Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 103 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Donka Banović i Mladen Grujić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Milutina Mrkonjića, ministra saobraćaja, pozvala da sednici prisustvuju i: Dejan Lasica, pomoćnik ministra saobraćaja, Dragan Nešić, rukovodilac Grupe u Ministarstvu saobraćaja i Branko Nedeljković, načelnik Odeljenja u Direkciji za železnice. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres o 6. tački dnevnog reda - PREDLOGU ZAKONA O POTVRĐIVANjU IZMENA I DOPUNA KONVENCIJE O MEĐUNARODNIM ŽELEZNIČKIM PREVOZIMA (COTIF) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada, kao i izveštaje Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 170, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju izmena i dopuna Konvencije o međunarodnim železničkim prevozima (COTIF). Da li predstavnik predlagača Milutin Mrkonjić, ministar saobraćaja, želi reč? (Da.) Reč ima ministar. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici i poslanice, uvek mi je čast da u ovom visokom domu govorim o novim zakonima, posebno o onima koji se dotiču saobraćaja i infrastrukture u celini. Konvencija o međunarodnim železničkim prevozima COTIF je osnovana Konvencija iz međunarodnog železničkog saobraćaja i doneta je 9. maja 1980. godine, u Bernu sa ciljem ustanovljenja jednobraznog pravnog sistema za prevoz putnika, prtljaga i robe u direktnom međunarodnom železničkom saobraćaju. Istovremeno, države potpisnice ove Konvecnije osnovale su međunarodnu organizaciju za međunarodne železničke prevoze OTIF sa obavezom praćenja i razvoja ustanovljenog jednobraznog pravnog sistema. Članice organizacije su sve ervoprske države, kao i Alžir, Maroko, Tunis iz Afrike i Gruzija, Irak, Iran, Jermenija, Liban, Sirija i Turska iz Azije. Dakle, ukupno 47 zemalja. Evropska unija pristupila je Konvenciji 1. jula 2011. godine. Konvenciji COTIF su prethodnile sledeće tri konvencije iz oblasti međunarodnog železničkog saobraćaja: Međunarodna konvencija o prevozu robe železnicama CIM iz 1970. godine, Međunarodna konvencija o prevozu putnika i prtljaga železnicom CIV iz 1970. godine i Dopunska konvencija uz CIV o odgovornosti železnice za smrt i povrede putnika iz 1976. godine. Od svog donošenja, 1980. godine, pa do danas, Konvencija COTIF je pretrpela više izmena, od kojih su najznačajnije izmene u skladu sa Protokolom iz 1999. godine, kojima se primena ove konvencije, pored prevoza putnika i robe, proširuje i na oblast upotrebe kola, korišćenja infrastrukture i sva tehnička pitanja iz oblasti međunarodnog železničkog saobraćaja u delu voznih sredstava. Izmene koje su predmet ovog zakona odnose se na dalji razvoj pravne materije iz domena važnosti ove konvencije i to posebno u delu pravila za usvajanje jedinstvenih tehničkih opisa i procedura za odobravanje i korišćenje železničkih vozila i drugih železničkih sredstava u međunarodnom železničkom saobraćaju. Naveden izmene usvojene su na redovnim organima OTIF i u skladu sa odredbama Konvencije COTIF. U užem smislu, obavezne su za primenu u svim državama članicama OTIF. Republika Srbija je punopravni član ove organizacije. Naime, članstvo u OTIF od SRJ pravno je nasledila državna zajednica Srbije i Crne Gore, a potom samo Republika Srbija. Inače, država SFRJ je bila osnivač i članica OTIF sve do 1992. godine, kada je Odlukom Upravnog odbora OTIF njeno članstvo, u skladu sa Rezolucijom UN, suspendovano. SRJ od 1. avgusta 2001. godine postaje punopravni član ove organizacije. Napominjem da Konvencija COTIF u užem smislu predviđa u izvesnim slučajevima mogućnost odstupanja i rezervi, kao i delimični izbor prava, što nadležne institucije u našoj državi, prvenstveno stručne, Direkcija za železnice kao i nadležna ministarstva pomno i detaljno prate i u skladu sa stručnim procenamainteresima naše države razmatraju posledice eventualne ne primene, odnosno mogućnost izjave rezervi. U slučaju izmena, u Predlogu ovog zakona u ovom momentu za takvu meru nema potrebe, tako da se može doneti zakon o potvrđivanju izmena i dopuna na predloženi način, odnosno usvojiti zakon u celosti. Za izvršenje ovog zakona nisu potrebna nikakva finansijska sredstva, osim redovne kotizacije za članstvo u Međunarodnoj organizaciji za međunarodni železnički saobraćaj OTIF, koju naša država, kao i sve druge članice, mora da plati nezavisno od ovog zakona. Očekujem podrškuu diskusiji poslanika. Hvala.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Jeremić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ova konvencija ima važan uticaj za naše pridruživanje evropskoj zajednici. Čuli ste od ministra da su Bliski istok i Evropa direktno povezani. Ta veza vodi preko naše zemlje. Srbija i Koridor 10, pogotovo železnički Koridor 10 povezuju Evropu i Bliski istok, a poznato nam je da železnica najjeftiniji i najrentabilniji način prevoza prtljaga, ljudi i roba. Ova konvencija za našu zemlju ima izuzetan značaj zato što smo već ušli u ovaj sistem i ovaj sistem bi trebalo po svaku cenu zadržati, pogotovo što imamo u ovoj varijanti mogućnosti izjave rezervi. To znači da sve one odluke koje donesi OTIF organizacija koja pravno prati COTIF Konvenciju, možemo uvek pozitivno uticati da se ni jedna odluka ne sprovede na štetu naše zemlje. Nadležna ministarstva i Direkcija za železnicu su dužni da prate stalno i permanentno sve odluke koje donosi OTIF, organizacija koja prati ovu konvenciju. Pogotovo što ovakav zakon nema nikakvih finansijskih poteškoća. Inače, plaćamo redovnu godišnju kotizaciju koja utiče pozitivno na sveukupno stanje železnica u našoj zemlji. Ako gledamo Srbiju na geografskom položaju istoka i zapada, govorimo o Bliskom Istoku jer su skoro sve zemlje članice OTIF bilo bi štetno po ovu zemlju ispustiti zbog stanja u železnicama, pogotovo na Koridoru 10 i ova sredstva koja sada pripremamo da opredelimo iz ovog kredita koji je pripremljen od Ruske Federacije. Mi iz poslaničkog kluba Ujedinjenih penzionera Srbije da težište treba na ovom koridoru izraziti da ne dozvolimo stalnim usporavanjem brzina na našim prugama dok Evropa i ostali svet ubrzavaju i stvaraju brze pruge, da dozvolimo da se zbog toga obiđe ova naša zemlja i naša povoljnost koju sada imamo na ovom geografskom položaju. Osim Koridora 10, smatramo da prvenstveno treba dati težište na pruzi Beograd-Bar do granice sa Crnom Gorom, a u drugi plan staviti izgradnju novih pruga. Smatramo da revitalizacija i pokušaj zaustavljanja zastoja i usporavanja naših železnica u odnosu na železnice čitave Evrope, pa i sveta, moramo učiniti sve da zaustavimo zaostajanje pa da onda krenemo u izgradnju novih pruga. Nove pruge su tek u drugom planu. Zbog svega iznetog PUPS podržaće ovu konvenciju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, kolege poslanici u današnje vreme se za železnice Srbije može reći da one skoro i ne postoje. Međunarodni železnički transport je skroz zamrzao i teško je izvesti i pričati o nekom transportu roba kroz Srbiju u zemlje okruženja, a kamoli u širu međunarodnu zajednicu. Za ekonomiju jedne države veoma je bitno da izgradi moderan železnički sistem. Ako bi ste jednog dana od Beograda do Subotice mogli da stignete za 45 minuta to bi potpuno svest kod ljudi gde će živeti i raditi i koje će preduzetničke ideje realizovati. U mnogim zemljama železnica je postala generator razvoja jer je omogućila interakciju između gradova i regiona, brži razvoj manje razvijenih krajeva, a time se smanjuje i nezaposlenost. Prosečna brzina na prugama u Srbiji je 42 kilometara na sat. Brzine na 64% pruga su za trećinu manje od projektovanih a na samo 3% pruga veće od 100 kilometara na sat. Železnica Srbije je u prošloj godini prevezla 10 miliona tona robe što je za 25% manje nego u 2011. godini. Pošto dolazim iz Vojvodine, mogu slobodno da kažem da je železnički transport skroz devastiran, ali mogu da naglasim jako bolja vremena kada je za vreme postojanja ŽTO Novi Sad od 1977. godine do 1989. godine u Vojvodini je remontovano više od 527 kilometara pruge. Sve su elektrificirane. Nabavljeno je više od 10 električnih lokomotiva i razno-raznih elektromotornih vozova. Takođe uvedena je nulta faza informacionog sistema. Praćenje vozova je bilo na visokom nivou. Ukinuta je parna vuča. Nabavljeno je više od sto teretnih vagona, 20 savremenih putničkih vagona i još mnogo dizel lokomotiva itd. ŽTO Novi Sad je tada brojala 15.000 radnika. Poslednjih godina pre preuzimanja bila je po rezultatima rame uz rame sa Ljubljanom. Tada je u tom ŽTO bilo najmanje zaposlenih po kilometru pruge. Imali su najmanju administraciju ali i najveći ostvareni rad po kilometru pruge i najmanju kreditnu zaduženost. Za samo sto godina železnica u Vojvodini je od najrazvijenije u Evropi, a verovatno i u svetu, stigla do najlošije. Za sto godina smo postali jedan od najlošijih železničkih regiona u Evropi što je posledica nepostojanja jedne sistemske železničke misli i jednog nedomaćinskog odnosa. Brzi voz na relaciji Subotica-Beograd je putovao 1926. godine za tri sata i 15 minuta, zatim 1989. godine oko dva sata a 2007. godine taj put se prelazio za tri sata i osam minuta. Dakle, za 82 godine mi nismo napravili nikakav pomak. Prosečna brzina vozova u Srbiji danas iznosi 45 kilometara na sat a na pruzi između Liverpula i Mančestera u Engleskoj parna lokomotiva je 1829. godine išla prosečnom brzinom od 56 kilometara na sat. Da bi se pruge u Vojvodini dovele u pristojno stanje i da bi na svim deonica mogle da krstare nove garniture na oko 900 kilometara lokalnih i regionalnih pruga, potrebno je verovatno između 400 i 700 miliona evra. Posao bi bio gotov za manje od dve godine i svi bi profitirali, od građana, od opština gradova i pokrajine. Takođe bi i Republika Srbija. Dolazili bi investitori, saobraćajna pristupačnost bi pokazala svoje prednosti, porastao bi standard građana i svima bi bilo na taj način dobro. Zato je prioritetno da Ministarstvo infrastrukture obrati pažnju i da se sredstva što više namene iz kredita i budžeta za revitalizaciju železničke putne mreže u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Branislav Mitrović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, predstavnici ministarstva, predstavnici direkcije, danas raspravljamo o zakonu koji govori o izmenama i dopunama Konvencije o međunarodnom prevozu na železnicama. Svakako da je ovo jedan tehnički dokument i akt koji se tiče onih ljudi koji svakodnevno obavljaju poslove međunarodnog železničkog saobraćaja i siguran sam da oni pomno prate sve izmene ovih dokumenata. S druge strane, ovu konvenciju možemo posmatrati i sa jednog drugog aspekta. Sa aspekta sposobnosti naše zemlje da ispuni ovu konvenciju obaveza iz ove konvencije, da ukloni sve neusaglašenosti koje imamo sa EU i na taj način da shvatimo gde se danas srpska železnica nalazi i šta je sve ono što nas očekuje u nekom narednom periodu. Podsetiću da je Organizacija za međunarodni prevoz železnicama, kao što reče ministar, osnovana 1980. godine u Bernu kao vid institucionalne saradnje zemalja u međunarodnom železničkom saobraćaju, sa težnjom da se usaglasi i harmonizuje to međunarodno železničko pravo, najpre u oblasti prevoza putnika, prevoza robe, prevoza prtljaga. To je najznačajnija međunarodna organizacija koja se bavi prevozom, železnicama. Čuli smo da je čini 47 zemalja, uglavnom evropskih, ali i neke zemlje Azije i Afrike. Ona je jako bitna u tom celom procesu međunarodnog železničkog saobraćaja. Možda je interesantan podatak da je prvi međunarodni železnički ugovor na ovu temu potpisan još davne 1890. godine u Bernu, gde se i danas nalazi sedište organizacije OTIF. Nakon ozbiljnih političkih i ekonomskih promena u zemljama članicama OTIFA, 1990. godine u Viljnusu je došlo do značajnih izmena, kako u samo funkcionisanje i organizaciji OTIFA, ali u značajnom delu, što se tiče procedura. Treba istaći i da su direktive EU značajno uticale na te promene, najpre u onom delu gde je EU još počev 1991. godine, uticala na svoje članice da se infrastruktura, znači, upravljanje mrežama infrastrukture odvoji od transporta, od prevoza robe i putnika. Možemo reći da te izmene od 1999. godine, izmene OTIFA, možemo svrstati u dve kategorije. To su najpre formalne izmene bile i ticale su se same organizacije i povećanja nadležnosti samog OTIFA, iz razloga zato što se do tog trenutka veliki broj drugih međunarodnih organizacija bavio raznim pitanjima i sa raznim nadležnostima u oblasti međunarodnog železničkog saobraćaja, ali i u delu dobijanja značajnih nadležnosti, kao što je rekao i sam gospodin ministar, gde su uključene i nadležnosti u vezi prevoza opasnih stvari u vezi prevoza, naravno, ugovora o prevozu putnika, robe, ugovorima o korišćenju vozila, ugovorima o korišćenju železničke infrastrukture… (Predsedavajuća: Samo momenat, gospodine Mitroviću. Molim narodne poslanike samo da omoguće govorniku da govori, a i meni da mogu da čujem onoga ko izlaže. Hvala vam.) …Uklanjanje prepreka na samim granicama, zatim, tehničkim standardimai standardizacijom vozila, infrastrukture. Već se vidi iz ovih nadležnosti da je OTIF svakako najznačajnija organizacija u međunarodnom prevozu putnika. Što se tiče ovog materijalnog dela izmene OTIFA iz 1999. godine, uglavnom se radilo na izmenama isprava i procedura u ispravama, ali i u delu koji se tiče odgovornosti. Što se tiče izmena u ispravama, uglavnom se to odnosilo na tovarne listove i na slične isprave, a svakako, kao i u svakoj drugoj konvenciji, deo koji se tiče odgovornosti je značajan deo ovih izmena. Nakon promena o Viljnusu, Konvencija se sastoji od glavnog dela same odredbe i od sedam dodataka. Razlog zašto mi danas raspravljamo o izmenama jesu izmene u dodacima "E", koji se odnose na ugovore o korišćenju infrastrukture u međunarodnom železničkom saobraćaju, a u cilju rešavanja neusaglašenosti odredaba ovog priloga sa pravom EU, zatim, izmene i dopune dodatka "F", koji se odnosi na jedinstvena pravila o vrednovanju tehničkih standarda i prihvatanja jedinstvenih propisa, kao izmene i dopune dodatka "G", koji sadrži jedinstvena pravila o tehničkom odobrenju za prihvatljivost železničkih sredstava namenjeni za ovu vrstu saobraćaja. Takođe su 2011. godine u Bernosu prilozi dodatka "F" preimenovani u jedinstvene tehničke propise. Još jednom kažem da je jasno, kada govorim o ovoj konvenciji, da je ovo usko stručan, neko će možda reći suvoparan tekst i nešto što se tiče onog dela ljudi koji se svakodnevno bave sa ovom materijom. Ali na samom početku sam rekao da ovu konvenciju možemo posmatrati i kao sposobnost naše zemlje da prati sve ono što se dešava u zemljama članicama ove organizacije, najpre u zemljama EU, sa kojima mi najviše opštimo u pogledu železničkog saobraćaja, a iskazujemo značajnu težnju pristupanju toj velikoj organizaciji. Sa skoro 500 miliona stanovnika EU i sa udelom od 31% učešća u svetskom nominalnom BDP, EU ima značajan interes da vodi računa o razvoju transporta na svom području. Transportna politika EU se bazira na nekoliko zaključaka. Svaki vid transporta treba da bude optimiziran. Svaki vid transporta mora biti siguran, efikasan. Svaki vid transporta mora biti kombinovan, da poseduje mogućnost kombinovanja sa drugim vidovima saobraćaja i mora iskazati visok stepen prijateljstva, kako oni to kažu, sa prirodom. Znači, mora biti posvećena značajna pažnja očuvanju prirode. I pored činjenice da danas u okviru EU železnički saobraćaj je zastupljen u prevozu putnika sa nekih 8,4% do 8,6% od ukupnog prevoza i sa 17% prevoza robe, EU poslednjih godina posvećuje značajnu pažnju razvoju železničkog saobraćaja, upravo zbog svih komparativnih prednosti koje železnički saobraćaj ima. Znači, najpre, uzimajući u obzir da je železnički saobraćaj siguran, i pored značajnog povećanja brzina poslednjih godina, da je efikasan, da ima visok stepen zaštite životne sredite i da poseduje veliku mogućnost kombinovanja sa drugim vidovima saobraćaja. Značajan podatak je da železnička industrija EU ostvaruje promet od 73 milijarde evra godišnje i da je u toj industriji zaposleno oko 800 hiljada ljudi.Takođe, poznato je da su još 2007. godine Evropski parlament i Savet doneli pravila o pravilima i obavezama u železničkom saobraćaju, kako bi se pružila veća sigurnost učesnicima u železničkom saobraćaju. Sve ovo govorim još jednom, jer je to interesantno za nas kao zemlju, jer ulažemo maksimalne napore da pristupimo toj velikoj porodici. Ali, postavlja se pitanje – da li je u ovom trenutku srpska železnica sposobna da ne predstavlja kočnicu i problem sutra u tom jednom globalnom evropskom transportnom sistemu, već da bude deo razvoja transporta? Svakako da se srpska železnica danas nalazi u značajnim problemima i svakako da je to posledica, najpre, privrednog zaostatka, jer sve ono što se dešavalo u železnici je direktno vezano za probleme privrede – smanjenja proizvodnje, a samim tim sei transport značajno smanjio. Sadašnje stanje jeste i posledica nedovoljnog osnovnog ulaganja, ali i posledica loše organizacije, posledica loše socijalne i kadrovske politike. Navešću sada neke podatke koje će ukazati u kakvom se stanju danas nalaze srpske železnice. Od 3.809 kilometara železničke mreže, 1768 kilometara su magistralne pruge, a od toga je elektrificirano 1247 ili oko 32,7%. Samo 7%pruga, 276 kilometara ima dva koloseka. Samo oko 45% pruga ima dozvoljeno osovinsko opterećenje od 22,5 tona, dok je na 30% pruga to opterećenje ispod 16 tona. Dozvoljena brzina prelazi 100 kilometara na čas, na svega 3,2% pruga, a najveći deo pruga, oko 50% mreže, dozvoljava maksimalnu brzinu do 60 kilometara na čas. Sa izuzetkom pojedinih sekcija pruga – Beograd-Šid i Velika Plana-Niš, koje su dvokolosečne elektrificirane i na nekim deonicama dozvoljavaju veće brzine, sve ostale pruge imaju zastarele tehničke i tehnološke parametre. Čak i na nekim sekcijama ovih pruga ima deonica u veoma lošem stanju, tako da se brzina često privremeno ograničava na 20 kilometara na sat, pa i sporije. Javno preduzeće Železnice Srbije raspolaže sa 480 lokomotiva, osam i po hiljada teretnih i 550 putničkih vagona i vučna i vučena vozila su relativno stara i nepouzdana, što neretko rezultira defektima u toku vožnje. Prosečna starost voznih sredstava prelazi 30 godina, a stopa raspoloživosti, u zavisnosti od tipa, varira između 26% i 61%, što jasno ukazuje da ovih 480 lokomotiva nisu na raspolaganju svakog dana, a naravno, i ovi navedeni vagoni. U poslednjoj godini su na prugama Srbije uvedene lagane vožnje na 320 mesta, u ukupnoj dužini od 535 kilometara, što predstavlja 16% svih pruga koje su u eksploataciji. Za sanaciju slabih mesta treba izdvojiti oko 350 miliona evra. U modernizaciju železničke infrastrukture je u poslednjoj deceniji uloženo skromnih 168 miliona evra i remontovano je oko 136 kilometara pruge. Sve ove poražavajuće podatke, naravno, nisam iznosio da bih podsećao na surovu realnost, već da bi zajedno i mi u ovom parlamentu i Vlada konačno doneli neke značajnije odluke, kako bi se svi ovi problemi prenebregli i kako bi bar donekle spremno dočekali trenutak kada će Srbija postati deo te velike evropske porodice i kako nećemo biti kočnica tog transportnog sistema, već deo razvoja i, naravno, da vidimo koji su to koraci koji bi nas doveli do određenog pomaka. Svakako da je ulaganje u železničku infrastrukturu nešto što je neophodnost u ovom trenutku. Koridor 10 jeste žila kucavica železničkog sistema Srbije. Neki stručnjaci čak kažu da je važniji železnički Koridor 10 od putnog Koridora 10, u dužini od 770 kilometara od hrvatske granice, preko Beograda, do makedonske granice, uzimajući krake istok prema Dimitrovgradu i sever prema Subotici, svakako jesu naša šansa. Ono što je neophodno uraditi u ovom trenutku jeste osposobljavanje te pruge za brzine bar do 160 kilometara na čas, potpuna elektrifikacija pruge, od tog putnog pravca napraviti dvokolosečnu prugu i osposobiti je za prevoz i teretnog i putničkog saobraćaja. Za sve to je potrebno negde oko 4,6 milijardi evra, a ako se dobro sećam, mi smo dali obećanje EU da ćemo taj posao završiti negde do 2020. godine. U ovom trenutku više od polovine ovog koridora ne ispunjava uslove o kojima sam govorio, ili iz problema elektrifikacije, dvokolosečnosti, nemogućnosti saobraćaja teretnih vagona. Ono što predstoji svakako jeste jedno ozbiljno ulaganje. Raduje činjenica da će u narednom periodu, po informacijama koje dobijamo iz Vlade, iz resornog ministarstva, značajno biti rađeno na Koridoru 10 i iz ruskog kredita i iz sredstava od španske, nemačke vlade i drugih izvora. O tome svakako ministar bolje zna od mene. Još jednom kažem, raduje činjenica da će biti konačno napravljena jedna ozbiljna saobraćajnica, od koje možemo imati najpre jednu veliku finansijsku korist. Železničari to kažu najbolje, od tog tranzitnog saobraćaja su najslađe pare. To ljudi sa železnice svakakoznaju. Kada bude završena ova rekonstrukcija, putovanje kroz Srbiju će biti smanjeno za tri sata. Takođe, pozdravio bih i napore izmeštanja železničkog saobraćaja iz samog centra Niša. I tu se uključila EU i jasno stavila do znanja da ide u susret onom trenutku kada će Srbija pristupiti EU i da ne želi da srpska železnica bude crna tačka na toj železničkoj mapi Evrope. Evropska unija je dala milion i po evra za izradu dokumentacije, ali nas je sa druge strane i upozorila da nemamo vremena za čekanje i oklevanje. Tako da, ono što očekujemo i mi poslanici i građani, a i EU vidimo, je da se raspiše konačno taj tender s proleća i da se krene sa izmeštanjem železničkog saobraćaja iz centra Niša. Ono što će se pred poslanicima u narednom periodu naći jeste garancija, zahtev za garanciju za kredit od Kuvajtskog fonda za arapski ekonomski razvoj od 25 miliona, koje je gospodin Dinkić, ministar finansija, ispregovarao. Jasno je da je to jedan veoma povoljan kredit od 25 miliona evra sa grejs periodom od četiri godine za završetak realizacije prve faze Prokop, koja je deo beogradskog železničkog čvora. Jasno je da je beogradski železnički čvor jedno od ključnih mesta na Koridoru 10, čvor kroz koji prolazi pruga koja spaja Pariz i Istanbul, koja spaja Budimpeštu i Atinu, Bukurešt i Bar. Jasno je da tih 25 miliona evra od Kuvajtskog fonda za arapski ekonomski razvo jesu dobra investicija. Najava kupovine određenog broja voznih sredstava, 12 dizel električnih lokomotiva, 25 elektromotornih vozova, kao i 15 višesistemskih lokomotiva na neki način će poboljšati vozni park železnice, svakako ne dovoljno. Ono što na kraju želim da kažem, a tiče se ulaganja u infrastrukturu, ne umanjujući ni na koji način značaj Koridora 10, jeste svakako pruga Beograd – Bar. Imam blagi osećaj da je u ovom trenutku na neki način zapostavljena. Voleo bih da budem razuveren i voleo bih da čujem neke nove informacije od ministra. Pruga koja je nekada bila ponos Titove Jugoslavije, najveći infrastrukturni projekat Srbije i Crne Gore, već 35 godina čeka na ozbiljnu rekonstrukciju. Procena je da je za tu ozbiljnu rekonstrukciju potrebno oko 340 miliona evra na ukupnoj dužini od Beograda do Bara, oko 200 miliona evra za srpski deo i ono što bi se nakon toga desilo, a procena je stručnih ljudi, jeste da bi se broj putnika učetvorostručio a prevoz robe bi se duplirao. Ne treba ni da podsećam da je nakon otvaranja barske pruge 1976. godine i u godinama posle toga barska pruga bila značajan deo transporta svih značajnih privrednih subjekata jugozapadno od Beograda. Železnicom su vozili i proizvođači uglja i proizvođači bakra i aluminijuma. Danas oni više nisu na železnici. Znači, očekujem da se značajno uloži u rekonstrukciju Beograd – Bar. Zanimljiv je podatak da je samo u četiri meseca prošle godine naš izvozni adut "Fijat" iz Kragujevca baš tom prugom preko Kragujevca, Požege i Užica za Bar prevezao oko 17.000 automobila, a ono što se očekuje u ovoj godini jeste najmanje između 110 i 180 hiljada, tako da su to jasni razlozi zašto treba ulagati u prugu Beograd – Bar. Na kraju, ono što želim da kažem jeste da je neophodna reforma železničkog sistema Železnica Srbije, u tom organizacionom smislu. Znamo da je u julu prošle godine Skupština Akcionarskog društva donela odluku o stvaranju četiri zavisna društva za infrastrukturu, prevoz robe, prevoz putnika i gazdovanje imovine i to je samo početak organizacione reforme železnice, kojom bi se napravila jedna nova organizaciona struktura i Železnice Srbije bi funkcionisale kao grupa, kao kontrolisano društvo koje bi pružalo korporativne i druge zajedničke usluge ostalim zavisnim društvima. To je samo početak, ali imam osećaj da se i tu dosta traga, da još uvek nismo sigurni kuda smo krenuli. (Predsedavajuća: Vreme.) I u tom delu moramo povesti računa i gledati iskustva zemalja iz EU. Samo još par rečenica. Evropska unija je još 1991. godine, kasnije prvim paketom o železnicama 2001. godine, jasno stavila do znanja svima, najpre svojim članicama, da je neophodno povećati konkurentnost u železnicama, kako bi se železnica učinila atraktivnijom upravo zbog svih komparativnih prednosti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SPO i DHSS su imali jednu pozitivnu dilemu šta raditi sa ovim predlogom zakona, budući da za sve što se tiče pre svega usaglašavanja naših propisa sa propisima EU, sa jedinstvenim tehničkim standardima, kao što se tiče ove teme dnevnog reda, naravno da mi to uvek podržavamo. Gospodin Mitrović je rekao dosta argumentacije koju sam hteo da iznesem u pogledu stanja na našoj železnici. Mi ne možemo samo glasati za potvrđivanje ove konvencije, a ne dati našu procenu šta ćemo u budućnosti očekivati od konkretne primene ove konvencije i ne osvrnuti se na stanje u našoj železnici i ne ukazati u političkom smislu ko je odgovoran za ovo stanje. Naime, kada su u drugoj polovini 19. veka počele da se grade železničke pruge u Srbiji, naravno, tada su i u Narodnoj skupštini vođene na neki način i humorističke rasprave na ovu temu kod onih koji su se protivili progresu. Bilo je poslanika koji su smatrali da pošto se pešak kreće brzinom od pet kilometara na čas, da brzina od 35 kilometara na čas nije dobra za zdravlje stanovništva. Bilo je onih koji su smatrali da će železnice da zapale njive i šume kojima se prolazi itd. To je primereno tom vremenu. Međutim, mi 130 godina nakon toga imamo slično stanje u našim železnicama i prosečne brzine na našim prugama su negde oko 35 do 40 kilometara na sat, a u svetu su uveliko u primeni kod prevoza putnika vozovi koji idu od 200 do 300 kilometara na čas. Imamo magnetne pruge. Svet je daleko odmakao u tom delu. Udobnost kod prevoza putnika je slična udobnosti kod prevoza aviona i bez obzira na tu kampanju koja se vodila protiv kneževine i Kraljevine Srbije u smislu da je sve što je urađeno u tim državama bilo loše, podsetiću vas na jedan primer koji nije ni za nipodaštavanje, koji je pokazivao odnos države prema železničkom transportu. Jedna čuvena porodica Čeha koja se bavila hortikulturom i čiji je sada jedan od naslednika gospodin Pariz Sijerak, je došla po pozivu kralja Milana u Srbiju sa zadatkom da hortikulturom uređuje železničke stanice u Kraljevini Srbiji. Železničke stanice su bile, zgrade za smeštaj putnika, okrečene, ofarbane, uređene. To je bio primer lepote železničkog saobraćaja i jednog totalno drugačijeg odnosa države prema železnici u odnosu na sve ono što imamo zadnjih godina. Taj odnos prema železnicama datira iz Titove Jugoslavije, kao da se u Kraljevini Srbije nije obavljao železnički saobraćaj, što je notorna činjenica da je bilo drugačije. Posle 130 godina u ovom veoma bitnom saobraćaju, u kome se u zemljama EU prevozi skoro 10% putnika i 17% transporta robe, jer je prevoz najjeftiniji i bezbedan, nismo napravili nikakav napredak. Ako glasamo za ovu konvenciju, da kažemo da nemamo ništa protiv konvencije, tu su u pitanju pre svega tehnički standardi, nekako ćemo posle preuzimati odgovornost za ovo stanje i ljudi će nas pitati – glasali ste za ove tehničke standarde, a mi na terenu imamo stanje kakvo imamo. Drugo, glasali smo za neke zakone koji se tiču železnice. Predviđeno je to fazno unapređenje železničkog saobraćaja. Međutim, vidimo da pre svega zbog ekonomski razloga to ide sporije znatno nego što smo očekivali. Ono što je takođe bitno je da su devedesetih najavljene te brze pruge Srbije. Međutim, politika tadašnjeg državnog vrha je bila da pre svega moramo rešiti nacionalna pitanja, da su sva druga pitanja sekundarnog karaktera, pa i pitanje železnice, pitanje standarda, pitanje ulaganja u infrastrukturu. Na tim nacionalnim pitanjima smo loše prošli, a samim tim smo loše prošli i na svim ostalim pitanjima. Budući da je sada premijer iz vaše partije, 2008. godine kada se formirala Vlada Mirka Cvetkovića gospodin Dačić je, a i sada često ističe, nebrojeno puta rekao da je on mogao da formira vladu i sa SRS, što znači da je vama u političkom smislu svejedno bilo tada da li ćete biti na evropskom ili antievropskom kursu. Bilo vam je bitno samo da možete da uđete u Vladu, što mislim da nije dobro. Ovo što se sada radi u pogledu politike koju sprovodite je u velikoj meri prihvatljivo, ali se postavlja i pitanje odgovornosti i vas i vaše političke stranke, ali za opšte stanje u državi i za stanje u železničkom saobraćaju. Možda je u političkom smislu uspostavljena neka ravnoteža i pravičnost da i vi lično za ovo stanje za koje ste odgovorni u železničkom saobraćaju da se taj vruć krompir da se to stanje unapredi upravo prepusti vama i da na neki način okajete grehe koje ste počinili u periodu kada smo bili isključeni iz međunarodnog železničkog saobraćaja, a to je bio period od devet godina. O ekonomskim i svim drugim štetama mislim da je iluzorno govoriti. Ono što je karakteristika pored tog sporog železničkog saobraćaja, pored zastarelih lokomotiva, vagona, je i da su neobezbeđeni i dalje u velikoj meri kružni prelazi, da se i dalje saobraćajne nezgode dešavaju, da je loša organizacija celog sistema, da su subvencije države velike. One su svuda u svetu velike u pogledu železničkog saobraćaja, ali se i vide rezultati. Ono što su prethodne kolege rekle mi vam priča od početka, ne vama nego svim ministrima koji se bave ovom problematikom. Krajnje je vreme da se pristupi suštinskim reformama i unutar organizacije samog javnog preduzeća "Železnice Srbije" i u okviru organizacije tehničke i kadrovske celog sistema jer možemo ako ovako prihvatamo konvencije, a stanje na terenu nam je takvo kakvo je, i za neku godinu opet pričati o istim problemima, opet prihvatati neke konvencije, a život će proći momo nas. Ono što je za SPO i DHSS u političkom smislu puna satisfakcija je i da ste i vi gospodine ministre, ne mislim ništa loše, zadnjih tek pet godina prihvatili naše političke stavove da ste shvatili važnost integracije naše zemlje i u EU i što se tiče železničkog saobraćaja da se prihvate međunarodni standardi, da se u tom delu ide integrativnim putem. Nemamo ništa protiv ove konvencije. Posle ove tačke dnevnog reda biće još neke dve slične konvencije za koje ćemo glasati, ali za ovo nećemo glasati iz prostog razloga što imamo puno pravo da ovako danas govorimo, zato što 23 godine ovako pričamo i što 23 godine se nismo pomerili sa mrtve tačke i što ne postoji sa naše strane dovoljno uveravanja, s obzirom da pratimo stanje u javnom preduzeću "Železnice Srbije", da tu uopšte postoji ozbiljna namera da se krene u ozbiljne reforme za koje smo svesni svi da su preko potrebno i da je krajnje vreme. Kada vi dođete u Narodnu skupštinu sa takvim predlozima, kada na terenu budemo videli da zaista postoje promene u "Železnicama Srbije", tada računajte na našu podršku. Dok budemo usvajali akte i zakone, a stanje na terenu bude takvo kakvo je sada sa najboljim namerama ne možemo podržati takve predloge. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospođo potpredsednice. Poštovani gospodine ministre, gospodo iz Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, kada se spomene reč – železnica, pa makar i u okviru jedne konvencije, imate dve negativne asocijacije. Jedna se odnosi na stanje pruga u Srbiji, a druga se odnosi na dugove koji konstantno nastaju tokom godina i godina, iako su 2011. godine, mislim da to znamo svi, otpisani dugovi "Železnice" koji su napravljeni 20 godina pre toga. "Železnica" je došla na neke zelene grane. Međutim, nastavilo se zaduživanje enormno. Ponovo moramo da postavimo pitanje – zašto to kada se spomene "Železnica Srbije" to mora da bude u vezi sa kreditima, garancijama koje daje ova država, imamo ogromne kredite koji se daju železnici, zašto to mora da bude u vezi sa nekim subvencijama koje se ne troše kako bi trebalo, zašto to mora da bude tako da se podrazumeva da reorganizacije "Železnice" se neće raditi, ona se ne radi niti se radila, iako je 2008. godine Svetska banka izradila jedan projekat reorganizacije "Železnica Srbije"? Od 2008. godine se nije našlo za shodno da se nešto uradi povodom tog pitanja – kako to da "Železnice Srbije" funkcionišu da ne prave dugove, da ne zadužuju ovu državu, da ne prevale nesposoban rad menadžera na čelu "Železnica Srbije" na građane ove Srbije, jer sve ono što se loše uradi u "Železnicama Srbije" na kraju plaćaju građani Srbije. Kada se govori o prugama jasno je da pruge u Srbiji prosto predstavljaju železnicu 19. veka, možda i 18. veka. U 21. veku u Srbiji se putuje, kada želite da putujete železnicom, kao da ste tamo negde u 19. veku. Da li je to dopustivo? Toliko velike ambicije u priči oko toga šta će se sve uraditi u vezi "Železnica Srbije", šta se radi, a pritom rezultata ni otkuda. Dakle, trebamo da se zapitamo zašto je to tako, da li ćemo mi ikada definisati glavne probleme železnica? U svim državama Evrope je normalno da se subvencioniraju železnice. Prosto je to jedna potreba. Šta se to dešava u Srbiji da se železnice samo subvencioniraju i samo se enormno finansiraju, a da pritom od toga mi nemamo koristi? Samo raste broj zaposlenih, samo rastu dugovi, a pri tom ne vidimo kraj toj agoniji kojoj su "Železnice Srbije" izložene. Prema tome, bilo bi dobro da se razmisli o tome kada se instaliraju novi direktori, kada se pravi novi menadžerski vrh železnice da se vodi računa o stručnosti kadrova, o stručnosti direktora koji će odlučivati o stotinama miliona evra ovog javnog preduzeća, jer ovo jeste javno preduzeće, ma kako ga zvali. Kako je to moguće da mi prosto nemamo zvanične, jasne, transparentne kriterijume? Sad govorim u prvom licu množine, iako smo mi u LDP u opoziciji, ali smatram da smo deo ove države i da isto imamo interesa da se promeni ta situacija koja je sada dominantna u Železnici. Dakle, kako vi razmišljate o tome kada postavljate neke ljude na mesto direktora i kako očekujete od njih neke rezultate, ako niste imali jasnu predstavu o tome da li su oni sposobni da budu na čelu tako velikog sistema, da li su oni sposobni da ga vode, da ga uspešno vode i da saniraju sve one negativnosti koje su bile nasleđene iz prošlosti? Prema tome, "Železnice Srbije" samo su jedno bure bez dna pored mnogih buradi, kao što je Klinički centar Srbije, kao što su "Putevi Srbije", kao što je "Galenika" i kao što je mnogo tih javnih preduzeća koje mi danas finansiramo. Bilo bi dobro da se jednom sedne, razmisli. Ukoliko niste sposobni da napravite sopstvenu reorganizaciju, razmislite o tome da onda onu reorganizaciju koju je Svetska banka predložila malo analizirate i probate da je primenite. Poslednja velika negativnost, koja je prosto prošla nezapaženo u javnosti, je činjenica da onih 800 miliona kredita koje smo dogovorili sa Ruskom Vladom, prosto ne znamo na koji način da utrošimo, a već se govori o tome da bi bilo dobro da se izvrši prenamena utroška tih sredstava iz kredita predviđenih za Železnicu. Kakva je to ozbiljnost? Kakva je to politička odgovornost i ministarstva, koje je nadležno za Železnicu, i Vlade i samog menadžerskog kadra koji je na čelu te železnice? Da li tu uopšte postoje razmišljanja da se ozbiljno pristupi problemu koji se zove "Železnica Srbije"?
