogućnostima praktičnih aktivnosti instituta i komercijalizacije rezultata naučnoistraživačkog rada, slažem se da se naučnoistraživačkim organizacijama daje mogućnost da bez promene organizacione strukture obavljaju dopunsku delatnost koja je u neposrednoj vezi sa naučnoistraživačkom delatnošću kojom se bave. Poznato je da instituti obavljaju određene specijalizovane usluge za potrebe korisnika, odnosno tržišta i da to predstavlja dopunski izvor njihovog finansiranja, ali mislim da bi trebalo dodati jedno "ali", pod uslovom da se tim poslovima ne ugrožava kvalitet naučnoistraživačkog rada, odnosno da se time ne narušava naučnoistraživačka delatnost. Još jedan primer neprecizne formulacije u tekstu Predloga ovog zakona predstavlja definicija centra izvrsnosti uvedena u članu 60. Centri izvrsnosti su poznat pojam u naučnom svetu i smatram da je dobro što ih je predlagač predvideo, ali nije dobro što definiciju centra izvrsnosti, datu u članu 60, ispunjavaju gotovo svi ozbiljni instituti, pa će se Ministarstvo naći u situaciji da ima višak centara izvrsnosti. Sa druge strane, nije jasno kakve beneficije ovaj status nosi. Srpska nauka je u prethodnim godinama i decenijama pokazala snagu i vitalnost. Ovim zakonom otvaraju se mogućnosti da se povećaju materijalna ulaganja, da se nađu načini da se odnosi malo bolje definišu, kako bi se uložena sredstva koristila na najracionalniji način. G17 će glasati za ovaj set zakona i pozivam sve poslanike da podrže ove zakone, jer se njima daje mogućnost da se smanji, pre svega, odliv mozgova iz Srbije, što znači pre svega odliv mladih ljudi, koji odlaze iz naše zemlje u potrazi za boljim uslovima za bavljenje naučnim radom. Ovaj zakon konačno stvara te uslove da zadrži i vrati pametne ljude u Srbiju i to mu je sasvim dovoljna preporuka da u danu za glasanje glasate za ove zakone.
Reč ima poslanik Milan Veselinović, posle njega dr Dragoljub Kojčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, set današnjih zakonskih projekata ima veoma veliku važnost u našoj zemlji i svi mi koji smo iole imali kontakt sa naučnoistraživačkim radom i redovno izučavali škole znamo od kakvog su značaja. Naime, do današnjeg dana ova materija nije bila dobro zakonski regulisana, ali problem je bio specifičan u prethodnom periodu, a i danas ovaj predlog zakonskih projekata ne da nije dobar, ali pitanje je da li će se u praksi primeniti i uopšte realizovati. U toj oblasti naučnoistraživačkog rada i inovatorstva postoje veliki problemi. Tamo postoje neki piramidalni odnosi, koje sam mogao uočiti još kada sam radio u Ministarstvu prosvete i kada smo imali kontakte sa mnogim naučnoistraživačkim organizacijama, pre svega institutima. Naime, instituti su postojali i u prethodnom periodu, ali u poslednje vreme su služili više kao neka socijalna ustanova, nego da to bude naučnoistraživačka organizacija sa određenim referencama i određenim uspesima u izradi projekata. Svi znamo da smo doneli mnogo zakonskih projekata, ali nažalost u praksi se slabo primenjuju ili su veoma malo primenjivi, što znači da je naš rad i trud uzaludan, znači da građani Srbije od toga imaju malo vajde. Ovi zakonski projekti, koji imaju veoma veliku važnost i značaj, lično se plašim da se u praksi neće lako primeniti. To govore dosadašnja iskustva da npr. naučnoistraživačke organizacije i inovacije veoma malo doprinose našoj privredi i našem privrednom razvoju, a u poslednje vreme posle, 5. oktobra 2000. godine, od kada je ova vlast, samo malo redefinisana, ove naučnoistraživačke organizacije još više su udaljene od onog pravog zadatka koji treba da imaju, a to je da imaju svoju kreativnost i da imaju glavnu reč vezano za projekte i razvoj naše privrede. Zato nam se dešava da imamo još veći odliv kadrova u poslednjih pet godina, nego u periodu kada su bile zavedene sankcije našoj zemlji. Pitamo se svi šta je to, gde su te pare, te velike obećane donacije od preko šest milijardi, da li su uopšte i došle i da li je to uloženo u pravom smeru, da li je uloženo u nauku i naučna istraživanja. Nažalost, pokazuje vreme da nije tako, jer smo dozvolili da našom zemljom haraju mnoge nevladine organizacije, Soroš. Oni pokušavaju preko organizacija i nekih svojih centara da podmite i potkupe naše mlade naučnike, i tako ih posle regrutuju za svoje interese, i zbog toga mi danas imamo ovakav odliv naših kadrova. Ovde imamo velikih primedbi, mi srpski radikali, na ove zakone. Pre svega, reći ću nešto o ovom prvom zakonu o inovacionoj delatnosti, gde se u članu 5. kaže – "nosioci inovacione delatnosti, u skladu sa ovim zakonom jesu: razvojno-proizvodni centri, istraživačko-razvojni centri, inovacioni centri i poslovno-tehnološki inkubatori, naučno-tehnološki parkovi, visokoškolske ustanove, instituti, privredna društva i preduzetnici". Obuhvaćeno je ovde dosta onih koji treba da se bave ovom problematikom. Pored onoga što su pomenuli moji prethodnici, da nije definisan pronalazač i zaštićeni patent, ovde imamo mnogo stvari koje su date u ingerenciju ministra, da ministar samostalno odlučuje o mnogim stvarima. Na primer, koje nadležnosti ima Ministarstvo. Posebno ću se osvrnuti na tačku 5) gde se kaže – "podnosi Vladi najmanje jednom godišnje izveštaj o stanju i rezultatima inventivne delatnosti u Republici". O ovoj delatnosti morala bi biti obaveštenane samo Vlada, nego i Skupština Srbija, a da ne govorim o nadležnosti Ministarstva, gde je odgovoran za razvoj, realizaciju i pospešivanje inovacionih delatnosti. Zatim,samoj nadležnosti i ingerenciji ministra pripada i formiranje odnosno obrazovanje komisije za praćenje razvoja i komercijalne eksploatacije inovacija. Mislimo da ova komisija ima veliki značaj. Bilo bi previše jednom ministru da on sebe ovlasti, bez obzira ko je taj ministar, kog stručnog zvanja ili kvalifikacije, da možesebe da ovlasti da može da formira ovu komisiju koja, pored ostalog, priprema ekspertske analize u oblasti inovacione delatnosti, zatim analiziranje inostrane prakse u ovoj oblasti, inicira izmene važećih zakona i ostalih propisa u ovoj oblasti, sa ciljem podsticanja inovacione delatnosti. Mislim da ovu komisiju treba formirati pri Ministarstvu, ali uz predlog nosioca inovacione delatnosti. Verujem da je to pravičnije i da sektor za naučnoistraživački razvoj pri Ministarstvu za nauku ima tu ingerenciju da može, na osnovu tih predloga, formirati ovu komisiju, koja ima izuzetan značaj. Zatim, imamo poglavlje dva - registar inovacione delatnosti. U članu 11. stav 3. kaže se: "Ministar utvrđuje uslove u pogledu potrebne organizacione i stručne strukture pravnog lica, kao i u pogledu stručnosti i rezultata rada fizičkog lica, pod kojim pravno, odnosno fizičko lice može biti upisano u registar, kao i u pogledu uslova pod kojima se briše iz registra". Jednostavno, čitam samo neke napomene, da su date sve prinadležnosti u oblasti inovacione delatnosti ministru. Znači, ministar može ovde da zloupotrebi svoje nadležnosti. Ne kažem da ovo treba da budu u nadležnosti Ministarstva, jer se time izbegava formiranje nekog novog saveta, ne znam kako bi ga nazvali, ali time bi se taj birokratski aparat umanjio. Mislimo da Ministarstvo za nauku može ovo malo da decentralizuje,jednostavno da ovaj posao obavljaju određeni sektori, a na predlog onih kompetentnih koje sam pre pomenuo. Za razliku od toga, na Predlog zakona o inovacionoj delatnosti, mi srpski radikali imamo dosta primedbi, neke su izrekle moje kolege, a ja ću podsetiti na neke. Izvinjavam se, radi se o zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti, imamo Poglavlje dva, član 8 - Strategija naučnog i tehnološkog razvoja Republike Srbije. Imamo predloženo da ovu strategiju naučnog razvoja Republike Srbije donosi Vlada Republike Srbije. Mislimo da je ta primedba gospodina Mašića bila na mestu, da ovu strategiju treba da definiše ovaj visoki dom - parlament i to ne na 10 godina, kako se predviđa ovim članom i da to čini Vlada Srbije, nego na pet godina. Ne možemo mi prognozirati koliko ćete vi da vladate. Mislim da nećete ni pet godina, nego mnogo manje, ali ono što je mnogo - mnogo je. Deset godina je mnogo. Ova strategija je mnogo bitna za naučnoistraživački rad. Član 9. poslednja dva stava: "Strategija se donosi za period od 10 godina. Strategija se naročito ostvaruje putem programa od opšteg interesa utvrđenih ovim zakonom". Znači, ako pročitamo značaj ove strategije morali bi zaključiti da ovo nije dobro definisano i da ovo treba ispraviti, što će biti predloženo amandmanski da se reši. U trećoj oblasti imamo obezbeđenje kvaliteta naučnoistraživačkog rada i razvoj naučnoistraživačke delatnosti. Ovde imamo poređano - nacionalni savet itd, i imamo formiranje ponovo nacionalnog saveta za naučni i tehnološki razvoj. Moji prethodnici su o tome dosta govorili. Podsetiću da vi, izgleda mi, u svakoj oblasti i gotovo u svakom zakonskom projektu predviđate nekakav nacionalni savet ili agenciju, nekakve centre. Ako uzmete u obzir, ako ovde pobrojimo šta je predviđeno članom 11 - nacionalni savet za naučno-tehnološki razvoj, znači, odbor za akreditaciju, pa onda komisija za sticanje naučnog zvanja, zatim, zajednica instituta Srbije itd. Ako uzmete sve ovo -koliko ima članova i da to treba da se finansira iz budžeta, mislimo da je to premnogo našim građanima Srbije. Pošto moje kolege imaju sigurno dosta toga reći o ovome, na kraju reći ću da ovde, što je još loše u svim ovim zakonima jeste što nisu predviđene nikakve kaznene odredbe. Ovde se ne zna ko će kome odgovarati u slučaju nekih prekršaja, privrednih prestupa ili bilo čega drugog. Zatim, na kraju, da kažem da ovi zakonski projekti treba da suze delovanje nevladinih organizacija, Soroša,da na taj način sprečimo odlivanje naših kadrova iz naše zemlje. Toliko. Hvala.
