Vážené paní poslankyně, vážení páni poslanci, vážený pane předsedo vlády, členové vlády, zahajuji 15. schůzi Poslanecké sněmovny a všechny vás tady vítám. Tuto schůzi svolal předseda Poslanecké sněmovny podle § 51 odst. 4 našeho jednacího řádu na základě žádosti 42 poslanců. Pozvánka vám byla rozdána prostřednictvím poslaneckých klubů dne 3. září 2014, a tedy všechny lhůty byly splněny. Prosím, abyste se všichni přihlásili identifikačními kartami a případně mi nahlásili náhradní karty, které používáte, pro protokol. Zatím oznamuji, že čísla náhradních karet pro 14. a 16. schůzi zůstávají v platnosti. Dovolte mi, abych přistoupil k určení dvou ověřovatelů této schůze. Navrhuji, aby ověřovateli této schůze byli poslanci František Laudát a poslanec Jiří Mihola. Má někdo jiný návrh? Není tomu tak. Abychom mohli tento návrh odhlasovat, požádám tedy, aby předsedové poslaneckých klubů reagovali na gong a pozvali další kolegy a kolegyně do sálu. Já vás pro pořádek odhlásím, požádám vás o novou registraci, a jakmile se ustálí počet přihlášených, návrh na ověřovatele schůze schválíme. [[Po chvilce:]]Myslím si, že je dostatek přítomných. Budeme hlasovat v hlasování číslo 1 o schválení ověřovatelů Františka Laudáta a Jiřího Miholy. Kdo je pro? Kdo je proti? Děkuji vám. Hlasování pořadové číslo 1: z přítomných 101 poslance pro 98, proti nikdo. Návrh byl přijat. Konstatuji, že ověřovateli 15. schůze Poslanecké sněmovny jsme určili poslance Františka Laudáta a poslance Jiřího Miholu. Pokud jde o program této schůze, byl stanoven podle pozvánky. Připomínám, že podle § 54 odst. 7 zákona o jednacím řádu rozhodne Poslanecká sněmovna pouze o pořadu uvedeném v žádosti. Nelze navrhnout žádnou změnu ani doplnění pořadu, rovněž tak nelze rozšiřovat schválený pořad. Nyní se přihlásil ještě před hlasováním o pořadu schůze pan předseda vlády Bohuslav Sobotka. Vzhledem k jeho přednostnímu právu mu dávám slovo a konstatuji, že tady mám další přihlášky s přednostním právem ještě před zahájením rozpravy. Budu je podle zákona o jednacím řádu respektovat. Prosím, pane předsedo vlády, máte slovo.
Děkuji. Vážený pane místopředsedo, vážené dámy, vážení pánové, já jsem uvítal tu iniciativu opozice, nebo části opozice, iniciovat svolání mimořádné schůze Poslanecké sněmovny na téma vztahu České republiky k té aktuální bezpečnostní situaci, která je na Ukrajině. Já bych rád využil této možnosti, abych vás informoval o postupu České vlády v této věci. Koneckonců to téma se neobjevuje na pořadu jednání Poslanecké sněmovny poprvé, už v minulosti tady na plénu proběhly debaty, které se týkaly situace na Ukrajině. Touto věcí se zabýval i výbor pro evropské záležitosti, schválil v tomto směru doporučení pro postup vlády. A já si myslím, že je naprosto přirozené, že se na půdě českého parlamentu takováto debata vede, protože ona se vede v každé hospodě dneska, vede se na náměstích, vede se tam, kde se lidé potkají, vede se v domácnostech, u televizních zpráv. Prostě lidé v České republice se o situaci na východě Ukrajiny velmi intenzivně zajímají a bylo by naprosto nepřirozené, pokud bychom se tady v Poslanecké sněmovně tvářili, že je všechno v pořádku a že bychom se měli zabývat jenom jinými otázkami, než je právě ta aktuální krize na Ukrajině. Já bych si dovolil na začátek, aby bylo zřejmé, o čem diskutujeme, seznámit Poslaneckou sněmovnu se závěrem posledního jednání Evropské rady v této věci. Nebudu se vracet k tomu, co Evropská rada schválila v minulosti, ale myslím si, že je potřeba podívat se na ten poslední aktuální postoj, který byl zaujat v noci z 30. srpna, v sobotu v noci, bylo to ještě předtím, než bylo dosaženo současného příměří, které je v tuto chvíli na Ukrajině. Musím říci, že Česká republika dohodu mezi prezidentem Porošenkem a povstalci o uzavření příměří velmi výrazně uvítala. Dovolte mi, abych ocitoval závěr Evropské rady, ke kterému se připojila také Česká republika. Je to tedy část třetí - Vnější vztahy, Ukrajina: Připomínajíc prohlášení hlav států a předsedů vlád o Ukrajině ze dne 6. března a 27. května a své závěry z 21. března, 27. června a 16. července - z toho je tedy zřejmé, že Evropská rada se tématu Ukrajiny věnovala takřka na všech svých zasedáních, která proběhla během jara a léta letošního roku, a opět se vracím k citaci - Evropská rada je nadále nanejvýš znepokojena pokračujícími a zostřujícími se boji na východní Ukrajině a nepřestává ostře odsuzovat nezákonnou anexi Krymu. Odsuzuje narůstající příliv bojovníků a zbraní z území Ruské federace na východní Ukrajinu, jakož i agresi ruských ozbrojených sil na ukrajinském území. Vyzývá Ruskou federaci, aby okamžitě stáhla všechny své vojenské prostředky a síly z Ukrajiny. Evropská unie znovu opakuje, že je naléhavě zapotřebí udržitelné politické řešení založené na respektování svrchovanosti, územní celistvosti, jednoty a nezávislosti Ukrajiny. A dále tedy v závěru Evropské rady se píše: Evropská rada zdůrazňuje význam bezodkladného provádění mírového plánu prezidenta Porošenka. První krok by mělo představovat vzájemně dohodnuté a realizovatelné příměří, zajištění toho, aby Ukrajina znovu získala kontrolu nad svými hranicemi, a okamžité zastavení přílivu zbraní, materiálů a vojenského personálu z Ruské federace na Ukrajinu, jakož i neprodlené propuštění všech rukojmí držených nelegálně ozbrojenými skupinami i vězňů zadržovaných v Ruské federaci. Evropská rada rovněž opět vyzývá k tomu, aby byl v rámci příměří umožněn okamžitý, bezpečný a neomezený přístup na místo dopadu letadla linky MH 17. Evropská rada opět vyjadřuje podporu cennému úsilí Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě. A další závěr Rady k této věci: Evropská rada vítá trojstranné rozhovory, které byly zahájeny mezi Evropskou unií, Ukrajinou a Ruskou federací o praktických otázkách v souvislosti s prováděním dohody o přidružení, prohloubené komplexní zóny volného obchodu a rozhovory o energetice. Evropská rada všechny strany vyzývá, aby udržely tuto dynamiku v zájmu dosažení hmatatelných výsledků v dohodnutém časovém horizontu. Rovněž je vybízí, aby podporovaly a usměrňovaly stabilní a bezpečnou dopravu zdrojů energie, zejména plynu. Evropská rada vyzývá všechny strany, aby v souladu s mezinárodním humanitárním právem a zásadami neprodleně podpořily a usnadnily činnost mezinárodních humanitárních organizací. Humanitární dopad konfliktu na civilní obyvatelstvo by neměl být využíván k politickým ani k vojenským cílům. Evropská rada vyzývá všechny přispěvatele, včetně Ruské federace, aby podpořili toto mezinárodní úsilí o pomoc probíhající pod záštitou OSN, a to při plném uznání prvořadé úlohy ukrajinské vlády. Evropská rada i nadále monitoruje a vyhodnocuje omezující opatření přijatá Evropskou unií a s ohledem na vývoj situace na místě je připravena přijmout další významné kroky. Tímto přecházím k odstavci, který se týká takzvaných unijních sankcí: Evropská rada žádá Komisi, aby společně s Evropskou službou pro vnější činnost urychleně provedla přípravné práce a do týdne předložila návrhy ke zvážení. Žádá Komisi, aby do svého návrhu začlenila ustanovení, na jehož základě bude každá osoba a instituce jednající se separatistickými skupinami v Donbasu zařazena na příslušné seznamy. A konečně poslední část závěru Evropské rady k situaci na Ukrajině: Evropská rada vítá mimořádná opatření přijatá Komisí, jejichž cílem je stabilizovat zemědělské a potravinové trhy Evropské unie, a to za účelem zmírnění dopadů omezení, která na dovoz některých zemědělských produktů Evropské unie uvalilo Rusko. Vyzývá Komisi, aby situaci monitorovala a zvážila případné přijetí dalších opatření. To je citace ze závěru Evropské rady, který schválily všechny členské země Evropské unie včetně České republiky. Já jsem ho tady záměrně ocitoval celý, protože ve veřejném prostoru, ve sdělovacích prostředcích, ve vyjádření opozice se ten závěr Evropské rady redukuje pouze na debatu o článku 12, kde Evropská rada dává úkol Evropské komisi, aby - abych znovu ocitoval - urychleně provedla přípravné práce a do týdne předložila návrhy ke zvážení. To je závěr Evropské rady z 30. srpna k otázkám dalších sankcí zaváděných Evropskou unií vůči Rusku. Vážené dámy, vážení pánové, já jsem zaznamenal poté, kdy Evropská rada přijala tento závěr, kritiku ze strany opozice, zejména ze strany TOP 09 a ODS. Tyto dvě politické strany požadovaly, abych podpořil sankce, které bude zavádět Evropská unie vůči Rusku. Dámy a pánové, já jsem nemohl v tu noc z 30. na 31. srpna podpořit sankce připravované Evropskou komisí především proto, že žádný konkrétní návrh sankcí nebyl na stole. Já se pak ještě samozřejmě vyjádřím ke všem těm otázkám, které nás napadají a které napadají velmi často i občany České republiky, pokud jde o smysl sankcí, jejich efektivitu v té současné situaci. Ale dovolte mi, abych se nejprve soustředil na ten okamžik sám, na to, co se skutečně odehrálo na jednání Evropské rady 30. srpna. Dne 30. srpna byl schválen ten závěr, s kterým jsem vás seznámil. Byla zaúkolována Evropská komise, aby připravila návrh, konkrétní návrh na zavedení dalších sankcí. V situaci, kdy jsem neznal podrobnosti tohoto návrhu, zachoval jsem se tak, že jsem si vyhradil právo, abych s některou z částí tohoto návrhu vyjádřil nesouhlas. Vyhradil jsem si také právo jako předseda vlády České republiky, abych vůči tomu návrhu Evropské komise uplatnil připomínky. Pokládal jsem za naprosto nemožné, abych podepsal bianco šek v oblasti hospodářských sankcí zejména proto, že nebyla známa jejich přesná podoba, zejména proto, že nebyla známa jejich struktura, a zejména proto, že nikdo nemohl v tu chvíli vědět, jaký bude přesný dopad těchto nově zaváděných sankcí na českou ekonomiku. [[(15.10 hodin)]] Dámy a pánové, domnívám se, že každý z vás, pokud by byl na mém místě a chtěl se zachovat odpovědně vůči občanům České republiky, by se musel zachovat stejně. Prostě není možné podepsat dopředu něco, o čem neznáme žádné podrobnosti. A kdybych to podepsal a odsouhlasil a dopředu řekl "ano, Česká republika se vším, co navrhne Komise, bude souhlasit", tak byste se mě zcela oprávněně ptali: "Vážený pane premiére, a s čím jste tedy souhlasil na jednání Evropské rady? Popište nám ty podrobnosti sankčních opatření. S čím vlastně Česká republika vyjádřila souhlas?" Já bych vám v takové