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moram da počnem od jednog mog utiska od pre nekoliko minuta. Slušajući moje kolege, koje su pre govorile, pronalazila sam jako mnogo onih argumenata koje sam i sama, pripremajući ovaj prikaz zakona, pronašla. To su sve sposobnosti, odnosno, nesposobnosti sistema Železnice, železničke infrastrukture i sredstava da se ova konvencija primeni, a ipak će oni glasati za tu konvenciju, a ja iz istih razloga ne mogu da glasam. Čini mi se neozbiljnim da kada znamo u kakvom je stanju sistem, onda kada vidimo ove tehničke standarde koji su vrlo visoki, a koji se odnose na bezbednost i na železničku infrastrukturu, na železnička sredstva, dovodimo državu u poziciju da govorimo o ovoj konvenciji, a da istovremeno znamo da ne možemo da je primenimo. Počeću sa nekoliko stvari koje su vrlo značajne. Moram da kažem predlagaču, molim vas gospodo da kada pišete obrazloženje zbog čega treba da prihvatimo ove predloge zakona koje nam nudite, pišite šta dobijaju građani Srbije od ovoga što želite da glasamo, šta dobija Srbija od toga, šta dobijaju preduzeća u Srbiji. Nemojte nam pisati šta dobija EU od toga. Neozbiljno je da mi govorite o tome da su svi prihvatili, EU, standardi. Nas interesuje šta dobijaju građani Srbije. Građani Srbije su ti koji se voze "Železnicom Srbije" i znaju u kakvom je ona stanju bolje nego mi koji danas o tome govorimo. To govorim iz pozicije stanovnika Valjeva koji do Beograda, 100 kilometara, "Železnicama Srbije" putuje za tri sata. Verovali ili ne, za tri sata se putuje sa stajanjima, sa laganom vožnjom i sa svim ostalim. Šta je predlagač rekao šta je cilj primene ove konvencije. Prvi cilj je unapređenje, olakšanje i poboljšanje međunarodnog železničkog prevoza u svakom pogledu. To je potpuno, sa pozicije građana Srbije, prihvatljivo. Želimo da se vozimo bolje, bezbednije, kvalitetnijim vozovima na boljim prugama. Druga dobit je, kako kaže predlagač, da ćemo uspostaviti jedinstven pravni sistem u ovoj oblasti i da je to vrlo važno za državu Srbiju. Slažem se da je to važno za državu Srbiju, jer se građani Srbije ne mogu osećati dobro i bezbedno kada se primenjuju jedni propisi u njegovoj zemlji, a kada izađe na granicu, u drugu zemlju, da će se primenjivati neki drugi propisi. U redu je da imamo jedinstven pravni sistem. Kaže se u obrazloženju predloga da za državu Srbiju ne nastaju finansijske obaveze, možda ako govorimo neposredno da neće biti finansijskih obaveza. Naravno, biće finansijskih obaveza. Kako ćete vi ovakav sistem, o kome smo govorili, svi su govornici govorili u kakvom je stanju sistem železničkog saobraćaja u Srbiji, da dovedete na taj visoki tehnički nivo, a da ne uložite ništa? Ne može. Moraju da postoje finansijske obaveze. Kažete – za izvršenje izmena i dopuna ove konvencije, takođe neće biti potrebno obezbediti sredstva u budžetu Republike Srbije. U budžetu Srbije, nažalost, uvek za gubitaše mora da se nađe sredstava. "Železnice Srbije" su ne znam koliko putau budžetu Srbije bile one koje dobijaju na razne načine subvencije. Na razne načine je ova Skupština bila ona koja garantuje da Železnice uzmu kredite, a koje na kraju nisu iskoristile. Hajde da verujemo da to što ste vi napisali u ovom obrazloženju, da nećemo trošiti sredstva, da to bude tako. To ćemo, na kraju krajeva, videti vrlo brzo, pošto ste prošli put u oktobru ili novembru doneli budžet. Brzo ćemo videti taj budžet u kome neće biti tih stavki. Biću pažljiva, pa ću pratiti te stavke. Navešću nekoliko članova ove konvencije koji su, što se DSS tiče, vrlo značajni i o kojima želimo da otvorimo kasnije polemiku. Nisu nam naročito važni, mislim važni su, jer su opšte definicije vrlo važne za ovu konvenciju, ali nisu za ovo o čemu ja hoću kasnije da govorim. Ti prvi članovi nisu važni, pa sve do člana 3, ne bih komentarisala. Član 3. se odnosi na priznavanje tehničkih standarda za železnička sredstva i usvajanje jedinstvenih tehničkih propisa, koji se primenjuju na železnička sredstva i koji imaju za cilj – olakšavanje slobodnog saobraćaja vozila i slobodnog korišćenja drugih železničkih sredstava u javnom saobraćaju, zatim, doprinosu osiguranja bezbednosti, efikasnosti i raspoloživosti u međunarodnom saobraćaju, a ja bih jako volela da se to odnosi i na onaj saobraćaj u zemlji i ono što mi retko imamo prilike da čujemo kada je ovo u pitanju, nikada se skoro ne dovodi železnički saobraćaj u vezu sa zaštitom životne sredine, hvala Bogu ova konvencija ga dovodi, i naravno dovodi ga u vezu sa javnim zdravljem, što je takođe vrlo značajno. Član 4. je nama značajan, a odnosi se na zajedničke tehničke standarde za železnička sredstva i standardizaciju industrijskih proizvoda i procedura na nacionalnom i međunarodnom nivou. To je isto tako dobro za građane Srbije. Član 6. kaže da zahtev za usvajanje ovih tehničkih standarda može podneti bilo koja država ugovornica, regionalna organizacija definisana u članu 2. i bilo koje reprezentativno međunarodno udruženje koje se odnosi na ovu oblast. Završiću komentar sa članom 9. koji je jako važan, a odnosi se na ove izjave i daje mogućnost državi, što mislim da je naš slučaj, da kada ne može da primeni kompletnu konvenciju ima pravo da primenjuje određene delove te konvencije, što je dobro, što negde mi možemo da pronađemo, ono što jeste važno i što u nekom trenutku možemo da koristimo, a u nekom trenutku da nam to bude stepenica razvoja, da tome težimo, i to u slučaju samo da se obavesti generalni sekretar i da se ispoštuje vreme koje je potrebno za odgovor. Tu negde naše muke mogu da nađu uhlebljenje. Hoću sada da zastanem ovde sa komentarisanjem članova, jer bih volela da u svetlu ovog što sam malo pre rekla pogledam kako izgleda naše čedo, kako izgledaju naši uslovi, kako izgledaju "Železnice Srbije", taj večiti gubitaš o kome mi danas zapravo govorimo. Direktor "Železnice" kaže da, prema prvoj proceni da bi normalno funkcionisale, ovog trenutka "Železnicama" nedostaje 13 milijardi godišnje. To su ogromna sredstva, naročito kada se uporede sa činjenicom koju on takođe navodi - da će samo ove godine za investicije i za održavanje imati nešto više od dve milijarde dinara. Šta sa ostalim? Znači, investicije i održavanje, to je onaj prag razvoja koji mi treba da pratimo. Sada je tu zanimljivo ono što je pomenulo nekoliko naših kolega, a treba da govorimo o tome zato što smo mi kao Skupština garant tome, da su "Železnice Srbije" u nekoliko navrata uzimale kredite, da je ova skupština bila garant tim kreditima, odnosno garantovala u ime Republike Srbije da će "Železnice Srbije" vratiti te kredite, da su se one samo u zadnje tri godine zaduživale kod "Evropske banke za obnovu i razvoj" u dva maha po sto miliona evra, što nije ni malo mala suma. Ta suma je bila obezbeđena za železničku infrastrukturu, za poboljšanje i za remont pruga, za kupovinu boljih vozova, kvalitetnijih lokomotiva, višesistemskih lokomotiva i bila je za bezbednost, jer mi, gospodo, imamo problem sa našim prugama i imamo veliki problem što je železnički Koridor 10, koji je toliko važan i za naš unutrašnji saobraćaj, ali bogami i za spoljašnji saobraćaj, doveden u situaciju da ćemo možda ostati bez međunarodnog transporta, jer evropske železnice i evropska preduzeća žele da putuju brzo i bezbedno, žele da promene relaciju preko Rumunije. Da se vratim ovim kreditima. Dakle, 2009. godine u maju su "Železnice" potpisale ugovor o zajmu od 100 miliona evra sa "Evropskom bankom za obnovu i razvoj" i ta sredstva su postala dostupna u martu 2010. godine. Evo, tri godine posle toga ta sredstva nisu u upotrebi zato što "Železnice Srbije" nisu bile u stanju da sprovedu tendersku proceduru i da sredstva koja su im dostupna upotrebe na korist građana Srbije, koji su već bili pomireni da su ti krediti uzeti. Ali, pošto sredstva nisu uzeta, onda se plaćaju penali. Ti penali su veliki, u iznosu od dva miliona evra, ali se i dalje plaćaju jer očigledno "Železnice" ne znaju kako da sprovedu proceduru i ne znaju kako da uzmu novac. Onaj dalji rad na remontu pruga i sve ostalo ostaje u magli. Drugi kredit je uzet nešto kasnije. Ugovor o zajmu je uzet 15. septembra 2010. godine. Zajam je namenjen opet modernizaciji pruge na Koridoru 10. Dakle, ništa se nije uradilo. Sredstva su postala operativna u julu 2011. godine. Opet "Železnice Srbije" nisu uspele da realizuju ni ovaj kredit. Da ne govorim o tih 800 miliona koje smo dobili, koje nam nudi Ruska Federacija već nekoliko godina i o kojima se govori kao o izvesnim sredstvima i o tome da "Železnice Srbije" ponovo otvaraju priču da li mogu da preimenuju sredstva. Nisu gotovi projekti, nemamo projekte, to je vrlo neozbiljno, jer svaki put kada uzmete neki kredit, a ne realizujete ga, vi plaćate penale. Da ne govorim o šteti koja nastaje zbog toga što nisu kupljene nove lokomotive, što nije urađen remont pruge i što se sve svodi na još jedan niži prag i što dovodi do toga da ćemo mi izgubiti i onaj mali međunarodni ugled koji imamo u ovom delu "Železnica". Zbog svega ovoga, lošeg stanja pruga u Srbiji, 12 novih železničkih garnitura ne može da vozi više između 30 i 40 kilometara na sat, pa su mi zato poređenja sa 19. vekom, koja su do sada neke moje kolege koristile, potpuno normalna. Još samo da pomenemo Indijance koje viđamo pored puta, pa su nam onda u tom stanju "Železnice Srbije". Kaže se da je prosečna brzina vozova na srpskim prugama 42 kilometra na sat. Pazite, gospodo, 21. vek je, a mi vozimo 42 kilometra na sat. U poslednjih godinu dana usvojeno je 320 deonica na kojima je dozvoljena tzv. lagana vožnja. Šta je lagana vožnja za "Železnice Srbije"? To vam je vožnja od 10 kilometara na sat. Kad vozite 10 kilometara na sat, to vam je lagana vožnja. Možda kada vozite bicikl, gospodo, ali kada vozite voz, onda to malo smešno zvuči. Tih 320 deonica je ukupne dužine 535 kilometara. To je 16% naše pružne mreže. Izvinite, da li je moguće da na 16% naše mreže vozite 10 kilometara na sat? O čemu mi govorimo? O kojoj standardizaciji mi govorimo danas? O kojim međunarodnim, visoko-tehničkim standardima mi govorimo kada je u pitanju naša železnička infrastruktura? Stvarno ne vidim da li smo mi ozbiljni kada govorimo danas o tome. Stvarno ne vidim. Vozimo na 16% naše železnice 10 kilometara na sat, satima, danima putujemo u strašno lošim i hladnim vozovima, a govorimo o međunarodnim visoko-tehničkim standardima. Sjajno. Na 34% pruga vozi se manje od 60 kilometara. Na samo 3% pruga u Srbiji možete da vozite do 100 kilometara na sat. O tome govorim kada govorim o tome da li smo ozbiljni i da li možemo da prihvatimo da državu uvedemo u to da potpisujemo izmene i dopune neke konvencije, koja je sjajna, jer zapravo konvenciji nemam šta da zamerim, ali imam da zamerim tome da mi nismo u stanju da vidimo odnos između toga na čemu smo mi, a šta pričamo i šta hoćemo. Bilo je lepo videti rezultate jednog skupa koji je panel diskusije, koji je zapravo imao naziv: "Kako do modernih srpskih železnica?" To je bio vrlo zanimljiv skup i bilo bi mi stvarno zadovoljstvo da mogu da govorim o tom skupu danas, ali nemam toliko vremena da govorim. Bio je vrlo inspirativan za sve one koji su mogli tamo da vide kako izgleda presek stanja naših železnica, naših vozova i svega ostalog, kao i naše osposobljenosti za nešto i onog čemu težimo. Prosečna starost pruga u Srbiji je 42 godine. Većina postrojenja je stara između 30 i 40 godina, a prosečna starost voznog parka je 30 godina. Da bi se povećale brzine vozova, da bi se uradio remont pruga, mora da se uloži 350 miliona evra. Prema ovim silnim kreditima koje smo već uzeli, tamo 200 miliona od "Evropske banke za obnovu i razvoj", 800 miliona od Ruske Federacije, to su sredstva koja mogu da budu upotrebljena na korist i na dobrobit i stanja u "Železnici", ali bogami i putnika, odnosno građana Srbije. S druge strane, niko nije garant da tih 350 miliona zaista može da se iskoristi na takav način jer se pokazalo da mi uzmemo kredit, pa ne znamo šta ćemo sa njim. Istovremeno mora da se vodi računa, uz tih 350 miliona koji su obezbeđeni, da se radi istovremeno remont pruga i da u sledećih pet godina sa tim intenzitetom, zaista maksimalnim intenzitetom radova mi nešto uradimo. Znači, pet godina bi trebalo da se radi na srpskim železnicama, na prugama, da bi se videli neki prvi efekti i da onda možemo da govorimo – znate, evo, konvencija je pred nama, ona unapređuje sistem. Želimo da prihvatimo i tehničke standarde i bezbednosne standarde i to je sasvim u redu, ekološke standarde ja uvek pozdravljam. Ali, ne vidim kako ćemo mi to sa ovim odnosom o kojem govorim. Kada pričamo o uslovima ove konvencije koji se tiču poboljšanja međunarodnog saobraćaja, hajde samo jedan primer. Srbija je nedavno odustala, odnosno Železnice Srbije su nedavno odustale od međunarodnog saobraćaja prema Hrvatskoj jer imamo ekonomsku neisplativost na jednoj strani i imamo veliku cifru od 700.000 evra, koliko Hrvatska traži za korišćenje njihove infrastrukture da bi jedan voz godišnje koristio usluge te železničke infrastrukture Hrvatske. Zbog toga skidamo svoje međunarodne linije i trenutno smo na 36 međunarodnih linija. Mislim da, kada pogledamo cifru koja nam je potrebna za te vrste usluga, to što treba da platimo za korišćenje tuđe infrastrukture, jeste prilično neizvodljivo jer to je između 800.000 i milion evra. Da li je Srbija spremna da Železnicama Srbije subvencioniše, a treba da subvencioniše, da bismo to ispoštovali? To je ono što je pitanje sada i za vas, gospodine ministre. To konvencije traže od nas. Moram da kažem da je sve češća praksa da se promenio taj neki odnos u svetu trenutno i da se već taj princip reciprociteta, odnosno da mi koristimo železničku infrastrukturu neke druge zemlje, a da nudimo svoju infrastrukturu zauzvrat, više ne postoji u svetu. Uglavnom železnice i strane zemlje traže da se to korišćenje infrastrukture plaća. Za Srbiju je to prilično komplikovano, naročito je komplikovano kada postavimo pitanje – izvinite, a ko će da plati i koliko će da plati korišćenje naše železničke infrastrukture, gde će da putuju vozovi i da železnica prenosi teret 10 km na sat vozeći po našim prugama? To se stvarno postavlja kao otvoreno pitanje. To je vrlo važno strateško pitanje za ovu zemlju jer, izvinite, ako mi ne možemo da Koridor 10 materijalizujemo, a on jeste napravljen da materijalizujemo nešto i da neka sredstva uđu u Srbiju, upravo zato što se prenosi teret iz jednog dela Evrope u drugi deo Evrope, onda to nešto nije u redu i onda mi ne možemo da govorimo da mi hoćemo da budemo neki međunarodni faktor i neka zemlja koja vodi računa i usvoja međunarodne konvencije koje to i dopuštaju. Rekla sam da pojedine zemlje subvencionišu železnički saobraćaj, da budemo jasni, i Srbija to radi. Neke zemlje subvencionišu međunarodni saobraćaj, neke i unutar zemlje saobraćaj međunarodni. Znači, različiti su koncepti, ali uglavnom najveći broj zemalja subvencioniše svoje železnice i Srbija tu treba da pronađe modus u odnosu na svoju ekonomsku snagu. Šta ona hoće, kojim tempom hoće da radi, kojom brzinom hoće da radi, ima li ljude koji su spremni da kredite koje smo već podigli, zadužili smo se i sve ostalo, kapitalizuje i da dovedemo do nekog stanja naše železnice i naše pruge? Volela bih još malo da govorim i o konceptu bezbednosti, možda ću kasnije o tome još govoriti. To je vrlo važan koncept. Izvinite, mi imamo problem sa kamenovanjem vozova, mi imamo problem sa krađama metalnih delova koje doprinose tome da vožnja vozovima nije bezbedna. Mislim da o tome takođe treba da vodimo računa kada prihvatamo ovakvu konvenciju. Što se nas iz DSS tiče, konvencija nam nije sporna, sporna nam je sposobnost naše zemlje, sporno nam je to da li možemo da reformišemo svoj sistem železničkog saobraćaja, tako da možemo da primenjujemo makar deo te konvencije. Interesuje nas dobrobit Srbije, građana Srbije, a nas nešto naročito ne interesuje šta o tome misli neko drugi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Izvolite.
Ova jedinica mi ne radi, tako da moram da se pozajmim.
Radi, gospodine Anđelkoviću, nego ste sada na redosledu. Znači, postoji redosled po Poslovniku i sada ste vi. Vratiću vam vreme.
Niste me čuli dobro. Želeo sam prvo da saopštim da mi ne radi jedinica, pa moram da pozajmim tuđu. To sam rekao. Ne radi tehnika ovde. Mislio sam da je moja kartica, ali sam probao, nije moja kartica, tako da je to obaveštenje. Dozvolite mi da vas pozdravim, vas kao predsedavajuću, i ministra. Postaviću nekoliko pitanja vezano za konvenciju i ova pitanja koja su danas ovde pomenuta. Prvo, znate, kada je reč o konvenciji, moram da podsetim da AD Železnica Srbije, pošto se ovde mešaju termini, nije javno preduzeće i o tome ću nešto kasnije. AD Železnice Srbije su članice svih međunarodnih i evropskih organizacija, shodno tome, međunarodnih železničkih organizacija i CER-a i tu se usaglašava faktički sve ono što je bitno kako može da funkcioniše i na koji način funkcioniše ne samo Železnica Srbije, nego i železnice Evrope. Nema tu mogućnosti da vi postupite na drugi način, pa da organizujete međunarodni saobraćaj ako niste u okviru konvencije. Ova konvencija je dobrim delom važila i do sada, ima nekih izmena koje će koštati nešto železnicu, ali neće u krajnjem slučaju, u tom smislu što je neophodno da se obezbedi još dodatno sertifikovana radionica, sertifikovan svaki vagon, a i do sada vagon koji nije imao sertifikat nije mogao da ide van zemlje. Prema tome, mi stoga apsolutno podržavamo ovu konvenciju. Ona omogućava da se usaglašavaju faktički standardi na nivou evropskih železničkih uprava, bez obzira da li se radi o evropskim železničkim preduzećima u EU ili van EU. Ovde nije vezano to samo za odnose sa EU, nego ukupno u Evropi. Kada je reč o reformama, odmah da kažem da Železnice Srbije su, u skladu sa preporukama EU i preporukama Vlade, svoje deo posla završile. Možda to malo izgleda čudno, ali svoj deo posla su završile. Mi smo u junu 2011. godine na železnicama imali promenu statusa, znači, iz javnog preduzeća u akcionarsko društvo. Odmah iza toga su donete sve odluke, kada je reč o reorganizaciji Železnice, da se ona podeli u četiri zavisna društva sa holdingom, a to znači da infrastruktura, shodno ovom predlogu zakona o železnici, koji ovde nije prošao, iz ovih ili onih razloga, nije završen, da se infrastruktura odvoji kao posebno preduzeće, putnički i teretni saobraćaj kao posebno, a imovina kao posebno, koja bi funkcionisala u jedinstvenoj celini. Moram da vas podsetim da za taj koncept jedinstvenog sistema, a sa zavisnim preduzećima, bilo je različitih ideja u evropskim železničkim upravama i nemačke "Dojče ban", nemačke i italijanske železnice su vodile spor protiv Evropske komisije, gde je Evropska komisija tražila da se potpuno infrastruktura odvoji, da ne može biti u okviru sistema železnice. "Dojče ban" i italijanska železnica su smatrale da može biti u okviru holdinga i faktički je završen taj proces pred Evropskim sudom, gde je dozvoljeno da može do 2016. godine da ostanu železničke uprave ne kao jedinstvene, ali u okviru sistema da može biti i infrastruktura, ali odvojena preduzeća. To je faktički shodno onome što smo mi doneli odluku u saglasnosti sa Ministarstvom za saobraćaj. Taj deo posla je završen. Nadam se da će, kada je reč o Vladi, jer je sada na Vladi, imajući u vidu i novi Zakon o načinu upravljanja železnicom, izbora umesto skupštine nadzornih odbora, da će u prvom tromesečju, na osnovu onoga što je Vlada usvojila kao plan, dinamički plan napretka prema EU, ako se ne varam, 6. decembra u svojim odlukama, da će u prvom tromesečju taj deo posla da se završi. Prema tome, kada je reč o reformama, železnica tu ne kaska, ali moram da budem iskren. Znate kako je? to podrazumeva u sledećoj fazi i konkurentnost. To će dovesti putnički i teretni saobraćaj, a pre svega teretni saobraćaj na železnici, u jednu potpuno drugačiju poziciju u kojoj država, ukoliko želi da ga ima, mora na drugi način da se odnosi prema njemu. Zašto sam ovo na početku rekao oko reforme? Moram da budem iskren mnogo ima nerazumevanja oko funkcionisanja "Železnice", ne "Železnice Srbije", kao sad zbog javnog preduzeća ili a.d. itd, nego na način kako funkcioniše "Železnica Srbije". Danas sam i ovde čuo kako daje država mnogo para, ja vam kažem da daje malo. Sad ću napraviti poređenje. To je mnogo malo. Znate, kad se železnica posmatra, ona se posmatra i kao neko transportno preduzeće ovih kamiondžija zajedno, "Lasta" i "Putevi Srbije". Sad železnice treba da prave puteve, da kupe vozove, da poprave puteve, kad kažem puteve mislim na pruge, da poprave rupe na putevima, na pruzi, da kupe teretne kamione tj. vagone, da kupe putničke vozove i da budu uspešni sa 100 miliona dolara, to nije moguće. Za ovu godinu 120 miliona što hvalospev parlamentu da tako nešto usvoje, jer to zadovoljava platu. Da vam napravim upoređenje da to nije moguće. Pa, zamislite da "Lasta" pravi sebi autoput? Jer, ona ima više autobusa nego što ima železnica putničkih vagona. Zamislite, ona sebi napravi autoput i da još država joj da 100 miliona evra i da kaže – neuspešna je. Ta "Lasta" ne bi mogla da funkcioniše uspešno. "Niš Ekspres", nije ovde ništa negativno po "Lasti", nego jednostavno nije moguće da to funkcioniše. A ova "Železnica" s tim parama treba i da napravi prugu i da napravi prugu i da održava prugu i da organizuje putnički i teretni saobraćaj. To naprosto nije moguće. Da to nije moguće, ja ću vam reći šta donosi reforma. Reforma donosi da se na drugačiji način finansira "Železnica". Reforma ne podrazumeva da neće biti finansiranja iz budžeta "Železnice", samo što neće biti u budžetu kao dotacija, nego će biti obavezan javni prevoz, s jedne strane, održavanje pruge, tj. infrastruktura s druge i s treće strane izgradnja novih pruga. Tačnije rečeno, infrastruktura "Železnica Srbije" će se baviti kao što se sad bavi Koridor 10 i "Putevi Srbije", a putnički saobraćaj kupovati vozove i voziti tu i plaćati infrastrukturi za prevoz. Putnički saobraćaj će voziti onoliko koliko država obezbedi obaveze za javni prevoz sredstava. Da "Železnica" to može pod tim uslovima da uradi, ja ću vam navesti primer. Ali, pre toga da kažem koliko u 2010. godini u Austriji koja ima 5,5 hiljada kilometara, ne mnogo više, Srbija ima četiri – 3,96, znači četiri hiljade kilometara. Austrija 2010. godine po ovim osnovama, tačnije, imala je četiri milijarde prihoda iz budžeta, samo ne donacijom, a to znači milijardu i 60 miliona za obavezni javni prevoz, 400 miliona, ja sam se tada šalio, pa sam rekao, iz bivšeg Ljajićevog ministarstva, za socijalne kategorije, penzionere, učenike, studente itd, to je milijardu i četiri stotine za obavezni javni prevoz u putničkom saobraćaju, 600 miliona za održavanje pruga i dve milijarde za izgradnju novih pruga, to je četiri milijarde. Četiri milijarde u državi koja ima sličan broj stanovnika ima nekih 35-40% više kilometara pruge. Prema tome, železnica je svuda u svetu skupa, samo je pitanje šta država hoće. Hoće li da ima nove pruge ili ne? To "Železnica" ne može da pravi, nije to jednostavno moguće. Da "Železnica" može da izvršava svoje obaveze ukoliko ima prihoda po obaveznom javnom prevozu, govorim sada o putničkom saobraćaju, govori projekat "BG voz". Znao sam ja, slušao, čitao sam te priče o tome kako to grad organizuje. Kako to grad organizuje? Nema grad mašinovođe, nije to gradski voz. Gradski jeste po svom nazivu, ali je to voz "Železnice Srbije". "Železnice Srbije" po ugovoru sa Gradom, a Grad je dao sredstva da mi popravimo vozove, a mi to otplaćujemo prevozom, po kilometru. Imamo po jednom vozu, da kažem tačnu cifru, kada voz krene od Batajnice do Pančevačkog mosta, železnice imaju 13,5 hiljada prihoda, ne više. Oni koji se voze tim vozom, a i statistika to govori, a i Grad to kaže, znači, 105 polazaka dnevno, u šest meseci nema više kašnjenja od jednog minuta. Prema tome, to znači da mi možemo da vozimo, nema kašnjenja više od jednog minuta. Prošle godine su prevezli 9,5 miliona putnika od 12,5, a to znači da mi uz dobar "Bus Plus" kad bi bila dobra kontrola, jer mi tu nemamo pravo da naplaćujemo karte, mogli bi u Beogradu da prevezemo 15 miliona putnika. Mislim lično da može i više, ali uz jedno 20 do 30 novih vozova, da ima i Rakovica-Batajnica i Rakovica-Pančevo, a ne samo Batajnica-Pančevački most. Država Srbija i ovi železničari i ovaj narod ovde može to da napravi, samo to košta. To je situacija sa putničkim saobraćajem i nema tu nikakve dileme. Ukupno 480 lokomotiva,u to računate i one i od Kneza Aleksandra lokomotive. Kakvih 480 lokomotiva? To ima, zato što to niko ne sme da proda u staro gvožđe da ne bi bilo da je on nešto lopovisao i one stoje. Nema u upotrebi više od 72 do 92 lokomotive i to je stanje, ne govorim o putničkom, nego govorim o teretnom. To je stanje u "Železnici Srbije". Ima na spisku 480, samo te nisu ni za popravku, to je za staro gvožđe, samo treba neko da ima hrabrosti da ga proda, pa kako da ga proda, da li na tender ili drugačije i onda svi beže od toga. Kada je reč o tome da li mi imamo ili nemamo međunarodni saobraćaj, od ukupnog prihoda koje "Železnica" ima kao sopstveni prihod to je od 78% do 80% od međunarodnog saobraćaja. Imamo, kako nemamo, pa to nam je glavni prihod. Koridor 10 i međunarodni saobraćaj je glavni prihod i to upravo taj Koridor 10. Ministar je bio inicijator da se napravi preduzeće Koridor 10 kada je reč o ovom, što bi rekli A pravcu prema Zagrebu i Ljubljani. Mi smo tu napravili, pa su prvo imali iz EU prigovor da je to pokušaj da se pravi koncentracija i zabrana itd, dok se to objasnilo. Ali, da bi pokušali da deo robe koja ide od Beča prema Budimpešti za Tursku Koridorom četiri, a to znači Mađarska-Rumunija vratimo na Koridor 10. Nema šanse da se vratimo 89-u, ali bar nešto od toga da se vrati na ovaj pravac. Za teretni saobraćaj jeste bitna brzina, ali nije najbitnija, najbitnije je da ono što se obeća, u koliko sati će taj voz proći kroz Srbiju, da on prođe. Prema tome, sa te strane mislim da će "Železnica" biti onakva, to kažem iskreno, kakva bude snaga države i koliko bude država snažna da podrži "Železnicu", takva će "Železnica" biti. Mašinovođe će voziti kako mu piše u njegovoj knjizi na osnovu sporih vožnji. Vozio sam se jednom kod mašinovođe do Prijepolja i tad sam ukapirao da ono kašnjenje vozova, pa smo promenili na Upravnom odboru red vožnje, da u stvari nema kašnjenja vozova. Sad to malo smešno izgleda, jer mašinovođa vozi onako kako je dobio od stručne službe, koliko kilometara ima pravo da vozi na određenoj daljini. Prema tome, on ne kasni na osnovu svoje knjige, nego na osnovu projektovane brzine, a projektovanu brzinu, a ovde su svi rekli – ne možemo da ostvarimo zato što da bi ostvarili projektovanu brzinu neophodno je uložiti godišnje na 200 kilometara popravku pruge, znači, kompletne rekonstrukcije, na četiri hiljade kilometara 20 godina i posle 20 godina mora svaki kilometar pruge da se obnovi i to je 200 kilometara. Da vam kažem koliko mi obnavljamo godišnje. Prosečno, od 2000. godine do današnjeg dana do 31. decembra 2012. godine 17,4 kilometara. Znači, svake godine kasnimo da obnovimo oko 182 kilometara, hajde neka bude 180 kilometara da bude da sam preterao. Ne mislim da je mnogo bolje bilo od 1990. godine do 2000. godine, ali nažalost, tada smo prosečno popravljali 43 kilometara, a sada 17,4 kilometara. Čuo sam ovde priču da moramo prvo da popravimo, mora da se radi i jedno i drugo paralelno. "Železnici" za dovođenje pruge na projektovanu brzinu na postojećim prugama treba 374 miliona evra, da bi se vratile sve pruge na projektovanu brzinu, a paralelno sa time i ovo što je ministarstvo podržalo i Vlada i o čemu je ministar više puta govorio, paralelno sa time uz kredite koji su obezbeđeni, zahvaljujući podršci ove Skupštine i Vlade, raditi na ovim novim projektima. Nije najvažnije i nemojte tu polemiku oko toga da li će se raditi ova pruga ili ona, treba da se radi ona pruga za koju najpre uradimo projekat, jer je i jedna i druga potrebna. To je ministar više puta rekao i Valjevo-Loznica, Pazova-Novi Sad. Lično, možda bih ja voleo da se radi Pazova-Novi Sad, ali nam za Pazovu-Novi Sad da sad počnemo da radimo generalni projekat, imamo idejni, treba godinu i po dana, dok bi Valjevo-Loznicu mogli da počnemo sutra. U tome je ta razlika. Nije razlika šta nam pre treba, i jedno i drugo treba. I ja bih voleo da mi imamo jednu prugu Beograd-Novi Sad, gde može voz da ide 35 minuta, nek ide i 45, i siguran sam da bi od ovih 150 autobusa na relaciji Novi Sad – Beograd prepolovili. A da se to dešava, podatak da nam razbijaju stalno na relaciji Čačak – Požega, šoferšajbne i stakla, je zbog toga što smo oduzeli deo putnika. Jer naravno, ako čovek ide brže od Čačkado Požege, jeftinije, lepše ovim novim vozovima, nego da ide autobusom. Mnogo ima privatnih prevoznika, a deca kao deca, naravno, pa kamen onda stigne. Već znate za ovih 800 miliona,nama je najvažnije da u martu mesecu krene projekat rekonstrukcije tj. izgradnje drugog koloseka, i rekonstrukcije postojećeg koloseka pruge Beograd – Pančevo,to znači i na Pančevačkom mostu drugi kolosek. To bi onda značilo da ovaj BG voz, ukoliko naravno ima dobrih odnosa i saradnje, da ne bude ono samo Pančevački most, nego da isto tako kao što imamo Pančevački most – Batajnica 105 polazaka, da imamo 105 polazaka Pančevo – Batajnica. Potpuno sam siguran da se ovim duplira broj putnika u postojećem BG vozu. Tu su i šest deonica na relaciji Beograd – Niš, za rekonstrukciju, ali i realizacija kredita Evropske banke oko izgradnje novog mosta i dela pruge od Ćuprije, dvokolosečne pruge. Naravno, postoji tu jedan problem, znam ja za velike kritike, nažalost, za železnicu, kada se obezbede sredstva za izgradnju projekta, onda postoji problem u realizaciji, tromost na železnici, da ne ispadne da toga nema, ima, ali tu je i problem sa sredstvima koja su potrebna za projekat koji železnica u ovakvom finansijskom stanju nema. Sa jedne strane, vi ne možete da uzmete sredstva ukoliko niste napravili projekat, a sa druge strane, nemate para ni sredstava u planu za te projekt. Zahvaljujući angažovanju ministarstva, kada je reč o Rusko-železničkom kreditu, faktički obezbedili da na neki način u ukupnoj masi uđe i projektovanje i zato smo i završili ova projektovanja mnogo ranije, jer mi imamo projektante koji to mogu da završe, ali to neko mora i da plati. Prema tome, želim da kažem da će poslanička grupa SPS apsolutno podržati ovu Konvenciju, jer mislim da je korisna za železnicu, ona omogućuje da železnice, odnosno AD "Železnice Srbije", da kažem vrlo precizno da ostanu deo evropskog sistema prevoza, što su i do sada, verujte mi i nemamo nikakav problem kada je reč o odnosima između železničkih uprava. Zašto nemamo vozove za Suboticu, zašto oni kao tamo, kao što je nekada bio JAT, pa mi damo JAT-u, a oni nama, ali nije poenta u tome, nego je evropsko tržište otvoreno. Kada postanete članica EU, svako ima pravo, dobije trasu i vozi i onda će ovaj iz Beča kao što i sada radi da svojim vozom dolazi do Budimpešte, možda bi i do Beograda, ali to podrazumeva da taj voz može kvalitetnom prugom da ide do Beograda, ali na žalost od Subotice do Novog Sada, nije mnogo bolje ni od Novog Sada pa na ovamo, ali od Subotice do Novog Sada je loš kvalitet pruge. Na kraju, želim da kažem da podržavam ovu Konvenciju i da ona samo pomaže železnici Srbije da ostane u okviru evropskih železničkih uprava kao jedinstvena, a ja se nadam da ćemo ove godine završiti reformu, ali da to ne znači da će biti manje sredstava i rasprave u ovom parlamentu oko potrebe železnice, samo na drugi način i da će ovi projekti omogućiti u narednih par godina, da železnice Srbije budu, ne samo u ekološkom smislu, nego u organizacionom smislu mnogo potrebnije zemlji Srbiji. Dakle, 350 vozova treba da prođe na relaciji Beograd – Niš, da prođe jedan kamion i ista je ekološka šteta. Prema tome, ako hoćemo da pričamo o ekologiji, ne pričamo apstraktno da ćemo da sadimo tri drveta, jer možemo da sadimo i 300 hektara, a ja sam kao omladinac sadio i učestvovao u 170 hiljada hektara na Pešteru, ali to ne pomaže ako mi ne vodimo računa o trenutnoj ekologiji i tu je železnica opet u prednosti. Zahvaljujem vam se i želim da ova Konvencija da podršku za dalji razvoj železnice Srbije. Hvala.