Hvala, gospodine Veselinoviću. Reč ima narodni poslanik dr Dragoljub Kojčić. Neka se pripremi narodni poslanik Mileta Poskurica. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo, ne znam da li ovo sa čim ću početi ima oblik naučnog iskaza, ali bih rekao da imam utisak da postoji neko ko u životu i u svemiru pakuje stvari. Evo, danas je 29. novembar, čuveni veliki dan jugoslovenskih naroda, specijalno njihovog najvećeg sina. Imao sam neizostavnu asocijaciju upravo na Broza. Razlog zbog čega mi nismo imali svoju enciklopediju tokom 60 godina je, pre svega, vrlo jasno - politika Josipa Broza Tita. Postojao je Leksikografski zavod u Zagrebu, na čijem čelu je kao direktor bio Miroslav Krleža. Mismo učili da svet izgleda onako kako je prošlo kroz prizmu Miroslava Krleže. Nije uveseljavajuća ni činjenica da je postojalo, u izdanju "Narodnog dela" pre Drugog svetskog rata,jedno izdanje enciklopedijskog tipa koje se zvalo "Sveznanje", jedna pozamašna zelena knjiga koju je uredio Petar Petrović. Ali, i tu smo, iz obzira prema drugim pripadnicima trojednog plemena, morali da vodimo računa šta će se reći o banu Jelačiću, šta će se reći o Anti Starčeviću. Kako će izgledati borba srpskog naroda za ujedinjenje 1914. do 1918. godine i tako dalje. Dakle, vreme je došlo da srpski narod dođe do apsolutne samospoznaje, do apsolutne samosvesti. Sećam se, dok sam bio urednik lista "Država", mi smo ga 1990. godine nazvali List za politiku, kulturu i ekonomiju, pa smo onda shvatili posle dva ili tri broja da je mnogo važnije da napravimo jedan drugačiji raspored pojmova i da stavimo da je kultura ispred politike i ispred ekonomije. Kultura je izvorište svega, kultura je izvorište samog smisla postojanja. Ne mogu da se ne setim da reč "enciklopedija" inače znači kružno znanje, od koga god pojma da krenete, kada prođete sve cikluse znanja, na kraju ćete se vratiti na onaj od koga ste počeli. Elem, imam opet jednu asocijaciju, a to je šećer. Kakve sad šećer ima veze? Ima, ima vrlo direktne enciklopedijske veze. Gospodo, mi znamo kakoje izgledalo kada su naši tzv. privredni subjekti prepakivali šećer i ispostavljali ga Evropi kao naš. Isto se to radilo sa srpskim jezikom kada je prepakivan i napravljeni novi jezici, kao što je u ovim danima tzv. crnogorski jezik i ostali jezici. Dakle, šta mi moramo da uradimo? Mi moramo jednostavno da izvučemo pouku iz toga šta nama valja činiti. Nama valja shvatiti, a to je rekao jedan veliki filozof iz 20. veka kada je pokušavao da objasni kako nastaju nesporazumi između ljudi, nastaju tako što iste reči ili iste pojmove upotrebljavaju na dva različita načina. Nama sledi ujednačavanje pogleda na svet, nama sledi da mi prvo između sebe napravimo pojmovne, i obrazovne, i kulturne, i svakojake druge standarde, da nam se ne bi desilo da ne znamo kako da izdamo udžbenik, da ne znamo šta ćemo napisati o Grigoriju Božoviću, a šta ćemo o Dragiši Vasiću. Da li će neko reći, to je narodni neprijatelj, a on u stvari bi trebalo da u svakoj enciklopediji stoji kao veliki srpski pripovedač. To je ono što Srbija mora da uradi, a što je reformsko po svojoj suštini. To je prva reforma koja stoji, da kažem, kao zadatak ispred srpskog naroda. Ovi što su prepakovali naš jezik, za njih važi ono što je nekada rekao Epiktet, pa kada kaže - uzmeš nešto tuđe, pa poveruješ da je tvoje, onda si na pogrešnom putu koji će ti se kad-tad lupiti o glavu. Dakle, u Novom Sadu negde pre 40 godina vodila se bitka za jezik koju, nažalost, mi nismo dobili. Tada je jedan od dogovora velikih lingvista iz Zagreba i Beograda bio da će tzv. jedinstveni srpsko-hrvatski jezik da bude tako upriličen da će u zagrebačkoj varijanti da se kaže tačka i zarez, a mi ćemo da prihvatimo da se kaže zarez, s tim da će onda oni prihvatiti da se kaže tačka. U jezičkoj praksi, koja je u stvari pravi lakmus papir svakog političkog odnosa, u Zagrebu se uvek govorilo točka i uvek govorilo zarez, a kod nas osim eto te neke tačke, kao sećanja na srpski jezik, upotrebljavao se zarez. Gospodo, taj zarez i dan-danas čujem. I dan-danas čujem, i to od ljudi sa najviših mesta, da kažu euro umesto evro. Evro je srpska reč za Evropu i svi koji kažu euro pokušavaju da se opravdaju i kažu da je to internacionalni termin. Koliko znam, Englezi kažu juro, Nemci oer i tako dalje. Elem, da bismo mi uspostavili jedan sistem pojmova i sistem znanja koji će biti srpski, koji će nam omogućiti da i mi budemo kosmopoliti, koji kada bude stao na jedan CD, moći će svaki naš inženjer ili radnik koji odlazi u svet, kada ode tamo da kaže, nosim Srbiju sa sobom, nosim srpstvo sa sobom, bez obzira da li sam iz Banja Luke, da li sam iz Podgorice, da li sam iz Beograda, da li sam iz Temišvara. Dakle, mi ćemo morati da napravimo jedan tako interesantan poduhvat koji je, mislim, dostojan da bude izazov svake velike generacije. To je, ako smo dostojni toga da budemo velika generacija, da učinimo da vrh srpske kulture, koji se pre šesto godina pod Nemanjićima ukazivao u svim oblicima kulture, od likovne, muzičke, od kulture ratovanja do kulture bankarstva, putogradnje i tako dalje, kada smo bili u špicu civilizacije svoga doba, da učinimo sve kao da tih šesto godina mraka i praznine nikada nije bilo, kao da je Srbija nastavila da postoji u ozbiljnom, kulturnom, civilizacijskom kontinuitetu. Zbog toga, pravo da vam kažem, mislim da se u stvari Srbija danas nalazi u najmanjoj tački i kada počnemo da vodimo računa o toj najmanjoj tački, onda ćemo dobiti kompletnu igru za srpske nacionalne i državne interese. Ta tačka se bukvalno zove zapeta.
Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica, a neka se pripremi narodni poslanik Ivan Živadinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi danas, moram da priznam, za razliku od nekoliko dana unazad, raspravljamo u jednoj mirnoj atmosferi, tolerantnoj. Nije to samo zato što je tema o kojoj govorimo dovoljno ozbiljna i prihvatljiva za ovakav način, za intonaciju razgovora i sa opozicione strane, nego mislim i da personalno rešenje koja ovde predstavlja ministar, zaista čovek sa kojim se može dogovoriti, raditi, i to je nešto što je mogući model, tako bi trebalo da funkcioniše kompletna Vlada. Na stranu komplimentiranje ministru, mislim da zakon koji je podneo apsolutno nije onako u detaljima kako bi SRS želela da ga vidi, kako ima ona svoju vizuru ovog zakona, ali to je zakon koji čini jedan kontinuitet u odnosu na pređašnji, odnosno pokušava da ispravi od onoga što nije valjalo i daje nekakve vizure za budućnost. Nećemo se u svemu tome mi složiti, ali sigurno hoćemo u jednom, da delujući po starom zakonu, kako smo do sada regulisali naučnoistraživačku delatnost, sećamo se da je Domazet u priličnoj meri upropastio mnoge institute, zavio u crno, postavio nejasne odrednice zbog kojih se mnogi nalaze u poziciju u kojoj se nalaze instituti i tek sadašnja rešenja ovog zakona će utoliko bolje, ukoliko se bude više amandmana usvojilo, da regulišu, da učvrste njihovu poziciju, da stvorimo jedno normalno tržište, jedan normalan ambijent kruženja izmene znanja i konkurenciju znanja, kako je to neko skladno rekao. Način na koji se predloženim zakonom o istraživačkoj delatnosti – pre svega o njemu govorim i na njega mislim, budući da o tome da treba da idemo i sa rečnikom, enciklopedijom nema dileme i, naravno, od toga da ćemo formirati institucije koje će podržavati izvršenje ovog zakona kroz četvrti zakonski projekat koga nisam pomenuo, to sasvim stoji – osnovni koncept kako je u zakonu zamišljeno, mislimo da neće moći do kraja da proprati tok novca. Osim ako se ne bi na poseban način stavio akcenat na delatnost matičnih odbora, budući da imaju stvarne nadležnostiu neprekidnom pristupu i kontaktu sa onim koji su nosioci projekta, sa ocenom validnosti projekta, sa ocenom validnosti istraživača. Nadamo se da kriterijume koje budu propisali, koje im Nacionalni savet bude predložio da će biti takvi, da će moći srazmerno ozbiljnosti situacije i težine za ovo vreme da se stvore zaista zadovoljavajući kriterijumi i da niko ne bude oštećen, ali da ne bude takvih lažnih naučnih zvanja, koji ne mogu sebi da potkrepe objektivnost onoga čime se kandidat i institucija koja konkuriše za projekat do tada bavila. Mislimo da što se tiče strategije i to generalno što se tiče koncepta, kada govorimo o zakonu i donošenju strategije, delim mišljenje sa poslaničkom grupom koja je do sada iznosila stav o tome, da je jednako kao i strategije ostalih segmenata ovog društva trebalo da usvaja parlament, ali ovo nije ni prva ni poslednja koju donosi praktično ministarstvo, odnosno Vlada, jer ipak ide iz ministarstva na