situaci k tomu nemohl říci vůbec nic. V sobotu v noci byl přijat tento obecný závěr Evropské rady. Já jsem si vyhradil právo, abychom uplatnili připomínky ke konkrétní podobě sankcí. Teprve v úterý ráno po deváté hodině Evropská komise předložila konkrétní návrh sankcí v té struktuře, která navazuje na minulou fázi. V úterý ráno ho dostala i Česká republika. Ten návrh jsme postoupili příslušným ministerstvům, požádali jsme je, aby vyhodnotila potenciální dopady na Českou republiku. Požádali jsme je, aby označila rizika, která se týkají českého exportu a české ekonomiky, a možné dopady do obchodní bilance, do zaměstnanosti. Připravili jsme poziční materiál a ve středu vláda schválila mandát pro naše vyjednavače. Součástí toho mandátu bylo uplatnění připomínek k těm částem návrhu sankcí, kde jsme identifikovali největší možná rizika pro český průmysl a pro zaměstnanost lidí tady v České republice. Jsem přesvědčený, vážené dámy, vážení pánové, že vláda nemohla postupovat jinak. Jako vláda suverénního státu přece musí zohledňovat národní zájem, musí zohledňovat zájem České republiky při vší snaze udržet jednotný postup Evropské unie a NATO vůči krizi na Ukrajině. Je to vláda, která odpovídá občanům České republiky, a posouzení tohoto návrhu sankcí a vyhodnocení dopadu přece patří mezi základní úkoly každé odpovědné vlády. Mohu vás ujistit a mohu ujistit i zástupce ODS a TOP 09, že podobným způsobem postupovaly všechny další členské země Evropské unie. Všechny státy si analyzovaly dopad návrhu Komise na jejich ekonomiky. A mohu vás také ujistit o tom, že připomínky nevznesly jenom státy, které vyjádřily skepsi nad eskalací sankcí na jednání Evropské rady 30. srpna večer, ale i řada dalších zemí. Vláda tedy na svém středečním zasedání schválila mandát pro české vyjednavače a já bych rád vyjednavačům poděkoval, protože během čtvrtečního a pátečního jednání se v Bruselu podařilo všechny zásadní výhrady České republiky uplatnit. Jednalo se nám - a teď se vrátím k tomu věcnému zaměření - jednalo se nám za prvé o to, abychom uchránili strojírenský export v oblasti tzv. zboží dvojího užití. Hrozilo tady, že bude zastaven export obráběcích strojů do Ruska v rozsahu zhruba ročního obchodu kolem tří miliard korun. Stejně tak hrozilo, že bude ohrožen export technologií, které souvisí s fungováním rafinérského průmyslu v oblasti zpracování ropy v Rusku. Tam se potenciál ohrožení našeho exportu pohyboval v rozsahu pěti miliard korun. Ta opatření, která jsme navrhli do sankcí, a úpravy, které jsme prosadili do aktuální podoby sankcí, znamenají pozitivní dopad, to znamená, snížili jsme riziko ohrožení našeho exportu v rozsahu cca osmi miliard korun. Své návrhy prosadily i další státy, své připomínky uplatňovaly i další země. A návrh byl tedy v konečné fázi v pátek doladěn a bylo dosaženo shody mezi všemi členskými státy. Vzhledem k tomu ale, že současně v pátek bylo uzavřeno příměří mezi Ukrajinou, ukrajinskou vládou, prezidentem Porošenkem na jedné straně, a ukrajinskými povstalci na druhé straně, tak Evropská rada, respektive Evropská komise po konzultaci s členskými zeměmi odložila proceduru formálního schvalování páteční dohody s tím, aby byl poskytnut časový prostor, aby mohlo být příměří vyhodnoceno. Italské předsednictví požádalo určité odložení termínu, kdy sankce vstoupí v platnost, a současně se bude ještě hledat mechanismus, aby bylo možné následně, pokud příměří bude trvat a situace na Ukrajině se zčásti zklidní, tak jak to požadovala Evropská rada ve svém politickém závěru, tak aby Evropa mohla od těchto sankcí ustoupit. Situace je tedy nyní taková, že Česká republika prosadila své připomínky k podobě nových sankcí, české vládě se podařilo ochránit velkou část našich hospodářských zájmů a sankce v tuto chvíli čekají na to, kdy formálně vstoupí v platnost. Na půdě Evropské unie se vede debata o tom, jestli teď je ta vhodná chvíle v situaci, kdy došlo k uzavření příměří, kdy podle prohlášení prezidenta Porošenka se část ruských vojáků stahuje do Ruska, jestli teď je ta vhodná chvíle, aby přišla Evropská unie s tím, že bude dále eskalovat hospodářské sankce vůči Rusku. Já osobně jsem přesvědčen o tom, že by bylo vhodným gestem ze strany Evropské unie, pokud by se připravené sankce odložily, pokud by se jejich účinnost pozastavila právě v závislosti na tom, jestli na Ukrajině bude i nadále dodržováno příměří. Pokud jste poslouchali závěry Evropské rady, tak řada těch procesů, ke kterým Evropská rada 30. srpna vyzvala, se konečně rozběhla. Bylo uzavřeno příměří, dochází k výměnám zajatců. To jsou první pozitivní kroky, ke kterým došlo. A podle mého názoru by Evropa měla podpořit jednoznačně politicky pokračování dialogu. Vážené dámy, vážení pánové, to byl stručný popis toho, co se odehrálo na Evropské radě a co se odehrálo po jednání Evropské rady. Jsem přesvědčený o tom, že vláda postupovala odpovědně. Postupovala jako vláda suverénního státu. Dovolte mi ještě v druhé části mého vystoupení, abych se vyjádřil v diskusi o sankcích jako takových. Evropská unie postupně přijala sérii hospodářských sankcí vůči Rusku. Rusko na to reagovalo první vlnou svých protisankcí a v tuto chvíli diskutuje a hovoří o další vlně protisankcí, které chce přijmout proti ekonomikám zemí Evropské unie. Pokud se podíváme na to, jaký vliv měly hospodářské sankce ze strany Evropské unie na chování Ruska, je evidentní, že sice sankce poškodily ruskou ekonomiku, ale chování Ruska nezměnily. Když se podíváme na to, jaký vliv sankce měly na vnitropolitickou situaci v Rusku, tak nepochybně došlo k tomu, že sankce stmelily ruskou společnost kolem prezidenta Putina. Ruská opozice kritizuje sankce, to znamená, sankce nemají podporu ani mezi ruskými opozičními stranami. A pokud se podíváme na příčiny krize na Ukrajině, tak je zřejmé, že ty příčiny jsou ryze politické a že jde o politické cíle ze strany Ruska, které nemohou být a nebyly žádným způsobem změněny nebo vychýleny tím, že Evropská unie začala zavádět hospodářské sankce. Jsem přesvědčen o tom, že spirála sankcí a spirála růstu napětí mezi Evropskou unií a Ruskem, mezi západním světem a Ruskem, nemůže vyřešit podstatu sporu, ke kterému došlo na východní Ukrajině a na Ukrajině jako takové. Ten spor souvisí s rozdílnými geopolitickými ambicemi, které má na jedné straně Rusko a které má na druhé straně Evropská unie a které má NATO. Ten spor souvisí s tím, že Rusko nechce akceptovat právo Ukrajiny, aby sama rozhodla o tom, do jakého integračního uskupení bude patřit. Ten spor souvisí s tím, do jaké míry je Ukrajina historicky, kulturně, ekonomicky, jazykově s Ruskem propojena. Ten spor souvisí s tím, do jaké míry byly a nebyly řešeny národnostní problémy, které na Ukrajině objektivně existují. Celou řadu těchto složitých problémů nemohou vyřešit sebetvrdší plošné hospodářské sankce, které bude přijímat Evropská unie vůči Rusku. Ten problém může vyřešit pouze změna diplomacie a taková aktivní diplomacie, která předejde tomu, že se ten geopolitický konflikt bude řešit formou současné války, k níž dochází na východě a jihovýchodě Ukrajiny. Já jsem skeptický, pokud jde o efektivitu sankcí. Tu skepsi na jednání Evropské rady jsem nevyjádřil jenom já. Vyjádřila ji i řada dalších předsedů vlád jednotlivých členských zemí. Já jsem skeptický, pokud jde o ten postup, který byl zvolen ve vztahu k řešení krize na Ukrajině. A jsem především skeptický k tomu, aby byla zde snaha řešit ten problém bez toho, aniž by tady probíhala jednání i mezi Ruskem a Evropskou unií i mezi Ruskem a Ukrajinou. [[(15.20 hodin)]] Myslím si, že je také důležité, abychom mluvili nejenom o dopadu hospodářských sankcí na Rusko, ale abychom také nezakrývali skutečnou ekonomickou a sociální realitu na Ukrajině. Určitě je dobře, že Evropská unie poskytla Ukrajině v této složité situaci podporu, a nepochybně jí Evropská unie bude tu podporu poskytovat, ale ty vážné hospodářské a sociální problémy, které na Ukrajině existují, nemohou být vyřešeny pouze tím, že budou financovány ze strany Evropské unie nebo Mezinárodního měnového fondu. Ukrajinu čeká celá řada složitých reforem. Pokud se nepodaří dosáhnout míru na Ukrajině a dohody s Ruskem, tak Ukrajinu možná letos v zimě čeká vážná humanitární krize. Pokud nebudou obnoveny dodávky plynu, tak tady je vážný problém, který bude muset Ukrajina řešit. Pokud se nepodaří najít nová odbytiště pro ukrajinský export, který byl směřován do Ruska, tak Ukrajinu čekají i vážné hospodářské problémy. Já si myslím, že tyto věci není možné zjednodušovat, není možné si nasadit růžové brýle a není možné ignorovat reálné problémy, které tady hrozí a které nás čekají. Tím, že Evropská unie uzavřela asociační dohodu s Ukrajinou, tak logicky na Ukrajinu vstoupila a bude muset se aktivně podílet na řešení těch problémů, které na Ukrajině jsou. Ale sama Evropská unie ukrajinské problémy skutečně vyřešit nemůže. Já chci jednoznačně za vládu České republiky - a učinil jsem to i na jednání Evropské rady - podpořit mírové iniciativy prezidenta Ukrajiny Porošenka. Myslím si, že uzavření příměří se separatisty byl významný státnický čin. Dokážu si představit, že na obou stranách ti, kdo se dohodli na příměří, musí čelit tlaku radikálů, kteří žádné příměří nechtějí a tlačí na obou stranách na pokračování bojů. Čili chci jednoznačně ocenit krok prezidenta Porošenka, chci jednoznačně ocenit jeho mírový plán. Česká republika nepochybně bude podporovat prodloužení příměří a realizaci mírového plánu, který umožní, aby se na východní Ukrajině lidé přestali zabíjet, aby se tam nezhoršovala sociální, ekonomická i humanitární situace. Tady musí hrát důležitou roli také Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě, důležitou roli musí hrát i Organizace spojených národů, prostě všechny síly a diplomatické iniciativy, které mohou pomoci k uklidnění situace na východě Ukrajiny. Vážené poslankyně, vážení poslanci, tolik velmi stručně na úvod té diskuse, kterou očekávám v Poslanecké sněmovně, popis postupu vlády v této věci. Jsem přesvědčen o tom, že vláda skloubila rovnovážným způsobem náš zájem na tom, aby se Evropa neštěpila, aby vůči krizi na Ukrajině vystupovala společně, a současně jsme se snažili maximálním způsobem prosadit naše národní zájmy a snažili jsme se maximálním způsobem ochránit naši ekonomiku. Děkuji.