Da li još neko od predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) U tom slučaju prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Karolj Čizik. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, cenjeni ministre, dame i gospodo, pred nama se nalazi Predlog zakona o potvrđivanju izmena i dopuna Konvencije o međunarodnim železničkim prevozima. Ova Konvencija je veoma detaljna i precizno reguliše sve segmente međunarodnog saobraćaja. Ja sam kao inženjer posebno obratio pažnju na tehničke uslove, npr. na jedinstvene tehničke propise. Dame i gospodo, ova Konvencija je naučna fantastika za našu železnicu. Zašto? Prosečna brzina na prugama u Srbiji je 42 kilometra na sat. Brzina na 64% pruga za trećinu manja od projektovanih, a na samo 3% pruga je od 100 kilometara na sat. U poslednjih godinu dana lagane vožnje, odnosno kretanja brzinama do 10 kilometara na sat, uvedena je na 400 kilometara pruge. Srbija ima mrežu od oko 3800 kilometara pruga, od kojih se koristi 3160 kilometara. Znači, 640 kilometara pruge, čak se i ne koristi.Dvokolosečno je 7,5% mreže, znači 283 kilometra, a elektrifikovana je samo jedna trećina pruga. Situacija, ako od ove još može da bude gora, tj. u Vojvodini. Mi smo za poslednjih 100 godina, od najrazvijenijeg železničkog regiona na svetu postali najnerazvijeniji i propali železnički region na svetu. Pre samo 20 godina, Vojvodinom je krstarilo oko 70 dizel motornih garnitura, u narodu poznatih kao šinobusi. S njima se dnevno prevozilo 20 hiljada osoba. Danas je taj broj sveden na svega pet, kojim se prevozi najviše 400 vojvođana dnevno. Brzina kojom se kreću ti šinobusi iznosi svega 20-30 kilometara na sat, pre svega zbog loših karakteristika pruga. Naveo bih samo jedan primer, ali ima mnogo takvih primera, linija Subotica – Senta – Kikinda. Ta pruga je u lošijem stanju nego pre 100 godina za vreme Austrougarske. Pre 100 godina tom linijom se odvijao saobraćaj, poštovao se red vožnje, vozovi su se kretali brže i preciznije nego danas. Danas se dešava i to da između Subotice i Sente, za vreme od nedelju dana, ne prolazi ni jedan šinobus, zato što je u kvaru. Situacija je još gora, ako sedne na šinobus, pa krene na put i onda uz put se pokvari šinobus i popravlja se, a putnici, neka se snađu kako znaju. Od početka 1977. godine, do kraja 1989. godine, u Vojvodini je remontovano više od 527 kilometara pruga, nabavljeno je više od 10 električnih lokomotiva, 10 elektromotornih vozova i druge opreme. Tako je uvedena nulta faza informacionog sistema za praćenje vozova, ukinuta je parna vožnja, nabavljeno je više od 100 teretnih vagona, 20 savremenih putničkih vagona za brzinu od 200 km na sat. Vojvodina je tada imala 44 elektro lokomotive, 10 elektromotornih vozova, 94 dizel lokomotive, 13 parnih lokomotiva, 67 šinobusa, 161 putnička kola sa 17 hiljada sedišta i 600 ležajeva i preko 6000 teretnih vagona. Početkom 90-ih godina bilo je slučajeva da je imovina pokrajinske železnice fizički odnešena u Srbiju, kao na primer kada je iz Subotice odneta oprema za elektrifikaciju pruge u Čačak i Požegu. Odneto je oko sto kilometara visokonaponske električne mreže, koja je bila pripremljena za elektrifikaciju pravca Subotica-Sombor-Bogojevo.Ne znamo kuda je odneto 30 kilometara potpuno novih šina, koje su bile tek privremeno položene za konstrukciju pravca Banatsko Mileševo-Novi Bečej. Mrak je pojeo kompjuterski sistem iz Subotice i Novog Sada. Odlučeno je bez ikakve evidencije i mogućnosti da se vrate na stotine vagona lokomotiva, sve što je bilo novo i valjano. U AV železnice Srbije vlada haos. Najviše liči na jednu crnu rupu koja guta stotine miliona evra godišnje bez nekih pozitivnih rezultata. Mi kao konstruktivna opozicija, da ne bi bilo da samo kritikujemo, imamo uvek i predloge. moj predlog je da se uspostavi stari sistem Vojvodine železnice, pošto mi imamo još kadrova, imamo železničare, imamo stručnjake koji znaju svoj posao. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Konvencija o međunarodnom železničkom prevozu ili skraćeno COTIF je sastavljeno u Bernu 1980. godine. Ona predstavlja vrhunac rada na međunarodnoj nunifikaciji železničkog prevoza. Ove izmene i dopune su iz 1990. godine i nije sporno da mi usvojimo ove izmene i dopune. Normalno, naša je želja da uđemo u EU i ja mislim da smo jednom podvukli tu crtu i da to podrazumeva i neke obaveze koje samim tim preuzimamo. Rasprava o železnicama Srbije svakako može da bude vrlo zabavna i kada bi se izneli svi problemi i način kako to funkcioniše u životu, mogao bi se snimiti novi film "Ko to tamo peva", samo sada sa nekom novom verzijom u železničkom saobraćaju. Međutim, stvari su sigurno daleko ozbiljnije. Krenućemo od nečega što stvarno nije sporno kada donosimo i donećemo ovaj zakon. Donećemo mi još mnoge zakone i direktive koje traži od nas EU. Doneće ova Skupština i garancije za davanje kredita železnici. Doneće ova Skupština i budžet na kojem će se, pre nego što ga donesemo, pretvoriti u Zid plača javnih preduzeća i akcionarskih društva, kako bi se pokrili gubici i kako bi što viša para iz budžeta njima bilo odvojeno. Sve će to ova Skupština doneti, ali ono što bi bilo pristojno i što bi možda bio red, a to je da pred ovu Skupštinu pored tih zahteva za garancije i za pomoć, budu izneti i izveštaji i strategije, planovi, realizacije reformi, problemi i sve ono što prati jedno funkcionisanje ovako značajnog akcionarskog društva ili do skoro javnog preduzeća. Mislim da bi to zaslužili ovi poslanici koji čine sve i prihvataju sve zakone i mogućnosti sa Vladom zajedno da pomognu u funkcionisanju tog preduzeća. Mi do sada takvu praksu nismo imali. Mislim da je krajnje vreme da se stvari malo okrenu i zbog javnosti i zbog građana koji ovo slušaju i vide, šta to hoće akcionarsko društvo, šta hoće neka druga javna preduzeća, dokle će se izdvajati te pare i koja je to korist koju će građani sutra zbog finansiranja i izdvajanja svog novca imati od funkcionisanja tog javnog preduzeća? Sadašnji način poslovanja železnica Srbije je glomazno skupo, zastarelo i zasnovano na monopolu. To je svima jasno. Mi imamo aspiracije da uđemo u EU i prema tome moramo zbog toga što pre krenuti u neophodne reforme u železničkom sektoru sa jedne strane, da bi ispunili te zahteve ako već to hoćemo, a sa druge strane da dobijemo jeftiniji, bezbedniji i brži železnički prevoz. Poslednjih godina bilo je pokušaja reformi. Ulagalo se u infrastrukturu,nabrojaću nešto od toga. Sećam se da je pre nekoliko godina ulagano u adaptaciju sanacije, krečenja železničkih stanica. Mnoge železničke stanice u kojima sada više vozovi uopšte ne prolaze, gde nema ni putnika ni vozova, davana su milionska sredstva da se sređuju neki podrumi u kojima se godinama nije ušlo, da se uvlači grejanje i mermer u tim podrumima i na taj način prikazivalo kao da se nešto kapitalno i veliko radi za železnicu. Sa druge strane, kupovani su išarani vozovi koji su više ličili na cirkus nego na ozbiljan železnički prevoz. Samo ću definisati tri cilja reforme, koje mislim da treba da stavimo i informišemo ovu Skupštinu i javnost. Prvo je, da se ispune ti uslovi EU, ako smo mi uopšte u stanju to da uradimo. Mi preuzimamo ove obaveze, obećavamo da ćemo to uraditi, ali ja nisam baš siguran da mi to, ako ovako nastavimo, možemo postići. Kroz te direktive koje su sadržane u tom čuvenom Akvisu EU. Ako to ispunimo, onda možemo da očekujemo i neke benefite i podršku u daljim reformama od same EU. Ono što je treći cilj reforme, to je ta konkurentnost. Ako je ne ojačamo, kada dođe do tržišne utakmice, bojim se da tu nemamo šanse da pobedimo. Ne budemo li sproveli ove reforme i došli do otvaranja tržišta, naše učešće u svemu tome će biti zanemarljivo i to će još više pogoršati finansijsku situaciju akcionarskog društva. Takođe se mora menjati filozofija poslovanja. Ono što mi danas imamo, to nije poslovno orijentisana filozofija. To je ono po principu – radio, ne radio, svira ti radio. Putnici će se voziti po tim kupeima u kakvim se voze. Nekom će otpasti bubreg usput ili neće, ali je činjenica jedna da ako i u tim uslovima takvog monopola dođemo na tržište, u toj konkurenciji mi nemamo šta da tražimo. Koji su to problemi na koje smo u obavezi zbog građana da izađemo, iznesemo? Ponoviću neke koji su na panelu diskusije u železnici bili izneti. Ponoviću već ko zna koji put kako je svaki poslanik ovde rekao – pa reći ću i ja, ali to je stvarno ovako vrlo interesantno, kao i podaci. Nije na odmet čuti još nekoliko puta da su naše prosečne brzine 42 kilometara na sat, i to samo na nekim delovima. Na oko 300 pružnih deonica je uvedena lagana vožnja, laganije od 40 kilometara.Verovatno je zbog bezbednosti, jer činjenica je jedna da takve brzine predstavljaju vrlo ozbiljnu bezbednost za naše putnike. Koja su rešenja, ako već govorimo ovako pomalo kritički, što moramo, i to je naša moralna obaveza? Nije sporno da ćemo mi ovo podržati, ali želimo da nateramo sve činioce u ovom društvu da ispune obavezu prema EU, kako ne bi bilo smetnja ostalim da se tamo stigne, ako ćemo ikada tamo i stići. Rešenje je racionalizacija infrastrukture i prilagoditi tu infrastrukturu i sadašnjim, a i budućem obimu sadržaja, uklopiti se u okruženje, videti šta će to u budućnosti biti glavna naša orijentacija, koje će to biti glavne džade za taj neki međunarodni saobraćaj, gde tu može da se iskaže finansijska korist ili benefiti, a gde će to biti isključivo nešto što se zove - socijalna kategorija, ako do toga već moramo da radimo? Moramo smanjiti troškove, odvojiti sporedne delatnosti i ono što je najstrašnije, a to je – šta ćemo sa brojem zaposlenih kojih je previše? Kako se na tom polju radi, gde se to stiglo, morali smo dobiti ovde informaciju? Ja nešto imam, a to je da se za pet godina smanjio broj zaposlenih sa nekih 20.000 na 18.000, u nekom prirodnom odlivu. Možemo mi to zbog tih socijalnih pritisaka držati još neko vreme, ali u momentu kad pritisci iz Evrope budu takvi, a iz našeg budžeta takvi, onda ćemo ući u jedinu situaciju da ćemo morati brzo da uradimo smanjivanje broja zaposlenih, a do tada ćemo mnogo štete naneti, zato što ćemo kasniti u reformama i kasnićemou investiranju infrastrukture, kako bi je prilagodili uslovima da možemo da pratimo konkurenciju kada se sutra vrata otvore i kada drugi operateri eventualno dođu u poziciju ili privatnici dođu u poziciju da se takmiče ko će dobiti posao. Prema tome, naravno da postoje otpori. Svaki monopolista se bori protiv reforme, ne želi, zato što treba se takmičiti, treba uspeti. Očekujem da taj snažan pritisak EU i ponekad dovođenje subvencija i pomoć od strane u jedan razuman nivo, natera bukvalno, natera i menadžment, da se ubrzano prilagodimo novim zahtevima i možda ćemo, nadam se, jednog dana biti u toj porodici evropskih železnica. Ne mislim da ćemo doći dotle da možemo da se sa njima do kraja nosimo, ali da budemo bar ono što se zove osnovna ljudska kultura u prevozu naših građana i roba. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanica Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, članovi Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, predloženi zakon o potvrđivanju izmena i dopuna Konvencije o međunarodnim železničkim prevozima u verziji na osnovu Protokola o izmenama iz juna 1999. godine i septembra 2011. godine i od strane revizione komisije iz juna 2009. godine, u Bernu, predstavlja deo obaveza koje je preuzela i prihvatila naša država u okviru međunarodne saradnje u vezi usaglašavanja standarda prevoza, u ovom slučaju železničkog prevoza. Ove izmene i dopune čekaju već nekoliko godina da budu potvrđene od strane našeg parlamenta, iako ne predstavljaju nikakvo opterećenje u smislu davanja amandmana ili donošenja drugačijeg predloga, obzirom da se po pravilu usvajaju u celosti, kao već usaglašen tekst, ali našim vrlim zakonodavcima u prethodnom periodu to nije bilo na listi prioriteta, pa se čekalo da prođe neka godina dok ove izmene i dopune Konvencije ne uđu u skupštinsku proceduru. Kao što znamo, a i svedoci smo da semeđunarodni putnički saobraćaj kroz našu zemlju odvija stidljivo, gotovo neprimetno, a ko ne veruje u to neka proba da kupi voznu kartu do Soluna ili do Atine. Naravno, neće je dobiti, jer ne saobraća putnički voz na ovoj međunarodnoj liniji. Žalosno je to, jer Srbija ima dugu tradiciju železničkog saobraćaja. Jedna je od prvih država u svetu koja je krenula u uspostavljanje železničkog saobraćaja. Čuveni "Orient Ekspres" saobraćao je preko teritorije Srbije i u tom pogledu Srbija je bila napredna država, a onda su nastupila neka nova vremena u kojima železnički saobraćaj sve više i više propada. O zastarelosti naših pruga ne treba trošiti reči, to već svi znaju, ali nadležni u državi treba da znaju da železnički putni saobraćaj u Srbiji, a pogotovo na jugu Srbije, odakleja dolazim, odumire pod jakim pritiskom lobija autobuskih prevoznika, a osiromašenom jugu je preko potreban ekonomičan i udoban prevoz, kakav može pružiti železnica. Ako znamo da je saobraćajna kičma svake kopnene zemlje, kakva je Srbija, upravo ta železnička mreža, onda možemo samo da se čudimo podatku da je prosečna brzina vozova u Srbiji oko 30 kilometarana sat i da se pitamo zašto je to tako, dok u razvijenim, tj. organizovanim državama jure savremeni vozovi po tzv. brzim prugama i oni se time diče. To je napredak tehnologije,rezultat pameti i sposobnosti njihovih inženjera, graditelja i pokazatelj prosperiteta države. Doduše, i kod nas je pokazatelj prosperiteta društava i zato dok o ovoj tački dnevnog reda raspravljamo, valjalo bi pogledati kroz prozor i videti šta bi moglo da se uradi po pitanju nevesele situacije koju sam prethodno opisala. Hvala na pažnji.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje prava iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Da li želi reč ministar Mrkonjić? (Da.) Reč ima ministar. Izvolite.
Kao i uvek kad dođem u Skupštinu, to je već postala praksa, pa neki misle da je fraza, ja kažem da sam iznenađen, jer uvek nešto novo naučim ovde, mada se ovim poslom bavim 40 godina i nosim odgovornost za većinu kritika koje danas dajete ovde "Železnici Srbije", jer sam na železnici proveo više od dve trećine mog radnog veka. Zahvaljujem svim poslanicima koji su govorili sjajno i onima koji su kritikovali. Sada ću ipak da uvažim ljude, da pokušam da odgovorim samo na neka pitanja. Dakle, COTIF nije sporan, da se odmah razumemo. Mi po njemu već radimo i treba da radimo. Nisam shvatio da je bilo ko od poslanika bio protiv toga. Možda neće glasati iz ovih ili onih razloga, ali mi po tim principima i danas radimo. Naša vučna i vozna sredstva, tu je gospodin Mitrović najbolje govorio, kao stručan čovek, kao čovek koji dugo radi na železnici, mi vozila koja idu napolje moramo po tome kodifikovati. COTIF ne govori o tehničkim elementima i o građenju novih pruga. Odgovoriću samo na neka pitanja vezana za opšte stanje na železnici, s tim što ovo shvatam kao uvod u diskusiju o Zakon o železnici, koji nije usvojen u prošlom mandatu Vlade, ali će biti na dnevnom redu za 15-20 dana, pa će onda gospodin Blažić sve ovo što je sada ovde rekao da dobije. Dakle, nemojte da shvatite da hoću da polemišem sa vama. Gospodin Jeremić nije tu i neću da komentarišem. Dao je podršku i čovek dobro zna železnicu. Gospođa Jelena nijetakođe tu, ali bih nju vezao na gospodina Karolja, slažem se kao čovek koji dugo radi i železnicu znam, u to vreme o kome govorite, jeste, železnica je bila uzor u svakom pogledu. Sećam se još belih rukavica otpravnika vozova i discipline koje su bile na našim prugama, ali, kao jedan od najstarijih među vama ovde, pošto vidim da nema mojih prijatelja iz PUPS, moram da kažem da je železnica uložila sve te svoje kvalitete, pre svega, odmah iza Drugog svetskog rata u modernizaciju države u celini, pa je tu oštećena, bez obzira što je drug Tito imao više razumevanja i onda polako ide osipanje železnice. Pošto je tu moj drug Baki Anđelković, predsednik Upravnog odbora, lepo objašnjavao, meni je lakše da manje o tome govorim. Tako je, slažem se. Vraćanje na staro nas neće odvesti nigde. Dakle, reforma železnice, na to pitanje da odgovorim sada gospodinu Karolju, reforma železnice kakva sada ide je potrebna železnici i mi ćemo je zajedno sa zakonom završiti, nadam se, u toku naredna dva meseca. Ona je, ono što govori većina poslanika ovde, odvajanje putničkog od teretnog saobraćaja, stvaranje uslova za skidanje monopola železnice, uključivanje novih operatera itd. Što se tiče gospodina Mitrovića, nemam šta tu da dodam. Čovek može da bude ministar danas, bez obzira kojoj stranci pripada. On to dobro zna. Sve ono što je on rekao, potpuno je u pravu, i o podacima vezanim za stanje na železnici i o današnjem stanju na železnici. Ali, njemu ću da odgovorim sada i u tome odgovaram u paketu šta je železnica u Srbiji danas. Železnica ima dva života – tekući, to je sve ovo što ste govorili o negativnostima vezanim za železnicu i razvojni. U tom delu, moram da podvučem, Vlada Republike Srbije u prethodnom mandatu, gde sam ja bio ministar, i danas apsolutno daje železnici punu podršku. Naravno, krećemo na neki način od nule. Nije bitno šta je bilo pre toga, da ne ulazim dalje u to. Prvo smo usvojili taj master plan, definisali šta železnica treba da uradi. Kroz reforme pokušavamo da tekući život stavimo na noge, a onda kroz razvoj, o tome uvek volim da govorim, samo razvoj zapošljava nove mlade ljude, razvoj i razvoj. Tekući život zadržava postojeće kapacitete, dakle, nema otpuštanja. Čovek sam koji ne prihvata otpuštanje. Da odgovorim na pitanje poslaniku, Blažić mislim da je o tome govorio, ili je gospođa Vojić Marković o tome govorila. Od 2000. godine, odnosno do 2003. godine do današnjeg dana, železnica je smanjila broj ljudi sa 30.000na 18.000. Vi ste rekli u zadnjih pet godina. Dakle, nije stanje takvo da bi sada ljudi bili višak, ali ono što je takođe važno, mi moramo držati jedan kontinuitet i bivša Vlada upravo nije ulazila u železnicu tako brzo, jer nismo imali potrebnu pripremu, dokumentaciju itd. Danas najveći broj banaka, ove dve evropske i jedna svetska banka, upravo su spremne da uđu u cifru o kojoj je govorio gospodin Mitrović, 4,5 milijarde za modernizaciju Koridora 10. Danas, naravno, ako država nije prezadužena, ili ako taj problem ne stoji pred nama. Što se tiče kredita, mislim da je o njemu govorio Mirko Čikiriz, delimično, u stvari svi ste govorili po malo o tome, pa i Judita. Naravno, 2008. godine je bilo dosta neiskorišćenih kredita i u putnoj i u železničkoj infrastrukturi. Pokrenuli smo sve te kredite u putnoj. U železničkoj, nažalost, ova dva kredita nismo, ali smo ih danas pokrenuli. Oba kredita idu. Jedan je bio za vozna sredstva i za vučna sredstva. Bilo je dilema i na železnici i među stručnjacima, ja tu dilemu nisam imao, ali, izvinite, javno preduzeće odgovara samo za realizaciju tih svojih kredita. Bilo je dilema koje vozove da uzimamo, a pruga nam ima komercijalnu brzinu od 40 kilometara na sat. Ne možemo uzimati vozila koja će ići 200 na sat na pruzi od 40 kilometara itd. Tih dilema više nema. Oba kredita su danas aktivna i oba kredita kreću. I dalje sve ove banke su spremne da uđu i da ulažu u našu železnicu. Gospođo Marković, drago mi je da ste analizirali sve članove i dobru ste analizu postavili. Odgovorio sam vam u vezi kredita, ali dosta vas je govorilo o kadrovima, mislim i gospođa Marković. Poznat sam kao čovek koji je stavio stručnost i pre Mlađana Dinkića u prvi plan. Ni danas ne pitam ko je koja stranka kada uđe u ministarstvo. Partija koja je najsnažnija mora da uzme odgovornost i kroz kadrove. Drugo je pitanje koliko ćemo tražiti odgovornost od ljudi koji to rade, ali moramo ići tim putem da oni uzimaju najveću odgovornost. U tom delu se nisam mešao u kadrove ni sada u ovoj Vladi, ali ću ih terati da sprovode politiku Vlade Republike Srbije vezano za železnicu i za master plan i da do te 2017. ili 2020. godine u "Bane Mitroviću" stvarno moramo završiti procese o kojima sada govorimo. Ukoliko budem bio ministar ja ću to isterati do kraja. Naš cilj se zna, moramo do 2017. godine imati Koridor 10 završen za pruge od 160 kilometara na sat, elektrificirane sve pruge i dvokoločne pruge za mešoviti saobraćaj. To nam diktira EU, a to je zadnji put potpisao gospodin Drašković kao ministar inostranih poslova i svaka mu čast. To je zakon. Gospođo Vojić Marković, nikada nisam govorio o Evropi u smislu o kome je većina nas govorila. Nikada. Čak sam izbacio jednu Hrvaticu kada su me kritikovali oko Koridora 10. Država je uvela Evropu kroz Koridor 10, završetak tog dela autoputa u Evropu. Pre svega, uvek razmišljam o tome šta je interes građana Srbije. Zastupam tezu – u Srbiji stvaramo uslove kao što su u Evropi. To je cilj i ove Vlade, barem što se mene tiče, a i svake druge buduće Vlade. To je suština i kroz kontinuitet poslova o kojima govorimo u ovakve projekte je teško ulagati novac a ići od mandata do mandata. To je srpski manir. Svi smatramo da sa nama počinje život i to je greška. Život ne počinje sa nama i to moramo da shvatimo, ali moramo nastaviti tamo gde je neko pre nas stao. Drugu Bakiju neću komentarisati. On je predsednik Upravnog odbora. Mnogo mi je lakše kada tu ima više ljudi koji odgovaraju. On je sve to sam ispričao. Gospođa Ljubica je lepo definisala problem i sa time se potpuno slažem. Jedino neću odgovoriti gospodinu Čikirizu, a posle ćemo polemisati oko politike. Jesam '90-tih godina bio nosioc uopšte programa razvoja srpske železnice i puteva. U tome sam učestvovao do danas. Nažalost u raznim političkim vremenima, da ne kažem vremenima i sistemima kroz koje je naša zemlja prolazila. I tada su otpori bili ogromni, gospođo Vojić Marković. To je modernizacija železnice. Ni '90-tih godina nije bilo razumevanja, ali i tada smo definisali šta Evropa od nas traži kao saobraćajne zemlje i koji su naši putevi. Danas sam ponosan a često sam i kritikovan u mandatu ove Vlade. Kao to da je ministar saobraćaja pustio da se neki drugi bave putevima. Pa, zašto? Postoji master plan i on je definisao sve ovo što sada radi Vlada Republike Srbije. Zašto? Neka svaki ministar odgovara za svoj deo posla koji radi. Moj zadatak je da to pratim. U železnici je stvar malo jednostavnija. Koridor 10 – naravno. Ruski kredit – naravno biće realizovan. To garantujem. Da li će biti ovo što je gospodin Anđelković govorio, pruga Valjevo – Loznica, ili Koridor 10? Ako bude spremna dokumentacija, jer smo imali dosta muke sa ruskim kreditom, to moram da kažem, jer nismo imali spremnu dokumentaciju. Nema projekata. To je priprema. Podvlačim, priprema je isto toliko važna koliko i sama realizacija tih projekata. Priprema nosi onoliko vremena koliko i realizacija. Ako planiramo da gradimo put pet godina i priprema traje pet godina. Nažalost, svesno sam ušao sa Koridorom 10, severnim krakom, bez dovoljno priprema, nisam ni znao šta se dešavalo između 2000. i 2008. godine. Ipak, taj koridor smo završili, uz veliki napor, ali smo ga završili. Zbog toga, zahvaljujem poslanicima što imaju razumevanja, a pozivam ih da sada kada bude zakon o železnici, upravo ovu diskusiju usmere u tom cilju. Nadam se da ću kao ministar saobraćaja izneti predlog kako vidim u kom vremenu šta od ovih projekata da može da se uradi. Sada imamo barem orijentaciju šta treba da radimo. Hvala.
Gospođo Vojić Marković ne mogu vam dati pravo na repliku u ovom delu sednice, pošto je ovo samo bila završna reč ministra. On se osvrnuo na vaša izlaganja. Zaista izvinite. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju izmena i dopuna Konvencije o međunarodnim železničkim prevozima (COTIF). Pošto smo obavili jedinstveni pretres, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda današnje sednice. Sada određujem redovnu pauzu. Sa radom ćemo nastaviti u 15,00 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačke 7. i 8. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača dr Jovana Krkobabića, potpredsednika Vlade i ministra rada, zapošljavanja i socijalne politike, pozvao da sednici prisustvuju i Zoran Martinović, državni sekretar u Ministarstvu za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku i Dragana Radovanovića, načelnika Odeljenja za međunarodnu saradnju, evropske integracije i projekte u Ministarstvu rada, zapošljavanja i socijalne politike. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 7. i 8. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 170, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa, koje imate u prilogu materijala. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, prema članu 96. stav 4. Poslovnika. Saglasno članu 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje i Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 150 o administraciji rada. Da li predstavnik predlagača dr Jovan Krkobabić, potpredsednik Vlade i ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike, želi reč? (Da.)
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, dozvolite mi da vam u najkraćim crtama predstavim predloge zakona o potvrđivanju dve konvencije iz sistema Međunarodne organizacije rada. Standardi utvrđeni konvencijama međunarodnih organizacija rada dobar su putokaz svim zemljama u domenu uređenja i oblasti rada, zapošljavanja i socijalne politike, a tako i Konvencija MOR broj 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje i Konvencije MOR broj 150 o administraciji u oblasti rada. Potvrđivanjem navedenih konvencija Republika Srbija će ispuniti i ranije preuzeti međunarodne obaveze. Konvencija MOR 181 iz 1997. godine o privatnim agencijama za zapošljavanje radnika, reguliše rad privatnih agencija za zapošljavanje u pogledu njihovih obaveza prema licima koja posreduju u zapošljavanju i prema licima koja se upućuju na rad kod drugog poslodavca. Ovu konvenciju je do sada ratifikovalo 30 zemalja članica Međunarodne organizacije rada, od toga 18 zemalja članica EU. Konvencija MOR broj 150. iz 1978. godine o administraciji u oblasti rada pruža pravni osnov svim državama koje je ratifikuju da u skladu sa domaćim zakonima i praksom delegiraju ili povere određene poslove administracije na nevladinim organizacijama, posebno organizacijama poslodavaca i organizacijama rada. Ova konvencija predviđa da organizacije radnika i poslodavaca učestvuju u pripremi nacionalnih politika u oblasti rada i zapošljavanja, odnosno da se regionalne organizacije rada i poslodavaca uključe u kreiranje regionalnih politika rada i zapošljavanja, što je regulisano članom 6. ove konvencije. Do sada u 72 članice MOR-a su ratifikovale ovu konvenciju, a njeni principi su pretočeni i u zakonodavstvo EU, što je od izuzetnog značaja za našu zemlju. Po pravilima Međunarodne organizacije rada, Republika Srbija će biti u obavezi da počne sa primenom ove konvencije 12 meseci nakon predaje ratifikacionih instrumenata nadležnim službama Međunarodne organizacije rada.Nakon ove kratke informacije, gospodine predsedniče i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Ranka Savić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, koleginice i kolege, pre nego što počnem da govorim o dve izuzetno značajne konvencije Međunarodne organizacije rada, pre svega moram svoje zadovoljstvo da izrazim što je ministar rada danas u Narodnoj skupštini i što ću, nadam se, odmah po završetku izlaganja dobiti bar neke odgovore na niz pitanja koje imam. Dakle, danas su pred nama dve vrlo značajne konvencije Međunarodne organizacije rada. Prva je 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje. Vrlo značajna konvencija, vrlo bitna za sve nas, jer njenim usvajanjem i njenom ratifikacijom će doći do uvođenja reda u rad privatnih agencija za zapošljavanje, ali će takođe doći i do veće zaštite zaposlenih u tim agencijama. Inače, privatne agencije kod nas postoje od 2003. godine. Do danas ih ima 50. Godine 2003. Zakon o zapošljavanju je dozvolio rad privatnim agencijama. Međutim, privatne agencije danas su mogle da posreduju u zapošljavanju, ali nisu mogle i da zapošljavaju. Upravo bih se na ovome zadržala i ministru rada, odnosno inspekciji rada uputila jedno pitanje. Naime, radeći posao koji radim, više od dve godine susrećem se sa nizom problema. Srbija jeste jedna država u kojoj se novi zakoni izvrgavaju, zaobilaze, te je to bio slučaj i kod nemogućnosti ovih agencija da zapošljavaju radnike, odnosno da ih iznajmljuju drugim poslodavcima. Neću da govorim paušalno, govoriću vrlo konkretno i reći ću vam na primeru "Morave in". "Morava IN" jeste agencija koja radi nekoliko godina. Dakle, nije to ništa što je sada novo. Ona je iznajmljivala radnike Beogradskom vodovodu. Od Beogradskog vodovoda je uredno dobijala pun iznos na ime naknade zarada. Normalno da radnici zaposleni u ovoj "Moravi in" nisu dobijali pune nadoknade. Dobijali su 50% od zarade onih radnika koji rade u Beogradskom vodovodu, dok je 50% nadoknade koju im je davao Beogradski vodovod zadržavan u "Moravi in", odnosno zadržavao ga je vlasnik te agencije. Mi smo se obraćali inspekcijama rada, urgirali, jer položaj i status radnika u ovim agencijama je apsolutno nezadovoljavajući, izloženi stalnom mobingu, bez ikakvih prava, neprekidna pretnja otkazima. Dovoljno je reći da u "Moravi in", posle ko zna koliko peripetija, uspeli smo da formiramo sindikat i onda kada smo pokrenuli neka pitanja, odnosno kada je predsednik sindikata počeo da postavlja pitanja, kada je animirao javnost, dobio je otkaz. Koristim prisustvo ministra rada da prosto apelujem na njega, da zatražim veće angažovanje inspekcije rada, da do ovakvih slučajeva i ovakvih situacija više ne bi dolazilo. Ovo nije jedini slučaj. To se isto dešava i u Parking servisu i u nizu drugih preduzeća. Zato zaista apelujem na sve poslanike, apelujem na Narodnu skupštinu da ovu konvenciju podrži, da joj damo apsolutnu podršku, jer se nadam da će usvajanjem i prihvatanjem ove konvencije doći do uvođenja reda u radu privatnih agencija, ali i do mnogo veće zaštite onih koji su zaposleni u ovim agencijama koje te agencije iznajmljuju. U tom smislu bih ukazala na značaj člana 2, koji predviđa da posle konsultacije sa sindikatima i organizacijama poslodavaca država može da zabrani rad agencijama za određene kategorije radnika ili rad u određenim delatnostima. Član 10. ukazuje na to da nadležni državni organ mora da ispita žalbe i zloupotrebe u radu ovih agencija i da u to uključi i sindikate. Zbog svega ovoga, zbog mogućnosti koja se daje da dođe do veće zaštite radnika, a mislim da ne treba da podsećam kakva su danas prava radnika, koliko je položaj radnika u Srbiji težak, mislim da svi apsolutno moramo da damo podršku ovoj konvenciji. Ono što je ne manje značajno i bitno, i ono što ja najmanje očekujem, to je da posle usvajanja zakona o potvrđivanju Konvencije međunarodne organizacije rada, Vlada mora vrlo brzo da donese prateće propise koji će obezbediti sprovođenje ove konvencije. Osvrnula bih se i na Konvenciju međunarodne organizacije rada 150, koja se odnosi na administraciju rada. Takođe, vrlo značajna Konvencija. Cilj njen je uspostavljanje jedne efikasne administracije, odnosno davanje mogućnosti administraciji da deo svoje nadležnosti prenese na druge subjekte, pre svega na lokalnu samoupravu, ali i na sindikate. Ono na čemu bih se po nekoj prirodi stvari zadržala jeste prenošenje nadležnosti upravo na sindikate, jer prateći i pošto sam dobro upoznata sa ovom materijom, već vidim sada unapred, zato unapred želim i da ukažem i upozorim ministra rada na sve probleme koji mogu da nastanu, ukoliko ne dođe do određenih predradnji, pre nego što mi određene nadležnosti prenesemo na sindikate. Zbog narodnih poslanika i građana Srbije koji nisu u materiji, želim da vas informišem da ovo znači da će Ministarstvo rada registraciju sindikata preneti sa nadležnosti ministarstva u nadležnost sindikata. Izuzetno je opasno ako ovu konvenciju iskoristimo za prenošenje ovlašćenja državnih organa u sprovođenju zakona na druge organizacije ili institucije, pa bile one i socijalno ekonomski savet ili organizacija radnika i poslodavaca dok u ovoj materiji ne uvedemo red. Pre svega, tu mislim na onaj problem koji je de fakto prisutan u Srbiji, sa kojim ste vi vrlo dobro upoznati, a to je utvrđivanje reprezentativnosti sindikata, rad socijalno ekonomskog saveta, odnosno učešće u socijalno ekonomskom savetu, reprezentativnih socijalnih partnera. Pogledajmo danas naš socijalno ekonomski savet - dakle, u njemu je jedino Vlada legitimna. Ne govorim da nisu svi socijalni partneri reprezentativni. Jedan od sindikata sigurno jeste, ali je činjenica da je i on pred nelegitimnim organom dokazao svoju reprezentativnost. S druge strane, imamo činjenicu da jedan sindikat, govoriću potpuno otvoreno, UGS"Nezavisnost", ne želi da dokazuje reprezentativnost. To je nešto što u državi Srbiji, mimo zakona i mimo propisa, jednostavno može da kaže – neću da dokazujem reprezentativnost. Imamo udruženje poslodavaca koji su onako reprezentativni na nivou jednog školskog dvorišta. Kada govorimo o ovome, mnogima može da ne bude jasno zašto govorim na ovaj način, ali prosto, postavljam pitanje vama, ministre, postavljam pitanje Vladi Republike Srbije – zašto se konačno ovo pitanje ne reši? Zašto u jednoj državi u kojoj je milion nezaposlenih, u kojoj je radno mesto ravno dobitku na lutriji? Ne mogu da shvatim da niko nema interes da se za ovo pitanje zauzme, da dobijemo jedan socijalni dijalog, jednu formu, jedno mesto gde ćemo svi zajedno rešavati stravične probleme naših radnika. Uvek kada govorim o ovome volim da kažem da ti problemi u novijoj srpskoj istoriji nikada nisu bili veći. U tom smislu apelujem i na vas da se o ovome ne pristupa na ovaj način, jer ćete izvršiti genocid sindikata i dovešćete do revolta svih onih drugih. Dakle, zakon, poštovanje zakona, zakon jednak za sve, socijalni dijalog, jer želimo svi da ova Srbija krene napred, da se dogovaramo i da imamo jedan pomak. Podsećam vas da nema zemlje Evrope ni sveta koja je uspela da napravi ekonomski pomak, a da pre toga socijalni dijalog i rad socijalno ekonomskog saveta nije podigla na jedan viši nivo. Ovde se ne radi o pojedinačnim sindikatima, pojedinačnim poslodavcima, ovde se radi o potrebi da ova država krene napred, da se dogovaramo, da imamo jedno mesto gde Vlada, sindikati, poslodavci sistemski i dogovorno rešavaju ove naše ogromne probleme u kojim se danas nalazimo. Nadam se da će ovo biti ovako, da ćete imati dovoljno sluha, jer to nismo imali ni od prethodnog ministra, ni od onog prethodnog, ali mislim da je stvarno minut do 12 da se ovom pitanju ozbiljno posveti pažnja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, SPO-DHSS će glasati za zakon o potvrđivanju Konvencije međunarodne organizacije rada o privatnim agencijama za zapošljavanje i o administraciji zapošljavanja. Argumentacija koju je izneo potpredsednik Vlade i argumentacija koju smo dobili uz ove konvencije, ide u prilog svemu onome što mislimo da će u budućnosti ispunjavati naša zemlja u pogledu strategije zapošljavanja, u pogledu davanja sigurno veće važnosti privatnim agencijama za zapošljavanje i u pogledu jednog sistemskog okvira, u saradnji sa Nacionalnom službom za zapošljavanje, u tom smislu da će privatne agencije za zapošljavanje sa njima u budućnosti tešnje sarađivati, da će im davati izveštaje, sugestije, predloge i da će to biti jedan zajednički i objedinjen posao, što do sada nije bio slučaj. Slična je situacija i sa administracijom za zapošljavanje. Koliko vidimo, do sada se nije, da kažem, iz jednog administrativnog centra se nije vodila politika zapošljavanja, to je često radilo nekoliko ministarstava, ali sigurno je da nismo imali iz jedne administracije celokupnu sliku ne samo o stepenu nezaposlenosti i problemima zapošljavanja. Očekujem da administracija da i neke predloge za rešavanje i kako poboljšati veliku stopu nezaposlenosti koja je najviša u regionu. Ako se ne varam, samo Makedonija ima nešto veću stopu nezaposlenosti i, čini mi se, da je tu negde i BiH. Ono što su međunarodni standardi u tom pravcu, apsolutno je prihvatljivo za SPO-DHSS. U ovom drugom delu bih pokušao da dam naše viđenje kako ćemo sa stanovišta naših političkih stranaka pokušati u narednom periodu da prevaziđemo ogromnu stopu ne zaposlenosti. Mi smo i dalje, u velikoj meri, mentalno u jednopartijskom sistemu. Bez ikakvog ustručavanja, okolišavanja, spreman sam da iznesem stav naših političkih stranaka, sa čim verujem da će se složiti i većina građana i većina prisutnih poslanika, da je kod nas, nažalost, i dalje prisutno takozvano partijsko zapošljavanje. U tom jednopartijskom sistemu je bila potrebna moralna politička podobnost. Pričam, naravno, o zapošljavanju u javnim službama, u državnim ustanovama. Ne pričam o zapošljavanju u privatnim preduzećima, jer ona su u tom delu uradila ono što ja mislim da treba da uradi država, što se tiče javnih službi i državnih i javnih preduzeća i na republičkom i na lokalnom nivou. Svedoci smo nečega što je jako dobro u pogledu politike zapošljavanja privatnih preduzeća. Postoje mnoge agencije za zapošljavanje koje bukvalno testiraju spremnost budućih radnika da obavljaju određene poslove i pored školske spreme, provere praktičnih znanja itd, vrše se često i psihološka testiranja. Recimo, kod nama naizgled benignih poslova, ali veoma odgovornih. Recimo, kod ljudi koji će imati posao vozača kamiona, to nije neodgovoran posao zato što su kamioni često velike vrednosti, 200-300 hiljada evra, velika je vrednost robe i velika je odgovornost za bezbednost ne samo robe i transporta, nego za bezbednost samog vozača, ali i bezbednost i ostalih učesnika u saobraćaju. To je jedna novina koju mi nismo imali ranije u našoj praksi i znamo svi, recimo, da su vozačke dozvole često dobijala lica koja nisu ispunjavala elementarne psihološke predispozicije i da su često posledice sa kojima smo se suočavali bile jako teške. O tome sam detaljnije pričao kada je u ovom visokom domu bio Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima. Ono što mislimo da je pored velike stope nezaposlenosti prisutno, mislim gospodine potpredsedniče da će ovo biti zajednički zadatak Vlade. U nama ćete, u pogledu svih ovih bitnih tema, kao što je zapošljavanje, uvek imati konstruktivnog i pouzdanog partnera, jer mislimo da ovo prevazilazi stranačke interese. Rekao sam i ministru obrazovanja da onaj problem na koji svi ukazuju je nefunkcionalno obrazovanje, nedostatak saradnje visoko školskih ustanova. Ako pričamo o visoko školskom kadru i privrede, visoko školske ustanove često prave svoje programe, prijema određenog broja studenata ne vodeći računa o potrebama privrede i tako mi dolazimo do neke velike disbalanse. Recimo, od ukupnog broja nezaposlenih lica najviše je ekonomista. Njih je preko pet hiljada, preko tri hiljade nezaposlenih pravnika, preko dve hiljade nezaposlenih menadžera, a sa druge strane, najčešće visoko obrazovani, a posebno lica sa srednjom školskom spremom danom zaposlenja nisu uopšte sposobna da rade posao za koji su se školovali, ne zbog vlastite nesposobnosti, već zbog obrazovnog sistema. U svetu je sasvim normalno da neko ko studira da tokom studija od najmanje šest meseci, a taj raspon se kreće od šest meseci do godinu dana, provede na praktičnom radu u nekoj kompaniji. Onog momenta kada poslodavac reši da nekog ko je diplomirao zaposli, on već ima u potpunosti spreman kadar koji odmah može da uključi u proces rada. Kod nas prava trauma nastaje tek posle diplomiranja zbog dugog čekanja na posao, a poslodavci, znajući ne funkcionalnost našeg obrazovnog sistema, često izbegavaju da prime nove radnike, jer znaju da ljudi koji su završili fakultete treba da prođu dug proces obuke da bi kompanija od njih imala onu korist i profit. Drugo, kada pričamo o neusklađenosti potreba privrede i obrazovnog sistema, pored toga što školujemo kadrove za kojima nemamo potrebe, recimo Rudarsko-geološki fakultet stalno ima manjak zainteresovanih studenata, a to je upravo zbog toga što postoji taj sindrom fotelje koji je učauren u našem mentalnom sklopu zato što kod nas još uvek postoje zanimanja koja su prestižna i ona za koja se smatra da su manje prestižna, bez obzira što završiti Rudarsko geološko fakultet je i te kako prestižno i i te kako korisno. Za kreiranje novih radnih mesta, pored ovih pitanja o kojima sam pričao i dobrog poslovnog okruženja i olakšica kod osnivanja preduzeća, procedura za plaćanje taksi, troškova za izdavanja dozvola itd, mislim da su veliki problemi ta naša politička lutanja koja smo imali u periodu od 1990. do 2000. godine kada smo izgubili korak sa tehničko-tehnološkom razvojem evropskih zemalja, kada smo izgubili u velikoj meri tržište i taj oporavak naše privrede i celokupnog našeg sistema će dosta dugo potrajati. Što se tiče stope nezaposlenosti u Srbiji, ona je najizraženija tamo gde je najveće pražnjenje stanovništva i upravo su ekonomski razlozi uslovili imigracije stanovništva. Radi se o južnoj i istočnoj Srbiji, centralna Srbija, a najmanja stopa nezaposlenosti je u beogradskom regionu i ona je negde oko 23-24%. Verujem da će Vlada uraditi ono što možda nisu uradile neke prethodne Vlade, a to je da će se naš obrazovni sistem prilagoditi potrebama privrede. Verujem da će se naći dobar model da će makar u javnim službama, makar u državnim ustanovama, oni najbolji studenti, koji završe fakultete sa najboljim ocenama, imati neku vrstu prioriteta u zapošljavanju. Skoro je bio tekst o jednom studentu generacije na Hemijskom fakultetu, ocena 10,00, nekoliko godina traži posao. Ne može da ga nađe ni u državnoj službi, ni u privatnim kompanijama. Najnepopularniji korak – odlučuje se za odlazak u inostranstvo. U Titovoj Jugoslaviji je u periodu od 1960. do 1980. godine 23 hiljade doktora nauka otišlo iz te zemlje zbog moralno-političke podobnosti i zbog ekonomskog stanja, a imali smo i hiljadu jednu neprijatnu situaciju. Znam za nekoliko inženjera iz kragujevačke fabrike automobila, koja se tada zvala "Crvena zastava", koji su sedamdesetih otišli u Nemačku. Radili su u nemačkim dobrim automobilskim industrijama. Zbog političkih uslova u to vreme, koji su vladali, imali su naloge tadašnjih javnih policijskih službi da kada vide prijatelje iz "Zastave" da moraju da odu i da pričaju da su uslovi rada kod nas mnogo bolji, da se na zapadu vrši eksploatacija na najgori mogući način itd. To jeste vreme koje je iza nas, ali sama činjenica je da je u velikoj meri najosnovniji uslov za dobijanje radnog mesta partijska knjižica u državnim i javnim službama, bez obzira o kojoj političkoj stranci se radi. Sve dok ne budemo napravili taj sistem u kome će stručnjak da se bavi samo svojoj strukom, gde ćemo najboljima da damo šansu da se na najbolji način dokažu, onda će i država od takvog sistema imati najviše koristi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović.