Vladu. Mi nemamo strategiju u obrazovanju, nemamo strategiju ni u zdravstvu. Videli smo da nam ministarstva donose svoje zakone. Ovo je jedan od primera gde doneti zakoni mogu da umanje, osujete značaj i stav nad sprovođenjem i ovog zakona, mislim naravno za one koji to do kraja nisu razumeli, na Vuksanovićev zakon o visokom obrazovanju, o prosveti, koji je zaista dao dosta loših rešenja i sada po inerciji ovaj zakon mora dosta toga da preuzme. Ne može se sada izvan toga ići, jer one su u neku ruku granične, ali vrlo isprepletene delatnosti, naučnoistraživačka i obrazovna, i teško da je to moguće odvojiti. Ovaj zakon nema intenciju da odvoji, i to je dobro, i nema potrebe praviti dva kanala o jednoj istoj priči. Ali, kada je reč o ovom telu, koje je i u ranijem zakonu i u ovom, budući kao globalni politički ambijent stvari donosi globalne i strateške odluke, a to je Nacionalni savet, predloženo je da Nacionalni savet imenuje Vlada i u ovlašćenjima koja su u tom savetu data kao veoma važna, a to je pre svega donošenje osnovnog programa za strateški razvoj koji se sadrži u samoj strategiji. Kod donošenja tog osnovnog programa i opštih interesa koje on treba da prestavlja u strategiji, ključnog segmenta te strategije, za koju smo rekli da mislimo da je možda predugo 10 godina, i ne samo po pitanju odnosa političkih snaga, ne bi ni trebalo toliko od toga da zavisi, naučno istraživanje, naučni instituti, političke snage. To je nekakvo interciono ponašanje u nauci koja ide naviše. Ako je već tako, moguće je da je dugo, budući da ne znamo šta će biti sa našom privredom, kojoj su masa privremenih istraživačkih projekata namenjena za privredni razvoj. Kada smo u upitu šta će od svega ostati naše i koliko će, kao što su neki prethodnici govorili od toga što ostane naše biti zainteresovana naša istraživačka naučna delatnost, stručna da krene sa projektima i da oživi, popravi, inovira, pitanje koliko će to neko, ako nam sve to budu stranci gazde i dozvoliti ili ubaciti nekog drugog. Najgora varijanta je da oni konkurišu za naše projekte i da rade na našem terenu. Ali, dobro, pretpostavljam da ima mehanizama kojim ćemo se štititi i od toga, a osobito što su opet neki govorili da se kroz različite institucije i kroz različite organizacije ne ugnezde nevladine organizacije i da počnu da nose novac za neko drugo uređenje, za nekakav drugi društveni odnos, druge koncepcije, pre svega iz oblasti drugih društvenih ili humanitarnih nauka, gde ništa nije nemoguće. Budući da, kao što vidimo iz Predloga zakona, ništa nije nemoguće, pa i da naučnoistraživačke organizacije mogu osnivati čak i lokalna samouprava, pojedinac, fizičko lice, ako ima dovoljno para, da bude i potpomognut spolja, samo da osnuje, pa da našim parama, poreskihobveznika, ne daj bože, truje javnost, rasrbljava i radi sve ono što ne očekujemo od njih da rade i što su na delu pokazali da rade. Kod jednog od članova, gde smo hteli da intervenišemo, predložili smo ministru izvesne intervencije u tom stilu, a to je kod donošenja tog programa od opšteg interesa, gde po Predlogu zakona ministar očekuje da munacionalni savet, kao krunsko telo, pomogne u tome i donese strategiju, i u jednom delu je predviđeno da ako oni to ne urade da to ministar uradi sam. Prvo, mi mislimo da ministar, kakav god da je, kakve god kompetentne saradnike da ima, nije baš u stanju da to uradi sam. A drugo, zašto bi tolerisao tom izabranom nacionalnom savetu da ne radi svoj posao. Čak smo amandmanski tražili da se od Vlade traži da imenuje novo telo. Kod nadležnosti, bar što se tiče programa od opšteg interesa za Republiku Srbiju, tu su projekti osnovnih istraživanja. Može ministar, može još mnogo toga, ali kod programe naučnoistraživačkog rada SANU i Matice srpske besmisleno je, kada već ima svoje članove u tom savetu, da im ministar kroji politiku i program. On da bi to uradio i ma ko iz Ministarstva mora da ode kod tih ljudi i da se sa njima čuje i da radi, a mi onda izaberemo glomazno telo, i da ga otkinemo od birokratizma, i da mu damo prerogative, kako god da je, po našem mišljenju, formirano, na način na koji bismo mi radili drugačije. Ali, neka ti ljudi nešto i rade, i bilo bi od koristi da rade, a to je prvi zadatak koji moraju ozbiljno da urade, a sve drugo se odvija po šablonskom prenosu na niža ovlašćenja. Prema tome, zaista bi trebalo ministru dati zakonsku mogućnost da predloži smenu tih ljudi i da se imenuje novo telo od onih ljudi koji žele da rade. Uvođenje reda i u toj oblasti ne bi naročito bilo od velikog problema. Nacionalni savet treba da da i druge važne odluke,predlaže ministru strategiju i da ministar tu strategiju iznosi na Vladu, dakle, kompletnu strategiju i program istraživanja od posebnog značaja. Tako da je to telo kome su date prilične nadležnosti i da ne bude čisto političko telo, a ranije čini mi se da se i tako zvalo u ovom zakonu, imalo je neku političku odrednicu. Prema tome, mislimo da ono treba da radi i da u tom radu se spreči često samovolja ministra i mogućnost da on sam donosi predloge, ma koliko bio kompetentan, nemoguće je da u svim segmentima koji se tiču ovako ozbiljne delatnosti može da uradi sam. Odbor za akreditaciju mislimo da bi trebalo da uvede reda i poretka u institucije i naučnoistraživačke organizacije, da ih postavi na pravo mesto. Kriterijumi moraju da se usaglase i posle ovog zakona mi nećemo moći da utičemo odavde sa govornice na kriterijume. Verujemo da će za to institucija nacionalnog saveta biti dovoljna. Nešto bih još želeo da kažem oko rada matičnih odbora. Mislim da će oni po konceptu zakona biti glavni nosioci i glavni i odgovorni urednici zbivanja na terenu naučnoistraživačke delatnosti. Dakle, kroz njihove ruke bi trebalo da prolaze projekti i da se vrši njihova ocena, procena elaborata, opravdanosti. Da se na višoj instanci, kada se projekti podnose ministru, odnosno savetu, vrši nekakva ekvilibracija, ne apsolutna ravnoteža između naučnih polja i disciplina, gde će ko konkurisati. Naravno da mnoge stavke iz konkursa za projekat mora aplikant da priloži, ali mislimo da će se vršiti racionalno i trebalo bi da se iskoristi prilika da se to jednom stavi u red i da ne postoje nauke i naučna polja ili oblasti koje se favorizovano iz budžetskih sredstava razvijaju, prave i realizuju svoje ideje, bez konačnog i opipljivog doprinosa i na domaćem i internacionalnom planu. Mislim da nekim stvarima te vrste treba stati u kraj. Znam iskustva iz one Ivkovićeve komisije, gde su zaista svakakvi projekti prolazili, svakakva procena i impakt faktora, a to je bilo krajnje prizemljeno i mnogo se govorilo tada i o uticaju sankcija i ovoga i onoga. Mislim da sada treba uzeti u obzir i vreme kroz koje smo prošli, ali treba uozbiljiti i izoštriti kriterijume. Jedna opaska, bay the way, koju sam primetio, a to se odnosi na mogućnost slobode saopštavanja, objavljivanja i predstavljanja naučnih rezultata. Ovaj zakon će opet biti naslonjen na deo zakona koji smo netom imali sa prethodnim ministrom u žestokoj raspravi, gde on zabranjuje interpretaciju, smatrajući reklamiranjem slobodnih naučnih rezultata ako oni nisu objavljeni na stručnim skupovima. To ne znači da ovde sloboda objavljivanja podrazumeva i medijsko prikazivanje rezultata, to je član 7. Ako se uzme recimo da neko na televiziji objavi rezultat nekog instituta za medicinske nauke, pa će to ispasti reklamiranje tog instituta po onom zakonu. Mislim da ovde kako je dato, da je to bolje rešenje nego ono koje imamo u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Tamo je to stavljeno, ne daj bože, da čovek koji odradi nešto na svom institutu, i ako to pokaže javnosti, on dolazi u koliziju sa zakonom. Ovde to nije tako i verujem da je to jedno od rešenja koje je prevazišlo problem, pa makar i što se tiče instituta koji se bave time, a i naravno visokoškolskih ustanova koje mogu biti uključene na različite načine u rad naučnoistraživačkih organizacija tipa instituta. Kada je reč o finansiranju razumljivo je to projektno finansiranje, ono posebni projekti i programi i tu moguće treba biti oprezan kod odobravanja sredstava za takve, a osobito za ona polja, one segmente koji se tiču tzv. civilizacijskih dostignuća, internacionalnih studija itd, gde se radio jako malo sredstava. A čuo sam gore na Odboru da smo ranije imali veću kvotu bruto društvenog proizvoda koja je išla u naučnoistraživačku delatnost. Sada je to malo i moramo racionalno ići sa upotrebom finansijskih sredstava. Verujem da će ministar sam svojim personalnim dignitetom, jednako kao institucije koje mu budu u tome budu pomagale, pokušati da to dovede u kontrolisane tokove.
