Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 34. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Samo Bevk, Jožef Jerovšek, Darja Lavtižar Bebler, Janko Veber in mag. Anton Rop. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O PREVZEMU IN NAČINU PORAVNAVE OBVEZNOSTI SLOVENSKIH ŽELEZARN V ZVEZI S PROGRAMOM PRESTRUKTURIRANJA, SKRAJŠANI POSTOPEK. Še enkrat bi lepo prosil, da bi se umirili. Hvala. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Darjo Lavtižar Bebler. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku Odbora za finance in monetarno politiko, gospodu Bojanu Starmanu, za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vse skupaj prav lepo pozdravljam! Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 34. seji, dne 29.11.2007, obravnaval tudi Predlog zakona o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti Slovenskih železarn v zvezi s programom prestrukturiranja, ki ga je Državnemu zboru predložila prvopodpisana poslanka Darja Lavtižar Bebler ter poslanca, mag. Milan M. Cvikl in Bojan Kontič. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se zakon obravnava po skrajšanem postopku. Pridobili smo tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe. Seji so prisostvovali predstavniki Vlade, predstavniki Zakonodajno-pravne službe ter predlagatelji. Zakonski predlog posega v 6. člen osnovnega Zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti Slovenskih železarn. Pravzaprav je dvojček zakona, ki smo ga že obravnavali na Odboru za gospodarstvo in sprejeli mnenje v parlamentu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Tudi na našem odboru smo obravnavali predlog sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ne bom ponavljal razlogov, ki so vodili predlagatelje zakona v želji, da se ta zakon sprejme, in tudi razlogov nasprotnikov, ki so trdili, da je pravilen tak predlog sklepa, ki je bil kasneje sprejet, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Tudi Državnemu zboru predlagamo tak sklep, kot smo ga na koncu sprejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zakona, gospodu Bojanu Kontiču, za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V ponedeljek je Državni zbor zavrnil naš Predlog zakona o privatizaciji Slovenskih železarn, torej sprememb tega zakona iz leta 1998, s katerim smo želeli popraviti vsaj del krivic, ki so se v procesu prodaje Slovenske industrije jekla zgodile zaposlenim, bivšim zaposlenim in upokojenim železarjem. Mali delničarji so bili s prodajo sistema Slovenske industrije jekla oškodovani v prenizki ceni delnic, če bi jih prodali pod pogoji, ki jih je Vlada, kot prodajalec državnega premoženja v tem poslu dosegla. Posebej pa so s prodajo sistema Slovenske industrije jekla, celoviti prizadeti v svojim interesu, ki so ga vseskozi izražali, to pa je, da bi aktivno upravljali družbe, v katerih so zaposleni. Obljube, ki so jim bile dane, ob sprejemu zakona v letu 1998, so bile tako prekršene z glasovanjem, tudi sedanje koalicije v tem mandatu, torej dva dni nazaj. Čeprav je današnji Predlog zakona o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti Slovenskih železarn, v zvezi s programom prestrukturiranja vsebinsko povezan s v ponedeljek zavrnjenim zakonom, in bi pravi smisel imel ob sprejemu tudi sprememb Zakona o privatizaciji Slovenskih železarn, pa zakon, po naši oceni kljub temu ni brezpredmeten. Zakon ureja menjalno razmerje, v primeru zamenjave delnic Slovenskih železarn, za poslovne deleže posamezne odvisne družbe. Nominalna vrednost za delnico, 100 tisoč tolarjev, je bila določena na dan 20.12.2001, zato je pravično, da se na ta dan določi tudi osnovni kapital družb, v katere se delnice konvertirajo, saj na ta znesek niso priznane ne obresti, in ne revalorizacija. Ker so predstavniki Vlade na seji matičnega delovnega telesa zagotavljali, da je s pogodbo o nakupu Slovenske industrije jekla, kupec prevzel tudi obveznosti, ki izhajajo iz sprejetega Zakona o privatizaciji Slovenskih železarn do malih delničarjev v primeru prodaje posamične odvisne družbe, je smiselno, da se določi tudi pravično nominalno vrednost delnice za tak primer. Čeprav je malo verjetno, da bo lastnik, novi večinski lastnik Slovenske industrije jekla, torej Koks iz Rusije, kadarkoli prodajal posamično odvisno družbo v sistemu Slovenske industrije jekla, v tem zakonu urejamo realno vrednotenje vložka malih delničarjev v primeru takšnega lastninjenja. Zakon enostavno določa, da se znesek vrednosti delnice, ki so jo mali delničarji prejeli za svoje neizplačane plače, druge obveznosti in certifikate v letu 2001, primerjajo z dejansko vrednostjo družb v tistem obdobju in ne z vrednostjo družb v trenutku prodaje enkrat v prihodnosti. Skratka, predlagatelj kljub zavrniti Zakona o spremembah zakona o privatizaciji Slovenskih železarn predlagamo predlagatelji, da Državni zbor sprejme vsaj ta zakon. Predlagamo torej, da Državni zbor z današnjim glasovanjem ne sprejme sklepa matičnega delovnega telesa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, spoštovane gospe in gospodje. A način lastninjena pa ni sporen? Ni sporno dejstvo, da smo na nek način opeharili, bom natančno pogledal, 5 tisoč in nekaj delavcev, to pa ni sporno. Ni sporno, da je predsednica Komisije za nadzor prodaje Marija Zagožen, to pa ni sporno? Ni sporno, da je v bistvu 5844 delničarjev na nek način s svojimi predstavniki prišlo sem in nas opozarjalo na to, kaj se dogaja. To ni sporno, to se lahko spregleda. Gre za krajo, ki je evidentna. Sklepa matičnega delovnega telesa ne bomo podprli, ker se nam zdi nepravičen in bi moral romati kakemu kriminalistu na mizo. Da prodajamo tujcem vsepovprek, kar je dobrega, to je splošno znano. Drugi primer je bolj evidenten, na primer Splošno plovbo smo celo sanirali. 75 milijonov dolarjev smo podali na račun, potem pa jo prodali tujcu, ki je posodil denar za en teden, kasneje pa ga vzel ven in lastniški delež mu je ostal. To delamo mi. To, da prodajamo bisere, srebrnino in kokoši, ki nesejo zlata jajca, to ni več nič tujega. Poglejte, vesel sem, da je manj kot 300 dni do volitev, zaradi takih stvari. Na volitvah se boste lepo, negativno presenetili in boste videli, da to, kar danes delate, da odvzemate pravico tistim, ki so danes lačni, da so siti, na tak način, da jim ukradete še tisto, kar jim pripada. Pa te ljudje niso dobili plač, odrekali so se osebnim dohodkom. In danes jim ne daste lastniškega deleža. Govorite, da zakon ni primeren, pa naredimo ga primernega, saj zato pa smo tu. Kaj pa je sporno v tem zakonu? Pravno formalno lahko naredimo to, da popravimo krivico. Ne, bolj važen je tujec, bolj važen je Rus, ki je dal obljubo, da bo investiral, da bo dejansko imel še dve leti delavce, potem pa jih lahko zbrca iz tovarne, da bo dobiček veselo v torbi nosil domov v svoj trezor, to je bolj pomembno. Spoštovane gospe in gospodje! Če boste imeli tak odnos do državljank in državljanov v prihodnje, potem je res nesmiselno, da še enkrat kandidirate na volitvah. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen, v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani podpredsednik! Lepa hvala za besedo. Kolegice in kolegi. Kar je bilo slišano s strani Poslanske skupine DeSUS, že v obravnavi Predloga spremembe zakona o privatizaciji slovenskih železarn, na ponedeljkovi seji Državnega zbora, bo ponovljeno tudi danes, ko obravnavamo vsebinsko navezni zakon. Dejstvo je, da se je država zavezala, da se bo v največji možni meri umaknila iz gospodarstva. Privatizacija se torej dogaja in menimo, da na relevantnih pravnih podlagah in z dokaj zadostno transparentnostjo. V kolikor ni tako, obstajajo sredstva in poti, da se sporne zadeve raziščejo in pomanjkljivosti te kršitve sankcionirajo ter popravijo. Zato katerikoli že izveden projekt privatizacije, je ali bo obravnavan v morebitnem postopku pred pristojno institucijo, bo pomembna dokončna ugotovitev oziroma rezultat preiskave, ki bo zagotovo imel določene posledice. Glede prodaje slovenske industrije Jekla, so bili izrečeni dvomi tako v transparentnost in njene izvedbe kot tudi glede vrednotenja delnic. Ne dvomimo sicer v to, da so vsem interesom o prodaji bile dane enake možnosti, vendar ta enaka možnost obravnave postane vprašljiva zaradi ugibanj v prevrednotenju v letu 2001 in prevrednotenju o prodaji celotnega holdinga in verjetno so vsi ti pomisleki na mestu tudi zaradi tega, ker pred leti o dobrem poslovanju in perspektivnosti družbe tako kot je to možno danes, ni bilo moč več govoriti. Druga plat te in mnogih ostalih zgodb o prodaji državnih deležev in s tem umikanja države in pomembnih strateških gospodarskih subjektov, pa je zagotovo poslovanje v pravilne presoje glede pomembnih strateških gospodarskih subjektov, po vstopu v najugodnejša trenutna prodaja, o kateri bi se dalo ob danih zakonskih podlagah iztržiti v optimalno vrednost in dobre ostale pogoje. Zagotovo pa ima vsako izmed teh zgodb dve plati. Zadovoljstvo vsaj manjšine ter razočaranje in nenaklonjenost tistih, ki so pod ceno izplačani iz igre. Zagotovo zelo bodejo v oči razni scenariji, ki so bili napravljeni glede možne postavitve vrednosti poslovnih deležev oziroma delnic ob letošnji poletni cenitvi in dejstvo, mimo katerega pač ne moremo z zaprtimi očmi je, da je dosežena vrednost delnice krepko pod mejo vrednosti, predvidene ob najbolj pesimističnem dogajanju. In zagotovo botruje zaskrbljenost zaradi tega, učinkovitost procesa sanacije železarn, ki se je dogajala tako, da so delavci danes, nekateri med njimi že upokojeni, prispevali v sanacijo z odrekanjem višjih plač tudi v interesu, da bodo v prihodnosti lahko aktivno udeleženi v sadovih svojih odrekanj, svojih vložkov in odpovedovanju možnosti za višje pokojnine in v upanju po kompeniziranju tistega kar so pred leti v prepričanju poplačilo v nekem ugodnejšem trenutku tudi izgubili. Vsled temu, smo v Poslanski skupini DeSUS prepričani, da bi obravnava obeh železarskih zakonov morala biti podkrepljena z dodatnimi dokumenti in argumenti o obstoju razmerij, ki bi opravičevala in zahtevala potrditev predlaganih sprememb, ki so za nas sicer sprejemljive, vendar je tudi zaradi drugih posledic, ki bi jih sprememba zakonodaje vsekakor prinesla, za že obstoječo novo pogodbeno lastniško razmerje z naše strani v tem trenutku preuranjen kakršenkoli zaključek, zaradi obeh navedenih razlogov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač, v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovani kolegici, spoštovani kolegi, ostali prisotni. V ponedeljek smo obravnavali en del te problematike, včeraj smo slišali poslanska vprašanja, ki so se nanašala na podobno temo. Skratka, zgleda, da je pri Social-demokratih ta problem tako močan, da se je odprla cela fronta vprašanj v zvezi s tem. Jaz sem vesel, da se je vsaj nekaj stvari razjasnilo v tistem smislu, kot smo zadnjič slišali: "Imel sem tajnico pa nisem vedel ali je gluha ali je glupa", ker neresnice, ki so se ponavljale v zadnjih treh dneh so bile res že malo butaste. Torej, prodaja 55,35% kapitalskega deleža Slovenske industrije jekla, ki je bila izvedena v letošnjem letu, je bila izvedena v skladu z odločitvami, ki jih je sprejel Državni zbor Republike Slovenije, z mednarodnim javnim razpisom, na katerem so imeli vsi, ki so sodelovali, enake možnosti. Bila je tudi izvedena. Izvedena je bila, po naši oceni, v pravem trenutku in na optimalen način. 8 interesentov je izkazalo interes, trije so dali ponudbo, izbrana je bila cenovno najugodnejša ponudba in država je najugodnejšega ponudnika zavezala, in sicer zaradi zaščite manjšinskih delničarjev, da najmanj po isti ceni odkupi tudi deleže družb pooblaščenk. Dve od njih sta to ponudbo sprejeli, ena te ponudbe ni sprejela. Nekateri bi očitno raje videli, da bi se prodaja vršila takrat, ko je bila industrija jekla v recesiji, kajti v kolikor bi se vršila takrat, potem res ne bi mogli govoriti o kamionih kupnine po 1 evro, ki bi jih lahko zložili na relaciji Ljubljana-Koroška, ampak bi bil dovolj en žep, v katerega bi vtaknili 1 evro, kolikor, slišali smo priznanega strokovnjaka ekonomista gospoda Mencingerja, se je ponujalo takrat za Slovensko industrijo jekla. In prav je, da se ta scenarij ni odvil. Treba pa je pošteno povedati, da problem ni nastal danes, ko se je cena določila na mednarodnem javnem razpisu, transparentno in ko jo je določil trg, pač pa takrat, ko ste jo v letu 2001 določili administrativno. Takrat ste te zaposlene prikrajšali za tisto, za kar govorite, da so prikrajšani sedaj, ko se je ta prodaja izvršila na transparenten način. Kajti, takrat ste na administrativen način določili, da je vrednost njihovih neizplačanih plač 100 tisoč tolarjev v certifikatih. In res je, kar trdite, ti ljudje se čutijo prikrajšane, upravičeno se čutijo prikrajšane. Tako kot se upravičeno čutimo prikrajšane sto tisoči tistih državljanov, ki smo dobili certifikate in smo jih vlagali v razne pide, ko smo v prvi fazi prodaje dobili med 5 do 10 tisoč tolarjev za certifikat, na katerem je pisalo, da je vreden 100 tisoč tolarjev. In tu je popolnoma podobna situacija, popolnoma podobna. Tako kot je nastal problem takrat, ko ste administrativno določili vrednost, tako je nastal problem tudi v primeru Slovenskih železarn takrat, ko ste ljudem v letu 2001 obljubili, da je njihov delež ob skrahirani industriji jekla v takratni situaciji v letu 2001 vreden 100 tisoč tolarjev. Z morebitno spremembo zakona in s tem, kar sedaj ponujate, pa mislim, da bi povzročili mnogo, mnogo več novih krivic, kot odpravili starih, mnogo več novih. In zaradi tega tega predloga ni mogoče sprejeti. Na spletni strani kupca - mimogrede, ta notica je bila objavljena 3. marca letos, ne 3. decembra letos, tako da je kar nekaj časa že od takrat, ko se je pojavila, in govorite, da naj bi kupec plačal 300 milijonov evrov. Zadnjič sem to spletno stran pokazal, zdaj dvomim, da gospodje, Lahovnik, Rop, gospa Beblerjeva, ne obvladajo toliko angleščine, da si ne bi znali prebrati, kaj na tej spletni strani piše. Očitno gre torej za zavajanje. Tu zelo jasno piše, da je 55,35% delež slovenska država prodala za preko 300 milijonov evrov in da znaša kupnina 105 milijonov evrov, 250 milijonov evrov pa se je kupec obvezal, da bo vložil v posodobitev proizvodnje v prihodnje. Torej, mislim, da je postopek, tako kot je potekal, potekal v korist vseh, predvsem v korist tistih, ki delajo in ki so zaposleni v Slovenski industriji jekla. Kajti približno slaba polovica tega dobička bo šla tudi preostalim delničarjem, ne samo večinskemu kupcu. V tej povezavi je bila izrečena še neka trditev, da so nepremičnine na Jesenicah v lasti ruskega kupca. Tudi to ne drži, zemljiška knjiga je javna. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smatramo, da niso izpolnjeni razlogi za obravnavo tega zakona, zato bomo podprli predlog sklepa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer, v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ne vem, zakaj je potrebna ta nervoza in agresivnost mojega predhodnika, predstavnika največje stranke. Je povsem nepotrebna. Nič niste več vredni in nič bolj pomembni, kot smo vsi drugi poslanci in poslanke, ki sedimo v tem parlamentu, zato bi vam predlagal, da ste prihodnjič bolj vzorni in bolj olikani. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo glasovali proti predlogu matičnega delovnega telesa, to je, Odbora za finance in monetarno politiko, da Predlog zakona o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti Slovenskih železarn v zvezi s programom prestrukturiranja ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Kot je povedal že kolega Kontič v imenu predlagatelja, je vsebina tega zakona sicer povezana z zavrnjenim Zakonom o privatizaciji Slovenskih železarn, ki ste ga v vladni koaliciji v ponedeljek zavrnili, in to brez kakršnegakoli občutka za popravo krivic storjenim malim delničarjem, pa vendar vsaj delno popravlja krivice, ki so bile storjene. Namreč, prodaja slovenske industrije jekla je bila slaba, je bila tako nizka tudi na račun in za račun malih delničarjev, ki so se v preteklosti odrekli delom plač, da so se stvari sanirale, poleg seveda velikega vložka tudi denarja vseh drugih davkoplačevalcev in davkoplačevalk skozi državni delež sanacije. In da je bila prodaja slaba kažejo vsi podatki, ki so nam na razpolago; tako dokumentacija, ki se nanaša na cenitve o prodaji in kasneje tako doseženi poslovni rezultati SIJ-e v zadnjih letih in napovedi za naprej, tako izjave številnih uglednih strokovnjakov s tega področja, in ne nazadnje tudi izjave predstavnikov samega kupca, poslovne skupine Koks, nam kažejo, da so trditve o slabi in prepoceni prodaji utemeljene. In ne nazadnje, če prodaš SIJ za 100 milijonov evrov in če kupiš, že v prvem letu načrtuješ 60 milijonov dobička in če pri nakupu še izdatno sodeluje slovenska banka, ki temu istemu kupcu kot garancijo sprejme delnice podjetja, ki ga kupuje, potem tukaj nekaj ni v redu. Gre za šolski primer tajkunizacije in ne boja proti tajkunom. In prav zaradi te slabe prodaje so bili oškodovani tisti, ki so se v preteklosti odrekli delu dohodka in ne nazadnje tudi sedanjih in bodočih pokojnin za sanacijo železarn, v katerih so bili zaposleni. Zato je toliko bolj nenavadno, da vladni predstavniki, ki so odgovorni za slabo prodajo SIJ-a zavračajo poskuse realnega nadomestila, ki bi ga morali prejeti delničarji v primeru prodaje odvisnih družb SIJ-a. Tudi zagotovilo predsednika Vlade, ki je včeraj dejal, da ni nič tajnega in da si vse lahko poslanci ogledamo, do sedaj ni veljalo. Predstavniki KAD-a in SOD-a so že dve leti ali pa še več časa se izmikajo, da bi sodelovali na Komisiji za nadzor javnih financ in proračuna in da bi pojasnili nekatere zadeve. Do sedaj do tega sodelovanja še ni prišlo. In zato je potrebna preiskovalna komisija, ker potem pa bodo po vsej verjetnosti morali priti. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov obžalujemo, da vladna večina ne zmore dovolj dostojanstva, da bi priznala napake o prodaji in jih s podporo temu predlogu zakona tudi popravila. To samo še enkrat dokazuje, da verbalno zavzemanje za popravo krivic v praksi in v realnem življenju ne velja za vse državljane enako in v vseh časovnih obdobjih. Mi v Poslanski skupini Socialnih demokratov, bomo ta zakon podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala podpredsednik. Lep pozdrav vsem. Poslanci LDS-a smo svoj odnos do tematike, ki jo obravnavamo tudi danes z obravnavo tega zakona povedali in se do nje opredelili že v ponedeljek, ko smo podprli in koaliciji pravzaprav prepustili in menili, da bo tista, ki mora odločiti o tem, kako zaščititi male delničarje. Dejstvo je, da dvomi o načinu privatizacije Slovenskih železarn obstajajo. In s sprejetjem obeh zakonov, torej tudi tega današnjega Zakona o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti Slovenskih železarn v zvezi s programom prestrukturiranja, bi lahko v nadaljnjem postopku obravnave zakonov morda našli rešitev, ki bi zadovoljila tako male delničarje kot tudi ne bi prizadela lastnikov. Žal je koalicija s svojim ravnanjem, nastopi in pa glasovanjem pokazala ignorantski odnos do pričakovanja prizadetih malih delničarjev in beži tudi od jasnih odgovorov na očitke o prepoceni prodaji. S tem in s takšnim odnosom prevzema tudi odgovornost, politično, morda tudi moralno in materialno do tistih, ki jih na ta način zavrača. Torej, kaj več povedati o problematiki ob vsem tem kar je bilo slišati v ponedeljek in kar je bilo slišati tudi že danes ni vredno besed in časa. LDS zakona oziroma zakon bo podprla in ne bo podprla predloga matičnega odbora.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ciril Testen v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Odločitev Poslanske skupine Nove Slovenije v zvezi s Predlogom zakona o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti Slovenskih železarn v zvezi s programom prestrukturiranja je, da podpre sklep matičnega delovnega telesa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Razlogov za takšno odločitev je več, naštel bom samo nekatere najpomembnejše. Zakon, ki ga predlagajo poslanci s prvopodpisano Darjo Lavtižar Bebler, predvideva, da lahko upravičenci, ki jih zastopajo družbe pooblaščenke, kadarkoli zamenjajo delnice Slovenskih železarn za delnice odvisnih družb, kar je v nasprotju z Ustavo in pozitivno zakonodajo Republike Slovenije in tudi v nasprotju s pogoji, ki jih je kupec sprejel ob nakupu. V kolikor bi enostransko po skoraj desetih letih veljavnosti zakona posegli s spremembo zakona v določilo kupne pogodbe, bi lahko prišlo do odškodninskega zahtevka družbe, ki je slovensko industrijo jekla kupila, ker bi to pomenilo v posege v že pridobljene pravice. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da v razmerah tržnega gospodarstva ni dopustno, da posegamo z intervencijsko zakonodajo v poslovne odločitve gospodarskih družb. Za te odločitve imajo gospodarske družbe poslovodstvo, ki vodi posle družbe in zanje tudi odgovarja. Treba je tudi povedati, da bi zakon takojšnjo zamenjavo delnic slovenskih železarn za delež odvisnik družb lahko predvidel že ob sprejemu, ne pa izrecno šele ob prodaji in to po dolgoletni, skoraj desetletni veljavi. Predlagana sprememba bi spremenila pogoje do te mere, da bi lahko bil vstop zasebnega investitorja vprašljiv. Republika Slovenija bi s tem kršila načela spoštovanja prodajne pogodbe in s tem povezane pravne varnosti, zato v Poslanski skupini Nove Slovenije predlogu spremembe zakona nasprotujemo. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je bila ključna napaka narejena leta 2001, ko je bila določena vrednost delnice 100 tisoč tolarjev, in da ta ne odraža realne vrednosti. Hvala.
Hvala lepa. In besedo ima še gospod Marjan Drofenik, v imenu Poslanske skupine SLS.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, spoštovani predstavniki iz notranjega ministrstva! Predlog zakona o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti Slovenskih železarn v zvezi s programom prestrukturiranja, je pravzaprav povezan z uskladitvijo z Zakonov o privatizaciji Slovenskih železarn, ki ga je prav tako vložila skupina poslancev. Seveda predlaganega zakona ne moremo podpreti, tako kot nismo podprli tudi novele Zakona o privatizaciji Slovenskih železarn. Formalni razlog za nepodporo noveli, je že omenjena zavrnitev drugega zakona, vsebinsko pa so za zavrnitev tega zakona podani enaki razlogi kot smo jih navajali pri obravnavi Zakona o privatizaciji Slovenskih železarn pred nekaj dnevi. Poudariti moram, da smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zadovoljni, da je Slovenska jeklarska industrija v zadnjem času v zelo dobri kondiciji. Verjetno se nekateri od vas spomnite razprav pred leti, ko so bile Slovenske železarne povsem propadle in se je razmišljalo o tem ali jih je sploh smiselno sanirati ali pa je morda bolje, da se jih proda zainteresiranemu kupcu za zelo mala sredstva. Jasno je, da je bila vrednost slovenskih železarn v tistem času enaka praktično nič. In Slovenska ljudska stranka je bila tista, ki je odločno nasprotovala prodaji železarn, si prizadevala za njihovo sanacijo in tudi preprečila njihovo prodajo. Danes je jasno, da je bilo takšno stališče pravilno in da naša jeklarska industrija dobro posluje. Če tega takrat ne bi dosegli, danes tudi ne bi bilo kaj prodajati oziroma Slovenske industrije jekla mogoče niti ne bi bilo več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARNOSTI CESTNEGA PROMETA, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 14 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Miranom Potrčem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod mag. Radovan Žerjav, minister za promet, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Poslanke in poslanci! V Sloveniji nam je od leta 1994 do konca leta 2006 uspelo skorajda prepoloviti število mrtvih v cestnem prometu. V letu 1994 je na naših cestah umrlo 505 udeležencev cestnega prometa, v letu 2006 262. Res je, da je letos na naših cestah, žal, že umrlo 282 ljudi, kar je vsekakor zelo zaskrbljujoče. V Sloveniji se tako kot v 16 drugih državah Evropske unije danes soočamo z neprijetnim dejstvom, namreč, da se število ne zmanjšuje. V podobni situaciji kot Slovenija danes so se znašle tudi najbolj varne države, kot so Švedska, Danska, Nemčija. In tudi iz tega razloga, predvsem iz tega razloga smo se odločili, da ta zakon spremenimo. Jutri bo Vlada Republike Slovenije predvidoma obravnavala obdobni načrt za zagotavljanje varnosti cestnega prometa v letih 2008 in 2009, kjer bo konkretizirala aktivnosti in ukrepe za večjo varnost. V tem načrtu je dan izrazit poudarek sistematičnim, strokovnim in preventivnim ukrepom posameznih ministrstev in drugih vladnih in nevladnih organizacij, ki naj bi zagotavljali dolgoročen trend zniževanja števila žrtev na slovenskih cestah. Pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa, ki predstavlja le droben del ukrepov, potrebnih za večjo varnost. Prinaša vrsto novosti. Pri nastajanju sprememb zakona je ves čas sodelovala strokovna javnost, ki deluje na področju varnosti cestnega prometa. Njihove pripombe pa so bile bolj ali manj upoštevane in so nedvomno prispevale h kakovosti predloga. Poleg sprememb, ki se nanašajo na povečanje varnosti v cestnem prometu, se zakon usklajuje z dvema odločbama Ustavnega sodišča, ki se nanašata na, in sicer prvič: obravnavanje prometnih nesreč z neznatno škodo in prevoz otrok. Usklajuje pa se tudi z direktivo 2006-126 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o vozniških dovoljenjih, odpravlja pa tudi vrsto administrativnih ovir. Na področju varnosti predstavlja novost tudi razširitev pooblastil občinskih redarjev. Po novem naj bi, poleg dosedanjih pooblasti, ki jih imajo na področju mirujočega prometa, ugotavljali tudi kršitve z elektronskimi napravami, ki samodejno beležijo najbolj nevarne prometne prekrške, kot sta na primer hitrost ter neupoštevanje rdeče luči. Ker predlog sprememb zakona prinaša novosti tudi na področju kaznovanja storilcev prometnih prekrškov je prav, da spregovorim tudi o tem. Nekatere kazni se zmanjšujejo, tudi za 50%, za naslednje prekrške: potek veljavnosti vozniškega dovoljenja; prekršek, povezan z nalaganjem tovora in odgovornosti oseb, ki za vozila, katera vozijo, ne potrebujejo vozniškega dovoljenja; oviranje odgovornih oseb pri nalaganju in razlaganju tovora ter nepravilnosti pri vleki vozil, nepravilnosti pri gonjenju in vodenju živine po javnih cestah. Zvišane pa so kazni za naslednje prekrške, predvsem za tiste, ki so vzrok za najhujše prometne nesreče v naši državi, in sicer: nespoštovanje določb o hitrosti s poudarkom na njenih prekoračitvah v naseljih; agresivno speljevanje, zaviranje in ustavljanje in vožnja z motorjem po zadnjem kolesu, vožnja pod vplivom alkohola in mamil; odklon preizkusa za ugotavljanje prisotnosti alkohola in mamil, nepravilna smer in stran vožnje, zlasti na avtocestah ter nevarna prehitevanja. Ponovno naj poudarim, da se zvišujejo kazni samo za prekrške, katerih posledice so mrtvi na slovenskih cestah. Na področju vozniških izpitov in vozniških dovoljenj, pa poleg uskladitve z direktivo o vozniških dovoljenjih, predlog zakona uvaja naslednje novosti. Uvaja se: enotni vzorec vozniškega dovoljenja, na polikarbonatni kartici, vozniška dovoljenja se vzajemno priznavajo in tako naprej. Zakon je v največji meri medresorsko usklajen, prav tako je usklajen z nekaterimi predstavniki civilne družbe. Seveda pa, tako, kot pri vseh spremembah zakona, nekaterih izraženih zahtev na podlagi tehtnih argumentov nismo mogli upoštevati. Spoštovane poslanke in poslanci prepričan sem, da nam bo ob današnji parlamentarni razpravi uspelo najti marsikateri odgovor na številna vprašanja in dileme, ki se v predlogu besedila pojavljajo. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac, v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Naj kar na začetku povem, da v Slovenski nacionalni stranki predloga zakona ne bomo podprli. Razlogov za to imamo, mislim, da kar nekaj. Pod okriljem nekih določb, ki naj bi jih dalo Ustavno sodišče smo v ta zakon nametali še 100 drugih stvari. Danes, tukaj na nas, vlada prihaja: "Dajte to sprejeti, drugače ne bomo zadovoljili temu, kar je povedalo Ustavno sodišče." Ne moti me, da je Vlada spremenila te določbe, moti pa me, da je pod okriljem teh določb dodala še en kup stvari, ki nimajo nobene podlage, ne v realnem življenju in delajo zakon popolnoma neživljenjski. Prva stvar, ki bi jo rad omenil, spoštovani gospod minister, ko ste omenili z nekaterimi iz civilne iniciative. Mislim, da ga ni v tem zboru poslanca, ki ne bi vedel, katera sfera je to. To je tista, ki vas je malo prisilila, da ste tudi zmanjšali komu kaj. Niste pa se pogovarjali s tistimi, ki jih bo zakon direktno prizadel. Žalostno je, da je glede na število voznikov Slovenija, bom rekel v samem vrhu smrtnih žrtev v prometnih nesrečah. Žalostno. Ampak sprašujem Vlado Republike Slovenije in pričakujem tudi odgovore, dajte mi povedati, ali bo zvišanje kazni resnično pripomoglo k znižanju prometnih nesreč s smrtnim izidom. Ali to res vsi verjamemo? Ko smo spreminjali kazenski zakonik, ste nas na veliko prepričevali, da dvig kazni ne pomeni ničesar, da se ne bo nič zmanjšalo. Danes nas hočete prepričati nekaj drugega. Dajte mi povedati, v čem je razlika med nekom, ki vozi v naselju 80 pri omejitvi 50 ali pa pri nekomu, ki se loti pedofilije, umora, posilstva, česarkoli drugega? Mislim, da med tema dvema ni nobene razlike. Oba kršita zakon, oba sta zločinca. Zakaj bi tukaj dvig kazni pa povzročil zmanjšanje nekega kaznivega dejanja ali pa prekrška? Ni mi jasna ta dvoličnost in z veseljem bom poslušal odgovor Vlade na to moje vprašanje, v čem je ta razlika. Druga stvar, socialna komponenta tega zakona, moram jo omeniti. Predvidene so takšne kazni, da nekdo v tej državi ali pa 90% ljudi v tej državi niti ne zasluži toliko denarja, koliko ste kazni predvidevali. Ampak to ni izgovor, ne krši zakona, pa ne boš plačeval kazni. Tukaj se strinjam in to bo vaš odgovor na to moje vprašanje, ampak nekdo ga bo, še vedno bo večina bom rekel, kršila ta zakon tako kot do sedaj, izterljivost, na kakšen način, če pa nima, človek nima. Je res, da je sam kriv, da krši zakon, ampak nima, ne zasluži toliko, da bi lahko plačal kazen. Ko sem pogledal najpomembnejše dejavnike hudih prometnih nesreč v Republiki Sloveniji, je na prvem mestu zapisana neprilagojena hitrost. Jaz bi razumel, v kolikor bi se ta Vlada lotila zmanjševanja prometnih nesreč na ta način, da bi najprej zagotovila optimalne pogoje vsem voznikom. Se pravi ne tako kot tuji strokovnjaki, ki so na povabilo AMZS-ja prišli v Slovenijo in ugotovili, da ceste niso primerne voznemu parku, ki se v tej državi nahaja. Ampak morebiti tudi na način in to lahko vzamete tudi kot predlog Slovenske nacionalne stranke, recimo, ko smo mi delali vozniške izpite je bil marsikomu prvi avto katrca, fičo, stoenka, to so bile mašine z 1,2 moči, to je imelo maksimalno, koliko, 42 konjev ali pa še manj, šele potem so prišli na renault 5, pa mogoče kam naprej. V tej državi smo znižali kriterij za pridobitev vozniškega dovoljenja na 16 let pod posebnimi pogoji. Ti 16-letniki neizkušeni, prvi avto v katerega se usedejo je BMW, ki ima prostornino mašine najmanj 1800 kubičnih centimetrov, tam ni treba, da kdorkoli kaj naredi, tam se samo nasloni na gas, pa ima hitrost 150 na uro, pri 150 na uro čelno trčenje, jaz vam povem, ga ni airbega v tej državi ali pa na tem svetu, ki bi lahko preprečil hude telesne poškodbe, če bo nekdo rekel, da katra pa ni bila tako varen avto, je res, ampak pri 60, 70 na uro sem jaz imel dosti večje možnosti preživetja kot jih imam pri 150 kljub osmim airbegom v tem avtu. In če se bo Vlada odločila, da bo dvignila strošek ali višino prometnega dovoljenja, tehničnega pregleda, ker vemo, da avti prihajajo od vsepovsod, dobimo jih tudi za mali denar v tej državi, krediti, leasingi vemo, da danes sploh niso težava, ne glede na to ali kdo plačuje ali ne, če bi šlo pa na ta način, bi mogoče zmanjšali pri teh mladih voznikih kubikaturo posameznega vozila in bi se začeli kaliti na cestah z enimi manj močnimi avtomobili. Zakon kot ga pa vi predlagate, da boste pa zdaj vse voznike pobili s temi kaznimi in pobrali ves denar, ki ga imajo, ampak ta avto bo enako hitro šel in pri petih plačilih, ki jih bo imel, bo pa šestič tresnil še v nekoga drugega. Tretja stvar, ki bi jo rad omenil, signalizacija o kateri je bilo toliko govora. Sam se vozim vsak dan na liniji Maribor-Ljubljana, Ljubljana-Maribor. Zadnjih 14 dni se mi je vsak teden zgodilo, da je nekdo "zalutal" in vozil kontra po nasprotnem voznem pasu, celo se je zgodila prometna nesreča s smrtnim izidom, mislim, da nekje pri Arji vasi. Zdaj pa se dajmo vprašati, če je to en primer lahko rečemo, da gre za samomor za nekoga, ki slabo vidi ali pa za nekoga, ki je bil pod vplivom česarkoli. Če gre za tedenske primere, pa ne mi reči, da se vsak teden odloči nekdo, da bo delal samomor na način, da se bo peljal kontra po avtocesti 180 v drugega človeka. Sam tega ne verjamem. Ne mi reči, da najdemo vsak dan ali pa vsak teden pijanega voznika, ki ne vidi signalizacije, pa se bo peljal kontra po nasprotnem voznem pasu. Nekaj je tukaj narobe s signalizacijo, sigurno, ne mi reči, da temu ni tako. In kot sem že dejal uvodoma, dajmo najprej vsi skupaj skušati zagotoviti optimalne pogoje voznikom, in šele takrat se dajmo odločiti, če to ne bo pomagalo, da pa potem res lahko dvignemo kazni, ker je to pa zadnja skrajna rešitev in druga nam več ne preostane, razen, da jim poberemo avtomobile stran. Nočem kriviti kogarkoli, ki izdeluje ceste. In četrti razlog, zakaj se mi zdi, da je ta zakon popolnoma brez veze. Četrti razlog. Jaz sem bil, verjetno, pa moji kolegi iz Štajerske in pa Prekmurja, najbolj veseli, ko smo odprli avtocesto Maribor - Ljubljana. Sedaj bo celo od Murske do Ljubljane avtocesta. Avtocesta od Murske do Maribora vemo, da v nekaterih primerih, sam sem tudi postavil poslanska vprašanja, nima tako imenovanih SOS pasov. Baje zaradi tega, ker se je malo hranilo, pa smo naredili te pase ožje kot drugod ali jih sploh nismo naredili. Ne predvideva počivališč. Trojanski tuneli so vzdržali eno leto, dokler ni nekdo ugotovil, da je tam asfalt toliko nevaren, da v kolikor nekdo, ki se po avtocesti pripelje 100 ali pa 120 na uro, ni več varen. In smo ob vsakem dežju, vsaki vlagi znižali to hitrost na 60 na uro. Pa ne zaradi mene ali pa mojega avta, zaradi slabe kakovosti materiala, ki se nahaja na tem cestišču. Na moje vprašanje zakaj 60, mi je bilo odgovorjeno zato, ker je 60 na uro tista hitrost, katero ta asfalt prenese. Nazadnje je bil prejšnji teden zaprt trojanski tunel zaradi zdrsa tovornega vozila. Pa ne mi reči, da je samo ta šofer kriv. Tudi asfalt je kriv. Dajmo najprej osnove, neko podlago za zvišanje teh kazni, ne pa, da udarimo po žepu vso vesoljno Slovenijo, tiste ki delajo in tiste, ki ne delajo prekrškov za to, ker ta država ne zna zagotoviti optimuma varnosti samega cestišča in pa samih poti. Dajmo se te stvari lotiti z neko drugo zadevo. Vsi skupaj smo gledali prispevke na raznih televizijah, kako mladi divjajo oziroma si celo prirejajo neke dirke v nočnem času, ker bog ne daj, da se kdo pripelje kontra, slučajno ob tej uri, po tistem cestišču. Med drugim je snemala kamera tudi policijo, kako se je pripeljala in ena izmed izjav je bila, saj ne moremo nič. Oni pa samo dirkajo. Ne mi reči! In vsi, ki boste danes zagovarjali ta zakon, imejte najprej to v mislih, šele potem dvig kazni. Dvig kazni je skrajna, končna rešitev. Med te smrtne žrtve, ki so navedene v samem zakonu, spadajo tudi, spoštovani gospod minister, pa takrat še vas ni bilo, ampak ste zaradi tega, verjetno tudi vi takrat prihajali oziroma bili postavljeni, takšna in drugačna železniška infrastruktura in signalizacija. Meni je žal, da jo moram omenjati, resnično mi je žal. Ker če država v 21. stoletju, članica Evropske unije, ne premore denarja v proračunu, da zagotovi državljanom varne prehode čez železniške tire, potem je s to državo nekaj hudo narobe in nima veze ne prehitra vožnja in ne nepravilna smer vožnje. Gospodje, dajmo se najprej zamisliti nad tem, šele nato sprejemajmo takšne zakone, kot je danes predlagan. Je pa to elegantna in najlažja rešitev, s tem se pa strinjam, brez, po domače povedano, z"upola muke" dvigniti kazni in reči, ta država je naredila vse. Ne, ta država bo naredila vse takrat, ko se bo končno odločila, kdo je kriv za to, da asfalt na Trojanah ni dovolj dober, da se popravila na cestah med Mariborom in Ljubljano - verjetno bo moj kolega s Primorske povedal enako - ne bodo dogajala vsak dan, da 60% avtoceste ne nudi tistega komforta, ki bi ga vozniki plačevali, kljub temu, da plačujemo celo cestnino, šele takrat pridite s predlogom za dvig kazni, ko boste rekli, zdaj smo pa res izkoristili vse možnosti, ki jih imamo, in ta je še edina verjetna, da bo kaj pomagala, da ljudje na slovenskih cestah ne bodo umirali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen, v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Še enkrat hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister za promet! Vlada Republike Slovenije je določila besedilo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa in ga poslala v obravnavo Državnemu zboru Republike Slovenije z namenom neposrednih, takojšnjih in vidnih učinkov na sedanje stanje prometne varnosti oziroma s ciljem zmanjšanja števila prometnih nesreč z najhujšimi posledicami, ugasla življenja udeležencev cestnega prometa. Statistika je neizprosna. Nacionalni program varnosti cestnega prometa, ki predvideva pol manj smrtnih žrtev na cestah do leta 2010, je vse prej kot na poti uresničevanja. Letos se je na naših cestah do 1.6.2007 smrtno ponesrečilo 99 ljudi, do včerajšnjega dne pa je bilo že 281 ljudi smrtnih žrtev, kar je 30 več kot v enakem času lani. Ti podatki kažejo, da je stanje na tem področju izredno kritično ter da je nujno podvzeti ukrepe, ki naj bi učinkoviteje preprečevali morijo po naših cestah. Eden izmed ukrepov je tudi novela, ki jo danes obravnavamo. Kot prvo moram opozoriti, da smo v Poslanski skupini DeSUS novelo ocenili kot popolnoma neustrezno in neprimerno, sicer ne z vsebinskega, temveč z nomotehničnega vidika. Namreč, podroben pregled predlaganih določb in primerjava s sedanjimi veljavnimi določbami je bila izredno otežkočena, saj po eni strani posamezne določbe predloga posegajo v več osnovnih členov, na primer, predlagani 19. člen posega v kar 39 osnovnih členov, predlagani 6. člen posega v 26 osnovnih členov. Po drugi strani pa je posamezni osnovni člen podvržen spremembam s strani več predlaganih določb, na primer osnovni 190. člen Zakona o cestnem prometu se spreminja na podlagi sedmih različnih predlaganih členov, osnovni 196. člen pa s petimi. Poleg tega je na podlagi nomotehničnih smernic primerneje, da se pripravlja in predlaga celoten predlog zakona, ne zgolj novela v primeru, da se spreminja več kot polovica členov, le redke pa so določbe osnovnega zakona, ki niso predmet noveliranja. Kar pa se vsebinskega dela tiče, pa predlog prinaša vrsto novosti, med katerimi je v javnosti najbolj odmevalo strožje kaznovanje kršitev cestno prometnih predpisov za kršitve, ki so vzrok najhujšim prometnim nesrečam, to je prekoračitev hitrosti v naselju, agresivno speljevanje, zaviranje in ustavljanje vozila, ter vožnja po enem kolesu, vožnja pod vplivom alkohola in mamil, nepravilna smer in stran vožnje, ter nevarno prehitevanje. Kot drugo, kar v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo kot neprimerno, morda celo ustavno sporno, pa je predlagan zaseg. Predhodna rešitev je bila celo odvzem motornega vozila povratniku najhujših kršitev cestno prometnih predpisov v primeru, da je kršitelj v zadnjih dveh letih najmanj trikrat pravnomočno kaznovan za hujši prekršek, s tem pa, da se hujši prekršek smatra prekršek, za katerega je predpisana globa najmanj 250 evrov in stranska sankcija kazenskih točk ali prepoved vožnje. Opozorim naj, da je kazen 250 evrov plus kazenske točke, predpisana že za primer prekoračitev hitrosti v naselju nad 10 do vključno 20 km na uro, sankcija za tak prekršek je namreč 250 evrov ter tri kazenske točke. Kar naj bi praktično pomenilo, v dveh letih trikratni prekršek vožnje čez naselje s hitrostjo 61 km na uro bi imel za posledico zaseg avtomobila. V Poslanski skupini DeSUS smo prepričani, da gre v tem primeru za popolno nesorazmerno sankcijo s težo storjenega prekrška. Poleg tega predlagatelj ne določi nadaljnjega postopka v zvezi z zaseženim vozilom, zgolj to, da se odda pri sodišču. Prav tako pa ni jasno, kako je z varovanjem pravic lastnika vozila v primeru, da slednji ni storilec prekrška, temveč je to tretja oseba je pa bil hujši prekršek storjen z uporabo njegovega vozila. Zaradi nedorečenosti in neprimernosti poslanci DeSUS-a takega ukrepa ne moremo podpirati. Določene pomisleke imamo tudi z drugo razširitvijo. Poslanci DeSUS-a ne moremo razumeti, zakaj so na primer vozniki začetniki vozniki, ki prevažajo skupino otrok, poklicni vozniki kaznovani bistveno milejše kot vsi ostali vozniki, saj po našem prepričanju mora biti kvečjemu ravno obratno, če naj kazni delujejo tudi preventivno. Naj mi torej nekdo odgovori, kakšna je to vzgoja mladih voznikov oziroma kakšno sporočilo jim posredujemo s tem, da so za isti prekršek alkoholiziranosti kaznovani z nižjo višino globe kot na primer njegovi starši? Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maria Pozsonec. Prosim.