Poštovani potpredsedniče, poštovani potpredsedniče Vlade, meni je veliko zadovoljstvo da se ove dve konvencije Međunarodne organizacije rada nalaze pred ovim parlamentom. Za to ima više razloga. Prvi i osnovni razlog je da ove konvencije govore o socijalnom dijalogu, govore o tome da u rešavanju značajanih i krupnih problema moraju učestvovati poslodavci, sindikati i Vlada. Namerno govorim poslodavci, sindikati, a Vladu stavljam na treće mesto, iz prostog razloga što Vlada mora da stvori okvir da bi se poslodavci i sindikalci između sebe dogovarali. Na samom početku želim da naglasim da će SDPS podržati obe ove konvencije, iz prostog razloga jer one znače i mogućnost da se poboljšava zapošljavanje. Naravno, neće konvencije poboljšati zapošljavanje, ali će stvoriti okvir da se lakše i brže dođe do radnog mesta. Socijaldemokratska partija Srbije, kao partija koja traži socijalno odgovornu državu, i to upravo socijalno odgovornu državu u ovim kriznim vremenima, će podržavati sve ono što će značiti da se dođe brže i lakše do novog radnog mesta. To znači ne samo da imamo jasno gde su otvorena radna mesta, već da Vlada, poslodavci, a samim tim i socijalno odgovorni sindikalci podržavaju mogućnost da se stvara razvoj i da se otvaraju nova radna mesta. Zato mi nismo imali dileme, a nemamo ni sada kao Socijaldemokratska partija da podržimo "Južni tok", iz prostog razloga što će to značiti nova radna mesta, novu mogućnost zapošljavanja. Isto tako, podržavaćemo sve one programe, pa čak i tamo gde država daje značajna sredstva za podsticaj zapošljavanja, jer to znači nova radna mesta. Ovoj Srbiji, ovakvoj kakva je u ovim kriznim vremenima, treba novo zapošljavanje. Treba zapošljavati mlade ljude, posebno one o kojima smo ovde govorili, koje je moj kolega Čikiriz malo pre spomenuo, mlade ljude koji izlaze sa fakulteta, koji su spremni da rade, a u ovoj našoj zemlji nema novih radnih mesta. Zbog toga mi podržavamo ove konvencije i staćemo iza njih. Ove konvencije impliciraju i neka druga značajna pitanja. Koleginica Savić je o njima govorila. Mogu samo da kažem sledeće. Iz krize u kojoj se nalazi Srbija izaći ćemo ukoliko budemo razvijali socijalno ekonomski dijalog. To znači socijalni dijalog, gde će biti ravnopravni poslodavci, sindikati i država. Lično smatram da socijalni dijalog u Srbiji još nije razvijen u onoj meri u kojoj je neophodan i u kojoj bi bio potreban za ova krizna vremena. Nije socijalni dijalog samo da učestvujete u Socijalno ekonomskom savetu, socijalni dijalog je i mesto i socijalno ekonomski savet gde svi partneri preuzimaju svoj deo odgovornosti za razvoj ove zemlje. Prema tome, iz toga se ne mogu isključiti sindikati, ni poslodavci, jer lako je napadati, ali dajte da budemo konstruktivni i da nađemo najbolja rešenja koja će nam dati jedan korak napred. Jedno od ovih pitanja koja su ovde pokrenuta u vezi socijalnog dijaloga jeste i šta znači reprezentativnosti Socijalno ekonomskog saveta? Tu materiju rešava jedan drugi zakon, a to je Zakon o radu. Znamo da se Zakon o radu priprema, radi se o jednom veoma bitnom zakonu koji je krucijalan zakon. Prema tome, taj zakon mora dobro da se pripremi i svi socijalni partneri moraju učestvovati. Mislim da se sve razlike koje postoje, a vidi se i sada da razlike postoje, radi se i o fleksibilnom zapošljavanju i o mnogo drugih stvari, moraju na Socijalno ekonomskom savetu usaglasiti i tek onda da dođu pred Narodnu skupštinu. Socijaldemokratska partija će tada sa zadovoljstvom dati podršku tim izmenama i dopunama zakona, a nadam se da će se i one političke partije koje imaju u svom prefiksu "socijaldemokratske" usaglasiti i da ćemo upravo ovde pokazati šta znači biti socijaldemokrata u stvarnosti, a ne samo u rečima kada se govori o svetu zaposlenih, kada se govori o penzionerima.Smatramo da treba biti vrlo konkretan i malim pomacima ići napred ka boljem vremenu, a ne davati velike reči, a na kraju od toga ne bude ništa. Bilo je naglašeno da u reprezentativnosti sindikata ima problema. Zaista ih i ima, ali se postavlja pitanje šta znači reprezentativnost sindikata? Prvo, treba se definisati šta znači biti član sindikata. Ne možemo uzeti neke članove koji su formalni, neke koji rade na pijacama ili nisu zaposleni, neke poljoprivrednike i ne znam ni ja koga staviti da su članovi sindikata i samim tim doći sa velikim brojem pristalica i reći – evo, mi smo sada reprezentativni. Smatram da reprezentativnost i sindikata, što je bolna tačka, a isto tako i poslodavaca treba jasno definisati. Nama su potrebni i jaki sindikati, udruženi, a ne razdvojeni, ali i jaki poslodavci koji će biti udruženi, koji znaju šta hoće, da odgovorno sednu i da se u okviru Socijalno ekonomskog saveta o tome razgovara. Ovako mi na sindikalnoj sceni imamo po nekad i razjedinjenost, različite interese, a različiti interesi sindikata u mnogim oblastima ne donose dobro, čak naprotiv, znatno pogoršavaju poziciju svojih članova. Socijaldemokratska partija Srbije će se zalagati da se zaista i taj problem reprezentativnosti i sindikata i poslodavaca razreši, ali u skladu sa zakonom, sa zakonskim propisima, sa konvencijama Međunarodne organizacije rada, koji su tu jasni i precizni, i da nakon toga imamo i Socijalno ekonomski savet koji može i treba da radi u punom kapacitetu. Jako bih voleo i želeo da čak i u ovim konvencijama imamo ovde kao poslanici stavove Socijalno ekonomskog saveta, da li se oni slažu, ne slažu, šta bi promenili ili šta bi dopunili. Tada bi mi u parlamentu mnogo lakše i mnogo jednostavnije mogli da dignemo ruke. No, u potpunosti verujem da će se dosadašnjim načinom kako se to rešavalo razrešiti, ali naglašavam – često je kod nas u Srbiji lakše napadati nego graditi. Lakše je razgrađivati nego nešto novo doneti, a posebno to izraženo na sindikalnoj sceni. I sam sam dugo vremena bio funkcioner sindikata i sad sam vezan za sindikat jer dolazim iz samostalnog sindikata koji je reprezentativan i gde nema nikakve dileme. Isto tako samostalni sindikat preuzima svoj deo odgovornosti za društvena dešavanja. On će biti i ostaje konstruktivan i to je ono što želim ovde u našem parlamentu da naglasim. Podržavajući ove dve konvencije Međunarodne organizacije rada, isto tako očekujem od strane Ministarstva za rad i resornog ministra da ovi zakoni koji se najavljuju, Zakon o štrajku koji se već usaglašava, bolje je nešto mnogo usaglašavati i mnogo se dogovarati, pa tek onda da dođe na ovaj parlamentu, to očekujem, bar kako je meni najavljeno, do polovine ove godine, kao i onaj krucijalni zakon koji sam naglasio, a to je Zakon o radu koji moramo dugo usaglašavati, a između partija koje imaju socijaldemokratsku orijentaciju, mi već o njemu između sebe razgovaramo. Mislim da ćemo i u ovom domenu, kao poslanici u Narodnoj skupštini, u okviru odgovarajućih odbora, doći do onih rešenja sa kojima možda nećemo biti svi zadovoljni, ali će biti jedan kvalitetan korak napred. Ovo naglašavam i zbog jedne druge činjenice, jer često imamo situaciju da se kritikuju zakoni koje donosimo. Polazim od stanovišta da je teško odmah sve brzo i lako promeniti. Vrlo teško je i prihvatiti reformski zahvat odmah, ali sam pristalica stava – korak po korak ka boljem rešenju. Polazim od toga, a to mogu da kažem i u ime vladajuće koalicije, da su zakoni koje smo do sada donosili bili bar za korak bolji od onih koji su bili ranije. Tu vidim ulogu i zadatak našeg parlamenta i ulogu i zadatak same poslaničke grupe Socijaldemokratske partije. Na kraju ću reći da je veoma dobro da shvatimo da kao što je u politici broj glasova vrlo važan, to nas reprezentuje u parlamentu, tako je i u dokazivanju reprezentativnosti, broj članova jasno preciziranih u poslodavcima, u sindikatima znači njihovu reprezentativnost. To je alfa i omega svega onoga što radimo. Na kraju da kažem, biću veoma zadovoljan da ovakvih zakona bude što više, na ovaj način podstiče Ministarstvo za rad da što više radi. Potrebno je jer je neophodno u ovoj našoj državi, u ovoj našoj zemlji, zakone koji će štititi one koji su zaposleni, koji će im omogućiti da mogu da rade i da žive od svog rada, to očekujem. Zato podstičem Ministarstvo za rad, još jednom, da što bolje i kvalitetnije radi i da je što više tih zakona ove vrste ovde u našoj raspravi jer će to značiti da se ova zemlja okreće svetu rada, od onoga od čega se živi, a da ove velike političke teme ostavimo za kasnije. Rešićemo i njih, ako rešimo pitanje življenja, preživljavanja i pitanja da se može raditi, zaraditi i živeti od svoje plate. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas su pred nama dve konvencije - Konvencija Međunarodne organizacije rada broj 150 u administraciji rada i Konvencija Međunarodne organizacije rada broj 181. o privatnim agencijama za zapošljavanje. Konačno smo u ovom mandatu Vlade dobili dva predloga koja imaju veze da se o njima zajednički objedinjeno raspravlja i to je dobra vest. Druga stvar, ovo su, što se DSS tiče, vrlo važna dva predloga zakona, ove dve konvencije i usvajanje ove dve konvencije, i stvarno mi je onako malo neprijatno kada vidim koliko poslanika jeste danas prisutno da govorimo o ovim zakonima. Naravno, oblast rada i oblast zapošljavanja su vrlo ozbiljne teme. Mislim da je dobro da čujemo predstavnike svih političkih grupa jer danas u Srbiji, u kojoj ima skoro milion nezaposlenih, to kažu nezvanični podaci, preko 755 hiljada je zvaničan podatak, zaista je vrlo važno kada se u parlamentu nađu ovakve stvari i kada se o njima raspravlja. Šta je zajedničko ovim konvencijama? Prvo, zajedničko je to što predstavljaju oblast rada. Drugo, zajedničko je to što su one utvrđene da o njima raspravljamo još Programom dostojanstvenog rada 2008. do 2011. godine, koji je usvojila prethodna Vlada. Za mene, kao poslanika, je stvarno vrlo čudno da prethodnaVlada može da govori o dostojanstvu rada. Vlada koja je ostavila 400 hiljada ljudi bez posla, u čijem mandatu su radili radnici kao u robovlasničkom periodu, danas se nešto mnogo vraćamo u istoriju, poslodavci koji nisu znali kako će izgledati zakon od danas do sutra i kako će izgledati budućnost njihove firme od danas do sutra, takođe nisu bili u mnogo bolje položaju, tako da prosto govoriti o dostojanstvu rada od 2008. do 2011. godine bi bio paradoks, što se tiče DSS. Treća stvar koja povezuje ove dve konvencije, one su se već nalazile u proceduri Narodne skupštine, već su bile u parlamentu, ali su zbog izbora tada povučene, pa se pokazalo da kada su u Srbiji izbori, ništa nije dovoljno važno da se nađe na dnevnom redu parlamenta. Nešto bih prvo da kažem o Konvenciji Međunarodne organizacije rada broj 150 o administraciji rada. To je konvencija prilično opšteg tipa. Ona daje mogućnost državi da pojedine poslove iz oblasti rada prenese na neki drugi oblik, znači na neku nevladinu organizaciju, neku lokalnu samoupravu, mada se ovde uglavnom sve svodi na pitanje sindikata. Nekako su se sindikati prepoznali u ovome, ali i mi ostali koji smo konvenciju čitali smo prepoznali i pročitali da se o tome zapravo radi. Prethodni govornici su zaista naglasili mogućnost svih problema koji će nastati kada su u pitanju sindikati, jer neke prethodne stvari nisu dogovorene. Ne postoje standardi. Ovde smo čuli, vrlo pažljivo sam slušala prethodne govornike, dva potpuno dijametralna stava o tome šta je reprezentativan sindikat, šta ga to čini reprezentativnim. Da li su reprezentativniji članovi ako su doktori nauka, nego oni koji su zaposleni na pijaci za tezgom? Znači, to su sve otvorena pitanja o kojima neko treba da se izjasni. Meni je drago da je gospodin Krkobabić, koga inače u Odboru ne viđamo, došao ovde pa da o tome možemo da dobijemo i neke konkretne odgovore. Vrlo je važno kada podelite i date nadležnost nekome da govori i da donosi odluke u kreiranju politike rada, a da prethodno nismo utvrdili da li je on nadležan za to, da li je reprezentativan. Ne znam nijedan sindikat u Srbiji, ja koja sam posmatrač kao narodni poslanik nisam deo te sindikalne mreže, u bilo kojoj oblasti koji je za sebe rekao – ja nisam reprezentativan. Nemojte, molim vas, gledati to šta članovi mog sindikata govore. Znači, nemojmo da napravimo sada usvajanjem ovakve konvencije na ovakav način dar-mar u državi, a bojim se da je to upravo put kojim ćemo ući u to vrzino kolo. To jeste priča o ovoj prvoj konvenciji. Sada ću se malo više baviti Konvencijom Međunarodne organizacije rada broj 181, o privatnim agencijama za zapošljavanje. Volim da čitam obrazloženja koja predlagač daje, to su videle moje kolege u prvom delu sednice, zato što se tu mnoge stvari i saznaju, ali se pročita i ono što, recimo, predlagač zaista misli o onome što predlažu narodnim poslanicima da usvoje. Kaže predlagač da je cilj usvajanje ove konvencije potreba da se naše zakonodavstvo usaglasi sa zakonodavstvom EU, mada predlagač, da budem poštena, ne kaže da usaglašava, nego harmonizuje. Uz to nas obaveštava da su sve zemlje članice EU već ratifikovale ove konvencije i da su osnovni pravni principi ovog dokumenta već pretočeni u pravne propise EU. To je sjajno, samo ne vidim kakve veze ima sa Srbijom. Srbija nije članica EU, a ako ne ispoštujemo onaj fantastičan uslov da predamo KiM na tanjiru, neće ni biti. Prosto mi se čini da je ovo neozbiljan argument, zbog čega srpski poslanici treba da raspravljaju o ovome. Zatim, konvencija govori i o organizovanju privatnih agencija za zapošljavanje. Ona kaže da su te agencije samo zapravo posrednici u zapošljavanju i da lica koja žele i traže posao nemaju nikakve finansijske obaveze u odnosu na ove agencije, nego da su zapravo poslodavci i agencije u toj vrsti odnosa, a da onaj ko traži zaposlenje je razrešen te obaveze. Stvarnost u Srbiji je malo drugačija. Sličan primer koji je gospođa Savić navela, ja takođe mogu da navedem jer upravo je jedna od takvih agencija koje u Srbiji postoje dovela ljude u prilično robovlasnički položaj jer ih u nekom velikom periodu tera da polovinu svoje plate plaćaju toj agenciji koja im je našla posao. Ima li Srbija zakonsku osnovu da prihvati ovakvu konvenciju? Ima, zaista. I Zakon o radu prepoznaje još iz 2003. godine ove elemente. Imamo i Zakon o osiguranju za slučaj nezaposlenosti, koji takođe prepoznaje ove elemente. Dakle, zakonsku regulativu imamo u tom obliku. Ima li Srbija već privatne agencije za zapošljavanje? Ima. Ima ih od 2003. godine, ima ih 50-ak i vrlo različito rade. Neke rade prilično u okviru onoga što im daje zakon, dakle, jesu posrednici, dok neke koriste taj prilično nejasan zakonski status i rade ovo što sam već navela. Dobro je ako se ovakva konvencija usvoji, samo u tome što će prilično uvesti red u rad ovih agencija. Srbija ima još nešto. Osim što ima ove agencije, ima i jednu ogromnu službu koja se zove Nacionalna služba za zapošljavanje. Ta služba ima direkciju, dve pokrajinske službe, 34 filijale, 21 službu i više od 120 ispostava u svim okruzima u Republici Srbiji. Kada sve saberete, to vam dođe blizu 178 raznih oblika i raznih nivoa. Znači, s te strane imamo tu sjajnu veliku službu organizovanu, predstavljenu kao najsavremeniju, a sa druge strane imamo 755.442 građanina Srbije koji nemaju posao. Nešto je u neskladu, ili to samo meni izgleda. Kažem opet, ovo je zvaničan podatak, nezvaničan je mnogo veći. Iako je Srbija u vrlo nezavidnom ekonomskom položaju, hajde da budem blaga pa da ne kažem da je na kolenima i da je pred dužničkim ropstvom, ova služba ima velike troškove i pretenduje da ima sve veće troškove jer sam pogledala troškove u prethodna tri budžeta, pretenduje da ima sve veće troškove, a sa druge strane ima zanemarljivo male učinke. Pogledala sam kako izgleda jedan Izveštaj iz 2012. godine, gde je Nacionalna služba za zapošljavanje potrošila 30 milijardi dinara, i samo ću pogledati delove, samo za javne nabavke potrošila 981 milion. Šta su javne nabavke? Usluge održavanja foto-kopir aparata, izgradnja i održavanje objekata službe, tekuće održavanje zgrada, nabavku motornih vozila, nabavku klima uređaja, obuku za menadžerske veštine za zaposlene u službi, nabavku mobilnih telefona. Sad kad je već nabavila motorna vozila sad i pranje vozila, podnih obloga, nabavku zidnih apoteka. Pored toga, pojavljuju se izvesna "Kuća hrane Lazarević", koja je dobila 348 hiljada dinara, gde su sprovedeni brojni pregovarački procesu bez objavljivanja javnog poziva. Za plate zaposlenih je utrošeno dve milijarde, 16 miliona za nagrade zaposlenim, 143 miliona za kancelarijski materijal i materijal za higijenu, za troškove putovanja zaposlenih 41 milion. Sada, prema istim tim podacima iz iste te službe oni kažu da su 2011. godine, uz njihovu asistenciju, zaposlenje pronašlo 50 hiljada ljudi, a da je u prošloj godini uz njihovu veliku asistenciju pronašlo 25 hiljada ljudi.Nemojte da budete naivni, ja ne optužujem službu za stanje u državi, zbog toga što ne može da se nađe posao i zaista što se nešto vrlo teško otvara i otvaraju nova radna mesta. Ali, izvinite, gajiti sa jedne strane toliku službu, zaista je gajiti, jer vidite sa čim sve oni raspolažu, a sa druge strane dobijati ovakve efekte malo je čudno i za mnogo bogatijezemlje. Moram da kažem još jednu činjenicu koja zaista svakako mora da zabrine sve narodne poslanike, naročito treba da zabrine Vladu i ovo je jedan vrlo poražavajući podatak da je u ovoj armiji od 755 hiljada nezaposlenih 200 hiljada mladih ljudi koji nisu zaposleni do 29 godina. To je stvarno vrlo ozbiljan problem za jednu zemlju kojoj trebaju mladi ljudi da se pripreme i da je vode. Ali, ako do 29 godina nisu uspeli da nađu posao i najveći broj tih ljudi je sa visokom školskom spremom. Sledeća velika kategorija koja predstavlja problem državi u smislu što ne može da imobezbedi posao, jesu osobe sa invaliditetom, ali ne prolaze bolje i žene između 45 i 55 godina koje su ostale bez posla usled tranzicije. Znači, za njih je radni vek završen, one ne mogu da nađu posao. To su zvanični podaci, a procene govore da su ovi brojevi još drastično različiti i veći. Kažu podaci da u regionu samo BiH stoje gore od nas kada su u pitanju rad i zaposlenje. Čemu su služili ovi podaci? Ne da pokažem da ja čitam, nego da pokažem koliko zapravo jeste sa jedne strane veliki problem ogromna armija nezaposlenih. Država koja ne zna šta će da se dogodi sa njenim penzionim sistemom koji će da padne zbog toga što imamo problem sa malim brojem zaposlenih u odnosu na nezaposlene i penzionere. Još gomila problema koja se uz to otvara, a sa druge strane služba koja kažem radi svoj posao, sjajno organizuje. Vidite, ima 178 razno raznih ispostava koje treba da žive. Sad se ponovo vraćam na obrazloženje predlagača. Kaže – prioritet Vlade ostaje postizanje dva cilja. Privredni razvoj, to sam razumela, a drugo je kreiranje radnih mesta. Ne znam kako mislite da ih kreirate ali ako sam dobro razumela vi mislite dazapošljavate ljude, pa vas zato molim da to i napišete – želimo da zapošljavamo ljude, da otvaramo nova radna mesta. Kreiranje radnim mesta zvuči nekako tehnokratski i nije mu mesto u zakonima. Da bi se to i postiglo, da bi zaista dobili privredni razvoj i zaposlenje ljudi, potrebna je reorganizacija institucija nadležnih za poslove rada. To je potpuno jasno. To uključuje da se reguliše i status ovih privatnih agencija za zapošljavanje i ponovo kažem, njihov posao se delimično reguliše i ovom konvencijom. Kažete u sledećem pasusu obrazloženja – Srbija je obavezna da kao jedan o prioriteta donese i ratifikuje konvenciju međunarodne organizacije rada broj 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje. To je jedna od milion stvari koje sam čula za svog mandata poslanika, šta je sve Srbija obavezna i šta su joj prioriteti. Ne znam samo kako se određuju te vrste prioriteta zato što ja mislim da je prioritet Srbije u ovom trenutku da zaposli ljude, pre svega mlade ljude i da pokuša da nađe za ove dve kategorije koje sam navela, osobe sa invaliditetom i žene od 45 do 55 godina, mogućnost da nekako iskoriste njihovu radnu i kreativnu energiju, a ne da kreira radna mesta i da joj je prioritet da prihvata ovo ili ono. Imam jako mnogo primeraraznih organizacija koje su praktično u prethodnom periodu od 2003 godine radile na razno razni način ulogu posrednika u oblasti rada. Jedna od njih, bez želje da reklamiram bilo koga, ali mi se dopada primer i mislim da ga treba istaći je jedno udruženje čije ime neću govoriti iz Novog Pazara. Dakle, iz dela Srbije koji je zaista imao jako mnogo problema i sa zapošljavanjem i sa investicijama i sa siromaštvom i sa svim ostalim. Ta organizacija, recimo, je uspela da prošlog leta sprovede stručnu i solidno plaćenu praksu studenata iz Raške u Nemačkoj. To su u početku naravno, pošto su studenti visoko obrazovani građani, doduše do sada je radila i njihovo zapošljavanje, upravo posredništvom što je zakon obezbedio, ne nekim drugim odnosima, kao što su odnosi o kojima smo govorili gde se sklopi sa poslodavcem takva vrsta odnosa, da zaposleni, novo zaposleni plaća u nekih sledećih 50 godina 50% od svoje zarade. Namerno, karikiram jer se u tim odnosima nikada ne pojavljuje koliko godina će plaćati tu vrstu duga, otplaćivati tu vrstu duga, ali govorim o tome da je to problem koji inspekcije naše prilično ravnodušno gledaju i kažu ne znaju kakav je status tih organizacija. To su neke osnovne stvari o kojima sam htela da govorim. Rekla bih još, kada su ovakve organizacije u pitanju to su dobri primeri, to su dobri modeli. Vidimo kako može da takva organizacija radi na zapošljavanju ljudi jer ova o kojoj sam sada govorila je model koji je zaposlio hiljadu ljudi, kažem, ovog trenutka samo sa visokom spremom, ali kažu da će još hiljadu sledeće godine zaposliti, naravno u Nemačkoj i zemljama EU, u Srbiji neće. Ne znam iz kog razloga. To su oni koji su kuvari, ili imaju neku srednju mašinsku struku ili slične stvari. To je možda dobar primer ali je očigledno da kada takav primer navedete da postoji i onaj koji nije dobar primer, a to je onaj o kome govorim sa ovoliko mnogo reči zato što stvarno doživljavam, naravno opet kažem ne generalizujem. Imate i u Nacionalnoj službi za zapošljavanje ljudi koji rade svoj posao jako dobro i kvalitetno i oni koji nemaju ni motiv, nisu zainteresovani da rade u toj službi na način na koji to zaista i treba. Kada dovedete službu zazapošljavanje da ne zapošljava ljude, onda se ona ne može nazvati službom za zapošljavanje. To su neke naše osnovne primedbe i opet kažem, što se nas tiče, vrlo važna oblast rada. Vrlo važno je zapošljavanje, o tome treba govoriti u parlamentu. Svako od nas iz različitih političkih partija ima različito mišljenje, neka se slažu, ali vas molim da razmislite o ulozi organizacija privatnih, zvaničnih, javnih, državnih, kakvih god i njihovim efektima rada. Efekt rada je jedino merilo na osnovu čega treba da neka organizacija ostane ili ne ostane aktivna. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Ilić.
Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, svakako da usvajanje ove dve konvencije jeste zgodna prilika da se razgovara i o radu i o zapošljavanju. Želim pre svega kao neko ko se bavio profesionalno time, naime bio sam direktor Nacionalne službe za zapošljavanje i državni sekretar, da kažem nekoliko reči o poslovima zapošljavanja, o ulozi privatnih agencija, ulozi Nacionalne službe za zapošljavanje, o tržištu rada i o nekim ključnim parametrima koji se tiču ove problematike. Uvek je sporan broj nezaposlenih lica i uvek se vodi polemika oko toga koliko je zapravo nezaposlenih lica u Srbiji. Ta cifra se kreće oko milion nezvanično a zapravo nije tako. Čak mislim da je mnogo manje važno koliko je stvarno nezaposlenih lica u Srbiji i koliko zapravo ljudi radi u Srbiji. Zvaničan podatak Nacionalne službe za zapošljavanje koje evidentira ona lica koja se prijavljuju njoj, kaže da je u ovom trenutku na njenoj evidenciji 761.000 nezaposlenih lica od kojih svi oni ne traže posao, ali velika većina da. Mnogo je tu onih koji se prijave da bi ostvarili neko drugo pravo iz oblasti socijalne zaštite ili nešto šta je uslovljeno statusom nezaposlenog lica, a da zapravo ne traže. Jedini pravi podatak o broju nezaposlenih daje tzv. anketa o radnoj snazi koju radi Republički zavod za statistiku, i po pravilu ova cifra je daleko manja od broja nezaposlenih koje je evidentira Nacionalna služba i ona se kreće negde između 550 i 600.000 ljudi. Pošto sam već napomenuo da je daleko, po mom mišljenju, važnije ko u Srbiji radi, to se uvek drži nekako po strani i ja ću malo veći akcenat staviti na to da i na taj način pokažem šta je, između ostalog, i dodatni problem tržišta rada u Srbiji. Dakle, u ovom trenutku u Srbiji radi negde, ovo su grube cifre nisu precizne, oko 2,3 miliona ljudi, s tim što negde preko oko milion i 650 hiljada ljudi su oni na čije se zarade plaćaju porezi i doprinosi, odnosno obračunavaju. Dakle, postoji jedna razlika značajna koja se naravno može objasniti zbog čega je to tako, a kada se uđe u strukturu onih koji rade u Srbiji videće se da je to zapravo jedan od ključnih problema u našoj zemlji. Ko u Srbiji radi? Za platu kod privatnih poslodavaca radi svega negde oko 850.000 ljudi i zapravo ovo je ono što je poželjno na tržištu rada, ova cifra treba da bude što je moguće veća. Nažalost, ona nije zavidna, praktično tih 850.000 ljudi na neki način izdržava čitavu populaciju i sve ono što zovemo državom, socijalom i svim ostalim. Oko 600.000 ljudi radi u javnom sektoru i državnoj administraciji, to je takođe gruba cifra ali je vrlo približna. Oko pola miliona radi direktno ili indirektno u poljoprivredi ili kao vlasnici domaćinstva ili kao pomažući članovi i negde prema procenama između 300 i pola miliona ljudi radi u sivoj i crnoj zoni, neki od njih privremene poslove, neki u kontinuitetu i imamo negde oko 300.000 preduzetnika. Dakle, ono što je ključni problem tržišta rada u Srbiji jeste ta struktura onih koji rade. Imamo isuviše veliki broj zaposlenih u javnom sektoru i to je ono što opterećuje poslodavce, privatni sektor pravi ozbiljne probleme na tržištu rada jer, ako imate situaciju da je javni sektor na tržištu rada daleko atraktivniji, što je očigledno, masa nezaposlenih ljudi više teži da se zaposli u javnom sektoru, nego u privatnom. Prosečne zarade u javnom sektoru su za 20% više nego u privatnom sektoru. To sve otežava da se promeni ova nepovoljna struktura u kojoj svega oko 850.000 ljudi radi za platu kod privatnih poslodavaca. Postavlja se jedno pitanje kako da uvećamo broj onih koji rade u Srbiji? Možda postoje jednostavni odgovori, ali ne postoje jednostavna rešenja. Najlakše je reći, to je politička fraza, treba otvarati radna mesta. Postoji jedan paradoks i to je jedan od problema, zvuči neverovatno, ali je istinito. Ukoliko bi Srbija uspela da u toku sutrašnjeg dana otvori pola miliona radnih mesta, zaposlilo bi se svega 150.000 ljudi. Ukoliko bi se kojim čudom u Srbiji otvorilo pola miliona radnih mesta, koliko ima nezaposlenih, nešto više od toga, mi ne bismo uspeli da popunimo ta radna mesta, popunili bismo svega oko 150.000 ljudi i tu leži još jedan ozbiljan problem tržišta rada u Srbiji, a to je, gospodine Čikiriz je o tome govorio, ta neusaglašenost, potreba na tržištu rada za radnom snagom i onoga sa čime raspolaže naša radna snaga, odnosno nezaposlena lica. Šta to zapravo znači? Zvuči vam neverovatno, morali bismo da uvezemo 350.000 radnika u takvoj jednoj hipotetičkoj situaciji. To nije realno i to se neće desiti, ali je to pokazatelj da mi ozbiljno moramo da se vratimo unazad i da vidimo šta je sa našim obrazovnim sistemom, kakve on kadrove produkuje i kako da prevaziđemo taj jaz između potreba tržišta rada i onoga što imamo kao rezultat u obrazovanju. Svi smo svesni toga da imamo ozbiljnih problema i u finansiranju obrazovanja i da je nedovoljno izdvajanja ispod 1%, bar za visoko obrazovanje i da tu nije nimalo lako rešavati te probleme. Kada pogledamo strukturu nezaposlenih, imamo ozbiljne probleme. Neko je spomenuo da je 200.000 mladih ljudi na evidenciji i to je tačno. Stopa nezaposlenosti je dvostruko veća u odnosu na ostali deo populacije, više od 45% mladih ljudi je nezaposleno, ali postoji još jedan podatak koji potkrepljuje ono što sam maločas govorio, više od 50.000 mladih ljudi na evidenciji Nacionalne službe je funkcionalno nepismena. Prosto neverovatno, ili ima samo osnovnu školu ili nema nikakvo obrazovanje, niti bilo kakvu kvalifikaciju. Ne bih sada o starosnoj strukturi, pola je pola, nešto je više žena, čini mi se 53% na evidenciji Nacionalne službe i ono što se dešava na tržištu rada koje nije statično kao što se stiče utisak, jer vi u periodu od četiri ili pet godina imate konstantan broj nezaposlenih lica na evidenciji Nacionalne službe i kreće se oko 750.000 ljudi, zvučaće vam neverovatno, ali imali smo 913.000, 2006. godine koja se smatra prosperitetnom. Hoću da kažem, taj pokazatelj ne mora puno da nam govori. Šta je ono što je loše? Loše je što ljudi gube posao u Srbiji, njih je, i to je tačan podatak, negde oko 400.000 u prethodnom periodu, od kako je nastupila ekonomska kriza, vrlo teško moglo da se vrate na tržište rada, pa se i dešava takva paradoksalna situacija da je taj broj na evidenciji uvek isti, oko 750.000, a na drugoj strani imate ljude koji gube posao. Ti ljudi koji gube posao se ne vraćaju na evidenciji, već neki ili odlaze u penziju ili odlaze sa tržišta rada, zbog toga što nisu u poziciji da traže posao, niti imaju šansu na samom tržištu rada, ili zbog godina ili kvalifikacija i čitavog niza drugih razloga. Ta situacija jeste vrlo kompleksna i kada se radi o zapošljavanju i o toj problematici, čini mi se da je potrebno da se tu svaka politizacija skloni u stranu. Ovo je zaista najveći problem Srbije u ovom trenutku i njemu treba pristupiti ozbiljno bez pretenzija, da bilo ko koga optužuje zašto je to tako. Postoji čitav niz objektivnih razloga, ali postoje, naravno, veoma subjektivni razlozi, veoma velika odgovornost svih Vlada koje su bile u Srbiji, počev, evo, da kažemo 5. oktobra do danas. Naravno, ekonomska kriza je odigrala značajnu ulogu, ne samo u Srbiji već u čitavom svetu. U ovom trenutku, u svetu je više od 55 miliona nezaposlenih ljudi. Gotovo da se udvostručila stopa nezaposlenosti u svim zemljama Evrope, u nekim i više nego dvostruko. Taj rashod kod nas nije mogao da bude tako dramatičan, jer smo mi inače imali veliki broj nezaposlenih ljudi. Dakle, tržište rada je dinamično. U svet rada ulaze i izlaze ljudi, od prilike kao u super – marketu, ne radi se o jednim te istim ljudima. Sada inače nisam planirao baš da se javim ni kao šef poslaničke grupe, ali me je prethodna diskusija naterala na neki način na to. Želim da kažem nešto i o Nacionalnoj službi za zapošljavanje. Ima nesrećno ime i zbog tog nesrećnog imena ljudi često mešaju neke bitne stvari. Nacionalna služba nikada nikoga nije zaposlila, niti će zaposliti osim onih koji rade u samoj nacionalnoj službi. To pogrešno shvatanje, delimično iz neznanja, neobaveštenosti ili zbog samog imena, navodi ljude na takve zaključke, da kažu – pa koga su oni zaposlili?Ja kažem odmah – nikada nikoga, niti će. Znači, ljude u Srbiji i svuda u svetu zapošljavaju poslodavci. Nacionalna služba posreduje u tom zapošljavanju i ja mogu sa ponosom da kažem da je ta nacionalna služba jedna od najboljih institucija u ovoj zemlji, ne iz razloga što sam ja radio u njoj. Još pre toga, i od 2000. godine na ovamo ona ima jednu konstantnu u kvalitetu i razvoju i mogu da vam kažem da ima i na međunarodnom planu ozbiljnih pohvala za svoj rad, prilično je uređena. Istine radi, izneću vam podatak da se preko Nacionalne službe zapošljavanja svake godine zaposli između 50 i 70 hiljada ljudi, uz direktno posredovanje te iste nacionalne službe. Nažalost, mnogo veći broj ljudi gubi posao, pa taj efekat nije onakav bi se očekivao. Pred sobom imam i zvanični podatak koji kaže da je u 2012. godini, evo piše, zapošljavanje sa evidencije Nacionalne službe 205 hiljada ljudi, pa bi to nekome zvučalo neverovatno, da je toliko zaposlila Nacionalna služba. Nije, jer se ovde broje i oni ugovori koji se obnavljaju na tri meseca, na šest meseci, pa bi onda taj podatak bio nekorektan. Ono što je posledica direktnog zapošljavanja i posredovanja Nacionalne službe, jeste cifra između 50 i 70 hiljada u zavisnosti od godine do godine, što nije zaista malo. Što se tiče troškova i rashoda Nacionalne službe, i tu moram da kažem da cifra kada vi kažete - 30 milijardi ili više, zvuči zaista impresivno, ali kada se vidi struktura, radi se zapravo o novčanoj naknadi koja je, čini mi se 80 ili 90% te sume, nešto što su aktivne mere zapošljavanja, čini mi se da je na nivou oko pet milijardi. Naravno, svaka institucija, pa i Nacionalna služba mora da ima troškove koji se tiču održavanja svih sistema, pa i fotokopir aparata i automobila, i svega ostalog. Zaista ne ulazim u to da li su ti rashodi iznad nečeg što je prosek manji ili veći, ali su nužni i neophodni. Kada neko kaže da Nacionalna služba za zapošljavanje, koja zaista definitivno mora da promeni ime, ne radi dobro svoj posao i kada neko okrivljuje Nacionalnu službu zašto se ljudi ne zapošljavaju, to vam je isto kao kada biste okrivili babice što se u Srbiji ne rađaju deca. Dakle, tu su pomešane stvari. Nisu babice krive, nego se zna ko je odgovoran za tako nešto. Što se tiče broja zaposlenih u Nacionalnoj službi, jedna je od retkih institucija, sticajem okolnosti to znam, koja je smanjila broj zaposlenih. U momentu kada sam preuzeo Nacionalnu službu bilo je tačno 2.340 zaposlenih, u trenutku kada sam izašao iz nje bilo je 1.980. Dakle, Nacionalna služba je smanjila broj nezaposlenih. Prema tom parametru kada uporedite, a to se gleda i to je za međunarodna poređenja, 750 hiljada nezaposlenih na dve hiljade zaposlenih u Nacionalnoj službi, to je više od, čini mi se, tri i po hiljade nezaposlenih lica po jednom zaposlenom. To je daleko ispod i evropskog proseka i nečeg što tu službu čini optimalno efikasnom. Znači, standard u Evropi od 800 do 1.200 nezaposlenih maksimalno po jednom. Dakle, ta Nacionalna služba bi morala da ima bar trostruko više ljudi da bi bila na nekom evropskom nivou. To nije realno, to nije ni moguće, pa u tom smislu ne insistiram, ali kažem da je broj nezaposlenih smanjen. Takođe, mogu da kažem da sam i kao direktor poreske uprave zatekao 8.200 ljudi kada sam došao 2004. godine. Kada sam napustio poresku upravu, broj je bio 6.800. Dakle, i ta institucija se smanjila za 15% što se tiče broja zaposlenih. Dakle, dao sam i lični doprinos smanjenju administracije i broja zaposlenih u javnim službama. Čini mi se da ne postoji ni jedna služba osim ove dve, možda grešim, koja je tako dramatično smanjila broj nezaposlenih. Na kraju, želim da kažem šta je zapravo rešenje. Ono nije kratkoročno rešenje za nezaposlenost, jeste pre svega izmena odnosa prema radu, naravno koja podrazumeva i promene u Zakonu o radu, da idu u pravcu liberalnijeg zakonodavstva. Dakle, nama treba jedan liberalniji Zakon o radu, fleksibilniji u smislu lakšeg otpuštanja i lakšeg zapošljavanja ljudi. Sve zemlje koje imaju liberalno radno zakonodavstvo, imaju niže stope nezaposlenosti. Nama treba ozbiljna promena obrazovnog sistema i ozbiljna reforma koja bi mogla da odgovori na ove paradokse i na ova nepoklapanja na tržištu rada. Čini mi se da ova vlada i sve buduće vlade moraju najozbiljnije da shvate da bez dobrog obrazovnog sistema, bez prognoza na tržištu rada, koje su takođe jedna od funkcija koja je u razvoju, i to je dobro što se razvija u Nacionalnoj službi, mi ne možemo da prevazilazimo. Potreban nam je poslovni ambijent, privlačenja investitora i sve ono o čemu pričaju investitori i šta nam sugerišu partneri iz Evrope. Dakle, čitava Vlada i čitavo društvo mora da radi u tom pravcu da stvorimo preduslove da se otvore radna mesta i samo tako ćemo učiniti i ovu službu još efikasnijom i naravno, rešiti probleme hiljada, stotina hiljada, onih koji danas u Srbiji čekaju posao. Hvala.
Hvala. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković, vi verovatno želite repliku na izlaganje, mada vas nije prozvao lično. Izvolite.
Hvala. Govorio je o onome što sam ja govorila. Čovek se slaže da je to tako i rekao. Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, bez želje da pravimo zlu krv, ali moram da odgovorim na ono što je rečeno. Mogu da razumem da kao bivši direktor Službe o kojoj smo govorili i on i ja, on želi da istakne svoj doprinos radu te službe i da kaže da je ta služba takva kako ju je on opisao. To mogu da razumem, mada to nikad ne bih radila. Hajde da odgovorim na ono što je gospodin Ilić rekao da sam rekla. Naravno, Služba se zove Nacionalna služba za zapošljavanje. Ona asistira ili posreduje, ili kako god hoćete, ali ja sam govorila delove iz izveštaja o tome koliko je novca potrošeno. Nisam izmislila podatak od 30 milijardi dinara. On je toliki kakav jeste, a pri tom sam i iz izveštaja Nacionalne službe izvadila podatak gde oni kažu da su uz njihovu asistenciju toliko i toliko ljudi, 50 hiljada, pa 25 hiljada ljudi našlo zaposlenje. Naravno, porediti Nacionalnu službu za zapošljavanje sa babicama je stvar ukusa i neću uopšte o tome da raspravljam, alibih isto tako volela da znam ko je kriv, ko je odgovoran, prvo, zato što građani očekuju od Nacionalne službe za zapošljavanje da posreduje pri zapošljavanju. To ne dobijaju. To su građani nama ovde dolazili, tražeći od poslanika da ih zapošljavaju, tražeći od svih koji mogu da ih zapošljavaju, jer očigledno služba koja to treba da radi, ne radi. Dalje, šta je još rečeno? Naravno, ni jednog trenutka nisam optužila Službu da je ona kriva zato što toliko i toliko ljudi nezaposleno. Takođe volela bih da dobijem odgovor na to a ko je kriv,ko je taj ko je odgovoran zato što toliko ljudi ne može da pronađe zaposlenje? To je ogroman problem i neko mora da odgovori na to pitanje – ko je kriv? Nacionalna služba za zapošljavanje jeste ogromna služba sa jako trapavim imenom i sa zaduženjem koje je dobila od države, odnosno nadležnošću da radi, asistira pri zapošljavanju, između ostalih stvari, da radi edukaciju ljudi ili slične stvari. To sve stoji. Ako imate ogromne troškove s jedne strane, a služba je velika, razgranata… (Predsedavajući: Vreme, gospođo Vojić Marković.) Hvala. Drugim rečima, ja sam samo rekla da ona mora da promeni način rada.
Narodni poslanik Vladimir Ilić, replika. Izvolite.
Drago mi je da ste ipak prihvatili jednu sugestiju. Više se ne izražavate na način da Nacionalna služba treba nekog da zaposli, nego da asistira u zapošljavanju i to i jeste poenta. Nacionalna služba može da bude odgovorna samo u slučaju ukoliko poslodavcu ne obezbedi traženu adekvatnu radnu snagu i nekad se desi da je to objektivno nemoguće, kao što će možda i biti slučaj ukoliko se neke od investicija koje se najavljuju, posebno u visokim tehnologijama, npr. ako bi neko tražio astronauta, to navodim kao primer, u Srbiji teško da bi ga našao. Tu ne može da bude odgovorna ni sama Nacionalna služba. Želim da kažem, ako već pitate ko je odgovoran, a ne bih voleo da diskusija ide u pravcu odgovornosti, naravno da je Vlada Republike Srbije, i ova, i prethodna, i sve one unazad, najodgovornija jer ona zapravo kreira politiku koja treba da kreira radna mesta. Nacionalna služba je tu samo jedan servis koji zapravo, kao što sam i rekao, asistira u tom poslu. Tvrdim vam i uveravam vas da nisam se ni na koji način hvalio svojim doprinosom. Vrlo kratko sam bio u toj službi. Rekao sam da se ta služba kao jedan retko dobar primer, praktično od 2000. godine do danas razvija u jednom dobrom pravcu, u jedan moderan servis. Naravno da ima slabosti i ona, ali u poređenju sa okruženjem, sa javnim službama za zapošljavanje u okruženju, napreduje daleko brže. Nikakvo neumesno poređenje nije kada sam spominjao babice. Rekao sam – ako neko okrivljuje Nacionalnu službu što ne zapošljava ljude, to vam je isto kao kada biste krivili babice što se ne rađaju deca. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Izvinuću se kolegi ukoliko nisam dovoljno precizno upotrebila reč ili sam je možda u razgovoru više puta izgovorila, zapravo, da li asistirate pri zaposlenju. Efekat svega toga je zaposlenje. Ako sam možda povredila njegova osećanja pri tome što Služba voli da asistira, evo predlažem da se promeni ime Službe, da se zove služba za asistiranje pri zaposlenju. Ona se zove Nacionalna služba za zapošljavanje. Dakle, iz imena možete da zaključite šta ona radi. To je tako trebalo da bude.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirjana Dragaš. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre, poštovani predsedavajući, gospodo poslanici, drago mi je što se danas pred nama ovde u parlamentu nalazi predlog dve konvencije koje su, kako se iz dosadašnje rasprave u parlamentu vidi, veoma važne za oblast rada i koje su samom svojom pojavom ovde izazvale veliku pažnju i određenu raspravu. Odmah na početku želim da kažem da je Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje i Konvencije MOR broj 150 o administraciji rada važna i da će SPS svakako glasati za predloge koji su ovde pred nama. Zašto? Ove konvencije odnose se na dodatno uređivanje oblasti rada, zapošljavanja, položaja radnika i ukupnog odnosa u kontroli i evaluaciji politike rada. One pripadaju aktivnostima važnim za sprovođenje tzv. programa pristojnog rada u Republici Srbiji koji je usvojen 2008. do 2011. godine i njega posebno podvlačim zato što podrazumeva stvaranje jednog miljea u kome se rad uvažava, poštuje i stavlja na određeno mesto koje je zakonom i sistemima uređeno i određeno i koje stvara samim tim zakonski osnov da radnik bude uvažen na tom radnom mestu. Naša država nalazi se u procesu primene politika i institucionalnih promena koje su predviđene nacionalnim strategijama za razvoj. Ove strategije imaju za cilj prilagođavanje i institucionalnog i zakonodavnog okvira koji mora da stvori moderno, uređeno i otvoreno tržište rada, koje je u skladu sa tim novim odnosima koji se kod nas formiraju i razvijaju i tokovima koji su prisutni. Naš cilj je i privredni razvoj i kreiranje ili stvaranje novih radnih mesta. Da bi se ovo postiglo potrebno je izvršiti i reorganizaciju institucija, te i ovo ide u tom pravcu, koje su nadležne za poslove rada i zapošljavanje. To traži unapređenje i osavremenjivanje i Javne službe za zapošljavanje, o čemu je sada bilo posebno reči, kao i regulisanje, razvoj i nadzor privatnih agencija za zapošljavanje koje su kod nas ustanovljene, rade i funkcionišu na određen način. Zato ratifikacije Konvencije recimo broj 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje znači još jedn korak usklađivanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Konkretno, ova konvencija je usvojena u Ženevi 1997. godine i time je postala deo evropskog zakonodavstva. Usvojilo ih je preko 30 zemalja. Kad pogledamo malo konvenciju, ključne reči su: radnici, obrada ličnih podataka, reprezentativnost organizacija, poslodavci, radnici, država. Ovaj predlog zakona u članu 8. predviđa mogućnost ostvarivanja odgovarajuće zaštite za radnike migrante, što do sada u ovoj diskusiji nije bilo reči, što smatram da je veoma značajno i naročito i ako se i kada se oni, što bi trebalo da bude i redovna praksa, redovno zapošljavaju, što je već počelo ovde da se događa. Kada se radnici iz jedne zemlje regrutuju za rad u drugoj zemlji, to takođe stvara mogućnost da se izvrši zaključivanje bilateralnih sporazuma sa ciljem sprečavanja zloupotrebe i protivpravnih radnji prilikom zapošljavanja. Ove konvencije takođe, o čemu do sada nije bilo reči, obezbeđuju primenu mera protiv zloupotrebe dece i eksploatacije dece i dečjeg rada kao jednog posebnog oblika koji postoji, nadamo se kod nas ne tako razvijeno, ali u svakom slučaju je u oblasti i u sferi rada zastupljeno. Druga konvencija o kojoj je ovde reč 150 o administraciji rada,podrazumeva stvaranje institucionalnog okvira kojim se vodi administriranje rada u novim privrednim uslovima koji prevazilaze poslove i nadležnosti samog ministarstva, odnosno jedne posebne republičke službe. Zato ovaj zakon omogućava da se obuhvate sve aktivnosti koje pomažu u izradi, primeni, kontroli i evaluaciji politike rada. Ovo su poslovi koji angažuju ceo sistem ministarstava i javnih agencija, koje se bave pitanjima rada, ali i učešćem i koordinacijama aktivnosti poslodavaca, radnika i sindikata. Zakon predviđa mogućnost da se neki oblici evidencije delegiraju nižim oblicima vlasti, lokalnim samoupravama, nevladinim organizacijama, ili ne primer nekim sindikalnim organizacijama za svoju određenu granu. Ova konvencija, da podsetim usvojena je još 1978. godine u Ženevi, ratifikovalo juje preko 70 država, što je rekao i sam gospodin ministar u svom uvodnom izlaganju i takođe kada se kod nas usvoji i postane deo našeg radnog zakonodavstva obezbeđuje prilagođenost našeg uređivanja ovog polja rada i njegovog boljeg usklađivanja sa zakonima Evropske unije. Podvlačim, da ovo pitanje i usklađivanje našeg domaćeg zakonodavstva sa zakonima Evropske unije, smatram da je značajno, ne zbog Evropske unije, ne zbog naše želje da postanemo njen sastavni deo, mislim da je ono značajno, pre svega zbog nas samih. Da bismo imali modernu, uređenu državu, da bismo imali uređene odnose, moramo da imamo i savremene zakone koji su usklađeni sa onim što postoji na samom tržištu i u svim onim oblicima u kojima može da se pojavi rad. Dakle, i u tome kako deluju na tržištu poslodavci, kako su organizovani, šta nude, koja su njihova prava, koje su njihove obaveze, koja su prava, koje su obaveze zaposlenih, pri tome, da se jako poštuje ono što sam rekla na početku, šta su to standardi pristojnog rada i da u skladu sa njim i tim stvarima, naravno radnici budu na odgovarajućem mestu. Pri tome, svakako, država, kao što se pokazuje ima svoje važno mesto. Dakle, kada je reč o ovim konvencijama, smatram da su one veoma značajne, da je Ministarstvo ovim uradilo jedan značajan iskorak, ali, pokazuje se i da je u ovim procesima veoma važna uloga socijalno-ekonomskog saveta koji nijednog trenutka ne smemo ni zapostavljati, ni zanemarivati, ne zbog njega samog kao takvog, nego upravo zbog učešća i položaja svih aktera koji čine jedan socijalno-ekonomski dijalog i partnera koji se u ovom procesu, naravno, kao odgovorni pojavljuju. Ovde su pomenuta, pre svega, odgovornost Ministarstva za rad, pomenuta je odgovornost, značaj i uloga sindikata, zatim, Agencije za zapošljavanje, odnosno tržište rada. Svako sa svog aspekta i iz miljea iz kog dolazi, govorio je o značaju pojedinih od ovih subjekata. Uvela bih ovde još dva aktera, koja smatram veoma značajnim kada je reč o radu, radnim odnosima i zapošljavanju, a to je, pre svega, Ministarstvo privrede i Ministarstvo poljoprivrede. Odnosno, politiku Vlade koja stvarajući uslove za rad, koja stvarajući mogućnost da se u okviru ostvarivanja svojih politika, pre svega ova ministarstva privrede, odnosno poljoprivrede razvijaju, obezbeđuju sredstva. Oni stvaraju taj potrebni milje koji kasnije Ministarstvo za rad, svojim aktivnostima i svojim nadležnostima razvija, u svim drugim sferama koje su značajne za položaj zaposlenih. Ovde bih, naravno, istakla važnost nečega što je takođe pomenuto, a to je da već sada moramo odgovorno razmišljati o tome šta je ponuda naše radne snage, kakva je naša prilagođenost u tom smislu, obrazovanost, šta traži to novo područje i polje rada, ne samo sa stanovišta onoga što Srbija danas ima, nego sa stanovišta što će Srbija sutra da bude. Jedna zemlja koja ima otvoreno tržište, koja ima otvorenu mogućnost i dolaska novih poslodavaca, dolaska novih ljudi koji će se ovde zapošljavati i uređenost njihovih prava u skladu sa međunarodnim poslovima, sa međunarodnim uslovima i organizovano i sa međunarodnim odgovornostima i pravima iz ove oblasti. Zato takođe smatram, da kada razvijaju svoje politike, Ministarstvo poljoprivrede i privrede, znači svi oni sektori i poslodavci naravno, svi oni sektori koji govore o novim radnim mestima i o novoj ponudi da se ljudi zaposle, moraju da stvore mogućnosti da se jednako i pod jednakim uslovima mogu pojavljivati i domaći poslodavci, kao i strani poslodavci i da u tom smislu nema neke razlike. Najzad, sve to onda može da omogući jednu bolju disperziju i razuđenost oblika rada, struka koje se zapošljavaju, prilagođavanja raznih obrazovnih sistema potrebama iz oblasti rada, stvaranja mogućnosti za regulisano i ispravno radno vreme, radne uslove, radne odnose, da ne postoji mobing, da postoji radna zaštita i takođe da u tom smislu ono što stvaramo kao mogućnost za zapošljavanje uvek ima u vidu i nešto što je kod nas veoma nažalost bolno, i postoji, to je starosnu strukturu stanovništva. Imajući u vidu šta danas radimo, da bi sutra, odnosno i prekosutra, mlada radna snaga našla svoje mesto ovde, da bi bila odgovoran subjekt koji stvara nove vrednosti, nove kvalitete i kojima će moći da omogući stvaranje novih vrednosti, pri čemu sve starije kategorije stanovništva moraju da budu prilagođene za nova tržišta, za takođe, svoju uključenost u procese rada na odgovarajući način, što mora da stvori jednu novi dimenziju u odnosu prema radu, mestu i ulozi svakog čoveka u odnosu na ovu oblast. Dakle, u svakom slučaju, smatram da su ove konvencije u ovom smislu veoma značajne, da stvaraju nove mogućnosti i obezbeđuju naravno, da u narednom periodu ukupna zakonodavna aktivnost u oblasti rada, štrajka, zapošljavanja i svih ostalih sfera iz ove oblasti, bude uređenija i bude bolja. Hvala vam.
Hvala i vama. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajuću, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, evo posle sedam ili osam meseci, koliko je ova vlada u ovom mandatu, došli su na red i radnici. Istina, ne sa nekim zakonom koji bi popravio njihov položaj, već ratifikaciju jedne konvencije koja je već 15 godina usvojena, a druga približno možda neku godinu duže. Svakako da, usvajanje ovih konvencija jeste potrebno i prethodna Vlada je bila stavila u proceduru usvajanje ovih konvencija, ali sigurno jeste za veliku brigu, što ova vlada u stvari, nema nikakav program koji se tiče zapošljavanja nezaposlenih. Naime, činjenica je da ova vlada i ova vladajuća koalicija imaju prečih poslova, stvaranje raznih afera, teško ih je sve i pobrojati, iz dana u dan jedna sustiže drugu, mediji ne mogu ni da isprate, već ni mi ne bi znali koja je poslednja i šta se danas desilo dok smo mi ovde sedeli. Za ovo svakako ne bi okrivio ministra koji sedi ovde, koji je svakako najmanje kriv za ove afere, jedino što je sigurno njegova odgovornost jeste činjenica da sedi u toj vladi, koja nema nikakvo razumevanje za nezaposlene. Da o nezaposlenima ova vlada ne brine govori činjenica, bilo je tu dosta statističkih podataka, da je za zapošljavanje u ovoj godini predviđeno 3,4 milijarde. Samo radi poređenja, pet puta je više predviđeno za nezaposlene koji su na birou rada ili na Službi za zapošljavanje. Dakle, moglo bi se reći da su to tričave tri milijarde sa kojima se ne može ništa ozbiljno učiniti da bi ovih, kao ste rekli 762.576 naših građana, koji imaju jedan jedini san, a to je posao, dobili nadu i da taj svoj san ostvare. Broj nezaposlenih raste. Igre statistikama ovih dana kako je 1.546 ljudi manje na birou sada nego u istom periodu prošle godine su bacanje prašine u oči. Zašto? Pa, veći broj od 1.546 ljudi je napustilo zemlju u međuvremenu tražeći posao preko granica Republika Srbije. Dakle, ovde su samo ljudi koji su brisani sa evidencije za zapošljavanje, nije povećan broj zaposlenih. Dobro je što ćemo mi usvojiti danas dve konvencije koje se tiču mogućnosti i da se privatne agencije bave poslovima zapošljavanja. Ovde postoji jedan problem i nije sigurno slučajno što je ova konvencija 15 godina čekala na usvajanje u ovom parlamentu. Naime, da bi neka konvencija bila uvedena u pravni sistem jedne države, jer usvajanjem konvencije ona postaje sastavni deo pravnog sistema, neophodno je da se pozitivno zakonodavstvo te države pripremi na primenu te konvencije. Ne vidim iz obrazloženja, niti iz akata Vlade da smo mi pripremili naše zakonodavstvo za primenu nekih mera iz ovih konvencija. Recimo, u Konvenciji Međunarodne organizacije rada broj 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje, kaže se da pod određenim uslovima država potpisnica može da zabrani poslovanje, rad privatnih agencija za zapošljavanje u pogledu određenih kategorija radnika ili grana privrednih delatnosti na pružanju jedne ili više usluga na koje se poziva član 1. stav 1. ove konvencije, da izuzme pod određenim uslovima radnike u određenim granama ekonomske delatnosti ili njene delove iz predmeta ove konvencije itd. Dakle, postavljam pitanje predstavniku Vlade – da li smo mi razmotrili, da li neke grane, neke oblasti, treba izuzeti iz primene ove konvencije? Ima tu još nekih pitanja koja se tiču činjenice da ove privatne agencije za zapošljavanje mogu da se brinu o zapošljavanju migranata. Dakle, ljudi koji dođu u Srbiju, oni imaju pravo da im traže posao. I taj deo bi trebalo pozitivnim zakonskim propisima urediti. Nisam siguran da je to uređeno. Druga stvar, kada se radnici jedne zemlje potpisnice regrutuju u drugu zemlju, i to pitanje bi trebalo detaljnije urediti, jer ovde je samo predviđena takva mogućnost. Ono što svakako je značajno, čemu je značajno posvetiti pažnju kada se govori o radnicima, zapošljavanju nezaposlenih, jeste i činjenica da je ova Vlada u prethodnom periodu donela niz zakonskih akata koji se marginalno dotiču pitanja radnika, ali nijedan taj akt nije bio u smislu popravljanja položaja radnika, već je to pitanje ostavljeno moguće nekoj narednoj vladi. Sve mere koje smo do sad ovde imali, sve zakone koje smo imali, u određenoj meri imali su populističke ciljeve i nisu se ticali potreba običnih građana. Reći ću vam neke stvari koje će verovatno neka naredna Vlada učiniti da bi se broj nezaposlenih smanjio. To je svakako davanje određenih povlastica u samozapošljavanju i razvoju porodičnih firmi do 10 zaposlenih, koje su strateški važne za ovu zemlju, dakle, male, porodične firme i mogućnost da se, recimo, pet godina te firme, odnosno privredna društva oslobode plaćanja svih nameta, dalje, obezbeđivanje malim i srednjim proizvođačima bolje uslove na tržištu u konkurenciji sa svetskim proizvođačima koji imaju veće mogućnosti, veće učešće države, odnosno bolje uslove u svojim državama i konkuretnije su u odnosu na naša privredna društva. Dakle, moglo bi se tu nabrojati još puno mera, ali sigurno i činjenica da postoji mogućnost, možda je to trebala biti prva mera ove Vlade, tako je u predizbornim aktivnostima i obećavala, jeste da se nivo doprinosa koje plaćaju poslodavci, po jednom zaposlenom smanji, recimo, za 50%. Svakako da jedna od mera može biti i ne to da podignete cenu gasa ili struje, pa da kažete da će od te mere biti izuzete određene kategorije, jer znamo da oni ne mogu da plaćaju ni struju ni gas ako niko u porodici ne radi. Možda bi mera Vlade mogla biti i to da država na neki način obezbedi svakoj porodici da ima zaposlenog člana. Onda bi imali više ulaganja u privredu, a manje za nezaposlene. Pročitao sam vam ili prepričao deo programa koji će DS izložiti narednih dana, jer vidimo da ova Vlada nema sposobnosti da bilo šta promeni kada je u pitanju položaj radnika. Naravno da ćemo za to tražiti i podršku sindikata, svih onih kojima je stalo da preživi Srbija, da porodice u Srbiji mogu da plaćaju i telefon i struju i gas, a ne da postanemo socijalna država, kakvom nas ova Vlada želi napraviti. Govorili smo i o tome da će izgleda jedina mera nove Vlade, verovatno predstavnika URS, biti da promeni ime Nacionalne službe za zapošljavanje. Ne znam šta nameravate i ko će biti kum, ali može biti jedino suprotno od zapošljavanja – za nezapošljavanje ili služba za otpuštanje. Kako radite, to će tako i biti. Gospodine Krkobabiću, ne dozvolite da Mlađan Dinkić određuje visinu ulaganja za zapošljavanje nezaposlenih, jer to se do sada pokazalo veoma loše. Vi ste odgovaran čovek i mislim da neće biti sredstava u narednom periodu ni za ovakve penzije bude li Mlađan Dinkić punio budžet za zapošljavanje. Kada je u pitanju stopa nezaposlenosti u Srbiji, 24,7%, nije ona bila mnogo manja ni u prethodnom periodu. Međutim, ne zaboravite da je u prethodnom periodu ovu državu, kao i sve države u okruženju i svetu, pogodila velika ekonomska kriza i da je održati broj zaposlenih, odnosno ne povećati broj nezaposlenih bilo ravno pravom poduhvatu. Međutim, redovi na Birou su sve veći. Broj nezaposlenih kako sa osnovnom školom, sa srednjom školom, tako i sa fakultetom je ogroman. Recimo, broj nezaposlenih sa osnovnom školom i problem obrazovanja nezaposlenih je ozbiljan. Broj nezaposlenih sa osnovnom školom je 218.641. Mislim da ova cifra nije sasvim tačna, jer sam siguran da je ona makar za jedan manja, jer je skoro u Gradsko veće Novog Sada zaposlen član koji nema još završenu osnovnu školu. Mislim da takvih slučajeva još ima u Srbiji. Inače, Južna Koreja je zemlja sa najmanjom stopom nezaposlenosti - 3,7% i u Južnoj Koreji je procenat nezaposlenih porastao. Ni on tamo nije padao, a da se razumemo, svetska kriza je pogodila sve. Međutim, Južna Koreja ima mere za sprečavanja povećanja broja nezaposlenosti, iako je ona 3,7%. Ova vlada je nema i ne priprema se za to. Ovde je bila puna sala kada se pre neki dan razgovaralo o VBA. Danas nema predstavnika vladajuće koalicije, njih je veoma malo. S druge strane, na spisku prijavljenih za diskusiju, 50% predstavnika je DS, ima tu još drugih predstavnika iz opozicije. Ova tema izgleda nije interesantna vladajućoj koaliciji. Da li je program SNS, SPS i da ne ređam dalje stranke vladajuće koalicije ima ih puno, bio izmene Zakona o VBA? Ko je to pominjao u programu? Pominjala su se nova radna mesta, zapošljavanje nezaposlenih, zapošljavanje visoko kvalifikovane radne snage. To je govorio i gospodin Dinkić, to je bio glavni izborni slogan, niko nije spominjao amnestiranje kriminalaca, itd. Ove konvencije su možda dobar primer da se ova vlada probudi. Nama je cilj da mi kažemo kako vi loše radite, jer voleli bismo da možemo da popravimo neke zakone koje ćete vi staviti u proceduru iz ove oblasti, kojom ćete dati podsticaje, naveo sam neke mere koje su u programu DS, a koji će biti predstavljeni, kako ćete povećati broj zaposlenih, kako ćete smanjiti doprinose na plate. U predlogu Konvencije, odnosno Zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 150 o administraciji rada, moglo bi se reći da ima nekih tačaka koje bi svakako trebalo da uvaže i naše službe koje se bave statistikom. Naime, u ovoj konvenciji se kaže da su službe kojima je povereno vođenje evidencije o nezaposlenima, da su dužne ili da mogu da vode evidenciju, recimo, o zakupcima koji ne angažuju spoljnu pomoć -napoličare i slične kategorije poljoprivrednih radnika, samo zaposlena lica koja ne angažuju spoljnu pomoć, sa zanimanjem u neformalnom sektoru, kako se on shvata u domaćoj praksi, članove zadruga itd. Šta ova konvencija u suštini donosi u naš pravni sistem? Donosi mogućnost državi da utvrdi zaista pravi broj zaposlenih i nezaposlenih, onih koji traže posao i oni koji su formalno na evidenciji zaposlenih. U tom smislu bi akcenat na zapošljavanju trebalo staviti na stvarno nezaposlene, a ne na one koji su na crnom tržištu, jer se ovde na neki način sugeriše da se i ti evidentiraju. Odnosno, njih treba skinuti sa evidencije za zapošljavanje. Svakako bi ova cifra koja se daje nazposlenima mogla da se preusmeri na podsticaje u zapošljavanju. Skoro smo imali ovde na dnevnom redu zakon o podsticajima u poljoprivredi, kada smo već kod podsticaja i ruralnom razvoju, vaš kolega Knežević nije hteo ni da čuje za neke naše predloge koji su imali namere da poprave taj zakon, kako bi se stvorili podsticaji da se na ruralnim područjima nađu mogućnosti za samozapošljavanje. I sada su 50% Srbije ruralna područja. O tome treba voditi računa. Nije bitno da li taj predlog dolazi iz DS, oni su bili odbijani, čini mi se, zbog toga što su iz DS a nisu bili ni malo politički obojeni. Na kraju, gospodine ministre, uvaženi potpredsedniče, dobro bi bilo da na nekoj od narednih sednica pokrenete pitanje i stavite pred predsednika Vlade, prvog potpredsednika, neke od gorućih problema, da se ne bave samo temama koje su popularne i koje dižu rejting stranke. Imaćemo izbore, neko će pobediti na tim izborima, ali kako će građani dočekati te izbore? Da li će uopšte izaći na te izbore? Pokušajte da uzdrmate uspavane ministre koji su nadležni za ovu oblast, a pre svega kada su u pitanju finansije, da pokušaju da spasu što se spasiti može. Ovakva situacija u Srbiji, gde je dnevna politika važnija od ključnih pitanja ljudi – cene gasa, ulja, gradskog prevoza, grejanja itd, neće nas dovesti bilo gde, ni vladajuću koaliciju, a ni nas u opoziciji koji želimo da sutra preuzmemo vođenje ove države, jer nam se čini da vladajuća koalicija za to nema ni znanja, ni umeće. Opet da kažem da ove kritike nisu upućene vama, već činjenici da se za ovu oblast ne izdvajaju finansijska sredstva. Hvala.