Hvala, gospodine Poskurica. Reč ima narodni poslanik Ivan Živadinović, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Todorović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, posle svih burnih rasprava koje smo imali poslednjih desetak dana rada, i vikendom i noću, napokon smo ovaj brod doterali do nekih mirnijih voda. To su zakoni o inovacionoj delatnosti, o naučnoistraživačkoj delatnosti, i dva zakona oko kojih verovatno niko ne može da kaže da je protiv, a to su zakoni o rečniku SANU i zakon o enciklopediji. Zakon o inovacionoj delatnosti bi trebalo da uradi nešto o čemu su svi pričali zadnjih dvadesetak godina. Srbiji je potreban razvoj. Nema razvoja u jednoj zemlji bez razvoja inovacija. Ono što mi, kao jedna siromašna zemlja, a moramo da priznamo da smo siromašna, nismo do sada mogli da pratimo, a to je da ulažemo više novca u inovativni deo, gde bi se taj novac vratio kroz neke proizvode u našu zemlju. Ovaj zakon predviđa izjednačavanje privatnog i javnog sektora. Znači, ljudi koji se bave privatno ovom delatnošću neće biti diskvalifikovani i ovim zakonom postojeća infrastruktura se neće uništavati, kao što neki ovde imaju običaj da kažu, već će se postojeća infrastruktura održati i doći će do razvoja. Šta je bitno što ovaj zakon donosi? Videli ste i sami da smo zadnjih petnaestak godina imali veliki odliv visokostručnog kadra. Praktično u 90% slučajeva to su bili ljudi koji su s početka 90-tih pa do današnjih dana odlazili iz ove zemlje. Zakon o inovacionoj delatnosti će omogućiti zapošljavanje visokostručnog kadra i ono što u zemljama u tranziciji, kao što je Srbija, do sada nije baš bilo transparentno i nije bilo mogućno, ovaj zakon će omogućiti konkurenciju. Kod nas je do sada bio veliki jaz između nauke i privrede. Ljudi na institutima i fakultetima su bili prilično inertni, nezainteresovani za proizvodne procese, bavili su se teoretskim oblastima, a to mogu slobodno da kažem jer sam hemičar. Radio sam u privredi, a radio sam i u jednoj naučnoistraživačkoj instituciji. Znam da su na fakultetima ljudi bili prilično inertni, ali je ta inertnost bila još veća u privredi, jer su se ljudi plašili da krenu u neke nove projekte, pa tako u svakoj fabrici u Srbiji imate neki odsek za razvoj, gde su neki kadrovi "izlizani", upotrebljeni ili politički nepodobni mogli da se "spakuju". Mi smo popularno takve kancelarije zvali Fordov ofis, jer je Ford imao običaj da svoje islužene inženjere spakuje u jednu kancelariju gde ne bi ništa radili, a dobijali bi platu kao da rade puno radno vreme i da imaju kompletne inovacije, ali ti ljudi bi kasnije zbog potpune nemotivisanosti, ne novčane nego zbog toga što takvim ljudima treba podstrek da stalno prave nešto novo, napuštali firmu i odlazili dalje. Zakon predviđa formiranje registra inovacione delatnosti za korisnike sredstava sa preciznim kriterijumima i predviđa da se inovaciona delatnost finansira do 50%. Naravno, za ovo je potrebno formirati jedan fond koji će se baviti ovom oblašću i u koji će u prvoj godini iz budžeta Srbije doći 987 miliona dinara. Naravno, ta sredstva će se povećavati u narednim godinama i očekujemo da će dati dobre rezultate. Zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti naravno da se nadovezuje na zakon iz 1993. godine. Ne možemo tu da pravimo neke bitne rezove, ali će poboljšati kontrolu nad tim naučnoistraživačkim institucijama. Formiraće se naučni savet i uvesti akreditacija tih institucija. Instituti će se organizovati u Zajednicu instituta Srbije, a ovaj zakon je savremen, tranzicioni i daje mogućnost da se do 49% instituta privatizuje, naravno uz saglasnost Vlade. Srpska enciklopedija i rečnik Srpske akademija nauka i umetnosti, svi ste svesni da su to kapitalna dela koja su dugo godina čekala. Čuli smo u izlaganjima mojih prethodnika da se svi ovde pozivaju na neke enciklopedije, ali ću vas podsetiti da je još Vuk Karadžić Srpski riječnik početkom 19. veka izdao uz mnogo problema u porodici, uz mnogo problema za nalaženje sredstava. Nije imao mnogo razumevanja kod tadašnje političke elite u Srbiji, ali i sami znate da su taj rečnik studirali i Gete, i mnogi evropski naučnici tog vremena. Praktično, taj rečnik je otvorio vrata Srbiji, tada vazalskoj zemlji, a kasnije nezavisnoj zemlji. Ovi projekti će otvoriti vrata Srbiji, ne na onaj način na koji je to uradio Vukov rječnik, već na jedan sasvim novi način. Mnogi su zaboravili plemenitost ovog naroda, mnogo su zaboravili bogatstvo našeg jezika, bogatstvo naše književnosti, ali nadam se, kada se ovi projekti budu završili, da ćemo imati mogućnost da se svetu predstavimo u jednom novom ruhu. Neko od prethodnih kolega je napomenuo da postoje problemi nepoštovanja ćirilice. Ja ga podržavam. U članu 12. zakona o srpskoj enciklopediji piše da će enciklopedija biti napisana srpskim jezikom i to ćirilicom. To je doprinos ljudi koji će raditi na ovom projektu za očuvanje srpskog jezika i ćirilice. Kao što znate, ova enciklopedija će verovatno izaći 2015. godine. Jedva čekam da se to desi. Nju će pratiti rečnik Srpske akademije nauka i umetnosti, koji nije samo od značaja za Srbe, srpsku državu, već i za šire područje Balkana gde se ovim jezikom govori, kako god ga neki nazivali. Do sada je Srpska akademija nauka i umetnosti stigla do slova "O", a nadam se da će posle ovog zakona ovaj proces ići znatno brže. Naravno, u ovom poslu neće učestvovati neki kvazidoktori nauka i akademici nekih ruskih, ukrajinskih i ne znam kakvih akademija, tipa Mira Marković, Dragomir Karić, Bogoljub Karić, ali se nadam da će u srpskoj enciklopediji pod slovom K pisati - Karić Bogoljub, već 10 godina na robiji zbog falsifikovanja, pronevere, krađe i da će iza tog imena biti, vidi pod T, gde piše - Tadić, zajedno su radili, pokušali da sruše Vladu Srbije 2005. godine, ali nisu uspeli. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović, a posle njega narodni poslanik Goran Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz resornog ministarstva, meni je taman ostalo toliko vremena da ukratko iskritikujemo jedan tekst Predloga zakona i to zakona o inovacionoj delatnosti. U toj oblasti sam radio, dosta poznajem to i neću da kritikujem ono što ne znam. "Pod inovacijom, u smislu ovog zakona, smatra se novi proizvod, proces, tehnologija itd." Po meni, tu nedostaju pojmovi, pronalazak, tehničko unapređenje, korisna ideja, a kasnije ću objasniti šta to znači i zbog čega mislim da bi ti pojmovi trebalo da budu u tom članu 3. Znači, pronalazak, tehničko unapređenje, korisna ideja. U članu 4. kaže se: "U obavljanju inovacione delatnosti, kao i korišćenju podsticajnih mera, privatni i javni sektor su ravnopravni". Mislim da bi u terminološkom kontekstu doslednosti radi trebalo da bude "pravna i fizička lica" jer to već u članu 11. stav 4. pominjete. Radi terminološke doslednosti moglo je da stoji "pravna i fizička lica", ne bi ništa smetalo. U delu ko su subjekti koji se bave inovacionom delatnošću nedostaje majstor, a objasniću vam pojam majstora. To je radnik iz proizvodnje. U bogatom iskustvu, najveći broj inovacija su radili ljudi koji se neposrednim poslom bave u nekom procesu rada bilo koje vrste, na određenoj mašini, pa smisle neku inovaciju, poprave, uštede u potrošnji materijala, povećaju produktivnost na toj mašini, povećaju dohodak, smanje troškove. To je značajna inovacija gde su se kasnije u postupku pokazali rezultati, gde su ljudi zahvaljujući toj inovaciji ostvarenih rezultata rada u procesu proizvodnje, ostvarili velike uštede, podneli zahtev da im se to prizna, da im se eventualno materijalno verifikuje. Često su vođeni i dugi sporovi da se naplati rad koji je opredmećen na osnovu te inovacije, pronalaska, tehničkog unapređenja itd. U tom smislu ću kasnije objasniti na šta mislim. Nisam majstor da napravim bure, al'' sam majstor, kako ide u narodnoj pesmi. Mislim da u članu 13. ova podela na visoke i srednje nije baš srećno urađena. Još jedna kratka primedba, ne insistiram na tome, ali mislim da je loš prevod "poslovno-tehnički inkubator". Pojam inkubator u nekim drugim oblastima vezuje se za nešto drugo. Moglo se možda naći neko bolje rešenje, ne insistiram, ali za moj pojam to nije baš dobro. Šta se smatra u članu 22, gde se kaže da inkubator "okuplja u svom sastavu najmanje tri člana", u smislu ovog zakona šta se smatra članom te društvene institucije koju pravite kao sistem, tu ne sporim ništa. Šta je ono što bih hteo da pokažem iz mog bogatog iskustva iz prakse, baveći se ovim, recimo 80-tih godina prošlog veka, u jednom velikom sistemu, kao što je RTB Bor. RTB Bor tada je imao preko 40 velikih radnih organizacija, sa osnovnim ili bez osnovnih organizacija, sa velikim brojem zaposlenih, gde je prerađivao preko 500.000 tona koncentrata bakra, što domaćeg, što uvezenog. Pravio je proizvodnju od preko 120.000 tona bakra, preko 10.000 kilograma zlata, preko 120.000 kilograma srebra, selena itd, gde je imao u svom sastavu taj rudarski deo proizvodnje, hemijsku industriju, kao "Prahovo", kao "Zorka", gde je imao prerađivačku industriju "Sevojno", fabriku cevi, fabrike bakarne žice. Jedan veli sistem. Reći ću vam zašto to govorim. Mi smo hteli da naučimo naše direktore tih velikih sistema, da organizujemo inovacije znanja, pa u jednom velikom hotelu na Borskom jezeru, u jednoj sali koja je otprilike ovolika i veća, angažujemo vama svima poznate profesore na određene teme, pa u oblasti upravljanja i rukovođenja, između ostalog pojavila se i ova tema inovacije, doprinosi tehničkog unapređenja. Razvila se žustra rasprava i vama poznati i cenjeni profesori, i meni i vama, Stjepan Han, javi se za reč, bio je problem tehničkog unapređenja, pronalazaka, mogu li nešto da kažem. Predsedavajući jedva dočeka da čuje uvaženog profesora i on počinje ovako. Parafraziram, setićete se svi onog gradiva iz srednje škole, Arhimed, stara Grčka, izašao je, eureka, pronašao sam, i u to vreme u staroj Grčkoj kaže - kada god se nešto pronađe oni zakolju vola da proslave to, pa ako je mali pronalazak, malog vola, ako je veliki pronalazak, velikog vola. Od tada volovi ne vole pronalaske. To sam ispričao da ne bi neko ušao u polemiku šta je pronalazak, a šta ne, da ne bi došlo do neprijatne situacije. Brzo