Vsem prisotnim, gospodom ministrom in sodelavcem. Na podlagi lanskih podatkov o primerljivosti prometne varnosti Slovenije z ostalimi članicami Evropske unije se naša država uvršča šele na 20. mesto med 27 državami. Po zadnjih podatkih ji je konec lanskega leta uspelo zmanjšati število smrtnih žrtev le za 8%, povprečje v Evropski uniji pa znaša 22%. Ob tem smo v Resoluciji o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa do leta 2011 zapisali, da do konca tega obdobja ohranimo še sto življenj. Cilj novele zakona je zato zmanjševanje števila prometnih nesreč z najhujšimi posledicami. V zakon pa bodo vključene takšne dopolnitve, ki imajo takojšnje in vidne učinke na stanje varnosti. Za kršitve, kjer je nesporno ugotovljeno, da so glavni vzroki najhujših prometnih nesreč, se zaostri kaznovanje, povečajo se globe in število kazenskih točk. Bistveno se tako zvišujejo globe za prekrške, povezane s hitrostjo [[...]]vožnje, prehitevanjem in psihofizičnim stanjem udeležencev cestnega prometa. Za določene najhujše prekrške zoper varnost cestnega prometa se uvaja zaseg motornega vozila, s katerim je bil storjen prekršek, ter povečuje število kazenskih točk v cestnem prometu. Zaradi teh novosti je pričakovati, da bodo udeleženci cestnega prometa ob istočasni poenostavitvi postopkov po Zakonu o prekrških obravnavani hitreje, primarni učinek zagroženih sankcij pa bo s tem učinkovitejši in izrazitejši. Jaz bom podprla zakonski predlog. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Marinič, v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane in spoštovani! Verjetno ga ni tu med nami, pa verjetno ga ni tistega, ki spremlja to razpravo, ki ne bi imel vozniškega dovoljenja oziroma, ki se ne bi preizkusil v tako imenovanih javnih prometnih poteh, cestah in drugih infrastrukturnih cestnih objektih. Spoštovane poslanke in poslanci! Gotovo se še spominjate, da smo prav v tem Državnem zboru ob obravnavi prometnih nesreč, ki predstavljajo eno najbolj tragičnih podob v slovenskem prometnem prostoru, celo zahtevali, da bi opravili širšo obravnavo stanja varnosti na slovenskih cestah. A takrat smo bili mnenja, da bi vendarle počakali, da bo predlagatelj, Vlada Republike Slovenije, posredovala Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa. Tu ga imamo, zato da ga obravnavamo v prvi obravnavi, kot so zahtevali kolegice in kolegi iz Poslanske skupine SD, da bi v teh obravnavah in v nadaljnjih postopkih zakon doživel tiste spremembe in tiste dopolnitve, ki so nujne in ki bodo skozi obravnavo nekako dobile tudi našo podporo. Ko govorimo o določenih predlogih sprememb in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa, nikakor ne smemo prezreti dejstva, da ni prav, če se najprej lotimo tako imenovanih glob oziroma kazni. Prihranimo to morda za zaključek obravnave tega zakona, kajti členi, ki spreminjajo sedanje globe in jih spreminjajo navzgor predvsem za tiste povzročitelje tragičnih nesreč, ki imajo najhujše posledice v prometu, kajti le tako bomo izoblikovali vsebinsko dober zakon, ki ga tako kot je razvidno iz vsebine predlagatelja, obravnava tako Ministrstvo za promet kot Ministrstvo za notranje zadeve, tudi to je zelo pomembno, kajti eno in drugo ministrstvo so celo z nekimi pozitivnimi ukrepi vplivale na to, da se je vključilo tudi naslednje ministrstvo, Ministrstvo za zdravje, ki nam v javnih občilih predvaja spote o potrebni zavedanosti, ko smo udeleženci v cestnem prometu. Tudi to je prispevek k večji varnosti. Stanje varnosti v cestnem prometu v Republiki Sloveniji nikakor ni zadovoljivo, tega se zavedamo tako poslanke in poslanci kot predlagatelji in spoštovane in spoštovani tega bi se morali zavedati predvsem, ko stopimo za volan oziroma ko primemo za krmilo. Države članice različno napredujejo na poti do uresničevanja ambicioznega cilja, ki izhaja iz evropskega akcijskega programa, da za polovico zmanjšajo števila smrtnih žrtev na cestah do leta 2010. Leta 2001 je v državah Evropske skupnosti umrlo 50.000 ljudi. Skupni cilj, ki je bil predlagan leta 2001 in dopolnjen po širitvi EU leta 2004 pa je, da smrtne žrtve do konca leta 2010 ne bi presegle števila 25.000 smrtnih žrtev na leto. Dokaz, da je možno doseči z ustreznim pristopom boljše rezultate so prav gotov članice, ki so dosegle v petih letih od 24% do 49% znižanje, kot denimo Francija 42%, Luksemburg 49%, Portugalska 42%, druge države članice zaostajajo v pričakovani dinamiki zmanjševanja, med katere sodi tudi Slovenija, pri nekaterih državah je zaznati celo naraščanje, kot je denimo Litva za 8%, Romunija 7% in Madžarska 5%. Na podlagi podatkov o primerljivosti prometne varnosti Slovenije z državami Evropske unije, za leto 2006, se Republika Slovenija uvršča na 20 mesto med 27-erico, saj ji je po zadnjih podatkih konec leta 2006, uspelo zmanjšati število smrtnih žrtev le za 8%, povprečje v evropski skupnosti je 22%. Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007/2011, ki pravzaprav tudi narekuje tempo zakona, ki ga danes obravnavamo, postavlja cilj, da do konca leta 2011 ohranimo 600 življenj oziroma na slovenskih cestah ne smemo dopustiti, da bi umrlo več kot 124 udeležencev cestnega prometa. To so na nek način, če pogledamo statistiko, zelo ambiciozna števila, a zavedamo se, da če je kaj bolj dragocenega, je največja dragocenost človeško življenje. In tega bi se pravzaprav morali bolj pogosto lotevati, ko obravnavamo te grozovite statistike in morda bi takrat pozabili, da ko gre za obravnavo tako pomembnega predloga zakona kot je Zakon o varnosti v cestnem prometu, smo pravzaprav dolžni najbolj sodelovati poslanke in poslanci, da bi tako lahko upoštevali prenekatere predloge, prenekatere, s strani civilnih združenj visoko strokovno pripravljene predloge, ki nam lahko služijo, da bi jih vključili v vsebino samega zakona. Ko govorimo o Sloveniji in ko jo primerjamo z državami članicami EU-ja, je potrebno pogledati tudi na druga področja, kako imajo druge članice evropske skupnosti te zakonske podlage. In ena prav gotovo primerljivih držav je naša soseda, torej Avstrija, ker nas je pot prav gotovo zanesla tudi na te ceste in kjer smo se lahko preizkusili tudi kaj pomeni, če storiš prekršek, denimo v Avstriji. V Republiki Avstriji se za prekoračitev največje dovoljene hitrosti na cesti v naselju, nad 20 kilometrov na uro izreče globa v znesku najmanj 30 evrov. Če pogledamo razmere oziroma višino prihodkov na eni strani, lahko ugotovimo, da to ni tako strašna kazen. Če pa pogledamo malo naprej, pa lahko ugotovimo, da so v sosednji Avstriji za vožnjo v cestnem prometu pod vplivom alkohola predpisane globe v znesku od 218 do 5.800 evrov. Za uporabo mobilnega telefona voznika motornega vozila med vožnjo je, denimo, v Avstriji predpisana globa v višini 25 evrov. Zakaj to pripovedujem - zaradi primerjave, kajti predlagatelj je skušal v predlogu novele zakona pravzaprav poseči tudi po globah, ki niso tako pomembne in ki nimajo za posledico nekih hudih, tragičnih posledic. Zato je ob obravnavi predloga tega zakona treba omeniti, da ne gre zgolj za zviševanje tako imenovanih kazni, ampak da je predlagatelj sledil tudi nekaterim spremembam, da se globe, ki ne vplivajo ne vem kako pomembno na varnost, znižujejo; tudi to je treba povedati. In če bomo v prvi obravnavi ugotovili, da bodo za to podane ustrezne podlage, se lahko v času od prvega do drugega branja zakon ustrezno dopolni, spremeni, časa je dovolj, samo obravnavo opravimo in se odločimo tako, da bomo dali, poslanke in poslanci, tudi svoj prispevek k zagotavljanju večje varnosti v cestnem prometu. Ko govorimo o drugih potrebnih spremembah, je bilo danes tu povedano, da predlagatelj ne spreminja samo višine glob, ampak uvaja nekatere nujne spremembe, saj je z upoštevanjem evropske direktive treba zakon dopolniti oziroma spremeniti. Glavni cilj sprememb zakona je zmanjšanje števila prometnih nesreč z najhujšimi posledicami in v zakon umestiti takšne dopolnitve, ki imajo neposredne, takojšnje in vidne učinke na stanje varnosti. Če pogledamo analize, kjer govorimo o zmanjševanju hitrosti in v zvezi s tem posledično tudi zmanjšanje najhujših prometnih nesreč, lahko ugotovimo, da so učinki pri zmanjševanju hitrosti v cestnem prometu eni tistih, ki se lahko dosežejo v najkrajšem možnem času in prinašajo takojšnje učinke. Ko pa pogledamo tudi druge formalnosti, ki jih direktiva Evropske unije zahteva, pa so potrebne tudi uskladitve glede dokumenta, vozniškega dovoljenja, ki jih po nekaterih evidencah Slovenke in Slovenci danes imamo nekje v nakladi sto milijon, dvesto, in da s tem zmanjšujemo tudi čas veljavnosti vozniškega dovoljenja, je potrebno upoštevati tudi dejstvo, da to vendarle nekaj v slovenskem prostoru pomeni, če spremenimo število vozniških dovoljenj v milijon sto, milijon dvesto. To je kar veliko veliko število. Pa vendarle, če bomo želeli z vozniškim dovoljenjem, ki ga sedaj imamo v tej roza barvi in razdeljenega na tri dele, zmanjšamo v obliko osebne izkaznice, je to primerljiv dokument, ki je nekaka stalnica že v nekaterih članicah evropske skupnosti. Dovolite mi, da spregovorim nekaj tudi o preteklih prometnih nesrečah, ki smo jih prav tako obravnavali in nismo mogli, poslanke in poslanci, mimo tega, ko smo bili soočeni s hudimi tragičnimi posledicami prometnih nesreč na tirih oziroma na cestah, ki prečkajo železniške tire. Tukaj je potrebno omeniti, da je tako v sedaj veljavnem kot tudi v predlogu, v bistvu še naprej dana prednost tirnim vozilom in tako je potrebno pri analizi teh hudih prometnih nesreč na nivojskih križanjih ceste čez železniško progo vendarle nekatere zadeve tudi, kar zadeva fizične posege, ne zgolj v vsebino zakona, ampak na same fizične posege, torej poskrbeti za zavarovanje teh nivojskih križanj ceste čez železniško progo, kajti vemo pa tudi v statistiki lahko to ugotovimo, da so to ene najhujših posledic, če voznik udeleženec v cestnem prometu spregleda prometno signalizacijo, ki je zagotovo v skladu s predpisi obveznost upravljavca ceste, da to ustrezno signalizacijo, prometne znake postavi. Vozniki pa smo tisti, ki moramo to upoštevati. Če to spregledamo, so posledice tragične, zato pa v tem kontekstu podpiram tiste, ki pravite, da je potrebno na tem področju tudi poskrbeti fizično za izboljšanje varnosti v cestnem prometu. Torej ni samo vsebina zakona tista, ki predpisuje višino globe in tista, ki predpisuje enoten dokument vozniškega dovoljenja, da bomo lahko z njim verodostojni tudi v članicah Evropske unije, ampak da je potrebno za zagotovitev varnosti poskrbeti tudi za urejeno cestno infrastrukturo. Predvsem nas je statistika opozorila tudi na to, da takrat, ko posegamo v nujna vzdrževalna dela na cestni infrastrukturi, da je potrebno poskrbeti tudi za ustrezno zavarovanje tako udeležencev v cestnem prometu kot tudi samih izvajalcev, ki opravljajo nujna vzdrževalna dela. Seveda pa to zahteva tudi znatna sredstva, ki jih bo, prepričan sem, tudi v bodoče predlagatelj posredoval Državnemu zboru, kajti pred kratkim smo imeli možnost sprejemati Proračun Republike Slovenije in kjer smo na posameznih postavkah posameznih ministrstev, predvsem Ministrstva za promet, Ministrstva za notranje zadeve, lahko ugotovili, da so nekatere postavke prav za to namenjene, da se poskrbi za fizično izboljšanje in s tem posledično tudi za izboljšanje varnosti v cestnem prometu. Predvsem me skrbijo, tukaj je bilo danes že povedano, skoraj na novo zgrajene avtoceste, kot je denimo avtocesta med Ljubljano in Mariborom, ko enostavno tudi mi, ki skoraj dnevno uporabljamo to cesto, ne moremo verjeti, da se lahko v tako kratkem času novo zgrajena asfaltna prevleka izrabi do te mere, da postane nevarna za udeležence v cestnem prometu, a to je že drugo poglavje, druge obravnave, čeprav sovpada s splošno obravnavo Zakona o varnostni cestnega prometa, ki ga danes poslanke in poslanci obravnavamo v prvi obravnavi. Tudi na področju spremljanja varnosti na naših cestah bo potrebno kaj spregovoriti. Nekateri so v splošnih razpravah na ulici ali v kakšnih drugih prostorih različnega mnenja. Ali je slovenskih policistov dovolj na cestah ali jih je premalo, ali smo srečni, ko zagledamo policijsko patruljo ali smo bolj srečni, ko zagledamo samo policijsko vozilo? In na nekaterih standardnih mestih se policisti z ozirom na kadrovsko zasedbo poslužujejo tudi tako imenovane nastavitve policijskega vozila na tistih mestih, ki predstavljajo eno izmed črnih točk na tistem območju, ki opravljajo svoje delo. Učinki so več kot zadovoljivi, seveda pa smo se voznice in vozniki že skoraj navadili na standardna mesta in že natanko vemo, da to policijsko vozilo je že za šminko, tukaj nobenega ni, tukaj se nič ne zgodi, spoštovani državni sekretar, mogoče pa za tem policijskim vozilom postavite kakšno živo policijsko patruljo, ki bo kaj hitro ugotovila, da smo resnično voznice in vozniki tisti, ki hitro špekuliramo in kjer vnaprej vemo, da je to prvo vozilo prazno, naslednje pa je lahko opremljeno s policisti, ki opravljajo nadzor v prometu. Če bi želeli dati svoj prispevek k večji varnosti v cestnem prometu, se spoštovane in spoštovani moramo zavedati, da noben zakon, nobena resolucija, noben drug dokument, pa tudi same ceste, izboljšanje cest, izboljšanje prometne signalizacije, ne bodo dajali dovolj učinka, če svojega mišljenja ne bomo spremenili v svojih glavah. Jaz sem prepričan, da mnogi, ki uporabljamo osebna vozila kot način prevoza se niti ne zavedamo, to sem v tem Državnem zboru že povedal, se niti ne zavedamo, v trenutku, ko sedemo za volan, v trenutku, ko poženemo motor našega avtomobila in se spustimo na javno prometno pot, postanemo potencialni morilci. V tem trenutku zavedanja bi morda ne spregledali kakšnega prometnega znaka v strnjenem naselju, ki nas opozarja, da moramo hitrost prilagoditi, zaradi nevarnosti ali so na cesti pešci, predvsem v strnjenih naseljih in če bi takrat upoštevali predpisano hitrost, ki je lepo in vidno označena z ustrezno prometno signalizacijo, bi tudi dali velik prispevek za ohranitev prenekaterega dragocenega življenja. Spoštovane in spoštovati, naj zaključim, da bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke upoštevali vsa pozitivna dejstva, ki bodo v prvi obravnavi in v naslednjih obravnavah dajale občutek, da je možno s konstruktivnimi strokovnimi in tudi drugimi predlogi izboljšati vsebino zakona. Imamo dovolj časa in imamo, bom rekel, to priložnost, da damo svoj prispevek k vsebini, izboljšanju predloga zakona o varnosti cestnega prometa, ki ga danes imamo pred seboj in ki ga obravnavamo v tako imenovani prvi obravnavi. Zavedamo se namreč, da smo dolžni, najprej kot poslanci in nato kot državljani dati svoj prispevek k izboljšanju varnosti v cestnem prometu. To je nepopisno, kar se dogaja, ampak dovolite mi, da zaključim še enkrat z mislijo, noben zakon, nobena dobra cesta, noben dober ali slab avtomobil ne bo dal želenega prispevka k izboljšanju varnosti, če svojega mišljenja ne bomo spremenili sami, in dali največ in največji prispevek prav udeleženci v cestnem prometu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem, tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. V oceni stanja Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa predlagatelj oziroma Vlada ugotavlja, da se je stopnja prometne varnosti v Sloveniji, v zadnjih treh letih zmanjšala in ni zadovoljiva. Slovenija se s številom mrtvih na milijon prebivalcev oddaljuje od ambicioznega cilja, tako evropskega programa, kot tudi nacionalnega programa varnosti v cestnem prometu. Ne moremo mimo dejstva, da smo v tem mandatu že obravnavali predloge spremembe zakona o varnosti v cestnem prometu, s katerimi smo pravzaprav omogočili zmanjšanje tehnične brezhibnosti vozil. Spomnimo se, da smo sprejeli zakon, v katerem je podaljšan rok za tehnični pregled iz treh na štiri leta pri osebnih vozilih, kljub temu, da se po podatkih, ki jih spremljajo najrazvitejše evropske države ugotavlja, da stanje vozila in ceste nekako prispevajo 20% k nesrečam, ki se zgodijo v prometu. Torej, šlo je za všečen ukrep, češ odpravlja se birokracija in tehnična nepravilnost vozila ni bistven vzrok za nesreče. To smo takrat poslušali, ko se je sprejemal ta zakon. Danes, ko ugotavljamo, da se stanje prometne varnosti poslabšuje želimo oziroma predlagatelj želi z zviševanjem kazni za prekrške voznikom pobrati bistveno več denarja, kot pa z ukrepom, s katerim se je pravzaprav podaljšal rok za to, da opraviš tehnični pregled na vozilu. Kar pomeni, da za voznico oziroma voznika ne bomo naredili pravzaprav nič dobrega oziroma se bo stanje še poslabšalo s sprejemom tega zakona, saj še naprej nekako omogočamo, da se povečuje verjetnost, da voznik uporablja vozilo, ki ni tehnično brezhibno, če pa povzroči nesrečo bo pa za to drago plačal. To je nekako sporočilo tega zakona. V oceni stanju tudi ni zaslediti podatkov o vzrokih za nesreče zaradi nevarnih cest. Predvsem pogrešamo oceno, ki se nanaša na tehnične elemente v cestah, kajti mnogi tehnični elementi na naših cestah ne ustrezajo več ali dovoljeni hitrosti 90 kilometrov na uro, ali pa tudi sicer vse boljšim vozilom, s katerimi se voznice in vozniki vozimo po naših cestah. Tehnični elementi pa še vedno ne sledijo temu tehnološkemu napredku v vozilih. In če k temu dodamo, da tudi ni ocene stanja vozišč, da se pa sicer veliko pogovarjamo o tem, ko sprejemamo proračune in ko ugotavljamo to stanje, da je pravzaprav premalo sredstev za to, da se stanje naših vozišč izboljša. K temu lahko dodamo, da v Sloveniji resnično še vedno ne dosegamo vseh tistih standardov kvalitetnih cest kot v drugih evropskih državah. Skratka, pri tem zakonu pogrešamo tudi in predvsem preventivo. Zanemarja se pomen preventive in izobraževanja voznikov oziroma udeležencev v prometu. Javni potniški promet stagnira, visoke subvencije železniškega javnega potniškega prometa ne prinašajo rezultatov. Imamo pa nekako tudi občutek, da se je Svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu izgubil znotraj Ministrstva za promet. Namreč, tudi to je bila ena pomembnih sprememb v tem mandatu. Predvideno je bilo, da bi Svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu bil organiziran kot samostojna agencija, kar pomeni, da bi lahko deloval kot neodvisen organ. No, v tem mandatu se je to spremenilo tako, da je Svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu pravzaprav postal organ v sestavi Ministrstva za promet. Na to smo tudi opozarjali in menimo, da je treba tudi to področje ponovno proučiti, ali je smiselno, da je Svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu znotraj Ministrstva za promet, ki je hkrati odgovorno za to, da se pripravijo ustrezni ukrepi za izboljšanje stanja cest, za izboljšanje tehničnih elementov in tako naprej. Menimo, da bi bilo veliko bolj učinkovito, če bi ta svet bil samostojen organ in neodvisen od posameznega ministrstva. Zagotovo bi Svet za preventivo lažje sledil tudi predlogom, ki jih lahko srečamo v Avtomoto zvezi Slovenije, ki je nekako predlagala, da je možno tudi z davčno zakonodajo vplivati na to, da je varnost na slovenskih cestah boljša. Namreč, menimo, da bi bilo primerno proučiti tudi možnost, da se voznicam in voznikom prizna davčna olajšava ali subvencija za nakup vozila z vgrajenim elektronskim dodatkom za povečanje stabilnosti vozila. Menimo tudi, da bi bilo vendarle treba razmisliti o tem, da se poceni cestnina za vožnjo po avtocesti predvsem v tistih predelih, ki so obremenjeni z dnevno migracijo vozil, ko se pač odpravljamo na delo ali vozimo otroke v šolo. Skratka, zavedati se moramo, da še prenekatere lokalne in državne ceste nimajo izgrajenih varnih pločnikov, in da velikokrat se srečujemo s pomanjkljivo osvetlitvijo vozišč, in da je zaradi tega varnost prometa skozi naselja bistveno manjša kot bi si želeli. In eden od teh ukrepov, da vsaj deloma saniramo takšno stanje, je tudi zmanjšanje cestnin za pot v službo po avtocesti in zato, da odpelješ otroka v šolo ali vrtec. Torej namesto preventivnih ukrepov se vlada poslužuje represivnih ukrepov in z zviševanjem kazni poskuša zmanjševati število nesreč na slovenskih cestah. Pri tem pa tudi ugotavljamo, da v zakonu ni zaslediti nekako prizadevanj za izboljšanje pogojev za delo policistov in povečanje njihove prisotnosti na cestah. Pri tem mislimo, da se ne smemo zadovoljiti samo s tem, da policisti poskušajo izvajati nadzor nad tem ali nekdo uporablja varnostni pas ali ne, ali med vožnjo telefonira ali ne. Pomembno je namreč to, da je policist prisoten na cesti in že s tem veliko zagotovo prispeva k prometni varnosti. Glede stanja cest in tudi ukrepov, ki jih predlaga Vlada v tem zakonu, pa moramo priznati, smo izjemno negativno presenečeni nad predlogom Vlade. Stanje cest zagotovo ni takšno, da bi lahko prevzemale vedno višje in večje obremenitve. Zato nas preseneča, da se po predlogu Vlade znižujejo kazni za delodajalce, ki bodo imeli v svojem sestavu, če lahko tako rečem, tovorna vozila, s katerimi bodo presegli dovoljeno težo in s tem preobremenili vozišča. Zavedati se moramo, da tovorno vozilo v povprečju povzroči za 33 tisoč krat večje poškodbe na cestišču kot pa osebni avtomobil. In kot posledica slabih cest, tudi zaradi preobremenitve tovornih vozil bodo voznice in vozniki plačevali višje kazni, ko bodo povzročili nesrečo. Menimo, da takšno prelaganje odgovornosti iz delodajalcev, ko jim znižujemo kazni, na ostale voznice in voznike, resnično ni primeren ukrep. Tako da, v Poslanski skupini Socialnih demokratov pričakujemo, da bo v nadaljnjih obravnavah tega Predloga zakona o varnosti v cestnem prometu bistveno večji poudarek tehnični brezhibnosti vozil, boljšim cestnim elementom in tudi večjemu poudarku, preventivi in vzgoji v cestnem prometu. K temu lahko potem dodamo tudi kazni, vendar kazni ki bodo primerljive v skladu s standardom v Sloveniji. Tako da, tudi tukaj ne smemo pozabiti, da ne smemo slediti mogoče nekaterim ciljem s katerimi bi zapisali v zakon, da želimo imeti evropske ali pa še višje kazni, s tem pa pozabljamo na to, da pa v Sloveniji še vedno niso plače na evropskem nivoju, kot v tistih najrazvitejših državah. Skratka, to so tisti podatki in stanja v Sloveniji, za katera pričakujemo, da jih bo Vlada dodatno proučila pri obravnavi tega zakona v drugi in tretji obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič, v imenu Poslanske skupine LDS.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki ministrstev! Zelo na kratko bom povedal, da v Poslanskem klubu Liberalne demokracije ne podpiramo predloga zakona in tudi glasovali bomo proti temu predlogu, zaradi tega, ker se nam zdi, da se ga niti amandmirati ne da. Razlogov za to je več, ampak mislim, da lahko, če bi v Vladi v resnici vključili tudi Ministrstvo za promet in Ministrstvo za zdravje, pa za šolstvo in še katero v pripravo zakona, potem bi lahko pripravili veliko bolj kvaliteten predlog. In mislim, da moramo poslanke in poslanci Državnega zbora Republike Slovenije to možnost Vladi vendarle dati. Se pravi, zakon naj gre iz procedure in naj se pripravi kvaliteten predlog, v sodelovanju z vsemi ministrstvi, ki kaj vedo o tem in ki lahko kaj povedo o tem, ne pa da sta v bistvu tu sodelovali samo dve ministrstvi, in sicer Ministrstvo za notranje zadeve in pa Ministrstvo za finance. Očitno je proračunska luknja, ki se kaže zaradi izpada različnih davščin, recimo 10 milijonov evrov iz igralnic zaradi tobačnega zakona in še kakšnih drugih razlogov, tako velika, da jo je treba zapolniti. Če bi bila intenca, če bi bila resnična želja, da se število prometnih nesreč zmanjša, potem bi seveda ne dvigovali kazni za prekrške, ampak bi povečali prisotnost policistov na cestah, povečali število in ujeli več tistih voznikov, ki kršijo prometne in druge predpise. Tako bi se namreč potem v resnici izpolnjevalo tisto, kar je želja zakona - zmanjšanje števila nesreč, zmanjšanje števila mrtvih na slovenskih cestah, zmanjšanje materialne škode, zmanjšanje bolniških izostankov zaradi prometnih nesreč in tako naprej. Ker čisto povsod po svetu vedo, da je kazen preventivna samo takrat, kadar je potencialni kršitelj v takšnem stanju, da se zaveda, da bo za prekršek kaznovan. Se pravi, če ve da bo 10-krat peljal prehitro in bo od tega 8-krat plačal po 50 evrov, bo prav gotovo bolj pazil, kot če je njegova kazen 1000 evrov tako loterijska, da ga enkrat mogoče dobijo, če pa že njega pa soseda, njemu pa je tako prav. Tako približno gre. In o tem, da policija zmanjšuje represivne ukrepe, je podatkov dovolj. Ne zanima jo v resnici, kaj se dogaja na cesti, ali pa ministrstva ne zanima. Policiste mogoče zanima, pa morajo pač pisati poročila in sedeti v pisarnah, ne pa biti na cesti. Podatek iz leta 2006 pravi takole: "Lani je policija na naših cestah zabeležila 499 tisoč 22 kršitev cestno prometnih predpisov. Od tega so izrekli 285 tisoč 813 denarnih kazni oziroma glob, v 53 tisoč primerih so zapisali predloge za uvedbo postopka pri sodniku, izrekli pa so 129 tisoč 894 opozoril." To je podatek za leto 2006. Poglejmo podatek za leto 2003. Takrat so policisti ugotovili 669 tisoč kršitev cestno prometnih predpisov, se pravi 30% več je bilo ugotovljenih tri leta prej, napisali so 98 tisoč 668 predlogov sodniku, izrekli 54 tisoč 550 denarnih kazni in 15 tisoč 783 izrečenih opozoril je bilo. Takšna je torej razlika. In zdaj se sprašujemo kje so resnični razlogi? Jaz se ne sprašujem več. Na ministrstvu se lahko pa še sprašujete, še kakšno leto ali dve. Ne bom govoril o tistem, kar je dobro, se pravi, da je vozniško dovoljenje mednarodno primerljivo in tako dalje, ampak pri teh kaznih je še ena druga reč. Kar naprej jih primerjate z Evropo. V večini evropskih držav so kazni že nominalno nižje, če jih pa primerjamo s povprečno plačo v Sloveniji so pa razlike enormne. To je navaden rop ljudi! Ker točno vemo, da bomo spet kaznovani v glavnem za bagatelne prekrške. Ob vsem tem, seveda kako pa je urejen promet in kako so se nekatere zadeve eksperimentalno postavljale v Sloveniji, recimo ukinitev utripajoče rdeče luči in tako naprej, pa vidimo, da je težav še veliko več. To, da niste na cesti, da ne poznate zadev, ki se dogajajo, dokazuje tudi to, da je zdaj predlagana kazen samo za vožnjo po zadnjem kolesu. To sploh ni več trend, to ni in, to ni moderno, zdaj je moderno samo po sprednjem se voziti, to pa ni kaznovano. Jaz sem prepričan, da je oboje treba preprečevati po sprednjem in po zadnjem. Ampak, glejte, govorite o tem, da so najbolj ogroženi motoristi na regionalnih in na lokalnih cestah, ja, ampak kaj naredite, zvišate kazni, ne ukinjate ali pa ne predlagate, da bi se ukinile cestnine za motocikel, za enosledna vozila ali kakorkoli ta novorek že pripoveduje o tem. Cestnine za motoriste bi lahko brez težav ukinili, s tem bi povečali varnost, več motoristov bi spravili na avtoceste, ki so bolj varne, po drugi strani bi pa tudi pretočnost prometa na avtocestah bila večja zaradi tega, ker motorist povprečno porabi tri minute in še nekaj, da sname čelado, sname rokavice, plača tisti davek oziroma cestnino, spet vse pospravi nase in v tem času si pa še dobro prepoji gume s tisto mastjo in nafto in vsem tistim kar spuščajo avtomobili, ki čakajo pred cestninskimi postajami. Rešitev je še kaj več. veliko govorimo o znanju, o družbi znanja, izobraževanja, nič o tem novem predlogu. Namesto, da bi omogočili voznikom osvežitvene tečaje ali da bi jih pri podaljšanju obvezali, da gredo skozi tečaj cestno prometnih predpisov ponovno zaradi tega, ker v desetih letih se marsikaj spremeni, kar pojdite poskusiti reševati te cestne pole, pa boste videli kako ničesar ne veste več. Ta možnost obstaja, ne, je ni v tem predlogu zakona. Jaz mislim, da je bilo prehitro in pa brez kakršnegakoli premisleka postavljeno to, kar se je postavilo. Dvig kazni. Ni še dve leti kar so začele veljati nove kazni in takrat je bilo, pojdite pogledati magnetograme, kaj vse se je pripovedovalo, kako bo to bistveno vplivalo na varnost, na izboljšanje varnosti v prometu. Nič ni vplivalo. Resda minister Mate enkrat pravi, da je vreme takšno, da so mile zime in da je to vzrok za to, ampak, če je vreme vzrok, potem pa ja ne bomo ljudje plačevali še za to, se pravi, da smo mi krivi, da je vreme lepo ali kaj. Ministrstvo, ki se je najbolj ukvarjalo s tem in je očitno tudi prevladalo pri tistih notranjih razpravah, seveda bi bilo dobro, da zadeve vendarle še enkrat premisli, bistveni del spremembe tega zakona je vendarle vezan na kazni, ostali del lahko ostane, ampak vendarle bi bilo dobro kaj narediti pri vzdrževanju vozil, se pravi tehnike na sploh, pri znanju voznikov, pri sami cestni infrastrukturi, pregledati natanko, kaj se je v resnici zgodilo znotraj obdobnega načrta za zagotavljanje varnosti cestnega prometa. Mislim, da tam kaj veliko stvari ni. Končno, kar se zdi pa najpomembneje, policisti naj bodo na cesti, naj bodo na ulici in naj se konec koncev v resnici ukvarjajo s tistim, za kar so se učili ne pa za pisanje praznih poročil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, spoštovani ostali predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi. V nekem silno turobnem duhu smo začeli to razpravo. Kar nekaj mojih predgovornikov je govorilo o mrtvih letos na slovenskih cestah. To je statistika, ki gotovo vsakega zaboli, en sam pa bi si predvsem želel malo bolj polno tole dvorano Državnega zbora, ko obravnavamo tako pomemben dokument, ko se trudimo za izboljšanje prometne varnosti na slovenskih cestah, ko govorimo torej o predlogu zakona za katerega v Novi Sloveniji upamo in pričakujemo, da bo prispeval k večji varnosti v slovenskem cestnem prometu. Vsak udeleženec v prometu ali uporabnik prometne storitve želi imeti tak sistem, torej varen. Sistem, ki zadovoljuje njegove potrebe in pričakovanja. Od stopnje varnosti cestnega prometa je odvisna kakovost življenja vseh državljank in državljanov. V Novi Sloveniji smo prepričani, da so doseženi številni tehnični ukrepi za povečanje prometne varnosti. Prepričani pa smo tudi, da smo premalo naredili in premalo naredimo za poziv udeležencem v cestnem prometu k večji zbranosti med vožnjo, k večji strpnosti do drugih udeležencev v prometu, predvsem pa premalo poudarjamo pomembnost prometne kulture, prometne etike in solidarnosti. Zagotavljanje večje varnosti je mogoče s spodbujanjem udeležencev v prometu k odgovornejšemu vedenju, spoštovanju predpisov in oblikovanju zavesti o pomenu prometne varnosti, zagotavljanju varnejših vozil in cestne infrastrukture, kar lahko in morajo udejanjati načrtovalci, proizvajalci in izvajalci, vzdrževalci ter ustrezne nadzorne službe. Oblikovanje nacionalnega programa varnosti cestnega prometa želi slovenski družbi in posameznikom ustvariti pogoje, da se vključijo v proces zmanjšanja tveganja nastanka nesreč in tveganja nastanka poškodb, saj bomo le skupaj z združenimi močmi dosegli višji nivo varnosti in obenem zmanjšali negativne posledice prometnih nesreč za vse udeležence v cestnem prometu. V zapletenem sistemu je varnost cestnega prometa odvisna od odgovornega ravnanja posameznika, vzgojno- izobraževalnih in preventivnih organizacij, medijev, represivnih in pravosodnih organov, civilne družbe, gospodarskih družb, vodstev samoupravnih lokalnih skupnosti in ne nazadnje državnih organov, tudi Državnega zbora. Vsak nosi svoj delež odgovornosti za večjo varnost in lahko prispeva k njeni uresničitvi, a zastavljene cilje glede varnosti lahko dosežemo le s skladnimi ukrepi in skupnim prizadevanjem. Človek je najšibkejši člen v prometnem sistemu, saj njegove napake ali zavestne kršitve pravil bistveno pripomorejo k nastanku nesreč. Prav zato jih je treba s posameznimi ukrepi ali celotnim sistemom preprečiti in zmanjšati njihovo težo. Ukrepi v predlogu zakona so tako usmerjeni na udeležence v cestnem prometu. V januarju letošnjega leta smo v tem Državnem zboru sprejeli Resolucijo o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007 do 2011. Vmes smo se zavezali, da bomo v skladu z evropskim akcijskim načrtom zmanjšali število smrtnih žrtev za polovico do leta 2010. Ko je v letu 2005 že kazalo, da se število smrtnih žrtev na naših cestah zmanjšuje, pa so le te začele naraščati v letu 2006 in letos. Zavedamo se, da smo že četrto leto v Evropski uniji, da je slovenski cestni sistem sestavni del evropske cestne mreže, da se je v tem obdobju cestni promet v Sloveniji drastično povečal, da so slovenske ceste prenasičene, predvsem s tranzitnim tovornim prometom. Vse to so dejstva in tudi vzroki, ki vplivajo na večje število tragičnih prometnih nesreč na naših cestah. Vlada je pripravila novelo zakona o varnosti cestnega prometa, ki naj bi odpravila vzroke za najhujše nesreče in zmanjšala število smrtnih žrtev na naših cestah. Za kršitve, za katere je nesporno ugotovljeno, da so glavni vzroki najhujših prometnih nesreč, se zaostruje kaznovanje s povečanjem glob in povečanjem števila kazenskih točk. Med te sodijo predvsem visoka prekoračitev omejitve hitrosti, agresivno speljevanje in zaviranje, vožnja pod vplivom alkohola in mamil ter nevarno prehitevanje. Zmanjšujejo se globe za kršitve, ki niso v vzročni zvezi z najhujšimi prometnimi nesrečami oziroma te niso pogoste. Zakon je usmerjen v kratkoročno odpravljanje in izboljševanje stanja na cestah. Na upoštevanje prometnih predpisov ima visoka kazen prav gotovo vpliv, še posebej, če obstaja velika verjetnost, da bo kršitelj za storjeni prekršek kaznovan in da bo kazen tudi moral plačati. Višina denarne kazni je po svetu vprašanje pravičnosti. Kazni, ki jih predvideva novi zakon, zagotovo pomenijo socialni zlom vsaj za socialno šibke državljane, premožni državljani pa z lahkoto plačujejo tudi visoke kazni. Uvedbi višjih kazni morajo kasneje slediti tudi drugi ukrepi, predvsem s področja preventive v cestnem prometu in izobraževanja. Pri zagotavljanju večje varnosti na naših cestah bomo morali biti pozorni tudi pri gradnji nove in obnovah stare cestne infrastrukture. Po mnenju Poslanske skupine Nove Slovenije je večjo varnost mogoče doseči samo z intenziviranjem vzgoje voznikov. Potrebna je dobra vzgoja že v mladosti, predvsem pa je ključen dober zgled. Tu lahko mediji, Svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu ter šola odigrajo ključno vlogo, predvsem v osveščanju voznikov in voznic ter s poudarjanjem kulturnega načina vožnje. V Novi Sloveniji si zastavljamo tudi vprašanje, ali je policija do zadnje možnosti izčrpala določila v sedaj veljavnem zakonu. Le učinkovito izvajanje zakona lahko prinese ustrezne rezultate. Lep primer je Francija, kjer se je število mrtvih v prometnih nesrečah zmanjšalo za 35% potem, ko so nabavili 1.500 stacionarnih radarjev ter tako učinkovito začeli kaznovati vse, ki so prekoračili dovoljeno hitrost. Država naj začne s preventivnimi akcijami in drugimi ukrepi, kot je izboljšanje cest in preventivna prisotnost policije na cestah. Le tako bomo lahko začeli uresničevati Resolucijo o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa, ki je bila v tem Državnem zboru, kot rečeno, sprejeta v začetku letošnjega leta. Varnost na naših cestah je prvenstveno v rokah tistih, ki imajo v rokah volan. Da bi minimizirali tako imenovani človeški faktor pri tragičnih prometnih nesrečah, pa je treba začeti pri človeku, pri vzgoji, pri oblikovanju človekove vesti, vedenja in kulture od najnežnejših otroških let naprej. Toda tudi tukaj v tem Državnem zboru nismo bili enotnega mnenja, recimo pri sprejemanju novele Zakona o osnovni šoli, ki je prav vzgoji dajal oziroma daje večjo težo. Veliko je bilo nasprotovanj, mi pa pravimo, da je prav pri vzgoji otrok treba začeti tudi ko gre za prometno varnost. Spoštovane kolegice in kolegi, spet so tukaj prazniki, božič, novo leto, ko se med seboj tudi obdarujemo, starši obdarujemo tudi svoje otroke, včasih tudi z nesmiselnimi ali celo nevarnimi darili. Spoštovane gospe in gospodje, dragi starši, pozivam k razmisleku, ali ne bi letos našim otrokom, mladim in neizkušenim voznikom za božično novoletno darilo morda plačali šolo varne vožnje, kjer se lahko neizkušen mlad voznik na srečo na poligonu sooči z velikokrat realnimi situacijami na cesti kot so zdrs vozila ali izguba oblasti nad volanom. To je naš poziv ne zato, da bi ponudnikom šole varne vožnje delali večji profit, ampak zato, ker ne želimo prižigati sveč našim otrokom na cestah. Pričujoča novela Zakona o varnostni cestnega prometa je dobronameren poskus Vlade Republike Slovenije, da hitro ukrepa na osnovi tragičnih nesreč na slovenskih cestah in poskuša ustaviti trend naraščanja prometnih nesreč. V Poslanski skupini Nove Slovenije Vlado v tem primeru pri tej noveli zakona podpiramo in predlagamo, da se zakon dodeli ustreznemu matičnemu delovnemu telesu, kjer bo možnost besedilo še izboljšati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Josip Bajc v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovani predstavniki Vlade! Veliko smo danes že slišali o obravnavanju o predlogu zakona, veliko tudi natočili čistega vina, ima tudi nekaj kisa, recimo eden od teh kisov je v 6. členu tega zakona, govori, da se ne sme voziti po enemu kolesu, ne po zadnjemu ali prednjemu. Samo za, mogoče za uvod ali popestritev. Cestna varnost v Sloveniji vsekakor ni na visoki ravni, mislim, da smo se o tem strinjali vsi razpravljavci, o tem nas opominjajo tudi vsakdanje črne kronike, ki pričajo o mnogih smrtnih žrtvah na slovenskih cestah, predvsem v zadnjem letu so podatki o številu smrtnih žrtev vse prej kot sprejemljivi oziroma razumni. Razprave o tem, kaj je krivo za stanje, v katerem se nahajamo, so ves čas prisotne tako v strokovni kot tudi širši slovenski javnosti. Vedno gre za diskusijo o preventivnih ukrepih na eni strani in z njimi povezano kulturo voznikov ter kaznimi oziroma represijo na drugi strani. Kljub vsemu trudu v smeri ureditve tega področja pa žal rezultati še zdaleč ne kažejo uspeha oziroma trenda izboljšanja. Primerjalna praksa nekaterih držav kaže na to, da je možno doseči rezultate tudi na tem področju. Seveda pa so za to potrebni jasni in odločni ukrepi, tako v preventivnem smislu kot tudi v stalni represiji oziroma nadzoru prometa. Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa je postavila ambiciozen cilj zmanjšanja števila prometnih nesreč s smrtnim izidom. Trenutni trendi po letu 2003 pa kažejo ponovno naraščanje prometnih nesreč s smrtnim izidom. Najpogostejši razlogi oziroma dejavniki hudih prometnih nesreč so po podatkih, ki jih v uvodni obrazložitvi zakona navaja pristojno ministrstvo, predvsem neprilagojena hitrost, nepravilna stran oziroma smer vožnje, neupoštevanje pravil o prednosti in nepravilno prehitevanje. Zato ministrstvo s predlogom zakona predlaga strožje kazni za večje oziroma velike prekrške, torej gre za zaostrovanje represivne politike. Verjetno se vsi dobro spominjamo zadnje spremembe zakona, ki je glede na prejšnje stanje uvedla bistveno strožje kazni. Učinek je bil zaradi široke razprave v javnosti in dejstva, da so za višje kazni vedeli vsi vozniki, po naši oceni dober, sicer kratkoročen, a so skoraj vsi vozniki spoštovali prometne predpise, kar se je najbolj čutilo v mestih in naseljih, kjer so se držali predpisanih omejitev hitrosti. Sčasoma pa se je situacija vrnila v ustaljene tirnice, kar je vsekakor slabo. Ključno pa je najti vzrok za to. Očitno je k temu v največji meri prispevalo dejstvo, da je bilo na cestah prisotnih premalo policistov, ki bi nadzirali delovanje oziroma potek samega prometa in spoštovanje prometnih predpisov. S tem so seveda tudi vozniki dobili občutek manjšega nadzora in predvsem občutek, da je nevarnost, da bodo naleteli na policijsko kontrolo, zelo majhna. Zato menimo, da bo skupaj s sprejetjem predloga zakona treba predvsem poostriti tudi nadzor nad prometom oziroma izvajanjem določb zakona. Zavedamo se, da se policija srečuje s pomanjkanjem kadrov in da je morda tudi zaradi tega situacija takšna, kot je. Vendar pa bo treba poskrbeti tudi za kadrovsko okrepitev v policiji, če hočemo, da bo to prispevalo k večji varnosti v prometu vseh udeležencev. V Slovenski ljudski stranki mislimo, da je pomanjkanje kulture v cestnem prometu tisto, ki slovenske voznike dela neprevidne, nervozne in prehitre. Preveliko število voznikov še vedno telefonira, kadar vozi, to pa še povečuje prav gotovo nezbranost voznikov. Če našo državo primerjamo s tujino, kmalu ugotovimo, da imajo tudi ljudje do prometa povsem drugačen odnos, vsaj v večini držav. Bolj se zavedajo dejstva, da pri vožnji ne gre le za našo varnost, ampak tudi za odgovornost do drugih udeležencev v prometu. Zanimivo je, da Slovenci ob prestopu državne meje takoj začnemo bolj upoštevati in spoštovati cestna pravila oziroma znake, postavljene tudi za našo varnost. Po našem mnenju bi se veliko bolj morali skoncentrirati predvsem na mlade voznike, ki povzročajo veliko prometnih nesreč. Veliko več bi bilo potrebno narediti v smeri njihovega izobraževanja in učenja kulture v prometu, saj programi avtošol temu ne posvečajo po našem mnenju dovolj pozornosti. Vozniško dovoljenje mladi preveč enačijo z znanjem oziroma z obvladovanjem vožnje. Vsi pa vemo, da je za izkušenega voznika potrebno mnogo let, ogromno prevoženih kilometrov in nepredvidljivih situacij, ki nas kalijo kot voznike. Pozdravljamo dejstvo, da predlog zakona zviša starost za voznike koles z motorjem in sicer iz 14 na 15 let. Tako obstaja možnost, da se bo vsaj malo povečala prometna varnost za najmlajše voznike, ki so pogosto najbolj pogumni udeleženci v prometu. Kot sem že omenil, varnost v prometu ni le stvar voznika samega, ampak tudi vseh udeležencev v prometu. Tukaj naj še posebej izpostavim varnost otrok. Mnogokrat smo na cesti priča prizorom, ko otroci sedijo na sprednjih sedežih in sploh niso pripeti z varnostnim pasom. Na tem področju bi bilo potrebno kazni še povišati, saj so otroci prav gotovo najbolj ranljiva skupina prebivalstva, ki uporablja promet. Predlog zakona določa tudi pogoje za prevoz skupine otrok, še posebej pogoje, ki jih mora izpolnjevati voznik, ki prevaža otroke. Lastniki avtobusa, s katerim se prevaža otroke morajo opraviti posebne preventivne preglede, kar po našem mnenju dobro in bo dobro vplivalo na varnost v prometu pri prevozu otrok. Pogoji za takšne prevoze morajo biti še posebej strogi in njihovemu zagotavljanju mora biti posvečena še dodatna pozornost za to pristojnih organov. Predlog zakona kot tak si prizadeva za en sam cilj, ki ga želimo doseči vsi, ki tako ali drugače sodelujemo v cestnem prometu, to je zmanjšanje števila prometnih nesreč s smrtnim izidom. Kot je bilo že omenjeno, si v Slovenski ljudski stranki prizadevamo predvsem za to, da bi se spremenil odnos Slovencev do varnosti v prometu. Želimo si, da bi se povečalo zavedanje, da je vožnja pravzaprav velika odgovornost do sebe in do drugih udeležencev v prometu. Veliko pozornost bi bilo potrebno narediti na področju izobraževanja mladih voznikov, ki se morajo naučiti cestne kulture. Hitrosti kot prvega vzroka prometnih nesreč bi se morali vsi bati in zavedati, da čas ni denar, ampak da čas je življenje. Morda ne bi bilo slabo uvesti še kakšnih dodatnih ukrepov, ki bi imeli močen preventivni ukrep oziroma učinek, kot primer lahko navedem obvezen obisk zavoda za rehabilitacijo s predavanjem o posledicah prometnih nesreč pred opravljanjem vozniškega izpita. Menim, da bi dejansko soočenje mladega človeka sovrstnikom, ki je kot udeleženec v prometni nesreči postal trajni invalid, marsikomu dalo misliti preden bi se odločili za hitro vožnjo ali vožnjo pod vplivom alkohola ali drugih nevarnih substanc. Drugo kar velja omeniti, pa so omejitve glede vozil za mlade voznike, mladi vozniki so namreč pogosto obdarjeni ali si sami kupijo starejše avtomobile, pri čemer pa jih najbolj fascinira moč motorja in njegova hitrost. Velja razmisliti v smeri, da bi za mlade voznike omejili vožnjo avtomobilov, katerih moč presega določeno mejo oziroma omejitev. Veliko mladih ljudi namreč zaradi moči avtomobilov in lažnega občutka obvladovanja vozila povzročajo prometne nesreče s smrtnimi izidi in ne malokrat so tudi sami deležni tega. Na koncu moram še enkrat poudariti, da je ključna odgovornost, ključ na odgovornosti zavedati se, da lahko kot udeleženci v prometu z nespoštovanjem prometnih predpisov nekomu povzročiš invalidnost, nekomu pa tudi smrt. Nekoga lahko ubiješ, zaradi nespametnega voznika lahko otroci ostanejo brez očeta in mame. Zato je odgovornost vsakega voznika, da se zaveda, da so prometni predpisi zaradi varstva drugih udeležencev v prometu in ne za to, da bi omejevali voznike pri njihovi vožnji. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo zaradi zgoraj naštetih razlogov in dejstva, da ta predlog zakona nakazuje rešitve v smeri zmanjšanja prometnih nesreč, zmanjšanja prometnih nesreč s smrtnim izidom, glasovali za predlog zakona, da je primeren, pri čemer pa v poslanski skupini pričakujemo, da bo predlagatelj pri pripravi predloga zakona za drugo obravnavo ponovno preučil nekatere po našem mnenju mogoče preostre ukrepe, ti naj se izrekajo res za prekrške, ki lahko imajo za posledico najhujše nesreče tudi s smrtnim izidom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cveta Zalokar Oražem v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister in predstavniki ministrstev! Vsi se strinjamo, da je varnost v cestnem prometu nezadovoljiva in dejstvo je, da postaja cestni promet najbolj nevarna oblika transporta. Ob tem pa se število vozil in voznikov stalno povečuje. V veliki večini urejenih družb se s številnimi ukrepi in akcijami spopadamo s tem, da bi kljub povečani motorizaciji zmanjšali število žrtev. Pri tem nedvoumno v Sloveniji v zadnjem obdobju nismo uspešni. Še več, smo med tistimi v Evropi, ki imamo največ smrtnih žrtev v prometu. Smo na slabem 21. mestu med 27-imi državami. Ob koncu leta 2006 smo sprejeli nacionalni program varnosti v cestnem prometu in očitno je ostal mrtva črka na papirju, vsaj glede cilja, da bi do leta 2011 prepolovili število žrtev na cestah, kar bi pomenilo na letni ravni 124 smrtnih žrtev. Pri nas pa se letos dogaja prav nasprotno. Število žrtev se povečuje glede na preteklo leto in je od leta 2005 žal spet v porastu. Tako smo imeli leta 2005 257 žrtev, leta 2006 262, letos pa imamo že 282 žrtev. Na slovenskih cestah vlada agresija. Prisotna je neverjetna lahkomiselnost, primitivna nasilnost in brezobzirno izsiljevanje. To nam govorijo tujci, ki nas opazujejo in to vemo sami, če vozimo po tujih cestah in ugotavljamo, da tam ni takšne naglice, ni hitenja, da se vozniki med seboj spoštujejo in medsebojno varujejo. Iz sprememb zakona, ki so pred nami je videti, da odgovorni iščejo edino možnost za zmanjševanje števila žrtev in povečanje prometne varnosti v zviševanju kazni. S tem se v Poslanski skupini Zares ne strinjamo in teh rešitev ne bomo podprli. Želimo pa odgovorne, ministra za notranje zadeve Mateja, policijo, ter Ministrstvo za promet, pa tudi vse ostale opozoriti, da je problem precej bolj kompleksen in zapleten, da bi ga lahko reševali le z represivnimi ukrepi zviševanja kazni. V Zares želimo izpostaviti zlasti dejstvo, da se je v zadnjih letih po našem mnenju načrtno spremenilo ravnanje in ukrepanje policije. Pri tem je zanimivo posebej izpostaviti mnenje oziroma napoved iz leta 2005, ki jo je izrekel državni sekretar Vinko Gorenak o tem, da se bo nova Vlada zavzemala za zmanjševanje ukrepov prometne policije. Enako je z obtožbo prevelikega represivnega ukrepanja v preteklih časih drugačno delo policije napovedal tudi minister Mate. Njegova usmeritev je bila zmanjšanje kaznovanja ob povečanju prometne varnosti. Žal očitno tega drugega cilja, to je povečanja prometne varnosti ob zmanjšanju policijskega ukrepanja nismo dosegli. Naša ocena je, da se je to v praksi pokazalo predvsem z umikom in neprisotnostjo prometne policije na naših cestah. Res je, da policija ni edina odgovorna za to, kar se dogaja v prometu, je pa zelo pomembna. Pri tem se sprašujemo ali je takšna nova paradigma pravilna in ustrezna ali pa bi bilo potrebno namesto povečanja kazni bolj razmišljati o tem, da bi bila policija povečala svojo prisotnost na cestah, povečala aktivnost v zvezi s preverjanjem alkoholiziranosti in prevelike hitrosti kot dveh najpogostejših vzrokov za nesreče s smrtnim izidom. Samo en zastrašujoč primer. Porast močno alkoholiziranih povzročiteljev nesreč v letu 2006 je 6% glede na leto 2005. Za kar 16% pa se je povečala alkoholiziranost med povzročitelji in kršitelji cestno prometnih predpisov. Pri tem v Poslanski skupini Zares menimo, da je bolj kot samo kaznovanje in visoke kazni, pomemben občutek in vedenje voznikov, da obstaja velika verjetnost, da boš ujet pri prekršku. O tem psihološkem učinku so bile v tujini tudi opravljene strokovne analize in študije. Pravna teorija, ki se je že neštetokrat potrdila v praksi, torej pravi, da zgolj visoke zagrožene kazni ne zmanjšujejo delikventnosti. Višina kazni je po teh študijah tako rekoč drugotnega pomena. Sedaj pa še o nekaterih opažanjih v zvezi s prometno varnostjo. Ko pregledujemo, kje se zgodi največ nesreč, ugotavljamo, da je to na lokalnih cestah zunaj naseljenih krajev. Pri tem moramo in želimo v Poslanski skupini Zares ponovno izraziti nezadovoljstvo in nestrinjanje z rešitvami, ki jih je prinesel Zakon o občinskem redarstvu, saj je skrb za promet na lokalni cestni mreži prenesen na slabo opremljene, kadrovsko šibke, neizkušene občinske redarske službe. Te službe se bodo šele oblikovale, redarji se šele izobražujejo. Stanje pa je prav na lokalnih cestah najbolj nevzdržno. Ne moremo tudi mimo vprašanja ustreznosti in primernosti podzakonskih aktov in pravilnikov, ki urejajo cestno-prometno signalizacijo. Tako na splošno, kjer je zlasti opazno pretirano postavljanje prometnih znakov, njihova daleč prevelika gostota, ki vozniku povzroča težave, saj ob množici različnih znakov, tabel in obvestil ob cesti, težko loči manj in bolj pomembne stvari. Prav tako je treba preučiti tudi ustreznost signalizacije ob popravilih in zaporah na cesti, na kar nas opozarjajo tudi slabe ocene tujih opazovalcev. Poseben problem pa predstavljajo vzroki za napake voznikov pri vožnjah na napačnem pasu, ki se večinoma končajo na najbolj tragične načine. To je posebej precizno potrebno raziskati in ugotoviti, saj je tega iz dneva v dan več in to na novo zgrajenih cestah, na novo zagrajenih priključkih, očitno nekaj ni v redu. Vse pogostejša so tudi opozorila, da imamo v Sloveniji premalo strogo urejeno ugotavljanje psihične in fizične sposobnosti za starejše voznike. Ni pravega pretoka informacij, ni ustrezne kontrole in ni nadzora. Starejši vozniki pa se vse težje znajdejo v novih pogojih, na primer v krožiščih in ob izjemno hitrem odvijanju prometa. Mnogi starejši vozniki samoiniciativno opustijo vožnjo, ker se počutijo ogrožene, številni pa vozijo v neprimernem psihofizičnem stanju, s katerim ogrožajo najprej sebe in potem tudi druge. Ob vsakodnevni vožnji lahko opazimo, da je pri nas nekaj popolnoma normalnega telefoniranja med vožnjo in to brez prostoročnih naprav, ljudje imajo denar za moderne in najsodobnejše avtomobile, očitno pa jim zmanjka denarja za nakup prostoročne telefonske napeljave. Prav gotovo je bilo že kar nekaj hudih nesreč zaradi telefoniranja med vožnjo. Vsekakor tu ni niti prave preventive z opozarjanjem niti ni pravega preganjanja te nevarne razvade. Naprej. Doslej smo vsi vedeli, da je pomemben vzrok za številne nesreče tudi slabo stanje in pomanjkljivo vzdrževanje naših cest. Zato smo pospešeno gradili avtoceste in na nek način računali, da bo to pripomoglo k manjšemu številu žrtev. V zadnjem času pa lahko presenečeni ugotavljamo, da je marsikaj narobe tudi z novogradnjami, tudi z našimi avtocestami. Na avtocestah smo tako ugotovili, da imamo na primer slab in neprimeren asfalt v predorih, da na novih cestnih odsekih nismo zgradili odstavnih pasov. Tudi laik lahko opazi, kakšna razlika je v vožnji ob deževnem vremenu po novozgrajenih cestah v tujini in pri nas. Dejstvo je, da očitno ne gradimo z najbolj primernimi in varnimi asfalti, saj se za vozili ob dežju vse prši, vidljivost je slaba oziroma nekajkrat slabša kot to lahko opazimo v tujini. Zato odgovorne pozivam, posebej ministra za promet, da premislijo ali smo izbrali in ali vgrajujemo v naše avtoceste, pa tudi v druge ceste, najbolj primerno in varno vrsto sestavo asfalta. Vse pogostejša so tudi opozorila na stanje v avtošolah. Pravijo, da ni vse v redu. Vsekakor je vse več indicev, da se je kvaliteta šolanja močno zmanjšala, da mnogokrat prevladuje podjetniška miselnost, da se stremi h kvantiteti in ne h kvaliteti. V Poslanski skupini Zares predlagamo tudi, da se glede na veliko problematiko alkoholiziranosti voznikov, v obvezni program pri pridobivanju vozniškega dovoljenja vključi tudi nekaj ur vzgoje o posledicah alkohola v krvi voznikov in preventivi s tega področja. Po našem mnenju v Sloveniji ne poteka dovolj propagandno informativnih in vzgojnih akcij, s katerimi bi propagirali spremembe našega obnašanja na cesti, zmanjšanja agresivnosti, nerazumne prehitre vožnje, vožnje pod vplivom alkohola. O tem govorijo tudi strokovnjaki. Na primer, Bojan Žlender, ki opozarjajo na zmanjšanje sredstev za takšne zadeve, saj jih letno namenimo približno toliko, kot znašajo, če tako rečem, stroški ene težje nesreče s smrtnim izidom. Imamo denar za propagiranje prehranjevanja z mesom, tu na tem področju pa že dolgo časa nismo videli česa simpatičnega in inovativnega. Saj je opaziti nekaj volje in želje, domiselnosti, a zdaleč premalo glede na posledice. Kakšen je odnos Vlade na področju preventive in prometne vzgoje, pa jasno kaže tudi dejstvo, da je bila ukinjena edina organizacija, ki je delovala na tem področju, kot samostojna od leta 1972. Govorim o Svetu za preventivo in vzgojo v cestnem prometu, za katerega so danes nekateri kolegi še govorili, kot da obstaja. Njihove naloge naj bi opravljala načrtovana agencija, vmes pa se je spremenilo tudi to. In tudi agencije zdaj ne bomo imeli, pač pa bodo te naloge prenesene na Ministrstvo za promet. Torej, smo skrb za vzgojo in preventivo prenesli na birokrate, ki delajo, po moji oceni preveč skrito nekje v strukturi ogromnega ministrstva. Prav gotovo je bilo delovanje Sveta v preteklosti dobro, in izgleda, kot da se naša Vlada ne zaveda problema prometne varnosti in kot da jim ni znano kaj vse je Svet v preteklosti, v tem obdobju naredil za prometno vzgojo in preventivo. Spet smo se lotili neke organizacije, morda tudi zaradi kakšnih kadrovskih nekompatibilnosti, ki pa so privedle do tega, da ukinjamo dobro. Pri tem so zaskrbljujoči tudi podatki v zvezi s številom žrtev med otroci. Prav na tem segmentu je bil Svet v preteklosti, po moji oceni in po oceni naše Poslanske skupine Zares, pri svojem delu dovolj uspešen. Med tem, ko smo v letih 2001 do 2003 na cestah izgubili tri otroke, pa so se številke v zadnjem obdobju močno povečale. V letu 2004 smo imeli 6 žrtev, v letu 2005 že 9 žrtev in v letu 2006 7 žrtev. Skratka, bistveno preveč. Stanje pa močno poslabšuje tudi velik deleže tranzitnega tovornega prometa, ki se še vedno odvija po regionalnih in lokalnih cestah. Kljub nekaterim poskusom, bistvenega izboljšanja ni opaziti. Tovorna vozila pa te ceste uporabljajo predvsem zato, ker se izmikajo plačevanju cestnin in uporabljajo lokalno in regionalno cestno infrastrukturo, ki je že tako v slabem stanju, vodi pa mimo gosto naseljenih področij. Kljub temu, da je pred nami leto 2008, ko je bilo s strani prejšnjega ministra, gospoda Božiča, javno obljubljeno, da bo v Sloveniji uvedeno poskusno elektronsko cestninjenje in to najprej na področju tovornih vozil, tega še ni na vidiku. Zdaj je bilo, v preteklem tednu, javno obelodanjeno, da se bo to morda zgodilo v letu 2009. Ob koncu leta 2008 pričakujem, da bo rečeno, da bo morda to leta 2010. Zdaj je spet pravzaprav vse prestavljeno in mislim, da so tudi te ocene, kot je bilo v tisti oddaji, kjer se je o tem govorilo, rečeno, najbrž nerealne. Vinjete, ki bi na tem področju prinesle s pavšalnim zneskom najboljše rezultate, to je, obvezno vožnjo po avtocestah, pa tudi pravzaprav destimulacijo vožnje po lokalnih cestah, pa so bile pred dvema letoma s strani zdaj že bivšega ministra Božiča z lažnimi argumenti in obljubami, podatki in analizami zavrnjene. V Poslanski skupini Zares Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa ne bomo podprli, kajti zdi se nam, da to, da gradimo povečanje prometne varnosti izključno na zviševanju kazni, obenem pa nismo opazili na drugih področjih - mnoge med njimi smo našteli tudi v svojem današnjem prispevku - bistvenih sprememb, pač pa prej poslabšanje stanja, torej, zaradi tega in teh vzrokov tega zakona in teh sprememb ne bomo podprli.
Hvala lepa. Tako smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Franc Sušnik.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister! Stanje varnosti na naših cestah je slabo, trendi so zaskrbljujoči in nujno je ukrepati. Zaradi tega težko razumem vse tiste, ki nasprotujejo kakršnikoli zakonski spremembi, ki nasprotujejo uvajanju novih pravil na tem najpomembnejšem področju našega življenja. Mobilni, kot smo, smo pač, hote ali nehote, udeleženci v tem procesu, ki je na žalost vse prevečkrat spremljan z zastrašujočimi, srhljivimi prizori, ki smo jim priče na naših cestah in ki so posledica po mojem prepričanju predvsem nekontroliranega, nebrzdanega divjanja po cestah vseh vrst in vseh kategorij. Temu divjanju je preprosto treba narediti konec. Za to pa je najbrž več načinov. Sam se nimam za strokovnjaka, verjamem pa, da je eden od nujno potrebnih in pa najbrž neobhodnih načinov discipliniranja tudi ustrezno sankcioniranje vseh, ki se dogovora o poteku prometa, ki ga vsebuje ta Zakon o varnosti v cestnem prometu, ne drži. Smešno oziroma nerazumljivo je poslušati, da so kazni, kakršnekoli že so, socialna kategorija. Nobenemu udeležencu v cestnem prometu ob predpostavki, da upošteva prometne predpise ni potrebno plačevati kazni. To je dejstvo, ki bi ga morali vsi upoštevati in iz tega vidika tudi pospremiti predlog po zvišanju kazni v nadaljnjo razpravo. Najbrž so višje kazni potrebne in eden od stebrov izboljšanja prometne varnosti je tudi v prihodnje rezultati iz preteklosti, kažejo na to. Vsekakor pa je zelo pomemben vidik prometne varnosti tudi verjetnost, da se kršilce prometnih predpisov zaloti pri kršenju le-teh. In iz tega vidika mislim, da bi bilo zelo potrebno povečati v skladu z novimi tehnološkimi spoznanji število naprav, ki kontrolirajo promet, tako z vizualnega kot z vidika predvsem obvladovanje hitrosti, merjenja hitrosti in vzporedno tudi s sankcioniranjem. Pri nas mislim, da je še vse premalo fiksnih, pa tudi mobilnih radarjev in da je verjetnost, da ne bomo zaloteni pri divjanju po cestah še zadosti velika, da se to tako pogosto dogaja. Posledice pa sami vemo, da so izjemno hude, usodne in praktično ga ni Slovenca, ki ne bi tako ali drugače trpel posledic prometnih nesreč v taki ali v drugačni obliki. Vsekakor pa je najpomembnejši steber varnosti po mojem prepričanju voznik. In že v Resoluciji o varnosti cestnega prometa za obdobje 2003 do 2007 in še posebej v Resoluciji o nacionalni varnosti prometa za obdobje 2007-2012, smo zapisali, da je potrebna korenita prenova praktičnega usposabljanja mladih voznikov in vseh tistih udeležencev v cestnem prometu, ki so zaradi takih ali drugačnih razlogov deviantni, da spadajo med tisto skupino voznikov, ki prepogosto kršijo prometne predpise in ki se potem vračajo kot povratniki v proces usposabljanja. Praktično usposabljanje daje dobre rezultate v nekaterih nam primerljivih državah. Za primer naj navedem Avstrijo, kjer vsaka dežela razpolaga najmanj z enim objektom za praktično usposabljanje voznikov, in kjer ta obveza po praktičnem usposabljanju zakonsko velja od 1.1.2004, rezultati pa, kot sem povedal, so dobri, kar kaže tudi varnostna slika v tej državi, v državi Avstriji. Mi smo že v Zakonu o varnosti v cestnem prometu leta 2004 to namero o prenovi praktičnega usposabljanja vpisali v takrat sprejet Zakon o varnosti v cestnem prometu. Praktično smo uzakonili vožnjo odličnosti, vadbo varne vožnje, pa tudi skupinske delavnice s pogovori s psihologom glede obnašanja v prometu. Zraven pa smo v prehodnih določbah sprejeli tudi nek, za mene nerazumno dolg rok za uveljavitev teh določb. Tako smo uvajanje teh določb prestavili v leto 2010, ko se izteka obdobje komaj pred kratkim sprejetega nacionalnega programa varnosti v cestnem prometu, ki si je za cilj postavil bistveno izboljšanje, bistveno zmanjšanje števila mrtvih v cestnem prometu. In zaradi tega izražam prepričanje, da je začeta obravnava zakona, prava obravnava tega zakona priložnost za razmislek tudi o tem, da se te določbe zakona oziroma ta dobra praksa uvede v naš vsakdan, takoj. Jaz sem prepričan, da so za to postavljeni vsi pogoji. Prihajam iz občine, kjer je investitor že zgradil prvi poligon za trening varne vožnje, ki omogoča takojšen pričetek izvajanja programov varne vožnje, in ni razloga, da s to uvedbo, s to spremembo, z uvajanjem programa treninga varne vožnje čakamo do leta 2010. Ni nobenega razloga in tudi varnost, ki se iz dneva v dan slabša, utemeljuje to potrebo. Hočete ali nočete, prometne zakonitosti so neizprosne, promet je zaporedje instinktivnih dejanj, ki jih je treba natrenirati, če se le, da v realnih pogojih. Dosedanji način usposabljanja mladih voznikov je le-te naučil kaj pomenijo posamezni prometni znaki, v avtošoli z označenim avtomobilom pa usposabljanje nikakor ne poteka v realnih pogojih, pri realnih hitrostih, še zdaleč pa to usposabljanje ne poteka za usposabljanje v nepredvidljivih, vendar pogostih situacijah, s katerimi se srečujemo udeleženci v cestnem prometu. Takšni moderni poligoni pa to omogočajo, in mislim, da je cena, ki jo plačujemo na področju prometa v tem trenutku tako visoka, da nam ne sme biti škoda prav nobenega evra za to, da se stanje izboljša. Prepričan sem, da se stanje lahko izboljša samo z vlaganjem v voznika. Ker pa je to, kot sem povedal, instinktivno, samodejno dejanje, je vožnja skupek čisto nezavednih dejanj, je za to potreben trening. In ta trening najbolj potrebujejo mladi vozniki, in prepričan sem, da je zaradi tega, ker je način usposabljanja za mlade, praktičnega usposabljanja za mlade voznike nepopoln, tudi največ žrtev med mladimi vozniki, ki plačujejo ta manjko usposabljanja skozi to ceno človeških življenj. Jaz pričakujem, da bomo našli toliko razuma oziroma pripravljenosti, da bomo to prehodno določbo odpravili in da bo zakon uzakonil takojšnjo potrebo po praktičnem usposabljanju mladih voznikov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Marko Pavliha. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovani gospod minister mag. Žerjav s sodelavci, drugi predstavniki Vlade, cenjene kolegice in kolegi! Srčno upam, da nas bodoče voznice in vozniki na tribuni niso zapustili zaradi našega veleumja, ampak zaradi drugih obveznosti. Res pa je, da lahko napišemo in sprejmemo še tako dober predpis, pa ne bo nič bolje in nič bolj prav, če ne bomo začeli pri sebi, če ne bomo začeli pri prevrednotenju vrednot, zlasti takrat, kadar sedimo v lastnih jeklenih konjičkih in divjamo različnim ciljem naproti. Stanje v Sloveniji, v Evropi in v svetu je na področju cestne varnosti katastrofalno. V svetu menda letno umre približno za eno Ljubljano ljudi, več kot 300 tisoč, v Evropski uniji okoli 50 tisoč, pri nas pa vsaj za eno relativno veliko vas, kar je katastrofa, zlasti za tako majhen narod, kot je Slovenija. Če bi parafrazirali starodavni izrek, da je človek človeku volk, potem bi lahko mirno po Trstenjakovo rekli, da je Slovenec Slovencu voznik. In škoda, da ni več med nami velikana slovenske psihologije dr. Trstenjaka, ki je precej pisal o anksioznosti našega šentflorjanskega naroda, o tem, zakaj toliko alkoholizma, zakaj toliko samomorov in nenazadnje zakaj toliko pobijanja na cestah, pa seveda tudi drugod v prometu, ampak ceste so tiste, ki vpijejo v nebo. Naj vam povem samo en podatek, ko smo takole šokirani ob letalskih nesrečah, češ da so le-te vedno bolj pogoste, jasno, imajo tudi svojevrsten psihološki učinek. Nekoč sem za študente napravil analizo, koliko je bilo povprečno letalskih nesreč s smrtnimi primeri oziroma smrtnih primerov v 30 letih do leta 2001; seveda, statistika se je po 11. septembru 2001 popolnoma spremenila in tudi zaostrila s pojavom terorizma. Kaj pravite, koliko ljudi je povprečno umrlo vsako leto v 30 letih do leta 2001? Natanko 1.464. Torej veliko, ampak zanemarljivo malo - govorim o podatku, ki velja za cel svet - v primerjavi z nesrečami na cestah. Pogovarjamo se o varnosti, pa mi tu takoj pride asociacija na 72. člen Ustave, ki govori, predvideva pravico človeka do zdravega življenjskega okolja. In pravi takole: "Vsakdo ima v skladu z zakonom pravico do zdravega življenjskega okolja," in nadaljuje, "država skrbi," lahko bi rekli v oklepaju, dolžna je skrbeti, "za zdravo življenjske okolje" in v ta namen zakon določa pogoje in načine za opravljanje gospodarskih in drugih dejavnosti. Torej, glede na problematiko smrtnih žrtev na cestah, se mi postavlja vprašanje, ali ne bi tudi pravica do varnega prometa sodila v Ustavo, če pa že ne, to je bržkone preveč akademsko in utopično, potem pa trdim kot pravnik, da je možno iz 72. člena izpeljati tudi pravico do varnega prometa. Kajti, kaj pa je drugega to kot del zdravega življenjskega okolja? In besedica skrb ni kar tako iz trte izvita, za ne pravnike morda že, pomeni pa več kot varovanje, namreč, ko se pogovarjamo o skrbi imamo v mislih skupek preventivnih, kurativnih in represivnih ukrepov, ki morajo pa skupaj ne samo vsaj ohraniti obstoječe stanje, ampak ga izboljšati. V Evropski uniji so si zadali vizijo, da je treba smrtne žrtve prepoloviti. Jaz mislim, da je edino etično, da je skrajna vizija nič nesreč. Torej, kako lahko rečemo, da načrtujemo do leta 2010 125 umrlih na cestah, namesto recimo 300 ali pa še več? Seveda ta vizija na trenutek deluje utopično, ampak z velikimi koraki, z višjimi cilji lahko potem lažje dosežemo vsaj manjše. Nekaj besed o posameznih komponentah skrbi za varstvo oziroma varnost ne samo v cestnem prometu, lahko bi govorili na splošno v prometu. Kar se preventive tiče lahko ugotovimo, da je gradnja avtocest, zlasti v začetku 90-ih let, bistveno vplivala na varnost v cestnem prometu, seveda je pa očitno država oziroma izgradnja prišla do tiste točke saturacije ne samo v finančnem smislu, ko je treba obstoječo infrastrukturo obnavljati in ko prihaja do drugih preprek, ki jih nismo načrtovali. Naj omenim samo nekaj nesreč zaradi gradbišč na cesti in pa probleme, s katerimi se srečujemo v tunelih. O tem je bilo že nekaj rečeno, celo na zadnji seji Odbora za promet. Srečujemo se z velikimi kolonami, ki gotovo vplivajo tudi na bolj agresivno obnašanje voznikov in prav zanimivo je, da marsikatera pobuda avtomatično naleti na neplodna tla. Naj vam povem samo eno, ko smo se zadnjič več kot nekaj ur vozili iz Ljubljane do Primorske, sem ugotovil, da bi lahko bistveno izboljšali hitrost vožnje oziroma potovalni čas, če bi odprli za vožnjo tudi desni odstavni pas, ki je sicer rezerviran za počasnejša vozila in da bi bilo celo treba v nekem čakalnem obdobju razbremeniti tako imenovane cestninske postaje oziroma ABC postaje, kajti, ko plačujemo cestnino jo plačujemo, da lahko ceste uporabljamo v skladu s tem čemur so namenjene, torej hitrostjo, ki je predvidena in s časom, ki ga načrtujemo za potovanje. Pa je bil odgovor, konkretno ministra za notranje zadeve, negativen, da pač to ni možno izvesti. Ne vem zakaj ne? Drugo, to je bilo danes že omenjeno, bi gotovo lahko boljši javni potniški promet prispeval k varnosti. Praznični časi so med nami in marsikdo se za taksi ne bo odločil zaradi, prvič, neudobne in nekvalitetne vožnje. Imamo kar nekaj tako imenovanih črnih taksistov, ki to opravljajo brez posebnega dovoljenja. Meni se je pripetilo, da sem se peljal iz Šiške v mesto, pa taksist ni vedel, kje je Drama, in to je res prava drama, z malo začetnico. Drugo. Tudi cenovno taksiji niso več tako dosegljivi vsem, še za nas so dragi, pa pravimo, da imamo relativno dobre plače, da ne govorimo o drugih oblikah javnega potniškega prometa, ki gotovo ne bo pritegnil več, tudi če ne bo prijaznejši in bolj udoben. Nedvomno ni bila premišljena poteza in morda to apel novemu ministru, kajti to se je spomnil njegov predhodnik, ni bila dobra poteza, da smo ukinili Svet za preventivo in vzgojo. In ga prvotno prenesli na agencijo, potem pa agencije niti nismo ustanovili. Ne vem, če je bila napravljena analiza, koliko denarja smo prihranili na ta način, ampak dejstvo je, da je svet igral zelo pomembno in tudi učinkovito vlogo tako rekoč od leta 1954 v prvi obliki, potem pa od leta 1972 naprej, zlasti na področju usposabljanja mlajših voznikov, pa tudi akcij in programa namenjenega prometni vzgoji otrok, mladostnikov, najšibkejši skupini udeležencev itn. Naj vam navedem samo nekaj ukrepov, ki so si jih zadali pred ukinitvijo. Jaz samo upam, da se bo to nadaljevalo na Ministrstvu za promet, ampak načrtovali so tako imenovano Prvo vožnjo, Varno vožnjo, Otrok v avtu, Lumpijeva varna pot v šolo - to je mimogrede dal skozi tudi moj sin - pa me kar pogosto opozarja kaj vse napačno počenjamo v avtomobilu po tej Lumpijevi šoli. Potem Otrok kolesar, Bistro glavo varuje čelada, Začetek šolskega leta, Varnost za vse, Bodi previden, Varno kolo, Kaj veš o prometu, Teden prometne varnosti, Z glavo na zabavo, Mladost naj bo radost, Brezhibno vozilo, Varno vozilo, Hitrost ubija, Vozimo pametno, Danes brez avtomobila, Kako potovati bolje in še bi lahko naštevali. Premislite še enkrat, ali ne bi kazalo sveta ponovno, kot neodvisni organ, obuditi k življenju in mu dati tiste pristojnosti, ki jih je imel. Ko se pogovarjamo o kaznih in o tem mogoče nekoliko več, ko bom govoril o represiji, bi morali razmisliti o tem, kako bi z določenimi varstvenimi ukrepi preventivno delovali na storilce hujših prekrškov. Eden od možnih načinov bi bila zapoved, da mora storilec hujšega prekrška določeno časovno obdobje preživeti v bolnici oziroma v rehabilitacijskem centru in pomagati najhujšim žrtvam prometnih nesreč, paraplegikom tetraplegikom in tudi drugim. Mislim, da bi bil tak efekt 14-ih dni, morda enega meseca bistveno večji, bistveno bolj preventiven, kot nekakšna opozorila na tablah ali na televiziji, ali prikazovanje samo zverižene pločevine. Preventivno vlogo bi lahko odigrali in morali odigrati tudi mediji. Jaz se spominjam primera izpred parih let, ko je eden od znanih primorskih politikov, pri hitrosti 250 kilometrov na uro zletel s ceste. V časopisih smo lahko o tem njegovem podvigu brali, dobesedno, kot o podvigu. Niti ene same kritične besede nisem zasledil kako je to neprimerno, kako je to škodljivo, kako je to tudi kaznivo dejanje. Ne, poanta je bila v tem, kako lahko v porschejem pri 250 kilometrih na uro zletiš s ceste, in se seveda niti ne ubiješ ob vsem tem. Da tu o dvojni morali proizvajalcev avtomobilov niti ne govorimo. Praktično povsod po svetu je omejitev maksimalna nekje na 130 kilometrov na avtocestah, a danes praktično ne kupimo avtomobila, ki ne bi šel prek 200 kilometrov na uro oziroma ima blokado na 250. Pa komu mečemo pesek v oči?! To bi bilo približno tako, kot, da bi prepovedali streljanje; saj je prepovedano, razen na poligonih; a hkrati omogočili raznovrstno orožje, ki je namenjeno samo pobijanju. Glede kurative samo en konkreten predlog oziroma opozorilo, morda nanj v praksi niti še niste naleteli. Kurativa je seveda odpravljanje že nastalih posledic. Opažam, ne vem če je to trend oziroma, če je to položaj v celotni Sloveniji, ampak vsaj na Primorskem, da reševalna vozila običajno vozijo reševalci, ki pa so za tovrstno vožnjo samo priučeni vozniki, namesto, da bi bilo vsaj obratno. Kajti, vemo, da hitrost oziroma v tem primeru čas prispeva k reševanju, in kar nekaj nesreč je bilo v zadnjem času, ki so jih zakrivili vozniki reševalnih avtomobilov zaradi neusposobljenosti. Dali so kar nekaj pobud, konkretno na direktorja Zdravstvenega zavoda v Izoli in še na nekatere druge, za enkrat je vse to le "bob ob steno". Jaz mislim, da bi bilo idealno, da bi takšna vozila upravljali najboljši vozniki, seveda ob istočasni spremljavi reševalcev, če pa že to ni možno, stroškovno, pa seveda vsaj izjemno usposobljeni vozniki, ki imajo tudi drugo znanje. In glede represije - samo nekaj besed o generalni in specialni prevenciji. V drugem letniku pravne fakultete, nas hitro podučijo, kakšna je korelacija med represijo in učinkovitostjo. Generalna prevencija pomeni, da naj bi kaznovan storilec služil v opomin tudi drugim potencialnim storilcem, preventivna, specialna prevencija pa, da bi seveda kazen preventivno vplivala na tega storilca, da več podobnih prekrškov oziroma kaznivih dejanj ne bo izvajal. Že stare študije, recimo iz časa kraljice Viktorije in časa javne usmrtitve žeparjev, so pokazale, da je v času izvrševanja smrtne kazni izjemno poskočilo število tatvin. Kajti storilci so seveda izrabili priložnost, saj veste, priložnost dela tatu, in se niso kaj dosti zmenili za najhujšo zagroženo kazen. Skratka, kot sem že rekel, preventiva, kurativa in represija naj bi skupaj vplivali tudi na bistveno izboljšanje varnosti cestnega prometa. Nekaj konkretnih pripomb. Če omenim 4. člen oziroma 2. člen originalnega teksta, naj povem, da se spreminja v delu, ki določa višino globe za kršitve, ki jih stori delodajalec, in to približno za 25%. Menim, da to ni dobro, da zmanjšanje globe predstavlja signal delodajalcem, da je njihova odgovornost z opuščanjem osnovnih nalog s področja notranje kontrole neznatnega pomena oziroma da lahko opustijo dolžan nadzor nad zaposlenimi. Menim, da to ni dobro. Predlagam, da se, recimo, globe povišajo vsaj na 5.000 evrov za delodajalce. Pri 12. členu bi bila potrebna razjasnitev materialnih določb, ki se nanašajo na 12. člen, zlasti pa bolj definirati pristojnosti inšpektorjev za cestni promet. Pri 14. členu oziroma 3. členu originalnega teksta naj povem, da se z razširitvijo obveznosti občinskih redarjev ne strinjajo niti občine oziroma združenje občin; mislim, da bi bilo to treba črtati. Pri 69. členu oziroma 24. členu opažamo uravnilovko za najhujše kršitve. Ta del predloga bi bilo treba dopolniti v delu, ki določa sankcije za prekoračitev dovoljene obremenitve. No, pri 70. členu bi bilo treba doseči vsaj sankcije v razponu za prekoračitve s točke C, ko se nanaša na preobremenjenost cest. V 83. členu oziroma 28. členu bi bilo treba uvesti kazenske točke, vsaj eno. V 119. členu oziroma 45. členu bi morali tudi dopolniti s kazenskimi točkami, kot je, na primer, v drugih primerih izsiljevanja prednosti. No, in na koncu še 242. člen oziroma 101. člen, menimo, da bi bilo treba predpisati višje globe, zdaj pa je predpisana zmanjšana. Na primer, voznik z globo najmanj 1.500 evrov in izrek kazenskih točk in delodajalec v višini najmanj 400 evrov, in to je tudi bistvo. Naj mogoče za konec povem še nekaj. Stanje družbe izraža približno nekaj takšnega, kot smo lahko pred nekaj dnevi prebrali v Sobotni prilogi s strani enega od naših razjarjenih državljanov. Napisal je takole [[citiram]] : "Zadnje čase spominja slovenska družba na gnojno rano, ki jo morda lahko pozdravi le še najbolj konjska, prav nič demokratično odmerjena injekcija najmočnejšega penicilina. Razmere so kritične. V kaosu, ki vlada na cestah, manjkajo le še strelski obračuni, smrtne žrtve se množijo kot na fronti." In potem navaja nekatere razloge, med drugim splošno nezadovoljstvo in hitrost življenja, draginja, inflacija in tako naprej. Potem pa pravi naslednje: "Vzemite si nekaj časa za opazovanje človeških obrazov, ki se vozijo v avtomobilih. Na njih skoraj ne opazite nasmeha in sreče. Večinoma kažejo na zagrenjenost in kislost. Le kdaj ste nazadnje videli koga, ki je za volanom veselo prepeval." Za začetek menim, da je naša dolžnost, da pometemo pred lastnim pragom in da poskušamo vplivati na naše otroke, tako kot morda to počnemo na drugih področjih. Dajmo jih prepričati, da je avto nevarna stvar in to je tudi zapisano v številnih predpisih, s katerim je treba upravljati skrajno skrbno in skrajno previdno. Prepričajmo jih, da mora obnašanje na cesti postati del običajnega prava, tako kot je povsem običajno, da velika večina ljudi ne krade, ne ubija, ne pljuva po cesti, ne kriči v cerkvah in tako naprej, tako bi moralo biti povsem samoumevno, da v avto ne sedemo vinjeni, da vozimo v skladu s predpisi in da tako prispevamo k večji varnosti, k boljšemu zdravemu življenjskemu okolju v naši mali domovini. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni predstavniki Vlade! Ko sem si pogledal nekaj statistike v zvezi s prometnimi nesrečami in smrtnimi žrtvami sem si lahko izračunal, da je v zadnjih treh letih število smrtnih primerov mladih v prometu poraslo za 70%. Vprašanje ali je to primerjalno obdobje ravno pravilno, ampak dejstvo je takšno. To kaže na zelo zaskrbljujoče stanje. Sicer pa tudi, kar se tiče smrtnih žrtev v splošnem, v prometu se tudi kaže v primerjavi s prejšnjim letom nekoliko porasta. Zato mislim, da je kar prav, da je Vlada pripravila ta zakon. Je pa ob vsem tem takšnem uvajanju denimo zlasti sprememb glede glob, so vprašanja ali je to tisto, kar bo odvrnilo ljudi od nepravega in neprimernega obnašanja na cesti, ki ima za posledico smrtne nesreče, ali bo zmanjšalo morijo na naših cestah in spremenilo obnašanje ljudi. V Sloveniji lahko govorimo o nekem agresivnem individualizmu, ki se je razrasel recimo v zadnjih 12-ih, 15-ih letih. Kaj so razlogi, ali je izguba vrednot te generacije ali kaj drugega, ali je vpliv zahodnega sveta in podobno? Dejstvo je takšno, da imamo agresivni individualizem na vseh koncih. Pred enim tednom smo se pogovarjali o nasilju v družini, o nasilju v šoli. Ali naj potemtakem sprejemamo zakone o preprečevanju nasilja na ulici, na cesti, v družini in tako naprej? Mislim, da s tem ne bomo kam daleč prišli. Moramo bika prijeti za rogove. Družba nasilja je, o tej bi lahko govorili. Zadaj je tudi, pravzaprav ena druga filozofija, filozofija smrti, kultura smrti in nespoštovanje življenja. Saj ni samo na cestah, ni samo v šoli. Konec koncev je slovenska družba, je Slovenija na petem mestu po samomorilnosti na svetu, mladi so na devetem mestu na svetu, slovenska družba. Ni samo te vrste agresivnost navzven proti drugemu, agresivnost se kaže tudi napram sebi. In to kar je pred menoj povedal kolega dr. Pavliha, točno to velja, ni več nasmejanih obrazov. Za volanskimi obroči sedijo neke figure, jezne, toge, ki se jezijo na vse okrog sebe. Zaščiteni so, mislijo v tej faradejiri kletki, da jim nobeden nič ne more, ampak so konec koncev tudi žrtve svojega lastnega nepremišljenega dejanja. In ta agresivnost na znotraj, na zunaj in pomanjkanje tega veselja do življenja se kaže, konec koncev pa tudi sprejemanju življenja, rodnosti, kot smo govorili. Tukaj pa je Slovenija povsem na dnu v Evropi in tudi v svetu. Glede glob. Globe bodo imele selektivne učinke, zlasti v državi, kjer so velike socialno-ekonomske razlike. Tisti, ki so bogati, za njih globa ne pomeni bistvenega, tudi če je globa tisoč evrov. Za nekoga, ki pa prejema plačo 500 evrov ali pa 300 evrov, pomeni ta globa pa zelo veliko in vprašanje ali ima učinek na preventivnost. Mislim, da niti ne. In zato bi se morali pri vseh teh globah vprašati ali dosegamo prave učinke, ali bi morda z drugimi oblikami, nefinančnimi, odvzem dovoljenja, služenje, ko narediš tak prekršek, služenje v humanitarnih organizacijah in podobno, da bi to pomenilo tisto, in da takšne kazni ne moreš nadomestiti s plačilom. Tako, da tudi tisti, ki so razmeroma bogati, jim to ne predstavlja nekih pomembnih stroškov v njihovem življenju, da jih tudi na ta način prisilimo. Poglejte, ko gledamo te voznike, ki divjajo z izredno velikimi hitrostmi, so ravno ti. To so nekateri mladi, ki imajo neomejeno bogate starše, ki jim to privoščijo in vsi tisti, ne vem kako se jim že reče "sliping, driving..." to je vse ta družba, ki je usmerjena v, torej ta sebični agresivni individualizem in ima veliko premoženje pod palcem. Tudi ko omenjam te globe, marsikdaj se zgodi, običajnemu državljanu, ki ne vozi agresivno, ki vozi po predpisih, da spregleda znake. V tej poplavi predpisov, ko imate reklame na vseh koncih in krajih, kjer se prometni znaki dobesedno izgubljajo v reklamnih panojih, je možno, da ga spregledaš. Je možno, da ga spregledaš. Saj so predpisi, kako, kje, v kakšni bližini ne. Ampak vam povem, to nastavljanje reklamnih tabel je vsakdanje. In to lahko povzroči tudi, da nekdo, ki je dostojen voznik, bo spregledal znak, namesto 90 pomeni 50, to pa je že, vemo, kako je bistveno večja globa oziroma ima takšna kazen zelo hud učinek na takšnega, ki ima nizko plačo. Pripombo imam tudi na uveljavljanje določbe v prehodnih določbah, glede uveljavljanja predpisa šele leta 2010. Zakon kot takšen v načelu daje prave rešitve. Glede glob nisem čisto prepričan, bi jih morali ponovno preveriti ali so vse takšne na mestu, uveljavljanje alternativnih nadomestnih, pa na preventivi, kar pa ni samo predmet tega predpisa, ampak je predmet tudi drugih predpisov, tudi drugih področij. V šolskem sistemu, v šolskem kurikulumu zagotovo, ne samo v osnovni šoli, tudi v srednjih šolah in pa vrsta drugih ukrepov na drugih področjih, kjer mlade pripravljamo za življenje. Tukaj je pa naša družba precej odpovedala. In resno se moramo vprašati, ne samo zaradi prometnih nesreč na cestah, ampak tudi zaradi drugega nasilja, druge vrste agresivnosti, ki je v naši družbi. Sicer pa načeloma podpiram usmeritve in prizadevanja vlade, ki ga je podala z zakonom.