Vreme. Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, reklamiram povredu Poslovnika koju je učinio prethodni predsedavajući – čl. 106. i 107. Član 106. u 1. stavu kaže – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. U članu 107. se kaže – govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. U 2. stavu stoji da nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza. Prethodni govornik je više od polovine vremena govorio van svake teme dnevnog reda, i bojim se da ovde postoje dva Poslovnika. Nemam ništa protiv pozitivne diskriminacije opozicije, ali mislim da se opet preteruje. Postoje dva Poslovnika, jedan važi za nas, posebno jedan važi za mene, a drugi važi za uvažene kolege iz opozicije. Prethodni govornik je govori o Gradskom veću u Novom Sadu, govorio je o VBA, govorio je o Mlađanu Dinkiću, govorio je o poljoprivredi i pri tome je govorio o sadašnjoj vladi, o redovima koji su sve veći, a radi se o nezaposlenima. Mislim da oni nisu eksperti za zapošljavanje, oni su upravo eksperti za nezapošljavanje. To je veoma uvredljivo, prišiti neke sve svoje grehove nekoj novoj narednoj vladi i pri tome optužiti za nezaposlenost koja je dostigla 26,9%. Od 2008. godine, od 400.000 nezaposlenih smo došli do 800.000. Izgubilo je posao 400.000 ljudi. Milion ljudi nema nikakve prihode, a 370.000 ljudi starijih od 65 godina nema nikakvih primanja. Oni koji govore, govore sasvim uvredljivo, da je velika ekonomska kriza kriva za sve. Obećali su 300.000 radnih mesta više, a doneli su 400.000 radnih mesta manje, i to pripisuju novoj vladi, što je veoma uvredljivo za većinu, kojoj i sam pripadam. (Predsedavajuća: Vreme.) Oni su po zapošljavanju gori od cunamija.
Hvala. Molim sve narodne poslanike da se drže teme dnevnog reda u svom izlaganju. (Marijan Rističević, s mesta: Ne tražim da se glasa.) Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, povreda Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, prethodni diskutant je već ukazao na povredu na koju sam ja mislio, ali ako mi dozvolite jednu rečenicu, član 105.
Ne mogu da vam dozvolim, jer bih prekršila Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Vladimir Ilić, replika. Izvolite.
Naravno, DS očigledno ima problem odgovornosti i ne želim da polemišem, niti da unosim nekakvu zlu krv, ali, evo jedan prijateljski savet. Dakle, suočite se sa vašom odgovornošću. Niko vam više ne veruje na to da se izgovarate na URS, Mlađana Dinkića. Prihvatite taj deo odgovornosti, biće vam bolje. Dosta je bilo da prebacujete na druge katastrofu koju ste napravili u ovoj državi. Ni to više niko ne može da sakrije. To je potpuno jasno. Što se tiče programa, gospodin Stojan Stamenković, za koga držim da je odličan ekonomista, je za vaš program, koji ste nedavno lansirali, rekao da ne zna da li da se smeje ili da plače. Ove vaše ideje koje sam čuo su na tom nivou. Prema tome, moj apel i molba za vas, prestanite da se izgovarate na nekog drugog, suočite se sa odgovornošću, biće bolje i vama i svima nama.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, u ime DS, replika.
Nije nama kriv URS. Nama je kriva cela ova vlast. Često nam zameraju da se previše vama obraćamo. Evo, sada se obraćam SNS. Krivi ste što ovakve puštate da vode ekonomiju, finansije i zdravstvo ove zemlje i sve živo su uništili, osim splava "Bahus" i hotela na Staroj planini, koji je inače potonuo. Dakle, vi naprednjaci ste krivi što dajete jednom čoveku, sa malim procentom podrške, da onemogući gospodinu Krkobabiću da uradi nešto povodom narastajućih ogromnih socijalnih problema u Republici Srbiji. Krivi ste što tolerišete ovakve ljude u ovoj zemlji, sa tako malom podrškom, da nama stalno drže pridike, ne shvatajući da drže pridike sami sebi, jer su bili u prethodnoj Vladi. Krivi ste zato što gledate njihove ucene i uslovljavanja da ovde ministri dolaze da se blamiraju, nemaju žutog dinara, jer su i nama to radili. Krivi ste, jer ni jednu jedinu pouku niste izvukli iz našeg slučaja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, pozivam se na član 106. Pročitaću – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Prethodni govornik tri minuta napada Vladu, a pogledajte šta je na dnevnom redu, uopšte nije Vlada. Ne radi se o prethodnom, nego čitavih pola časa i ranije, pre nego što ste vi došli, gospodin predsedavajući general… Slažem se da treba biti tolerantan prema opoziciji, ali da kažu da su Mlađan Dinkić, prvi potpredsednik Vlade i Ivica Dačić krivi za nešto što nije istina. Ipak je jedan od govornika profesor univerziteta i ne bi trebalo neistine da govori, na primer, da ova Vlada vodi u sunovrat. Radi istine, samo ću jednu rečenicu da kažem, što su svi građani Srbije čuli prekjuče, da je industrijska proizvodnja u ovom mesecu porasla za 7%, gospodine Veselinoviću. Drugo, da je zaustavljen pad zapošljavanja. Kada je ova Vlada došla na vlast, bio sam onaj koji je u ovoj Skupštini rekao da ako zaustavi sunovrat koji ste vi, gospodo iz DS, doveli, bar za četiri godine Nobelovu nagradu ovoj Vladi treba… (Narodni poslanik Dragan Šutanovac dobacuje s mesta.) Gospodine Šutanovac, da li vam nešto nije jasno? Dvesta sedamdeset miliona evra za koje ste krivi u Ministarstvu odbrane? (Predsedavajuća: Molim vas, nemojte direktno da se obraćate narodnom poslaniku.) Molim vas, dozvolite mi, narodni poslanik se direktno obraća meni. Dozvolite da završim. Dakle, na dobrobit građana Srbije, završavam gospođo predsedavajuća, a na žalost vas, gospodo iz DS, industrijska proizvodnja je porasla u ovom mesecu za 7%, zaustavljena je nezaposlenost. (Predsedavajuća: Vreme.) Srbija je danas u međunarodnim odnosima bolja nego u poslednjih 20 godina. Nemam nameru da branim ovu Vladu. Ona će to učiniti bolje, nego što ja umem. Nemojte neistine iznositi. Profesor je Univerziteta, gospodin Veselinović. Nije korektno od njega.
Član 106. nije povređen, s obzirom da je prethodni govornik replicirao gospodinu Iliću. Opet molim sve narodne poslanike da se pridržavaju tačke dnevnog reda. Prvi se za repliku javio gospodin Ilić, izvolite. (Janko Veselinović, s mesta: Javio sam se prvi.)
Predsedniče, dajte gospodinu Veselinoviću reč.
Dobro. Gospodin Veselinović, pravo na repliku.
Hvala. Zaista ne mislim da treba da odgovaram na neozbiljne kritike, odnosno upadice, kako bih ih nazvao. Pre svega, kada je u pitanju tema dnevnog reda, čitali su juče enciklopedije, vojne, i čitali su, juče je bila na dnevnom redu tema, iz te oblasti enciklopedije. Jednostavno, nije uljudno sa strane pozicije da uvek kada opozicija kritikuje vladajuću koaliciju po vrlo ozbiljnim pitanjima podižu poslovnike, uznemireni su. Tačno je, smanjen je broj nezaposlenih. Znam za jednog, već sam rekao, u Novom Sadu. Ostali su njihovo zaposlenje, odnosno smanjenje broja nezaposlenih je posledica njihovog odlaska u inostranstvo. Tačno je da je i prethodna Vlada odgovorna za ovu situaciju i to iz razloga što je držala Mlađana Dinkića u Vladi sve do šest meseci pred kraj mandata te Vlade. U tom smislu priznajemo našu grešku. Smatramo da vi tu grešku niste trebali napraviti, ne zbog nas, nego zbog građana Srbije. Žalosno je što ljudi koji sebe doživljavaju kao predstavnici naroda, kada pokušavamo da doprinesemo u diskusiji… Gospodin Babić je stigao, vadi svoju karticu, verovatno će i on replicirati. Nećemo više učestvovati u replikama, makar ja, jer smo vrlo ozbiljno izneli naše primedbe na ovu temu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Ilić, pravo na repliku.
Kada je gospodin Stefanović rekao – e, neću vama da se obratim iz URS, sada ću ovima da pokažem iz SNS, da kažem da mi se smučila borba protiv kriminala i korupcije i sve ono što oni rade, pomislio sam da će oštro da im odbrusi. Međutim, poput njegovog lidera, ovo je bilo ulagivanje. Već ste ih pitali da vas puste u Vladu, a oni su rekli da ne dolazi u obzir. Mislim da ako nastavite da ih molite da uđete u Vladu, nemojte vi njima da solite pamet, da ih plašite sa URS. Rekao sam već, nemojte da se izgovarate, niko vam više ne veruje. Napravili ste katastrofu u zemlji. Ne možete da prikrijete rasulo u vašoj stranci. To je očigledno. Nisam spominjao vašeg lidera, ali moram da vam kažem i to. Ne mislim ništa lično. Za razliku od Dinkića koji je u prvom mesecu ove godine smanjio deficit u budžetu, za koji ste rekli da će biti mnogo veći, za sedam milijardi, smanjio je dug koji ste vi napravili. Dakle, ima rezultate. Vaš lider neće da nam odgovori ni odakle mu to bogatstvo koje ima, ni zašto prikriva firme po Slovačkoj, kako je moguće da te njegove kompanije imaju dramatičan rast prihoda u poslednjih šest godina i kako je on to dobio poslove? Je li preko tih privatnih agencija o kojima danas pričamo? Ko je njemu dao te poslove? Zašto ne odgovorite na ta pitanja? Odakle mu tolika imovina? Hajde, izvolite, odgovorite.
Reč ima gospodin Borislav Stefanović, pravo na repliku. Izvolite.
Vidim da iznosite atmosferu sa tužilačkih ispitivanja. Ne kažem da vi lično znate kako to izgleda, ali možda će ljudi iz vaše stranke uskoro to saznati. Tako da nemojte da nam postavljate pitanja – hajde, recite, priznajte i takve stvari. Druga stvar, ko ima kakve firme, da li ima firme i da li posluje po zakonu, ponoviću samo onu mantru koju ponavlja vladajuća koalicija - nadležni organi će sve istražiti do kraja i neće biti pošteđenih u borbi protiv korupcije i kriminala. Mi to podržavamo. Čak to podržavamo do te mere da ne može neko da se nekom izvini i mi odmah da ućutimo. Znate, ako nešto ne valja. Prema tome, mi se nećemo nikome izvinjavati. Mi ćemo samo kao i do sada ukazivati na sve ono što ne valja i nemamo potrebe da se bilo kome ulagujemo. Izrekli ste neistinu da mi tražimo da uđemo u neku vladu. Ne tražimo mi uopšte da uđemo u neku vladu, mi samo vrlo efikasno pokazujemo da nije urađeno gotovo ništa na polju oporavka ekonomije i zaustavljanja nezaposlenosti u ovoj zemlji, a vi kada hoćete da skrenete temu sa nečeg što je tako prijatno, onda iznosite stvari sa naslovne strane jednog tabloida. To pokazuje koliko ozbiljno doživljavate probleme u Republici Srbiji. Ne doživljavate ih na ozbiljan način. Što se tiče tog primera koji navodite, mi smo samo ponovili ono što je bilo u štampi i što je lako dokazivo kao tačno, pošto je vaša stranka razvila parabudžetski sistem kroz tzv. NIP i Fond za razvoj i kroz te sisteme ste godinama usmeravali sredstva u ljude, projekte i firme koji su vama bliski. To zna svako dete u Srbiji, kao što svi znaju da ne može u ekonomiji, finansijama i privredi ove zemlje bilo šta da se uradi bez vaše stranke. Kao što svako zna da nije moglo ništa u zdravstvu. Kao što svako zna da je Srbija jedina evropska zemlja u kojoj se poveća PDV, a ne smanji se izdavanje za doprinose i ostale stvari. (Predsednik: Molim vas, vreme.) Znači, vi ste smišljeno kroz uživo eksperimente osiromašili građane ove zemlje, ali niste vi krivi, jer to je u prirodi vas i vašeg lidera. Ne ulagujemo se kada kažemo da je najveća stranka odgovorna, jer vam to dozvoljava, misleći da će građani Srbije da se nahrane kroz neprestane najave hapšenja bez završetka. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Dragan Šutanovac. Izvolite.
Zahvaljujem. Stičem utisak da se ovde ne pazi na vreme, ne u smislu vremena u kojem radi parlament, već naprosto za tri meseca će biti punih godinu dana kako su bili izbori, a prošlo je već šest meseci kako vlada ova većina i ova vlada. Izgovori tipa da je bivša Vlada odgovorna za nešto više naprosto ne stoje. Povećanje 7% nečega što ste upropastili prošle godine ne može ići na račun bivše Vlade, pogotovo verujem da uvažene kolege iz URS ne mogu to da prihvate jer su upravo oni bili zaduženi za zapošljavanje i njihov predstavnik se bavio privredom. Promena koja se sada govori vezano za deficit naprosto takođe ne postoji. Činjenica je da su novim budžetskim zakonom svim ministarstvima oduzeti sopstveni prihodi. Znači, nijedno ministarstvo više u Vladi Republike Srbije nema sopstvene prihode. Ti prihodi idu u korist budžeta, pa na osnovu toga se smanjuje deficit. To što su druga ministarstva oštećena i što ne mogu da funkcionišu, to je sada manje važno. To je mantra koju smo već videli. Nemojte nam govoriti ono što naprosto nije dobro. Danas Vojno-medicinska akademija ne može da funkcioniše zato što ukoliko naplati strancima koji se leče na Vojno-medicinskoj akademiji taj novac ide u budžet Republike Srbije, a sredstva koja se koriste za lečenje plaća Vojno-medicinska akademija. Zbog toga je u tom budžetu manji deficit nego što je bio i to su činjenice. Zamagljivati tu suštinu naprosto nije dobro, jer sve vaše kolege koje su u Vladi danas znaju, kao i kolega Krkobabić, da je ranije svako ministarstvo raspolagalo sa svojim sopstvenim prihodima, a to više nije slučaj. Nemojte govoriti o tome da je smanjeno nešto, naprotiv, mislim da ste time čak određena ministarstva doveli u situaciju da ne mogu da funkcionišu. Kada ćete raditi rebalans videćemo, ali vam garantujem da će se taj rebalans odnositi pre svega na to što ministarstva više nemaju sopstvene prihode i ne mogu da rade samostalni razvoj i ne mogu da rade sve one stvari koje su radili do sada, a koje su neophodne za napredak tog ministarstva, države i društva u celini. Ne znam, gospodine poslaniče, na kojih ste 270 miliona dinara mislili, pojasnite o čemu se radi jer i mene zanima o čemu se radi. Verujem da i građani Srbije treba da dobiju pojašnjenje, jer očigledno da govorite o nekoj materiji koju ili ne poznajete ili konsultujete žutu štampu koja se koristi samo za napade na opoziciju i svakako promociju onoga što vi radite. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, pravo na repliku. Izvolite.
Dame o gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, bili smo prisutni malopre jednom vrlo nadahnutom izlaganju, stilski savršenom, ponajmanje o temi, a mnogo više o nekim dnevno političkim stvarima, ali ono što kvalifikuje to izlaganje je neistinitost i manjak činjenica, jer da bi se potkrepila tvrdnja da neko radi loše ili da neko radi gore od prethodnika mora to da potkrepi činjenicama, podacima. Ono što gospodin Veselinović zaboravlja i misli da građani Republike Srbije zaboravljaju je sledeća stvar. Nije dovoljno da DS promeni predsednika, da istera iz svog članstva nekoliko poslanika i da se sve zaboravlja - puj pik, odgovornosti nema. Ima odgovornosti. Ova Vlada Republike Srbije je nastala na jasnoj primopredaji. Šta smo zatekli, a šta je sada? Možda je gospodin Veselinović želeo da kaže da ova Vlada Republike Srbije nije krenula u suštinsku borbu protiv kriminala i korupcije. Možda gospodin Veselinović ne vidi ono što cela Srbija vidi, ali to treba samo jasno da kaže, da izađe pred javnost i tako nešto da kaže. Što se tiče SNS, mi smo najveći i dominantan faktor i činilac ove Vlade Republike Srbije. Od odgovornosti pred građanima Republike Srbije nikada nismo bežali. Odgovornost imamo i sada. Sve dok se poštuju principi SNS, ili kako gospodin Stefanović kaže – mantra nulte tolerancije za kriminal i korupciju, sve dok se poštuje da nema zaštićenih, ma do kojeg imena i sveta politike, estrade ili biznisa došli, a to je gospodin Aleksandar Vučić, predsednik SNS, u prethodnom periodu i dokazao, ova vlada će opstati i uvek će imati partnera u SNS.
Smatram da je vreme da se vratimo na dnevni red. (Marko Atlagić, s mesta: Replika! Moram da odgovorim.) Ne morate da odgovorite. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Skupštine, uvaženi ministre, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, danas su na dnevnom redu dve konvencije, dve međunarodne konvencije, i to Konvencija o privatnim agencijama i Konvencija o administraciji rada. Ova vlada stavljanjem i predlaganjem na dnevni red ove dve konvencije pokazala je veliku odgovornost, upravo iz razloga što je prethodnim planom i prethodna Vlada za period 2008-2011. godine kao jedan od ciljeva predvidela ratifikaciju ove dve konvencije. Do toga nije došlo, u razloge da ulazimo nećemo, ali ova vlada naravno na ovaj način i te kako pokazuje odgovornost u segmentu rada zapošljavanja i socijalne politike. Ova vlada pokazuje odgovornost i u svim drugim segmentima. Poštovani građani Srbije, priča o zapošljavanju, odnosno priča o velikom broju nezaposlenih ljudi jeste bolno pitanje za ovu zemlju. Ova vlada je spremna da u svim segmentima svog delovanja radi kako bi broj nezaposlenih lica bio što manji. Srpska napredna stranka uvek je govorila i zalagala se za to i to u konkretnom radu i pokazuje, da je najveća vrednost ove države upravo čovek. Zato za njegova prava, a pravo na rad jeste jedno od osnovnih ljudskih prava, SNS svakako će se zalagati. Neću dalje elaborirati, mada bih htela još nešto da kažem. Problem rada, zapošljavanja nezaposlenih ljudi je deo socijalne politike. Socijalna politika, samo u ravnoteži sa ekonomskom politikom, može zemlju da dovede donapretka. Ova Vlada je za ovih šest meseci pokazala da u svim segmentima i sa stanovišta ekonomske politike i sa stanovišta socijalne politike preduzima adekvatne korake, a naravno u cilju zaštite i boljitka građana Srbije. Sada ću se vratiti na konvencije. Što se tiče obe ove konvencije, SNS svakako će prihvatiti jer one predstavljaju približavanje standarda EU i harmonizaciju odnosa što se tiče zakonodavstva, odnosno ratifikovanje međunarodnih ugovora, u skladu sa članom 194. stav 4. Ustava Republike Srbije, one postaju i deo pravnog poretka Republike Srbije. Što se tiče ove prve konvencije koja se odnosi na privatne agencije, želim da naglasim da se njom reguliše rad privatnih agencija, ali, naravno, ono što je za nas i te kako značajno, i zaštita radnika. Znači, ne samo rad privatnih agencija, nego i zaštita radnika. Posebno bih skrenula pažnju na članove 8, 9. i, čini mi se, 11. Nisam baš sigurana da li su ti članovi, mislim da jesu, da ne bih prelistavala po papirima, a oni se odnose na zabranu zloupotrebe rada migranata, na zabranu rada dece i na zabranu posredovanja radi dečijeg rada. Takođe, ova konvencija o privatnim agencijama odnosi se i na podatke koje su privatne agencije za zapošljavanje dužne da prikupljaju, odnosno na obavezu privatnih agencija da vode računa o privatnosti tih lica, kao i da uzimaju podatke i da operišu podacima koji se odnose na stručnu spremu i prethodno profesionalno radno iskustvo. Što se tiče druge konvencije, Konvencije o administraciji rada, ona je takođe i te kako značajna, ali sa aspekta politike rada. Naime, šta je ovde značajno reći? Značajno je reći to da su se povećali i usložnili poslovi i u ekonomskoj politici i u socijalnoj politici. Naravno, na tu usloženost poslova svakako ne može da odgovori samo jedno ili dva ministarstva. Da bi se adekvatno vodila socijalna politika, odnosno da bi se adekvatno vodila politika rada, između ministarstava koja u svojoj nadležnosti imaju poslove rada mora da postoji koordinacija, mora da postoji međusobna povezanost, mora da postoji nacionalni okvir za to. Osim ministarstava, javnih agencija, nacionalnih službi za zapošljavanje, svakako da sastavni deo tog tela moraju da budu sindikati, reprezentativni predstavnici sindikata i poslodavaca. Samo zajedno sa sindikatima, odnosno samo zajedno sa radnicima, možemo izgraditi adekvatnupolitiku rada, a SNS očekuje da će ministarstvo nadležno za ove poslove upravo na ostvarenju tog cilja i raditi.
Hvala. Narodni poslanik Aleksandar Pejčić ima reč.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, predstavnici Vlade, na početku moram takođe da izrazim zadovoljstvo što ste danas ovde prisutni, s obzirom da smo vas čekali na nekoliko odbora za rad i socijalna pitanja. Tamo smo usvajali i vaš izveštaj, po Poslovniku o radu, ministar je taj koji treba da brani taj izveštaj. Vi se niste pojavili, ali se nadam da ćete ubuduće biti prisutni i na tim sednicama i da ćete pri podnošenju izveštaja normalno odgovarati i naša pitanja. Danas govorimo o dvema konvencijama vezanim za rad i socijalna pitanja. To su međunarodne konvencije koje je usvojila Međunarodna organizacija rada broj 150 o administraciji rada i broj 181 o privatnim agencijama za zapošljavanje. Ove dve konvencije bi trebalo da podstaknu program pristojnog zapošljavanja, o kojem je već bilo reči ovde u ovoj Skupštini. Moram takođe istaći da su ove dve konvencije faktički pomoćna sredstva ili određene pretpostavke za otvaranje novih radnih mesta, za očuvanje starih radnih mesta, za stvaranje jedne nove politike o radu koja će se kontrolisati u nekom narednom periodu. Ali, složićete se sa mnom, gospodine ministre, koliko mi ovde konvencija usvojili, ako privreda Srbije nije jaka, nema ništa od otvaranja novih radnih mesta. Ako država ne uloži posebne napore da dovede strane investitore ili pak domaće investitore, da to reguliše na jedan poseban način, da kreira tu ekonomsku politiku, donese kvalitetne zakon, tek tad ćemo moći da pričamo o otvaranju i očuvanju novih radnih mesta. Ako možete, gospodine predsedavajući, da prekinete na čas zbog gospodina Borka Stefanovića. Zahvaljujem se, gospodine Stefanoviću, na tome što ste mi omogućili da se obratim ovom narodnom parlamentu. Zahvaljujem i vama što pratite. Složićete se sa mnom sigurno, reč je o tome da Vlada Republike Srbije je ta koja mora da kreira politiku zapošljavanja i da u toku kampanje svi oni koji su govorili da će biti otvaranja novih radnih mesta je palo u vodu. Oni čak nisu uspeli ni da sačuvaju ona radna mesta koja smo i te kako imali. Dakle, prvo ću se osvrnutina Konvenciju o administraciji rada. Ovu konvenciju usvojile su preko 72 zemlje. Inače, suština usvajanja ove konvencije je da se relaksira rad državnog aparata koji se bavi problematikom rada i socijalne politike, određeni predmeti se prenesu na neke druge agencije, na lokalne samouprave ili druge institucije, a ne to da rešava par ministarstava koji se bave ovom problematikom. Treba podići kompletnu infrastrukturu, administraciju koja će kreirati jednu politiku rada i socijalne politike. Normalno, tim sistemom mora da se koordinira, a ujedno i da se ne ugrozi autonomija poslodavaca i samih radnika. Druga, pak, konvencija je Konvencija o privatnim agencijama za zapošljavanje. Vi dobro znate da je ovu konvenciju ratifikovalo preko 30 zemalja, svega 18 zemalja EU, namerno to apostrofiram, znači, ne sve zemlje EU. Dakle, mi smo u međuvremenu, 2003. godine, doneli Zakon o zapošljavanju i prvi put u našem zakonodavstvu mogućnost da se otvore ovakve privatne agencije za zapošljavanje. Sada u ovom trenutku ih ima negde oko 50 i one se bave ovom problematikom. Ono što je sigurno anomalija je da pojedine agencije uzimaju određena materijalna sredstva od onih ljudi koji zapošljavajuna osnovu članarina. Očekujem da Ministarstvo u tom smislu reaguje, kako bi otklonilo tu anomaliju, da se to ubuduće ne bi dešavalo. Takođe, ova konvencija predviđa usku saradnju između Nacionalne službe za zapošljavanje i samih privatnih agencija za zapošljavanje jer je procena da na tržištu ima mogućnosti i da jedna institucija i da druga institucija rade. Kamo sreće da obe institucije rade u punom kapacitetu, Srbija danas ne bi imala nezaposlene, u to sam uveren i u to sam siguran. Dakle, kada je reč o ovim Nacionalnim službama za zapošljavanje možemo reći da je država za ovu godinu odredila preko milijardu, za rashode 178 filijala ili ispostava ove službe, a na evidencijama te službe, kao što smo čuli, špekuliše se negde između 700 i 800.000 ljudi koji čekaju na posao. Međutim, moje mišljenje je da nije suština baviti se problematikom zapošljavanja već kako ojačati privredu i kako nadomestiti tu dinamiku zapošljavanja, odrediti tu dinamiku zapošljavanja. To me podseća na prethodnu Vladu koja je govorila da ćemo, bila je socijalna i odgovorna Vlada, gospodine ministre, vi ste bili u toj Vladi, koja je govorila da će kada budu došli na vlast zaposliti 200.000 stanovnika i da je svetska ekonomska kriza u stvari šansa za Srbiju i da će za Srbe kroz tu svetsku ekonomsku krizu omogućiti nova radna mesta, međutim to se nije desilo. Takođe, je dobro otvoriti ovde pitanje i socijalne pravde. Pominje se da negde u Vladi Republike Srbije postoje rođaci koji koštaju građane Srbije, poreske obveznike u bruto iznosu oko milion dinara. U to ne bih da verujem, pretpostavljam da te ljude znate, ali ako je reč o socijalnoj pravdi – kako je to moguće da oni tolika sredstva primaju, a ljudi ili građani ove Srbije, recimo građani Jablaničkog okruga imaju svega 15.000 dinara platu. Izneo bih vam neke podatke kada je reč o stepenu nezaposlenosti. Dakle, u Jablaničkom okrugu, odakle dolazim, iz Leskovca u 2008. godini stepen nezaposlenosti je bio negde oko 32-33%, sada je negde 45% stopa nezaposlenosti.Nezaposlenost nije retoričko pitanje već je to državno pitanje, nacionalno pitanje i tome treba da se donese jedan konsenzus. Ako država vodi pametnu politiku i otvara radna mesta odakle dolaze migracije stanovništva, to su najsiromašniji delovi ove Srbije, sigurno ćete imati podršku u DSS. Međutim, bojim se da smo malo zakasnili kada je reč o tim migracijama da se određeni delovi Srbije i te kako prazne, a s obzirom da fizika ne zna za prazan prostor, i znate ko će se naseliti na tom prostoru, verovatno neko ko nije poželjan. Dakle, ono što nama smeta kada je reč u obrazloženju ove deklaracije, a to je da se ovom deklaracijom, donošenjem ovog zakona, približavamo harmonizaciji, zakonodavstvu EU. Malopre sam namerno rekao i apostrofirao jednu konvenciju o ovim privatnim agencijama i zapošljavanju, usvojenoj u EU, u svega 18 zemalja. Znači, sedam zemalja nije usvojilo ovo, a mi se približavamo zakonodavstvu EU. Imali smo prilike da takođe, raspravljamo o jednoj konvenciji o izdržavanju lica gde, u samoj EU tri zemlje nisu usvojile upravo tu konvenciju, to su Engleska, Danska i severna Irska, a mi smo prva zemlja van EU koja usvaja tu konvenciju. Zato ta snishodljivost, sigurno ne treba ići na taj način, ta servilnost nam ne treba, već jednostavno vi znate stav DSS, da Srbija treba da bude politički neutralna, da sarađuje sa svim zemljama, pa i zemljama EU, zemljama BRIKA, SAD, pa i nekim arapskim zemljama koje mogu da doprinesu otvaranju novih radnih mesta ovde na teritoriji Srbije. Dakle, u tom kontekstu Vlada treba da razmišlja, da se okrene drugim tržištima. Mi kao DSS smo ponudili jedan program zove se – Nova industrijalizacija. Vidim da pojedina ministarstva implementiraju određene zakonske odredbe ili odredbe iz tog našeg ekonomskog programa što je dobro i što mi pozdravljamo. Dobro je bilo i da vaše ministarstvo pogleda taj naš ekonomski program i nadam se da ćete kroz taj program uvideti na koji način ova država može da uposli određen broj ljudi. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović.
Hvala predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, članovi Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, čuli smo od prethodnih govornika dosta o Konvencijama 181 i 150 i sagledavanje Konvencija iz različitih aspekata, tako da se ne bih ponavljala, samo bih ukratko rekla da svi znamo da je naša zemlja u tranzicionim procesima koji nisu ni malo laki i jednostavni. Jedino sagledavajući te procese možemo uhvatiti korak ka ubrzanom procesu globalizacije koja je nezaustavljiva. Znamo da nema uspešnog ekonomskog razvoja bez dobro izgrađenih institucija sistema. Zato je Vlada Republike Srbije u svojoj strategiji razvoja zemlje, nacionalnoj, predvidela te institucionalne promene. Čitava strategija razvoja ima zapravo za cilj prilagođavanje kako zakonodavnog tako i institucionalnog okvira što omogućava da se tržište rada prilagodi novom, savremenom sistemu industrijskih odnosa. Vlada je sebi postavila veoma važan i prioritetan zadatak, a to je ekonomski razvoj, što znači, između ostalog i otvaranje novih radnih mesta. Da bismo to postigli potrebno je transformisati javne službe za zapošljavanje. Isto tako, to podrazumeva i regulisanje i nadzor nad privatnim agencijama za zapošljavanje. U mnogim zemljama uslugama posredovanja i zapošljavanja bavile su se državne agencije poput naše Nacionalne agencije za zapošljavanje. Ove agencije za zapošljavanje imaju osnovni cilj da se bave posredovanjem između nezaposlenih lica, lica koja traže posao i preduzeća kojima su potrebni radnici. Ovakve agencije oglašavaju nova ili upražnjena radna mesta u ime poslodavca i imaju svoju bazu podatak kandidata i mogu relativno brzo da obezbede potrebne radnike. U mnogim razvijenim zemljama postoje kako državne agencije za zapošljavanje tako i više privatnih preduzeća koja obavljaju iste delatnosti kao i agencija za zapošljavanje. Čisto istorijski da se podsetimo, prva jedna takva agencija osnovana je još davne 1650. godine sa ciljem povezivanja poslodavca i radnika. Tokom dvadesetog veka svaka razvijena zemlja je oformila zavod za zapošljavanje radnika kao način borbe protiv nezaposlenosti i pomoć ljudima prilikom traženja posla. Inače, treba praviti jasnu razliku između pronalaska posla i pokretanja karijere. Izazov je kada treba prihvatiti posao radi puke egzistencije, a posedujete određene reference iz biografije za određeni posao potkrepljen stručnim veštinama. Tu postoji prostor da se agencije za zapošljavanje nađu u igri, one zapravo služe kao posrednici između radnika i poslodavaca koji imaju potrebe da zaposle takve radnike sa potrebnim veštinama i interesovanjima radnika. Što se tiče ovih državnih agencija one su neka vrsta filtera za velike kompanije koje često zapošljavaju novu radnu snagu ili pak šire već postojeće kapacitete. Agencije imaju dovoljan broj zaposlenih koji obrađuju veliki broj aplikacija za razliku od preduzeća koji imaju svoj odsek za ljudske resurse. Privatne agencije za zapošljavanje preuzimaj usluge na tržištu i to usluge koje usklađuju ponude i zahteve za zapošljavanje, usluge zapošljavanja, usluge privremenog zapošljavanja, traženja, selekcije i savetovanja. Privatne agencija za zapošljavanje traže posao kako kod privatnih poslodavaca ali i u državnim institucijama. Da ne bih dalje dužila i analizirala ove dve konvencije, na kraju, prihvatanjem ovog sporazuma mi usklađujemo svoje zakonodavstvo iz ove važne oblasti sa zakonodavstvom EU. Primenom ovog sporazuma olakšaćemo pokretljivost naših nezaposlenih građana po jedinstvenom tržištu Evrope, tako da će SNS u Danu za glasanje glasati za ove dve Konvencije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo, poštovani gospodine ministre, na dnevnom redu kao što su već mnogi pre mene govorili su dve konvencije međunarodne organizacije rada. To je Konvencija broj 181 koja govori o privatnim Agencijama za zapošljavanje i agencija 150 koja govori o administraciji rada. Ja želim da podsetim, pre svega, sve kolege u Skupštini, ali i da informišem građane Srbije da je jedna od ovih Konvencija iz juna meseca 1978. godine, a jedna je Konvencija iz juna 1997. godine. U tom kontekstu, čini mi se, zaista potpuno neprimerenim da mi danas raspravljamo o tome ko je zaštakriv u prethodnih šest meseci ili godinu dana ili na kraju krajeva pet godina. Verujem da treba da ratifikujemo danas ove konvencije da se posvetimo onome o čemu one govore i da se posvetimo našem osnovnom zadatku, a to jeste svakako borba za svako radno mesto u Srbiji. Ja lično volim da učestvujem u skupštinskim polemikama, mislim da možda i neki građani to vole da gledaju, ali nažalost, ili na sreću skupština Srbije nije rijaliti šou. Mi ovde moramo da radimo na veoma ozbiljnim pitanjima i da se bavimo kreiranjem politika u oblastima od kojih zavisi svakodnevni život građana. Zbog toga verujem da treba da nađemo tačke oko kojih možemo da se složimo i sigurna sam, da kada govorimo o ovim konvencijama svi možemo da se složimo, da one donose nešto što jesu tendencije, ne mogu više da kažem moderne, rekla sam vam iz kojih su godina, ali tendencije koje su već dugo prisutne u mnogim drugim zemljama i koje i Srbija pokušava poslednjih godina da prati. Kada govorimo o tim tendencijama, ključne reči sigurno jesu fleksibilnost, decentralizacija, integracija i partnerstvo. O svemu ovome govoriću nešto kasnije. Naravno, kao i sve moje druge kolege, brinem zbog toga što je u Srbiji neprihvatljivo veliki broj nezaposlenih ljudi danas. Već godinama to je problem broj jedan u Srbiji to je problem koji dalje produkuje siromaštvo, koji je vezan sa isključenošću mnogih pojedinaca ili grupa naših građana iz aktivnog života. To je problem koji produkuje propadanje čitavog društva, vrednosnog sistema društva i koji nas stalno iz početka vraća na neke početke. To je problem koji uništava lične živote ljudi i naših građana, koji značajno utiče na mlade i na njihovu perspektivu za život u našoj zemlji. To je problem broj jedan, koji zahteva jedan ozbiljan i kreativan pristup u mogućnostima za rešavanje problema. Svi znaju da je nemoguće rešiti problem nezaposlenosti i povećati zaposlenost ukoliko nemate dobre ekonomske pokazatelje, ukoliko nema novih radnih mesta, novih investicija, ukoliko preduzeća nisu u stanju da kvalitetno posluju. Dakle, ekonomija na prvom mestu. Naravno, postoje i drugi brojni problemi sa kojima je vezana visoka stopa nezaposlenosti. To je neusklađenost sistema sa potrebama poslodavaca, to je nizak stepen obrazovanja. Podsetiću da 10% jedne generacije ne završi osnovnu školu u Srbiji, podsetiću da 20% generacije ne upiše srednju školu, 35% jedne generacije, ne završi srednju, a da samo 13% ima visoku ili višu školu. Ovo jesu podaci koji su veoma značajni kada govorimo kako menjati klimu i kako povećati zaposlenost u Srbiji. Ono što odlikuje nezaposlenost u Srbiji, to je veoma zabrinjavajući podatak, da skoro 50% nezaposlenih čine mladi ljudi koji treba da traže perspektivu za svoje živote u ovoj zemlji. Naravno, jedan od problema i karakteristika naše nezaposlenosti u Srbiji, jesu i regionalne razlike i to je ono na čemu URS insistiraju kao mogućem rešenju ovog problema. Dakle, 150 od 165 gradova i opština u Srbiji, ima nulti priraštaj i jasno je da ljudi iz ovih gradova nezaustavljivo odlaze. Njih u tim gradovima može da zadrži samo posao, nove investicije, nova radna mesta, preduzeća koja su vitalna, produktivna radna mesta i naravno, sve ono što dolazi uz to, a to jeste jedan kvalitetan život u ovim gradovima. Vratiću se na ono o čemu sam na početku govorila, a to je da, ukoliko želimo da povećamo zaposlenost, svakako moramo biti mnogo fleksibilniji. Moramo biti fleksibilniji, pre svega svi mi i svi građani u svojim shvatanjima šta to zaposlenost jeste i moramo imati fleksibilnije tržište rada. Moramo se okaniti navika da je zaposlen samo onaj ko je zaposlen u javnom sektoru, ko je zaposlen celog života, koji ima potpuno sigurnu platu za narednih 30 godina. Toga više nema ni u svetu, ni u Srbiji. Mora se raditi na tome da se svaki posao smatra poslom, na prekvalifikacijama, dokvalifikacijama, na svemu onome što nazivamo aktivnim merama zapošljavanja, na suprot pasivnog prijavljivanju na biroe rada i čekanju posla. Mi danas svi kažemo i danas sam nekoliko puta čula kolege koji kažu, toliko i toliko ljudi u Srbiji čeka posao. To jeste problem. Mi treba da kažemo koliko u Srbiji danas ljudi traži posao. Zbog toga je jako važno da država bude fleksibilna i o tome govore ove konvencije da delegira neke od poslova drugim partnerima, u ovom slučaju, nevladinim organizacijama, privatnim agencijama za zapošljavanje, sindikatima, udruženjima poslodavaca i to su sve elementi jednog sistema koji treba, radeći zajedno na svim nivoima da omogući da zaposlenost u Srbiji bude veća. Naš Zakon o zapošljavanju već i prepoznaje privatne agencije, on ih definiše, one rade u Srbiji, manje ili više uspešno u Evropi, zapošljavaju sedam miliona ljudi, a u Srbiji je veliki broj mladih, posebno mladih ljudi nalazi privremene, povremene poslove preko ovih agencija i one su veoma značajne. Ove agencije po našem zakonu mogu obaveštavati o mogućim poslovima, posredovati u zapošljavanju u zemlji i inostranstvu, mogu raditi i profesionalnu orijentaciju i savetovanje i primenjivati sve aktivne mere zapošljavanja u saradnji sa NSZ. Naravno, država zadržava pravo da izdaje dozvole ovim agencijama i da vodi računa o tome, da one ne zloupotrebljavaju rad maloletnih lica ili na bilo koji drugi način uskraćuju prava onima koji se zapošljavaju preko njih i naravno da te agencije ne mogu naplaćivati svoje usluge onima koji traže posao. Ono što je takođe važno, to je decentralizacija u procesu zapošljavanja, nije prepoznata samo država već i lokalne vlasti, svi lokalni partneri, postoje lokalni planovi zapošljavanja, lokalni saveti koji treba na specifičan način da prepoznaju šta je to što u njihovoj sredini može da dovede do povećanja zaposlenosti. Naravno, kao što sam rekla, integracija i partnerstvo, partnerstvo na svim nivoima, partnerstvo svih političkih stranaka, partnerstvo svih agencija na jednom ozbiljnom zajedničkom radu, na rešavanju problema koji nije problem ni jedne stranke, koji nije problem ni jednog izolovanog segmenta našeg društva, već jeste problem koji razjeda čitavo naše društvo. Ujedinjeni regioni Srbije posvećeni su borbi za svako radno mesto. U mom Leskovcu u poslednjih godinu dana, ili dve, zahvaljujući novim investicijama, zaposleno je oko 2.000 ljudi. To je 2.000 porodica koje danas imaju obezbeđen obrok i to je nešto što ćemo uvek i ubuduće podržati. Zbog toga ćemo mi glasati za ove konvencije, sa nadom da će one biti ugrađene u domaće zakonodavstvo i da će primena tog zakonodavstva dati realne i konkretne rezultate. Hvala.
narodni poslanik Siniša Lazić. Izvolite.