se završava rasprava, svi smo shvatili šta je tema, zaključilo nas nekoliko, veliki broj rukovodilaca u tom delu, shvatili smo šta je inovacija, značaj te inovacije, niko se tome nije protivio. Bio je problem zapravo da li treba priznati nekom majstoru, inženjeru, inovaciju, ako je on to otkrio tokom rada. Mislilo se da je plata bila dovoljna da čovek zaradi, pa ako nešto izmisli revolucionarno, značajno, da mu je to dovoljno što je on dobio platu i ne mora ništa van toga da dobije. To je bilo pogrešno, nije dalo stimulans tim mladim ljudima da razmišljaju, da unaprede proces rada, tehnološki proces da poboljšaju, ako ništa drugo uslove rada, zaštitu na radu, da postignu bolji kvalitet, da urade u smislu smanjenja troškova, smanjenja materijala ili funkcionalnosti proizvoda. Sve je to inovacija i mislim da vam nedostaje malo, ne vidi se taj pojedinac, a moglo bi, jer se svodi sve na institucije. Sada pod pojmom inovacije, ono što smo mi napisali, zato sam doneo jedan skroman pravilnik o inovacijama koji je tada važio na nivou radne organizacije, osnovnih organizacija, da li su proizvodne ili stručne službe itd. Onako, kratko ću, imam još par minuta. Pod "pronalaskom" se smatra novostvoreno tehničko-tehnološko rešenje kojim se rešava konkretan problem. Smatra se da je pronalazak nastupio ili stvoren u toj osnovnoj organizaciji itd. Posle isteka toga, možda je čovek radio, pa je otišao, pa je podneo zahtev da je nešto smislio, izmislio, pa traži da se naplati. Napustio preduzeće, pa je onda bio problem spora oko toga itd. To smo onda u tom smislu definisali. Pojam "tehniko unapređenje". Tehničkim unapređenjem smatra se svaka racionalizacija rada, koja nastaje primenom poznatih tehničkih sredstava, tehnoloških postupaka u svim fazama procesa rada kojima se postiže, pa onda kaže - povećanje dohotka, povećanje proizvodnosti rada, poboljšanje kvaliteta, poboljšanje tehničke kontrole proizvoda, poboljšanje zaštitite na radu, životne sredine itd. Pojam - korisnik predloga. Korisnik predloga smatra se svako racionalno i primenjeno rešenje u cilju poboljšanja postupaka, pa da li je u pitanju proizvodnja, održavanje sredstava rada, povećanje produktivnosti mašine, da li je smanjenje utroška materijala itd. Dalje smo razrađivali to podnošenje, kada se dođe do korisne ideje, predloga, da se to kvalifikuje, odredili smo način podnošenja predloga za unapređenje proces rada, postupak podnošenja rešenja i obrada predloga, pa organi koji razmatraju i odlučuju o priznavanju prava na predlog unapređenja itd. Govorili smo o utvrđivanju efekata nagradnog. Morali smo ako je neko podneo zahtev, dokazuje da je on to ugradio u procesu rada, postigao određene efekte, uštede, povećao proizvodnost ili produktivnost, materijalizovao to kroz ostvarenje dohotka, koji je deo njemu pripadajući, zato što je čovek radeći u tom poslu nešto uradio. U cilju unapređenja inovacione delatnosti, poboljšanja, stimulisanja što većeg broja ljudi da se tim poslom bavi i da bude nagrađeno za taj rad, pored svih tih teškoća, sujete, zlobe, nezadovoljstva, nepoznavanja ili nedobronamernosti, mi smo pored tih opštih, posebnih, zajedničkih odredaba, napisali - i obavljanje stručnih poslova od zajedničkog interesa. Majstor koji ima dobru ideju, otkrije nešto, a nije u stanju da to tehnički obradi, u smislu da podnese zahtev, da ga nacrta, skicira, onda smo mu odredili službu koja će da mu pomogne da tu ideju predstavi na najbolji način, da je tehnički opremi, da nacrta ako treba, pa smo onda u tom smislu čak osnovali i aktiv, koji smo zvali Aktiv pronalazača u tom preduzeću, koji se bavio tim poslovima, pomagao inovatorima da podnesu zahtev, borio se da ostvare svoja prava, pomagao im da učestvuju na izložbama radničkog stvaralaštva u to vreme itd. Sve u svemu, mislim da je kratak zakon, pa je kratka i kritika, ali imalo bi možda prostora i mesta da posvetite tom majstoru, tom neposrednom izvršiocu, nezavisno da li je hemijska industrija, rudarstvo, metalurgija, tekstilna, industrija piva, mleka itd. U svakom procesu gde se koriste određene tehnologije, određeni postupci, određena sredstva rada, uvek se može naći, uraditi određena inovacija da se to poboljša. U tom smislu mislim da je manjkavost ovog predloga i voleo bih da se to uredi, iz razloga što će kasnije opet neka preduzeća, koja su u tom poslu, posvetiti dovoljno pažnje, na osnovu tog zakona bolje urediti svoje pravilnike, lakše regulisati i na taj način nesporazume oko poslodavca i inovatora u toj fabrici otkloniti, jer će biti moguće pozvati se na određenu odredbu zakona gde se to precizira bolje, lakše je ostvariti, a na taj način i stimulisati inovaciju, odnosno inovativnu delatnost na pronalasku tehničkog unapređenja, dobre ideje itd. Ako je moja kritika pomogla nešto, zahvaljujem se, to je na osnovu mog skromnog iskustva iz prakse.
Reč ima narodni poslanik Goran Ilić, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Davidović.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući, poštovani ministri i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, želim da govorim o ovim zakonima sa jednog apsolutnog opšteg političkog aspekta u kontekstu svakodnevnih političkih događanja i na taj način da pošaljem poruku građanima kakvim se važnim poslom danas bavi Vlada, naročito ovo ministarstvo koje je dobilo toliko pohvala. Ono važi za jedno od najboljih ministarstava u ovoj vladi. Da li se zakoni koji se danas odnose na nauku, naučnu oblast, zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti, inovacionoj delatnosti i zakon o srpskom rečniku i srpskoj enciklopediji, bave nekim apstraktnim oblastima naše svakodnevne stvarnosti. Kada se to pogleda sa jednog pravno-formalističkog aspekta može tako da izgleda, ali apsolutno je suština suprotna. Nauka nije apstraktni pojam, nauka je deo našeg svakodnevnog života i upravo ovi zakoni dovode nauku u središte našeg interesovanja, sa suštinskom namerom da nauka postane osnov poboljšanja života u ovoj zemlji Razvoj, privredni, ekonomski i svaki drugi, pa iz toga naravno da proistekne i poboljšanje životnog standarda naših građana, što je otprilike svakodnevna tema danas, nije moguć bez razvijene nauke. Dobar je primer Irska. Irska je godinama ulagala u svoje obrazovanje i nauku i to se ovih godina pokazuje kao ključan argument, motiv, dokaz da je to osnov osnova najbržeg privrednog razvoja trenutno u Evropi. Kada ovi zakoni budu počeli svoju primenu, to je osnova da se još bržem privrednom razvoju danas nadamo i mi, i za to zaista postoje suštinske osnove. Da li je nauka roba? Ne u pravnom smislu te reči, ali nauka je osnov za stvaranje vrednosti. Nauka omogućava da se opšti privredni razvoj uspostavi kao ključni element našeg društvenog života, iz čega naravno proističe i stabilnost države, iz čega proističe i politička stabilnost, iz čega proističe i snaga Srbije, Srbije i Crne Gore, naravno na evropskoj političkoj sceni. Ovi zakoni uređuju na jedan sasvim moderan, u Evropi i svetu priznat, način ove naučne oblasti. U ovom zakonu definišu se novi instituti, kao što je nacionalni savet, odbor za akreditaciju, komisija za sticanje naučnih zvanja, zajednica instituta, nova uloga ministarstva i, naročito ono što je ministar naglasio, matični naučni odbori, kojima se prenosi najveći broj ovlašćenja i koji će biti nosioci te naučne misli, jer su to ljudi koji se nekom naučnom oblašću bave i nju najbolje poznaju. Pri čemu Ministarstvo ostavljaju kao jedan tehnokratski centar koji pravi koordinaciju, ali će briga o nauci biti spuštena na nivo matičnih naučnih odbora, čiji će članovi biti ljudi koji se nekom oblašću bave. Npr. iz medicine, pošto sam lekar, vrlo dobro znam kada o medicini brinu lekari, koji imaju naučna zvanja, potvrde u svom naučnom radu, da je to najbolji način da se ova oblast uredi. Ono što je posebno dobro to je što se na jedan vrlo sistematičan način uređuje oblast finansiranja. Znamo da nauke bez novca nema i to je uslov da se novac kasnije vraća i mislim da je nepodeljena saglasnost da je ovaj zakon to uredio na pravilan način. Ono što je rečeno da je projekcija, da se elementi koji su usvojeni kao evropski standardi, to je izdvajanje oko 1% iz budžeta, pri čemu bi 2% išlo iz privrede i da bi se to na dugoročnom nivou moglo svakako opredmetiti kao jedan ubrzani razvoj nauke. Što se tiče zakona o inovacionoj delatnosti, takođe veoma značajan element koji se odnosi na finansiranje, a saglasan je i analogan ovome što sam rekao vezano za naučnoistraživačku delatnost, to je da će se deo novca vraćati istraživačima. To je opet uslov da se u jednoj interakciji razvoja, sa jedne strane, stvaranja novih vrednosti, stvaranja finansijskog efekta, taj finansijski element unese u ulaganje i u jednu i drugu oblast koje ovi zakoni regulišu, a to je uslov da imamo modernu i efikasnu nauku. Naravno, naglasio bih da je to prosto u potpunom saglasju sa trendom politike ove vlade, a to je pridruživanje Evropskoj uniji, naravno sada proces asocijacije i stabilizacije. Prihvatanje tih evropskih standarda apsolutno ove zakone čini evropskim, modernim zakonima. Kada govorimo o tome evropskom aspektu u pogledu ova dva zakona, to je rečnik srpskog jezika i zakon o srpskoj enciklopediji, naglasio bih jedan značajan politički stav. Nacionalna i naučna misao svakako mogu zajedno i to nije nikakav problem. Ako bi se to na zlonameran način tumačilo stvarala bi se neka nepovoljna atmosfera. Ovde želim da naglasim da nacionalna i naučna ideja apsolutno su u saglasju i zato što su Evropa i svet multikulturalni i očekuju od nas da mi proučimo naš jezik i svakako da stvorimo našu enciklopediju, da bi to bio deo evropske baštine, kao što su i sve vrednosti srpskog i drugih naroda koji žive sa nama, deo evropske baštine. Znači, Evropa nije akulturalna, Evropa nije jedna nova instant kultura, Evropa je skup, mnoštvo nacionalnih kultura i naravno u tom smislu svakako da su zakon o srpskom rečniku i srpskoj enciklopediji apsolutno bili neophodni. Rimljani su govorili, narodu treba hleba i igara, a Demokratska stranka Srbije kaže, srpskom narodu i svim drugim narodima koji žive sa nama je potrebna nauka kao hleb, jer bez nauke nema normalnog i dobrog života, pa nema ni hleba.