Hvala. Gospod Janc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister s sodelavci, predstavniki vlade. Kolegice in kolegi! Na promet se praviloma vsi dobro spoznamo, ker smo tudi vsi udeleženci v prometu tako ali drugače vsak dan. Zagotovo tudi izkušnje takšne in drugačne. Lahko tudi današnjo razpravo 6 ur povzamemo v tem smislu, da želimo prispevati svoj pogled na varnost v cestnem prometu v Sloveniji, ki je takšna, kot je, ne najbolj optimalna, nezadovoljiva. In da vsi ukrepi doslej, ki smo jih tako ali drugače sprejemali ali pa sprejemali v preteklosti, niso dali najboljših rezultatov. Jaz sem prepričan, da to ni stvar samo prometa in Ministrstva za notranje zadeve, ampak še mnogo drugih ministrstev v tej Vladi. To je naša skupna skrb. Vseh, ki smo kakorkoli povezani z varnostjo v cestnem prometu. V prvi vrsti pa nas samih voznikov in udeležencev, ki smo takšni in drugačni, ker smo danes že kar skozi razpravo veliko tega slišali. Mi si danes želimo, kako in na kakšen način, ali lahko ta sprememba zakona prispeva. Jaz verjamem, da k zmanjšanju števila prometnih nesreč, še posebej tistih s smrtnim izidom. Teh je res preveč. Preveč Slovenk in Slovencev umre na naših cestah iz takšnih in drugačnih razlogov. Zato, je tak napor in ta smer in ti popravki zakona po mojem dober nastavek. Tudi današnja širša razprava bo dala verjetno še kakšne nove poglede, možnosti obema ministrstvoma, predlagateljem kot Vladi, da popravimo, izboljšamo to stanje in naredimo takšno zakonodajo, ki bo čim bolj optimalno zagotavljala vsem udeležencem boljšo in večjo varnost na naših cestah. Na žalost hitrost in še enkrat hitrost je glavni vzrok nesreč. Te hitrosti so resnično previsoke. Preveč jih je. S tistimi, ki divjajo po slovenskih cestah, ki temu ne morejo in povzročajo takšne in drugačne nesreče. Potem je zagotovo alkohol. Še vedno ga je preveč za volanom. Tako vsaj ugotavlja policija. In pas ter druga neupoštevanja prometne signalizacije v prometu. To so glavni, pogosti povzročitelji prometnih nesreč, takšnih in drugačnih, za katere seveda policija - jo imamo. Za nekatere je preveč na cesti, za druge premalo na cesti. Nekateri pravijo, v Evropi policije ne vidimo, ko pridemo v Slovenijo jih je preveč. Skratka, kdaj je ravno prav policije na cesti - seveda, za vsakega lahko posebej ugotavljamo. Vendar, jaz mislim, da policija - po mojem prepričanju - dobro opravlja svoje poslanstvo in poskuša s svojo pristojnost tudi delati. Vsem pa zagotovo ne bo zagotovilo nikoli, še posebej takrat, ko kakšen prekršek naredimo, ko moramo plačati globo. To seveda nam ni všeč. Ko pa tega ni, so drugi razlogi. Skratka, tu je težko iskati vzroke pri policiji. Jaz mislim, da ukrepi, ki so v teh spremembah zakona, dobri, kot sem že rekel. Res pa je, da same globe ali kazni. Jaz vem, da brez tega žal ne gre. Da pač edini in najbolj optimalen učinek je udarec po žepu. To se prime Slovencev tako ali drugače. Vsi drugi preventivni ukrepi, obveščanje, spoti, ne vem silhuete policista - radarja na cesti, prazna vozila. To sicer ima neke učinke, takšne in drugačne. Bolj ali manj delujejo, kakor kje. Nekateri so se na to že navadili. Pa ni več tistega pravega učinka, kot smo nekoč ali nazaj srečevali ta vozila na cesti in dali nek pritisk, nek moment, ko si pritisnil ali pritiskala na zavoro in tako naprej. To so učinki. Ampak seveda nenazadnje brez kazni ne gre. Bolj me pa skrbi to, ali so te kazni objektivne, pravilne ali so res preveč primerljive z Nemčijo, Avstrijo, Italijo. Veste, dohodki tam ali pri nas, je bistvena razlika. To si moramo vzeti. Naše plače so še "mizerija". Mnogo ljudi zasluži 500 evrov. Verjetno boste rekli, da tisti, ki zaslužijo 500 evrov, niso glavni povzročitelji hitrosti in takšnega in drugačnega. Ampak, tudi tisti so med temi. Zagotovo. Verjetno pa nekoliko manjši, ker nimajo tako dobrih avtomobilov, da bi lahko šli 180, 190 po cesti, ker pač do njih ne bodo nikoli prišli. Je pa res, da so med njimi tisti, ki pa popivajo. So pa lahko tudi takšni, da z nizkimi plačami. In zagotovo bo kazen to. Seveda, opravičila za alkohol v prometu ni in ga ne more biti v nobenem primeru. To smo si po mojem popolnoma enotni. Vendar bi o hitrostih, o kaznih oziroma globah mogli malce razmisliti. Ali je to optimalno ali ne? Za to je še čas. Seveda, jaz jih podpiram, da so, da morajo biti. Vendar pa višina, ki nekje presega tudi 100%, je izjemno velik skok. Vem, da je cilj, da jih pač plačujejo in da se tega držijo. Ampak je treba biti tudi tu življenjski in čim bolje presoditi, kaj je tisto najbolj optimalno. Zagotovo so za to nekateri bolj poklicani in bodo lažje presodili, kakšne kazni so potrebne. Mislim pa, da je treba narediti nekaj več tudi v vzgoji. Vzgoja je problem. Nenazadnje smo kot starši tudi vzgojitelji otrok v prometu. Predvsem pa so to šole, srednje, osnovne in druge, ki bi morale tudi več storiti za bodoče udeležence prometa in bodoče voznike takšnih in drugačnih vozil. Tu, mislim, da smo še vedno premalo naredili. Pa morda je tudi premalo različnih akcij, spotov, obveščanj, ki so bila v preteklosti. Nekatera so še. Kaj lahko vse to povzroči, če smo na cesti prehitri, če pijemo, ko vozimo, in tako naprej? Skratka, mislim, da so tu še rezerve. Rezerve so zagotovo tudi v še boljših cestah, ki so take ali drugačne, lokalne in državne. Mnogo se je na tem že naredilo. Tudi dela se. Vendar so še vedno ceste tiste, ki po moji oceni velikokrat povzročajo slabšo varnost. Tudi lokalne skupnosti so pri tem pomembne, saj skrbijo za urejenost pločnikov v naseljih, umiritev prometa, ki je v pristojnosti lokalnih skupnosti, s takoimenovanimi ovirami na cesti. Bolj bi se bilo treba posluževati vseh teh ukrepov, ki so na voljo in ki nenazadnje dajejo konkretne učinke zmanjševanja hitrosti, predvsem v naseljih, kjer je še vedno previsoka. Kazen za prekoračitev hitrosti za 30 in več v naselju - upam, da bo takšnih kršiteljev čim manj oziroma da jih sploh ne bo. Vendar je prav, da je tu kazen maksimalna. Mislim pa, da je večji problem, s katerim se srečujem tudi kot župan, da morda včasih prometna signalizacija ni taka, kot bi morala biti. Poznamo cel kup raznih obvoznic, kjer je omejitev 50 kilometrov. Nobenega naselja, nobenega posebnega ogrožanja, omejitev pa je 50 - dolga ravna cesta. Zato ne vem, zakaj in čemu je ta omejitev namenjena. Tu bi bilo treba tudi kaj prevetriti. Tam, kjer je to nepotrebno, umakniti. Tam, kjer je to potrebno, naj bo. Mislim, da imamo kar veliko takšnih nepotrebnih ukrepov. Gotovo je težko peljati po dolgi ravni cesti z omejitvijo hitrosti 50 kilometrov na uro, kjer ni nobene hiše. To so malce nerazumljive postavitve prometne signalizacije, ki bi jo morale prevetriti tudi službe, ki so za to pristojne. Morda je treba stvari tudi na pobudo lokalnih skupnosti popraviti, da bodo bolj smiselne in bodo dale večje učinke. Naslednja zadeva je ta javni promet, ki ga želimo urediti. Mislim, da se bodo Slovenke in Slovenci težko odrekli udobnosti, ki smo se je navadili v teh letih. Hočemo to priznati ali ne. V Sloveniji je toliko in toliko vozil. Te številke so kar evropsko primerljive ali jih celo presegajo. In da bi naši državljani odšli iz te udobnosti na javni promet bodisi železniški, avtobusni ali katerikoli drug, to je bolj ko ne takšna majhna utopija, da se bo to zgodilo čez noč in da bomo mi kar se vozili s tem prometom. Mislim, da tega ne bo. Zato na to ne računati, da se bo to zgodilo tudi s takšnimi ali drugačnimi ukrepi. Težko. Zaenkrat se teh nekih naših udobnosti Slovenci ne bomo kar zlahka odrekli, najbrž da ne. Pa vendarle, jaz sem optimist. Popravki so pozitivni. Gre v pravo smer naprej. Nujno moramo ukrepati. Dolžnost je, da to popravimo, da se vendarle to stanje na slovenskih cestah izboljša, manj nesreč, manj mrtvih. V prvi vrsti mislim pa, da to, kar sem začel, je odvisno predvsem od nas, od nas voznikov, od nas uporabnikov, udeležencev prometa. Od nas bo odvisno, ali bomo to uspeli. Noben ukrep, nobena kazen, noben zakon, noben predpis tega ne more, če ne bomo sami pred svojim pragom prvo pometli, da bo čisto in uspešno. Na koncu bi si pa želel samo to, da bi Božiček prinesel voznikom več strpnosti in kulture na naših cestah in vsem drugim udeležencem v prometu. Mislim, da bi bila to skrb do otrok in starejših največje darilo tega Božička. In nenazadnje bodimo za začetek vsaj poslanci vzorni vozniki, pa tudi bodimo dobre volje, ko vozimo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Prijatelj.
Hvala, spoštovani predsednik, za besedo. Res razumem potrebo do zagovora s strani vladnih poslancev za ta zakon. Ne razumem pa nekaterih neumnostih, ki so bile izrečene tu. Naj nekaj misli dneva tudi preberem. Eden od predhodnikov je rekel, da je vožnja skupek nenadzorovanih dejanj. Modra misel. Potem je bilo rečeno, da je za smrtne žrtve na cestah krivo pomanjkanje volje do življenja. To sem tudi slišal. Pa govorili smo o cenah, ki so premajhne oziroma o kaznih. Nihče ne govori o tem, da moramo preživeti oziroma da preživljajo tudi s 300 evri na mesec nekateri. Skratka, če pogledate ta zakon. Ena sama represija. O glavnih vzrokih se pa ne govori. Če mi je dovoljeno, bi jaz povedal par glavnih neumnosti, ki jih je ta Državni zbor storil, tudi povečal s tem smrtnost. In zgleda, da jih bomo še naprej producirali tu v tej hiši, modrosti. Z zakonom smo povečali osni pritisk za kamione, dovoljen osni pritisk. Zmanjšali smo kazni za kamioniste s posebnim zakonom. Seveda danes, če pogledate promet po cestah, je ena tretjino vsega prometa kamionski promet. Slovenska nacionalna stranka vas leta in leta opozarja vladajoče, da dajmo nekaj narediti, da spravimo težji tranzitni tovor in tovorni promet na železnice po vzoru, kot se radi ogledujete v sosednje države, Avstrije na primer. Danes je bila Avstrija in Italija parkrat omenjena. In nenazadnje, spoštovani poslanci in poslanke! Koliko policajev je pa plačalo tej deželi Šentflorjanski že kako kazen za prehitro vožnjo? Jaz ne poznam nobenega. Pa tudi cigani se vozijo brez izpita ali z izpitom. Nobenega še nisem videl v avtošoli, da bi delal izpit. Poklicni šoferji, ko jim je odvzeto vozniško dovoljenje, zato ker so končali službo in gredo spiti en "špricer" z mopedom in mu vzamejo vozniško v celoti. Sploh ni pomembno, če je bil on z motorjem. Govorite o tem, da v bistvu moramo povečati kazni in da kazni bodo vse rešile. Ni res. Država ni naredila nič! Državne ceste so zanemarjene. Na državnih cestah je največ nesreč. Na leto nam umre za en razred otrok. Kaj pa ste naredili za to? Opozarjamo vas vseskozi. Vsaj jaz osebno sem napisal pet poslanskih pobud in vprašanj na to temo. Nič. Državne ceste so ena sama luknja. Vlagamo v avtoceste, ki so pa že danes premajhne, prenatrpane, slabo zgrajene, kot smo slišali od mojega kolega. Trojanski klanec oziroma Trojanski predor je živ primer tega. Kakšni materialni so tam vgrajeni in koliko je to preplačano? Jaz želim povedati to, da kazni sodijo v resor. Dejansko na nek način tudi morajo biti. Vendar ne razumem pa tega, da se vse bazira samo na to. Zdaj pa, če bomo kazni nabili v nedogled, potem pa ne bo niti ene nesreče več, to bomo pa vse rešili s kaznimi. Kazen mora biti velika in kazen bo rešila vse. Dajmo pogledati, koliko smo dali za vojsko proračunsko, pa tisti denar, eno desetino, če se danes odločimo, da ga namenimo za ceste, bomo prepolovili smrtne žrtve. To je rešitev. Mi vojske ne potrebujemo. Tisti bataljon tam na Kosovu ne bo rešil svetovnega in evropskega miru. Vse možno prekopirate od Evrope, tudi to ste prekopirali in to je evropska nuja. V Evropi se globe dvigujejo in to ni vladni zakon. To je evropska kopija zakona. Evropa je tako rekla, mi moramo to storiti. To je pametno, kar reče Evropa. Pomislite, da živimo v Sloveniji, v kateri je kupna moč takšna, kot je. V tej Sloveniji smo leta in leta vlagali v infrastrukturo sosednjih republik in smo lastno infrastrukturo zanemarjali. Gradili smo luko s posebno pretvaro, da gradimo industrijski tir in širili v bistvu tudi infrastrukturo na ta način v Luki sami in v bistvu železnico gradili s samoprispevki. Dobivamo zelo zelo zelo skopo odmerjen del proračuna za prometno logistiko na sploh. Pa govorim lahko tudi o železnici. Prej je eden od kolegov omenil, da bi se javni promet se moral povečati tudi v drugih sferah. Ja, kdo se bo pa vozil na železnici, s potnimi vlaki, s takimi kot so?! To je živa loterija, če ostaneš živ. Mi imamo vagone iz jugoslovanskih časov. Koliko novih kompozicij, vagonskih, klasičnih smo pa kupili? V mednarodnem prometu so nam vse ven zmetali zato, ker ne izpolnjujemo pogojev za vožnjo. To so dejstva. So kolegi železničarji. Tudi tukaj lahko potrdijo to. Skratka, mašimo luknje za storjene napake v desetletjih nazaj v prometni politiki. Razumem, da so se sedaj storili odločilni koraki. Vendar to, kar delate, ni rešitev. Avtocestne programe bomo končali. In ko bomo končali avtocestne programe, bomo ugotovili, da so avtoceste premajhne. Vzporedno jih bomo uničili z 10-kratnim faktorjem časovne dimenzije prej, ker v bistvu vozijo po njih lahko kamioni taki, kot vozijo. To ne preusmerjamo na druge prometne transferje. In v tem je problematika prometne politike. Če bi res bilo tej vladi mar za človeška življenja in nenazadnje tudi za te otroke, ki umrejo na cestah, potem bi se pogovarjali o drugačnih rešitvah, ne o takih kot se. To zame niso rešitve. To je demagogija, ki nas bo stala še večje cene. Jutri, pojutrišnjem boste to popravljali. Ne vem, kako, da boste menjali drugi zakon. Jaz si enostavno ne predstavljam, da nimamo niti preventive o cestnem prometu, na kurativi pa delamo 100 na uro. Kazni po mojem globokem prepričanju ne bodo rešile popolnoma nič. Nič.
Hvala. Gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister in drugi predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Na prvi stani Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa je graf, ki kaže, kam se Slovenija uvršča pri zmanjševanju števila smrtnih žrtev. Sedaj, ali gledamo na stvari tako, da rečemo, no saj smo na 20. mestu med 27-imi. Ampak ni problem v tem. Po mojem je problem v tem, da do leta 2010 nikakor ne bomo bistveno izboljšali dosežka. Zato ker 8% znižano število smrtnih žrtev se bo glede na leto 2007 zagotovo spremenilo in znižalo. Drugo, kar me pri tem grafu vznemirja, pa je, ali ni zanimivo, da je nad povprečjem samo dvoje držav novih članic, da je pod povprečjem večina novih članic. Ali je iskati vzroke v nenadnem izboljšanju voznega parka ali v slabi infrastrukturi ali morebiti v karakterološki podobi teh državljank in državljanov iz tega dela sveta, tako kot je bilo tudi že slišati? Ne glede na to, ali imamo odgovore na ta vprašanja, pa bi rada opozorila, da je na to, če je hitrost poglavitni vzrok za prometno nevarnost na naših cestah, mogoče gledati na to vprašanje samo s stališča varnosti. Ali nismo opozorjeni pogosto tudi s stališča okoljskih problemov na to, da bi morali razmišljati o zniževanju hitrosti, o večji uporabi javnega prevoza? Torej, je na vprašanja, s katerimi se srečujemo ob varnosti v cestnem prometu, mogoče gledati tudi s stališča okoljskih problemov. Nas slej ko prej čaka razmislek o tem, kako se vedemo, odgovorno ali neodgovorno. Tu se bom pri tem vprašanju zaustavila in bom opozorila na nekatere druge stvari, ki me v zvezi s tem predlogom zakona zelo mučijo. Če je neprilagojena hitrost prvi razlog, nepravilna stran oziroma smer vožnje, pa neupoštevanje pravil o prednosti in nepravilno prehitevanje, jaz mislim, da je zelo pomemben razlog za ali jedrni problem neupoštevanje cestno prometnih predpisov. Zaradi tega, ker kaj pa je prevelika hitrost drugega kot neupoštevanje predpisane hitrosti s katero se lahko vozim. Naj ilustriram s primerom. Vožnja skozi trojanske predore ob slabem vremenu je bila danes že večkrat omenjena. Predvsem s stališča gospodarnosti naložb v cestno infrastrukturo. Jaz pa vas bom opozorila na to, kakšna opozorila slišim, ko se vozim. Včasih rečejo, največja dovoljenja hitrost je 60 kilometrov na uro. Drugo opozorilo je, skozi Trojanske predore je omejena hitrost. Vozite previdno. Ja, kaj ni treba previdno voziti vedno, kadar si na cesti? Kaj zdaj to pomeni? Tisti, ki sliši, da je treba voziti previdno, vozi verjetno tako, kot vozi velika večina voznikov. To niso samo mladi vozniki, da bo jasno, ki mi kažejo z različnimi znaki, na različne načine, da sem trapasta, ker vozim 60 km skozi predore. Kaj zdaj to pomeni? Ko me prehiti v predoru, kjer je prepovedano prehitevanje, tovornjak, potem več ne vem, zakaj predpisati tako omejitev, če ne opravljamo nadzora nad tem, kako se ti predpisi in omejitve spoštujejo. Pred vsakim predorom skoraj je opozorilo, da je radarska kontrola hitrosti. Kaj je pravzaprav z nami? Ali predpisujemo hitrosti, za katere vemo, da jih nihče ne bo upošteval, ali smo zdaj mi kot vozniki bolj pametni? Jaz ne polemiziram s tistimi, ki so mi tako omejitev predpisali in jo hočem spoštovati. Kot rečeno, se počutim neumno. To pa je zvezano s tem, z našo splošno vozniško kulturo in z navzočnostjo policije na cesti. Jaz vam moram povedati, da sem v zadnjem času, po dolgem času - mislim, da po nekaj mesecih - prvič videla postavljeno policijsko vozilo, pa še to ne pri Trojanskih predorih, ampak pri tistih na drugem delu štajerske avtoceste. Se pravi, tam med Dramljami in med Tepanjem. In to me prepričuje, da imajo prav tisti, ki pravijo, da je teh preventivnih ukrepov, ki bi nakazovali, kako se naj vedemo v cestnem prometu, bistveno premalo. Jaz verjamem, da se tisti, ki se v službenih vozilih s službenimi vozniki vozijo in po možnosti še z varovanim spremstvom, da tisti ne občutijo teh problemov, o katerih zdaj govorim. Drugo vprašanje pa je, kaj smo sploh storili zato, da bi se naš odnos ali pa pripravljenost za uporabo javnega prevoza zvečala. To je pa povezano tudi s tem vprašanjem, koliko smo investirali v železniški promet in kaj smo storili za to, da bi se pogosteje z javnim železniškim prevozom vozili tudi na takih relacijah, kot so Maribor-Ljubljana. Jaz sem se pet let redno vozila in se nehala vozila takrat, ko sem ugotovila, da nikoli ne morem ugotoviti, kdaj se bom pripeljala na cilj. To so stvari, ki me mučijo. Hvala.
Hvala. Gospa Zupan, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsednik, predstavniki Vlade, gospod minister, kolegice in kolegi! Priznati moram, da sem bila prepričana pred leti, ko smo sprejemali novelo Zakona o varnosti cestnega prometa in drastično povečali denarne kazni, takrat sem bila prepričana, da bo to zmanjšalo število nesreč na naših cestah in da bodo naše ceste postale varnejše. Žal pa ugotavljamo, da so naše ceste kljub vsemu med najbolj krvavimi v Evropi. Letos je umrlo že več kot 40 ljudi v primerjavi z istim obdobjem v lanskem letu. Aktualni Zakon o varnosti cestnega prometa tudi s povečanjem denarnih kazni ni vzpostavil reda na daljši rok. Število umrlih na cestah je v zadnjih letih le neznatno padlo. Ugotavljam, da višina kazni ni tisti dejavnik, ki bi lahko na daljši rok vplival na boljšo varnost. Visoke kazni imajo lahko le določen vpliv na upoštevanje prometnih predpisov in sicer takrat, če je voznik za storjen prekršek res kaznovan in da tudi plača takoj. Dejstvo je, da še vedno veliko prekrškarjev ne plačuje in da na cestah tudi ni dovolj policistov. Policija bi morala poostriti nadzor. Sodstvo pa bi moralo bolj ažurno izterjati denarne kazni, ker sicer učinek kazni po nekaj mesecih zbledi. Višina kazni pa je tudi vprašanje pravičnosti. Že sedaj kazni lahko pomenijo finančni pokop za tiste prebivalce, ki imajo nizke dohodke. Za premožnejše pa plačilo kazni ponavadi ne predstavlja nobenega problema. Rada bi izpostavila še dva vzroka, zaradi katerih lahko pride do nesreč, tudi s smrtnim izidom. Vsak dan se srečujem, ko se vozim v službo, po avtocesti iz zahodne smeri, s temi problemi. V zadnjem času je bilo veliko žrtev. Tudi smrtnih. Prav zaradi vožnje po nepravilni smeri. In mislim, da oznake niso dovolj. Da bi bilo potrebno fizično ločiti uvoz na avtocesto tako, kot imajo v drugih državah. Opozorila bi tudi na to, da na avtocesti en vozni pas dejansko zasedajo tovornjaki in predstavljajo veliko nevarnost s svojim prehitevanjem in povzročajo nejevoljo voznikov osebnih vozil. Tako, da se bojim, da v bodoče to lahko pomeni veliko nevarnost in veliko nesreč prav zaradi tega. In kot je bilo danes že opozorjeno, bi bilo treba narediti na tem, da bi tovorni promet umaknili z avtocest in ga preusmerili na železnice, kot so to storili tudi v državah, s katerimi se radi primerjamo. Dejstvo je, da Slovenija ne sledi evropskemu cilju, da bi do leta 2010 zmanjšali na polovico število smrtnih žrtev na cestah, pa tudi ne sledi nacionalnemu programu. Zato razumem spremembe Zakona o varnosti cestnega prometa, ki so pred nami, tudi prizadevanje v tej smeri, da bi ta program tudi dosegli. Vendar menim, da ni dovolj le normativno prizadevanje. Ampak, da je potreben celovit pristop, da so potrebni ukrepi na področju preventive. Zlasti na področju prometne vzgoje in izobraževanje za boljšo prometno kulturo, pa tudi na področju prometne infrastrukture, na področju varnosti vozil in nenazadnje tudi pri zagotavljanju nujne medicinske pomoči. Hvala lepa.