Děkuji panu předsedovi vlády za jeho úvodní projev. Jsme stále ještě před zahájením schůze, ale mám zatím sedm přihlášených k tomuto tématu, tedy k pořadu schůze, ke kterému diskutujeme. Nyní pan předseda Okamura, připraví se pan poslanec Radim Fiala s přednostním právem. Poté pan poslanec Petr Fiala, paní kolegyně Jermanová, poté já, pan kolega Schwarzenberg a Zaorálek. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Vážený pane předsedající, dámy a pánové, nejsem rozhodně rusofil ani obdivovatel Putina a snažím se vždy každou událost vidět nezaujatě a posuzovat ve všech souvislostech. Z tohoto pohledu mi nezbývá než k situaci na Ukrajině konstatovat, že politika sankcí je pro Českou republiku cestou do pekel. A to nijak nehodnotím nebo nechci rozebírat to, že mnoho tvrzení v této souvislosti nebylo dodnes řádně doloženo, konkrétně dodnes ani oficiálně nevíme, kdo např. sestřelil malajsijské dopravní letadlo, přestože mnohá média měla už od začátku jasno a podsouvala nám toho správného viníka. Lží a výmyslů ohledně Ukrajiny jsme slyšeli za těch mnoho měsíců dost a dost. Vzpomenu si např. na údajnou kolonu ruských obrněnců, kterou sice nikdo nikdy neviděl, ale kterou vzápětí zničila ukrajinská armáda, a to tak, že po ní nezbyl ani šroubek. Naše argumenty - a my je říkáme dlouhodobě a konečně dochází na naše slova -, že sankce s Ruskem nijak zásadně nehnou a jen poškodí českou ekonomiku, jsou myslím již nyní pomalu všem postupně, nebo většině postupně jasné a nemá smysl je opakovat. A musím říci, že tohle podle mého názoru ví i TOP 09 a ODS. Ale mám dojem, že pro TOP 09 a ODS platí v opozici někdy, a možná i v tomto případě, celkem logické heslo, že čím hůře, tím lépe. To znamená udělat si v rámci boje za demokracii dobré jméno, poškodit ekonomiku země, a tím i současnou vládní koalici a vylepšit si pozici pro příští volby. Bohužel tak jako jsou falešné argumenty pro ekonomické sankce jako řešení ukrajinské krize, tak je podle mého názoru falešné také blouznění pravicové opozice o demokracii. Ani jedna z těchto dvou stran si přece nikdy skutečnou demokracii nepřála a nepřeje, a kdykoli to šlo, tak pokusy o demokratické změny v této zemi, tím myslím v České republice, zadupávala do země a naopak z České republiky udělala za poslední léta stát ovládaný konglomerátem stranických elit a podnikatelských kmotrů. Pokud by někdo uvažoval jako demokrat, tak by přece musel nahlas říct, že pokud kdekoli na světě drtivá většina, část občanů, žádá autonomii či samostatnost v zemi, kde jsou původními obyvateli, v zemi, kterou táhnou také ze značné míry ekonomicky a své nároky vyjádří ve veřejném a všeobecném referendu, pak by takto demokraticky legitimizovanou vůli občanů měli přece demokraté respektovat. A když už hovoříme o invazi Rusů, bavme se tedy nejen o dobrovolnících z Ruska na straně lidí, kteří brání své domovy, ale bavme se také vyváženě o invazi pravidelné ukrajinské armády, která plošně bombarduje a ostřeluje těžkými děly i raketami bezbranné civilisty. Bavme se o jednotkách složených z dobrovolníků z řad ukrajinských profašistických a nacistických uskupení. Bavme se o stovkách, nebo velkém množství profesionálních žoldnéřů placených ukrajinskými oligarchy a profesionálech ze zemí NATO, což v médiích prosáklo, že jsou např. z Polska či Litvy, a opět v řadách ukrajinské armády. To, že Rusové pomáhají svým krajanům na Ukrajině, kteří jsou vražděni armádou země, jejímiž jsou sami občany, to znamená Ukrajinci Ukrajince, ukrajinští občané ukrajinské občany, a nikým neřízenými šílenými polovojenskými tlupami, má svou logiku, protože slušný člověk nemůže zůstat k takovým zločinům chladný. I proto zde bojují dobrovolníci z celé Evropy včetně České republiky. A nezapomínejme - a to chci zdůraznit - že bez Majdanu a protiruských zákonů v ukrajinském parlamentu by se Krym neodtrhl a samozřejmě by nenásledoval Doněck a další. Pokud jde o samotné sankce, souhlasit s nimi může skutečně jen hodně nepřemýšlivý člověk anebo člověk, který chce mermomocí z válečného štvaní vytřískat politické body bez ohledu na české občany. My v Úsvitu již od začátku ukrajinské krize prosazujeme mírovou cestu jednání, demokratického sebeurčení, a nikoli konfrontace a stupňování napětí. A jsme rádi, že po mnoha měsících, co to tvrdíme a dokola opakujeme, a mnoha zmařených životech nevinných lidí, k tomuto řešení konečně docházejí i další. Kdyby chtěli být Rusové skutečně na nás opravdu zlí, tak prostě na podzim pod záminkou sankcí zavřou kohoutky s plynem a máme po legraci. Ostatně, jak víme, i Evropská unie se sankcím na Gazprom vyhýbá a hovoří jenom o jakýchsi dceřiných firmách právě proto, že by byly narušeny dodávky zemního plynu. A neměli bychom po legraci jenom my, ale celá Evropa. [[(15.30 hodin)]] Jak víme z veřejných zdrojů, tak v tuto chvíli Putin jedná po celém světě a hledá obchodní partnery. Až je najde, vymění Evropany za Číňany, Indy, Brazilce nebo Mexičany a zjistíme, že ne Rusko, ale my jsme v místech, která se ve slušné společnosti nepojmenovávají. Je to smutný fakt, milí přátelé, ale svět se bez Evropy obejde. Neexistuje totiž bohužel nic, co by jinde neuměli vyrobit stejně, nebo dokonce lépe. Máme za sebou ekonomickou a hospodářskou krizi a jen skutečný hlupák se může pokoušet ji znovu přivolat. Jen skutečný gauner může ničit to, co naši čeští exportéři horko těžko v uplynulých letech vybudovali. Ruský trh jsme opustili jako blázni už jednou v devadesátých letech a byli jsme okamžitě nahrazeni Západoevropany. Trvalo léta práce než jsme si znovu nějakou pozici vybudovali. Je opravdu "velmi moudré" to vše znovu spláchnout, a to jen kvůli podpoře pučistů z Majdanu, kteří vraždí své spoluobčany za to, a s nimi potom navazující lidé, že se demokraticky v referendu rozhodli, že s nimi nechtějí žít v jednom státě. Nikoliv NATO, ale OSN by měla okamžitě zasednout a rozhodnout o mechanismu, který by umožnil demokratické volby na Ukrajině, spojené s referendem, v němž by se občané mohli svobodně rozhodnout o svém sebeurčení. Všichni se tady ohánějí demokracií, ale když přijde na lámání chleba a občané se rozhodnou demokraticky jinak, než rozhodla centrála NATO nebo USA, tak přicházejí na řadu bombardéry. Ti, co odpočátku podporovali násilné řešení na Ukrajině, a my v Úsvitu jsme to odpočátku nebyli, od událostí na Majdanu počínaje - a byla to tady ve Sněmovně značná část, jelikož počítám, že i mlčení je souhlas -, by měli být alespoň upřímní a říci nahlas, že jde o to, oslabit Rusko a přivlastnit si další kus Evropy. A zdůrazňuji, že nejsem žádný rusofil, a už vůbec ne obdivovatel Putina. Vážení kolegové, dovolte mi připomenout několik principů, na nichž stojí skutečná demokracie. Nositelem suverenity je lid. Svou moc lid v demokracii zastupitelům jen propůjčuje, a to dobrovolně, a kdykoliv ji může zastupitelům odebrat. Občané mají nezcizitelné přirozené lidské právo kdykoliv v referendu závazně vyjádřit svou vůli a také rozhodovat o sebeurčení vlastní země. Pokud nějaká vláda koná proti demokratickým rozhodnutím svých občanů, pokud je za jejich přání žít po svém, hromadně vraždí, pak je tato vláda zločinná a odsouzeníhodná. Já tady na tomto místě vyzývám vládu České republiky, aby přestala podporovat takový režim, který vraždí bezbranné civilní občany vlastní země za to, že nechtějí žít ve společném státě. Vyzývám vládu, aby přestala podporovat režim, který bombarduje své jinak smýšlející spoluobčany. Podpora režimů, které vyvolávají občanské války, které páchají válečné zločiny proti vlastnímu civilnímu obyvatelstvu, proti obyvatelstvu se stejným občanstvím, jako mají oni sami, je podle mého soudu nelegitimní. Chápu, že zabíjeni jsou hlavně Rusové, a to se našim jestřábům líbí, a dokonce mají drzost vydávat to za boj o demokracii, ale přese všechno, co nám v minulosti Rusové udělali, si troufám tvrdit, že i ukrajinský Rus je člověk a má právo nejen na sebeurčení, ale i na svůj život a bezpečí. Děkuji za pozornost.
Děkuji panu poslanci Tomiu Okamurovi. Další s přednostním právem pan poslanec Radim Fiala. Připraví se pan poslanec Petr Fiala. Prosím, pane předsedo, máte slovo.
Děkuji, pane předsedající, za slovo. Vážené kolegyně, kolegové, já jsem tady už k Ukrajině mluvil několikrát a vždycky to byl jakoby takový další díl, navazující v tom, co se pravděpodobně stane. Bohužel se to splnilo, takže bych v tom rád pokračoval a věřím, že když řeknu, že by to mělo mít nějaký optimistický konec, tak že se to také stane. Rád bych všem zde přítomným zastáncům vzájemných hospodářských sankcí s Ruskem připomenul, že celou zimu a první polovinu jara jsem spolu s jinými poslanci Úsvitu písemně i zde u tohoto pultíku v Poslanecké sněmovně důrazně varoval před rozpoutáváním občanské války na Ukrajině. Říkali jsme: Nepodporujme svržení demokraticky zvoleného prezidenta Janukovyče, ať už byl jaký chtěl, který dokonce sám byl ochoten přistoupit na předčasné prezidentské volby. Nepodporujme snahu jedné poloviny ukrajinské společnosti potlačit práva druhé poloviny vlastních spoluobčanů. Neposlechli jste. Nová kyjevská vláda cítila podporu celé Evropské unie za svými zády a zašla tak daleko, že v zemi vypukla občanská válka. Od poloviny jara doteď vám říkáme: Přestaňte tlačit pouze na jednu stranu konfliktu. Žádná občanská válka nemá nikdy vojenské řešení. Tím řešením může být pouze jednání mezi Kyjevem a povstalci, jednání, ke kterému máme společně s Ruskem tlačit obě dvě strany konfliktu. Válka sankcí vede pouze k dalšímu vyhrocení krveprolití a k eskalaci konfliktu. Vzpomeňme si na naši vlastní nedávnou historickou zkušenost. Kdyby se po roce 1989 tehdejší představitelé Československa řídili dnešní logikou kyjevské vlády, pak bychom dost dobře mohli zažít naši vlastní občanskou válku. Takhle to nejde. Dokud Kyjev i nadále bude vnucovat občanům východu své země věci, které oni kategoricky odmítají, bude na východě našich hranic téci krev. Pokud však začnou spolu jednat, bude jim dnešní blízký kulturní, hospodářský i společenský prostor Čechů a Slováků příkladem toho, že vzájemné spory lze mírově urovnat. Ano, taková jednání mohou trvat měsíce, dokonce i roky, ale je to vždy lepší možnost než hodina války. V konfliktu na Ukrajině stojí hnutí Úsvit na straně českých národních zájmů - nesnažme se říci, že hnutí Úsvit stojí na té či oné straně - a těmi jsou mír, mír, spolupráce a obchod. Na závěr si dovolím znovu varovat všechny, kteří zaujímají jednostranná stanoviska a mají černobílý pohled. Ženete nás do obchodní války s Ruskem. Cenou budou ekonomické ztráty, nezaměstnanost a růst cen. Děkuji vám.