Reč ima narodni poslanik Goran Davidović, poslednji prijavljeni na listama.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, povezanost društvenog razvoja i znanja posebno je uočljiva u poslednjim decenijama dvadesetog veka. Uspešna budućnost danas se vezuje za društvo znanja, odnosno društvo koje obeležava kultura znanja i ekonomija znanja. Kada kažem ekonomija znanja mislim na proizvodnju novog znanja i takmičenjana globalnom tržištu znanja. Taj se trend zavisnosti o znanju, njegovom unapređivanju i širenju, i prihvatanju ubrzava i postaje ključna tačka budućnosti. Nauka, kao područje u kome se stvara novo znanje, jeste centralni pokretač razvoja, delatnost koja omogućuje zadovoljavanje društvenih potreba, naročito onih u području rada i opšteg kvaliteta života. Znanje i prateća tehnološka rešenja danas su fundamentalni resurs na kome počiva društveno blagostanje. Rast blagostanja, drugim rečima, zasniva se na ljudima, na naučnicima, koji stvaraju i primenjuju novo znanje i prenose ga na buduće generacije. Stvarajući nove proizvode, procese i usluge, naučna delatnost podstiče zapošljavanje i razvoj zemlje. Činjenica da je većina novih radnih mesta danas vezana uz visoki sektor tehnologija, raspršila je nekadašnji strah da će naučni razvoj i nove tehnologije dovesti do ukidanja radnih mesta. Izgradnja kreativnog društva inovacione privrede u Srbiji, u skladu sa novom razvojnom i tehnološkom paradigmom Evrope, predstavlja veliki razvojni izazov i imperativ. Srpska nacija je ušla u proces stabilizacije i pridruživanja Evropskoj uniji, za šta je svakako zaslužna ova vlada, a srpske firme treba da uđu u mreže koje formiraju evropske firme. To je najbolji način da se skrati put u Evropsku uniju, pronađu evropske tržišne niše sa proizvodima i usluga, u kojima je značajan sadržaj visokokvalifikovanog rada odnosno znanja, da se prestruktuira srpska privreda i ojača njen razvojni potencijal. To podrazumeva da se prihvati evropski razvojni obrazac, koga karakteriše diverzifikacija ponude putem tehnoloških inovacija, diverzifikacija i individualizacija tražnje, različitost potrošnje, intelektualizacija proizvodnih procesa i sadržaja proizvoda i usluga. Cilj zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti je da reformiše mrežu naučnoistraživačkih organizacija, pojača ulogu naučne javnosti a smanji ulogu Ministarstva. Zakonom o rečniku Srpske akademije nauka i umetnosti konačno će biti stvoren institucionalni okvir za trajni rad na ovom bitnom nacionalnom dokumentu, a usvajanjem zakona o srpskoj enciklopediji stvaramo zakonski okvir za formiranje jedne vrste leksikografskog zavoda, tela koje bi se u narednih deset godina bavilo izradom deset tomova srpske enciklopedije. Na ovaj način stvaramo organizacionu infrastrukturu koja omogućava stvaranje uslova za razvoj inovativnog društva, u kome globalno kompetentne naučne, istraživačke i razvojne aktivnosti, kroz produkciju svetski priznatih rezultata, postižu vidljive rezultate primenjene u lokalnom i regionalnom razvoju, a samim tim i čitave države. Srbija, kao evropska zemlja koja teži da dostigne srednji i visok nivo dohotka, treba da efektuira strategiju konkurentnosti koja je bazirana na inovacijama. Prihvatanje nove koncepcije stvaranja i održavanja konkurentskih prednosti na bazi naučnog znanja i tehnološkog razvoja od svih aktera razvoja omogućuje da se u proizvodnoj strukturi privrede Srbije razviju istraživački i tehnološki intenzivne proizvodnje i usluge. Primenom takve razvojne koncepcije Srbije ona bi prevazišla dosadašnji koncept konkurentnosti zasnovan na korišćenju komparativnih prednosti u jeftinom i manje kvalifikovanom radu, prirodnim resursima i geografskom položaju.Povećanje konkurentnosti realnog i finansijskog sektora privrede Srbije i kompetentnosti javnog sektora predstavlja osnovu nacionalnog prosperiteta, za šta nam je svakako potrebno znanje koje proističe iz srpske nauke, za šta nam okvir daju i današnji zakoni. Zakonom o inovacionoj delatnosti smo uvažili svetske standarde koji prate ovu oblasti radi podsticanja inovacione delatnosti. Evidencijom u registru inovacione delatnosti prepoznajemo i evidentiramo kadrovski i infrastrukturni potencijal, evidenciju projekata i ostvarenih rezultata. Tako, pored prostornog rasporeda ovog potencijala, sprečavamo i dupliranje kapaciteta i projekata, što je najvažnije omogućava se lako praćenje stepena napretka u ovoj oblasti. Na ovaj način upoznajemo javnost da te delatnosti neće biti ekskluzivno pravo instituta i fakulteta, njima će moći da se bave pravna lica, javna i privatna, uz ispunjenje određenih uslova. Ovim zakonom se posebno definišu organizacije za bavljenje inovacionim delatnostima, kao što su: razvojno-proizvodni, istraživačko-razvojni i inovacioni centri. Tako se stvaraju uslovi da se pojedinci sa potrebnim kvalifikacijama i programima udružuju u manje organizacione celine koje im omogućavaju naučni, istraživačko-razvojni i inovacioni rad. Ovaj način organizovanja daje šansu pojedincima, privrednim društvima, regionima i lokalnim samoupravama da formiraju sopstvene organizacione forme koje će obavljati naučnoistraživačku, razvojnu i inovacionu delatnost. Time smo postigli dvostruki efekat: omogućili smo disperziju naučnog, istraživačkog, inovacionog potencijala na čitavoj teritoriji zemlje, a s druge strane to znanje primenjuje se u cilju povećanja produktivnosti i konkurentnosti. Kroz razvojno-proizvodne centre, istraživačko-razvojne centre i inovacione centre dobrim delom odgovaramo na izazove koje pred nas postavlja vreme. Osnovni ciljevi koje na ovaj način postižemo su organizovano i trajno prikupljanje dostupnih znanja, zatim organizovano stvaranje novih znanja, povećanje sposobnosti apsorpcije znanja, unapređenje komunikacijske infrastrukture radi delotvornijeg pristupa znanju i njegove razmene i pronalaženje delotvornih organizacionih modela u primeni stečenog znanja. Strateški dokumenti razvijenih zemalja ističu važnost nauke i obrazovanja na svim nivoima i osnovne poruke koje možemo da izvedemo i koje proističu iz njih su sledeće: da razradimo nastavne programe koji podstiču ovladavanje temeljnim kategorijama prirodnih i društvenih nauka; da povećamo kvalitet, fleksibilnost i delotvornost visokog školstva; da unapredimo mobilnost visokoobrazovanih mladih ljudi, naročito u odnosu nauka-država; da osiguramo pomoć za zapošljavanje nakon doktorata; da strukturno reformisane osnovne, poslediplomske i doktorske studije organizujemo tako da povećamo efektivnost studiranja i obrazovanja, ali naravno u korist nauke; da informišemo i edukujemo javnost kako bi shvatili korist i važnost znanja i nauke; i, naravno, da povećamo transparentnost i društveni uticaj naučnog rada. Mislim da su srpska nauka i obrazovanje u stanju da odgovore ovim potrebama i da resorno ministarstvo – čiji ministar i danas sedi ovde, a koji zaista i profesionalno i lično potvrđuje sve ovo što sam danas rekao – u saradnji sa drugim ministarstvima, uspešno mogu da realizuju neophodne reforme, kako bismo konkurentnost i razvoj nauke, a pre svega znanje, postavili kao polugu evropske perspektive Srbije. Hvala.
Hvala vama, gospodine Davidoviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio pravo na reč? (Ne.) Da li želi reč ministar? (Da.) Izvolite, gospodine Popoviću.