Hvala. Želite? Lahko se vključite v razpravo, kadar želite. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Kar nekajkrat je bila policija kot organ v sestavi notranjega ministrstva omenjena. Seveda tudi pričakoval sem približno takšne reakcije. Čeprav nismo povsem tisti, ki smo nosilci tega zakona, pa vendarle z roko v roki nekako skupaj smo in še tudi v bodoče bomo sodelovali s prometnim ministrstvom in tudi z drugimi resorji znotraj Vlade, ki se nekako naslanjajo predvsem na strategijo s tega področja. Čeprav vsi vemo, da ni samo Vlada tista in torej njeni resorji in službe, ki so dolžne skrbeti za prometno varnost. Ampak, da je to vprašanje in problem celotne družbe. Kar nekajkrat je bilo omenjeno, da policistov ni nič videti nikakor na cestah. S tem je verjetno mišljeno predvsem prometne policiste. Po naših evidencah stanje ni ravno takšno, kot ga omenjate. Res pa je, da v zadnjem obdobju stremimo za strategijo, da se policiste usmerja tam, kjer so najbolj potrebni, tam kjer ugotavljamo, da gre za žarišča. Torej hude prometne nesreče s hudimi posledicami in pa tudi z radarskim sistemom, če ga tako imenujem. Situacija gre naprej in da bi z vsakim radarjem mobilnim ali pa za stacionarnim stal policist, temu že nekaj časa ni tako. Tehnika gre pač naprej in policisti servisirajo samo v mobilnih radarjih v glavnem, zato niso vidni. Je pa res, da uniforma pomeni nek element preventive in tudi silhuete. Kartonasti policisti, če jih tako imenujem, so v praksi v drugih državah tudi Evropske unije prinesle kar nekaj preventive, kar nekaj rezultatov na preventivnem področju. Seveda je to element, ki ga je izjemno težko izmeriti. Vendar študije drugih držav kažejo tako, da okoli tega nimam pomislekov. Seveda je pri tem treba povedati tudi, da ni samo zdaj kaznovalna politika - če ji tako rečem - na tem področju tista, ki bo vplivala na stanje v prometni varnosti. Torej prispevala k izboljšanju stanja v prometni varnosti. Če boste pogledali ta predlog zakona bolj podrobno, boste z nekaj dobre volje našli kar precej novitet, ki smo jih pripravili zelo skrbno. Smo mnenja, da bodo zagotovo pomagale pri izboljšanju prometne varnosti. Meddrugim tudi zaseg motornega vozila, kar je bilo sicer do sedaj v Zakonu o prekrških že opredeljeno. Vendar je zdaj izjemno eksaktno in konkretno navedeno v 238.a členu. Tudi uvedba obveznega pridržanja voznika zaradi vožnje v neustreznem psihofizičnem stanju je nov element. Izredno pomemben. Do zdaj je imel namreč policist pravico pridržati voznika, ki je vozil motorno vozilo v neustreznem psihofizičnem stanju, šele po ponovitvi tega prekrška v določenem časovnem obdobju. Zdaj temu ni tako. Obligacija je pravzaprav že takoj, ko je voznik pod vplivom, recimo, alkohola in ima v krvi 0,71 miligrama na liter izdihanega zraka, kar je nekje, če se ne motim, 1,5 promila. To je zagotovo zaostritev, ki gre vizavi globam, ki so bile danes nekajkrat omenjene, ki pa naj ne bi pripomogle k izboljšanju varnostne situacije na področju prometa. Poglejte, vse statistike, tudi naše, govorijo, da temu ni povsem tako. Gospa poslanka je prej dejala, da dolgoročno nimajo posebnega učinka. Tu bi se morda z vami strinjal, vendar pa kratkoročno da. Vlada se zaveda te problematike in kaj seveda storiti, kot poskušati tudi na področju normative pripeljati v Državni zbor takšne spremembe, ki bodo učinkovale čim prej. Seveda tudi dolgoročnosti ni zanemariti. Na vas pa je, spoštovane poslanke in poslanci, kot hiši zakonov, da poskušate oceniti vlogo preventive in represije nekako v sozvočju, sorazmerno in se potem odločiti. Prepričan sem, da boste to nekako uspeli z našo pomočjo in gradivom, ki smo ga pripravili, in podprli ta predlog zakona kot tistega, ki je primeren za drugo branje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Presečnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister in drugi predstavniki Vlade! Torej, osebno sem mnenja, da je nekaj na področju prometne varnosti oziroma mnogo na področju prometne varnosti za postoriti. Uvodoma moram reči, da v nasprotju z nekaterimi mnenji, ki pravijo, da je neka evropska nuja zaradi Evrope, nekatere stvari spreminjamo. Jaz po mojem poznavanju problematike. Ta zakon in ta zakonodaja, prometna varnost, ni evropska nuja. Pač pa je nuja nas. In vsaka država za sebe lahko oziroma je dolžna, da sprejema takšno zakonodajo, da sprejema takšne ukrepe za zagotavljanje premajhne varnosti, ki bo število nesreč zmanjševalo, predvsem pa tistih najhujših. Dejstvo je, da je do - mislim, da podatki kažejo - danes so bili že nekajkrat tudi povedani, da se je število teh najhujših prometnih nesreč oziroma najhujših posledic, smrtnih žrtev, zmanjševalo tam nekje do leta 2004, potem pa začelo zopet naraščati. Dejstvo je, da nacionalnega programa varnosti v cestnem prometu še posebno v tem delu ne izvajamo. Jaz ne vem, ali delujejo kakšne medresorske, medministrske delovne skupine ali ne. Menim, da bi bilo to zelo nujno potrebno. Pa kolikor vem, delujejo in na teh delovnih skupinah oziroma teh sestankih bi morali analizirati vzroke za te posledice in pa sprejemati tudi ustrezne ukrepe, ki niso samo zakonski. Ampak tudi nekateri drugi. Seveda tudi mnogi drugi. Na vseh področjih ne samo na področju policijskega nadzora, na področju ustrezne infrastrukture, ki je tudi potrebno, tudi na drugih šolskih itn. V tem gradivu imamo nekatere primerjave z nekaterimi drugimi državami, predvsem okoliškimi, nam bližnjimi pa tudi Francije, Velike Britanije. Tukaj mogoče malo pogrešam primerjave in rešitve, ki so na primer na Švedskem, v nekaterih drugih skandinavskih državah. Prepričan sem, da predlagatelj zakona tudi te primerjave ima. Ker so posledice prometnih nesreč ali pa ker je vso to dogajanje na prometni infrastrukturi, na cestah bistveno drugačno, bistveno varno. Ne bom pozabil primera, ko v preteklem letu na pomlad s kolegom Gantarjem se peljala na Švedsko iz Stockholma, 200 kilometrov severno v eno od švedskih mest, kjer je bilo približno od tega 160 kilometrov avtoceste in približno 40 kilometrov navadne državne ceste, pa je rekel na poti iz Stockholma proti temu mestu in čez dva dni nazaj, je naše vozilo prehitelo, če verjamete ali ne, eno osebno vozilo. Ampak, na Švedskem je omejitev hitrosti na avtocestah - če imam prav podatek - 110 kilometrov na uro in nas je prehitelo eno vozilo. To je bil taksist, ki se mu je očitno nekam mudilo. Jaz sem vseskozi opazoval šoferja, bil je voznik našega veleposlaništva. Vseskozi sem ga opazoval in nikoli ni prekoračil hitrosti 114 kilometrov na uro. Torej, to sem opazil kot največjo hitrost, ki jo je dosegel parkrat v teh 400 kilometrih. Ampak nikoli hitrosti 114 kilometrov na uro ni prekoračil. Pa tudi nisem videl nobenega policista na cesti. Verjetno imajo sistem fiksnih, mobilnih in kaj jaz vem kakšnih še radarjev verjetno vzpostavljen. Tega seveda jaz nisem opazil. Tega ne vem. Tega podatka nimam, predvidevam pa. Seveda, poleg tega, da severnjaki že po naravi očitno spoštujejo zakon in red in je zaradi tega tudi takšno stanje in je zaradi tega tudi stanje pri najtežjih prometnih nesrečah, ki jih imajo, torej pri smrtnih žrtvah, ki je seveda za eno svetlobno leto boljše od našega. Zdaj, po moji oceni je seveda, poleg vseh drugih ukrepov, vse drugega, o čemer je bilo danes že govora, potrebna bistveno večja kontrola. Kontrola, takšni smo pač Slovenke in Slovenci, da rabimo bistveno večjo kontrolo. Zdaj, same kazni, po moji oceni je treba še enkrat temeljito preštudirati višino teh kazni, sploh v nekaterih primerih. Mogoče razmišljati tudi kazni v odvisnosti od premoženjskega stanja povzročitelja. Jaz mislim, da ima marsikatera - tudi v tej primerjavi sem pri nekaterih državah, pri zakonodaji nekaterih držav opazil - da so kazni odvisne tudi od premoženjskega stanja povzročitelja. Na ta način bi se izognili tistemu, kar ste tudi nekateri ugotavljali, da za nekoga je 100 evrov gromozanska kazen. Za drugega pa komaj čaka, da jo plača oziroma da prejme ta listek in da oddrvi naprej. Torej, problem so seveda, jaz sem že takrat problematiziral, ko smo zmanjševali starostno mejo za pridobitev vozniškega dovoljenja oziroma pričetek učenja. Tega jaz še zdaj ne odobravam. Mislim, da je bil to korak v napačno smer, ne v pravo smer. Problem so seveda tudi, pa tudi sem bil zraven, ko smo pred že skoraj 10-imi leti, 9-imi leti, ne vem, kdaj je bil takrat enkrat sprejet tudi Zakon o varnosti v cestnem prometu, kjer smo poviševali starost, pri kateri je potreben ponovni zdravniški pregled in tako naprej in imamo to starostno mejo. Torej nerazumno visoko. Trdim in bi bilo treba o tem ponovno razpravljati, da bi morali to po moji oceni predlagatelji ponovno preveriti. Ravno to je ta medresorska delovna skupina, ki bi lahko vse te vidike upoštevala. Glede na to, kar sem do sedaj rekel, imam pa konkretni predlog, ki pa seveda ne bo požel navdušenja niti med gledalci, ki me mogoče spremljajo po televiziji, niti med poslankami in poslanci, najbrž niti ne pri predlagateljih ali pa mogoče ja. Da je potrebno iz različnih razlogov, ki jih bom tudi naštel, zmanjšati najvišje dovoljene hitrosti v Sloveniji. Predvsem mislim na cestah izven naselij, kjer smo pred leti povišali z 80 na 90. Po moji oceni brez potrebe. Eventualno tudi na avtocestah, kjer smo povišali z 120 na 130 km na uro. Kateri so po moji oceni razlogi bi bili razlogi, dovolj tehtni za takšen ukrep? Prvič zato, da zmanjšamo število najhujših nesreč. Jaz trdim, pa nimam vseh podatkov, nimam pravega podatka, da je hitrost bistveno večji povzročitelj najhujše nesreče kot alkohol. Pa s tem ne misliti, da zagovarjam alkoholiziranost voznikov. Drugo je stanje prometne ali pa cestne infrastrukture. Prejšnji minister je večkrat trdil, da je 50% slovenskih cest praktično neprevoznih. Temu podatku jaz sicer ne verjamem. Ker, potem bi - sem že zadnjič rekel - 50% poslancev teoretično prihajalo peš na seje parlamenta, pa se ne dogaja to. Celo nasprotno. Pri slabih cestah je manj teh najhujših prometnih nesreč. Pri dobrih so te najhujše. Zaradi prevelike hitrosti in pa zadnje dni večkrat slišimo ekološki vidik. Onesnaženost okolja zaradi večje hitrosti oziroma onesnaženost okolja pri manjših hitrostih je bistveno, bistveno večja, tudi desetkrat pri 70 km na uro ali pa na drugi strani 130 km na uro. In to so po moji oceni razlogi za to, da bi tak ukrep lahko osvojili. Dnevno se skoraj vozim čez Trojane. Tam je na cca. 15-ih km omejitev na 100 na uro, pa se večina te omejitve, tudi vsi vozniki držimo približno. Redke so hitrosti nad 110 na Trojanskem, pa nihče zaradi tega ne zamudi nikamor. To trdim. O Trojanah se je danes v razpravi dostikrat omenjala ta drznost v predorih. Resnično problem je najbrž zaradi uporabe, bi rekel, granulatov, ki jih imamo, kamnin, ki jih imamo v Sloveniji. Obstoja sistem. Sprojektiran je sistem, kako to odpraviti. Zadnji čas je že, da se Dars z izvajalci dogovori, da to investicijo, ki je vredna milijon evrov, da jo že enkrat izvede v slovenskih predorih. S tem problemom se zadnje čase ukvarja mnogo držav ali pa mnogo cestnih uprav po Evropi. Namreč gre za drsnost betonov, ne asfaltov - kot je bilo parkrat rečeno - v predorih. Tako da naj že enkrat to Dars odpravi to zadevo. Ker mislim, da je res že zadnji čas. In še samo ena dilema, ki je večno na tapeti, ali je dovolj policistov na cesti ali ni. Včasih smo rekli, da edino v Sloveniji te kar naprej ustavljajo, v zahodni ali pa v ostali Evropi nikoli. Jaz mislim, da je to tudi pomemben faktor. Še bolj pomemben faktor bi pa bil, še boj pomemben dejavnik, če bi uvedli bistveno večje število fiksnih in mobilnih radarjev. Predvsem fiksnih, kakorkoli gledamo, vidimo podatke o Franciji. Jaz mislim, da je bistveno boljše, da te na 100 kilometrov petkrat preslika en radar, ugotovi, ali voziš prehitro, kot pa da te vsake stotič na tej razdalji, pa takrat useka po žepu, najbrž da preveč. Na ta način bi bila tudi varnost bistveno boljša. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kontič namesto gospoda Bevka. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister! Kolegice in kolegi! Ponovno smo kot mnogokrat do zdaj pred dilemo v iskanju odgovora, ali višje kazni prinesejo večjo varnost na naših prometnicah ali ne. Ugotovitve iz preteklosti govorijo o tem, da za nekaj časa, nekaj mesecev to pomeni dober ukrep. Kasneje pa uporabniki cest na to pozabimo. Jaz mislim, da bi bilo potrebno razmišljati v smeri morda tudi nagrajevanja tistih, ki nimajo kazenskih točk, ki ne plačujejo kazni, in morda to upoštevati pri cestninah. Predvsem menim, da je pomembno, da nekaj več storimo na cestah, kar je bilo povedanega že v prejšnjih razpravah. Jaz mislim in prepričan sem, da so ceste slabe, da so cestišča uničena in da so mnogokrat razlog za to, da se zgodi prometna nesreča, poleg seveda vseh tistih, ki jih navajate v obrazložitvi zakona. In ko sprejemamo odločitev o tem, da bo žrtev na cestah manj, je vsekakor potrebno povedati, da posluha takrat, ko predlagamo poslanci opozicije določene rešitve, pač v tej dvorani ni. Sam sem predlagal štiri amandmaje pri proračunu za leto 2008 in vsi štirje amandmaji so bili namenjeni temu, da se izboljša prometna varnost na teh odsekih cest, za katere sem predlagal rekonstrukcijo. Žal so bili vsi zavrnjeni. Na ta način ne bomo izboljšali varnosti. Ko govorimo o policijskem nadzoru na cestah, tu je zelo zanimivo. Ko ljudi povprašaš, ali je policistov premalo ali preveč, so mnenja deljena. Ko jih vprašaš, ali je prav, da policisti kaznujejo prekrškarje, je odgovor "da". Ko pa jih vprašaš, ali je prav, da kaznujejo njih, če storijo prekršek, pa odgovor ni več tako enoznačen. Velikokrat najdejo opravičila za svoja ravnanja. Velikokrat najdejo razloge v drugih, drugje, ne pa pri sebi. To je pač ta človeški faktor. Naj omenim, imel sem priliko pred časom govoriti z županom ene izmed občin v Bosni in Hercegovini. Prav zanimivo je bilo, ko smo spregovorili tudi o prometni varnosti. Pravi, pri nas je privezati pas pač dejanje, za katerega vsak sam ocenjuje, ali je smiselno ali ne. Običajno jih pa ta pas veže in pritiska. Ko pa se pripeljejo na hrvaško mejo, pa tega pritiska ni več - privežejo pas. In podobno je z nami ali pa je bilo v preteklosti. Takrat, ko se odpelješ v tujino, veliko bolj pazljivo spremljaš dogajanje ob cesti in na cesti, upoštevaš prometne predpise. Ko govorimo o tem policijskem nadzoru, naj povem tudi to, da bo za učinkovit policijski nadzor treba storiti kaj več, kot sprejeti ta zakon. V Sloveniji bomo morali imeti dobro plačane policiste. Morali bomo imeti zadostno število policistov, ki se bodo ukvarjali predvsem ali pa veliko več s preventivo, kot se ukvarjajo sedaj. In zagotoviti jim bomo morali dobro opremo. Ko zdaj gledamo policijska vozila, se niti ne čudim, da jih nekateri ne upoštevajo, saj s temi vozili policisti kakšnega resnega posredovanja niti niso sposobni. Avtomobili so dotrajani. Avtomobili so slabi in avtomobili so stari. Da ne govorim, da v primerjavi s tistimi, ki največkrat kršijo prometne predpise, ne dosegajo niti tretjine tiste vrednosti avtomobilov, s katerimi kršitelji dejansko povzročajo škodo. Pred časom smo sprejeli Zakon o občinskem redarstvu. To je neke vrste zakon o mestni oziroma občinski policiji. Zdaj bomo seveda omogočili, da redarji s pomočjo stacionarnih merilnikov ugotavljajo prekoračitev in tudi kaznujejo. Redarji v tem trenutku za to še niso usposobljeni. In ko govorimo o stacionarnih merilnikih hitrosti, smo včasih v resni dilemi. Jaz namreč vodim sosvet za izboljšano varnost občanov v Mestni občini Velenje in kar nekajkrat smo se srečali s to težavo oziroma predlogom, ali merilnik namestiti na določen odsek ceste ali ne. Kaj lahko se zgodi, da bomo na podlagi tega merilnika lahko opazovali dirke na tem delu cestišča, ko bodo tekmovali, merilnik bo pa uradno razglašal rezultate tega tekmovanja. Zato je potrebno hkrati s tem nameščanjem stacionarnih merilnikov poskrbeti za to, da se bo dejansko tam tudi radarska kontrola izvajala in izvajale sankcije. In zelo pomembno je to, kar je bilo danes večkrat omenjeno v tej dvorani, kršitelji, potencialni kršitelji morajo natančno vedeti, da, če bodo storili prometni prekršek, bodo za to kaznovani. In da je verjetnost vsaj tam nekje okrog 90%. Pa boste videli, da se bodo zadeve izboljšale. In na zelo neposrečen način smo začeli ta mandat Državnega zbora, abolicijo tudi prekrškarjem. Takrat smo se odločili, da pospravimo stare zadeve in začnemo na novo. Ni razlogov, da ljudje ne bi razmišljali tudi v to smer, da se bo to še kdaj ponovilo. Se pravi, če narediš prekršek in če imaš srečo, boš vmes dočakal abolicijo in prekrška ne bo potrebno poravnati. To je bil slab signal in to je bila slaba napoved. In to je bila slaba poteza te Vlade na začetku tega mandata. Kakorkoli ste že takrat razveselili tiste, ki so bili v vrsti pri sodniku za prekrške, ste naredili slabo potezo za prometno varnost v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Koren namesto gospe Uhanove.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim v tej dvorani! Veliko stvari in veliko vzrokov, zakaj je potrebno danes obravnavati ta zakon, je bilo danes že rečenih. Stanje v prometni varnosti se prav gotovo poslabšuje tudi zaradi tega, ker se zelo zelo hitro veča promet. Jaz moram reči, v zadnjem letu je neverjetno, kako se je promet vsaj na cesti A1 povečal. In očitno vzroki, ki pripeljejo do nesreč ob tako velikem prometu, so res raznoliki. Žalostno pa je, da je kultura voznikov pa očitno vsak dan slabša. Zakaj tako? Nobene potrpežljivosti več ni na cesti. Vsem se samo mudi. Ni možno počakati pol minute, minuto. Ni možno samo malo zmanjšati hitrost. Kaj se nam dogaja na avtocesti? Levi pas popolnoma polen, desni pas precej manj in vožnja precej hitreje poteka po desnem pasu. Na žalost narobe svet. Me zanima, koliko ukrepov pa je že bilo izrečeno na ta račun. Nasilja na cesti je ogromno, hupanja, žmrkanja, vožnja popolnoma tik za avtomobilom in da ne naštevam. Veliko je bilo danes že tu rečenega. Kaj bomo storili, da bomo ljudje vozili bolj z glavo, da ne bomo kot čreda ovac, podivjana čreda ovac, ne mirna čreda? Pred približno pol leta smo imeli vsaj v Velenju zelo znane nočne dirke predvsem mlajših ali pa ne bom rekel glih mladih voznikov srednjih let. To je bila posebna atrakcija. Policisti so se precej s tem ubadali. Težko so kaj naredili. Ampak zanimivo, ljudje, ki so to počeli, so postali atrakcija. Časopis je objavil z njimi intervjuje, kjer so razlagali svoje zgodbe o teh nočnih dirkah in kako jim policija nič ne more in mladi to berejo, to je bilo in. Takšne vzglede dajemo mladim, na žalost. Zato jaz mislim, da je potrebno več narediti na področju vzgoje. Tudi jaz bom rekel, ta naša nacionalna televizija bi morala prav zaradi teh žrtev, ki se pojavljajo pristopiti k pripravi določenih informativno vzgojnih oddaj tudi z objavo kakšnega zelo krvavega posnetka iz naših cest. Čeprav se to morda sliši grozno, ampak mislim, da bi tudi za marsikaterega starejšega pripeljalo do določene streznitve. Govorili smo o tem, da morda ni bilo dobro, da smo znižali starost za opravljanje vozniškega izpita. Jaz se s tem ne bi strinjal, kajti ti mladi vozniki, ki morajo imeti spremstvo, po moje, niso problematični. Ampak se celo dobro lahko vpeljejo v solidno in primerno vožnjo. Problem starejših voznikov je problem. Tu jaz mislim, da bi morali nekaj narediti. Ne samo to, da je potreben zdravniški pregled in to pri zelo, zelo velikih letih življenja. Jaz mislim, da bi to starost bilo treba bistveno znižati, ampak sam zdravniški pregled ne rešuje zadeve. Jaz mislim, da bi morali imeti določene tečaje in preizkuse vožnje. Žena je medicinec dela in dela te zdravniške preglede. Ne more zdravnik odločati in vedeti, ali človek vozi primerno na cesti. Lahko je psihofizično zadovoljiv, ampak, bom rekel, čas ga je povozil in bi bil potreben nek osvežitveni tečaj, tudi preveriti njegov način vožnje, usposobljenost ter dodatno izobraziti takega človeka. Nazadnje bi se želel ustaviti pri kaznih. Rečeno je bilo, kazni so kratkoročno učinkovale, dolgoročno pa ne. Prepričan sem, da bi kazni, kot jih imamo v sedaj veljavnem zakonu, lahko dolgoročno učinkovale. Nihče se ne boji kazni, če ima izkušnje in ve, da pač ne bo ustavljen, da ne bo kontroliran, da te kazni ne bo plačal. Moram reči, da se tu zavzemam za to, da kazni ostanejo takšne, kot so, ampak da se dejansko pristopi k večji kontroli. Treba je povečati kontrole na cestah in kršitelje kaznovati že s temi kaznimi, ki so, saj so dovolj velike in bodo hitro spametovale voznike, ki bodo naleteli na to kontrolo. Naj končam. Želim, da res še enkrat premislite o višini kazni in morda še o kakšnih drugih ukrepih, ki bi izboljšali stanje na naših cestah tako, da bi teh žrtev v bodoče bilo vsaj nekaj manj. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Jaz dvomim, da bo kdorkoli od nas povedal kaj bistveno novega. Tudi dvomim, da problemov, na katere bomo opozorili, ne bi poznali predstavniki Vlade. Tudi ne mislim, da imamo mi večjo željo urediti odprta vprašanja v prometu, kot jo imajo predstavniki Vlade. Vendar bi si kljub temu drznil trditi, da predlogi, s katerimi prihajajo, problemov ne rešujejo. Ali zato, ker tega enostavno zakon rešiti ne more, ali zaradi tega, ker smo vsi mi postali sužnji ali pa ujetniki nekega pojmovanja pretiranega normativizma, da nam bodo večje kazni, novi predpisi in podobno rešili vse probleme. Dobro veste, da smo že sprejemali programe na tem področju z obljubami o velikih rezultatih. Lahko kakšen podatek potegnemo pa rečemo, da je kje bil narejen napredek. Vendar v glavnem ne. Ker res, je, da je številčno lahko nekaj prekrškov manj ali pa nesreč manj, da pa so nesreče s smrtnim izidom povečane. Posebej tudi v letošnjem letu. Nekaj časa smo imeli krivuljo upadanja, zdaj nam strmo, ne stoji, strmo raste. V letošnjem letu smo dosegli številko, ki je nesprejemljiva. To je tisto, kar mene posebej skrbi. Poleg tega je prišlo do nekaterih novih elementov, ki jih do pred kratkim nismo zaznali na enak način, kot jih zaznavamo danes. Namreč dejstvo, da prihaja do prometnih nesreč zaradi neurejene signalizacije, tudi ob popravilih, tega včasih ni bilo. To je nek nov element, o katerem lahko govorimo, da imamo signalizacijo prirejeno in prilagojeno evropskim standardom. Samo dejstvo je, da nihče ni zanikal, da je do nesreč zaradi nezadostne signalizacije prišlo. To, kar se nam dogaja v predorih, je nekaj popolnoma novega. Moram reči - nerazumljivega. Kdor zna to razumsko obrazložiti, mu čestitam. Jaz tega razumeti ne znam. Enostavno v sodobni tehniki in tehnologiji ob razviti gradbeni operativi, ki jo imamo, na enkrat ugotovimo, da se po predorih ne da, kadar je malo mokro, voziti hitreje kot 60 kilometrov. Ne razumem. Verjamem, da je to res in da je ukrep potreben, ker bi sicer bilo še več naletov in več nesreč. Samo tega ne razumem. In to so nekateri novi elementi, ki so. Stare pa poznamo. Gotovo je preobremenjenost ceste eden od pomembnih dejavnikov. Jaz imam srečo, da se mi ni treba med tednom preveč voziti po slovenskih cestah. Vi pa veste, ki se morate večkrat, posebej tudi moji kolegi, ki se vozijo domov tudi po avtocestah, se več ne da normalno voziti. Tudi na avtocestah, na relaciji teh bistvenih sever - jug, se nam dogaja, da so po tri kolone, da ne govorimo o dveh, praktično polne, da prehitevajo tovornjaki, da nimaš več prostora, kjer bi lahko normalno peljal ne samo 130, ampak tudi neko drugo hitrost, 80, 90. Da ponovno prihaja do tega, da raste nervoza med vozniki, ki ima potem bistveni vpliv na način vožnje in tudi na nesreče. Jaz sem včasih, dokler nismo imeli na teh najbistvenejših relacijah avtomobilskih ceste, rekel - glavni problem vožnje je, recimo na relaciji Maribor - Ljubljana ali relaciji Maribor - Primorje v tem, da nikoli ne veš, v kolikem času boš prišel. Planiraš dve uri pa prideš v uri in pol, če je prazna cesta. Planiraš dve uri pa prideš v treh urah, včasih. Pravim, zdaj so se ti časi malo zmanjšali. Ampak ne več tako, kot smo pričakovali. Zaradi tega, ker to lahko realno računaš v soboto in nedeljo, ko je promet le nekoliko zmanjšan. Posebej v nedeljo, med tednom ne. V konicah, v mestih in v primestnem prometu, ta primesten promet je pa 50 kilometrov. To ni več 15 kilometrov, ne moreš več računati, kdaj boš lahko prišel na cilj v nekem normalno predvidenem času. In to je ena stvar, ki je po mojem resno vprašanje. Povezano predvsem s tem, da imamo tovornega prometa na naših cestah, takšne kot so, ob takšni propustnosti in kvaliteti, preveč. Da se tukaj ne da nič storiti. Ne verjamem. Da imamo potem slabo voljo na eni strani, če kaj ukrepamo, pri voznikih tovornih vozil, da imamo morda slabo voljo tudi na mejnih prehodih. Ampak še vedno bi bilo boljše to urejati kot pa to, da imamo nepregledne kolone in ure in ure čakanja tovornih vozil na naših mejnih prehodih, predvsem napram Madžarski pa tudi deloma napram Hrvaški. In to je ena stvar, o kateri bi morali resno razmisliti. Pri ljudeh in človeškem faktorju, jaz soglašam. Vsak od nas je mnogokrat, bi rekel lahko kriv ali pa sokriv kot povzročitelj manjše ali pa večje nesreče. Hvala bogu, pri velikih nismo bili udeleženi. Drugače ne bi tukaj sedeli in imeli priložnosti govoriti. Ampak to je ne samo vprašanje kazni, ne samo vprašanje zadostnega števila policistov, ne samo vprašanje višine kazni. In sedanji predlog računa s tem, da bo zagrožena višina, ki je res visoka, odvrnila voznike od neprimerne in nedovoljenega načina vožnje ne samo v hitrosti, ampak tudi še kaj drugega. Jaz se bojim, da je to premalo in da to ne bo dovolj in da bi v tem delu na preventivi, na vzgoji od šole naprej, od načina vzgoje. Tudi tistega, ki je storil prometni prekršek, pa bi moral biti na nek način poleg kazenskih točk še podvržen določeni aktivnosti, ki bi lahko pomenila tudi vzgojo. Mislim, da bi morali mnogo bolj celovito iskati skupne rešitve, kot pa iti samo s spremembami zakonodaje. Predvsem v smeri povečanja kazni, ki lahko nekaj da, ampak mislim, da celotnih učinkov, tako kot jih vsi želimo. Povem še enkrat, ne samo poslanci, ne samo državljani, prav gotovo tudi predlagatelji zakona, ampak da enostavno so to neke utvare, ki teh polnih rezultatov ne bodo dale. Hvala.
Hvala. Gospa Pečan namesto gospoda Kumerja.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Posebej še predstavnikom obeh ministrstev in ministru za promet. Moram reči, da jaz osebno mislim, da je dobro, da smo dobili zakon, ki ga obravnavamo sedaj v prvem branju, predvsem zaradi tega, ker bo Vlada, trenutno pač Ministrstvo za promet, upam, v intenzivnem sodelovanju z vsemi, ki kakorkoli že vplivajo na oblikovanje te zakonodaje, lahko ga bistveno izboljšala. Gre namreč za to, da bi nujno bilo potrebno, da, če so že predlagane spremembe Zakona o varnosti v cestnem prometu, da bi mnogo večjo pozornost posvetili povečanju vseh možnih preventivnih ukrepov, ki jih te spremembe praktično ne prinašajo. Zanimivo je, recimo, da se spreminja sicer 140. člen zakona, že drugič, odkar je bil sprejet v letu 2004. Pa vendarle ne spreminja oziroma ne pospešuje tega preventivnega ukrepa, ki je v 140. členu. Tu gre za voznike začetnike. Torej, trening varne vožnje. O tem je že kolega Sušnik govoril. Psihosocialni odnosi v javnem prometu in odličnost vožnje. Torej, se pravi tečaji odličnosti vožnje. To so vse preventivni ukrepi, ki lahko zagotovijo, da bodo zlasti mladi vozniki vozili bistveno bolj varno zase in tudi za druge. Dejstvo je, da se število prometnih nesreč, ki jih povzročijo vozniki začetniki in mladi vozniki, govorimo tudi o voznikih, ki že imajo dveletno dobo preživeto, pa kljub temu povzročajo, morda ravno zato, ker mislijo, da zdaj smo pa tako zelo dobri, da nam ni treba več paziti tako, kot smo pazili prvi dve leti in povzročajo nesreče, ki jih lahko stanejo njih ali njihove sopotnike ali pa druge udeležence v prometu najhujšega, to je smrti. Zato menim, da tudi preventiva pri vzdrževanju cest bi zagotovo lahko bistveno več prispevala k varnosti v cestnem prometu. Prepričana sem, da je cela vrsta prometnih nesreč, tudi takih, ki nimajo hujših posledic, pravzaprav, da so razlogi za take nesreče v slabo vzdrževanih ali pa sploh slabo grajenih cestah in da sankcije za izvajalce vzdrževanja tiste, ki so dolžni skrbeti za vzdrževanje cest in tisti, ki so dolžni tudi ob posameznih vzdrževalnih ukrepih zagotoviti dovolj jasno, dovolj pregledno in dovolj vidno signalizacijo, ki opozarja na spremembe v prometnem režimu, da so te kazni bistveno prenizke. V zakonu o javnih cestah je kazen 300 tisoč tolarjev, ne za odgovorno osebo, temveč za izvajalca, za firmo, ki to dela. Pa naj bo to cestno podjetje ali Družba za državne ceste ali pa podjetje, ki je izvajalec. Tu zagotovo ne moremo meriti odgovornosti za povzročitev določenih nesreč na določenih točkah in vedno prenašati samo na voznika. Zaradi tega, ker če je cesta slabo vzdrževana, pa to nikjer ni niti označeno, ne moremo reči, da voznik ni prilagodil svoje vožnje razmeram na cesti. Kako pa naj on ve, da se je, recimo, bankina udrla in da ga bo lahko odneslo s ceste? Kako naj to ve, če ni nikjer nič označeno? In v tem primeru bo imel razbit avto. Bo plačal kazen, bo razglašen za povzročitelja nesreče zaradi neprilagojene vožnje. Istočasno pa tisti, ki je pa de facto povzročil, firma in posameznik, ki je odgovoren v tej firmi, ta pa seveda, če bo, bo plačal 300 tisoč tolarjev kazni. Mislim, da najmanj kar je, če smo se že lotili tudi v Zakonu o varnosti v cestnem prometu tega vprašanja - zdaj se ne spomnim več, v katerem členu je zapisano -, mislim, da bi bilo treba kazen bistveno dvigniti nad milijon tolarjev oziroma nad 4 tisoč evrov. Odgovorno podjetje, odgovorna institucija mora nositi svoj del odgovornosti sorazmerno tistemu, kar je povzročila. Zaradi tega, ker lahko povzroči 10, 15, 20 tisoč evrov škode, pa - "nikome ništa", bi temu rekli. To je vezano tudi na tisto, kar smo danes večkrat slišali v zvezi z zelo slabo, pogostokrat zelo slabo signalizacijo, kadar gre za vzdrževalna dela zlasti na avtocestah. V zvezi s 140. in 169. členom bi imela vprašanje za predstavnike Vlade, predvsem predstavnike Ministrstva za notranje zadeve zaradi tega, ker je po 140. in 169. členu minister za notranje zadeve dolžan pripraviti pravilnik, po katerem podeljuje licenco. Zanima me. Ali je že pripravljen pravilnik o pogojih za podelitev licence za izvajanje tečajev varne vožnje, tečajev odličnosti v vožnji in tečajev za psihosocialne odnose v prometu? Ali je že pripravljen pravilnik o pogojih za pridobitev te licence? Kdaj bodo zgrajeni poligoni, ki so potrebni za to, da se lahko izvaja vadbo varne vožnje in kdaj bodo učitelji usposobljeni? Se pravi, katera znanja morajo ti učitelji imeti, za to, da bodo sploh lahko dobili preko svojega delodajalca oziroma v okviru podelitve licence delodajalcev, sploh lahko tudi izvajali te naloge? In še ena stvar, za katero mislim, da sicer sodi v sankcije, vendar na nek način tudi v preventivo. Prepričana sem, da samo denarne kazni ali nadomestne zaporne kazni ne rešujejo problema. Videti je, da konec koncev, tudi danes te kazni niso ravno nizke. Pa vendarle je kršitev toliko, da žal niso zaznane zaradi tega, ker pač policistov na cestah enostavno ni. Moram povedati, da opažam, da Provid na avtocesti na relaciji Koper - Ljubljana ni. Jaz jih ne srečujem. Res je sicer, da jaz vozim po predpisih. Vendar bi za božjo voljo morali tiste, ki vozijo 200 na uro mimo mene kot rakete, bi moral nekdo enkrat uloviti. Vendar ni videti, da bi se ustavljali ob cesti in da bi jih kdo kaznoval. Mislim, da bi bilo treba uvesti takoimenovano javno koristno delo ali ob denarni kazni ali namesto denarne kazni in to javno koristno delo bi morali kršitelji izvajati na urgentnih oddelkih bolnišnic v Sloveniji in v Soči. V Rehabilitacijskem centru, kjer ležijo in se rehabilitirajo žrtve prometnih nesreč, ki jih povzročajo takšni ljudje, ki so kronični povratniki in neprestano, neprestano povzročajo ali ogrožajo varnost drugih udeležencev v prometu. Pogosto se zgodi, da tisti, ki je povzročil nesrečo zaradi divje vožnje, zaradi vožnje pod vplivom alkohola ali kakorkoli že, sploh ni žrtev, ampak je žrtev nekdo čisto deseti. Ne kriv, nedolžen konča v Soči in temu rečejo zdravniki med seboj, da je rožica. Takšno rožico bi moral takšen človek priti negovati za recimo vsaj 3, 4 dni, pa bi videli, ali bi še kdaj vozil 180 ali 200 kilometrov na uro po avtocesti ali prehiteval preko polne črte na državni cesti ali kakorkoli že. Jaz mislim, da ta ukrep glede na to, da so odprti členi za sankcije, da bi lahko mirne duše pri hudih kršitvah, tam, kjer ste zelo povečali denarne kazni, uvedli kot dodaten ali nadomestni ukrep. Vprašajte zdravnike! Mislim, da je ta zakon izrazito medresorski. Vprašajte na Ministrstvu za zdravje, kaj oni mislijo o tem. Zdravniki, tisti, ki morajo dežurati in ki delajo na urgentnih oddelkih, pravijo, da bi to bilo nujno uvesti v našo zakonodajo. Jaz predlagam, da namesto, da se koncentriramo samo na denarne kazni. Sicer moram reči, da jim izrecno ne nasprotujem, vendar se mi zdi nepotrebno povečevanje, ker ne bodo nič dosegle, ampak dobro. Bomo videli, morda bo 3, 4 mesece kaj boljše, potem bo pa znova ista pesem, kot je bila do zdaj.
Hvala. Gospod Petek, oziroma gospod Zinrajh, želite vi? Ja, izvolite.
Se opravičujem, ker sem vam skočil v besedo. Hvala, gospod predsednik. Ja, gospa poslanka, moram reči, ker ste konkretno vprašala, po pravilniku. Ta pravilnik je pri nas pripravljen. Vendar veljavnost je pa drugo vprašanje. Problem je namreč v tem, da morajo biti izvajalci ustrezno usposobljeni. Se pravi, jih je treba usposobiti. In pa ti poligoni, ki jih danes uporabljajo avtošole, ne ustrezajo evrostandardom. Tudi ta pravilnik te zadeve nekoliko zaostruje, tako da bo potrebno prehodno obdobje. Prej sem še pozabil, če dovolite. Kar se tiče Sveta za preventivo in vzgojo v cestnem prometu. Ta Vlada ga ni ukinila. Ta institut ostaja, instrument varnosti v cestnem prometu ostaja. Seveda je priključen drugemu resorju. Njegovo poslanstvo pa prav tako ostaja. Je tako zapisano, kot je bilo prej. Hvala.
Hvala. Gospod Petek, izvolite.
Hvala predsednik. Jaz sem mislil, da bo Štajerec tudi kakšno svojo izkušnjo iz poti, is Štajerskega proti Ljubljani nam tudi posredoval, pa se je osredotočil samo na odgovor, ki se mi zdi, da je bil tudi potreben navsezadnje. Ko danes to poslušamo, mi je prišlo na misel nekaj, kar ste morda, predvsem poslanci vladajoče koalicije spregledali. V oktobru mesecu je kolega Sajovic naslovil na ministra Mateja eno poslansko vprašanje v zvezi z varnostjo na naših cestah. In takrat je minister Mate sicer povedal, da se pripravlja zakonodaja. Vprašanje je pa bilo takšno, da je na koncu v tej proceduri predlagal, da se opravi širša razprava v Državnem zboru varnosti v cestnem prometu. In poslanci koalicije ste takrat, tako kot običajno, to pobudo zavrnili. Danes pa to delamo. Danes pa delamo bolj razpravo o stanju na našem cestnem sistemu ali pa varnosti v cestnem prometu in bolj govorimo o vsem drugem, kot sam zakon. Če bi imeli možnost in to razumeli, bi to lahko počenjali, torej mesec dni ali pa dva meseca prej in bi verjetno tudi zaradi tega zakon lahko bolj upošteval takrat izrečene pripombe, ki se danes izražajo. Danes je težko zakon popravljati tako, da vse to kar kolegi in kolegice govorimo, spravimo v tako obliko zakona, ki že ima temelj. Zaradi tega samo opozorilo, da smo verjetno malo postopek, pa skoraj žal mi je, zamešali ali pa neustrezno vodili. Ko čitam zakon, mi je prišlo na misel: zakaj se je gospod Žerjav podal v nosilno vlogo tega, da predstavlja ta zakon? Za mene je to zakon, ki je nastal očitno bolj v policiji kot pa v njegovem ministrstvu, ker skoraj ne morem verjeti, da je gospod Ljubo Zajc, posebej stoji za temi členi, ki govorijo o sankcioniranju, ki tako drastično povečujejo kazni in pa vse oblike represije v zvezi s prekrški. Zaradi tega pogrešam gospoda Mateja. Zaradi tega bi rad vprašal in slišal: Zaradi česa in kdo ga je prepričal o tem, da se v zakonu pravzaprav najbolj posveča ravno tej kaznovalni politiki? Ker se mi zdi, da je to temeljna napaka tega zakona. Mislim, da Slovenci po naravi nismo ljudje, ki ne bi znali drugače reagirati na dogajanja na cesti, kot pa samo s kaznovanjem v tako drastičnih višinah, kot so tu predvidene. Zdi se mi, da Slovenci pričakujejo, da bo nad njihovo vožnjo nekdo bedel, da jih bo nekdo spremljal z radarji ali pa z avtomobili, v katerih sedijo policisti. In se mi zdi, da bi bila kombinacija spremljanja dogajanja na cestah skozi to radarsko kontrolo in skozi osebno prisotnost policije na cestah, predvsem avtocestah, da bi bil efekt takšnega zakona oziroma takšnih ukrepov mnogo večji in mnogo boljši kot pa tako rigorozne kazni, kot so v tej zgodbi predvidene. Posebej zaradi tega, ker se nam dogaja to, kar se mi, ki smo veliko na cesti, najbolje zavedamo - na cesti nas pravzaprav skoraj nihče ne spremlja. Ko se jezimo za tovornjaki, ki prehitevajo na prehitevalnem pasu, tudi tam, kjer ni dovoljeno po označbah na cestišču, bi si želeli policista, ki bi ugotovil, da nekdo to počenja, da za tem tovornjakom nastajajo dolge kolone, pa ne samo za tovornjakom. Vsi smo se že naučili voziti po levi strani, pozabili na pravilo takojšnjega umikanja na desni vozni pas. Pozabili na to, da je to temelj obnašanja na naših avtocestah. In to nas mora nekdo naučiti, ne skozi kazni, ker te kazni niti ni možno uveljaviti, ker je nihče ne zazna. Če ni prisotnega policista na cesti, pač nihče ne ve, da je nastala dvokilometrska kolona samo zaradi tega, ker eden za drugim vozijo ali pa vozimo, pa se ne umikamo na desno stran, pa so nekateri hitrejši in bi lahko zelo hitro to zagato rešili, ko bi se nekdo umaknil, ampak to ne gre. In tu se mi zdi, da intenca tega zakona kaže na neustrezno razumevanje situacije na naših avtocestah. Drugo so seveda zgodbe na ostali cestni infrastrukturi. Zaradi tega ne pritrjujem tistim, ki menijo, da mora biti kazen tako visoka, izrečena pa tako poredko. Kazen mora biti primerna. Izrečena pa pogosto za tiste, ki to počenjajo. In to se mi zdi boljša rešitev, kot pa tako drastično poviševanje. S tem, da tudi pravzaprav - in bi rad odgovor, morda sem ga preslišal, zakaj imamo še vedno to določilo, da če takoj plačaš, je kazen polovična. Jaz tega ne razumem. Kazen je kazen. Kazen mora biti izrečena in plačana. Sistem pa mora zagotoviti, da bo plačana. In če mi nimamo sistema in ravno ti kršitelji, večji kršitelji so najbolj spretni pri izigravanju plačevanja te kazni. Vse mogoče poteze, vsi mogoči načini, vse mogoče izogibanje. Verjetno bi bilo manj tega, če bi bil enostavno ta sistem ustvarjen, v katerem pač ali ne moreš registrirati avtomobila ali ne moreš podaljšati registracije oziroma vozniškega dovoljenja ali pa enostavno ne moreš plačati cestnine, če skozi evidenco spremljanja realizacije in plačila kazni ne ugotoviš ali pa ne zagotoviš, da si torej poravnal vse obveznosti do te države. Torej, celi sistem se mi zdi, da je v to smer za razvijati bolj kot pa za to grobo, katastrofalno, vsaj za mene, kaznovalno politiko, ki mislim, da ni primerna. Meni je popolnoma jasno, da recimo ti plačniki 50.000 evrov za nakup delnice Nove KBM nimajo nobenega problema s plačilom kazni. Imajo pa problem tisti, ki so morda prišli v položaj, da so bili neprevidni na cesti ali da so bili nepozorni na cesti, pa so prekoračili hitrost ali pa naredili nek prekršek, za katerega se niti zavedali niso. Ti takšne kazni ne zaslužijo in niso niti sposobni plačati in jim je pravzaprav ta njihov socialni položaj, ta položaj takšnega statusa, ki ga imajo, torej povzroči mnogo, mnoge večje probleme kot pa tistim - kot sem rekel - da lahko brez težav financirajo razno-razne oblike nakupov ali pa vlagajo sredstva tam, kjer imajo dovolj idej. Zato, še enkrat razmisliti, ali je to način, da izboljšamo varnost na cestni infrastrukturi oziroma v cestnem prometu in ali niso druge rešitve primernejše. Pri vsem tem pozabljamo še na nekaj. Mi v Sloveniji imamo vedno boljše avtomobile. To je dejstvo. Ti vedno boljši tehnično opremljeni avtomobili v rokah - vsaj jaz mislim - tudi vedno bolj osveščenih in vedno boljših voznikov, so danes mnogo bolj varni, kot pa takrat, ko smo imeli jugote, katrce, spačko in tako dalje. Zavorne poti so vedno krajše. Torej reakcije tako voznikov ali pa predvsem avtomobilov so hitrejše in boljše. Zaradi tega razmišljanja o tem, kako bi še znižali hitrost na avtocestah ali pa v nekaterih drugih okoljih, se mi zdi nerazumljivo, nerazumno. Že tako in tako smo verjetno marsikdaj v položaju, ko se jezimo, ko se vozimo iz mariborske smeri proti Ljubljani ali pa obratno, da moramo voziti tam med tuneli 100 kilometrov na uro. Meni je ukrep popolnoma nerazumljiv. Ne razumem ga, razen, če za tem stoji tehnična izvedba, ki je povzročila, da mora nekdo omejiti hitrost na 100 kilometrov. Verjamem, da je to razlog, še večja neumnost in še večja anomalija tega sistema je, da so za prekoračitev hitrosti 60 kilometrov v tunelu sankcionirani vozniki. Tisti, ki je pa to povzročil, da moramo 60 kilometrov na uro voziti v tunelu, v novem tunelu, tisti je, pa zgleda, nesankcioniran. Tisti pa nobene posledice ne nosi. Tukaj je minister bolj poklican zagovarjati takšne ukrepe in takšne sankcije minister za promet, kot pa zagovarja te sankcije tukaj v tem zakonu zaradi prekoračitev hitrosti ali zaradi prometnih prekrškov in tako dalje. Torej, če zaključim. Iz tega zakona mi preveč veje neka stroga zakonodaja s sankcioniranjem kot oblika represije. Jaz mislim, da je boljša oblika tako, kot Avstrijci delajo, dosledna izterjava kazni, kazen na nekem nivoju, ki ustreza materialnemu položaju slovenskega v tem trenutku vseslovenske vozniške srenje. Kombinacija enega in drugega bi dala, vsaj meni se zdi - mnogo boljše rezultate, kot pa jih bo dosegel ta zakon. Posebej, ko bereš Resolucijo o prometni varnosti v Sloveniji, ko bereš obdobni načrt, recimo, za leto 2007. V letu 2007, ne vem, če je to bilo rečeno danes, je obdobni načrt. Mislim, da v začetku januarja 2007 sprejet, je predvideval, da bomo mi v Sloveniji zmanjšali število žrtev prometnih nesreč za 90 ljudi. Kar pomeni, da bi moralo po tem načrtu biti en tak optimalni ali pa najboljši rezultat 187 mrtvih. Če se prav spomnim. To so bile želje Vlade, želje tistih, ki so pisali skupaj z nevladnimi organizacijami ta obdobni načrt. Danes je rezultat 246. Meni se zdi, da novembra meseca oziroma oktobra meseca in verjetno bo na koncu leta rezultat 280 mrtvih. Torej, kje je potem logika in kje je razumnost pri načrtovanju nekega dokumenta, ki ima dobo enega leta in v tej dobi enega leta, mi na polovici leta ugotovimo, da je načrt presežen? Jaz ne vem, kako se to načrtuje. Ne vem, kaj se razmišlja. Očitno je ta proces znotraj ljudi, ki morajo ustvarjati podlago zato, da mi poslanci ali pa narod, slovenski vozniki spoznajo potrebe. Torej, v kabinetih je nekaj nestvarnega. Neki cilj se zadaja. Jaz razumem, da se prilagajmo cilju, ki ga ima Evropska unija, zmanjšati število nesreč oziroma število mrtvih za 50%. Naša želja je Luksemburg, ki je zmanjšal na 49%. Potem se pač zapeljimo v Luksemburg, pa zapeljimo na Finsko ali kjer so te rezultati takšni, pa od tam prepišimo ukrepe in način vzgajanja voznikov in pa zmanjševanja teh kadrov. Ne vem, mogoče so to počenjali, mogoče te primerjave imate. Mogoče so naša razmišljanja neustrezna. Upam, da bo kakšen odgovor okoli tega, ampak ko pač bereš ta dokument, se sprašuješ, kdo, na kakšen način se taki dokumenti pripravljajo, ki so na koncu po pol leta popolnoma drugačne številke, kot pa so bile zastavljene. Torej, razprava je bila potrebna. Mislim, da je prav, da je bil predlog za to prvo branje dan. Upam in vsaj meni se zdi, da splošno mnenje kaže, da niti zmanjšanje hitrosti, niti tako velike kazni niso pravi način za zmanjšanje števila nesreč in da bo v drugi obravnavi skozi pripombe, ki smo jih danes dali, ta zakon izboljšan. V principu pa pozdravljam poskus, pripravo in današnjo razpravo, ki upam, da bo dala boljše rezultate v zakonu in v življenju. Hvala.
Hvala. Gospod Drofenik. Se odpoveduje. Gospod Gulič. Izvolite, imate besedo, namesto gospoda Slavinca.