Děkuji panu poslanci Radimu Fialovi. Slova se ujme pan poslanec Petr Fiala, připraví se paní místopředsedkyně Jermanová. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Vážený pane předsedající, dámy a pánové, já se pokusím vysvětlit a zdůvodnit, proč jsme požádali o svolání této mimořádné schůze a co nám připadá na celé té věci tak důležité. Není to rozhodně stanovisko Evropské rady, se kterým nás tady pan premiér seznamoval, ale je to způsob, jakým tato vláda a pan premiér v jejím čele hájí české zájmy, je to způsob, jakým tato vláda realizuje zahraniční politiku, která je podle mého názoru - pokud vůbec nějaká existuje - ohrožující zájmy a bezpečnost České republiky a českých občanů. Já se přiznám, že nerozumím naší zahraniční politice, nerozumím cílům, které pan premiér svým jednáním sleduje, a budu rád, když to na této mimořádné schůzi Poslanecké sněmovny vysvětlí. Kroky pana premiéra Sobotky a jeho vlády jsou v ostrém kontrastu s tím, co deklaroval před evropskými volbami. Tehdy sliboval, že jeho cíl je být v hlavním proudu evropské integrace, že nechce Evropskou unii překvapovat, že chce být součástí takzvaného evropského jádra. Já tuto politiku samozřejmě nesdílím, nepovažuji za správnou v naprosté většině věcí, ale myslím si, že zrovna v otázkách bezpečnosti, kde nejde o Evropskou unii, ale jde o evropské demokratické státy, které chtějí zaujmout společný postoj, tak tam by ten společný postoj měl být i ze strany České republiky deklarován, protože je to v našem zájmu, a právě to je ten jediný případ, kdy pan premiér Sobotka neposlouchá slepě to, co mu říká Brusel, ale snaží se jít nějakou vlastní cestou. [[(15.40 hodin)]] Navzdory tomu, co vláda deklarovala, tak nemáme žádnou společnou zahraniční politiku, nemáme společné postoje, máme různé typy zahraniční politiky, každý si myslí, říká a dělá něco jiného. Takto se nedá ani v Evropské unii ani na mezinárodní scéně nic udělat. České republice chvílemi nějaká zahraniční politika, vůbec nějaká zahraniční politika, jako by chyběla. A vidíme ty výsledky, vidíme, čeho dosáhla Česká republika nebo tato vláda při vyjednávání o postu evropské komisařky, a jestli je pan premiér spokojen s tím, že máme spravedlnost a rovná práva, tedy my, že vyjednal pro naši kandidátku do Evropské komise tento post, tak nikdo jiný s tím spokojen není, protože to je stejně zbytečná pozice, jakou zastává v jeho vládě pan ministr Dienstbier. Pan premiér také opakovaně mění názor a nemá ujasněný názor na některé klíčové zahraničněpolitické záležitosti. Také nám třeba tvrdí, že sankce nefungují - na základě čeho? Jak to víme? Jak víme, že sankce nefungují, když ještě nezačaly ani pořádně platit? To tedy tvrdí kolegové z Úsvitu, ale mohli by si třeba všichni, i pan premiér i kolegové z Úsvitu, když zde zastávají stejný názor, položit otázku, jestli třeba to příměří a to, že dnes směřujeme možná k mírovému řešení, není už výsledkem sankcí a není také výsledkem toho, že jsme konečně západní demokracii ukázali, že jsme připraveni nějaký společný postoj mít a nějakým způsobem Rusko tlačit k tomu, aby se chovalo v souladu s mezinárodním řádem. Navíc nechápu, proč pan premiér Sobotka říká, že sankce nefungují, ale přitom je několikrát při rozhodování - nebo několikrát, aspoň jednou, při rozhodování v Evropské unii dobrovolně podpořil. Pokud tedy pan premiér změnil názor, tak by to měl říci, měl by to přiznat, měl by nás seznámit s tím, jaké budou další kroky české diplomacie a české zahraniční politiky a jeho osobně. K pocitu bezpečí a zajištění bezpečnosti, a o to tu jde, bezpečnosti České republiky určitě nepřispívá, když většina lidí kroky pana premiéra nechápe, když je podstatná část novinářů označuje dokonce za zbabělé a když vlastní vicepremiér mluví o druhém Mnichovu. Myslím, že to je dost důvodů pro to, aby nám pan premiér jasně vysvětlil, co dělá, co nám to přinese, jaké zájmy hájí a čeho chce dosáhnout. A to jsme zatím neslyšeli. Dámy a pánové, část naší politické reprezentace opravdu jedná proti bezpečnostním zájmům České republiky, a to mimo jiné proto, že zcela podceňuje dění na východní Ukrajině a vůbec nerozumí tomu, co se tam odehrává, a nechce si připustit, že ten konflikt má mnohem větší rozsah, než jak se tady uklidňujeme. Není to žádný místní konflikt, není to žádný lokální konflikt, na který se podíváte večer u zpráv, mávnete nad tím rukou, dáte si další pivo a jdete spokojeně spát. Ten konflikt, který se odehrává na východní Ukrajině, má všechny rysy, všechny rysy potenciálního světového nebo globálního konfliktu, a to minimálně ze tří důvodů. Za prvé je v něm zapojena jaderná velmoc s tradičními imperiálními cíli, za druhé jsou tam narušovány dříve deklarované zájmy Evropy a Spojených států - které na to nejsou schopny adekvátně odpovědět, to je také potřeba si přiznat. A za třetí, jedná se o geopoliticky citlivý bod, historicko-kulturní konfliktní linii, na níž snadno propukají konflikty nebo střety širšího dosahu. Tak to prostě je a to, že dáme hlavu do písku a řekneme nás se to netýká, to je dobré, to si tam nějak vyřeší Rusko s Ukrajinou, to nás opravdu neochrání, protože to je jenom slepota před realitou a nepřiznání si toho, že je zde narušován mezinárodní řád a že zde dochází k něčemu, co nás všechny a naše děti může fatálním způsobem ohrozit. Když toto říkám, tak sám sebe bych chtěl jednoznačně odlišit od těch, kteří situaci vidí černobíle a pro které je Ukrajina jednoznačné dobro a Rusko jednoznačné zlo. Když tady mluvím o mezinárodní situaci, o mezinárodním řádu a mluvím o nebezpečí pro západní demokracie, tak to vůbec neznamená, že vidím Ukrajinu a Rusko v tomto černobílém schématu. Ukrajina, kterou dobře znám, není žádným vzorem demokracie a za sebe říkám, že nápady třeba ji rychleji přijmout do Evropské unie nebo do NATO považuji za úplný nesmysl. Stejně tak prezident Putin není diktátor, je tvůrcem a produktem režimu, který je pro ruskou společnost adekvátní a který odráží její politickou vůli. Pro mě - a mělo by to být tak i pro ostatní - není ale důležité, co se odehrává uvnitř Ruska a co se odehrává uvnitř Ukrajiny. Být v tomto případě proti ruskému postupu na mezinárodní scéně, a to já jednoznačně jsem, to neznamená být proti Rusku. Člověk může být i rusofilem, ale každý, každý, kdo se dívá na věci se zdravým rozumem a kdo se hlavně dívá na ně z hlediska zájmu naší země, což se obávám, že tedy mnozí nedělají, tak každý takový musí být ruským postupem na Ukrajině zneklidněn. Rusko zde nepostupuje proti Ukrajině, ale postupuje proti mezinárodnímu řádu, jehož jsme součástí, a ohrožuje zájmy západních demokracií. Rusko také, a to si připomeňme, porušuje mezinárodní závazky. Rusko dělá to, co se nedělá, v tomto případě třeba porušuje Budapešťské memorandum z prosince roku 1994, tedy smlouvu, kterou samo podepsalo, dohodu, ke které se samo zavázalo. A už to samo je dostatečný důvod k sankcím a určitě také k posilování vojenské přítomnosti na východních hranicích Severoatlantické aliance. Vůbec nezpochybňuji to, že je možné mít legitimní připomínky k sankcím a chránit vlastní zájmy, ale to musí být na základě diplomatických jednání, která se vedou kuloárně, která vedou k nějakému výsledku, která se snaží najít alternativní řešení u jednacího stolu, to nemůže být přes média. Ano, jiné země také měly své představy, jak mají sankce vypadat, ale nedělaly to a priori, nezpochybňovaly společný postoj, vyjednávaly. A my v tomto případě bohužel vyjednávat neumíme, anebo pan premiér předvádí vyjednávací styl, kterému nerozumím nejen já, ale ani naši spojenci. Musím říci, že jsem také rád, že české firmy mohou vyvážet do Ruska obráběcí stroje, já ty firmy znám, byl jsem v nich, mám je rád a přeji jim to. Ale dámy a pánové, od vlády bych očekával, že se bude starat i o něco jiného, že bude rozumět tradičnosti, hloubce a dosahu konfliktu, který není omezen na území, kde se odehrává, a podle toho bude jednat -
Pane předsedo, já vás na chvilku přeruším a požádám Sněmovnu o klid. Prosím, pokud máte diskusi netýkající se tématu, přeneste ji do předsálí, ať může pan poslanec Fiala v klidu dokončit svůj projev. Děkuji vám. Prosím pokračujte.
Jenomže vláda podle toho nejedná, nepřipouští si rozsah a nebezpečí tohoto konfliktu pro Českou republiku a to je jedna z největších chyb současné zahraniční politiky. Dámy a pánové, v zahraniční politice a v mezinárodních vztazích platí jedno pravidlo: Neukazujete-li sílu, neukazujete-li odhodlání tuto sílu použít, nemáte-li jasně definovanou vůli, tak vás dříve či později někdo dostane. A i když se nám to nelíbí, tak to prostě v mezinárodní politice je. Pokud chcete zachovat svoji pozici, pokud chcete udržet mír, pokud chcete zabezpečit svoje zájmy, tak k tomu potřebujete mít sílu a potřebujete mít také projevené odhodlání tuto sílu použít. [[(15.50 hodin)]] To západní demokracie, Západ, v současné době dělají jenom nedokonale, ale když už to aspoň dělají v některých věcech, tak je v zájmu České republiky se k nim připojit naplno a jejich společný postoj nezpochybňovat. My, a vidím to i v některých komentářích, máme zase tu tragickou tendenci být někde mezi, stát se jakýmsi mostem, udržet se mezi těmi silami, které dnes vytvářejí nějaký mezinárodní konflikt, nepřiklonit se ani úplně k Západu, ani úplně k Rusku, ale nejít ani proti nikomu. Dámy a pánové, podívejte se do naší historie. Kdykoliv jsme takový to postoj zaujali, tak se nám nevyplatil. Být mezi se v mezinárodní politice nevyplácí. Je to ta nejhloupější strategie, kterou můžeme vůbec zastávat. A my dnes nemáme žádnou alternativu. My máme jedinou alternativu, jak zajistit naši bezpečnost, a to je spolupráce v rámci Severoatlantické aliance, to je spojenectví se západními demokraciemi, protože nic jiného nedokáže Evropě zajistit bezpečnost a trvalý mír. Proto není žádná jiná cesta pro Českou republiku. Že to vláda nevidí, tak to neznamená, že to tak není. Česká republika nemá jinou variantu, nemá jinou rozumnou variantu než stát plně na straně západních demokracií, které nás neohrožují. To je jediná síla, která nás opravdu neohrožuje a která jediná nám mohou zajistit bezpečnost. Dámy a pánové, já se ptám všech, kteří zpochybňují naše spojenectví se Západem, kteří zpochybňují jednoznačný postoj České republiky na straně západních demokracií, kteří mají spoustu nápadů, jak mají jinak vypadat sankce, nebo že vůbec nemají být. Tak já se jich ptám: Máte nějakou rozumnou alternativu k zabezpečení České republiky, k zajištění zájmů České republiky? Já žádnou neznám. Pokud ji znáte, pokud ji zná pan premiér, tak ho prosím, aby nám ji představil. Ale pokud nemáme žádnou rozumnou alternativu, tak se nechovejme jako chytrá horákyně, nechovejme se jako malé děti, ale chovejme se rozumně a odpovědně, jinak zájmy České republiky ohrožujeme. Já vás, pane premiére, vyzývám, abyste začal realizovat rozumnou zahraniční politiku, která důsledně chrání zájmy České republiky a její bezpečnost. Zatím se to neděje.
Děkuji panu poslanci Petru Fialovi. Ještě než vystoupí paní místopředsedkyně Jermanová, omlouvá se od 17 hodin pan kolega Milan Šarapatka a jedna z kolegyň sháněla pléd. Pokud někdo o něm ví, tak by měl být potom u prezence, aby kolegyně o něj nepřišla. Jestli už je to vyřízeno, protože jsem to nestačil říct, tak je to v pořádku. Jakmile se sál zklidní, udělím slovo paní místopředsedkyni Jermanové. Paní místopředsedkyně, máte slovo.
Děkuji za slovo, pane předsedající. Vážení členové vlády, vážené kolegyně, vážení kolegové, malajsijské letadlo sestřelili Rusové, Ukrajinci, proruští separatisté, ozbrojenci, rebelové, ruští nacionalisté, ukrajinští nacionalisté, americké tajné služby, Putin. Člověče, vyber si! Důkazů nalezneš ke každé variantě spoustu. Odposlechy někoho, nevíš koho, fotografie jakýchsi raket, o nichž nevíš, ze kdy a odkud jsou, jestli odjíždějí nebo přijíždějí a kam. Každý věří, čemu chce. Stejně tak verze o událostech na Majdanu atd. Ale pozor! Oficiální, politicky korektní a v médiích přípustná verze je u nás vždy jen jedna. Jak se v tom vyznat? Jak nepodlehnout mediální masáži, neztratit se v informační mlze, neohluchnout v dezinformačním šumu? Jak nepodlehnout tezím o humanitárním bombardování, kdy raketami jsou na východě Ukrajiny ostřelovány civilní čtvrti? Jak reálně podpořit snahy o jednotnou demokratickou Ukrajinu tváří v tvář lidí v uprchlických táborech? Jedinou cestou je pečlivě věci studovat kritickým rozumem. Ukrajina za to stojí. Je i významnou součástí našich českých dějin a o tom tady vůbec nehovoříme. Na Ukrajině dlouho žila velká česká menšina, která se velmi zasloužila jak o podobu dnešní Ukrajiny, tak o náš stát. Migrace Čechů na území dnešní Ukrajiny, tehdy samozřejmě Rusko, začala přes 300 lety. Masově se Češi stěhovali na Ukrajinu v druhé polovině a na konci 19. století. Za zemědělskými kolonisty následovala inteligence, obchodníci, vědci, odborníci nejrůznějšího zaměření, učitelé, hudebníci, umělci a také podnikatelé, inženýři, technici a kvalifikovaní řemeslníci a pracovníci. Česká a slovenská migrace v tehdejším Rusku čítala před první světovou válkou na sto tisíc lidí. Byli to právě Češi, kteří se podíleli na vybudování základů ukrajinského průmyslu a dalších odvětví včetně bankovnictví. Následovníci bývalých českých továren fungují často dodnes. Třeba základ ukrajinského gramofonového průmyslu - Jindříškova továrna Extrafon. Nebo dopravně strojírenský závod Česká vozovka, Křivánkova a Gretherova strojírna a slévárna, která byla přímým konkurentem Škodových závodů a ještě donedávna pod názvem Biľšovyk patřila k předním průmyslovým podnikům i ve světovém měřítku. Dnes z průmyslového koncernu nezbylo nic. Ungermannovy a Nejedlého slévárny kujné slitiny jsou předchůdcem dnešního ukrajinského strojírenského gigantu ATEK. Dnešní kyjevský závod automatiky Petrovského je bývalá fabrika autoinženýra Homoly. Strojírna Františka Paula se dnes jmenuje Radar. Vondrákův hotel Praha stojí v Kyjevě také dodnes. Jen v Kyjevě do roku 1918 měli Češi školu, divadlo, kde hrál Zdeněk Štěpánek se dvěma divadelními soubory. Vlastní časopisy, kam psal Jaroslav Hašek, pěvecký sbor, řadu spolků, působil zde Sokol, knihovna, kavárny, a dokonce tu Češi měli vlastní park, který založili. Jmenoval se Stromovka. V Kyjevě bylo založeno Čechy zde žijícími české vojsko, později nazývané Československá legie. Několik dnů po vypovězení války Rusku ruský car souhlasil se založením českých jednotek. Ty se vyznamenaly na ruské frontě od začátku první světové války. Československé legie se pak staly jedním z hlavních pilířů vzniku Československa. O období, kdy tzv. Podkarpatská Rus neboli Zakarpatská Ukrajina patřila pod československý stát, není ani nutné hovořit. Bylo to období vzrůstající prosperity a rozkvětu této oblasti. Pro představu, ještě v roce 1947 po obrovských vlnách brutální nacistické a stalinské genocidy jen na Volyni, což je malá oblast v severozápadní části Ukrajiny, žilo 40 tisíc Čechů v 638 obcích, z nichž mnohé byly ryze české, a má rodina z nich pochází. Ukrajině se dařilo vždy, kdy nikdo nikoho nekádroval, zda je Ukrajinec, Čech nebo Rus, kdy vedle sebe stál hotel ruského a českého podnikatele a vzájemně si ho nepodpalovali, kdy české strojírny zaměstnávaly vedle Čechů i tisíce Ukrajinců, kdy v kyjevské Stromovce se hrálo české divadlo. Nejhorší pro Ukrajinu byly doby, kdy bolševici zdecimovali české fabriky, kdy většinu Čechů poslali do koncentráků nebo postříleli jako cizácké špiony. Nejhorší doby byly ty, kdy německé jednotky vypalovaly české vesnice, kdy u Kyjeva v rokli zvané Babí Jar jen pár kilometrů od Majdanu, kde si dnes otevřeně kdosi troufá nosit nacistické symboly, nacisté zmasakrovali na sto tisíc jiných Židů, Romů, Ukrajinců, Rusů, Čechů. Nejhorší doby byly pro Ukrajinu, kdy se hlásal nacionalismus a nesnášenlivost. Dodnes žijí na Ukrajině tisíce Čechů. Podle sčítání z roku 2001 se jich hlásí k naší národnosti 5 912. Podle střízlivých odhadů zde žije nejméně 20 tisíc Čechů. Pracuje tu na dvacet národnostně kulturních spolků. Když začaly ukrajinské události, prosily nás mnohé české rodiny o pomoc. [[(16.00 hodin)]] Nedařilo se jim dobře. Byli vystaveni i atakům ukrajinských nacionalistů. Na rozdíl od Polska nebo Maďarska, kde se o své krajany postarali, jsme nepomohli nikomu. Nestálo by nás to skoro nic. Jen projevit zájem. Zeptat se. Naše společné ukrajinsko-české dějiny za to stojí. Stojí za to se ptát, porovnávat, zamýšlet se a opatrně zvažovat, zda hospodářské zájmy jsou v tuto chvíli přednostnější než zájmy společenské a morální. Děkuji za pozornost.