Zahvaljujem se, poštovane dame i gospodo, poštovani ministre, mi danas ovde imamo praktično pred nama dve međunarodne konvencije, odnosno želju da naša država poštuje neke međunarodne okvire i da učestvujemo u međunarodnim procesima. To nije sporno i siguran sam da niko normalan protiv toga nema ništa. Međutim, osvrnuo bih se ovde, pre svega, šta su razlozi za donošenje zakona i neke kolege su pričale o tome? Kaže se da se Republika Srbija trenutno nalazi u procesu primene politika i institucionalnih promena koje su predviđene nacionalnim strategijama za razvoj. Ove strategije imaju za cilj prilagođavanje institucionalnog zakonodavnog okvira, kako bi se tržište rada prilagodilo novom sistemu industrijskih odnosa. U drugom stavu kaže - privredni razvoj i kreiranje novih radnih mesta. Da bi se ovo postiglo, potrebno je izvršiti reorganizaciju institucija koje su nadležne za poslove rada i zapošljavanja. Gospodine Krkobabiću, vi vodite, rekao bih, najodgovornije ministarstvo u Vladi Republike Srbije. To je rad, zapošljavanje i socijalna politika i to je možda najteži segment našeg društva i vi se suočavate sa najvećim brojem problema sa kojima se danas suočava veliki broj nezaposlenih ljudi u našoj zemlji i potencijalno još veći broj koji se može kreirati, ukoliko ne budemo pažljivo i vrlo oprezno raspolagali sa resursima koje mi imamo. Mi smo zemlja koja ima neke resurse. Imamo poljoprivredno zemljište, imamo neke kapacitete za razvijanje proizvodnje električne energije i ukoliko naše strategije budu da mi te resurse prodajemo i na takav način čuvamo trenutno neki socijalni mir, mi dugoročno nećemo moći da rešavamo naše nagomilane socijalne probleme. Zato smatram da pre nego što mi prihvatamo ovakve konvencije, mi ne trebamo da reformišemo institucije. Mi, valjda, treba da donosimo zakonske okvire po kojima će određene institucije raditi i imati pravila igre, na osnovu kojih ćemo stvoriti uslove da ljudi u ovoj zemlji imaju mogućnost da se zaposle i da na takav način generišemo i kreiramo dovoljan broj radnih mesta. Ako trend bude ovakav kakav je sada i kako se nazire potezima ove Vlade, gde dolaze strani investitori sa idejama da kupuju naše nacionalne resurse, pre svega poljoprivredno zemljište, mislim da bi svi zajedno trebali da kažemo da svet nije isti 2000, 2005, 2008. i danas 2013. godine, da su se stvari umnogome promenile u odnosu na neke periode koji su bili ranije, da taj nacionalni resurs poljoprivrednog zemljišta ne može biti privilegija pojedinaca, da to mora biti, na neki način, dostupno većem broju ljudi i da se mora uraditi jedna preraspodela, kako bi se veći broj ljudi u tom sektoru zaposlio. Ako danas nekome ovde nije jasno da mi nemamo problem u primarnoj poljoprivrednoj proizvodnji, nego da nama nedostaje prehrambena industrija, gde bi se generisao veći broj radnih mesta, onda je to jedan trend nastavka nekih procesa koje smo imali u prethodnim godinama, vođenje jedne potpuno neracionalne politike i devastiranja jednog resursa koji imamo. Mislim da, naprosto, u svim ovakvim stvarima, mi bi morali da pristupimo sa mnogo više pažnje, sa mnogo više analize, da utvrdimo šta jesu naše komparativne prednosti i na koji način mi možemo da te resurse koristimo. Ukoliko mi ne radimo analizu gde ćemo graditi infrastrukturu na osnovu nekih egzaktnih podataka, kakve stvari postoje na nekim lokalitetima, nego gradimo infrastrukturu na osnovu nekih naših simpatija ili na osnovu nekih političkih uticaja. Mi dolazimo u situaciju da negde stavljamo nešto što je dobro u podređen položaj, a tamo se možda može generisati neko radno mesto, možda se može generisati veći profit i stoga voditi jedna odgovorno socijalna politika. Naprosto, u svim ovim zakonima treba mnogo više pažnje. Posledice Zakona o privatizaciji, mi se danas suočavamo sa posledicama Zakona o privatizaciji. Mi smo ukidanjem društvene imovine i pretvaranje u neki drugi oblik imovine, shvatili kao pretvaranje društvene imovine u privatnu. Zašto nismo shvatili ukidanje društvene imovine, kao pretvaranje dela u državnu imovinu? Zašto država ne može biti dobar poslodavac? Zašto ta floskula postoji stalno, da je država loš poslodavac? To, naprosto, ne stoji. Imate dobro ili loše upravljanje resursima. Generalno, jedna strategija koja zahteva jednu mnogo veću socijalnu, društvenu odgovornost, kako god to nazvali, je danas u vašim rukama. Vi se danas suočavate sa jednim ogromnim problemom – rad, zapošljavanje i socijalna politika, a da pri tome nemate ni jedan alat u svojim rukama, da nemate ni jedan realan mehanizam kojim možete da utičete. Vi imate Ministarstvo finansija i ekonomije. To je sukob interesa, to je konflikt. On kreira poresku politiku i stimulativne mere za tu istu industriju. Znači, to su potpuni apsurdi. Ukoliko želimo da realno pristupimo tom problemu, mi moramo napraviti jednu analizu onoga što je iza nas i priznati neke greške koje su bile, odreći se toga i reći – danas država mnogo više mora učestvovati u procesima kreiranja radnih mesta, u donošenju strateških odluka. Danas ako imamo dva miliona hektara ili ne znam, milion i 400 hiljada hektara obradivog zemljišta u Vojvodini, danas može to tri vlasnika sa 100 traktora da poore, uzore, da angažuje 100 radnika, da proda te poljoprivredne proizvode. Da li je to strategija kojom ovo društvo treba da se kreće? Znači, naprosto, ta vrsta socijalne odgovornosti, ona se nalazi nad svima nama koji glasamo ovde za neke zakone koje donosimo. Ne ispunjavamo mi samo formu donošenja nekog zakona koji je neko predložio. Dajte da prestanemo da budemo talac jednog modela liberalne ekonomije. Mi nismo društvo koje je zrelo za to. Valjda smo tu lekciju naučili ovih 10 – 12 godina, nemojte ponovo da je učimo. Stalno smo talac nekih odluka koje su potpuno sulude. Jednostavno, mislim da vi kao čovek koji ima jedno bogato životno iskustvo, možete sa mnogo više racia da sagledate te društvene probleme u kojima se mi krećemo i da zaustavite te procese, da se na neki način okrene taj naš smer kretanja u potpuno nekom drugom pravcu. Ovo ovako, doći ćemo u situaciju da ćemo prodati poljoprivredno zemljište, da ćemo sutra prodati neke potencijale za razvoj energetike, da ćemo time kupiti neko vreme za neki socijalni mir i onda ćemo doći u situaciju da postanemo zemlja, tipa nekih južnoameričkih zemalja, gde neki, da ne kažem koji, upravljaju takvim sistemima. Valjda to nije naš cilj. Valjda je naš cilj da imamo zemlju koja je zemlja jednakih šansi, jednakih mogućnosti, da svaki pojedinac ima mogućnost da ovde nađe radno mesto, da ostane ovde da živi i da naprosto, stvara dobre preduslove za generacije koje dolaze. U Austriji je veličina poseda poljoprivrednog zemljišta 30 hektara. To je zemlja kapitalističkog društvenog uređenja u EU. Kod nas imate pojedince koji imaju 40.000 hektara poljoprivrednog zemljišta. Da li mi idemo u tom pravcu? Meni je potpuno svejedno da li je vlasnik tih 40.000 šeik, ili je vlasnik neki odavde. Za mene je pitanje da li taj na tih 40.000 hektara zapošljava nekoliko hiljada ljudi ili on zapošljava 40 – 50 ljudi. To su pitanja o kojima mi treba da kreiramo neke smernice. To, da li ćemo mi usvojiti jednu konvenciju koja će se uklopiti u neke međunarodne okvire, to nije sporno uopšte, ali šta je sa podzakonskim aktima? Šta je sa odlukama koje treba da budu strateške i fundamentalne za ovu zemlju? Na koji način mi donosimo te odluke? Znači, mislim da vi kao neko ko je odgovoran u ovoj Vladi, tu temu morate da nametnete. Ne može ovde da se kreira neka dinamika donošenja odluka, koje su u funkciji nekih kratkoročnih stvari, da će neko iz sveta da dođe ovde. Promenite Zakon o poljoprivrednom zemljišta. Naši farmeri ili naši poljoprivrednici će izgraditi sami sisteme za navodnjavanje, nije to sporno uopšte. Dajte im korišćenje državnog poljoprivrednog zemljišta na 10 godina i oni će napraviti sisteme za navodnjavanje. Nemaju oni problem sa tim, ali imaju problem na tri godine. Dajte im zemlju na 10 godina, oni će podići farme. To su stvari koje su vrlo jasne, ali dajte nekom ko će doći da podigne neki prehrambeni kapacitet gde će se uposliti, pedeset, šezdeset, stotinu ljudi, dvadeset, nebitno je koliko, ali to moraju biti stvari o kojima mi moramo da raspravljamo, a ne sad dođe neki koji će da plasira ovde novac i on će sad odjednom da nama napravi neke infrastrukturne projekte koje smo mi počeli pre 20 ili 30 godina i nismo u stanju da ih završimo. Naprosto na vas apelujem da vi na te stvari na koje možete, vaše ministarstvo, vi ste potpredsednik Vlade, ima ključni uticaj na ove procese, rad, zapošljavanje, socijalna politika. Danas je svako radno mesto neka vrsta patriotizma. Šta je sa preduzećima koja su u restrukturiranju? Da li je neko napravio analizu? Da li se negde u preduzećima restrukturiranja država pokazala kao dobar vodilac? Šta je sa malim akcionarima koji imaju masu mali akcija sa kojima danas ne mogu ništa da urade, gde se isto tako nalaze u nekom nezavidnom položaju, jer su neki njihovi vlasnici, kupci to uložili u neke banke, banke to drže, žele da se bave trgovinom nekretninama? Nekretnine danas nisu nešto što ima neko interesovanje na tržištu. Kako iz toga da izađemo? Kako da nateramo banke da učestvuju u procesima onih biznis planova koje su finansirali? Kako da te biznis planove, za koje su oni dali novac, opravdaju radna mesta koja su tamo negde prikazana? Znači, to su neka pitanja koja treba pokrenuti. Konvencija kao konvencija, bez strukture unutra i bez jedne ozbiljne analize, sama po sebi biće još jedan dokumenat koji smo mi doneli, a on neće biti životno održiv. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Jelena Travar Miljević. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege, poštovani ministre, danas Konvencija Međunarodne organizacije rada o privatnim agencijama zapošljavanja, moram reći ono što su već prethodni govornici naglasili, ovo je jedna materija koju naše zakonodavstvo poznaje još iz 2009. godine, za koju smo mi glasali u ovom parlamentu. To je Zakon o zapošljavanju i o osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Istakla bih jednu specifičnost koju mi imamo kao društvo, a to je da podržavamo i one ljude koji ostanu bez posla određen vremenski period. S druge strane, isto tako moram da naglasim da se ovim zakonom već definiše na koji način se vrši, pod kojim uslovima osnivanje agencije i šta je delokrug rada ovih agencija, ali jedna od svrha ove konvencije je da omogući poslovanje privatnih agencija za zapošljavanje, kao i zaštitu radnicima koji koriste njihove usluge i mislim da je to jedan od segmenata koji treba naglasiti. Takođe, posebno bih u ovoj konvenciji naglasila član 8. koji kaže – kada se radnici iz jedne zemlje regrutuju za rad u drugoj zemlji, zainteresovana članica razmatra mogućnosti zaključivanja bilateralnih sporazuma s ciljem sprečavanja zloupotrebe i protiv pravnih radnji. Takođe i član 9. koji je ovde već spominjan kada je u pitanju rad dece. Ne kažem da mi kao država nismo dosta toga uradili o ovom pitanju i da ne radimo svakodnevno, ali ću isto tako danas iskoristiti priliku da apelujem na sve one da dobro obrate pažnju usluge kojih agencija koriste, jer smo bili u nekom periodu prethodnom svedoci toga da su ljudi, korišćenjem usluga onih agencija koje nisu bile dovoljno proverene, završavali nekad i čak kao žrtve trgovine ljudima. Danas postoji jasan registar i mesta gde se mogu naći registrovane agencije koje ovo mogu da rade. Isto tako, ako sam dobro upoznata, trenutno jedna od agencija radi zapošljavanje u nekoj drugoj državi. Postoji sporazum između te dve agencije, a Ministarstvo rada, socijalne politike i zapošljavanja prati sam proces. To je upravo jedan od segmenata ove konvencije i mogućnosti. Ono što je meni svakako interesantnije jeste Konvencija Međunarodne organizacije rada o administraciji rada, gde se kaže da sistem administracije rada obuhvata sva javna administrativna tela, Ministarstva ili javne agencije, regionalne ili lokalne agencije, organe lokalne samouprave ili neki drugi oblik decentralizovane vlasti. To je nešto čemu bih pridala poseban značaj, s obzirom da se u našoj državi već duži niz godina realizuju programi podrške lokalnim samoupravama za implementaciju lokalnih akcionih planova zapošljavanja. Isto tako, podsetila bih da takav plan ima i pokrajinska Vlada i da je to jedan vid decentralizacije u smislu zapošljavanja, jer svaka lokalna samouprava i svaki region ima svoje specifičnosti, ima svoje razlike, ali isto tako mislim da treba najbolje da zna da ponudi i rešenja na pitanje nezaposlenosti. Nezaposlenost nije pitanje koje može da se reši samo sa jednog nivoa, samo iz jednog ministarstva ili samo jednostranim delovanjem. Mislim da je to jedan proces u kome svi podjednako odgovornosti koje nosimo treba da damo svoj doprinos. Mislim da nekad zaboravljamo na ličnu odgovornost koju svi treba da posedujemo, pa tako i po ovom pitanju. Ono što jeste značajno to je da do 2020. godine, a vi ćete me ispraviti ako se varam, Nacionalna služba za zapošljavanje treba da postane samo vid konsultantskog servisa lokalne samouprave, nosioci zapošljavanja. U tom smislu želim da pohvalim Ministarstvo po pitanju realizacije tvining projekta, koji govori o pripremi institucija tržišta rada u Republici Srbiji za evropsku strategiju zapošljavanja i da istaknem lično zadovoljstvo kao predsednica lokalnog saveta za zapošljavanje opštine Žitište, koje funkcioniše kao savetodavno telo predsednika opštine, što smo i ove godine prepoznali volju Vlade, a isto tako prepoznali i onu odgovornost o kojoj sam govorila, da se borimo zajedno u rešavanju jednog od krucijalnih problema svih građana. Ovaj projekat o kom sam govorila finansira se iz IPA fondova i realizuje se sa partnerima iz EU. Ako sam dobro zapamtila, upućeno je oko 60 lokalnih saveta. Takođe bih morala da naglasim da ovaj projekat se realizuje u saradnji sa Francuskom, Rumunijom i Švedskom i iz Republike Srbije učestvuju rukovodioci sektora za zapošljavanje, nacionalne službe za zapošljavanje, lokalnih saveta za zapošljavanje, a biće uključeni i predstavnici socijalnih partnera i drugih zainteresovanih strana. To svakako jeste jedan od delova o kojima govori ova sama konvencija kako kroz stvaranje partnerskih odnosa između udruženja poslodavaca i udruženja radnika, tako i uključivanje institucija u rešavanje ovog problema. Pored toga, moram da kažem da će se ovaj projekat početi realizovati u maju, što znači da imamo još 24 meseca da završimo ovaj posao, a podsticaće saradnju između institucija, tržišta rada i lokalnih socijalnih partnera. Ono što bih želela da naglasim, a to je primećeno možda u nekom prethodnom periodu, lokalne samouprave još uvek nemaju dovoljno izgrađene kapacitete za samo analizu i praćenje implementacije lokalnih planova zapošljavanja. Iz tog razloga posebno pozdravljam ovu meru Ministarstva, jer su uvideli gde je to problem kada do kraja želimo da decentralizujemo zapošljavanje i, naravno, što su predupredili sve ovo da bi mi do 2020. godine imali izgrađen taj institucionalni kapacitet. Moram da spomenem član 7. ove konvencije koji kaže da se zalaže za proširenje postepeno kroz faze ako je neophodno, funkcija sistema administracije rada, tako da obuhvati poslove koje treba izvršiti u saradnji sa nadležnim telima i tu se odnosi upravo na onaj segment koji mi za sada nemamo u okviru nacionalne službe, a to je kategorije poljoprivrednih radnika, na primer, koji bi trebali, usvajanjem ove konvencije, u narednom periodu, naravno, ako zakonodavstvo Srbije i same institucije to prepoznaju kao važnost da uvede ili samo zaposlena lica koja ne angažuju spoljnu pomoć ili članovi zadruga i preduzeća. Mislim da je to jedna od dobrih mera, jer ćemo uvesti one ljude koji su negde nevidljivi, a rade u sam sistem i možda je to uvođenje u legalne tokove i onog bar delimičnog obavljanja posla, odnosno ne punog radnog vremena, nego takozvanog "part-time job", možda i kontrola države u okviru sive zone, što se nadam da će do toga dovesti. Nešto što bih još želela da pohvalim, a što će se, nadam se, realizovati u ovoj godini jeste uvođenje centralnog registra obveznika. Mislim da je to jedna dobra stvar koja ide u kontekstu kako davanja mogućnosti poslodavcima da vode evidenciju o zaposlenima, tako i zaštitu radnicima da iz meseca u mesec može da se prati sama uplata doprinosa. Na samom kraju bih rekla ako će ova konvencija dovesti do pojačanog dijaloga između svih činioca koji treba da se bore u smislu povećanja zaposlenosti i ako ćemo svi ovo bez politikanstva raditi zajedno onda nema razloga da ja lično ne podržim ove dve konvencije. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre i potpredsedniče Vlade, uvaženi predstavnici ministarstva, kolenice i kolege narodni poslanici, govoriću o zakonu o potvrđivanju Konvencije međunarodne organizacije rada broj 181. o privatnim agencijama za zapošljavanje. Demokratska stranka će glasati za ovu konvenciju. Ono što je meni samom bilo sporno ovde, očekivao sam i Predlog zakona o privatnim agencijama za zapošljavanje ili bar nacrt predloga. Mislim da bi se jedno sa drugim uklopilo, jer je ovo vrlo važna problematika u našoj državi. Generalna konferencija međunarodne organizacije rada u Ženevi je 19. juna 1997. davne godine, donela ovu konvenciju. Stručnjaci smatraju da će Srbija zauzeti prvo mesto u Evropi po broju nezaposlenih lica. Mi smo čuli da trenutno ima 760 hiljada nezaposlenih lica. Ovaj podatak nije siguran jer se radi samo o licima koja su se prijavila Nacionalnoj službi za zapošljavanje, da bi se time ostvarila zdravstvena zaštita, socijalna pomoć ili neka druga usluga. Ne zna se tačan broj registrovanih i neregistrovanih privatnih agencija za zapošljavanje. Došao sam do nekih podataka o broju agencija za zapošljavanje u nekim gradovima u Srbiji. U Beogradu ima 56 agencija, u Jagodini tri, u Kragujevcu sedam, u Kraljevu tri, u Kruševcu tri, u Nišu tri, u Novom Sadu 21, u Užicu tri. Ne postoji tačna zakonska regulativa o delatnostima kojima se bave ove agencije, a postoje agencije koje imaju više vrsta delatnosti pa im je zapošljavanje jedna od delatnosti. Znači, u Beogradu ima Agencija za bračno posredovanje, a bavi se i problemom zapošljavanja. Tema nezaposlenosti je uvek vezana za rad mikro, malih i srednjih preduzeća. To su povezane teme i prosto, ja sam očekivao veći doprinos u poslednjem budžetu Republike Srbije, ali do toga nažalost nije došlo. Podsetiću da u Srbiji ima 90 hiljada privatnih firmi. Najviše ima mikro 86%, malih ima 11, srednjih tri, a velikih svega 0,6%. Računa se da ima oko milion i 50 hiljada zaposlenih ljudi. Kada se to uporedi sa 760 hiljada nezaposlenih to je ozbiljan problem sa kojim se suočava država Srbija. U svo uvažavanje vašeg zalaganja za jedno ovako osetljivu tematiku koju bih pohvalio postoji rešenje da se dođe do ovih sredstava koja su neophodna mikro, malim i srednjim preduzećima, vrlo važna, jer ovoliko koliko ih ima kada bi svako od njih zaposlio po četiri, pet, radnika imali bismo manji procenat nezaposlenosti. Jedno od rešenja je predizborno obećanje nekih stranaka da će ukinuti državne agencije u Srbiji ih ima 130 i po tome je Srbija rekorder u Evropi. Postoji Agencija za hemikalije, naprimer, koja naplaćuje naknadu za registraciju šampona koji iznosi 10.000 evra godišnje. U državi kakva smo mi i da su paradoksi na svim stranama, tema zapošljavanja je jedna od ključnih i prosto sam iznenađen da je malo prisustvo poslanika vladajuće koalicije, osim iz vaše stranke koji bi bili posvećeni ovoj temi. Šta je dobro u ovoj konvenciji, zašto je treba podržati? U članu 1. Konvencije precizira se izraz privatne agencije za zapošljavanje i tačno se definišu usluge koje pruža ova agencija. U članu 2. se preciziraju kategorije radnika. U članu 5. se zabranjuje svaki vid diskriminacije. U članu 6. se definiše poštovanje ličnih podataka radnika. U članu 7. se definišu tačni troškovi. U članu 9. se definiše zabrana dečijeg rada, a u članu 11. se obezbeđuju mere za odgovarajući zaštitu, slobodom udruživanja, kolektivnim ugovaranjem, minimalnom zaradom, radnim vremenom i drugim uslovima rada, socijalnom zaštitom, osposobljavanju bezbednosti na radu, nadoknade u slučaju povrede na radu i profesionalnih bolesti, nadoknadom u slučaju stečaja, zaštite potraživanja radnika i roditeljskim dodatkom. Vratiću se na još jednu ustanovu značajnu u državi Srbiji, a tiče se ove problematike. Radi se o Fondu solidarnosti. To je ustanova koja je pomogla 50 hiljada radnika u Srbiji. Njima su isplaćene zarade za devet meseci i za devet meseci penziono i socijalno osiguranje. Mislim da seu prošlom budžetu nije našlo dovoljno sredstava ni za jednu ovakvu ustanovu, koja je takođe značajna za državu Srbiju. Verovatno bi taj broj radnika koji je prošao ovu nadoknadu bio mnogo veći, ili dupliran. Mislim da nema ni dovoljno sredstava ni u Fondu za razvoj Republike Srbije. Što se tiče privatnih preduzetnika i njima su uslovi otežani. Kada sa njima danas razgovarate teško da razmišljaju o zapošljavanju. Više razmišljaju o opstanku svojih firmi. Uglavnom se radi o velikim zaduženjima, velikim nametima i malom mogućnošću za dobijanje kredita. Da bi neko ostvario kredit za proizvodnju ili za bilo koju drugu delatnost, on mora da ispuni jako teške uslove. Jedan od uslova je da ima dobar bonitet, a to znači da ima veliki promet, koji je mnogo veći od kredita koji traži. Drugi od uslova je da ima hipoteku koja je negde čak i duplo ili troduplo veća od iznosa kredita koji traži. Taj koji ima taj novac nije mu ni potrebna ni subvencija, ni kredit od države. Mislim da je vreme za socijalni dijalog u društvu koje je siromašno kao što smo mi, vreme za otrežnjenje i vreme za donošenje kvalitetnih zakona koji će poboljšati zapošljavanje. Sprečavanje zloupotreba ovakvih agencija, sećate se raznih slučajeva iz prošlosti, gde su davani oglasi za rad na platformama nafte u okeanima, za rad u poljoprivrednoj proizvodnji u inostranstvu. Mnogo je ljudi koji su oštećeni i trebalo bi da neko i odgovara za to. Još jednom ponavljam da će DS podržati ove konvencije i svaku vašu nameru da novijim zakonskim predlogom poboljšate ovakvu jednu oblast koja je vrlo značajna za našu državu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem. Na samom početku bih rekao nekoliko reči vezano za isti zakonski predlog o kome je govorio moj prethodnik, Konvencija o privatnim agencijama za zapošljavanje. Postoji veliki broj problema koji se nalaze u ovoj oblasti i smatram da ih ova konvencija neće rešiti, za razliku od svoje koleginice iz LDP koja je na samom početku današnje rasprave govorila. Konvencija ne može pružiti sve odgovore na pitanja koja se postavljaju vezano za ovu oblast. Pre svega, treba reći da ambijent u našoj zemlji nije dovoljno povoljan i dovoljno jasan, pogotovo u ovom delu koji uređuje privatne agencije za zapošljavanje. U Zakonu o zapošljavanju se i ne navode baš kao privatne agencije za zapošljavanje, već agencije za zapošljavanje koje mogu da osnuju pravna lica i fizička lica. Taj zakon u svega nekoliko članova, veoma opšte određuje uslove prostora da bi ste osnovali ovakvu agenciju i dovoljno je da samo jedno lice osnuje ovakvu agenciju koje ima fakultet i nije osuđivano sa kaznom višom od šest meseci zatvora bezuslovno. To je ono što danas imamo od odredbi. To je ono što imamo od pravne regulative. Međunarodna organizacija rada je jedna ozbiljna institucija i dobro je da ćemo stati negde u red i moći da komuniciramo sa njima. Ono što me plaši jeste kakav će biti njihov konkretan odgovor na to kada vide da smo usvojili deklaraciju, ali da ćemo imati veoma velikih problema u ispunjavanju onih obaveza koje smo preuzeli sa njom. Mislim da to što danas imamo veliki broj agencija koje šifre delatnosti, osim bračnog posedovanja, koje je pomenuo moj prethodnik, imaju naravno i nekretnine i mnoge druge stvari. Vi maltene možete da uđete u agenciju koja se bavi zapošljavanjem i da rešite sve životne probleme i da nađete bračnog partnera i da nađete posao i da rešite nekretnine. To je nešto što definitivno predstavlja svaštarenje i to je nešto što jeste činjenica, da se u Srbiji ljudi bore za mesto pod suncem i traže načine da zarade novac. Ta oblast nije uređena, i tu ćemo se sigurno složiti. Postoji veliki broj internet portala – najbolje do posla, što lakše do posla, što brže do posla. To je danas sveizgubilo smisao jer smo svesni da je privreda u krizi. To je imalo jedan polet 2007, 2008, pa čak i 2009. godine, ozbiljne kompanije su otvarale internet portale, ali one se nisu bazirale na ovom zakonu koji govori o zapošljavanju, a u članu 20. detaljnije opisuje Agencija za zapošljavanje. Pričamo o Zakonu o zapošljavanju. Dakle, imamo veliki problem u tome što se mnogi institucionalni i mnogi suštinski uslovi nisu ispunili i smatram da će Međunarodna organizacija rada imati puno zamerki kasnije na ispunjenje nekih osnovnih stvari. Činjenica je da ga mnoge zemlje nisu ni usvojile, da je ovo dobro što ćemo mi imati priliku da usaglašavamo mnoge stvari. Smatram da treba da ubrzamo promenu zakona u ovoj oblasti. Apelujem na vas i vaše ministarstvo, iskoristite svoj autoritet. Ovde se danas dosta govorilo o nekim političkim stvarima. Često zapošljavanje kao tema probudi nekakvu političku konkurentnost ovde u ovoj sali. To političarenje je bilo vezano i za to ko koliko novca može da raspolaže i činjenica je da ova današnja priča ne govori o tome da li ćemo mi stvoriti dobre preduslove kroz nekakva finansijska sredstva koja se danas ne raspolažu. Danas samo govorimo o nekakvim pravnim preduslovima. Jedna od njih jeste konvencija, ali tvrdim još jednom, veliki broj drugih problema koji postoje u ovoj oblasti nisu pre ovoga regulisane. Zatim, treba reći da je veliki broj agencija ugašen u poslednjem periodu nakon 2009, 2010, 2011. godine. Ko god je pokušao da radi ozbiljno, ko god je pokušao da radi pošteno, pa čak, naravno, i oni koji nisu želeli da rade baš po propisima, a nisu uspeli da se snađu u ovoj krizu su, kažem još jednom, ugašeni. Činjenica je da samo oni koji se dovijaju i nalaze različite načine da sklapaju ko zna kakve ugovore, da li sa državnim preduzećima, danas smo govorili o tome ko je najpoželjniji poslodavac, nažalost, evo, u ime mladih mogu da kažem da je trenutno najpoželjniji poslodavac država. To nije ono za šta smo se borili. Najsigurniji poslodavac, nažalost, i dalje je država. To nije ono što treba da bude cilj, jer na taj način nećemo podstaći zapošljavanje. Činjenica je da privatne agencije očigledno traže svog partnera takođe u državi, jer su tu očigledno najbolja naplativost i najbolji poslovi. Oni su veoma često sumnjivi. Ono što je zajedničko za sve ono što sam govorio je i to što u zakonu ima svega nekoliko članova o agencijama za zapošljavanje i o tome što je veliki broj agencija u krizi ili su neke pak uspele da se snađu u bračnom posredovanju, ali čak i u poslovnoj pratnji ili nekim drugim stvarima. To je nešto što je problem, a nazivamo ga nadzor. Nigde se ne pojavljuje adekvatan nadzor. Mi smo ovde danas čuli inicijative za to da inspekcija rada pojača svoj nadzor u ovim institucijama, odnosno u ovim firmama, ali to je nešto što očigledno ne funkcioniše. Mi smo na to želeli da skrenemo pažnju. Smatramo da će zapošljavanje biti dugo godina problem u našoj privredi i smatramo da način na koji se trenutno Vlada ponaša prema privredi je nešto što je definitivno demotivišuće da neko osnuje agenciju. Zamislite sada, neko je završio fakultet, ima prostor u kojem bi želeo da otvori lokal, pošto su to jedina dva uslova da biste otvorili agenciju za zapošljavanje, možete se naći u situaciji da zapravo veoma teško možete da obezbedite svrhu svojoj agenciji, s obzirom da privreda to ne prati. Načina na koje će se podstaći zapošljavanje, ima puno, i o tome politika svaki dan govori i u ovoj sali i na drugim mestima. Jedan od njih jeste i beskompromisna borba protiv korupcije. O tome se dosta govori. Nažalost, najverovatnije ćemo ostati bez ovog prefiksa "bez" i ostaćemo sa – kompromisna borba protiv korupcije. Kliko će ona omogućiti prostora za zapošljavanje i koliko će otvoriti tržište za privatne agencije za zapošljavanje, to ćemo videti. Mnogi drugi pokazatelji su i to da ukoliko povećate PDV, vi ste dužni da kažete šta je to što će napraviti ravnotežu, a jedna od njih jeste najčešća pretpostavka da ćete smanjiti porez na dohotke. To će takođe možda otvoriti tržište agencijama za zapošljavanje. Privatne agencije za zapošljavanje jesu dobra stvar i DS hoće glasati za ovu konvenciju, ali mnoge stvari su pod znakom pitanja, između ostalog i ono što jeste u nadležnosti vašeg ministarstva. Mnoge druge su u nadležnosti Vlade u kojoj ste vi potpredsednik, te apelujem ovako iz redova opozicije na neke stvari koje smo i danas pominjali kao poslanički klub, ali i svih ovih dana kada niste bili prisutni da ih što pre stavite na dnevni red, možda i po hitnom postupku i dobićete podršku verovatno i DS. Zahvaljujem.
Hvala. Sledeći na redu je Ljuban Panić, koji nije tu. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, evo na kraju mandata ove Vlade, neposredno pred njen pad, mi konačno razgovaramo o najvažnijem pitanju u ovoj državi, o problemu zapošljavanja. Tragedija je da danas, kada govorimo o najvažnijoj temi za građane Srbije, ovde nema predsednika Vlade, ovde nema potpredsednika Vlade. Oni se klizaju na kore od banane, a poslali su gospodina Krkobabića, koga veoma poštujemo i uvažavamo, da s nama razgovara o jednoj vrlo važnoj temi.
Gospodine Milivojeviću, podsećam vas da je obaveza da poštujete dostojanstvo Narodne skupštine. Pred nama je ministar koji je nadležan i nema obaveze da tu bude ni predsednik Vlade, niti bilo ko drugi. Podsećam vas da moramo da poštujemo Poslovnik. Hvala.
Nisam vas razumeo, zaista.
Ponoviću vam, a vreme ću vam vratiti. Dakle, molim vas da poštujete dostojanstvo ovog doma. Pošto je pred nama ministar koji je nadležan za resor koji je danas na dnevnom redu, poštujemo Poslovnik i nema potrebe da budu tu ni premijer, niti bilo ko drugi iz Vlade. Izvolite.