Gospodine predsedničke, dame i gospodo srpski narodni predstavnici, pre svega želim, a bilo je 19 diskutanata, sve sam pažljivo saslušao, da zahvalim svima hvala na korektnoj i krajnje konstruktivnoj raspravi. Pojavilo se više tema koje su se, na ovaj ili onaj način, javljale gotovo kod svakog diskutanta. Naravno, potrebno je više finansirati naučnoistraživačku delatnost iz budžeta. Pošto su se spominjale razne cifre, da kažem, trenutno smo na 0,4% bruto društvenog proizvoda iz budžeta, oko 1,2% budžeta. Cilj zemalja EU 2010. je - 1% iz budžeta i još 2% iz privrede, ukupno 3%. Bili smo blizu jednom procentu iz budžeta bruto društvenog proizvoda za vreme ministrovanja gospodina Unkovića. Naravno, zemlja je bila pod sankcijama, teško je porediti budžete. Ali, ono što matematika govori, tada smo zaista to imali, što se tiče procenta bruto društvenog proizvoda visoko ulaganje i to treba javno i jasno reći. Potrebno je, sa jedne strane, iz budžeta ulagati više, i to je sasvim tačno. Sa druge strane, potrebno je intenzivirati, a o tome je puno govoreno, veze između nauke i privrede. Ono što je, nažalost, danas činjenica, jeste da su te veze prilično slabe, da je privreda u prilično lošem stanju, da i oni ljudi koji imaju preduzeća, novac za investicije, investiraju radije u trgovinu, tako se pare brže okrenu, nego što žele da investiraju u naučno istraživanje, gde je rezultat, pa i povraćaj uloženog novca, u krajnjoj liniji, neizvestan. Postoje pozitivni primeri o vezi nauke i privrede u Srbiji. Postoji Institut "Pupin" koji pravi najbolje uređaje za naplatu putarine u Evropi. Postoji Institut za ratarstvo i povrtarstvo iz Novog Sada koji je svetski značaj proizvođač semena najrazličitijih kultura. Postoji Institut za hemiju, tehnologiju i metalurgiju iz Beograda, čiji stručnjaci su napravili insekticid kojim se i danas prskaju komarci u Beogradu. Stotine hiljada evra Beograd godišnje štedi zato što ne kupuje strani insekticid. To je samo razlika u ceni. Dakle, postoje dobri primeri, ali i dobar deo onih grana nauke koji mogu da teže finansijskoj dobiti, kao rezultatu primene naučnih istraživanja. Nažalost, nisu našle pravi način da se povežu sa privredom. Ono što nam je neophodno da intenziviramo te veze, ne samo ovde, već i da promovišemo, kao država, primenjive rezultate naših naučnika u inostranstvu. Svaki dinar ili evro koji se donese iz inostranstva je dinar manje iz srpskog budžeta i dinar više za one grane nauke koje su svakoj ozbiljnoj državi potrebne, od kojih realno ne može da se očekuje da privređuju na tržištu. Mislim na istoriju, etnologiju, muzikologiju. Svaka ozbiljna država, ako želi da ne izgubi svoj identitet, takve nauke mora da ima i mora u njih da uloži. Spominjana je puno puta reč "racionalizacija". Racionalizacija nam treba, ne racionalizacija u smislu otpuštanja, ali smanjenje formalne mreže naučnoistraživačkih organizacija, racionalnija upotreba opreme koja postoji, tu u svakom slučaju - da. Što se tiče privatizacije, stav ovog ministarstva, dok budem bio na njegovom čelu, nema privatizacije preko 50% naučnih instituta u Srbiji. Imamo loša iskustva, i po zakonu iz 90-ih godina, kada su neki instituti privatizovani, pa više nad njima država nema nikakvu kontrolu, i sa privatizacijom nekih privrednih društava, koja su u sebi sadržala i naučnoistraživačke organizacije. Te naučnoistraživačke organizacije, koje su bile u sklopu privrednih društava, koja su privatizovana posle 2000. godine, više ne postoje. Ovo ministarstvo je uputilo zahtev Ministarstvu privrede za izuzeće od privatizacije svake naučnoistraživačke organizacije koja je u sastavu privrednih društava koja se sada privatizuju. Dakle, branićemo pravo naučnika na naučni rad od privatizacije. Konačno, sprovođenje; često je spominjano da će veliki problem biti sprovesti zakon. Taj problem uvek postoji i uvek će postojati. Ministarstvo će učiniti sve, kao što je učinilo sve da napravi predloge zakona, za koje mislimo da odgovaraju srpskim trenutnim prilikama i standardima EU. Učinili smo sve da napravimo zakone koji su realno u ovoj zemlji sprovodljivi. Dakle, učinićemo sve da ništa od svega ovoga što je ovde napisano ne ostane mrtvo slovo na papiru. Sada ćete mi dozvoliti vrlo kratko da odgovorim na pojedinačne primedbe koje su se čule. Ići ću redom. Rečeno je da imamo 3.500 istraživača na institutima, 2.000 na fakultetima, koje finansiramo. Ne, imamo otprilike oko 8.500 istraživača koje finansiramo i otprilike dve trećine njih je na fakultetima, a jedna trećina je na institutima. Da je po broju radova iza nas samo Turska. Nismo toliko loši. Ove godine očekujem da ćemo po broju radova objavljenih u međunarodno priznatim časopisima prvi put, nakon 15 godina, biti ispred Hrvatske. Sledeće godine naša meta su zemlje EU. Dakle, broj radova raste, kvalitet srpske nauke iz godine u godinu raste. Inkubator postoji i u Knjaževcu, ne postoji samo u Nišu. Ono što je suština problema je što do sada država, zbog nedostatka zakona koji je regulisao inkubatore i tehnološke parkove, nije imala način da utiče, nije imala način da ih finansira. Treba li finansirati inovacione centre? Složićemo se svi da treba. Da li je do sada postojala zakonska osnova? Ne nije, i onda znate da treba nešto da uradite, a nemate zakon koji vam to omogućava. Naravno, ima puno pitanja na koje će vreme dati odgovor, vreme će pokazati šta je bolje, a šta je lošije rešenje. Vrlo često nema jednostavnih istina. Zašto strategiju donosi Vlada, a ne parlament, zašto na deset godina, to je stvar oko koje možemo da razgovaramo, možemo da se sporimo ili ne sporimo, ali nadam se da ćemo se naći i sutra na odboru 10,30 časova, pozovite sve one poslanike koji su imali primedbe, bez obzira da li su uložili amandmane ili nisu, pozivam sutra u 10,30 časova na sednicu Odbora za nauku i tehnologiju, kako bi još jednom otvoreno porazgovarali o svim onim problemima koji su se pojavili. Ministarstvo utvrđuje sve programe u članu 10, osim naučnih programa SANU i Matice srpske, sve ostalo utvrđujemo mi. Da li Ministarstvo treba da bude na višem od šestog mesta u članu 11? Verovatno treba. Nacionalni savet, kakav i koliki? Ministarstvo je spremno da prihvati amandman koji će ići ka smanjenju broja članova, ali imamo šest naučnih oblasti koje su definisane u jednom od članova zakona i kada uvažite neophodnost činjenice da instituti i univerzitet, odnosno fakulteti daju podjednaki broj ljudi u nacionalni savet, da se ne bi stvorila neravnoteža, kada imate u vidu činjenicu da treba i naučne oblasti da budu podjednako zastupljene, jer bi bilo kakva neravnoteža mogla da naškodi interesima pojedinih naučnih oblasti, onda dođete do broja 12. Tu mora da učestvuje SANU koja je ovde spomenuta i oko toga se svi slažemo. Izvesna organizacija, mislim na Vojvođansku akademiju i umetnosti, tzv, a za mene kao ministra takva organizacija ne postoji. Dok sam ministar takva organizacija neće biti finansirana od strane Ministarstva. Postoji jedna jedina SANU i ona ima svoje odeljenje u Novom Sadu i to je sve. Dakle, kada dodate na Akademiju Maticu srpsku, već dođete na 15, ali mislim da se možemo lako složiti oko toga da se smanji broj predstavnika Privredne komore. Da li ministarstvo treba da preuzme neke od uloga koje daje ovaj zakon o nacionalnom savetu? To je stvar oko koje treba da razgovaramo. Što se tiče kritike ovog zakona, išlo se u dva pravca. Dakle, da je možda decentralizacija, a ideološki kao desničar u decentralizaciju verujem, da je možda u Zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti decentralizacija prevelika, a da je u Zakonu o inovacionoj delatnosti data suviše velika uloga ministru. Verujte mi na reč, zaista ne želim da preuzimam previše velike uloge. Ne verujem da istorija počinje od moje malenkosti, činili smo sve što smo mislili u ovim predlozima da je moguće da dobijemo sistem gde će se stručna javnost što je moguće više slušati, gde će Ministarstvo što je moguće više biti samo tehnokratski organ, a gde ćemo sistemom, koji ćemo napraviti, omogućiti da se odluke relativno brzo donose i da nema haosa. To je opet stvar o kojoj treba sutra da razgovaramo. Da će biti otpora i decentralizaciji i sprovođenju zakona, apsolutno smo mi u Ministarstvu svesni. Zakon neće dobiti prostor u medijima, rekao je gospodin Žarko Obradović, to ćemo videti, bojim se da će tako i biti. Da se strategija razvoja radi, radi se. Ovo ministarstvo neće čekati, jer nacionalni savet, koji treba da predloži strategiju razvoja naučno-istraživačke delatnosti, neće čekati da se strategija razvoja uradi. Dakle, predložićemo ono što mislimo da treba da bude strategija naučno-istraživačke delatnosti u ovoj zemlji. Zakon tu nije previše tvrd, da li deset ili pet godina, jeste deset, ali otvara mogućnost da se strategija dorađuje vremenom. Dakle, mislim da tu nema straha da je teško predvideti šta će biti za deset godina? Jeste, ali će moći da se vrše, i zakon to predviđa, različite dorade. Zašto ime, reč oko SANU, tako kako jeste, tehnički bih mogao da kažem, to je dogovor sa SANU, koja je inicirala rešavanje problema izrade rečnika na ovaj način. Ono što je takođe činjenica da je ovaj rečnik, kada je počeo da se radi, dobrim delom bio rađen kao rečnik srpsko-hrvatskog jezika, a tog jezika sasvim jasno nema. Mi govorimo srpskim jezikom, prema tome, da se zove rečnik srpskog jezika, imali bi problem, jer morali bi da radimo sve otpočetka. Možemo da razgovaramo da ovo bude zakon o srpskom rečniku. Dakle, to je stvar oko koje mislim da možemo da napravimo neku vrstu dogovora sutra na Odboru. Ko može da bude osnivač? Mi ovde dozvoljavamo mogućnost da osnivači naučnoistraživačkih organizacija, dakle, pre svega, ovde govorimo o institutima, mogu da budu i fizička lica. Vi de fakto sada imate situaciju da imate privatne fakultete, koji i ako prođu ovaj sistem akreditacije, samim tim što su fakulteti, mogu da budu registrovani kao naučno-istraživačke organizacije. Mislim da je u interesu ne samo ove vlade, u interesu Srbije, svake vlade u ovoj zemlji da demetropolizujemo Srbiju. Verujem da metropolizacija Srbiju polako guši. Ako sutra bude postojala lokalna samouprava koja želi da osnuje naučni institut na svojoj teritoriji, imaće svaku moguću podršku