Děkuji vám, paní místopředsedkyně. Než budeme pokračovat v rozpravě, tak se od 16 hodin omlouvá z dnešního jednání pan předseda Poslanecké sněmovny pan Jan Hamáček. Dále s přednostním právem je přihlášen pan Vojtěch Filip. Máte slovo.
Děkuji. Vážený pane předsedající, pane premiére, členové vlády, paní a pánové, já nejdřív musím říct, že ten bod, o kterém máme jednat, nazvali svolavatelé Stanovisko vlády České republiky k sankcím Evropské unie vůči Ruské federaci. Jak už zaznělo ve slově předsedy vlády, sankce případně byly podmíněné a rozhodnutím o příměří bylo jejich uplatnění odloženo. Podle mého soudu tedy bod jako takový k projednávání není zralý a podle mého soudu také není k diskusi. Možná bychom mohli diskutovat, tak jak tady někteří začali, o jiných věcech. A to si myslím, že by si určitý bod zasloužilo. V každém případě bychom se mohli vrátit k tomu, jakým způsobem a pod jakým tlakem se tady jednalo v únoru a březnu o situaci na Ukrajině a jakým způsobem se k tomu kdo vyjádřil a co z toho vzniklo. Protože ten samotný postup, který je, je možná trochu nepochopením té situace a možná že je dobře, že mluvím právě po paní místopředsedkyni Jermanové, která vzpomenula historii Čechů a Ukrajinců. Víte, já jsem přesvědčen, že v současné době se ocitáme v situaci, kdy bychom si měli upřesnit některé priority české zahraniční politiky. A ti, kteří tady hovoří, by měli používat stejný metr na všechny. Nikoliv metodu dvojího metru. Ti, kteří tady vyzývají k nějakým zásadním postupům a k sankcím, by měli říct, kolik na těch sankcích jsou ochotni sami ztratit. Omluvit se za to, že neměli stejně razantní názor na to, když vypukla a prohloubila se bojová situace a válečná situace v Palestině a umírali tam lidé. A neslyšel jsem od těch, kteří tady dnes zásadně mluví o tom, jak se chovat k těm agresorům, o tom, jak se bude postupovat vůči vládě Izraele. A to jsem si vzpomněl jenom díky tomu, že jsme tady dnes a včera měli návštěvu izraelského Knesetu. A prosím, nepoužívejme metodu dvojího metru. Je to velmi nebezpečné. Je to nebezpečné pro Evropu, pro Českou republiku. Je to nebezpečné pro další vývoj. Pan předseda Fiala tady hovořil o tom, jakým způsobem Ruská federace porušuje práva Ukrajinců. Já se ptám, jestli jsme zaujali stejné stanovisko k porušování práv jiných, když došlo k použití zbraní na jiných územích. Kde bylo zásadní stanovisko k tomu, že byla narušena bezletová zóna? Jakým způsobem jsme se chovali k tomu, když vznikl konflikt v Libyi a co se z Libye stalo? Z funkčního státu, který měl pohledávky po celé Evropě, se stal stát, který je těsně před rozpadem, kde nevíme, kdo ovládá ropné zdroje, a zejména nevíme, kam se ztratily miliony na státních účtech, resp. miliardy dolarů na státních účtech. Kdo to zavinil, se tady nikdo nezeptal. Stejně tak bychom se mohli bavit o situaci v Sýrii. Kdo způsobil ten konflikt a jakým způsobem se rozhodli občané Sýrie ve volbách a koho zvolili? Zvolili toho, kdo byl odmítán a kdo byl neustále označován za toho, kdo je škůdce státu. Přesto občané Sýrie znovu zvolili do čela svého státu. Protože mají jiný názor než ti, kteří chtějí zneužít jejich přírodní a ekonomické zdroje. Pokud jde o situaci, kterou tady nastínili jiní. Dovolte mi, abych připomněl svá slova z března letošního roku, když jsme o tom tady hovořili. Říkal jsem o tom, že jsem seznámen dobře se situací na Ukrajině a že jsem informován svými kolegy z ukrajinské komunistické strany. Ano, fašizující moc na Ukrajině se pokusila zrušit frakci v ukrajinském parlamentu, pokusila se postavit ukrajinskou komunistickou stranu mimo zákon. A víte, jak to ve čtvrtek dopadlo? Jednání soudu se nekonalo, protože nefungoval u soudu elektrický proud. Tak daleko to dovedla současná kyjevská moc. Že nefungují státní orgány. Když jsme tam podle příslibu poslali advokáta, který se zabývá mezinárodním právem, který tam byl na straně ukrajinských komunistů, tak byl jedním ze současných mocných panem poslancem Ljaškem a jeho gorilami napaden, včetně kolegů advokátů z Portugalska, z Řecka, z Ukrajiny, a před zraky zástupců Generální prokuratury Ukrajiny, policie mu bylo vyhrožováno, stejně jako bylo vyhrožováno soudkyni. Já se té konkrétní soudkyni ukrajinského soudu nedivím, že využila toho, že tam nejde proud, a soudní řízení přerušila. Tak daleko jsme došli v podpoře moci, která není schopna zabezpečit nejzákladnější principy fungování demokratického státu! To znamená alespoň nezávislost soudů, soudní řízení, do kterého nevstupují lidé, kteří u soudního řízení nemají co dělat. A to už ani nemluvím o tom, že samotné soudy nefungují, protože nemají dostatek elektřiny. V tomto ohledu tedy chci připomenout, že i nás čeká velmi dramatické jednání o tom, jak Česká republika bude reagovat na to, co se odehrává na Ukrajině, a to zejména z důvodů, které jsou pro nás zásadní: Bude-li dostatek plynu a ropy a kdo bude zabezpečovat dodávky plynu a ropy přes ukrajinské území. Jestli to bude moc, která nebyla schopna ani čtyři hodiny udržet dohodu se třemi ministry zahraničních věcí Evropské unie, která není schopna zajistit průběh soudního jednání, která nařídí své pravidelné armádě útok na vlastní obyvatele, anebo jestli to bude někdo jiný, kdo po příměří 26. října bude zvolen do ústavních funkcí v Ukrajinské republice. To je přece zásadní otázka. Jak se bude chovat Evropská unie? Jak se bude chovat česká politika, až budeme tady stát před problémem, jestli budeme mít dostatek plynu, nebo jestli ho někdo na Ukrajině ukradne a do České republiky ten plyn ani nedoputuje? Jak se budeme chovat? Koho požádáme o to, aby ty dodávky sem plynuly? Bude nám stačit ona smyčka u Ingolstadtu? A odkud ten plyn budeme kupovat, když nejsme schopni mít normální politiku s těmi státy, se kterými nemáme jinak žádný konflikt? Podle mého soudu má pravdu pan ministr zahraničních věcí Spolkové republiky Německo Steinmeier, který říká, že nezbývá Evropské unii nic jiného, než postupovat způsobem, který bude respektovat zájmy Evropské unie v celém světě. Nikoliv zájmy euroatlantické, ale zájmy Evropské unie, tzn. vlastních unijních států. A to neříkám nic, co by nebylo z veřejných zdrojů. [[(16.10 hodin)]] Víte, on samotný dopad sankcí, pokud budou uplatněny a budou protisankce, bude pro Českou republiku velmi zdrcující. Ruská federace ty sankce, které jsme uplatnili jako Česká republika nebo Evropská unie, jistě přežila bez úhony. Ekonomický potenciál se možná na čas zmenšil, ale dodávky od nás Čínská lidová republika nahradila po dvou dnech, dodávky masa nahradila Brazílie a čeští, slovenští, polští a ostatní výrobci v Ruské federaci budou mít smůlu do budoucna. Sankce v bankovní oblasti povede jenom k tomu, že ještě bude urychlen vznik zlatého rublu podloženého zlatem. To bude stát samozřejmě monetární systém Evropské unie a zejména zadlužených Spojených států amerických kroky, které nebudou schopny nějakým způsobem s Ruskou federací vyjednat bez dohody. Protože věřiteli Spojených států amerických je Čínská lidová republika, a to největším věřitelem, za ní následuje Japonsko a nevím, jak dlouho bude chtít Japonsko splácet americké dluhy, které udělaly tím, že tisknou bezcenné zelené papírky. Hodnota dolaru je dána pouze tím, že je dolarů na světových měnových trzích tolik, že by jimi věřitelé Spojených států amerických podrazili vlastní ekonomiku. A dovolím si tady říct tak, jako to řekl kolega Radim Fiala, jeden odhad, že hodnota dolaru bude v současné době stejně vysoká jenom do té doby, než si věřitelé Spojených států amerických spočítají, že je pro ně ztráta z těch přebytečných dolarů a shození té hodnoty větší, než je ztráta z případného válečného konfliktu. Jak se ty váhy obrátí a ztráty, které by vyvolal případný válečný konflikt, by měly být větší, než je ztráta z hodnoty těch přebytečných dolarů, tak v ten okamžik bude dolar znehodnocen. To není jakási úvaha, která se narodila teď, že bych si ji vymyslel. To je dlouhodobá diskuse řady ekonomů na různých světových fórech. A podotýkám, že je podložená hodnověrnými ekonomickými rozbory těch bank, které se opravdu nebojí toho, jakým způsobem postupuje Mezinárodní měnový fond. Založení banky v BRICS je před námi. A jediné, co nám v Evropě zbývá k rozhodnutí, je, jakým způsobem budeme postupovat jako emancipovaná součást multipolárního světa. Bipolární svět skončil v roce 1989-1990. Jednopolární svět skončil v roce 2008. Jestli ani po šesti letech ti, kteří si představovali, že tady bude jednopolární svět, kde rozhodují bez Rady bezpečnosti OSN Spojené státy americké, tak se nedá nic dělat, jejich kroky jsou sečteny. [[Ozývá se smích zprava.]] Pád Říše římské také nikdo nepředpokládal. A věřte mi nebo ne, v tomto ohledu ty státy, které mají co mluvit do světové ekonomiky, do světové politiky, se nesmíří s tím, že o jejich osudech budou rozhodovat jiní. A nemluvím o nikom jiném než o Evropě, o Číně, o Brazílii, o arabském světě. Ti všichni budou chtít mít rovnoprávný přístup k rozhodování o dalším světovém pohybu. Podle mého soudu bychom měli velmi racionálně uvažovat o tom, jakým způsobem bude Evropská unie přispívat k tomu, aby dosažené příměří mezi ukrajinskou vládou a představiteli Doněcké, Luhanské republiky, tedy těch, kterým se říká separatisté, bylo co nejdelší, skončilo dohodou, která ukončí vraždění nevinných lidí a která skončí i dalším normálním demokratickým vývojem na Ukrajině i v Evropě. Nerad bych přispěl čímkoliv, co by mohlo podnítit spory mezi válčícími stranami. Jsem přesvědčen o tom, že dohoda o příměří je společným vítězstvím těch, kteří uvažují o tom, že v multipolárním světě nelze na úkor jiných rozhodovat a sami nenést odpovědnost. Dovolte mi, abych řekl, že vzhledem k tomu, že nejde hovořit o sankcích, o jejich rozměru, protože ta podmínka tady je a Evropa je neuplatňuje, abych prohlásil, že klub KSČM tento bod programu nebo tuto schůzi nepodpoří. Myslím si, že bude určitě vhodný čas, kdy bychom se měli zabývat možná postojem vlády k dalšímu postupu České republiky v rámci Evropské unie, v rámci OBSE tak, abychom zabezpečili pro občany České republiky co nejlepší a mírovou budoucnost. Děkuji vám.