Gospođo Kovač, u državi u kojoj je najveći broj nezaposlenih u Evropi, kada se govori o zapošljavanju, pa tu treba da bude makar pola Vlade, a ne predsednik i potpredsednik. To govori o tome koliko jedna Vlada vodi računa o najvažnijim problemima u ovoj državi. Da smo kojim slučajem dobili status kandidata, imali bi ovde stolari da dodaju redove ovde, da sednu oni koji su zainteresovani da prigrabe privilegije i počasti zbog toga. Ali, da se vratim na ovu tačku dnevnog reda. Mi smo ovde ne voljom Vlade, ne voljom vladajuće većine, već činjenicom da potpisujemo dve konvencije i usaglašavamo i usvajamo dve konvencije koje je predložila Međunarodna organizacija rada, mi smo sticajem tih okolnosti prvi put u prilici da malo progovorimo o zapošljavanju u Srbiji. Opet podvlačim, najbrojnija poslanička grupa vladajuće većine, ovde su naše koleginice i kolege iz partije PUPS. To govori o zainteresovanosti ostalih stranaka vladajuće većine da rešavaju problem nezaposlenosti. Kada govorimo uopšte o ovom veoma važnom problemu, prvo ću kazati da je Međunarodna organizacija rada jedna specijalizovana agencija UN, koja promoviše socijalnu pravdu i bori se za određena međunarodno priznata prava radnika, kao i međunarodno priznata ljudska prava i da je ona osnovana 1919. godine odredbama Versajskog mirovnog sporazuma, a kasnije je bila prva agencija koju su osnovale UN 1946. godine. Mi smo sticajem okolnosti, sada zahvaljujući postojanju i članstvu u toj organizaciji, u prilici da razgovaramo o najvećem problemu koji muči građane Srbije, a to je problem nezaposlenosti, načinima da se taj problem reši, ali i nekim segmentima koje ove konvencije ovde omogućuju i nekim mogućnostima da se reše određeni problemi, kada je reč o eksploataciji dece i nekim drugim vrlo neprijatnim stvarima koje prate radnu praksu u Srbiji. Dolazim iz regije koji ima najveći broj nezaposlenih. Dolazim iz centralne Srbije, iz Kruševca. Dolazim iz regije, sliva Zapadne Morave, gde se nalaze Čačak, Kraljevo, Vrnjačka Banja, Kruševac, Trstenik. Zaista je to regija koja ima u Srbiji najveći broj nezaposlenih ovoga trenutka. Podvlačim, Srbija je na prvom mestu po nezaposlenosti u Evropi. Očekivao sam da ova Vlada makar održi posebnu sednicu Skupštine, sa temom rešavanja problema nezaposlenosti. Može li to da uradi Vlada koju čine stranke koje su za vreme svog prvog mandata ostavile Srbiju ekonomski i u svakom drugom smislu razorene? Naravno da ne može. Može li Vlada koju čine one političke stranke koje su devastirane i uništile srpsku privredu tokom devedesetih godina, što sankcijama, što bombardovanjem da reši problem tih fabrika koji su tada uništili? To poverenje svakako ne gajim u ovu Vladu, niti vidim kapacitete da se ti problemi reše, niti vidim mogućnost. Mi ćemo kao DS podržati izglasavanje obe ove Konvencije i ovaj broj 181. i ove druge broj 150. koja se tiče administracije u oblasti rada, jer smatramo da je ovo veoma važno za naše pristupanje EU, jer i mi znamo da vladajuća većina zna da granični prelazi koji vode ka EU nisu ni Karlobag, ni Ogulin, ni Karlovac, ni Virovitica. Znamo da su sada i oni progledali i da shvataju da Srbija mora da bude u UN, i shvataju da Srbija mora da ratifikuje ovakve konvencije. Što ste nervozni? Vi biste mi dali opomenu? Pa, evo ja ću vama da dam savet. Kad budete predsedavajući ove Skupštine, možda će te to moći da radite. (Predsedavajuća: Pošto sam ja predsedavajuća ove Skupštine, molim vas da se vratite na temu i molim vas da se ne obraćate poslanicima direktno.) A ja vasmolim da zamolite kolege da ne dobacuju, jer to stvarno nije u redu, da povade ove prazne kartice, koje se takođe bore za Evropu, i da pažljivo slušaju, jer mogu mnogo toga da nauče. Pažljivo su slušali u prošlom sazivu i vidite kako su naučili da je Evropa alternativa za Srbiju, a ne Karlobag, Ogulin, Karlovac i Virovitica. Dakle, dame i gospodo poslanici, vi nemate kapacitet da rešavate ove probleme. Gospodine Krkobabiću, molim vas da utičete na kolege ministre, na predsednika Vlade, na potpredsednike Vlade, da se okanu afera, da dođu u ovu salu, da malo iznesu neku strategiju kako misle da pokrenu Srbiju, da reše problem nezaposlenosti. Problem nezaposlenosti neće rešiti ove konvencije ni njihovo usvajanje, da probaju malo da pogledaju realnim očima svet u Srbiji. Danas štrajkuju policajci u Čačku, to se vama nije dešavalo, i to štrajkuju glađu. Štrajkuju radnici hotela "Rubin" u Kruševcu i takođe štrajkuju glađu. Valjalo bi malo da se pozabavimo rešavanjem tih konkretnih problema. Oni se neće nahraniti pričama i naručenim tekstovima u partijskim glasilima i tabloidima, niti će se nahraniti ovim naručenim ekonomskim analizama koje obećavaju vrlo berićetnu 2013. godinu, niti će se nahraniti bananama, nego moraju da imaju konkretne uslove za rešavanje svojih egzistencijalnih problema. To je posao Vlade, nije posao nas iz opozicije to da vas učimo. Na kraj, moram da vam kažem da zaista očekujem da donesete prateće zakone koji će omogućiti implementaciju ovih konvencija, jer to sada nije moguće. Ostavljen je rok od 12 meseci. Vama je rok upotrebe mnogo kraći, pošto je Vlada klinički mrtva i to ne mogu da ožive ni analitičari, ni tabloidi, ni partijska glasila. Pitanje je dana kada će vas isključiti sa aparata. Ovde preventivno delujem, da ne biste bili šokirani kada vam se to desi. Pokušavam da utičem pozitivno na vaše zdravlje. Molim vas da na kraju svog mandata, ophrvanim silnim aferama i brukanjem Republike Srbije, malo povedete računa o, pre svega radnicima, da malo povedete računa o nezaposlenima, da tu borbu ne vodite demagogijom i da pokušavate da gladne nahranite jednom bananom, da ne pokušavate na kraju svoga mandata te probleme gurate pod tepih, nego da ovde malo pozovete vaše ministre i da svi zajedno diskutujemo u malo punijoj sali o ovom veoma važnom životnom problemu. Od vas ne očekujem neku posebnu strategiju, jer opet za ove koji dobacuju - znate, čovek može da bude pametan i vredan, i dobro je kad takav čovek vodi državu. Čovek može da bude pametan i lenj, pa je to, znate, ipak veliki hendikep – može, ali neće. Ako mislite da je najgora kombinacija kada ne zna, a uz to ne zna je i lenj, nije. Najgora kombinacija je kada čovek ne zna a hoće, pa se trudi, pa to neznanje nameće kao vrhovno znanje i vrhovni trud – pa ne zna, pa hoće, pa ne zna, pa se trudi i onda ne upropašćava samo sebe, nego čitavu državu. Na kraju, još jedanput, DS će za ovo glasati. Ovo će omogućiti i evropski napredak Srbije, omogućiće boljitak za ovu državu. Ovo će biti i pomoć opozicije ovoj posustaloj Vladi, a na vama je da u narednim danima dođete pred ovaj dom i da donesete jednu strategiju pokretanja privrede, ali ne tako što ćete da dovedete dvojicu-trojicu investitora, pa da donesu prvih 100 miliona od 100 milijardi obećanih stranih investicija, nego da zaista vidimo ozbiljne investicije, ne tipa kanal Dunav-Stalać-Solun, jer to nije ostvarivo. Vama ću najveću lopatu da dam da kopate, pošto ste tako glasni mnogo i ovde najviše mašete. Vi ćete to sigurno, makar levu stranu tog kanala iskopate, tako agilni i vredni. Ali ima ona desna strana, pa vam preporučujem da vam je malo ovaj mandat, verovatno će vam građani dati jedno 10 mandata od po 30 dana, pa ćemo videti šta će biti na kraju vašeg mandata. Čekam strategiju zapošljavanja i očekujem da građani Srbije vide kako ćete da rešite njihove egzistencijalne probleme, jer to ste obećali u izbornoj kampanji. Hvala.
Reč ima Zoran Babić, replika. Izvolite. Izvinite, gospodine Babiću, za povredu Poslovnika se javio gospodin Marijan Rističević. Izvolite, gospodine Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, već sam reklamirao ove članove 106. i 107.. Govornik se nije držao teme, pri tome je glumio da mu je neko dobacuje i malo se i uvredljivo obraćao, a iznosio je i činjenice da neke kartice ovde stoje, koje uopšte ne stoje. Dakle, rekao je više neistina, a mislim da se čak meni pokušao direktno obratiti. Mislim da je samo pokušao. Spominjao je tu raznorazne banane. Kada je već spominjao te banane, da ga pitam – a šta je to ručao vaš prvi predsednik sa tim istim čovekom? Vi ste spominjali banane. Bi ste spominjali ili ste stajali pred ogledalom i držali bananu, pa vam se priviđalo – šta je to vaš prvi predsednik ručao? Što nije jeo banane, što je jeo tako stare? Što je jeo ribu, mogla mu je neka kost stati u grlu, pa je moglo biti svega i svačega? Nemojte nama prebacivati to i nemojte ni da pokušavate. To šta ću ja kopati, ponosim se svojom zemljoradnjom. Ne ponosim se time kao ovi. Vi se ponosite podatkom da ste otrovali ne znam koliko građana Kruševca. Taj podatak i ta činjenica je vas kvalifikovala… (Predsedavajuća: Molim vas, gospodine Rističeviću, da se držimo povrede Poslovnika.) Mojom zemljoradnjom se ponosim, a ako treba da iskopam kanal, za ovu državu ću da ga iskopam, ali za vas, za vas neću da uradim ništa. Hvala.
Reč ima gospodin Milivojević, po Poslovniku. Izvolite.
Reklamiram član 104. Poslovnika i ne znam po kom ste pravu dali gospodinu Rističeviću mogućnost da vređa narodne poslanike? On nije govorio o povredi Poslovnika, a više sam njegovo izlaganje shvatio kao repliku i kao pokušaj vređanja DS. Razumem njegov hendikep, nije jednostavno živeti u Inđiji i proći svakog dana pored industrijske zone koju je napravio Goran Ješić., to ostavlja određene posledice. Tu ste mogli da pokažete vaše umeće s lopatom, ali tamo su neke ozbiljnije mašine… (Predsedavajuća: Molim vas, gospodine Milivojeviću, vi ste se meni upravo obratili da sam povredila član 104. Poslovnika, što sam dozvolila gospodinu Rističeviću da replicira. Pa, nemojte ni vi da replicirate, molim vas. Izvolite.) … Tako da, mislim da je povređen član 104. Poslovnika, jer sam ovo zaista shvatio kao repliku hendikepiranog gospodina, nego kao odgovor na moje izlaganje.
Molim vas, gospodine Milivojeviću, da ne vređate narodne poslanike. Sada ste vi zaista izrekli uvredu narodnom poslaniku. Nisam povredila član 104, s obzirom da nisam dala gospodinu Rističeviću pravo na repliku, nego je dobio reč po osnovi povrede Poslovnika. Gospodin Babić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, jedna sugestija mladom kolegi kada je rekao da će beskompromisna borba protiv organizovanog kriminala i korupcije ostati bez ovog prefiksa "bez", da sledeći put kada tako nešto izgovara, kada tako nešto govori, mora da kaže gde je to napravljen taj kompromis, a ne da paušalno donosi neke zaključke i ocene. Dvostruku aršini u politici su veoma opasni. Veoma je opasno kada je prethodna vlada Republike Srbije nezaposlenost sa 12% nasleđene dogurala do 25%, skoro 26%, i rekla – nismo mi odgovorni, odgovorna je svetska ekonomska kriza, a sada kada ova Vlada Republike Srbije pokušava da se izbori, da zaustavi kao što smo zaustavili rast deficita, pa ga i smanjujemo u 2013. godini, kažu – ne postoji svetska ekonomska kriza, ne postoji ništa, kriva je i odgovorna Vlada Republike Srbije. Cenim svakoga ko u Narodnoj skupštini Republike Srbije promoviše svoj kraj. Tako i treba. Gospodin Milivojević i ovim ga pominjem, ne da bih ga izazvao na repliku, već zato što zaista u svakom obraćanju pominje svoj kraj, pominje Kruševac u najboljem svetlu i to je dobro i to treba da radimo svi. Međutim, "Merima" koja je sinonim za Kruševac je 1.200 zaposlenih svela, za vreme prethodnih vlada u kojima je DS snažno participirala kao najveći partner, na tri stotine zaposlenih, maltene na magacin "Henkela". Šta ćemo sa time? Ko je odgovoran za to? Ono što je dobra vest za građane Kruševca, ne samo za građane Kruševca, već za građane i Kruševca i Trstenika i Vrnjačke Banje i Čačka je da će ova Vlada Republike Srbije, koja je sklopila ovaj ugovor za izgradnju Moravskog koridora, početi u maju mesecu sa izgradnjom Moravskog koridora, tako da će i gospodin Milivojević i ja kada krenem u moj stari kraj moći mnogo bezbednije i mnogo sigurnije da do našeg kraja i dođemo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, replika. Izvolite.
Samo kratko, jedna napomena kad je reč o privredi grada Kruševca, pa kada je reč o fabrici "Merima-Henkel". Ne mogu da nemačkog poslodavca nateram da zadrži 1.200 radnika u fabrici u kojoj treba da radi 300-400 radnika. Oni su deo proizvodnje iselili baš u tu Inđiju o kojoj sam pričao. Podsetiću vas, koji mene kritikujete, da je "14. oktobar" imao izvoz od nekoliko stotina miliona maraka i dolara u vreme kada ste vi prošli put preuzeli vlast, doduše kad ste imali Beč. Znate, onda su svoju proizvodnju sveli na nekoliko desetina hiljada evra i platu demarke. To su takođe činjenice zbog kojih je neko odgovoran i kriv. Veoma cenim vaš angažman da se krene na izgradnju zapadno-moravske magistrale. To je projekat koji je promovisala DS i Boris Tadić u izbornoj kampanji i mi, kao narodni poslanici, gospodin Miodrag Đidić, kao državni sekretar. To sada rade i naši drugi prijatelji iz našeg kraja. Mislim da je to posao svih nas poslanika, jer na kraju našeg mandata nećemo taj autoput da natovarimo na leđa i da ga odnesemo, već će ostati na službu građanima ove zemlje. Nikada neću kazati – mi to radimo, niti vi to radite. Mi to radimo onoga trenutka kada otvorimo novčanik, pa iz novčanika platimo te radove ili se latimo lopate pa krenemo da nasipamo šljunak, pošto nam to možda bolje ide nego neke druge stvari. Opet podvlačim, nemojte da odlazimo toliko daleko u prošlost, jer ako se udaljimo od današnje teme, samo 12 godina, i vratimo u tu 1999. godinu, otvorićemo mnoge neprijatne stranice i ova rasprava će jako dugo potrajati. Sa druge strane, ako govorimo o tome gde je perspektiva našeg kraja, voleo bih gospodine Babiću da vi, kao predsednik poslaničke grupe ... (Predsedavajuća: Vreme.) ... inicirate sastanak svih poslanika, završavam odmah, iz zapadno-moravskog kraja, pa da zajedno održimo zajedničke sednice skupštine Kruševca i ... [[isključen mikrofon]]
Reč ima narodni poslanik Dušan Obradović, replika.
Zahvalio bih se što sam dobio pravo na repliku, s obzirom da me je kolega iz SNS pomenuo kao mladog gospodina, ali za razliku od njega, ja imam osnov, a on apsolutno nema. Ne znam na osnovu čega je dobio osnov za repliku. Možda se prepoznao u ovom delu kada sam spomenuo kriminal. Ne znam koji deo vas je asocirao na vas lično i vašu poslaničku grupu, s obzirom da SNS nisam pominjao. Dakle, činjenica jeste da je dug spisak imena različitih ljudi koji potvrđuju ono što samrekao, a to je da je ova priča kompromisna. To je nešto što ću ostaviti u danima koji dolaze. Građani već polako razumeju šta se desilo sa gospodinom Bekom. Guvernerka kaže da on neće biti osuđen, već njegovi saradnici, on čovek zna šta radi za razliku od drugih. Onda je bilo pominjanja mnogih drugih imena, naravno premijera i svih tih ljudi iz njegovog okruženja. Tada su vaši koalicioni partneri pominjali DSS, pa su se izvinjavali. Očigledno mnoge najave u "Kuriru" i u mnogim drugim stvarima su instruisane i mnoge stvari govore o tome da pravite atmosferu kako će krenuti borba protiv korupcije, a onda posle plašite i pretite kome stignete. To je nešto što zahteva mnogo duže vreme, nego što imam na osnovu replike. Biće dovoljno vremena da se objasni koliko je kompromisna. Kažem još jednom da niste imali osnova za repliku. Ne znam u kom ste se delu prepoznali, ali, na kraju krajeva, drago mi je što sam imao priliku ovo da izgovorim. Hvala.
Gospodine Obradoviću, vi ste verovatno umorni, ali posle vas je govorio gospodin Milivojević i gospodin Milivojević je pomenuo SNS zbog čega je gospodin Babić dobio pravo na repliku. Morate malo pažljivije da pratite ono što se dešava na sednici. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
I vrapci na grani znaju da je SNS i gospodin Aleksandar Vučić sinonim za borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije u Srbiji, a vi ako ne mislite tako, i ko god ne misli tako, slobodno možete da izađe pred građane Republike Srbije, pa da tako nešto kažete i zamerite. Mislim da bi se to kosilo sa izjavama predsednika DS koji je tako nešto otvoreno priznao. Sa druge strane, u nečemu ću morati da ispravim gospodina Milivojevića, to nije moravska magistrala, već moravski koridor i radi se o punom profilu autoputa, ne o magistrali, u dva pravca po tri kolovozne trake. Ne radi se o magistrali. Međutim, ono u čemu se takođe mogu složiti sa vama jeste da se u prethodnim garniturama i u prethodnoj vladi mnogo više radilo na promovisanju u odnosu na rad. Promovisalo se mnogo toga. Promovisao se i, kako je prethodni predsednik države rekao, motor vej umesto Ibarske magistrale, pa od motor veja nije ostalo ništa. Dva bagera, tri dana, posle ta tri dana nestalo je i tih bagera. Tu je razlika. Jedno je promocija, jedno su mediji, jedno su sitni politički poeni koji se na taj način dobijaju, a drugo je konkretizacija, a to da "bez" ostaje, kao sinonim, pokazali smo po mnogima koji su procesuirani. Nije ih SNS procesuirala. Institucije sistema, sistem mora da ojača, svako mora u Srbiji da radi svoj posao, a ne da radimo mi. Ovde moramo da radimo na zakonima, da ta zakonska rešenja budu produkt naše polemike i da budu kvalitetni, a oni koji su plaćeni za to, istražni, sudski organi, totalno operisani od politike, moraju da rade te poslove.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika.
Tu ste, gospodine Babiću, kontradiktorni. Naime, slažemo se da je sistem taj koji moramo izgraditi, da sistem sprovodi borbu protiv korupcije i kriminala na osnovu zakona. Istovremeno govorite da je personifikacija Aleksandar Vučić. To je već, plašim se, idolopoklonstvo. Nemojte se ljutiti. Svaki pojedinac, ma kako radio svoj posao, ne može biti iznad zakona, države i ne možemo promenom jednog imena i prezimena da izgubimo najnormalniji civilizacijski odnos borbe protiv kriminala i korupcije. Nemojte terati ljude u ovoj Skupštini da se zaklinju pred nečijom bistom i da kažete da ako se spomene ta borba da se misli na određeno ime i prezime. Taj čovek koga spominjete ne bi ni sam voleo to što vi govorite. Ne možete tako selektivno ovome prilaziti. Zamislite, kada DS vrlo brzo dođe u situaciju da iznese šta sve nije ispunjeno, a šta je najavljeno, to je mač sa dve oštrice na koji smo se mi već posekli, što ste sami rekli. Svaki put vas molim - pogledajte novinske natpise u zadnja dva meseca, već ima preko 40% onoga što je gromoglasno najavljivano, a nije se još desilo. Još ste daleko od realizacije. Ne žurite, gospodine Babiću. Pustite sudove da bar jedan taj predmet završe. Nije u redu da pričate o "motorveju". Zamislite kad mi izvadimo vaše "motorveje", od krađe na izborima do hiljadu stvari koje ste iznosili. Mislim da to nije pametno i kosi se sa ovim o čemu se radi. Inače, slažem se da treba da se vratimo na temu, ali… (Predsedavajuća: Molim vas, gospodine Stefanoviću, treba da poštujemo dostojanstvo. Dakle, nemojte pominjati nikakvu krađu. Da vam kažem nešto, prvo, činjenice da bi bile činjenice treba da se dokažu, tako da to nemojte pričati u Narodnoj skupštini, vas molim.) Slažem se. Samo sam citirao predsednika države i prvog potpredsednika Vlade.
Hvala. Reč ima gospodin Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde očigledno dolazi do zamene teza. Čujem retoriku koja je bila pre 13 godina. To vreme je prošlo. Godine 2000. neka druga politička opcija je došla na vlast i pokazala je šta zna i ume. Tu su mnogi govornici koji su govorili pre mene bili u pravu - mi koji smo sada na vlasti trebamo nešto da naučimo, a učimo od vas kako ne treba raditi, po onoj narodnoj: "Pametan se uči na tuđim greškama, a neko drugi na svojim". Znači, nismo spremni da ponovimo iste greške koje ste vi pravili i nemojte više da spominjete kako ćemo da zapošljavamo ljude. Ne možemo mi da zaposlimo za šest meseci ono što je upropašćeno za šest godina. Mnogo je teže popraviti nego razrušiti, zato ne treba neka velika pamet da nešto srušite i upropastite. Hvalite se Inđijom. Dođite u moj Požarevac. Dođite u Požarevac da vidite šta radi tamo. Pola "Bambija" i to je sve. Dotle ste doveli državu. Nemojte da spominjete kako je neko uspešan ili neuspešan. Slažem se da institucije treba da vode borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije. To je baš više puta taj isti Aleksandar Vučić rekao kao potpredsednik Vlade i ministar. On nije zadužen da vodi svoj lični rat, niti to radi, to rade državni organi. Ali, problem je u tome što mi nismo do sada imali državne organe u punoj snazi kako treba. Zato ste izgubili vlast. Zašto su nam odlazili investitori u poslednje tri-četiri godine? Zato što su postali… (Predsedavajuća: Vreme!) …10%. Zašto se ne izdaju dozvole? Zašto ima ćutanja administracije? To je sve postojalo u onom periodu dok ste vi bili na vlasti i pred tim ste zatvarali oči i puštali da to tako ide. Ne krivim i ne sumnjičim nikoga od vas pojedinačno, ali ste svojim nečinjenjem doveli do toga da sistem propada, urušava se, a najviše su trpeli građani. To je tih 200.000 radnih mesta koje smo izgubili u poslednje tri-četiri godine.
Hvala, gospodine Arsiću. Reč ima gospodin Zoran Babić. Izvolite.
Sada je gospodin Veroljub Arsić rekao ono oko čega se zaista svi slažemo. Istrage i sve što je vezano za borbu protiv kriminala i korupcije trebaju da vrše institucije sistema. Mislim da protiv toga niko u ovoj sali ne može da kaže bilo šta loše. Međutim, ono što je i gospodin Arsić takođe malopre rekao, a šta je bilo do sada? Pa i do sada je Srbija imala sudove, istražne sudije i policajce. Mi nikoga nismo zamenili. Nismo doveli svoje, a promenili njihove. Nismo promenili nikoga. Sve su to ljudi koji su postavljeni u prethodne četiri, pet ili šest godina, ali je bio potreban neko da se pojavi, a taj neko ima ime i prezime i zove se Aleksandar Vučić, koji je skinuo lance sa ruku onih ljudi koji trebaju da stavljaju lance na ruke onima koji su se bavili kriminalom i korupcijom. Zbog toga kažemo beskompromisna borba, jer bez obzira do kojeg se imena dođe, bez obzira koja cena svega toga bila, da li ove fotelje ili bilo čije ministarske fotelje, beskompromisna borba protiv kriminala i korupcije će da se nastavi. Srbija je dobra njiva, ali puna korova. Slažem se, gospodine Stefanoviću, tek smo na početku i mnogo posla nas čeka. Ne spavamo na lovorikama. Nismo rekli – odlično, evo, porasli smo, evo, sve smo završili. Ne, nije istina. Mnogo posla nas još čeka i svesni smo toga. Mnogo je izazova, ali smo spremni po bilo koju cenu, i neka ta cena bude i vlast, jer se u vlasti nismo rodili, ali ovu dobru našu njivu da bi zasejali moramo da očistimo od korova. Siguran sam da će svako kome je Srbija na srcu to prihvatiti i podržati.
Hvala. Molim narodne poslanike, baš smo se dosta udaljili od teme, da probamo da se vratimo na temu. Reč ima gospodin Milivojević, replika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, još pretprošli put sam pomenut imenom i prezimenom, pa je prošlo malo više vremena, ali čisto istine radi - nije lepo da tako govorite o sadašnjim koalicionim partnerima da su oni radili samo marketinške akcije. Ponoviću pošto niste razumeli i čuli – nije lepo da tako govorite o sadašnjim koalicionim partnerima da su samo radili marketinške akcije. Znam ja da je to auto-put predviđen za Kruševac. Čisto da vas informišem – grad Kruševac, u kome je DS imala odlučujuću ulogu u upravljanju tim gradom u protekle dve godine, je jedini grad koji je uradio eksproprijaciju zemljišta za izgradnju auto-puta i sadašnjoj vlasti, koju vodi SNS, prilično olakšao posao izgradnje auto-puta. Nemojte mnogo da učite na greškama, nije to dobro, ni na svojim, ni na tuđim, učite na fakultetima. Tamo gde učite nemojte da kupujete diplome, nego lepo ako treba sve diplomirate, završite fakultet. Najbolje je kad se na fakultetu uči, verujte. Kada govorite o tome da je Srbija dobra njiva puna korova, nemojte da zalivate korov. Hajde da zajedno gradimo institucije. Ne grade se institucije tako što jedan čovek bude i potpredsednik Vlade i ministar i portparol Specijalnog tužilaštva, nije dobro da se gradi kult ličnosti. Imali smo ubistvo u holu Skupštine. Ne treba nam novi kult ličnosti. Svi zajedno da gradimo institucije, svi zajedno da pomognemo svim ljudima koji taj posao rade i tu ćete uvek imati saradnju i pomoć DS. Tu vam mi nećemo biti opozicija. Mi ćemo vam tu pomagati. Mi smo institucije gradili. Evo sutra idealnog dana da pokažemo kako se grade institucije, biće jedna vrlo zanimljiva tačka i tu ćemo pokazati svoj odnos prema institucijama. Ja bih da ovaj krug replika sa moje strane završim, pre svega uvažavajući gospodina Krkobabića koji je ovde ipak čitavog dana, a ove rasprave možemo i narednih dana da vodimo, tako da dalje neću učestvovati u replikama. Već je sedam sati i treba imati poštovanja prema ljudima koji su ovde došli. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Rističević po povredi Poslovnika.
Dame i gospodo, reklamiram član 104. a to je pravo na repliku. Jeste to diskreciono pravo predsedavajućeg da odredi ko ima pravo na repliku, ali je u prethodna dva stava propisano kada jedan poslanik ima pravo na repliku. Ne znam po kom poslovničkom osnovu je moje prethodnik dobio pravo na tu repliku. Koliko znam, niko ga nije pomenuo. Koliko znam, nije ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Koliko znam, nije ni šef poslaničke grupe. Ponovo ponavljam, nemam ništa protiv favorizovanja opozicije, ali to treba imati neku meru. On je više puta aludirao u mom pravcu spominjući Inđiju, ne znajući da Goran Ješić nije tvorac industrijske zone, već ja. On to vrlo dobro zna. On vrlo dobro zna i koja firma je tamo napravljena.
Gospodine Rističeviću, zaista ne mogu da vam dozvolim da replicirate da ne bih ja prekršila Poslovnik, a moramo da nastavimo sa radom, pa vas najlepše molim da uvažavate…
Sačekajte malo. Dakle, bez obzira što je aludirao u mom pravcu, bez obzira što je govorio neistinu, nisam tražio pravo na repliku jer sam smatrao da bi prekršio ovaj stav 104, a vi ste njemu dozvolili nekoliko puta da se ovde ponaša kao da on vodi ovu sednicu, a pri tome se uvredljivo izražavao koliko je hteo i pri tome nije dobio nijednu opomenu. Nisam pristalica tih opomena, ali vas molim da ubuduće uhvatite neku ravnotežu da ne obespravite opoziciju, ali i da mi ne dođemo u poziciju da moramo da se branimo od njihovih grešaka. Hvala.
Hvala. Smatram da nisam prekršila član 104, s obzirom da sam dala reč gospodinu Milivojeviću, jer se neko od prethodnih govornika pozvao na njegovo izlaganje. Da li želite u danu za glasanje da se izjasnimo? (Ne) Hvala. Gospodine Šajn, po kom osnovu se vi javljate? Reč ima gospodin Šajn.
Javljam se po članu 107. zato što mislim da je povređeno dostojanstvo Skupštine, a ujedno se javljam iz činjenice da su spominjani koalicioni partneri SNS.
Nemate pravo da replicirate kada se javite za povredu Poslovnika, to sam rekla više puta do sada.
Hoću samo o Poslovniku. Od ovoga ću da odustanem.
Možete samo o Poslovniku da govorite, pošto sam i gospodina Rističevića prekinula, molim vas.
Od ovog drugog ću da odustanem. Želim samo da ukažem da hoću da budem konstruktivan. Zašto smatram da je povređen Poslovnik? Nedopustivo je da neko govori o krađi i da neko govori da se kralo na izborim, a da ne spomene ko je uizbornoj kampanji delio na dan izbora jednu patiku, a tri dana posle izbora drugu patiku, a da to govori da je to neko ko je u koaliciji sa SNS bio na izborima. Nisu ti glasovi išli ovoj izbornoj listi, nego izbornoj listi nekih drugih ljudi.
Gospodine Šajn, lepo sam vas zamolila.
Evo, poslednja rečenica.
Ne mogu da vam dam reč jer smo predaleko otišli i mislim da ovo izaziva dalje komentare.
Kažem da to nije dobro.
Slažem se sa vama, ali to ćemo nekom drugom prilikom. Reč ima gospodin Babić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, tačno je da izvršena eksproprijacija zemljišta na teritoriji grada Kruševca i da je time u mnogome olakšan početak ovih radova. Slažem se, jer bi bila neistina bilo šta drugo reći. Međutim, što se tiče tog motorveja i promocije motorveja od Ibarske magistrale, ne može da se slaže protiv onoga što je rečeno u kamere svih mogućih elektronskih medija u Srbiji, a to je radio samo i isključivo bivši predsednik države, bivši predsednik DS Boris Tadić, nišaneći pravcem prema Ljigu, govoreći o nekim terminima koji, naravno, nikada nisu ispunjeni. O stručnosti govori i sledeća činjenica koju nikada neću moći da zaboravim, da se u obilasku obilaznice oko Beograda tvrdoća asfalta ispitivala nekako rukama. Ako je kolega aludirao na moj fakultet, završio sam Mašinski fakultet Univerziteta u Beogradu 1996. godine, u roku, sa jednim dobrim prosekom. Ponosim se time i nikada neću dozvoliti ni sebi, a ni mojim saradnicima da tvrdoću asfalta ispituju odokativno ili rukački.
Hvala. Gospodin Stefanović replika. Izvolite.
Dobro, stvarno smo otišli predaleko. Samo kratko ću da odgovorim i da zamolim poslanike da se vratimo na temu. Ako ste mislili na motorvej, asfalte, možda ste mislili na ministra Mrkonjića, pretpostavljam. Ali i da je tako, a nije gospodine Babiću, sada imamo ministra za levu stranu puta i ministra za desnu stranu puta i oni će to očas da poprave, siguran sam. Međutim, hteo sam nešto drugo da vas zamolim. Pošto smo razgovarali o tome i jako smo se odmakli od teme, razgovarali o borbi protiv korupcije i kriminala. Znači, molim vas, mislim da je pametnije da i vi i drugi prestanu da govore o tome kako je bilo loše, zato što građani već ne veruju u to što pričate jer je situacija u Srbiji jako ekonomski loša. Ovo vas već peti put molim, ako mislite tako da idete pred građane Srbije, izvolite slobodno, nama ćete olakšati posao. Ako mislite da će oni biti zadovoljni, da će im posao naći i hleb, priča o vašoj prodavnici u kojoj je jedan lepo namešten izlog, koji se zove Aleksandar Vučić, a unutra vam prašina i paučina. U toj vašoj prodavnici, gospodo, nema ničeg, sem izloga i to građani znaju, zato što posla nema. Možete da pričate koliko god hoćete - ovi su bili gori od nas. Niste više u kampanji, izbori su završeni. Ljudi čekaju odgovore. Nemojte na svako naše pitanje da odgovarate – vi ste radili lošije. To građane Srbije više ne zanima. Zanima ih šta ćete vi sada da uradite. Nažalost, predstavljate, ne vi lično, Vladu najava, Vladu koja najavljuje a ne sprovodi bilo šta. To je problem ove vlade. Ni ekonomske politike, ni poslova, najave, najave, najave. Rezultati vrlo tanki. Hvala.
Gospodine Arsiću, dobićete i vi pravo na repliku. Ovim završavamo replike.
Hvala, svakako neću više da se javljam. Dame i gospodo narodni poslanici, opet tvrdim da je ovde bilo zamene teza, opet se nešto drugo priča, što ne odgovara istini. Mi u izbornoj kampanji nismo obećavali lep život. Mi smo samo obećavali jedno pravedno društvo. Oni koji su obećavali bolji život, lepši život, 200.000 novih radnih mesta, ukinuli su 200.000 radnih mesta. Zato su i izgubili izbore. Svako ko se iole malo razume i u državu, ko se iole malo razume u ekonomiju, zna da ni država ni ekonomija ne mogu da funkcionišu dok je društvo opterećeno korupcijom. Zato je i Srbija bila, kao država, do formiranja ove Vlade, na jednom izuzetno, izuzetno niskom mestu po pitanju privlačenja stranih investicija. Znači, da bismo doveli nekog ko će da nam otvori nova radna mesta, moramo prvo da sredimo sistem, institucije sistema. Pogledajte, Narodna skupština jeste institucija, pogledajte poslovnike kako su se menjali dok ste bili na vlasti. Ovaj poslovnik koji sada koristimo koji je napisao bivši predsednik Skupštine iz DS, pa onda ministar, a onda ga je samo Nenad Konstantinović samo malo doradio i pustio u proceduru, pričamo o Oliveru Duliću, sveli ste poslanika na dva minuta po amandmanu. Šta je bilo sa institucijama? Je li predsednik države institucija? Što je pripadao samo DS bivši predsednik? Što nije mogao da bude i moj predsednik? Zato što je bio predsednik DS. To je rušenje institucije sistema. Isto je bilo i u pravosuđu, isto je bilo i u tužilaštvu, isto je bilo po lokalnim samoupravama. (Predsedavajuća: Vreme.) Da bismo počeli bolje da živimo, prvo institucije sistema moraju da preuzmu svoju izvornu funkciju, na tome radimo. Verujte, nije to baš tako lako.
Hvala gospodine Arsiću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam - da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Momo Čolaković.
Poštovana potpredsednice, predsedništvo, poštovani potpredsedniče Vlade sa saradnicima, uvaženi narodni poslanici, namera mi je da, u ime poslaničke grupe PUPS, kažem…
Gospodine Čolakoviću, izvinite, molim vas, samo malo. Pošto niste ovlašćeni predstavnik, lepo sam pitala ko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč, vi nemate pravo, zaista, na reč. Izvinjavam se.
Ovlašćeni predstavnik.
Nismo dobili obaveštenje da ste vi ovlašćeni predstavnik. Niko nije ovlašćen predstavnik za ovu tačku. Zaista ne mogu da vam dam reč. Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Da li ministar Krkobabić želi reč? (Da) Samo se prijavite, molim vas. Izvolite ministre.
Gospodo iz predsedništva, gospodine predsedniče, gospodo narodni poslanici, dame i gospodo, hvala vam što prisustvujete današnjoj raspravi, hvala vam na današnjoj saradnji. Ako zanemarimo onaj deo rasprave koji nije imao nikakve veze sa temom koja je danas bila na dnevnom redu, da ja mogu bez ikakve lažne skromnosti da kažem da je ova rasprava bila izuzetno korisna i plodotvorna s obzirom na zadata koji je današnja sednica imala. Znam da ove dve konvencije neće doprineti ko zna kolik rešenju nezaposlenosti, odnosno zapošljavanju ljudi u ovoj zemlji gde je tako veliki broj da je nemoguće to jednim potezom bez obzira kakav on bio rešiti. Međutim, sasvim je sigurno do za ovo ministarstvo i mene lično ova današnja rasprava predstavlja sa usvajanjem ovih konvencija, ako budu usvojene, predstavlja jedan zadatak da odgovornije radimo, da sve institucije koje se bave problemom zapošljavanja, problemom o kome smo danas govorili ključno na osnovu ova dva akta Međunarodne organizacije rada sigurno će biti od koristi i imaćemo u vidu da svaki dobar predlog još jednom proučimo, da vidimo da se ugradi u sistem, da bismo što je moguće sistem napravili efikasnim. Međutim, dozvolite mi da primetim jednu malu opasku. Sva izvinjenja svima. Današnja rasprava je u velikoj meri govorila o posledicama, a vrlo malo o uzrocima. Dakle, nezaposlenost u Srbiji je rezultat dugogodišnjih uzroka i grešaka koje su počinjene u ovoj zemlji i neće ih biti moguće rešiti ni jednim aktom, ni jednom rezolucijom. Zato će biti potrebno dosta vremena, dosta pameti, dosta upornog rada i, naravno, dosta priliva sredstava novih investicija i iz domaćih izvora i iz inostranstva, da bismo stali na zelenu granu, Zato vas molim da današnju raspravu, samo onaj deo koji se odnosi na konvencije, koji se odnosi na zadatke koje je današnja rasprava imala pred sobom, da to uzmemo u obzir kao nešto što je relevantno za naš posao danas. Ovo drugo, ipak da zaboravimo. Nije to previše produktivno ni za koga kada se razvije polemika van dnevnog reda i van teme koja je na dnevnom redu. Hvala vam još jednom. Hvala vam svima na saradnji i hvala vam na pomoći. Sve ćemo vaše predloge uzeti u obzir. Živeli.
Hvala vam. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 181, o privatnim agencijama za zapošljavanje i Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 150, o administraciji rada. Sa radom nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 97 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodna poslanica Olena Papuga. Izvolite.