ovog ministarstva. Da budemo sasvim jasni, za projekte mogu da konkurišu svi, postoji apsolutna sloboda naučnog rada u ovoj zemlji, ali će država investirati u opremu, u građevinu, samo u one institute gde je ona osnivač. Svako može da krene i da napravi institut, mogu jedinice lokalne samouprave, a ja bih bio lično srećan da to vidim, ali će njih morati da finansiraju, osim novca za projekte, gde generalno može svako da konkuriše kod ministarstva, oni koji ih naprave, baš kao što je slučaj sa tzv. Vojvođanskom akademijom naukom i umetnosti. Učešće instituta u visokom obrazovanju. To je bolan problem. Mi kao ministarstvo smatramo i verujemo da je neophodno da svi oni ljudi koji rade u naučnim institutima i koji su visokoobrazovani treba da nađu svoje mesto u prenošenju znanja na mlađi naraštaj. Mi nismo dovoljno bogata zemlja da bi te ljude ostavljali van obrazovanja, van sistema visokog obrazovanja, jer to je pre svega beogradski problem i to je pre svega problem koji mora da reši Univerzitet u Beogradu svojim statutom. Spominjano je da treba pooštriti kriterijume nekim amandmanima i sa tim se potpuno slažem, da ono što se u ovom nacrtu zove centar izvrsnosti, to je prilično rogobatan prevod, da je potrebno upotpuniti neke kriterijume što se tiče njihove registracije, i tu je svaka ideja dobrodošla. Da je 20% tehničkog osoblja malo; to je brana . To je brana za one koji imaju previše. Naravno da ćemo mi kao ministarstvo biti krajnje fleksibilni i procenjivati od slučaja do slučaja, da 22, 25 ili 35%, za one kojima zaista to treba, neće nama biti nikakav problem. Da li smo zakasnili sa ovim zakonima ili nismo. Moja malenkost je ministar nešto preko godinu i po dana, nije kampanja falsifikovanja istorije krenula za moga vakta, krenula je mnogo ranije, da li su oni koji su pre mene bili na ovom mestu, ne samo od 2000. godine, nego i pre 2000. godine, učinili sve što su mogli, to je pitanje za njih. Izražene su sumnje u iskrene namere. Namere su zaista krajnje iskrene, mislim da će vreme te sumnje odagnati ili potvrditi. Da je potrebno utvrditi procenat bruto društvenog proizvoda u strategiji umesto procenta budžetskih izdvajanja i sa tim mogu da se složim. Kazneno-imperativnih odredbi delimično i ima, delimično izviru iz drugih zakona, jer ovo su ipak zakoni koji uređuju jednu vrlo specifičnu oblast. O privatizaciji sam već nešto rekao. Da li postoji konfuzija u zakonu o inovacionoj delatnosti između člana 5. i člana 11. Mislim da se u članu 5. kaže da, između ostalog, nosioci inovacione delatnosti jesu, pa sada nabraja, i preduzetnici. Naravno da, kako je gospodin Todorović rekao, majstori ovde imaju svoje mesto, jer, dođu do neke inovacije, ali će njihova realizacija uvek ići preko nekog privrednog društva, nikada oni neće sami kao fizički pojedinci to realizovati. To može da bude i njihovo lično privredno društvo, ali će to ipak biti neko pravno lice. Potpuno se slažem sa primedbom za upravni dobro fonda za inovacije, za član 45, da je potrebno spomenuti AP Kosovo i Metohiju. Da li ima premalo podsticajnih mera u članu 51. ovog zakona? Ovo je prvi put da se radi ovakav zakon. Lično bih bio srećan da se na dobrim i lošim iskustvima ovakvog zakona o inovacionoj delatnosti za dve ili tri godine, ne moram da budem tada ministar, može da bude neko drugi, uradi novi zakon koji će na bolji način ovu oblast organizovati. Prvi put se ovo radi. Videćemo koja će biti i dobra i loša iskustva primene ovog zakona. Svakako će biti i jednih i drugih. Bilo je različitih komentara da li nacionalni savet, a govorimo o zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti, treba da predloži Skupština ili Vlada. Bilo je poslanika iz iste poslaničke grupe koji su imali nešto različite stavove po tom pitanju. Ta dilema uvek postoji. Nema tu apsolutne istine. Šest oblasti nauka rečeno je da je nedefinisano, a definisano je u članu 13, na kraju člana 13. su sasvim precizno definisane. Šta će biti ako se ne napravi Zajednica instituta Srbije. Zajednica već postoji. U jednom momentu je rečeno, između ostalog, da je ovde predviđeno previše različitih tela. Sva ona, osim odbora za akreditaciju, na ovaj ili onaj način već postoje. Postoji Ministarstvo, pa de fakto postoji zajednica instituta Srbije, a sada prvi put dobija zakonski na značaju. Postoje komisije pri Ministarstvu koje su formirane podzakonskim aktom. Mi sada matičnim odborima dajemo mnogo veću težinu. Jedino što u ovom momentu ne postoji su odbori za akreditaciju, ali akreditacija, obzirom na veliki broj i instituta i eksploziju broja fakulteta i univerziteta, nam je nažalost neophodna. Inače, ako sve pustimo i kažemo, svi mogu da se bave naukom, bez ikakvih kriterijuma, onda zaista imamo ogroman problem. Ne samo budžetski problem, to je najmanji problem, imamo strateški, imamo ideološki problem, da će u ovoj zemlji sve moći da se proda kao nauka. Dakle, ovi i ovakvi zakoni, a govorim o zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti, zakonu o inovacionoj delatnosti, neće napraviti nikakve ili ne nikakve bitne nove troškove za budžet. Zajednica instituta je i formirana ovim zakonom, a zapravo ovaj zakon joj daje i mesto i snagu upravo zbog toga što je potreban partner. Potreban je neko ko će kanalisati interese instituta. Postoji konferencije univerziteta, a često fakulteti i instituti imaju nešto različite interese. Ovo ministarstvo, kao ministarstvo zaduženo za oblast nauke, ne sme da donosi odluke na štetu ni jednih ni drugih. Što se tiče zakona o srpskoj enciklopediji, zaštojeizdavač Zavod za udžbenike i nastavna sredstva. Zato što je to državna izdavačka kuća. Ta kuća je državna i ostaće državna, ne smemo da prepustimo poslove izdavanja ovako bitnog kapitalnog i nacionalnog dela u bilo čije ruke osim državnih. Izbor stručnjaka, a opet govorim o zakonu o enciklopediji, vršiće ga redakcijski odbor. Patent, mali patent, sve je vezano za intelektualnu svojinu, sve je na nivou zajednice Srbija i Crna Gora. Ovaj zakon niti je imao nameru da reguliše tu oblast, niti ovo ministarstvo i ova vlada imaju zakonsko prava da na republičkom nivou, na nivou države članice, tu oblast regulišu. Primedbe na član 39. i član 60. su sasvim korektne. Već sam nešto rekao u vezi primedbi, a to su bile primedbe gospodina Veselinovića na zakon o inovacionoj delatnosti, gde je rečeno da je previše prostora dato ministru, da bi, recimo, komisiju za razvoj trebalo sastaviti na predlog nosioca inovacione delatnosti. Njih je previše. Hajde da vidimo sutra na odboru da li je to operativno moguće. Ako jeste operativno moguće, presrećan sam da imam jedan posao i jedan problem manje u životu. Hajde da vidimo, za razliku od zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, gde imamo institute koji su etablirani i imamo fakultete i samu maticu, pa su stvari prilično jednostavne, ovde sistem nije toliko dobro uređen. Ima puno i asocijacija i udruženja ljudi koji se bave inovacionom delatnošću, a ima puno onih koji su van toga. Ako budemo zasuti predlozima, šta ćemo i kako ćemo onda da radimo. Na primedbu da u članu 11. zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti ima previše institucija sam odgovorio. Smisao posebnih projekata i jeste da budu ne projekti gde će stranci i nevladine organizacije da nose razvoj, nego je potpuno obrnuta stvar, jer smisao je bio da država definiše šta joj je potrebno, šta je ono što su projekti od nacionalnog interesa, kada definiše da angažuje naučnoistraživačke organizacije koje će te projekte za državu da obave. Da li će to biti projekti iz ekonomije, a to je spominjano ovde za govornicom iz neke druge oblasti, a to je stvar koja će se videti. Postoji primedba za prevod i poslovno-tehnološki inkubator, pa hajde da vidimo da li postoji bolji. Uopšte nije sporno, sasvim smo otvoreni za razgovor. Trudio sam se što je kraće moguće da odgovorim na gotovo sve primedbe koje su iznesene. Kakva je danas srpska nauka? Nakon godinu i po dana na mestu ministra mislim da mogu da kažem da je sjajna, s obzirom na sve kroz šta je ova zemlja, a pogotovu u poslednjoj deceniji prošlog veka, prošla. Njen kvalitet nije posledica rada ni Ministarstva niti ministra, već svih onih sjajnih ljudi koji se danas naukom u Srbiji bave. Verujem da je nauka najbolji ili jedan od najboljih delova srpskog društva. Verujem da je nauka u stanju da digne pojedine segmente srpske privrede. Želim još jedanput da zahvalim svim poslanicima na zaista korektnoj raspravi. Mislim da se videlo da svi želimo i jaču i bolju i efikasniju nauku. Cilj zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti jeste da nauku takvom učini. Činjenica je da takva nauka može i kroz inovacije, ali ne samo kroz inovacije da pomogne srpskoj privredi. Gospodin Veselinović je rekao u jednom momentu da se nada da ovaj rad i trud neće biti uzaludan. Učiniću sve, kao ministar, da on to ne bude. Kao što verujem da će Narodna skupština Republike Srbije izglasati zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti i inovacionoj delatnosti, verujem da će se izglasati i zakon o srpskoj enciklopediji i zakon o rečniku SANU. Verujem da će ta dva velika projekta, i dok traju i kada budu završeni, ovom visokom domu služiti na čast. Hvala vam što smo danas našli međusobno više sličnosti nego razlika. Kao ministar u Vladi, i ne samo kao ministar u Vladi, kao Srbin, voleo bih da se to mnogo češće događa. Znam i verujem da ako ne svi mi, ako ne svi mi u svakom trenutku svog života, da naša deca nikada neće postavljati pitanje ni ko je bio Grigorije Božović, ni ko je bio Dragiša Vasić, ni ko je bio Vladimir Ćorović, svi su oni danas u raspravi spomenuti, jer u krajnjoj liniji, Srbija je iznad svega. Hvala puno. [[Aplauz.]]
Hvala vama, gospodine Popoviću, i na ovoj samouverenosti koju svi delimo za građane Srbije. Pošto smo završili raspravu, zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o inovacionoj delatnosti, Predlogu zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, Predlogu zakona o Srpskoj enciklopediji i Predlogu zakona o rečniku SANU. Kao što smo rekli, nastavljamo rad sutra u 10,00 časova jedinstvenom raspravom 5. tačke dnevnog reda, Predloga odluke o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije. Hvala i doviđenja.