Děkuji. Další přihlášený s přednostním právem je pan poslanec Schwarzenberg. Máte slovo, pane poslanče.
Pane předsedající, vážené poslankyně, vážení poslanci, nebudu tady mluvit o situaci na Ukrajině, neboť o čem můžu mluvit, je o našem chování po anexi části Ukrajiny, útoku na pohraničí Ukrajiny a obsazení této části Ukrajiny ruskými vojsky spojenými s tamními povstalci. To je totiž pravdivá výpověď o tzv. situaci na Ukrajině. Bylo to řadové vojsko, které dobylo Krym, bylo to řadové vojsko, které rozhodlo boj teď na ukrajinském pohraničí. To nebyli povstalci. Povstalci, rebelové vypadají jinak. Chcete-li je dnes vidět, typické výjevy jsou řekněme v bojovnících islámského státu. To byly disciplinované oddíly vycvičeného řadového vojska, mluvící rusky, s ruskými vojáky ze všech oblastí Ruské federace řízené z ruského vnitrozemí. O tom musíme mluvit, jak se k tomu chováme. Ano, tady zazněly pochyby o působnosti sankcí. Přiznávám, že ty sankce byly bohužel nešťastně dělány po vzoru sankcí proti Íránu, kdy se objevilo nebezpečí, že Írán si vyhotoví jaderné zbraně a rakety. A tak začaly sankce. Každý věděl, že vývoj těchto zbraní bude trvat léta letoucí, a tudíž byl čas zakročit postupnými sankcemi a přimět Írán k jistému ústupu, který teď pozorujeme. [[(16.20 hodin)]] V tomto případě byla situace jiná. Byl zde otevřený útok jedné země na sousedskou evropskou zemi. Tady nebyl čas na pozvolné vstupování. Tam jsme měli ihned co nejrazantněji zasáhnout, aby útočník, agresor, ihned pocítil následky svého chování. Bohužel se tak nestalo. Když slyším diskuse, kde se vyhýbáme slovům jako válka Ruska proti Ukrajině - co je to jiného než válka, když vysílám ozbrojené oddíly do sousední země nebo když anektuji její část? Je to podle mého názoru válka. Nic jiného. Ale my si netroufáme o tom mluvit. A tudíž také bylo naše chování bohužel v této situaci poněkud nešťastné. Zpochybnění očividných faktů, ať to bylo ze strany hlavy státu, která vyžadovala další důkazy, když už celý svět viděl fotky, slyšel zajatce, kteří mluvili rusky, rozpoznali nejnovější ruské zbraně atd., ale ještě si vyžadoval důkazy v ruské ingerenci. Musím taky zmínit náš přístup země, která zažila a strašně si stěžovala na zradu v roce 1938, na mlčení světa. Když vnikly 21. srpna armády Varšavského paktu do Československé republiky, tak jsme si stěžovali, že jsme opuštění. Tentokrát ale, když byla země nám spřátelená, nedaleká Ukrajina, přepadena, hlavní byla starost, jestli náhodou při sankcích neutrpíme taky. Ano, budeme asi také jisté ztráty zaznamenávat. Válka vždycky vyžaduje oběti a toto je válka, kterou vedlo Rusko ne jenom proti Ukrajině, nýbrž ve skutečnosti proti celé Evropě. Neboť co byla příčina ruského tažení na Ukrajinu? Že Ukrajina se odvážila přistoupit na asociační dohodu s Evropskou unií, a tím se vymanit z ruské suverenity. Považuji to z naší strany, která tolik zažila, opravdu za smutný postup. Před 75 lety napsal veliký český básník verš "zvoní, zvoní zrady zvon". Přiznávám, že u nás to nebyl zvon, u nás to bylo jenom cinkání, nikoliv ale klíčů z Václavského náměstí, nýbrž takového zvonečku zrady. Jenom zpochybníme naši účast. Ať nám proboha nikdo nevyčítá, že jsme si snad troufali obrátit se proti velkému gosudarovi. Ale jenom když jsme si jisti, že jsme úplně zajištěni ostatními evropskými státy, tak potom souhlasíme, místo abychom jako stát a republika se zkušenostmi, které máme z minulosti, byli v přední řadě těch, kteří bojují proti agresi. Pánové, nejsme tak veliký stát, aby slova našich státníků nebo politiků nebo taky řekněme zdržení sankcí a uvolnění a oslabení napáchalo velikou škodu. Bohudíky jsme na to příliš malý stát. Ale přiznejme si, že aspoň jsme se pořádně zostudili. Ukrajinci, kteří věřili, že obzvláště Češi se svými zkušenostmi jim budou stát po boku, pochopitelně byli poněkud zklamaní. Údiv v Evropě byl. Připomínám dotaz švédského ministra zahraničí, a kdo Carla Bildta zná, to je jeden z nejuvážlivějších, nejpřemýšlivějších ministrů zahraničí, který v Evropské unii existuje, jestli má naše hlava státu přístup k tajným službám. To všechno nám vyjednalo mizernou pověst. A to popravdě řečeno vyčítám naší vládě a našemu prezidentovi, že v této kritické situaci, kdy bylo útočeno na evropskou mírumilovnou zemi otevřenou agresí, jsme nenašli jasná, rozhodná slova od začátku a nebyli v čele těch, kteří se této agresi postavili. Je mi líto, že takto musím mluvit o vlastním prezidentovi, o vlastní vládě, ale musím říci, že málokdy jsem se tak styděl jako v posledních týdnech. Děkuji za pozornost.
Děkuji, pane poslanče. Nyní je řádně přihlášen do diskuse pan ministr Zaorálek.
Děkuji. Přeji dobré odpoledne, dámy a pánové. Já jsem tady pozorně vyslechl vystoupení, která se týkala zahraniční politiky vlády České republiky. Pozorně jsem sledoval. Pamatuji si některé věty, které tady zazněly. Vybavuji si, že tady padla věta "já ve svém vystoupení nebudu černobílý, ale vláda vůbec neví, co se na Ukrajině děje". Také padlo, že neexistuje česká zahraniční politika a že se snad o ní tady dnes něco dozvíme. Dovolte mi tedy několik slov. Já bych vám rád sdělil, že dnes ráno navštívila Prahu poměrně vzácná návštěva - pan Didier Burkhalter, který je předsedou Švýcarské federace, který je ministrem zahraničí Švýcarska a který v této chvíli předsedá OBSE. Doprovázel ho pan Lamberto Zannier, generální tajemník OBSE. Já se s panem Burkhalterem vídám poměrně často, ale dnes jsem byl velice rád, že tady byl, byl jsem tedy opravdu šťastný, že tady byl. A víte proč? Protože OBSE je jediná mezinárodní instituce, která je součástí mírového plánu pana Petra Porošenka, protože mírový plán, který vám tady můžu přečíst celý: první bod je okamžité uzavření příměří, druhý monitoring OBSE, třetí decentralizace a čtvrtý monitoring rusko-ukrajinské hranice. V těchto bodech najdete OBSE několikrát. Opakuji, že to je jediná mezinárodní instituce, která je přímo zahrnuta do řešení tohoto konfliktu. Já jsem dnes mluvil s panem Didierem Burkhalterem, který mi líčil své poslední rozhovory s panem Vladimírem Putinem, poměrně velmi čerstvé. Pan Zannier mě informoval o jednáních, která měl s proruskými separatisty. Dokonce i jmenovitě mi říkal poslední jednání s konkrétními osobami. Říkám to proto, že jsem cítil tuto návštěvu, a nejenom tuto návštěvu, u nás dneska zasedalo OBSE ve velké síle, protože Praha pořádala ekonomickou a environmentální konferenci OBSE. Já jsem byl hostitelem této konference, které jsem se i v úvodu účastnil. Ale dal jsem si samozřejmě čas a poměrně důkladně jsem se bavil s oběma dvěma pány, které jsem tady dnes hostil. Mám dojem, že tyto rozhovory měly pro mě obrovskou cenu proto, že byly neuvěřitelně čerstvé informace o tom, co se v této chvíli na Ukrajině děje. Rád bych vám připomněl, že OBSE v této chvíli má za úkol rozmísťovat monitory na linii příměří mezi oběma stranami, že jsem se s nimi zabýval otázkami monitorování hranic, možnostmi, které mají, a co by potřebovali, aby mohli tuto funkci plně splňovat. [[(16.30 hodin)]] Nezlobte se, říkám to s určitou hořkostí, protože jsem musel vyslechnout slova o tom, že tady nikdo nic neví o tom, co se na tom území děje. Já si troufám tvrdit, že ta jednání, která jsem zrovna dnes měl, byla s těmi, kteří možná o tom vědí víc než kdokoliv jiný. Protože já k tomu dodám ještě to, že Evropská unie a COREPER si vyžádaly na dnešní odpolední jednání právě zprávu OBSE o tom, jak je dodržováno příměří na východní Ukrajině. OBSE je instituce, která byla požádána, aby o tom podala zprávu. Skoro je mi líto, že jsme této návštěvě v této zemi nevěnovali větší pozornost, protože lepší zdroj snad v této chvíli byste těžko hledali. Když se tady tedy bavíme o tom, kdo co v této místnosti ví o tom, co se na východě Ukrajiny děje, a když tady byla vláda obviněna, že o tom údajně neví nic. Chápete? A to bylo prezentováno jako nečernobílé hodnocení situace. Víte, já rozumím tomu, že celá ta věc asi jitří veřejnost. Sám jsem byl v Orlové a ve Frýdku-Místku, kde jsem sledoval, jak se občané rozestupovali na dvě skupiny, které se staly dvěma soupeřícími skupinami o názor na Ukrajinu. Takže já vím, jak to štěpí společnost. Já bych chtěl na začátku vyzvat - mně to připadá, že v něčem ten spor je vadný, protože mně připadá, že v této zemi, i když jsem pozoroval občany na tom náměstí, tak jsem přesvědčen, že v podstatě těm lidem tam jde o stejnou věc. Mají strach o to, co se děje, a chtěli by zajistit bezpečnost, prosperitu svých životů, chtěli by žít normální život. Mám pocit, že tohle je to, co nás spojuje, a že bychom na to měli myslet i v této Sněmovně, když se debatuje o takových věcech, jako jsou vážné konflikty na našich hranicích. Víte, připadá mi, že jsme národ, který prostě putuje na určité cestě společně a putuje v poměrně nejistém světě. A měli bychom si pamatovat, že i když situace je složitá a budoucnost není vždy úplně jasná, tak bude důležité, jak se v této zemi dokážeme bavit o tom, co se kolem nás děje, a jestli v tom dokážeme vytvořit určitou jednotu. Jestli ten národ bude držet pohromadě. Já bych chtěl na to apelovat. Debata, jsou to těžké věci, ale přesto si myslím, že by nemělo nic bránit tomu, abychom se nakonec shodli na tom, že to hlavní, oč nám jde, je společné. A měli bychom si v tom trochu věřit: opozice koalici a my jako koalice jsme připraveni v tom věřit opozici, že to vlastně s touhle zemí myslíme dobře a že nám to nesmí přerůst přes hlavu. A teď mi dovolte, abych tedy se vrátil k tomu, čím jsem začal. Mně pan Didier Burkhalter řekl, a řekl mi to dokonce dvakrát, že by chtěl ocenit postoj České republiky, protože mu postoj České republiky připadá reasonable - zdůvodněný, přiměřený, rozumný, soudný, tak by se to dalo přeložit. A proč mu připadá ten postoj České republiky soudný a přiměřený? On říkal proto, protože mu připadá, že česká vláda a český premiér chápou, že sankce samy o sobě nejsou strategie, že vlastně sankce jsou nástroj, který musí být součástí nějakého celkového plánu. On řekl - že ho tak tlumočím, ale on část toho řekl i na tiskové konferenci, tak snad neprozrazuji nic, co bych neměl. On řekl, že existuje strategická úroveň, to je to rozhodnutí, které jsme učinili o sankcích, a pak ta operační, ten způsob, jak ty sankce budeme nasazovat, protože podle něho sankce nebudou mít smysl z hlediska toho, co se dneska na Ukrajině děje, pokud nebudou doprovázeny příslušnou diplomatickou aktivitou. A ta diplomatická aktivita je podle něho strašně důležitá. V opačném případě, říkal, pokud budou jenom sankce, tak se budeme navzájem trumfovat jeden vůči druhému a bude eskalovat ta spirála, o které tady shodou okolností mluvil také premiér Bohuslav Sobotka. Pak to bude jenom spirála, která poroste nahoru, a to samo nevede k řešení. On řekl, že to vůbec neznamená, že je jednoduché řešení nebo že existuje jednoduchá cesta nebo že existuje nějaký zaručený recept, ale že někde je třeba prolomit tu spirálu toho, jak se budeme trumfovat z jedné nebo druhé strany. V opačném případě nemusíme dojít daleko. Já bych chtěl podpořit to, co jsem tady včera citoval. V New York Times vyšel článek tři amerických diplomatů, pana Jacka Matlocka, Thomase Pickeringa a Jamese Collinse, je to ze včerejšího New