Jaz sem že marsikaj v predstavitvi stališča poslanske skupine navrgel. Zdaj po tej dopoldanski razpravi jaz upam, da so predstavniki avtorjev zakona, da ne bom zdaj koga posebej užalil ali kaj, vendarle slišali pomisleke, ki so jih poslanci iz vseh poslanskih skupin povedali in se niti ne razlikujejo preveč. Očitno je, da lahko to strnemo vsej v tri sklope. Eno so pogoji, s katerimi se srečujemo slovenski vozniki na cestah, pa naj se gre tukaj za avtomobiliste, motocikliste, voznike tovornih vozil in še koga drugega. Da so se prometne razmere v zadnjih nekaj letih bistveno spremenile, je verjetno vsem jasno. Jaz sem prepričan, da takšne dnevne migracije, kot so dandanes, doslej Slovenija še nikoli ni srečala. To pomeni ne samo, da je večje število vozil kupljenih, registriranih. Ampak pomeni, da so tudi ta vozila veliko več na cestah, kot so bila doslej. Jaz sem tudi prepričan, da tisto, kar je veljalo včasih, da je deset tisoč kilometrov na leto neko normalno povprečje, seveda ne drži že zdavnaj več. Ampak gre zadeva proti 40 tisoč. Tudi omejitve, ki so sicer postavljene na naših, sedaj že zelo obremenjenih avtocestah, verjetno nimajo vzroka samo v tem, da je cement izginil iz betona, ampak še kje drugje. Poglejmo si kakšne so navade, pa sedaj ne govorim o slovenskih navadah na cesti, ampak na sploh. Na štajerski avtocesti ali pa - bom rekel - kar od Kopra do Maribora je prav običajno, da se tovornjaki prehitevajo. Te zadeve na nek način niso prepovedane. Na nekaterih odsekih so seveda, ampak ne. Vožnja v štric, kramljanje pri seveda sorazmerno nizki hirosti, bistveno nižji, kot je sicer dopuščena na avtocesti. Se pravi, tam med 90 in 100, se dogajajo te zadeve. Tega nihče ne sankcionira. Tudi stacionirani radarji tega ne bodo zaznali. Mogoče to ne s kamerami. Ampak preden se ves ta proces odpelje, potem teh ljudi že zdavnaj ni več nikjer. Popust, ki še vedno ostaja, se mi zdi ena najbolj perverznih zadev. Se pravi, dvignimo kazni na enormno. Se pravi, da so v bistvu 6-krat večje kot v primerljivih evropskih državah, obenem pa ohranimo popust. Komu to služi? Recite mi, da služi varnosti v cestnem prometu. To služi samo polnjenju državne blagajne. Ničemur drugemu, saj se ljudje na nek način prisiljeni, da v tistih osmih dneh poravnajo kazen. In to prav gotovo ni preventiva. Bolje bi bilo, če že mislite, da bi zvišane kazni pozitivno vplivale na varnost v cestnem prometu in zmanjšanje števila mrtvih, da bi potem ukinili ta znameniti - ta je pa res, bom rekel - čisto slovenski popust. Nikjer v Evropi nimamo takšnega. Kazen ima vedno učinek. Tudi pri ljudeh, ki imamo vseeno malo daljši spomin kot kakšna druga bitja samo takrat, če je jasna, če vemo, za kaj bomo kaznovani, če bomo kaj storili, da je zadeva nadzorovana in da je čim hitreje in pa dosledno postopek izpeljan, da je dosledno izterjan. Takrat ima to učinek. Zato jaz preferiram, da bi bilo treba pogostnost nadzora nad prometom povečati. Ne mislim ustavljanja tistega, ki ga ne mara nihče. Kontrola, vozniško, prometno in potem se išče ali je v prtljažniku pravi trikotnik ali je nepravi trikotnik ali pa gre samo za neko kontrolo. Ampak gre za tiste cestne odseke, ki so nevarni, na katerih je veliko nesreč, v katerih so smrtne nesreče ali pred njimi, da se promet umirja. To mislim, da najbolj učinkuje. Verjamem, da tudi stacionirani radarji lahko pripomorejo k temu. Še kaj drugega pripomore k boljši varnosti, saj se razvijajo posebni sistemi opozarjanja voznikov, ki so ob cesti. Mislim, da ima Nissan nekaj takšnega zdaj v programu dvoletnem in to preučuje in prav gotovo bo šla tehnika naprej. Ampak, kljub temu na koncu ostanemo na cesti ljudje tisti, ki nosimo odgovornost in tudi posledice, odgovornost za svoja ravnanja. Posledice pa tudi zaradi ravnanj drugih takšnih, ki so direktno vpleteni v prometno situacijo ali pa tisti, ki so nekaj pripravili, neutrjene bankine, neočiščena vozišča. Recimo, po kmečkih opravilih in tako naprej. Tega še nisem videl, da bi kdo kaj sankcioniral, pa če se peljete po vseh teh dovoznih državnih cestah do Ljubljane, pomladi in jeseni so polne blata in to se potem razvaža okrog. Moram reči, da v 35-ih letih ali koliko imam izpit, sem samo nekje na Dolenjskem videl enkrat kmeta, ki je počistil vozišče, ki je bilo zasvinjano zaradi njegovih poljskih opravil. Samo enkrat sem to videl. Tudi te zadeve bi bilo treba spraviti v red. Ne samo obremenjevati voznikov. Prej smo nekaj zadev slišali o nacionalnem karakterju in o teh zadevah. Seveda se v zadnjih 10-ih letih prav gotovo Slovenci nismo spremenili. Ampak treba je vedeti, od leta 1991 do približno leta 2003, 2004 je število nesreč ali pa število mrtvih znotraj števila nesreč padalo. Mi smo dosegli tukaj kar velik napredek tudi najbrž po zaslugi vseh, ki skrbijo za te zadeve. In ta trend je najbrž po čisti logiki, da je vedno počasnejši. Ampak to ne pomeni, da se ga da pospeševati s takšnimi rigoroznimi ukrepi. Prav gotovo splošna klima vpliva, če se seveda goji sovraštvo, nasprotovanje, nezadovoljstvo na vseh ravneh, potem to prav gotovo ljudje ne pustijo zunaj, ko sedejo v avto. In kriviti jih za to, da so nestrpni, neučakani, ko so vsakdan pod nekimi pritiski, je nesmiselno. Druga stvar je pa tudi to, da se ljudje zelo težko odrečemo nekaterih svojih navad. In če smo še pred petimi leti rabili od točke A do točke B, recimo kakšnih 60 kilometrov, eno uro, je pač zdaj zaradi različnih konic, o katerih poslušamo vsako jutro, treba iti na pot 15 minut ali pol ure prej. Takšne zadeve se seveda dajo tudi obveščati in se dajo pripovedovati tudi na kakšen drug način. Razen na ta način, da če ne boš priden, boš pa kaznovan. Še z otroki ne delamo tako, kaj šele z odraslimi. Predlagatelj zakona je od, recimo, poslancev SD-ja, NSi-ja, SDS-a, LDS-a, Zares, Narodnih skupnosti in SLS-a danes slišal vrsto zadev, za katere mislim, da bi bilo dobro, da bi jih premislil. Najpomembnejša pa se mi zdi vendarle misel, ki je bila večkrat ponovljena, da je zadeva prezapletena, da bi jo lahko pisala samo ena roka. Tukaj je pač potrebno znanje in vedenje združiti. In šele tako bodo lahko potem uresničene tudi naše želje o tem, da bi nekje v daljni prihodnosti, v celem letu ne bilo na slovenskih cestah nobenega mrtvega. Vem, da je to težko. Ampak to mora biti pravi cilj, ne pa kar naprej neko prilagajanje, kalkuliranje in potem tudi očitanje zaradi tega. Na ta način se prometna varnost v Sloveniji prav gotovo ne bo izboljšala. Tudi, če za vzgled vzamemo kakšne druge države, ki imajo te zadeve drugače urejene. In tudi tam je treba vedeti, da niso prišli do teh rezultatov čez noč, s kar naprej samo spremembami zakona, zviševanjem kazni, ampak bistveno drugače. Nekaj je bilo besed tudi v zvezi z alkoholom. Moram povedati, da kljub temu, da ta zakon in ta predlog mogoče malo ostri, ampak je vendarle še vedno ta toleranca previsoka. Ta toleranca do povzročiteljev, kjer je prvi ali ponavadi niti ni prvi vzrok, ampak vedno je to zapisano tam meddrugim ali tretjim vzrokom za prometno nesrečo, ali s hudimi ali ne hudimi posledicami, je previsoka. Vse drugo bi še bilo, ampak tudi tukaj očitno upoštevate ali pritisk vinarskih lobijev ali tisto, čemur rečete nacionalni karakter. To nima nobene zveze. Ljudje po vsem svetu smo približno enaki in približno enako reagiramo na mere, ki nam jih postavlja katerakoli oblast. Mislim, da bi se dalo tudi v kakšni drugi deželi kaj pogledati, kako so zadeve reševali. Skratka, še vedno mislim, da zakon v tej obliki ni za podpreti. Da ga je treba močno dodelati, da bi lahko šel tudi v prvo obravnavo in ga potem amandmirali. Kajti zdaj so odprti samo tisti členi ali pa nekaj tistih členov, ki so vezani na kazni. Tukaj skorajda ne moremo reči drugega, kot da so kazni že dovolj visoke. Že v letu 2005, veste, da je začel veljati sedanji zakon, ki je imel tudi precej poostrene kazni glede na prejšnjega, pa smo vseeno imeli v tistem letu indeks prometnih nesreč 103. Tako, da že tisti poskus dviga kazni ni prinesel nobenih rezultatov. Jaz ne vem, zakaj bi trmasto silili v to. Nesreč, sem prepričan, da zaradi tega bistveno manj ne bo. Bo pa veliko več slabe volje med ljudmi. Še veliko več agresivnosti. Še veliko več zoprnih situacij na cestišču, ki jih bo treba reševati potem in se posipati s pepelom. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister Žerjav, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Jaz se bom opravičil, ker bom malce prej moral zapustiti sejo. Imamo namreč srečanje s predsedniki odborov Evropskega parlamenta, torej Vlado, danes. Pa bom zato malo prej odgovarjal na vaša vprašanja. Predlog sprememb zakona je le en droben, a pomemben del ukrepov za večjo varnost že jutri. Zakon niso samo kazni. Te spremembe zakona prinašajo tudi več varnosti kolesarjem. Tistim, ki prehajajo v železnico, pešcem in ostalim kategorijam udeležencev. Da je ta zakon le del ukrepov, potrjuje dejstvo, da bo Vlada že jutri sprejela celovit načrt ukrepov za večjo varnost za leti 2008 in 2009, kjer je večina ukrepov preventivne narave s področja vzgoje in izobraževanja, usposabljanja voznikov v avtošolah, zdravniška pomoč žrtvam in tako naprej. Ta načrt obsega tudi pregled poplave nekaterih vrst prometnih znakov. To je pomoč občinam pri zagotavljanju varnosti na lokalnih cestah. Strinjam se s tistimi, ki so poudarjali pomen varnosti vozil, omejevanje kubature za mlade voznike, ceste, vzgoje, izobraževanje, svetovanje, opozarjanje in tako dalje. Ob tem pa se zavedam, da ti ukrepi prispevajo učinke praviloma na daljši rok. Žal. Ob tem se vprašam. Ali naj do takrat preprosto opustimo nepriljubljene ukrepe, kot sta nadzor in kazen, ki pa imata - to pa je dejstvo - takojšnje učinke na število mrtvih in telesno poškodovanih? Želim še enkrat poudariti, da tako, kot je bilo danes to nekajkrat povedano, da je to pravzaprav edini ukrep, ki ga znamo in vemo narediti. Torej, represija, preprosto ni res. Naj povem, da smo na področju cestne infrastrukture, pa sedaj govorim predvsem o državnih cestah, o investicijah, vzdrževanju, od leta 2005 do 2007 povečali sredstva za 116%. Da smo iz leta 2007 v naslednjem letu, se pravi v predlogu rebalansa oziroma v rebalansu za naslednje leto, povišali še za nadaljnjih 16%. In smo se ustavili pri približno 250-ih milijonih evrov. V naslednjem letu bo izgrajenih 41 krožišč. Veste, da vsako krožišče zmanjša število nesreč za statistično dokazano za 75%. Tudi tistih preostalih 25% so posledice teh nesreč bistveno manjše. Zgradili bomo 30 kilometrov novih pločnikov, 17 kilometrov kolesarskih stez, tri križišča, ki so identificirana kot črne točke, bomo opremili s semaforji. Toliko okrog infrastrukture. Torej ZVCP je eden od. Omenil sem obdobni načrt za zagotavljanje varnosti, ki bo jutri na seji Vlade. Veliko vas je omenilo tudi gradbišča. Se strinjam. Povečali smo nadzor. Zelo intenzivirani nadzor. Odločili smo se tudi za revizijo pravilnika, da bomo dvignili kriterije. Seveda pa tudi nadaljevali z nadzorom. Nekdo je omenil zapornice. Veliko je bilo narejenega na temo zapornic. Odstavni pasovi. Žal je odločitev o odstavnih pasovih bila sprejeta v preteklosti. To je danes dejstvo, da se avtoceste gradijo tako kot se gradijo. Jaz sem pred dnevi Darsu naročil, da začnemo v naslednjem letu intenzivno pripravljati dokumentacijo, da bomo imeli vsaj projekte za dogradnjo na teh odsekih, kjer odstavnih pasov nimamo, in da bi potem eventualno v letu 2009 - seveda če bo želja in soglasje - da bomo te odstavne pase v letu 2009 lahko začeli dograjevati. Omenili ste takoimenovane "gajsterfarerje". Včasih smo se čudili, ko smo se vozili po avstrijskih avtocestah in poslušali "gajsterfarer" sem pa "gajsterfarer" tja. Očitno so tudi pri nas. In težko je to preprečiti. Ukrep, ki smo ga uvedli, do 20. januarja bomo postavili table, rumene table. Poznate jih, "stop, nepravilna smer". Boljše ideje za takojšen ukrep trenutno nimamo. Preventiva, Svet za preventivo. V letu 2006 je bilo za preventivo namenjenih 230 tisoč evrov, letos 726 tisoč evrov. Pa izpustimo tokrat pospešeno izgradnjo avtocest, ki pa nedvomno najbolj izboljšuje prometno varnost v naši državi. Spomnimo se samo zloglasne Slovenike oziroma tistega dela med Mariborom in Celjem, ko je bila kvazi hitra cesta in kakšne nesreče so bile takrat ob bistveno nižjem prometu. Torej, ali kazni pomenijo zmanjšanje števila mrtvih? To smo se danes nekajkrat vprašali. Da kazni seveda z učinkovitim policijskim nadzorom zmanjšujejo število mrtvih, je dejstvo. Pa nekaj primerov. Zakon iz maja leta 1998, ni tako daleč nazaj, je v enem letu zmanjšal število mrtvih za kar 104 udeležence. Imel je takojšen in izreden učinek. Ta je trajal šest let. V teh letih se je število mrtvih za 357 zmanjšalo v letu 2003 na 242, kar je za 32%. Ohranili smo 115 življenj. To ni samo slovenska značilnost. Gospod Horvat je omenil primer Francije, kjer so v zadnjih petih letih - zmotil se je samo pri številu radarjev - nabavili 1.850 novih radarjev po zadnjih podatkih. In s kaznimi jim je uspelo zmanjšati število mrtvih v letih 2001 in 2005 za 35%. Italija, najnovejši podatki, letos poleti so s povišanjem kazni v štirih mesecih zmanjšali število mrtvih. Seveda na tistih cestah, kjer je bil nadzor, za 50%. Kar zadeva socialne komponente kazni, se kot minister popolnoma zavedam, da je pri kaznih treba pogledati tudi socialni položaj kršilca. Toda vedeti je treba, da najbolj varne evropske države dosegajo rezultate na področju varnosti iz čisto drugega temelja. Varnost cestnega prometa zagotavljajo vse, da vse ukrepe, tudi kazni najprej ocenijo skozi perspektivo žrtve. Kaj pomeni izgubiti v nesreči mamo ali očeta? Kaj pomeni to za njihove otroke? In šele, ko ocenimo to, lahko pride na vrsto vprašanje socialnega poslabšanja tistih, ki na slovenskih cestah morijo. Minilo je 11 mesecev od sprejema Nacionalnega programa varnosti cestnega prometa. Leta 2007 smo skupaj z drugimi 17-imi državami Evropske unije začeli slabo, katastrofalno. Ta trend smo z načrtovanimi ukrepi v oktobru tega leta ustavili in ga uspeli sedaj v mesecu novembru in v mesecu decembru obrniti navzdol. Skratka v mesecu novembru in v mesecu decembru tega leta v primerjavi z mesecema november in december v prejšnjem letu imamo letos manj mrtvih. Današnji trend je potrebno ohraniti in okrepiti. To tudi s tem zakonom v letu 2008. Spoštovane poslanke in poslanci! Prepričan sem, da nam je v današnji parlamentarni razpravi uspelo najti marsikateri odgovor na številna vprašanja in dileme, ki so se ob predlogu besedila pojavili. Upam, da smo uspeli doseči širši in ne samo strokovni konsenz. Z veseljem bomo podprli vse tiste predloge, ki bodo zmanjševali morijo na slovenskih cestah. Učinkovitost, skupnost sooblikovanih sprememb zakona pa bomo lahko preverili v naslednjem letu, ki mora biti zaradi naših državljanov in državljank bistveno bolj varno, kot je bilo letošnje. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Mikolič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, vsi prisotni! Veliko stališč in vzrokov je bilo slišati s strani razpravljavcev, zakaj toliko nesreč na naših cestah. Jaz moram povedati, da se skoraj z vsemi strinjam. Bi pa rad tudi sam nekatere še posebej izpostavil. Velik problem na naših cestah so neizkušeni vozniki. Velik problem so močni avtomobili, avtomobili, ki jih ti neizkušeni vozniki vozijo. Velik problem so, da vozijo z velikimi hitrostmi, pa tudi verjetno kaj k temu prispevajo naše ceste. Se pravi, da ceste niso primerne za te hitrosti. Tretje. Kdo so neizkušeni vozniki? To bi moral definirati zakonodajalec. Za mene niso to samo tisti, ki se na osnovi obstoječega zakona vozijo zraven spremljevalca, ampak tudi kasneje. Mi, nekateri smo vozniška dovoljenja dobili ali pa izpit delali pri 25. letih. Zakaj? Zaradi tega, ker niti finančno nismo bili sposobni, da bi izpit prej opravili. Danes je situacija popolnoma drugačna. Mladi, skoraj vsi že pri 18. letih imajo vozniško dovoljenje. Veste zakaj delodajalci rajši vzamejo v službo kader z izkušnjami? Zaradi tega, ker je prav gotovo bolj zanesljiv. Ali smo se vprašali, koliko zanesljivih voznikov prepreči nesrečo, prepreči tragedijo? Mislim, da bi se bilo tudi tukaj potrebno vprašati. Veste, velikokrat se zgodi, ko nekdo pravi, uh, samo za last se je izšlo. In prav gotovo je to bilo na račun izkušenega voznika. Jaz sem, bom vedno trdil, da ne moremo v isti koš metati tiste, ki so 30 let za volanom, pa tiste, ki so nekaj let. Zato bom tudi vedno z zagotovostjo trdil, da tudi v naselju, kjer je omejitev trenutno po zakonu 50 kilometrov na uro, ni problem. Tisti, ki bo peljal 70 kilometrov na uro s 30 letnimi izkušnjami za volanom. Problem je tisti, ki bo tudi 50 peljal in nima izkušenj. To bom vedno trdil oziroma to zagovarjal. S tega vidika bi bilo potrebno tudi to zakonodajo pripraviti, če lahko tako rečem. Veste, dajmo nekaj narediti, da ne bo toliko mladih mrtvih na naših cestah. Veste kaj je največja skrb staršev, ko v soboto ali pa v nedeljo, ko hoče otrok iti na zabavo. Jaz vedno pravim, otrok, za mene je tudi tisti, ki je 22, 23 let star, kako bo prišel domov, s kom se bo pripeljal. Jaz svojega najprej vprašam, kdo te bo pripeljal. Nima vozniške. Star je 20, 21 let, nima avtomobila. To je za mene največja skrb. Ampak zakaj? Zaradi tega, ker je pa toliko mladih mrtvih v soboto zvečer oziroma v ranih nedeljskih jutranjih urah. Ne vem, koliko bo ta zakon prispeval k temu, da bomo to preprečili. Jaz s tega vidika tu ne vidim nekih rešitev. Sem pa prepričan, da ni to problem, s katerim bi se moralo ubadati samo Ministrstvo za promet. Ampak prav gotovo tudi druga resorna ministrstva, pa še marsikatera druga inštitucija ali pa zainteresirana javnost. Veste, da bi zmanjševali hitrosti tam, kjer je omejitev 50, pa 90 na manj ali pa na avtocestah. To za mene ni rešitev. Še enkrat pravim. Največji problem po mojem je, da voznik enormno prekorači to hitrost. Predvsem pa tisti, ki, tako kot sem zdaj že večkrat rekel, nima izkušenj za volanom, ampak nekaj ga prime, bom pa stestiral avto. Tako, da jaz mislim, da je res neka osnova to, kar ste predlagali, o kateri je prav, da je tudi danes stekla splošna razprava. Da je prav, da smo se poslanke in poslanci vključevali ali vključili v razpravo, povedali svoja mnenja, svoja stališča. Ampak bom zaključil s tem, da bi pa zdaj skoraj enormno povečevali kazni. Jaz tu, vam še enkrat povem, ne vidim rešitve. Ne vem, kaj bomo s tem prispevali k tistemu, po mojem, največjemu problemu, problemu tistih, ki nam povzročajo, da je toliko nesreč. To se moramo vprašati. In da bomo udarili koga samo po žepu, da bo s tem kaj bolje. Jaz tu nisem optimist. Zato bi bilo dobro, da o tem še enkrat razmislimo, da vključimo predvsem to, kar sem prej rekel glede mladih. Kaj tu narediti? Ali imamo neke zakonske možnosti na tem, kaj več naredimo? Da ne bo toliko mladih mrtvih na naših cestah. Hvala.
Hvala. Gospod Hvauc namesto Jerajeve. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. No, dosedanja razprava je pokazala, da je varnost v cestnem prometu zelo kompleksna stvar, da ni to samo neko ozko področje, ki bi ga en resor lahko pokrival ali pa ena inštitucija, da je potrebno res vključiti praktično celo Slovenijo v to, da se bomo vozili bolj varno in da bo manj smrtnih žrtev pa tudi drugih poškodb. V dosedanjih stališčih je bilo dosti po moje zelo dosti koristnih, pametnih predlogov, ki jih kaže preučiti, ki jih kaže dodelati in v nadaljnjih postopkih sprejema tega zakona tudi ustrezno vključiti. Nekateri pa, kot je bilo razbrati iz njihove razprave, temu zakonu oziroma spremembam nasprotujejo. Sicer so natresli kup nekih razlogov za to, kup zadržkov, pomislekov, različnih ocen. Dovolite, da na nekatere, s katerimi se enostavno ne morem strinjati, tudi odgovorim. Najprej, da je pomemben vzrok za število nesreč. Tudi smrtnih žrtev. Ukrep, ki smo ga sprejeli na začetku tega mandata. Se pravi, da se tehnični pregledi opravljajo v daljših časovnih rokih. In ker smo podprli to podaljšanje roka, da smo zato krivi za več nesreč. S tem se enostavno ne morem strinjati. Jaz, pa me naj kdo od kolegov popravi, enostavno ne vem za en resen primer, da bi tehnična pomanjkljivost vozila bila vzrok za resno, hudo nesrečo. O vseh drugih vzrokih poslušamo vsak dan, prehitra vožnja, prehitevanje, alkohol, vsak dan. Da bi bila tehnična pomanjkljivost vzrok. Enostavno takega primera ne poznam. Zato tudi zavračam, da je to bila napačna poteza. Drugo, da so za številne nesreče krive slabe ceste. Res je, da nismo zadovoljni s stanjem cest, da smo to zaznali in smo v tej koaliciji v tej smeri že tudi marsikaj naredili. Začelo se je z rebalansom, če se spomnite, drage kolegice in kolegi, za državne ceste v letu 2005, ko enostavno ni bilo predvidenega skoraj nič denarja. Ob tem, da je pa stanje državnih cest bilo res zelo, zelo slabo in da so se ta sredstva vseskozi povečevala. Pa tudi v letu 2008 in 2009 lahko pričakujemo znatna sredstva za te namene. Je pa res, da tega, kar je bilo dolga leta zanemarjeno, enostavno čez noč ni mogoče popraviti. Naslednje, kar je, pospešeno gradimo avtoceste, pospešeno. Tako velikega gradbišča v Sloveniji kot je danes, kot bo jutri, enostavno še ni bilo. In vemo, da so avtoceste najbolj varne ceste. Torej delamo na tem. Tudi na tem, da bo pot varna. Seveda ob tem, kar še drugega avtoceste prinašajo, mobilnost in tako naprej. Kljub nekaterim opozorilom, da je treba gradnjo avtocest upočasniti, zato ker povzročajo preveliko gospodarsko rast, kar vodi v pregrevanje gospodarstva, ker so za to namenjena prevelika sredstva, kljub temu mi vztrajamo na tem, da se bodo te avtoceste gradile, ker so potrebne. In še okrog tega, če je cesta res slaba, so tudi take točke na državnih cestah, na lokalnih cestah. Ampak to je prej ovira kot pa vzrok za neko nesrečo. Če se pač ni dalo tega sanirati, če je to ustrezno označeno s prometno signalizacijo in če voznik te omejitve, to stanje upošteva, potem razlogov, da bi zaradi tega prišlo do nesreče, seveda ni. Če pa vozi tam, kjer je omejitev zaradi slabega stanja ceste 50, pa vozi čez 100, potem pa ni vzrok slaba cesta, ampak neupoštevanje teh prometnih predpisov. Slišali smo, da so policisti preslabo plačani, da imajo slabo opremo, slabe avtomobile in tako naprej in da zaradi tega trpi varnost v cestnem prometu. Spoštovani kolegi! Pred kratkim smo obravnavali dva proračuna in amandmaji iz vrst opozicije - mislim, da jih je bilo vsaj ali skoraj polovica takšnih, ki so bili vloženi - so bili v tej smeri, da se sredstva jemljejo iz postavke Ministrstva za notranje zadeve. Zdaj se pa odločite kaj bi radi imeli: številčno policijo, dobro opremljeno policijo in tako naprej ali predlagali amandmaje všečne takšne za to, da si boste nabirali politične točke, čez mesec pa govorite nekaj čisto kontra. Navadno sprenevedanje in v bistvu sprevračanje in salte in ne vem, kaj naj še rečem. Naslednje, abolicija prekrškov. En kolega je omenil - to je bil slab signal, to je bil slab ukrep za prometno varnost. Abolicijo smo na začetku mandata izvedli zato, ker je bilo preveliko število nerešenih sodnih zaostankov in bi v vsakem ali v večini primerov tudi zastarali. To je bil vzrok. Zakaj pa je bilo? Zakaj smo dobili tolikšno število sodnih zaostankov? Pa smo verjetno večkrat povedali. Mi sigurno nismo bili za to krivi. Seveda pa je bila rdeča nit vseh teh razprav - vsaj jaz sem tako razbral, tistih, ki nasprotujejo zakonu - povečanje glob. Jaz sicer izjave, da se globe povečujejo za to, da bomo polnili proračun, gre za rop ljudi, je en kolega izjavil, da gre za nadomeščanje zato, ker smo na nekaterih področjih znižali davke in moramo tu povišati davke, da bomo to izravnali. Takšne so bile te izjave. Jaz se s tem tudi ne strinjam. Finančni učinki - vsaj po mojem prepričanju tega zakona - so za državo nepomembni. Gre za življenje ljudi, gre za škodo, ki nastaja, gre za velike tragedije. Jaz tu denarja v tem sploh ne bi mešal. Sicer pa je ta zakon finančno gledano nevtralen. Na eni strani za najhujše prekrške, najhujše, zaradi katerih umre na leto 200 in več ljudi. Za te prekrške samo izključno za te povišujemo te globe. Na drugi strani pa globe za tiste prekrške, ki so manj usodni, znižujemo. In finančno gledano se bo to več ali manj izravnalo. Potem, trditve, da zvišanje glob ne daje nikakršnih rezultatov, da je potrebno več delati na vzgoji, preventivi. Tam bo večji učinek. Ampak glejte, težko me boste prepričali, da bo nek mehki pristop, neko prepričevanje, besede prepričale enega voznika italijanskega ali pa romunskega, bolgarskega tovornjaka, ki drvi skozi predor na Trojanah s hitrostjo 100 na uro, ko je omejitev 60. Težko me boste prepričali, da bo ta isti tovornjakar, ki se je odločil, da bo kolega prehiteval in se potem 5 km dajeta, kdo bo hitrejši, da tega ne bo storil. Težko, teh voznikov mi na tak način ne bomo spremenili. Ne bomo. In naslednje. Jasno je, da so proti globam tisti nevestni vozniki. Tisti, ki ne spoštujejo zakona. Tisti, ki se bojijo, da bo pač to potrebno plačati. Taki so proti povišanju. Taki bi bili za to, da bi v celoti odpravili globe. Taki so za to, da zakona sploh ne potrebujemo. Zakaj bi vozili po pravilih, če bi pa lahko vozili vsak po svojih pravilih? Tako nekateri razmišljajo. In kar se mene tiče, je vzgoja, je preventiva, izobraževanje, usposabljanje, nagrajevanja, opozarjanje in tako naprej sigurno na prvem mestu. Ampak za vse ljudi to ni dovolj. Nekateri tega jezika, teh besed, teh dejanj ne razumejo. Vsakdo od nas je že verjetno imel kdaj priliko, da ga je policaj zalotil pri kakšnem majhnem drobnem prekršku in se mu je zgodilo to, da ga je policaj opozoril: "Niste pripeti, luči nimate prižganih ali pa nekaj podobnega." Večina ljudi to sprejme pozitivno. Pozitivno. Ampak nekateri si pa misli: "Ah, kako sem se dobro izmazal, policaj "butast" in tako naprej." In veselo te prekrške naprej ponavljajo. In za take ni druge možnosti kot lepa beseda, ampak "batina" se temu reče. To je to. Ni druge. Če ponavljajo, če ne zaleže nasvet, opozorilo, potem pač sledi globa. V sami razpravi smo slišali marsikaj. Ampak jaz sem prepričan, da mi tukaj nismo zaradi tega, da bi nabirali politične točke, da bi dobili aplavz s strani nevestnih voznikov. Tistih, ki ne spoštujejo predpisov, ki se ne držijo pravil. Ampak smo za to tudi, da nosimo neko odgovornost. Zato, ker sprejemamo pravila za državljane in državljanke Republike Slovenije in mi smo dolžni, da tudi spremljamo, kaj ti zakoni prinašajo v življenje ljudi ali so dobri ali imajo pozitivne učinke. Če niso ustrezni, potem je potrebno ukrepati. In naša možnost je edina, da lahko na tem področju ukrepamo tako, da skozi zakonodajo poskušamo stanje izboljšati. Tisti, ki pa imajo težave s tem zakonom oziroma s temi spremembami, pa se naj postavijo v vlogo žrtve, tistega ki je ne kriv ne nedolžen. Zaradi tega, ker nekdo ne spoštuje zakonodaje, ker ne spoštuje pravil, povzroči njemu osebno kakršnokoli škodo, da ne rečem še kaj hujšega. Veste, če bomo s tem zakonom rešili eno samo življenje, se ga splača podpreti in ga je vredno podpreti. Eno samo življenje je vredno več kot, ne vem, milijon političnih točk ali pa vsa naša poslanska mesta skupaj. Je več vredno eno samo življenje. Zato bom jaz ta zakon, ki deluje v to smer, tudi podprl. Ob tem pa, da pričakujem, da bo v obravnavi, da bomo še nekatere izboljšave, še nekatere predloge, ki so bili tukaj dobronamerno podani, da jih bomo tudi vgradili in še izboljšali to besedilo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Slavinec namesto Guliča.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Prav gotovo se vsi lahko strinjamo, da na naših cestah opažamo probleme, da je nesreč veliko, da je tudi žal tistih s tragičnim izidom veliko in da bi kazalo narediti vse, da se te stvari popravijo. Sam osebno sem mnenja, da predlagana rešitev, da ta zakon, ki smo ga dobili na klop, ni prava rešitev. Če želimo zadeve reševati po tej poti, si želimo zadeve reševati na ta način, kot je vsebina te novele, teh popravkov. Predvsem z zviševanjem kazni, potem to prav gotovo ni dovolj. Pomnožite kazni z deset, pomnožite jih s tisoč, naj bo kazen za prehitro vožnjo 10 tisoč evrov, 100 tisoč evrov. Potem, ampak samo potem in na ta način boste dosegli to, kar želite z represijo. Kajti vsebina tega zakona je predvsem usmerjena v povečano represijo. S tem ne boste dosegli tega. Ampak zanalašč sem tako ostro povedal, da boste videli, kam to pelje. Če želite, da se bo stanje na cestah izboljšalo samo s tem, da boste povečevali kazni, potem je to treba zaostriti do nerazumnih razsežnosti. Potem je to treba zaostriti do take mere, da se bodo ljudje sploh bali peljati po cesti. To se vsi strinjamo, ni prava rešitev. Sam osebno prav gotovo bolj podpiram izobraževanje, vzgojo in predvsem usposabljanje. Usposabljanje voznikov, kajti marsikatera nesreča, marsikatera prometna nezgoda bi bila manj, bi se ji lahko izognili, v kolikor bi udeleženci v prometu bili bolje usposobljeni. Slišali smo predloge, da naj nekateri, ki se jim je pripetila nezgoda, ki so jo povzročili, obvezno udeležujejo določenih aktivnosti. Recimo, v bolnišnici, da bi videli, kakšne so posledice. Zakaj ne bi nekomu obvezno iz naslova sankcioniranja prekrška dali tudi udeležbo v šoli varne vožnje, kjer bi se usposobil, da bi lahko preprečil ali se izognil nezgodi? To je prav gotovo ena izmed možnosti, eden izmed ukrepov, ki bi lahko bistveno pripomogel k temu, da bi bilo stanje na naših cestah boljše. To in pa, kot rečeno, izobraževanje ter predvsem vzgoja, da bo odnos do sebe na cesti in vseh ostalih takšen, da ne bo ogrožal sebe in ne bo ogrožal drugih. Po opravljenem vozniškem izpitu je prezgodaj začeti z nadaljevalnimi aktivnostmi za šolo varne vožnje, kajti izkušenj je premalo. Ampak te izkušnje, ki s časom pridejo, ki jih mladi vozniki pridobijo, kaže potem stimulirati tudi iz naslova sredstev, ki jih dobimo preko glob, da se udeležujejo nadaljnjih usposabljanj. Vidite, to bo ena izmed rešitev. To bo rešitev, ki ne bo represivna, ki ne bo temeljila na policijski državi, strahu. Ampak na tem, da bo stanje na naših cestah tudi kakovostnejše in boljše. Pozdravljam pa v zakonu nekaj primerov, kjer se je prenehalo s topom streljati na vrabce kot, recimo, neveljavno vozniško dovoljenje. To vsekakor je pozitivna sprememba, da se je globa za tovrsten prekršek zmanjšala. Saj, če je tebi vozniško dovoljenje preteklo, zaradi tega nisi nič bolj nevaren v cestnem prometu. Pozdravljam to rešitev. Hkrati pa opažam, da so se pojavili pa drugi topi, s katerimi streljamo na še manjše ptice od vrabcev - sunkovito speljevanje, vožnja po zadnjem kolesu. Predvsem mogoče pri sunkovitem speljevanju me zanima: Kolikšen pa je pospešek, kolikšen je pojemek, da je speljevanje, zaviranje sunkovito? Je to dva metra na sekundo kvadrat? Je to pet metrov na sekundo kvadrat? Ni definirano. Ni definirano, kaj je to, v kakšnih primerih je nekdo naredil prekršek. In veliko je še takih mest, kjer zadeve niso dovolj jasno in eksplicitno definirane in zaradi tega so prepuščene kot nedorečene ocene. V oceni tistega, ki bo to zadevo sankcioniral. Torej, oceni policije. In prej sem že govoril o policijski državi in tudi to je korak v to smer. Ni prav. Ni prav, da zadeve ostanejo tako nedorečene in tako odprte po eni strani. Po drugi strani se pa strinjam z mojim predgovornikom, da pa ne bomo nekaterih tujih voznikov s to vzgojo, ki jo bomo pri nas izvajali, izboljšali. Vendar prav zaradi tega pa pogrešam, res pogrešam večjo aktivnost policije pri vseh, preko milijon prevoznikov, težkih tovornjakov, ki vsako leto peljejo skozi Pomurje, da se ne bodo pri prekrških obrnili proč, saj se tako ne vejo zmeniti z njimi. Kajti tisti vozniki se delajo, da ne vedo nobenega tujega jezika. Po eni strani se nam, ki smo tam ob meji, splača čez Avstrijo peljati v Ljubljano iz dveh razlogov. Prej pridemo, je manj prometa. Drugi je pa tudi, ker so kazni za morebiten prekršek, če morebiti pripelješ skozi naselje deset ali 20 kilometrov prehitro, dosti nižja. Vendar ob sprejemljivi višini kazni, ob eni normalni višini kazni pa tam ni izgovorov, da se ne znajo zmeniti ali karkoli takega, tudi za poklicne voznike. Enostavno mu ne pustijo nadaljevati vožnje, dokler ne odpravi razlogov, ki to preprečujejo. Tega, poglejte, to pri nas pogrešam zelo. Še eno zadevo bi rad izpostavil. To pa je, da v zakonu nikjer niso ali so pa premalo upoštevane okoliščine, v katerih je prišlo do prekrškov. Preveč so zadeve postavljene v nerealno. Ampak vsi vemo, da so okoliščine lahko ključen faktor in da okoliščine so takšne ali drugačne. Ključno vplivajo, ali je neka zadeva nevarna ali ni. Samo primer bom dal. Recimo, vožnja skozi predore, Trojanske tunele sedaj, ko je omejitev popolnoma po nepotrebnem 60 kilometrov na uro. Saj vsi se vozimo in vidimo, da je to bolj politična zadeva kot pa dejansko iz cestno-varnostnih razlogov. In nekdo prekorači za 30 ali 50 kilometrov na uro. Tukaj so okoliščine bistveno drugačne, če nekdo vozi skozi tunele 90 ali pa, če vozi 130. Pa je razlika enaka. Razlika je popolnoma enaka. V relativnem smislu, da je v drugem primeru celo manjša. Ampak kot rečeno, tega nihče ne upošteva in nikjer v zakonu se te okoliščine eksplicitno ne navajajo. Prav tako bom dal primer delo na cesti nekje v naselju, omejitev 40. Delo se je zaključilo, prometnega znaka še niso odstranili. In če nekdo v takšnih okoliščinah prekorači hitrost, je to nekaj čisto drugega kot pa če v normalnih okoliščinah. In še ena zadeva, če, recimo, prekoračimo hitrost za 30 kilometrov na uro, je globa 1000 evrov. Enako je, če prekoračimo hitrost za 50 kilometrov na uro. Popolnoma enaka globa, tudi 1000 evrov. Razlika je v kazenskih točkah. Ni stimulacije. Jaz vam pravim, da ni stimulacije, ampak ste po nepotrebnem zaostrili kazen pri prekoračitvi za 30 kilometrov na uro do skoraj dveh plač. Nekomu skoraj dveh plač. Ljudi spravite v eksistenčne težave in to se zelo hitro zgodi. In še enkrat naj na koncu povem, prav gotovo s tem zadev ne bomo rešili, morda izboljšali za pol leta, za 12 mesecev. Potem se bo pa zgodba začela ponavljati in boste videli, da se bomo vrnili na tisto, s čimer sem začel, če boste želeli na ta način zadeve reševati, da boste morali kazni še pomnožiti s faktorjem 10. Ampak vemo vsi, da to nikamor ne pelje. Poiščimo druge rešitve, poiščimo druge možnosti in predvsem investirajmo v udeležence prometa, ne pa da gremo s tako ostrimi sankcijami nad njih. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bajc.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Mogoče samo besedica, dve oziroma misel še kakšna ob tej obravnavi in poslušanju razprav. Veliko dobrih nasvetov so slišali predstavniki ministrstva, veliko pa tudi nepoznavanja zadev. Če bi mogoče samo eno od zadev kolega Slavinca, ki je pred mano razpravljal, ko je govoril o sunkovitemu usklajevanju, v kolikor bi bil župan, ne vem kje, v Murski Soboti ali kje, verjetno bi vsaj dve, tri pritožbe na vikend dobil s strani lastnikov gostinskih lokalov zaradi sunkovitega speljevanja mladostnikov oziroma tistih uporabnikov lokalov ob dveh ponoči. Upam, da ko je razmišljal o okoliščinah je imel v vidu samo te okoliščine in da niso okoliščine, ko bi se zgovarjali eventualno na slabo cesto ali podobno. Po analizah oziroma podatkih je prometnih nesreč zelo malo, ki so povzročene zaradi stanja cestišča. Ampak vse drugo je bistveno bolj pomembno. Kot sem že v predstavitvi stališča Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke povedal [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]], naj se pri pripravi zakona za drugo obravnavo dejansko proučijo nekatere nepravilnosti ali pa nedoslednosti, ki so jih kolegi tudi predstavili, da bomo pripravili tak zakon, ki bo zdržal. Še enkrat bi [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Gospod Bajc, žal, čas je potekel in se vam zahvaljujem. Gospod Slavinec, ste želeli repliko? Izvolite.
Hvala lepa. Rad bi repliciral, saj sem bil očitno narobe razumljen. Glejte, jaz ne oporekam temu, če nekdo speljuje tako, da gume cvilijo, da to ni v redu. Vsekakor pa to ni globa za 400 evrov v primerjavi z ostalimi. Rekel sem, da s topom streljamo na vrabce ali pa še na manjše ptice, ko s 400 evri oglobimo speljevanje, kjer gume zacvilijo. In če je to namerno, potem se strinjam, da je to treba oglobiti, vendar ne s 400 evri. Ampak sunkovito speljevanje je nekaj drugega kot speljevanje, ko gume cvilijo, ko je to pospremljeno z velikim zvokom. To. In zakon, kljub temu, da ga pišejo pravniki, ne bo nič narobe, če je fizikalno korekten, če je zapisan fizikalno korektno in se v njem ne uporabljajo pojmi, ki pomenijo nekaj drugega, ki so definirani drugače. In to je bilo moje sporočilo. Vsaj dve sporočili torej - da je kazen absolutno prevelika za to početje, da ne loči med tistim, če je nekdo dal bolj trde gume ali pa bolj mehke, če smo malo konkretni. In je zaradi tega pri enakem načinu speljevanja guma zacvilila, kot sicer ne bi. Kajti vsi vemo, da je to odvisno od gume in se mu je to zgodilo nehote. Ali pa, če nekdo to dela namenoma, da opozori na svoj prihod ali odhod z neke lokacije. Se popolnoma strinjam z vami, kolega. Še enkrat pa sporočam, globa je pa absolutno previsoka. In tudi predlagam, da zapis, dikcijo v zakonu uskladite tako, da bo korektna. Hvala.
Hvala. Gospod Zagorac, namesto gospoda Jelinčiča, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik. Ne morem mimo tega, da ne bi najprej tega rekel. Spoštovani kolega Hvauc, poslušal sem vašo razpravo in moram reči, v 95% se mi je zdela korektna in res konstruktivna. Ko ste pa na koncu hoteli biti pa demagoški, vam je pa spodletelo - v tistem smislu, ko ste rekli, postavite se v osebo žrtve. Bog ne daj, da bo komurkoli od nas tu ali komurkoli v Sloveniji bilo to potrebno! Bog ne daj! Kolega Hvauc, postavite se v vlogo starša žrtve pedofilije, ko smo dvigovali kazni, predlagali dvig kazni v Slovenski nacionalni stranki in ste temu nasprotovali. Vam lahko vrnem demagoško. Ampak pustimo to. Tisti, ki tega zakona ne podpiramo, ga ne podpiramo, iz popolnoma enakega razloga kot Vlada Republike Slovenije. V večji meri ne podpira zakonov, kot jih predlaga opozicija. V začetku piše, zakona ne podpiramo, ker ne ureja celostno določene problematike. In enako je ta zakon daleč od tega, da bi bil celosten. In verjamem, vsem skupaj vam bo koristilo, če si boste dali sprintati z mreže Državnega zbora magnetogram spoštovanega kolega Pavlihe, ki vam je zelo natančno v svojem govoru povedal, kaj naj bi nek zakon, s katerim želimo nekaj preprečiti, zajemal. Upam, da ste to takrat poslušali. Ampak vaš zakon zajema samo represijo, od vseh treh točk samo represijo. In ne govoriti, da boste upoštevali kakršnakoli mnenja, ker veste, da jih ne morete. Če bi jih hoteli, bi zakon morali umakniti in pripraviti novega. Vemo, kateri členi so za amandmaje opozicije odprti. Jaz proti represiji, pravim, represija mora biti, ampak v določeni meri. Nekateri so skušali biti zopet veleevropski, ko so ta zakon zagovarjali in so šli malo čez mejo. Pa so rekli, ja, v Avstriji. Ja, spoštovani kolegi, ki ste omenjali Avstrijo in pa Italijo, dajte primerjat odstotek zagrožene kazni v primeru na povprečni osebni dohodek v tej državi. Takrat primerjajte. Minister je dejal, ko je govoril, da v Sloveniji se pojavlja težava takoimenovanih "gajstfarerjev" iz Avstrije oziroma voznikov po kontra strani. Strinjam se. Velik problem. Pojavil se je v zadnjem času. Ne vem, če veste, ampak v Avstriji so naredili anketo na to temo. Zakaj ljudje vozijo konta? Prvič za stavo. Mladina to počne za stavo, drugič zaradi samomora in tretjič zaradi vpliva alkohola pri vožnji. In veste, kakšna je bila njihova rešitev? Tisti, ki se peljete tu in tam, jaz vam lahko povem za Gradec. Postavili so rampe. Če jih niste opazili, se enkrat zavzemite. Veste, kako je rampa narejena. Ko ti prideš na uvozu na avtocesto, imaš po prvih 100 metrih senzor, ki zazna, da voziš kontra, takrat se zapre rampa. In mi je čisto vseeno, če se nekdo za stavo ali pa v samomoru zaleti v to rampo. Ni mi pa vseeno, če se zaleti v nasproti vozeče vozilo. In to je rešitev. Ne pa neka vrla signalizacija. Pa saj ne rabite iti daleč, samo čez mejo, pa pogledate, kako izgledajo rešitve. V nekaterih primerih je bil omenjen proračun Republike Slovenije. Moj spoštovani kolega gospod Sašo Peče in pa tudi sam sva predlagala kar nekaj amandmajev, ki so po najinem prepričanju z našega kraja črne točke prometa. Veste, kako je izgledalo glasovanje. Glasujejo o amandmaju, pa je eden izmed veljakov vladajoče koalicije naredil samo tako. Rezultat. Poglejte si izpiske glasovanja, spoštovani kolegi. Toliko je bilo glasovanje identično in enako, da me je bilo na koncu že groza, ker sem vnaprej napovedal, koliko vas bo proti in koliko jih bo za. Danes pa boste vi razlagali o proračunu! O 30 kilometrih novih cest! O denarju za preventivo! Lepo vas prosim! Ne nas, bom rekel, hraniti, čeprav še nismo imeli kosila, s takšno demagogijo. Rajši bi se vprašali, kaj lahko mi kot poslanci in vi kot Vlada Republike Slovenije in ministri, naredimo za to, da bo teh žrtev manj. Najprej gremo na to, kar je že kolega Pavliha na začetku povedal, na preventivo. Najprej gremo na preventivo. Ustvarimo absolutno najboljše pogoje za izvajanje preventive na področju varnosti v cestnem prometu. Tega nimamo. Tu se boste strinjali. Nikoli ni dovolj dobro, ampak dajmo narediti tiste optimalne, ki bodo to zagovarjali. Nekdo je omenjal osnovne šole. Te akcije so zelo dobre, zelo dobrodošle. Ampak po mojih informacijah, ki jih imam, se tudi njim krči proračun za te akcije. To ni preventiva, to ni pozitivno vplivanje na otroke. Pri njih se začne ta razvoj. O kurativi, mislim, da je bilo že kar nekaj povedanega. O represiji pa mislim, da ogromno. Resno me zanima, zakaj ste se odločili, da boste rešili žrtve, res da na kratek rok, pa sem lahko malo demagoški ali političen in bom rekel - do volitev pa smo rešili in bomo zmanjšali stopnjo smrtnosti na slovenskih cestah na podlagi represije. Od tu naprej pa nas mogoče več ne zanima. Sam se ne strinjam s tem, kar je rekel minister, in je rekel: "Že jutri.", ker to ponavadi slišimo od Vlade. Zakon sicer ni celosten. Ampak že jutri bomo nek podzakonski akt sprejeli, ki bo vse to uredil in bo vplival tako na kurativo, preventivo, kot tudi na represijo. Ampak, mi smo samo poslanci, vi ste Vlada. Mi teh papirjev nimamo. Jaz imam pred sabo samo zakon, kot ga predlagate nam v sprejem. Ta zakon ni nič drugega kot reševanje težave na podlagi represije. Par besed je bilo povedanih o takoimenovanih stacionarnih merilnikih hitrosti. Zadnjič se mi je zgodila ena stvar, česar nisem mogel verjeti. Peljal sem se čez Trojanski klanec 90 pri omejitvi 100. Pa me je slikal radar. Takrat še ni bilo 60, gospod Hvauc. Je bilo 100, ker je bila suha cesta in asfalt pri suhi cesti, veste da vzdrži. Ker se voziva po isti cesti. Pa sem prišel čez Trojane. Potem pa imam menda pri Lopati na Celjskem spet nov radar. In sem spet peljal 90 na 130 omejitev, pa me je spet slikal. Rdeča lučka mi je utripala. Ali je mogoče slaba kvaliteta? Smo postavili neko čudno zgodbo na te avtoceste? Dajmo se vprašati mogoče o tem. V naselju, iz katerega prihajam, je omejitev po ravni cesti skozi naselje 70 kilometrov na uro. Krajani si na vso moč, ki jo imajo, prizadevajo, da bi tam zmanjšali hitrost na 50 skozi naselje ali postavili takoimenovane popularne ležeče policaje. Veste, kakšna je procedura, da se v en kraj postavi ležeča policija v bližini šole?! Najprej bomo postavili radar, ki bo meril, koliko odstotkov je resničnih kršiteljev, ki kaže drugače najmanj za 15 kilometrov. Vam povem zdaj iz prve roke. Jaz vozim 65, on kaže 45 ali pa 50. To vam iz prve roke povem, da ta zadeva ne velja in ne stoji. Preverite jih, če ne verjamete. In potem na koncu pride izpis z Ministrstva za promet in Ministrstva za notranje zadeve, da pa na tem območju ni bistvenih kršitev hitrosti oziroma premajhen odstotek ljudi krši predpis o omejitvi hitrosti, da bi se tam postavili ležeči policisti. Mislim, ali je tisti kup asfalta res tako drag, da ga ne moremo zagotoviti, tam, kjer si ga ljudje želijo in bi mogoče preventivno prispeval k ureditvi prometa v nekem naselju. Imeli smo pa, recimo, v zadnjem letu tri smrtne žrtve na tem odseku. Apropo, da vam povem, kaj se je zgodilo - tistih prometnih nesreč več nihče ne šteje, ker so vsakodnevne. In to je ta preventiva, o kateri vam skušamo govoriti. Dajmo poskusiti najprej vse, pa šele potem lopnimo ljudi po žepu. Ne pa da jih najprej lopnemo po žepu, vsi se strinjamo, da je to kratkoročni ukrep, da dolgoročno to nič ne vpliva. Šele potem se bomo pa šli neko preventivo. In danes je popularno navsezadnje, ko poslušamo, bom rekel, ne vrstnike, zdaj so to že malo mlajši kolegi, saj po svoje je pa luštno, da so mi vzeli vozniško. Imam zdaj vsaj kaj za delat v življenju, pa iščem tistega, ki mi bo to spravil skozi za eno uro vožnje pa s 15 jurjev starih tolarjev. In tehnični pregledi so bili tudi omenjeni, ampak ni več časa. Se pa tehnični pregledi, gospe in gospodje, če hodite malo po ulicah, za 25 evrov se tudi tja ne rabiš več peljati. Ti kar domov pripeljejo, da imaš ustrezno vozilo, ne glede, kaj ti stoji na dvorišču. Pa ne se delati nevedne! Ne se delati nevedne. Hvala.
Hvala. Gospod Hvauc, replika, izvolite.
Hvala. No, očitno nisem bil dobro razumljen. Ni šlo za nobeno demagogijo. Ampak hotel sem povedati to, da se kot udeleženci v prometu srečujemo v dvojnih vlogah. Enkrat smo tisti, ki smo podvrženi - ne vem - kakšnim represivnim ukrepom in si želimo, da bi bile kazni čim manjše in pravila čim bolj toga oziroma ohlapna in tako naprej. Po drugi strani se pa lahko znajdemo v vlogi žrtve. In ker danes razpravljamo o pomembnih zadevah, mislim, da je pravi pristop, da se vsi postavimo tudi v vlogo žrtve in vidimo, kaj vse lahko te stvari v prometu prinesejo, ne vem, komurkoli. In to sem hotel povedati.
Hvala. Gospod Marinič.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Res na kratko, minutka in nekaj sekund. O čem smo pravzaprav govorili - o tistem, kar sem na začetku v predstavitvi stališča naše poslanske skupine dejal. Da bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke sledili vsem dobrim predlogom, ki jih je tukaj, spoštovane kolegice in kolegi, danes bilo kar nekaj. To je obveznost za predlagatelje. Torej za vlado, tako za Ministrstvo za promet kot za Ministrstvo za notranje zadeve. Spremljali smo, videli smo, da so si marsikaj pribeležili. Upam in želimo si, da to ne ostane zgolj pri teh beležkah, ampak da to gre v vsebino 106-ih členov, kolikor jih je v predlogu zakona predvideno, od skupaj 270-ih členov. Kolikor jih vsebuje sedaj veljavni zakon. Težko je pa pričakovati, da bo ta zakon tako dober, da ga v bližnji prihodnosti ne bi nadgradili. Tako po svoji vsebini kot tudi z upoštevanjem nekega napredka, ki je povezan tudi s hitrostjo, z močjo avtomobila in stanja na slovenskih cestah, ki se iz dneva v dan prav tako izboljšujejo. Hvala lepa.
Hvala. Želi še predstavnik Vlade? Hvala. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Vidim še roke, zato odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite vsi, ki želite izkoristiti to poslovniško možnost za razpravo. Vsak ima štiri minute. Gospod Hvauc, izvolite. Dobro, bomo upoštevali in vas bomo kot devetega prilepili. Gospod Hvauc, izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Poglejte, prej v razpravi je bilo marsikaj povedanega tudi o gostem tovornem prometu, ki tudi vpliva na varnost na slovenskih cestah. In tudi nek očitek, da na tem področju praktično nismo storili nič, da ni bilo nobenih ukrepov, da bi vsi ti tovornjaki, ki se valijo skozi Slovenijo, predvsem iz smeri, v smeri zahod - vzhod in obratno, da bi ti tovornjaki morali biti že zdavnaj na železnicah in bi s tem povečali varnost, povečali hitrost potovanja, udobje itn. To pa ni tako enostavno, kot nekateri mislijo, da bomo kar sprejeli en zakon in bomo na madžarski meji, slovensko-madžarski meji enostavno vse tovornjake dali na vlak in jih odpeljali skozi Slovenijo. To ni mogoče. Zato je potrebno imeti alternativno infrastrukturo, cesto, to je v tem primeru železniška in ta železniška infrastruktura je žal že dolga leta v takem stanju, da kaj takega sploh ne omogoča. To je eno. Drugo. Ta Vlada je tista, ki je začela nek nov investicijski ciklus na tej infrastrukturi železniški. Kot veste, je v teku obnova in elektrifikacija proge proti Pragerskem, kjer je enotirna proga, kar je še posebna ovira. Tudi na drugih odsekih se pospešeno modernizira ta infrastruktura. Upam, da bomo takrat, ko bomo imeli to infrastrukturo urejeno, res lahko konkretno kaj storili za to, da bi se ta tovorni promet preusmeril. Drugo kar je, Slovenija ne more vplivati direktno na število teh tovornjakov, ki vozijo po slovenskih cestah. Do dramatičnih sprememb je prišlo takrat, ko smo vstopili v Evropsko unijo. Kolegi moji, ki poznajo te podatke, bodo povedali, da je na posameznih smereh ali odsekih prišlo do večkratnega povečanja tega tovornega prometa, večkratnega povečanja. Mi tega vstopa v Evropsko unijo takrat niso dočakali pripravljeni. Bili smo brez neke prometne politike, brez predhodnih priprav na prometnem področju. To nas je enostavno ujelo v ta zelo neugoden položaj. Bilo je sicer nekaj ukrepov sprejetih na tem področju. Recimo, na kar precejšnjem delu slovenskih avtocest tovornjaki več ne smejo prehitevati. Jasno ja postavljena cestna signalizacija. Ampak žal si ti tovornjaki tega ne držijo. Oni se počutijo suvereni v tistih svojih mrcinah težkih, ne vem, koliko 40, 50 ton in se veselo podijo po Sloveniji. Včasih tudi spregledajo kakšen majhen osebni avtomobilček, saj tak se to njemu nič ne pozna, ker ga bo potisnil s ceste ali pa ga enostavno preskočil. In zato jaz pričakujem v prihodnje, da bo tudi nadzor nad temi vozniki, ki se tako obnašajo in tudi ogrožajo druge, da bo večji v povezavi z globami, ki jih pa predvideva zakonodaja. Se pravi, na eni strani nadzor na drugi strani pa kazen za to in hitro, hitro v roku meseca ali pa že prej bodo oni takoj ugotovili, da je zadeva resna in več ne bo takšnega nereda na tem področju. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo. Mogoče samo še par vsebinskih besed v zvezi z zakonom. Že pred menoj je kolega omenil tovornjake, ki resnično predstavljajo velik problem na slovenskih avtocestah predvsem zaradi tega, ker se ne držijo tega, kar predpisujejo znaki, tako kot je bilo omenjeno. Na prenekaterem odseku je prepovedano prehitevanje tovornjak tovornjak, tovornjak avtomobil ali kakorkoli. Ampak, tukaj bi pa mogoče resnično lahko nekaj naredili na podlagi represije. Tu, bi pa resnično mogoče lahko lastnika podjetja za katerega nekdo, vozi kaznovali v tolikšni meri, če bo ta šofer to delal, da bi pa resnično lahko s tem denarjem polnili državni proračun. Ker to pa se dogaja nesramno dostikrat na slovenskih avtocestah. In če boste malo pogledali statistiko, boste videli, da je zelo dosti prometnih nesreč ravno zaradi ali posredno zaradi nekega tovornega vozila, ki se mu je nekaj zgodilo. Mogoče samo še apel na Ministrstvo za promet. Ceste se ne popravljajo tako, da se znak omejitev 70 zamenja z znakom omejitev 30. Tako se na poškodovani cesti umirja promet. To je primer, tudi iz kraja, od koder prihajam. Tam že namreč 9 mesecev stoji znak 30 zaradi slabega cestišča. In tam se je v letošnjem letu že zgodila prometna nesreča s smrtnim izidom. Ampak 6 mesecev se ni nič premaknilo. Ko sem dal ta amandma, ste spoštovani gospodje iz vladne koalicije, vehementno stisnili proti. Vehementno. Zelo elegantno in enostavno. Danes pa se borite za človeška življenje. In vsako življenje, pa tudi zlomljen prst je vredno tistega evra, ki bi ga mi dali. Ne se držat za vratove danes, ampak pride kazen, vedno kasneje. Mogoče še kaj procesnega v zvezi s tem zakonom. Eden izmed mojih predhodnikov je dejal: "Upam, da bo Vlada upoštevala ta navodila." Vidim, da ste si dosti zapisovali. Krasno ste spremljali in tudi prikimavali nekaterim dobrim nasvetom. Ampak, procedura je jasna - zakon bi bilo treba umakniti, pripraviti celostnega, priti čez 14 dni, tri tedne. Ni toliko dela. Verjemite mi, tudi tega ste naredili kar na hitro. Pridite v parlament z neko celostno rešitvijo, ki bo zajemala preventivo, kurativo in represijo. In se dajmo potem pogovarjati. Poslanci imamo možnost oblikovanja tega zakona samo v členih, kjer bomo lahko vlagali amandmaje. V nobenem drugem primeru. Ne se zgovarjati in vleči ven vlado, da bo pa zdaj to upoštevala. Čez 14 dni pa bomo zakon spreminjali. Kaj že danes vemo, da je slab, pa bomo čez 14 dni delali novega, zato, da bomo imeli delo zaradi dela. Dajmo enkrat narediti dober zakon za vse večne čase ozirom ga bomo spreminjali takrat, ko bo trend nalagal, da ga moramo spreminjati. Ne pa zato, ker moramo danes tega pač dati skozi. Zato, da bomo lahko čez tri mesece delali novega. To je neumnost. To je delo zaradi dela. Tega ne počne nihče več, razen se mi zdi, ljudje, ki smo zaposleni v državni upravi. Zato, da bomo pač imeli kaj delati, ker drugače bi bilo brez veze, če bi delali dobre in življenjske zakone. Še enkrat poudarjam in ni mi nerodno. Lahko se tudi, če želite, postavim v vlogo žrtve, ko gre za cestno-prometne predpise, ampak takšnega zakona ne bom podprl. Enako delate vi. Enako se je zgodilo pri proračunu Republike Slovenije. Z lahkoto ste zavrnili, brez da bi imeli v glavi karkoli. Na listku vam je pisalo "proti" in to je to. Meni danes ne piše nič. Ampak vam povem, da bom po svoji vesti glasoval proti. Zakon ni celosten, preveč enostaven. Hvala.
Hvala lepa. Besedo pa dajem poslancu Borutu Sajovicu. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice in kolegi. Seveda, prometna varnost je brez dvoma problematika, ki se nas dotakne vseh. So žrtve, so škode. Je izredno veliko število mrtvih, toda ti so na nek način rešeni. Posledice njihovih dejanj pa ostajajo drugim ali pa armada tistih, ki so v teh nesrečah utrpeli poškodbe na telesu in so s tem zaznamovani za celo življenje. Brez dvoma, treba je bilo storiti nekaj. Storili ste prve korake. Lahko bi rekli, na nekaterih področjih bolj posrečeno v pravo smer, na drugih manj. Vendar ti koraki drobni, pa četudi v pravo smer, niso zadostni. Danes imamo brez dvoma možnost, da ta zakon še popravimo, še nadgradimo in pa še izboljšamo. Veliko je bilo govora o kaznih za prometne prekrške, sam moram reči, da se ne strinjam s tako drastičnim povečanjem, kajti če bo nekdo od tistih, ki že tako ali tako težko živijo, za nek tak prometni prekršek dal celo mesečno plačo, mislim, da smo problem z enega mesta preložili samo na drugega. Je pa seveda začasno pa to učinkovit ukrep, ki na kratek rok daje rezultate in s tem se je mogoče strinjati. Jaz bi kot župan ene od lokalnih skupnosti predvsem razmišljal tudi o tem, ne predstavljate si, kako težko je zgraditi en pločnik, pa ne gre samo za denar, ki ga v lokalnih skupnostih z novimi zakoni, ki jih sprejemamo, še poslabšujemo, saj lokalnim skupnostim dajemo nove, nove in pa nove naloge in pa zadolžitve. Denarja s strani države pa je brez dvoma premalo. Gre tudi za birokratski postopek. Kakšne neumnosti se dogajajo, vam dam vam en primer. V lanskem letu smo imeli na eni cesti smrtno žrtev. Takoj smo se lotili zadeve, pripravili drag projekt, prevzeli stroške, zdaj na koncu se je pa zadeva ustavila. Ne boste verjeli, kje. Na državi. Ne dobimo soglasja od Slovenskih železnic, ker tam, kjer zdaj poteka državna cesta, je pred 40-imi leti potekala trasa železnice. In država sama, tista na Slovenskih železnicah, ne ve, da ima Ministrstvo za promet na isti lokaciji že 30 let državno cesto. In zdaj postopek stoji, mislim, da že tri mesece zaradi takega banalnega soglasja. Kaj je bilo potrebno naročiti cenilca, plačati odškodnino, plačati cenitev in še tako naprej? Tam, kjer gre za izboljšanje varnosti, tam bi si morale lokalne skupnosti in pa država podati roko in postopek skrajšati in pa močno poenostaviti. Strinjam se pa z vsemi ukrepi, ki gredo proti temu, da se vozimo pod vplivom alkohola, da se vozimo prehitro. Brez dvoma za take zadeve in pa za to naše agresivno obnašanje pa ni opravičila. Veliko pa bi bilo treba narediti tudi v avtošolah. Ker se eden od mojih otrok uči za mladega voznika, opravljal bo izpit, slišim te zgodbice. Nekateri si pomagajo pri izpolnjevanju testov z raznimi takimi in drugačnimi "plonk" listki in tako naprej. To izobraževanje bi bilo treba zaostriti v luči odgovornosti. Brez dvoma. Ljudje morajo res vedeti, kaj na cesti počnejo. Na cesti vsak dan srečaš tudi voznike, za katerega se vprašaš, pa to ni odvisno od spola, nismo moški in ženske tu nič različni, ko se vprašaš, ko nekdo počne take zadeve, ne veš, kako je prišel do vozniškega izpita. To pa je resen problem in sam zakon [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ne more postoriti vsega. Veliko bomo morali postoriti tudi mi, ki smo že vozniki, že za tiste, ki se šele učijo voziti ali pa smo jim sovozniki, enostavno mogoče manjše kazni, pa več odgovornosti.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aurelio Juri. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Tam, kjer ni smiselno ali ni mogoče postavljati ležeče policija, je treba locirati premične in stoječe policiste. Mislim, da je bilo danes toliko pozivov v to smer, da bo ministrstvo moralo resno vzeti v obzir tako nujo, sicer kaznovalna politika, ki jo predvidevamo s tem zakonom, ne bo učinkovala, kot si želimo. Danes bomo sprejeli sklep, da je ta zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Jaz temu sklepu ne bom nasprotoval, ampak tudi podpreti ga ne morem, ker je bilo toliko pripomb tudi s strani samih koalicijskih kolegov, da ne vem, ali res odgovarja kvalifikaciji "primerna podlaga". Je viden trud, zagotovo, da se nekaj naredi, ampak ta trud ni vseobsežen in ne gre v pravo smer. Jaz že to obžalujem, da je odgovornost urejanja cestnega prometa in varnosti v cestnem prometu prešla z Ministrstva za notranje zadeve na Ministrstvo za promet. Ampak sprejemam tudi to, če bomo nekaj naredili za to, da bomo končno, in to vidno, zmanjšali nesreče na naših cestah. Včeraj sem čakal avtobus, pa je podivjal nekdo na Slovenski cesti, ne bom pretiraval, s 120 na uro, s friziranim avtom, motorjem, šel v smeri proti Kongresnemu trgu, tam nekje obrnil, po petih minutah je divjal nazaj. V tistem času ni bilo enega policista, ni bilo nikogar, ki bi to opazil, si zapisal registrsko tablico in kakorkoli že ukrepal. Nekdo si lahko privošči divje vožnje sredi mesta pred zaprepaščenimi gledalci, pešci, ki tam opazujejo, kaj se dogaja, ampak nihče ne ukrepa. Nenazadnje, glejte, sam sem zagovornik nekih tudi bolj radikalnih potez za to, da omejimo hitrosti. Zadnjič sem se spraševal, zakaj nimamo toliko poguma, da bi v našem prostoru z davčno politiko, z davčnimi instrumenti, s stimulacijami, če hočemo, po drugi strani nagrajevali tiste voznike, ki so vgradili v svoje avtomobile blokado hitrosti. Že itak ne smemo več kot 130 na uro, ampak imamo na našem trgu avtomobile, ki gredo 250 na uro. Res je, ne moreš omejiti vožnje na 130, kajti tu je prehitevanje in tako naprej, ampak jasno je, da bi lahko - seveda si tu ne upamo drezniti v našo avtomobilsko industrijo in sicer v avtomobilsko industrijo ali v trgovino z avtomobili, ker so premočni lobiji, premočni interesi, da bi enostavno določenim kategorijam udeležencev v prometu, pa ne mislim tistih, ki imajo pravico do hitrejše vožnje, policisti, urgenca in tako naprej, onemogočili že tehnično, da bi vozili s tako hitrostjo, ki botruje incidentom. In nenazadnje, ko imamo tudi nadzor, zadnjič smo se pogovarjali o videonadzoru v naših tunelih. Danes imamo tak sistem, da ta videonadzor ni koristen in ni uporaben, da tistega, ki vozi prehitro, registrira, zazna in tudi kaznuje. Jaz pravim, naj se sistem vklopi, naj bo policija kot organ, ki lahko pri tem ukrepa, umeščena v sistem nadzora tudi v tunelih in bomo kršitelje prometa in hitrosti tudi v tunelu lahko zaznali, identificirali in jih tudi kaznovali. Tako da je vrsta teh idej bilo danes. Jaz upam, da bo ministrstvo jih še enkrat zelo pozorno, preko branja magnetograma, poskušalo upoštevati in v nadaljnji fazi morda z amandmajem koalicijskih kolegov ali z amandmaji, ki jih bo vlagala opozicija, če bo danes sklep sprejet, tudi ustrezno dopolnilo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Roberto Battelli. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Varnost v cestnem prometu, je, kot vemo, pogojena tudi s splošnim nivojem kvalitete življenja v danem okolju, v dani državi, je pogojena tudi s siceršnjo ekonomsko, socialno in pa pravno varstvo slehernega državljana. To naredi potem tudi kaznovalne politike za kredibilne in učinkovite. Toda v naslednjem obdobju je pričakovati manjši finančni pritisk na samo gradnjo avtocest in sicer infrastrukture. Pa vendar bi bilo potrebno še v tem obdobju in potem kasneje, po mojem mnenju, posvetiti mnogo več pozornosti nekaterim kvalitetam pri prometu in izgradnji in vzdrževanju cest. In tukaj mislim predvsem na kvaliteto horizontalne signalizacije, ki je po mojem mnenju v Sloveniji, ne vem zakaj, vendarle mnogo slabša kot v nekaterih drugih državah, kvaliteta bele signalizacije pa to tudi sicer signalizacija cest. Potem je tukaj še problem kvaliteta asfalta in pa problem pomanjkljive razsvetljave cest. Menim, da na teh treh področjih bi bilo možno zahtevati vzpostavitev najvišjih obstoječih standardov. O kamionih je bilo že nekaj rečenega, predvsem s strani kolege Hvauca. To dejansko postaja velik in nov problem, ker je teh kamionov pravzaprav ogromno na naših cestah glede na prejšnja obdobja. Ni redko srečati situacije, ko se trije kamioni prehitevajo istočasno, večkrat na avtocesti itn., vskočijo naenkrat na prehitevalni vozni pas in silijo druge udeležence potem v "bremzanja" in razne manevre. V pogojih slabše vidljivosti, torej dežja itn., je to še toliko bolj nevarno. In tukaj bi bilo potrebno po mojem mnenju bolje spremljati vse te prekrške, ki imajo lahko zelo resne posledice. In s tem v zvezi tudi vprašanje: Ali je smotrno dovoliti kamionom, da plačajo cestnino med ABC stezami, ko je tista steza, ki je v bistvu kombinirana, je ABC plus plačilo, dostikrat se ti, ki smo uporabniki ABC-ja, moramo zelo paziti kamionov, ki se premikajo tako ob vhodu na cestninsko postajo kot tudi potem ob izhodu iz nje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Ivan Grill. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Nedvomno je, da imamo v Sloveniji veliko število smrtnih žrtev na naših cestah, veliko število težko poškodovanih in vsi skupaj moramo narediti največ, da se to število zniža na minimum. Veliko smo danes poslušali o razlogih in nič ne bo narobe, če še enkrat ponovim, da je tukaj ključni razlog prav gotovo prevelika hitrost, vinjenost voznikov, mladostna razigranost, vsi ostali razlogi pa verjetno niso tako ključni pri tako hudih prometnih nesrečah. Kako pa lahko tukaj skušamo kot družba, kot tisti, ki na te stvari lahko tudi odločamo, prispevati, da bi te stvari omejili oziroma znižali na minimalno raven? Kratkoročno je to prav gotovo sprememba zakonodaje. In to je danes pred nami. Na dolgi rok je pa to lahko samo vzgoja, in to vzgoja od mladih nog oziroma od naših najmlajših že v vrtcu in vse naprej, dokler smo v fazi učenja, pa nenazadnje tudi izkušeni vozniki z dolgo tradicijo je prav, da bi si vsake toliko časa osvežili znanje iz prometnih predpisov ali pa tudi o novostih, ki smo jim na tem področju tudi priča. Nenazadnje mislim, da vsak starš, vsak izmed nas, ki vozi svoje otroke, mora biti zgled svojim otrokom pri vožnji, pri spoštovanju prometnih predpisov, pri reakcijah, ki se dogajajo v cestnoprometnem režimu. In otrok je tisti, ki svojega starša kot svojega vzornika gleda in verjetno tudi sledi tem reakcijam. Pomeni, da če bo vsak starš na tem področju skušal na otroke vplivati, bo s tem naredil več kot vse drugo. Cestna infrastruktura, ki je vsak dan boljša tudi v Sloveniji, sicer lahko prispeva k večji varnosti, vendar vidimo, da na avtocestah imamo veliko smrtnih nesreč, ki jim botruje predvsem hitra oziroma prehitra vožnja. In zdaj konkretno, če se dotaknem tega zakona. V tem zakonu sam ocenjujem, da je preko 95% resnično zelo, zelo dobrih rešitev, ki jih v celoti podpiram in verjamem, da bomo lahko z nekimi amandmaji še tudi na tem področju stvari skušali izboljšati predvsem na podlagi številnih dobrih predlogov, sugestij, kritik, ki so bile skozi današnjo razpravo. So pa tukaj globe tudi stvar, ki mene nekoliko spravljajo v dilemo, saj sam ocenjujem, da denarne globe oziroma globe v obliki tako visokih zneskov ne morejo vsaj na dolgi rok prispevati k trajnemu zavedanju nevarnosti v našem cestnem prometu in pa seveda tudi vpliva vseh nas, da bomo predvsem na tistih področjih, ki so najbolj nevarna oziroma največ prispevajo k prometnim nesrečam, da bomo tukaj te stvari tudi upoštevali. Zato bi tukaj apeliral tako na predlagatelja kot tudi na vse ostale, da skušamo predvsem na področju glob iskati rešitve, ki bodo imele na vse nas več [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]vzgojnega učinka, kar pomeni, da bo ne samo tista denarna globa, ki sicer ima kratkotrajni učinek, ampak na nas mora to delovati vzgojno, da nam pride v podzavest, da se bomo zavedali, da je vsaka takšna huda kršitev potencialna nevarnost za najhujše nesreče. In če bomo dosegli to s temi spremembami, mislim, da bomo imeli odličen zakon, ki bo prispeval k zmanjšanju težkih prometnih nesreč. Bo pa zagotovo [[....]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]treba na dolgi rok iskati rešitve v vzgoji, v vrtcih, osnovnih šolah, srednjih šolah in kot sem že omenil, vsak starš mora biti prvi med prvimi za vzgojo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Milenko Ziherl. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsekakor podpiram in pozdravljam vsakršne ukrepe, ki vodijo k večji prometni varnosti, saj je situacija na naših cestah zaskrbljujoča. Zato pozdravljam vse, današnje razprave, ki so šle v to smer. Vendar se je marsikatera tudi oddaljila v iskanju nekih lokalnih interesov. Tako smo slišali, da bi bilo treba znižati cestnine, ker nekdo vozi otroke v šolo. Kolikor vem, imajo osnovnošolski otroci zagarantiran prevoz oziroma me zanima, kdo ima tako daleč šolo, da se mu splača zapeljati na avtocesto. Potem je bila dobra pobuda o obnovitvenih tečajih za cestnoprometne predpise. Še nedavno nazaj je bilo na mrežju možno dobiti teste in jih tudi izpolniti. Iz svoje izkušnje vam povem, da so zelo koristni, kajti sam osebno nisem bil najbolj zadovoljen po tem, ko sem te teste izpolnil. V teh letih, od kar sem naredil vozniški izpit, pa do danes, se je marsikaj spremenilo, in so zelo koristni. Upam, da so ti testi še vedno na razpolago in jih toplo priporočam. Predvsem je bilo veliko govora o visokih kaznih. Tudi sam se delno strinjam s tem, vendar bi morala biti lestvica zelo progresivna. Tako imenovani povratniki ali stari znanci policije, verjetno do njih ne bi smeli imeti nikakršnega usmiljenja. Predvsem pa bi se moralo obnoviti status pogojne kazni, torej nekdo, ki naredi prvi prekršek ali ni znan prekrškar, da se mu reče, da dobi kazen morda 50, 100 evrov in 500 evrov na dve leti pogojno. In bi ti dve leti pogojno malo razmišljal, kako vozi. Veliko je bilo govora o opremi. Včasih smo sami brez potrebe komplicirali. V kratkem času ministrovanja našega kolega Pavlihe smo brez potrebe menjali prvo pomoč in proizvajalca A, s proizvajalcem B. Tisto, ki sem jo "ven vrgel", je še vedno zdaj uporabna v gospodinjstvu, edino hansaplast je v teh petih letih izgubil nekaj na kakovosti. Ravno tako je bilo s trikotnikom. Zelo poudarjam pomen sanacije črnih točk. Mnogi odseki ceste so črne točke, ker jih je čas povozil. In sama radarska kontrola tega ne bo rešila. Radar deluje na zelo preglednem delu cestišča, drugače te ne more zaznati, torej na nekem nepreglednem delu se hitrosti ne da meriti oziroma je zelo oteženo ali so pa rezultati sporni. Pozdraviti je treba tudi pobudo, da bi tiste trmaste prekrškarje in povzročitelje težjih prometnih nesreč soočili s posledicami bodisi v obliki javnih del ali obveznega preživetja dneva ali dveh na področju rehabilitacije invalidov oziroma ponesrečencev. Javni transport bo treba urediti iz več razlogov. Predvsem zakonodaja, ki prihaja v zvezi s klimatskimi spremembami, obnovljivimi viri energije in tako naprej, bo vsekakor dala poudarek javnemu transportu, ki ga je treba izboljšati, ker je varnejši. Na koncu bi pa še rekel, da me včasih malo zaskrbi za svoje kolege, in to upravičeno, kajti dogodile so se jim že prometne nesreče in mislim, da bi morali tudi poiskati neke skrite rezerve v lastnih vrstah. Kajti včasih vidim, zlasti če je seja pozno v večer, da so nekateri nenavadno, bi rekel, nenaravno veseli.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Tomaž Štebe. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni! Oglasil sem se zato, da tudi sam morda prispevam v ustvarjalnem smislu kaj k tej splošni razpravi o varnosti v cestnem prometu, morda bolj s tehničnega vidika in vidika tega, kar so nekateri omenjali. Pri nas ni prave tradicije kulture, spoštovanja predpisov in zavedanja o tem, da bi morala v večini primerov kršitvi slediti tudi ustrezna kazen. In te kazni bi potem lahko bile bistveno nižje. Pri nas vsak kalkulira, če smo čisto pošteni, kolikokrat mi je uspelo narediti prekršek in ne plačati, Gorenj'c bi rekel, kolikokrat sem prihranil. Pri nas se pač dogaja, da je to, da plačaš za prekršek in da si ujet pri prekršku in ti je to dokazano, bolj izjema kot neko bolj verjetno pravilo. Tako pravzaprav odklanjam vse te demagogije v smislu mesečnih plač in visokih kazni. Bolj bistveno je, da se vsi tega zavedamo, da je velika verjetnost, da boš plačal kazen, če boš naredil prekršek. In sedaj je samo vprašanje, kako priti do tega, da se bomo vsi zavedali, da je pri storjenem prekršku ta verjetnost zelo velika in te to pravzaprav odvrne od tega, da kršiš predpise. Mislim, da bi v tehničnem smislu morali vse te radarje in opozorila, ki pišejo "Vi vozite..." in hvala lepa za to, da mi poveste, koliko vozim, da je to treba spremeniti na način, da bi bili ti radarji mobilni, da ga lahko postavite na katerokoli mesto, da v tej škatli je radar ali ni radarje, ampak da se kršitev ugotovi z izmerjeno hitrostjo in posnetkom, na katerem je vozilo z registrsko številko. Tako kršitelj dobi brezplačen posnetek na dom in ne brezplačne kazni. Če je ta verjetnost, da si ujet na avtocesti, na državni cesti in lokalni cesti, zelo velika, bo tudi zelo velika verjetnost, da bodo ljudje nehali delati prekrške glede prekomernih hitrosti. Če je lokalna cesta, gre tak izplen v občinski proračun, če je državna cesta gre za državne ceste, če je avtocesta gre Darsu. Poleg tega bi morali vse take kršitve pravzaprav že v tem predpisu imeti, se pravi pravnoformalno veljavnost za to, da to kršitev sankcionirate. Seveda vsak kršitelj ima pravico do sodnega varstva. Pri tovornjakih in tudi v bodočih sistemih spremljanja vozil s satelitskim lociranjem pa morate že sedaj uvesti v sistem za tovornjake najmanj to, da sistem ugotovi vsako kršitev hitrosti in vsako vožnjo, ki ni dovoljena v smislu prehitevanja, v smislu vožnje po cestah, kjer je za tovornjake prepovedana vožnja, v takih ali drugačnih časih. In tovornjaki pravzaprav v novem sistemu cestninjenja in plačevanja stroškov, ekoloških taks itn., ne bi več plačevali letnih prispevkov, ampak bi plačevali samo stroške uporabe in cestnino uporabe cest kot takih. Ta sistem bi bil pri tovornih vozilih in pri tistih vozilih, za katerimi so pravne osebe, zelo učinkovit in praktično za to ne rabite nobenih človeških sil, zagotavljanje in administriranje teh kazni. Poleg tega pa se kot župan zavedam tega, da recimo po občinskih lokalnih cestah, kjer je omejitev 30 itn., zakaj ni v predpisu dovoljeno, da je lahko samo en znak na glavnih točkah območja, ne pa, da mora biti ta znak na vsakem "usranem" križišču. To samo povečuje število prometnih znakov in dekoncentracijo [[...]] [[izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa kolegice in kolegi! Celotna današnja razprava, za katero ocenjujem skupaj s svojimi kolegi, da je bila koristna, je pokazala, da mi z zakonom, s spremembo zakona, o katerem govorimo, gasimo z navadnim gasilskim aparatom požar, za katerega bi bilo potrebo najmanj oddelek gasilcev. Za primerjavo bom povedal, da je podprvak formule 1 v Angliji včeraj vozil 200 na uro in je bil kaznovan, ampak samo za primerjavo povem, s 600 evrov. Za primerjavo kazni, ki jih imamo mi za 30 km prekoračitve. Ampak pustimo. Gre za to, da so kazni, in to moramo priznati, že zdaj zelo visoke. Spomnite se ob uvedbi, spremembi zakona, kaj se je zgodilo. Tri mesece so bili rezultati pozitivni. Po treh mesecih so se rezultati do danes dosti poslabšali. In na žalost bo temu tako tudi naprej. Dokaz, da samo z represijo ne naredimo ničesar. Drugič, naj vas spomnim, da smo imeli zavod za preventivo in vzgojo v cestnem prometu, državno republiško ustanovo, za katero menim, naj bi jo ravna ta vlada ukinila. Vprašam se, zakaj. Dovolite mi nekaj nasvetov. Po svetu in po Evropi se že uvaja kot obvezno pri opravljanju izpita opravljanje šole varne vožnje. Mi imamo uradno ustanovo v Sloveniji, ki to že opravlja. Jaz sem ga opravil in sem ga plačal iz svojega žepa. Pa nič hudega, pa mi ni žal. In oba sinova sem poslal na to šolo. Nasvet, uvedite v zakon obvezno šolo varne vožnje. 100 krat, 7 let, bil sem prvi, ki sem dal pobudo, da spravimo te tovornjake v Sloveniji na železnice. Sam se vozim približno 30 let iz Trbovelj po vseh cestah. Obup, jaz vam povem, obup, živ obup. Jaz jih štejem, živ obup je na trojanski cesti. Oprostite, mi nimamo več avtoceste, mi imamo dvopasovno cesto, katere en pas je absolutno namenjen samo tovornjakom, absolutno govorim, nemogoče. Jaz moram 7 km peljati po prehitevalnem pasu, zato da normalno pridem v neko kolono osebnih vozil. To je živ obup. Ti so glavni povzročitelji nesreč, verjemite mi. Predlog je bil že dan, narediti spisek vseh tistih, ki so pod vplivom, govorim zdaj, začenjam z metadonom. Jaz osebno vidim, kako metadonci pridejo v bolnico, dobijo svojo dozo, se usedejo v avto in odpeljejo. Tako, kot je kolega rekel, da malo škripa. Takšni ljudje ne bi smeli voziti, dokler se ne vzpostavi normalno stanje in neodvisnost od mamil. Naslednji korak. Poglejmo in bodimo realni. Naša družba je zelo potrošniška in bogata. To moramo priznati. Poglejmo razmerje med razvojem tehnike, med številom vozil in kvaliteto teh vozil in stanjem cest. Tukaj ni nobene preme sorazmernosti. Ceste so primerne za število avtomobilov, ki je že danes, število že danes bi moralo biti minus vsaj 100 tisoč avtomobilov. Mi jih imamo pa plus 200 tisoč. Vsak član družine ima svoj avto. In ne nazadnje se strinjam s kolegi, označevanje črnih točk z eno tablo, bi bilo koristno opozorilo. Naštel sem nekaj nasvetov, da ne boste rekli, da samo kritiziramo. In predlagam, res bi bilo pametno v zakonu, kakršen je zdajle, na silo, na vrat na nos, restriktivo umakniti in narediti korekten, pameten zakon, s preventivo, vzgojo, obvezno šolo varne vožnje in redom pri opravljanju vozniških izpitov. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Z vašo razpravo smo zaključili tudi celotno splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes čez pol ure, to je ob 16.00. Do takrat prekinjam sejo.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo s prej prekinjeno sejo. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogu odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svojih glasovalnih naprav. Ne vidim pritožbe o delu oziroma zoper delo glasovalne naprave, kar pomeni, da lahko glasovanja začnemo opravljati. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti Slovenskih železarn v zvezi s programom prestrukturiranja, po skrajšanem postopku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti slovenskih železarn v zvezi s programom prestrukturiranja ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Prosim za prijavo v imenu poslanskih skupin. Obrazložitve glasu, izvolite. Poslanec Srečko Prijatelj, v imenu Slovenske nacionalne stranke, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Več kot razlog je, da v bistvu ne sprejmemo tega stališča, ki nam je nekako vsiljen. Pravite, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Je primeren, če vzamemo v obzir dejstvo, da je bilo oškodovanih 5 844 delničarjev. Poglejte, naravnost v oči bode dejstvo, da je predsednica Komisije za nadzor prodaje gospa Marija Zagožen. Ne bom razlagal kje, komu pripada ta gospa, kje je vpisana, v kateri stranki in tako naprej. Naravnost bode v oči tudi to, da ne moremo spregledati goljufije, ki je narejena kar v belem dnevu. Niti toliko sramu ni več v posameznikih, da bi to vsaj delno prikrili. Jaz ne verjamem, da je to sprejemljivo dejstvo za tiste, ki nas v bistvu spremljajo in gledajo. Odločitev je na vas, da ravnate pravilno. Krivico bo treba popraviti, če ne danes, pa jutri s kakšno komisijo, ki bo raziskovala dejansko to krajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Bojan Kontič, v imenu poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa. Iz predloga sprememb zakona je razvidno, da predlagatelji prihajamo iz vrst Socialnih demokratov, prvopodpisana pod ta zakon je namreč kolegica Darja Lavtižar Bebler. Glede na razvoj dogodkov v preteklih dneh, vključno z včerajšnjim odgovorom predsednika Vlade na poslansko vprašanje, mi še vedno menimo, da bi to zadevo bilo potrebno preiskati oziroma ustanoviti preiskovalno komisijo, pa ji žal zvezde v tem trenutku niso najbolj naklonjene. Zato je še toliko bolj pomembno, da danes zavrnemo predlog matičnega delovnega telesa, ki govori o tem, da je predlog zakona neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Koalicija ne soglaša s tem, da bi se ta zakon sprejel, zato tudi takšen sklep matičnega delovnega telesa. Edini pomislek, ki kolikor toliko pije vodo, je ta, da v ponedeljek tistega osnovnega zakona, ki je govoril o spremembi zakona o privatizaciji slovenskih železarn, niste potrdili oziroma ste potrdili sklep matičnega delovnega telesa, da je neprimeren. Z njim smo želeli odpraviti krivice zaposlenim, bivšim zaposlenim, upokojencem, vsem tistim, ki so svoj del plač vlagali v železarne, zato da so jih usposobili tako daleč, da jih je država zdaj pod ceno lahko, kot pravi, uspešno prodala najboljšemu ponudniku, pri tem pa oškodovala male delničarje, čeprav jim je zagotovila znotraj zakona oziroma znotraj pogajanj in verjetno tudi znotraj pogodbe, da lahko odkupijo delež po 190 evrov za delnico. Mi pa smo tem istim ljudem leta 2001 določili nominalno vrednost za delnico 100 tisoč tolarjev. Torej je razlika več kot očitna. To seveda pomeni, da bi tudi mali delničarji naredili slab posel, kot ga je storila Vlada, torej prodali svoj delež po ceni, kot jo je izpogajala Vlada. Ta zakon, ki bi lahko bil sprejet, seveda če bi bilo razumevanje, bi odpravil tisto krivico oziroma to, na kar nas opozarjajo zaposleni, bivši zaposleni, upokojenci znotraj Slovenske industrije jekla. Mi bomo torej nasprotovali predlogu matičnega delovnega telesa in ne bomo glasovali za to, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Odpiram postopek za prijave obrazložitev glasu v svojem imenu. Izvolite. Besedo ima poslanec Zvonko Černač.