York Times, a v něm stojí vlastně něco velice podobného. Když si to najdete, tak si to můžete přečíst sami. Oni tam říkají, že jestli přestane dialog, budeme za to těžce platit. Oni tam říkají, že pouze diplomatickými prostředky, a pokud budou správně, efektivně, tvořivě použity diplomatické prostředky, jedině pak má Petro Porošenko šanci využít možností mírového plánu a obnovit suverenitu Ukrajiny. Je to veliký apel na to, aby si politici uvědomili, že bez diplomacie - a je tam řečeno - se budeme pohybovat podle starozákonního pořekadla oko za oko, zub za zub. A nemáme šanci z toho... Je to vlastně něco velice podobného, co jsem citoval dneska švýcarského prezidenta. Já to říkám proto, abyste zvážili, když tady zaznívají odsudky, že "styděl jsem se za vládu", nebo když tady zaznívá, že vláda nemá politiku, že to, co se stalo, nebo to, co děláme, že si premiér této země dovolil položit otázku, jaké sankce, že si dovolil prostě myslet o těchto sankcích. Dneska, když jsem jednal s představiteli OBSE, tak mě sami upozornili na to, že ten způsob, jak se ty sankce dějí, pro ně také vyvolává otázky. To, že například GASPRO může vydávat bondy ve Frankfurtu a v jiných zemích ne. A že bylo správné, že jsme řekli, že je třeba o tom mluvit právě z hlediska třeba efektivity těch sankcí. Je to tedy tak špatně, když premiér České republiky řekl, že chce o tom mluvit, aby to bylo skutečně efektivní? Je to chyba? Je to nepochopitelná politika vlády? Je to něco, kvůli čemu se někdo tady chce stydět? Já si prostě myslím, mohu vás ujistit, že kdybych necítil, že mám důvody obhajovat tuto pozici, tak bych to nedělal. Já to nemám zapotřebí. A myslím si, že to, co tady premiér řekl, prostě logiku má, a já jsem schopen to doložit dalšími argumenty. Já bych si prostě, přátelé - víte, tady bylo řečeno, že my vůbec nechápeme, jak vážné je to, co se na Ukrajině děje. Vláda je tedy zřejmě omezená a vůbec si neuvědomuje, že to, co hrozí, jak tady jsme slyšeli, je možná dokonce globální konflikt. Nezlobte se, to nás tedy opravdu nenapadlo, tak daleko jsme nikdo z nás zřejmě nedomysleli. Ale to je přece triviální, tady tohle. Rozumíte, já vás ujišťuji, že nás ve vládě napadlo, že to, co se děje na Ukrajině, je nebezpečné, a mohu vám i říci proč, svými slovy. Ono se o tom třeba velice mluvilo na summitu NATO, třeba v tom smyslu, že tady se stalo to, že se součástí takovéhoto nerespektování bezpečnostní architektury stal stát, který ten bezpečnostní řád budoval, který se na něm podílel, který je členem Rady bezpečnosti a který samozřejmě disponuje druhým největším potenciálem jaderných zbraní. Tohle je přece konstatování, které je jasné. Není pravda, že nevíme o tom, jaké hrozby nás obklopují. Já bych vás chtěl ujistit, že o nich víme velmi dobře. A mě také těší, že je tady požadavek, abychom o tom mluvili, protože je to povinnost vůči našim občanům, abychom o tom mluvili. A možná bychom měli mluvit i o dalších hrozbách. Já bych vás rád upozornil, že na tom vrcholném jednání nejvyšších představitelů států, členských států Aliance se mluvilo jako o hlavní hrozbě ne o konfliktu na Ukrajině, který já tedy vůbec nechci ani chvilku podcenit, ale mluvilo se tam o Islámském státu. Ta jednání nebyla zcela zveřejněna a asi ani nebudou. Já vám to tady říkám, ale to snad říci mohu. Sedmdesát procent času se věnovalo Islámskému státu. Chceme-li mluvit o hrozbách, tak bychom si měli někdy udělat čas také na tohle. Víte proč? Protože tam bylo řečeno, že poprvé v historii této planety se stalo, že teroristická, hrubě násilná skupina, neštítící se ničeho, si dokonce osedlala celý stát. V minulosti Al-Káida byla parazitem Tálibánu, ale dneska tady máme teroristickou skupinu, která disponuje mimořádnými finančními prostředky, sofistikovanými zbraněmi, a dokonce generály z bývalé Saddámovy armády a má vybavení, o kterém se tady nikdy nikomu nesnilo. [[(16.40 hodin)]] A je to z prostředí, do kterého přicházejí tisíce lidí z Evropy, aby se tam vyučili pro válku v zemích Evropy! A dokonce tento islámský stát vyhlásil Evropě válku! Zatímco v případě usnesení, které se týkalo Ukrajiny, jsem už několikrát zopakoval, že NATO dalo jasně najevo, že se v této chvíli necítí ohroženo Ruskem. My to nechápeme tak, že Rusko chystá útok na členské státy NATO. Prostě my se připravujeme vzhledem k tomu, co se děje a co je vážné, ale není to tak, že bychom na summitu NATO mluvili o Rusku jako o nepříteli. Zatímco tady se mluvilo o konfliktu, který vlastně v něčem je ještě překvapivější a vyrostl doslova týdny před summitem NATO. Takže já se vůbec nebráním o těch hrozbách mluvit a to celé tady říkám jenom proto, abych vás přesvědčil, že to není tak, že vláda o ničem neví. My to samozřejmě sledujeme se stejnými obavami jako občané v této zemi a jsme připraveni o tom mluvit v této Sněmovně, a dokonce bychom se měli bavit třeba i zde ve Sněmovně i o těch dalších hrozbách, které nám bohužel dnes hrozí. Já to neříkám proto, abych někoho strašil, ale proto, že si myslím, že to je naše povinnost jako politiků, kteří v této chvíli jsou součástí vlády v České republice. Takže já chci apelovat na to, co jsem řekl v úvodu, když říkáme, že nechceme být černobílí, tak abychom tomu dostáli i tady v těch vystoupeních. Aby diskuse v tomhle byla korektní. Já si nemyslím, že je šťastné nás obviňovat, že nevíme nic, co se děje na Ukrajině. Snad jsem vám prokázal, že se tomu věnujeme dost. A když budete zvažovat kroky vlády, kroky premiéra, tak já na vás apeluji, abyste se na to podívali skutečně třeba i z jiného úhlu než z toho, který se vám nabízel dosud. Já si nemyslím, že je to tak jednoznačné. Chápu, že vám může připadat, že je třeba se ozvat co nejtvrději, co nejrazantněji a že to je jakoby jasný postoj. Na druhé straně když se o tom budete bavit v Německu s jinými politiky, jako je Steinmeier, každý vám řekne: Máme odpovědnost také za to, že se z toho dostaneme ven. Parlament není jenom to, že si tady řekneme dneska svoje. To, co od nás chce veřejnost, je, abychom našli řešení, které nás uchrání požáru, které nás uchrání toho, že ty konflikty budou růst a že je nedokážeme zastavit. Naše povinnost je najít cestu, jak je zastavit. A proto, jak říkám, sankce jsou nástroj politiky, kterou bychom ale měli dělat jako celkovou strategii a ve které výsledkem bude to, že budeme snižovat míru toho konfliktu a že povedeme Ukrajinu k tomu, aby udělala parlamentní volby, hledat způsoby, jak ty parlamentní volby provést, třeba tím, že se nabídne proruským separatistům, aby se zároveň uspořádaly lokální volby, které oni požadují, spojily s těmi parlamentními volbami, a tím najdeme způsob, jak vytvoříme novou politickou reprezentaci na Ukrajině. To jsou věci, o kterých je třeba se bavit. Takže - rozumíte? - kromě těch co nejrazantnějších postupů také potřebujeme tvořivou diplomacii, která opravdu pomáhá hledat řešení v té situaci. Jinak se nám může stát, že zapadneme do bažin, ze kterých bude těžko se dostat. Omlouvám se, že jsem se nechal unést, protože zřejmě se mě trošku dotkly ty řeči, jak o tom nic nevíme. Tak za to se omlouvám. Jinak jsem to myslel pozitivně a chtěl jsem přispět do toho, aby tady ta debata byla korektní a aby skutečně nebyla černobílá.
Děkuji vám, pane ministře. Další přihlášený s přednostním právem je pan poslanec Mihola.
Vážený pane předsedající, vážení členové vlády, dámy a pánové, KDU-ČSL vítá, že Poslanecká sněmovna se dnes mimořádně na svém jednání zabývá tou dramatickou situací na Ukrajině. Možná trošku překvapivě se připojím i k apelu pana předsedy Filipa, že by nemělo zůstat jenom u té Ukrajiny, že bychom neměli být jenom evropocentričtí, ale měli bychom se zajímat i o věci ve světě více. A není to jen Izrael. Těch ohnisek napětí a zla je ve světě plno. Například pronásledování křesťanů v některých zemích světa je nehorázné, barbarské, zločinné, ale je to od nás docela daleko. Trochu mě tady v tomto ohledu mrzí, že se poněkud méně vyjadřují k těmto dramatickým záležitostem některé významné výbory, jako zahraniční nebo výbor pro obranu, kde si myslím, že veřejnost nějaké jasné postoje, jasná vyjádření či poselství prostě očekává. Nyní si dovolím pár slov k situaci samotné, ač tady již bylo řečeno mnoho. Z úst pana premiéra, pokud jsem dobře zaslechl - dneska už máme třetí schůzi, pokud to neřeknu úplně přesně, tak se dopředu omlouvám, ale měl jsem pocit, že zaznělo, že ruští vojáci opouštějí Ukrajinu. My jsme před pár dny slyšeli z různých zdrojů, nebo mohli číst, že "kdoví jestli tam vůbec nějací ruští vojáci na té Ukrajině jsou, jestli se to někomu nezdá". Nebo že "chceme důkazy". Nemusím to asi více rozebírat. Dobře víte, na co narážím. Na různé story typu, že tam snad nějací jednotlivci jako ruští vojáci nějakým nedopatřením prostě zabloudili. Já sám osobně se velmi hlásím za prvé k diplomacii a k hledání mírového řešení, a teprve potom, a opravdu po důkladném zvážení, až k nějakým dalším krokům. Ale z historie dobře víme, že ne vždy toto prostě stačí. Mnohdy ta diplomatická jednání a snahy prostě selhávají. Respektuji, že názor na konflikt se může velmi různit. Já tady tuto otázku poctivě diskutuji s lidmi opravdu různé, ať už filozofické, náboženské, politické orientace, především s univerzitními profesory, ale také s Ukrajinci samotnými, a samozřejmě se dívám na celou tu záležitost svým úhlem politika a historika. Vnímám, že někteří hovoří jednoznačně o ruské invazi, o rusko-ukrajinské válce. Jiní to nazývají občanskou válkou, tento konflikt. A jsou i tací, kteří říkají, že tam můžeme spatřit rysy obojího. V každém případě s naší historickou zkušeností bychom neměli přehlížet, jak je suverénní stát připravován o svá území. Nechci se smířit s tím, že zaznělo, když bylo 10 let výročí vstupu do Evropské unie, a to z úst přímo pana prezidenta naší republiky, že Krym je zřejmě ztracen. Včera Krym, zítra Donbas a pozítří si můžeme klást otázku, jak by to šlo dál. A tyto problémy se samozřejmě nemusí týkat jenom Ukrajiny, ale brzy také dalších, jiných zemí. Ano, Ukrajina je kolos, kolos na hliněných nohou, který vlastně nahrává tou svou dlouhodobě nestabilní situací agresi ať už kohokoliv. Pokud ale máme nějaká jiná řešení, když odmítáme sankce, já se divím, že dávno s nějakým takovým opravdu účinným plánem někdo nevyšel, takže by byl již dávno realizován a možná by bylo vše splněno a nemuseli bychom tady dnes sedět a vlastně vůbec o ničem diskutovat. Proto osobně já i kolegové z KDU ctíme jasný a srozumitelný postoj vicepremiéra Pavla Bělobrádka a v tomto ohledu mi přijdou nepřípadná, nepřiměřená, neadekvátní vyjádření především ze strany hnutí Úsvit. Obsah a argumenty, které tady zazněly, a nechci být vztahovačný, že mířily přímo jenom na ty, kteří požadovali tvrdší sankce, bez nějakého dalšího ale, považuji za natolik slabé, že se jimi nebudu podrobněji ani zabývat nebo na ně dál reagovat. Byl bych opravdu velmi rád, kdyby se na evropský východ znovu vrátil mír. Dost vážně ale pochybuji o tom, že k tomu dojde nějak samo od sebe nebo díky blahosklonnosti nebo zničeho nic dobrou vůlí pana prezidenta Putina. A co se týká České republiky, pokud nechceme být oním nejslabším článkem řetězu, měly by být naše postoje srozumitelné, jednoznačné a odhodlané. Děkuji za pozornost.
Děkuji. Další v pořadí s přednostním právem je pan poslanec Stanjura.
Děkuji za slovo. Jsem rád, že přede mnou vystoupil pan předseda klubu KDU, protože se mi jednodušeji navazuje na to, dneska bylo řečeno. Pan premiér říkal, že je dobře, že o této otázce tady debatujeme, a že to není poprvé v Poslanecké sněmovně. To je pravda. Vždy to ovšem navrhla Občanská demokratická strana buď sama, nebo ve spolupráci s kolegy z TOP 09. Ještě ani jednou vláda nepřišla s tím, že by o tom chtěla s opozicí na půdě parlamentu debatovat. Ano, dobře, pomohli jste nám, zařadili jste ten bod, když jsme ho navrhovali. Dneska, pokud mám dobré informace, bude schválen program této schůze a budou mít možnost se vyjádřit v debatě i další, nejenom ti, kteří mají přednostní právo. Myslím, že náš základní postoj shrnul náš pan předseda, a byl bych rád, kdyby ho ministr zahraničí nekarikoval a neinterpretoval, nepřekládal jeho slova z češtiny do češtiny, protože mnohé z věcí, s kterými polemizoval ministr zahraničí, prostě pan předseda Fiala neřekl a určitě s nimi ani nesouhlasí. Já pak konkrétní případy toho, řekl bych té nekorektní debaty a nekorektní argumentace, uvedu. Spíš chci reagovat za náš klub na vystoupení některých vystupujících a musím říct, že to dneska vůbec není radostný poslech. Slyšeli jsme slohové cvičení jedné z místopředsedkyň Poslanecké sněmovny, pak jsme slyšeli podle mého názoru ideologický projev funkcionáře KSČ z 80. let a slyšeli jsme obranu premiéra. Opakovaně jsem slyšel, že nechtěl podepsat bianko šek. Té větě docela rozumím. Mám dva konkrétní dotazy, možná tři. Pane premiére, kdo po vás chtěl, abyste podepsal bianko šek? A kdo jiný ho měl v Evropě podepsat? A všichni ho odmítli podepsat, nebo se našli takoví státníci, kteří tento bianko šek podepsali? My jsme přece kritizovali a kritizujeme veřejná vystoupení a zpochybňování sankcí již dopředu před jednáním. Vůbec jsme nezpochybňovali, a naopak doporučovali, aby se v diplomatické rovině případné připomínky či nesouhlas české vlády projednávaly. Ministr zahraničí nám to vyčítá. A my jsme nic takového neříkali, nechtěli ani si to nemyslíme. V pořádku, pokud vláda má nějaké připomínky, aby je na jednání se spojenci jasně artikulovala. Přišlo nám ovšem zbytečné to dopředu vytrubovat a oznamovat. A to je to, co pan předseda Fiala označoval za to, že se snažíme být někde mezi, že si neumíme vybrat. Taky jsme slyšeli, že sankce nefungují. Zkusme říct, které sankce. Jich bylo několik vln a ekonomické sankce byly zavedeny na počátku července. Už tehdy jsme říkali, že vyjádření premiéra České republiky, že ty sankce nás nebudou nic stát, není prostě pravdivé. Nemůže se stát, že sankce nedopadnou i na toho, kdo je vyhlásí. To prostě není pravda. A je třeba říct, že to vždycky dopadne nejenom na toho, na koho ty sankce vyhlásíte, ale i na ty, kteří sankce uplatňují. Na to jsme upozorňovali už od toho července. Takže není to tak, že bychom si to neuvědomovali nebo že bychom na to neupozorňovali. Dneska je - a myslím, že jsme všichni rádi - příměří. Myslím si, že je to výsledkem i těch sankcí. Zase jsme nikdy neřekli, jak říkal ministr zahraničí, že mají být pouze sankce a nemají být diplomatická jednání. Naopak. Podporovali jsme a podporujeme, aby diplomatická jednání probíhala. A taky že jich proběhlo! Minimálně víme o všech oficiálních, o těch, které známe z veřejných zdrojů. A možná že probíhají, a zcela jistě probíhají taková jednání, která se v oficiálních zdrojích neobjevila, a je to dobře. Jenom jsme říkali, že oslabuje pozici České republiky takové to veřejné zpochybňování. Vzpomeňme si na parlamentní debatu na této půdě několik měsíců dozadu o Krymu a předtím o naší účasti v NATO. A jsem moc rád, že pan premiér publikoval v americkém časopise článek, ve kterém se jasně přihlásil k našim spojeneckým závazkům. Opravdu, a neříkám to ironicky, ale myslím to vážně. Ale tady, když jsme o tom debatovali, tak padaly věty: Nepotřebujeme posílení NATO v naší části Evropy, jsme proti. Dneska už padají věty: Podporujeme rozšíření a angažovanost NATO v jiných částech, vůbec ve východních částech Evropy a v těch státech, které tvoří tu východní hranici. A zase to oceňujeme a podporujeme. Jenom došlo na naše slova. Mohli jsme si to říct společně a shodnout se na tom už v tom březnu, nebo v březnu. Myslím si, že obecně Evropa vzala fakt, že Krym je ruský. Tečka. Už se o tom nedebatuje, nebo aspoň nevím, že by se o tom debatovalo. A souhlasím s panem předsedou Miholou, že to prostě není normální. Zase pan předseda Fiala řekl, že protestujeme proti postupu Ruska a proti porušování mezinárodních závazků a že to není protiruský postoj, ale protest proti jejich postupu v těchto otázkách. A jasně deklaroval konkrétní mediální smlouvy, které Rusko porušuje. Takže ten příběh a ten náš postoj není zdaleka černobílý. Chci podpořit pana vicepremiéra Bělobrádka. Mne se opravdu dotkly věty pana premiéra: To je problém na Ukrajině, ať si ho Ukrajinci vyřeší. A myslím si, že my, kteří žijeme v České republice a kteří jsme hrdí dědici Československé republiky, bychom na takové věty měli být alergičtí a neměli bychom to říkat, že takové věty našim předkům říkali evropští vůdci v roce 1938. Kam to vedlo, sami se můžete dočíst v mnoha historických románech, ale i v mnoha už dneska zveřejněných oficiálních diplomatických análech. A to je věc, kterou my kritizujeme, ta obojakost, jakoby opatrnost. Jsme sice s vámi, ale moc ne, protože co kdybychom to řekli moc nahlas, co by se nám mohlo stát. Klíčem je přece bezpečnost naší země a našich občanů a my ten klíč jednoznačně dlouhodobě spatřujeme ve spolupráci, a v tom my jsme hrdými a platnými členy, s NATO. Na tom nic nezmění ani ta ukrajinská krize. Mluvili jsme o tom dlouhodobě a dávno předtím. Jsem rád, že pan ministr zahraničí mluvil i o jiných hrozbách, které nám hrozí. Opět chci říct, že my je v ODS artikulujeme i veřejně. O nebezpečí Islámského státu hovořil náš pan předseda v minulých dnech a týdnech. Když už se bavíme o tom, jestli nějací teroristé ovládli stát, tak bohužel to není poprvé. Nebo si myslíte, že Pol Pot a jeho hoši, kteří prováděli genocidu v Kambodži, nebyli teroristé, ale byli to jenom soudruzi, kteří pěstovali kult osobnosti a dopustili se nějakých stranických omylů? Ta debata je podle nás dobrá. Je dobře, že ji vedeme, i když říkám, že někdy jsme z ní smutní, z toho, co všechno tady padne a jaké neuvěřitelné výroky padají. Někdy máme pocit, že se historie opakuje a že to, co možná v bláhové naději říkávali naši předci a naši předchůdci a na co potom Evropa jako celek doplatila, že se v těchto dnech, týdnech a měsících mnohdy opakuje z mnoha úst znovu. A my jsme vlastně říkali jedno jediné - že bychom měli být pevnými spojenci, pevnou součástí NATO, že bychom měli být rozhodní v tom, že pokud se na tom dohodneme, tak budeme uplatňovat sankce i za cenu ztrát, protože žádné sankce beze ztrát prostě neexistují, a že nemáme veřejně zpochybňovat případné možné postupy jak Evropy, tak NATO. To ovšem v žádném případě neznamená, že nemáme vyjednávat a nemáme se snažit uplatňovat naše názory a naše pozice. Opravdu protestuji proti takovému jednostrannému pohledu, že my podporujeme pouze sankce a nechceme diplomatické řešení. Nic z toho není pravda. A chtěl bych požádat ty, kteří tady nevím z jakých důvodů opravdu velmi kriticky hovoří o tom, co se děje na Ukrajině jako vnitrostátně a podobně, aby vážili slova, aby si dokázali představit situace, kdy přijdete o kus vlastní země, aby si dokázali představit situaci, že se v části vaší země koná regulérní válka. A můžeme se bavit, jestli je občanská, nebo není. My jsme sami svědky těch pokryteckých řečí a tváříme se, že tomu věříme, nebo mnozí se tváří. Na Krymu nebyli žádní ruští vojáci, nikdy - aby po pár týdnech množství ruských vojáků bylo oficiálně vyznamenáno prezidentem Ruské federace za dobrou službu na Krymu. No tak to je přece blázinec. Nemůže platit obojí dohromady, platí jedno nebo druhé. My jsme chtěli požádat vládu, aby byla silným a stabilním spojencem, nezpochybňovala svými obojetnými vyjádřeními naše postavení, aby tím, že bude tím silným spojencem, přispěla k tomu, aby se naši občané a naše země cítili bezpečně.
Děkuji. Nyní byl přihlášen s přednostním právem pan premiér Bohuslav Sobotka.
Děkuji, vážený pane místopředsedo. Já bych měl jeden návrh. Jsem přihlášený já, jak jsem se informoval, je přihlášený pan ministr Mládek a pan ministr Stropnický. Všichni máme přednostní právo. Pokud to tak dále bude pokračovat, tak bude probíhat diskuse jenom těch, kdo mají přednostní právo, a nedostaneme se k řádné schůzi. Já bych měl návrh, že bychom s pány ministry - já jsem s nimi o tom hovořil - stáhli teď naše přihlášky s přednostním právem, tak aby se vzápětí potom mohlo hlasovat o programu schůze, a pak bychom se tedy přihlásili a pokračovali v diskusi, ale už by se mohli také hlásit i další poslanci a poslankyně, kteří teď mluvit nemohou. Čili jestli by s tím byl souhlas a pokud budou toto naše rozhodnutí respektovat i další poslanci a poslankyně s přednostním právem, tak bych si dovolil i za pány ministry Mládka a Stropnického prohlásit, že se v tuto chvíli vzdáváme přednostního práva, a přihlásili bychom se s přednostním právem už v rámci nově otevřené a zahájené schůze Poslanecké sněmovny, pokud bude schválen její program. Děkuji.
Děkuji, pane premiére. Vzhledem k tomu, že všichni tři přihlášení s přednostním právem své přihlášky v tento moment stáhli, já neregistruji nikoho, kdo by byl přihlášen s přednostním právem, a předtím než budeme hlasovat o celém návrhu pořadu 15. schůze, tak udělám to, že vás všechny odhlásím a požádám vás, kolegyně a kolegové, o opětovné přihlášení do systému. Nyní přistoupíme ke stanovení pořadu 15. schůze, jehož návrh byl uveden na pozvánce. Připomínám, že podle § 54 odst. 7 zákona o jednacím řádu rozhodne Sněmovna pouze o pořadu uvedeném v žádosti, takže nebylo možné navrhnout žádnou změnu ani doplnění pořadu, takže není možné rozšiřovat schválený pořad. Nyní tedy budeme hlasovat o celém návrhu pořadu 15. schůze Poslanecké sněmovny, tak jak byl písemně předložen. Zahajuji hlasování a táži se, kdo je pro pořad schůze, tak jak byl navržen, ať zmáčkne tlačítko a zvedne ruku. Kdo je proti? Končím hlasování číslo 2. Přítomných poslanců je 119, pro tento návrh bylo 80, proti 11. To znamená, že návrh schůze byl schválen.