Hvala. Res je, problemi so nastali v 2001, in to ste predlagatelji zdaj sami potrdili, ker ste rekli, da ste v letu 2001 določili ceno teh certifikatov na 100 tisoč tolarjev. In dejansko je takrat ta problem nastal, in kot sem povedal že prej, ga v današnjih časih žal ne moremo rešiti. Takrat je bila cena določena administrativno, z zakonom, in to v trenutku, ko je bila Slovenska industrija jekla v težkih razmerah. Se pravi, da je bila ta cena dejansko prenapihnjena. Ceno, ki je bila določena sedaj, je določil trg - osem interesentov, tri oddane ponudbe, izbrana najvišja. To so dejstva. Jaz razumem, da se nekateri čutijo oškodovane, vendar ne vsi, kajti dve družbi pooblaščenki sta ponudbo sprejeli, samo ena je ni sprejela. In ta očitno čaka na to, da se bo ta ugoden trend še nadaljeval in bo ta delež vreden več. Da prodaja ni bila transparentna in da ni bila izvedena v skladu s tem, kar je sprejel ta Državni zbor, tega ne moremo trditi. V preteklosti smo bili vsi oškodovani, ki smo vlagali v pide, kjer na certifikatu pisalo 100 tisoč tolarjev, in smo potem ven dobili 5, 10, 8 tisoč tolarjev. Vsi smo bili oškodovani, vendar tega ne moremo več popraviti. Ne moremo. Žal! In enako je tudi s tem primerom. Preiskovalna komisija, ki naj bi se s tem ukvarjala. Upam, da ne na podlagi tega, kar ste večkrat trdili, ko ste napačno prebrali notico [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]spletne strani kupca, kjer ste prebrali samo prvi stavek, da je slovenska Vlada 55,35% delež prodala za preko 300 milijonov, in niste brali naprej, da je bila od tega kupnina 105 milijonov evrov in da se je kupec obvezal, da bo preko 250 milijonov vložil v Slovensko industrijo jekla v nadaljnji razvoj. Če je to temelj za preiskovalno komisijo, potem oprostite, je to zelo slab in neresen temelj. Tako kot tiste govorice, ki so bile [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]s strani predlagateljice, gospe Beblerjeve, rečene, o zemljiščih na Jesenicah, ki naj bi bile last ruskega kupca. Zemljiška knjiga je javna. Takšnih lastništev ni, so še vedno v slovenski lasti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Z zdravo pametjo ni mogoče razumeti dejstva, da ta parlament zavrača takšen predlog zakona, s katerim bi bilo mogoče odškodovati male delničarje, ki so bili nesporno oškodovani v tem postopku prodaje Slovenske industrije jekla ruskemu kupcu. Vsakomur je jasno, četudi ni sicer ekspert, kaj šele ekspert, tako kot gospod Černač, za tovrstne stvari, da je bila Slovenska industrija jekla prodana pod ceno ruskemu kupcu. Prodana je bila pod ceno ruskemu kupcu takrat, ko se je vedelo, da je železarska industrija in trženje jekla v konjunkturni poziciji v svetovnih razmerah. In zato je nesprejemljivo takšno ignorantsko obnašanje do teh malih delničarjev, ki so bili nesporno oškodovani. Ali se sploh zavedamo o komu govorimo? Govorimo o 14.000 ljudeh ali še več, ki so leta in leta delali v železarnah na Jesenicah, na Ravnah in tako naprej, ki so se odrekali višjim plačam, ki so jim sicer po kolektivni pogodbi pripadale, da bi lahko prispevali k sanaciji slovenskih železarn. In potem so bili njihovi deleži prodani po takšni ceni. Če gospod Černač govori, kaj dejansko 105 milijonov evrov pomeni, kaj pa pomeni 300 milijonov evrov. Kupnina je kupnina. In na spletni strani ruskega kupca je bilo jasno zapisano, da je on kupil slovensko industrijo jekla, teh 55% deleža za 300 milijonov evrov. Naši govorijo, da so to kupili za 105 milijonov. Kje je razlika, če je vse tako jasno, če je vse tako transparentno? Potem logično dajmo [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[..]]
Hvala lepa. In besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. Slovenski narod so nategovali od leta 1992 dalje in ga kradli tam, kjer se je dalo in kjer se ni dalo. Človek bi pričakoval, da se bo ta lopovščina nehala leta 2004, pa smo bili hudičevo razočarani, kajti še vedno se krade slovenskemu narodu in še vedno se tlači v lastne žepe. Dejstvo je, da je šlo v tem primeru za en svinjski posel, pri katerem je nekdo krasno zaslužil in si nabasal žepe do vrha. Tista kupnina, če rečemo samo 100 milijonov evrov, bo poplačana v dveh ali treh letih zgolj z dobičkom. Slovenske banke so kreditirale krasen nakup ruskemu kupcu, ki je založil še ne kupljene delnice, da bo odplačeval kredit. Kaj takšnega je možno samo v Sloveniji. Žal je to zakonodajo pripravila prejšnja vlada, tista od leta 1992 do leta 2004, pa vendar smo pričakovali, da bo leta 2004 nekdo udaril s pestjo po mizi in tiste, ki so si na ta način basali žepe, zaprl za dolgo časa. Ne. Kaj se je zgodilo? Dogaja se isto še naprej. Ja, pa koliko časa bo naš slovenski "butasti folk" trpel vse skupaj? Koliko časa še? In do kdaj ga boste še molzli, do kdaj mislite ta ubogi narod lupiti do kože ali kaj, porkafiks? Skrajni čas, da bodo volitve in skrajni čas, da se bo kaj spremenilo in takrat upam, da bodo tako pametni, da bodo dali glasove tistemu pravemu, ki bo res te tajkune, prejšnje in zdajšnje, postavil pred obličje pravice. Hvala.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Še kdo razen kolega Cvikla? Glede na to, da je več poslancev izrazilo željo po obrazložitvi glasu, odpiran ponoven postopek. Prosim za prijavo. Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa spoštovani predsedujoči. Lepo je reči, zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in s tem je rešena zadeva za vas, ki vladate. Zakaj pa smo mi tukaj, če ne zaradi tega, da zakon naredimo sprejemljiv, da bo v okviru zakonitosti uporaben in da bo zagovarjal interese in pravice državljank in državljanov. Še enkrat poudarjam. 5844 ljudi boste okradli, vzeli jim boste znaten del denarja, ki so ga vlagali v to podjetje, ko so se odrekali osebnim dohodkom. Slovensko gospodarstvo je še prej saniralo to panogo z izrednim financiranjem iz državnega proračuna. Na to pozabljamo. In tako sanirana podjetja, jaz vam lahko povem, da je ista zgodba bila pri Splošni plovbi, 75 milijonov dolarjev smo dali iz proračuna v to podjetje, da smo ga prodali tujcu, Nemcu, ki je za en mesec posodil kupnino, kasneje pa to kupnino dvignil, lastništvo pa mu je ostalo. In isto zgodbo smo naredili pri Mercatorju, isto zgodbo sedaj delate pri Slovenski industriji jekla in to kar lepo po istem "muštru" naprej. Najprej saniramo, potem pa prodamo. To delate. Nič vas ni več sram. Jaz ne vem, kje je morala. "Usred belog dana", bi se temu reklo. Jaz pravim, dobro, da je manj kot 300 dni do volitev. Edino to je dobro.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Sam bom predlog zakona podprl. Se pravi, bom proti sklepu matičnega delovnega telesa. Ampak ne zato, ker bi zakon bil izredno dober. Zakon je pomanjkljiv. Ampak vsaj razgovor o tem zakonu, o tej privatizaciji, nam boste dovolili s tem, če ta zakon ostane v proceduri. Prejšnja vlada je marsikaj privatizirala, na takšen in drugačen način. Tudi na način, ki ni bil transparenten, pa smo imeli preiskovalne komisije in še kaj na ta račun. Ampak je to naredila na strokovno netransparenten način, s stilom. Ko ste prevzeli mandat, ste to naredili na silo, brez stila in še nestrokovno povrh. Kdorkoli bo tu trdil, da ni šlo za neko politično igro pri tej prvi privatizaciji te vlade, bo lagal. Predsednica nadzornega sveta je bila takrat, ko se je ta zgodba prodajala, Marija Zagožen. Ona se je odločila, katera cena je, pa vsi vemo, da je bila Slovenska industrija jekla prodana pod ceno, primerna. Vsi govorite o zaščiti malih delničarjev. Jutri se bomo borili proti tajkunom. V Slovenski nacionalni stranki smo za jutri pripravili amandma, ki bo zaščitil male delničarje, pa bom videl jutri že na odboru, ali ga boste podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Milenko Ziherl. Izvolite.
Hvala za besedo. Tudi sam menim, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo iz več razlogov. Morda glede izpisa malih delničarjev. Niso edini mali delničarji, ki so bili na trgu iztisnjeni in oškodovani. Podobne pojave zasledimo tudi pri drugih podjetjih. Konkretno, ni še tako daleč nazaj, ko je v našem domačem podjetju Termo prišlo do tega, pa morda še v kakšnem drugem. Meni se predvsem zdi odločilno, da se je v tistih najbolj kriznih časih za to branžo industrije našel kupec, ki je zelo resen kupec, ki ni samo pobral tržnih kapacitet in tovarne zaprl, ampak celo vlaga v nove razvojne programe in v bistvu železarne delajo s polno kapaciteto, dosegajo plane, razvoj in napredek. In še to, ena od železarn je na Gorenjskem, na Jesenicah, tam pač nekaj ljudi poznam in pravijo, da so ruski lastniki zelo strogi lastniki, ki privijajo vodstvo oziroma ki se zelo zavzemajo, da so vsi plani, glede kakovosti, kapacitet in tržnega deleža, cen, izpolnjeni. Najprej bi bilo treba vprašati tiste, ki so v branži, ki so v stroki, kaj mislijo o tem, ker mislim, da so generalno zadovoljni. Celo odpirajo se nova delovna mesta. Slišal sem celo, da na Jesenicah potrebujejo 500 kovinarjev, pa jih ne najdejo. Nova situacija je le prinesla nek razvoj, zato ne vidim razloga, da bi ta zakon podprl. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Milan Cvikl. Izvolite.
Lep dober dan vsem! Obžalujem, da ne zmorete sprejeti kot pozitivnega zakona, ki bi vsaj malo popravil krivice, ki so bile storjene malim delničarjem zaradi slabe, napačne, neustrezne privatizacije Slovenskih železarn. Jaz vas ne razumem, jaz sem mislim, da bi v vašem interesu moralo biti, da se to čim prej razčisti in mi smo napovedali parlamentarno preiskovalno komisijo, ker to, kar je včeraj rekel predsednik Vlade, drži. Pripravljen je dati vse dokumente na voljo, vendar teh dokumentov na voljo ne moremo v Državnem zboru obravnavati drugače kot v obliki parlamentarne preiskovalne komisije, če hočemo ugotavljati to, kar je tukaj temelj. To pa je politična odgovornost tistih, ki so, zavedajoč se, da je konjunktura na svetovnem trgu, zavedajoč se, da smo investirali 500 milijonov evrov v ohranitev delovnih mest v slovenskih železarnah, podarili 400 milijonov evrov vrednosti kupcu, tako rekoč prvemu kupcu, ki je prišel mimo. Ko sem prebral prvič na spletni strani tega Koksa informacijo o tem, moram povedati, da se je tekst glasil drugače, plačali smo 300 milijonov evrov. In jaz verjamem, da je zelo težko zdaj dokazovati, ker zdaj tukaj nekaj drugega piše, kam je šla razlika. Zato verjamem, da je velika zmeda in razmišljanje, kako bo kdo kam kaj prekril. Zato, gospodje, ne se braniti parlamentarnih preiskovalnih komisij, ne se braniti zakonov, ki želijo zaščititi in odkriti v polni meri informacijo, zakaj smo naredili tako slabo kupčijo. Mislim, da je to v interesu vseh državljanov in državljank Republike Slovenije, zato bom najprej glasoval proti predlogu matičnega delovnega telesa, v nadaljevanju pa menim, da je potrebno obravnavati napačne privatizacije Janševega obdobja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Srečko Hvauc. Izvolite.
Hvala lepa. Lahko se prepiramo še ne vem kako dolgo o tem, kaj je kupnina, kaj ni kupnina. Dejstvo je, da je podjetje Koks, se pravi tisto podjetje, ki je bilo izbrano na javnem razpisu med osmimi ponudniki in ki je ponudilo najboljšo ponudbo, da je to podjetje plačalo skupno več kot 350 milijonov oziroma več kot 300 milijonov evrov. In to jasno piše na tisti internetni strani, ki jo nekateri očitno ne znate prebrati, ker je v nekem drugem jeziku. Točno tako piše, 105 milijonov je direktne kupnine, plus tisto, kar je več, je pa vlaganje v to podjetje. Drugo, kar se pa tiče teh malih delničarjev. Ti mali delničarji so dobili certifikate v letu 2001 namesto izplačanih plač. In osnovni problem je, zakaj niso dobili plačanih plač. Zakaj so to dobili v certifikatih? To bi se morali vprašati leta 2001. Drugo, kar je, je pa to, na kakšen način je bila ta cena določena. Administrativno. Nekdo si je pač izmislil, da je ta cena 100 tisoč tolarjev oziroma 460 evrov, in s temi podatki sedaj nekateri tukaj operirate. Trg pa je [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]pokazal, koliko je vredna ta delnica. Delnica je vredna toliko, kolikor je nekdo pripravljen plačati za njo. V tem primeru se je na podlagi razpisa ugotovilo, da je tržna vrednost delnice pač nekoliko drugačna. Jaz ne vem, zakaj moramo te stvari 100-krat ponoviti. Ampak dejansko očitno nekateri teh stvari nočete razumeti, ampak dejstva so pač takšna. Jaz tega zakona ne bom podprl [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in bom glasoval za sklep matičnega delovnega telesa.
Hvala lepa. Besedo ima poslance Ljubo Germič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi. Seveda sam bom glasoval proti predlogu sklepa matičnega delovnega telesa o tem, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Sam čutim odgovornost do tega, da slovenski javnosti, predvsem pa ljudem, ki so soustvarjali premoženje tega podjetja, ki so gradili to podjetje skozi svojo zgodovino in zgodovino tega podjetja, da se jim seveda zagotovijo jasni podatki, jasne informacije, zakaj je prišlo do razlike v vrednosti delnic glede na ocenjeno vrednost in glede na vrednost, ki je danes na trgu. Ne gre tako enostavno pristati na dejstvo, da trg regulira stvari in da potem delavci, tisti, ki so soustvarjali določena podjetja, lahko za visoke tržne vrednosti vrednostnih papirjev določenega podjetja danes recimo dobijo za tiste vrednostne papirje, ki pa pripadajo njim, pa bistveno manj, kot bi lahko dobili. Mislim, da to ni osamljen primer v Sloveniji, da je teh primerov še nekaj, in da je veliko bogatenja na račun tistih, ki so se dolga leta odpovedovali temu, da je lahko nekdo zdaj prišel po enostavnejši poti do bistveno večjega premoženja. Jaz sem prepričan, da v tej hiši je potrebno govoriti o teh vprašanjih, da je treba slovenski javnosti od primera do primera razbliniti vse dvome o tem, ali je transparentno, netransparentno, ali so določena ozadja pri prodaji takšnih podjetjih. Gre za zaupanje ljudi v to inštitucijo. Sam [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]sem prepričan, da lahko razprava o takšnem zakonu odgovori o tem, o čemer govori predsednik Vlade, o tem, da so ob prodaji tega podjetja sledili še drugim interesom, drugim ciljem. In če je temu tako, sem prepričan, da je korektno edino to, da v tej hiši spregovorimo o tem in slovenski javnosti odgovorimo, za katere interese je šlo pri tem. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Glede na željo po dodatni obrazložitvi glasu, odpiram ponoven krog za prijavo. Besedo ima poslanec Martin Mikolič.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Ali niste bili včeraj tukaj v Državnem zboru, ko je kolega Lahovnik postavil poslansko vprašanje premieru glede teh zadev? Na koncu se je celo zgodilo, kar se zelo redko zgodi, da spoštovani poslanec niti ni podal predloga za odgovor predsednika Vlade, da bi se odprla razprava glede te točke oziroma glede te problematike. Tudi to se ni včeraj zgodilo. Predsednik Vlade vam je pa jasno povedal, da ima Vlada vso dokumentacijo glede prodaje, in da jo lahko vidite. Vsaj jaz sem tako razumel. Če ste vi drugače razumeli, potem verjetno je nekaj narobe. Predsednik Vlade je včeraj jasno povedal, vsa dokumentacija vam je, tisti, ki dvomite glede prodaje, na razpolago in vam tudi bo. In bi bil čas, da glede tega zaključimo. Dokumentacija vam bo pa na vpogled, tako je predsednik Vlade gospod Janez Janša včeraj povedal. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da smo kar nekako v nekih resnih problemih. Najprej je bilo potrebno delavcem veliko odpovedovanja. Ko je tega odpovedovanja zmanjkalo, je bilo potrebno veliko saniranja in ko smo še to sanirali, potem, ne vem, kaj bi počeli. Skratka, veliko težav je iz tega obdobja, zgodovine o kateri govorite, veliko težav je tudi iz obdobja predhodnih vlad, iz Ropovega obdobja in to so vse nedokončane zgodbe od takrat. Dejstvo je, da je bila ta Slovenska industrija jekla prodana na javnem razpisu, da je bila prodana najboljšemu ponudniku in samo lahko ugotovimo, da je človek lahko samo "glup ali gluh", da tega ne razume. To je bilo tudi rečeno na eni izmed javnih kontaktnih oddaj in tam je eden od tistih, ki vedno vse ve, lahko potem sedel celo oddajo do konca sedel prav tiho. Dejstvo pa je, da so rezultati, ki jih ta Slovenska industrija jekla sedaj dosega, rezultati več učinkov: najprej na eni strani delovanja trga, na drugi strani, predpostavljam, tudi rezultat investicij, ki so bile v tem času narejene, in ne nazadnje tudi, verjetno, delno ali pa v velikem delu tudi rezultat sinergij, ki so nastale zaradi novega lastnika in tudi trgov in obsegov, ki jih je ta v ta posel pripeljal. Tako enostavno, avtomatsko rezultati, dobički ne nastanejo, kot poskušate to nekateri tu dopovedati. In dejansko smo lahko samo veseli, da je po tem obdobju, ko je do te prodaje prišlo, prišlo do tako povečanih rezultatov. In verjetno tudi v še kakšnem drugem projektu, ki je bil prodan v tem času, se verjetno dogajajo podobne stvari. Mislim, da so te kritike, ki jih govorite, popolnoma neupravičene.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Borut Sajovic.
Hvala lepa, predsedujoči. Glasoval bom proti sklepu matičnega delovnega telesa, kajti če imamo nek problem, potem ga je treba razrešiti. Priložnost izgubljena, ne vrne se nobena. Ugotovili smo, da smo prepoceni nastavili tudi Novo Kreditno banko Maribor, jasno nam je to tudi pri Slovenski industriji jekla. Meni je všeč, da ta industrija še vedno zaposluje in da dela. To je ena plat medalje. Druga pa je, takrat kadar se odločamo za prodajo državnega premoženja, je treba izbrati primeren trenutek in kar se tiče jeklarske industrije, ve se, kakšna konjuktura vlada svetovnem trgu, da cene rastejo in takrat se kokoši, ki nese zlato jajce, ne prodaja. Mislim, da moramo vsi skupaj, predvsem pa tisti, ki jim je to služba in strokovna usposobljenost, še previdneje izbirati trenutke, kdaj bomo prodali državno premoženje. Očitno v časih, ko nam gospodarska rast skokovito raste, ko je sama blaginja in pa blagostanje, takrat se ni potrebno prodajati. To so časi, v katerih je treba kaj prihraniti. Če pa vemo, da vsi tisti, ki so v Slovensko industrijo jekla vložili certifikate, ki so bili takrat 417 evrov približno vredni, in so potem ob tej prodaji zanje dobili 190 evrov, približno polovico manj, potem pa to pomeni vsaj to, da imam nek problem, o katerem se je treba pogovoriti, zato da napake, ki smo jo mogoče zgrešili, ne ponovimo v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Bojan Starman.
Hvala lepa za besedo. Nisem se imel namena oglašati, pa kljub temu se mi zdi vse skupaj malo preveč; pravice delavcev mora država zaščititi. Saj, če bi to govorili oni, tisti, ki so bili prikrajšani v zadnjih 15 letih s to našo privatizacijo, ki bi ji jaz lahko rekel, da je bila kar ena taka prevara stoletja. Rekel sem že, da je dva milijona slovenskih državljanov dobilo neko vrednost v premoženju podjetja, zdaj pa ima to vrednost približno dva do tri tisoč slovenskih državljanov. Kje je bil kdo, da bi zaščitil te male delničarje, ki so praktično zastonj skoraj prodajali svoje certifikate? Kdo je kje bil, da bi zaščitil vse delavce, tudi tiste v tistih tovarnah, ki so šle v stečaj, ker niso dobili popolnoma nič?! Kje je tu pravica potem do vseh teh zadev? Zakaj tega nismo naredili? Če bi bilo prav, bi morali narediti za vse in takrat, ko je bil za to čas. Ti procesi so zaključeni! In res ne morem verjeti, da se tu tako sprenevedamo in si ne priznamo tega, kaj se je praktično zgodilo s tem našim premoženjem in na kakšen način je ta država in te oblasti, ki so bile, dovolile, da se je praktično s to prevaro obogatila samo peščica ljudi, ki so pač imeli te privilegije in tako moralo, da so se polastili tega premoženja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Geza Džuban.
Hvala lepa. Glasoval bom proti predlogu sklepa matičnega delovnega telesa. Postavljam pa naslednje vprašanje: Zakaj si nenadoma mnogi dovolijo, da se poigravajo s to državo in to Vlado kot mačka z mišjo? Če je res informacija v zvezi z železarnami, da je Koks plačal mnogo več, kot je ta Vlada knjižila v Sloveniji, se bo poigraval s to Vlado in to državo, kot se mu bo zahotelo, ob grožnji, da še enkrat objavi podatke, ki so grozljivi. Podobna zadeva je s Kreditno banko Maribor. Kje so razlogi, da slovenski državljani niso dobili delnic, so pa šle na Bermude nekim špekulativnim firmam? Ali ni podobna situacija, kar slišimo in vidimo zadnje čase, da so baje nemške obveščevalne službe posnele rop SKB banke in da že zahtevajo protiusluge pri Zavarovalnici Triglav in tako dalje? Ali ni podobna zadeva znotraj države pri Mercatorju, kjer iz meni neznanih razlogov, pa mislim, tudi večini vam, predsednik Vlade kar prizna, da je bila napaka, ki se je zgodila, da je nekdo profitiral 50 starih milijard in da se je to zgodilo v kabinetu predsednika Vlade? In te zgodbe lahko naštevamo še naprej. Kaj se dogaja na hrvaški meji? Hrvati počno, kar se jim zahoče. Betonski zid so zgradili na Hotizi, na slovenskem ozemlju in čez most, čeprav pravimo, da je meja na Muri. In vsake toliko časa se nam zgodi zgodba, za katero ta Vlada nima obrazložitve. In tisti, tudi koalicijski partnerji, ki zagovarjate slovenske interese, pa brezglavo glasujete proti sklepu, kakršnega imamo pred sabo. Zanimivo bo tudi to glasovanje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, podpredsednik! Glasoval bom za sklep matičnega delovnega telesa. In če glasujem za sklep matičnega delovnega telesa, bom tudi obrazložil, da ne bo potem kakšnih špekulacij. Danes se sprašujejo poslanke in poslanci tistih strank, ki so imele 12 let oblast v rokah, ki so bile kreatorke prodaje koprske banke, ko jo je Slovenija - državljanke in državljani, davkoplačevalci sanirali, danes je v rokah tujcev; ki so prodajale Ljubljansko banko, kdo ve kako že, za zaprtimi vrati. Jaz ne rečem, da je ta Vlada naredila vse tako, kot bi morala, ali da je vse naredila najbolje. Daleč od tega! Vsak, ki dela, tudi greši; pa vendar je naredila prodajo mariborske banke - transparentno, z razpisom; pa vendar je naredila prodajo železarn - transparentno, z razpisom. Vsi so imeli možnosti se prijaviti, nikogar ni izločila. Kolegice in kolegi, ali ste pozabili, kdaj ste prav vi, nekateri, ki danes sedite tukaj, s pritiskom na tipko preprečili obravnavo kraje stoletja, oškodovanje družbenega premoženja, preiskovalno komisijo, da bi vsaj obravnavali poročilo, ki ga je komisija sprejela v takratnem Državnem zboru leta 2000. Vi ste to preprečili in imate ne dvojni obraz, ampak stoteri obraz, enkrat tako, drugič tako, točno tako kot vam "paše". Predlogo sem zraven, da bi me "farbali" s takšnimi zadevami. Kakorkoli že, prav je tudi kdaj priznati kakšno napako in ogromno napak je bilo narejenih, katastrofalni, čutili so jih naše državljanke in državljani in še jih čutijo. Mislim, da tokrat ni bila narejena takšna napaka, da bi bilo potrebno [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Glede na to, da je še želja po razpravi, odpiramo še četrti krog za prijavo. Prosim, da vsi tisti, ki imate željo po obrazložitvi glasu, naredite to vsaj v četrtem poizkusu. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Dimitrij Kovačič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Sam bom podprl predlog matičnega delovnega telesa, da zakon ni primeren za nadaljnjo razpravo, kajti dejansko ni primeren. Čudim se pa vsem tistimi, ki govorijo, da je bila Slovenska industrija jela prodana pod ceno, čeprav je bila prodana na javnem razpisu in je bila prodana tistemu, ki je ponudil največ. Rečeno je bilo, da vsi vemo, da je bila Slovenska industrija jekla vredna več, kajti vsi smo poznali konjukturo na svetovnem trgu in bi zato morali iztržiti iz te prodaje bistveno več, ampak kje ste bili takrat, ko se je ta industrija prodajala, in kje so bili vsi tisti, ki so vedeli za stanje, za večjo vrednost, da bi ponudili več in da bi potem to tudi kupili. Kako je mogoče, kot je bilo rečeno, da kura, ki nese zlata jajca, se ne prodaja, ampak, če smo vsi vedeli za to kuro, kako ni bilo nikogar, ki bi ponudili pravo ceno kot pravite, da je bila vsem znana. Takšno govorjenje je za mene popolnoma nerazumljivo in ga ne morem sprejeti, zato ne bom imel nobenih težav pritisniti na tipko, da zakon ni primeren za nadaljnjo razpravo, kajti dejansko ni. Hvala.
Hvala. K besedi pa vabim poslanca Rudolfa Petana.
Hvala za besedo. Gospod podpredsednik, spoštovani! Veliko sedaj se govori o Slovenski industriji jekla, takšni kot je sedaj, ki je bila prodana, in ta industrija naj bi bila sanirana pred leti, takrat ko je bil nekdo drug na oblasti; ampak veste, niste principielni. Vi govorite o nečem drugem. V tem SIJ-u, ki je sedaj bil prodal, ni več Železarne Štore, ki je bila takrat sanirana, kot vi govorite. Tukaj ni več Armature Muta, o kateri vi govorite, da je bila sanirana tudi takrat. Ni več Noži Ravne. To sta bili dve firmi, ki sta bili izredno produktivne tudi takrat, akumulativne. Ni več Sistemske tehnike Ravne, to je tiste tehnike, ki ste jo vi prodali za zelo mizerno ceno, potem jo je pa novi lastnik, ki je bil eminenten predstavnik LDS, takoj polovico prodal Avstrijcem za dvakrat višjo ceno. To je tista Tehnika. Ni več Tovila. Verjetno sploh ne veste, kakšna firma je to bila v okviru železarn, ki je bila tudi sanirana. Če pa veste, so pa tistemu opravičujem. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Ne, niso bili žeblji. In drugo. Vse je bilo prodano ali pa dano brez razpisa - tudi te firme, o katerih sem govoril - ali pa pod mizo, in še tistega denarja, za katerega naj bi bila prodana, kupec ni plačal. O tem se bo verjetno še kaj tudi govorilo. Tukaj je bilo pa - ne vem, ne bom rekel, da je bilo prvič - zelo transparentno prodano na javni dražbi. In če ste vi vedeli, da je ta firma toliko vredna, zakaj pa potem niste te firme tako ali drugače skušali organizirati pa kupiti, če vsi vemo, da so železarne v tem trenutku tako transparentne in ustvarjajo toliko dobička. Ampak problem je ravno v tem, ker je bilo transparentno prodano. In spomnite se, da je ravno za to industrijo gospod Mencinger dejal, da ni vredna nič in da naj jo "šenkamo" za en slovenski tolar. To pa sedaj ne gre skupaj, če ste vi vse vedeli, kako je velika vrednost, zakaj pa je gospod Mencinger trdil, da ni nič vredna in se naj za en SIT proda. Torej, jaz bom zaradi tega, ker je bilo to vse transparentno, glasoval [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
K besedi vabim poslanca Ivana Grilla. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Tudi sam bom podprl sklep matičnega delovnega telesa, kajti povsem jasno je, da je bil predlagatelj tega zakona izključno naravnan v smislu, da bo sedaj takšno temo plasiral v javnost, in z zavajanji, katerim smo ves čas priča, skuša v javnosti predstavljati ta nakup kot slab. Dejansko smo pa deležni, da vse, karkoli Vlada naredi dobrega - in tega je veliko - , se potem v javnosti plasira, kot da je bilo to v škodo našim državljankam in državljanom, in temu zdaleč ni tako. Če bi bila ta prodaja oziroma ta železarna resnično tako zlato jajce, kot nekateri skušajo sedaj predstavljati, potem bi se na ta mednarodni razpis javilo bistven - o več ponudnikov, ki bi bili pripravljeni za to ponuditi tudi višjo ceno. Vendar ve se, da je bila ta ponudba zdaleč najvišja, pa ne samo cena, vemo, da je poleg te cene kupec dolžan, da bo tri leta ves dobiček vlagal tudi v razvoj te industrije, ki je v Sloveniji. Pomeni, da bomo vse, karkoli se bo tukaj še dodatne vrednosti ustvarilo, se bo vlagalo v to industrijo. Ta nakup je bil zdaleč zdaleč najbolj transparenten v prodaji slovenskega premoženja in tudi sedaj sem še trdno prepričan, da je to možno tudi z vpogledom v dokumentacijo vsakomur, kdor v to dvomi, tudi dokazati. Včeraj je predsednik Vlade povsem jasno povedal, da je vsa dokumentacija na razpolago, da lahko vsak na odprtih sejah stvar prouči, in dejansko bo možno dokazati, da je bila ta prodaja več kot pravilna oziroma dobra kupčija. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslance Dušan Kumer. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi. Škoda, da včeraj, ko ste več - sam sem bil tiho - razpravljali o programu v času programa Evropski uniji, poleg projekta medkulturni dialog nismo vključili v program tudi tako imenovani medtajkunski dialog. Mogoče bi to bila zanimiva tema tudi za še koga drugega v tej Evropski uniji. Ampak oglasil sem se iz drugega razloga, ker se vas je več poslancev iz vladajoče koalicije spraševalo, kje ste bili, kaj ste počeli v preteklih letih - 12-ih in tako dalje. V moji skromni osebi se je moj boj proti tajkunom začel septembra 1994, in to proti tajkunom, ki so iz vaših vrst, pa sem po 9-ih letih potem bil zaradi žalitve proti tem tajkunom bil tudi pravnomočno obsojen z denarno kaznijo. Zato vam predlagam, da si pogledate to eno - in edino, po mojem - razsodbo v Sloveniji in si potem nastavite strategijo boja proti tajkunom. Ščitil pa sem seveda skoraj 5 tisoč delavcev v eni od industrij, ki se imenuje kovinskopredelovalna industrija.
Kolega Anton Kokalj, čeprav vam ne bi smel dati, imate proceduralno. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Glede na to, da praznujemo 15-letnico Državnega zbora, glede na to, da zunaj čakajo ljudje, ki bi želeli nam v čast nastopiti in tako naprej, in glede na to, da vidim, da bo ta razprava trajala verjetno do polnoči, predlagam, da odredite pol ure odmor, da se formalno to praznovanje začne, da ljudje, ki imajo obveznosti do nas, lahko to opravijo, da jim pokažemo tudi neko solidarnost in potem nadaljujemo sejo. Hvala.
Hvala lepa za vaš predlog. Glede na to, da smo v okviru prvega glasovanja danes in da nas čaka še nekaj glasovanj, bom vaš predlog dal na glasovanje. Prosim vse prisotne poslanke in poslance, da se s stiskom na gumb "za" ali "proti"predelite do predloga, ki se glasi: da sejo prekinemo za 15 minut. Glasujemo o predlogu kolega Kokalja. Predlog kolega Kokalja ni bil sprejet. Navzočih je 58 poslancev, za je bilo 24, proti 30. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da nadaljujemo s sejo. Besedo ima poslanec Kristijan Janc.
Hvala lepa, predsedujoči. Glede na povedano, kaj je bilo na matičnem delovnem telesu, večurna razprava o tem primeru, lahko verjamem predlagatelju te prodaje, Vladi, da je naredila pri tem dober korak. Dober korak pa zdaj, ko se vidi, da je očitno to podjetje uspešno. In da to meče slabo luč na takratnega lastnika podjetja, ki je to prodal, je malce nekorektno. Jaz sem generalno za to, da dobrih slovenskih podjetij ne prodajamo tujcem, definitivno. Napake pri tem so bile že narejene, Lek na primer, hvala bogu, Krka je ostala v slovenskih rokah in danes dokazuje vsem nam, kako je to uspešno slovensko podjetje. Ampak v tem primeru bi težko rekli, da je bilo takrat to uspešno slovensko podjetje. Res pa je, zaradi dejstev, nastalih na trgu Evrope in sveta, se je zgodilo, da je pač splavalo in dobro uspelo v tem času. Očitno pa to nekatere zelo bode v oči, češ, zakaj ste prodali uspešno podjetje. V času prodaje in sam postopek, transparentnost, formalnost, mednarodni razpis, po mnenju Vlade, po mnenju tistih, ki so nam to razlagali, tako poziciji kot opoziciji, jaz verjamem, da je bilo transparentno. Ni vzrok to, kako se je prodaja izvršila, bolj je menda vzrok, zakaj ste to prodali. Zatorej mislim, če je bila ponudba dana vsem možnim potencialnim interesentom, zakaj se niso prijavili in dali večjo kupnino, kot jo je dal Koks, pa bi bila zadeva zaključena. Torej, podprl bom predlog, kot ga je dalo matično delovno telo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Bogdan Barovič.
Hvala. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes smo slišali, sicer govorimo o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave, ampak slišali smo marsikaj, kaj je bilo, kaj, kdo, kje, kako, kdaj in zakaj. Ampak dejstvo je samo eno, kolegice in kolegi iz koalicije, če ste vedeli za napake, tajkunstvo in ne vem kaj še vse prejšnje Vlade, je seveda pričakovati od vas, da tiste napake popravite, ne pa, da jih ponavljate in delate enako. Tudi ljudje so vas izvolili, in to verjamem, zato ker so upali in mislili, da bo bolje. Ampak očitno temu ni tako. In ne zdaj očitati eden drugemu. Drugič. Poglejte, eden prejšnjih sogovornikov je rekel, ja, saj je fino, saj zdaj se pa to fino posluje, so nova delovna mesta - bla, bla, bla. Jaz vem, kako to gre. Namesto da bi prišel, bom rekel kar konkretno, Merkator v Trbovlje graditi en velik center, gre v Bosno. Zakaj že? Zato, ker dobi pol poceni zemljo ali pa zastonj, pa ceneno delovno silo. Zato je pa Rus prišel sem. Tretjič. Kolegice in kolegi, veste, kupnina je eno, obljube za investicije pa čisto nekaj drugega. Kupnina je sto enot, ki jih je nekdo plačal. Tristo štirideset enot ali pa štiristo obljubljenih: bodo ali pa ne bodo; da vas ne spomnim, da bomo jutri govorili o zakonu o prevzemih, o malih delničarjih, kako jih lahko nekdo "pobagateli", nažene na cesto itn., kar se bo tukaj zgodilo. Samo to je opozorilo oziroma se je že, zato je to opozorilo. In če je bilo vse transparentno, nič hudega, videli bomo skozi predlog tega zakona.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Breda Pečan.
Hvala za besedo. Glasovala bom seveda proti temu sklepu, in sicer zaradi tega, ker sem danes slišala toliko argumentov proti temu sklepu, da mislim, da ni druge odločitve. Predvsem bi rada povedala, da seveda napake in majhni grehi, ki so se dogajali v zadnjih treh letih, so vredni zmeraj neke okrogle vsote. Recimo, od Merkatorja nekaj čez 200 milijonov evrov, potem recimo, potem NKBM 160 milijonov evrov, pa zdaj slišimo vsi, verjetno v resnici okrog 200 milijonov evrov, zaradi tega, ker trditve, da je 105 milijonov evrov bila kupnina, pa da bodo 200 milijonov evrov vložili. Slišali smo celo, da so že vložili v investicije oziroma za modernizacijo proizvodnje, od marca meseca do danes. Absolutno ne verjame, da je bil en sam evro vložen, poleg tega pa tudi imamo zatrdila iz okolice, da v SIJ, ni bilo vloženega nobenega investicijskega denarja. Kje je teh 200 milijonov? Kdaj bodo vloženi? Kakšni so investicijski načrti? Če ima Vlada res vse te papirje - prav, naj jih pokaže; naj ob obravnavi tega zakona pove, na kakšen način bomo rešili problem teh 14 tisoč delavcev, ki so bili na nek način oropani. In moram reči tako, namesto da bi bili veseli, da bi v postopku sprejemanja tega zakona imeli možnost dokazati, da tisti, ki dvomimo v transparentnost in tudi pravo ceno prodaje SIJ-a, da nimamo prav. Ne! Vi seveda rečete, da je zakon neprimeren in da zaradi tega nima o njem sploh smisla govoriti. In potem se čudite, če vam slovenska javnost, zlasti pa ljudje, ki so depriviligirani, ki nimajo nobenih pravic več, ki sodijo v razred revnih ljudi, da vam nič več ne verjamejo. Zato mislim, da bi bilo dobro za vas, da bi glasovali priti sklepu.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Mitja Slavinec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vprašajmo se, zakaj sploh moramo danes o tem razpravljati in zakaj je bilo že toliko besed za in proti. Sam seveda tudi ne mislim podpreti predloga matičnega delovnega telesa in mislim, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in ga bomo potem sprejeli ali ne; ne pa, da ga že v štartu zaustavimo. Slišali smo, če se vrnem k prvemu vprašanju. Mnogi ste se sklicevali na v preteklosti storjenih zelo veliko napak. Strinjam se, napaka je bila, kot ste jo vi zmeraj interpretirali, da ni bilo vse slovensko gospodarstvo razprodano tujcem. Takrat bi se zgodilo še več tobačnih tovarn, kot se je, recimo, drugim tranzicijskim državam, ampak sem vesel, da se te napake niso dogajale, ker to bi bile napake našega gospodarstva in naše države in bi bilo nekaj dobrega za tuje kupce in investitorje. Zaradi tega smatram, da je tudi ta prodaja bila napačna. Morda ni bila v pravem trenutku, dobra podjetja se ne splača prodajati, sploh pa ne taka, ki ustvarjajo dobičke. Če smo že prodali, potem bi to kupnino bilo treba investirati v še boljša podjetja, ki bi ustvarjala še več dobičkov. Osnovno vprašanje pa je, ali je bila zadeva dobro prodana, kot se dobra podjetja naj bi prodajala, in [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]morda vsa kupnina ni šla transparentno v proračun. Sedaj smo lahko slišali, da bo del kupnine reinvestiran, ampak poglejte, saj to je potem še vedno lastnina tistih, ki so poceni kupili. In prav zaradi tega bi se tudi v prihodnje bilo treba izogibati takšnim škodljivim prodajam. Prav zaradi tega tudi želim, da ta zakon pride v nadaljnjo obravnavo, tako bom tudi sam glasoval in [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]posledično tudi vas pozivam k temu, da podprete oziroma zavrnete predlog matičnega delovnega telesa in podprete nadaljnjo obravnavo tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Dobro. Torej, glasujemo o predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembi zakona o prevzemu in načinu poravnave obveznosti slovenskih železarn v zvezi s programom prestrukturiranja ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 25. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa je primeren za nadaljnjo obravnavo." Odpiram postopek za obrazložitev v imenu poslanskih skupin. Besedo ima Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona ne bomo podprli. Ne bomo ga podprli, prvič, iz razloga, ker zakon ne ureja celostne problematike varnosti v cestnem prometu, ne bomo ga podprli iz razloga, ker pri samem zakonu in pri predpisovanju glob, kot jih zakon predvideva, prihaja do prevelik anomalij za posamezne kršitelje cestnoprometnih predpisov. Ne bomo ga podprli tudi ne iz razloga, ker mislimo, da ne Vlada Republike Slovenije ne ta Državni zbor še nista naredila dovolj, da bi lahko rekli: poskušali smo vse na področju preventive, da te nesreče preprečimo. Šele zdaj, ko smo res poskusili čisto vse in ker trend ni padel, bomo šli pa na področju represije. To je tudi eden izmed razlogov, zakaj zakona ne bomo podprli. Nekdo je dejal v današnji razpravi: "Dajmo vprašati tiste, ki so poklicani za to, da to področje uredijo!" Spoštovane kolegice in kolegi, mi smo poklicani za to, da to sprejmemo ali zavržemo; mi smo poklicani oziroma mi imamo moč ta zakon narediti boljši ali ga pustiti slabega, zato ne klicati na pomoč nekoga tretjega, ker nam ne bo pomagal. Mi smo tisti. Zakon med drugim predvideva tudi takšne anomalije, kot je, recimo, zvišana kazen v primeru 10 kilometrov prekoračitve hitrosti v naselju, ne predvideva kazni ali neke sankcije ali pa neke resne namere Vlade, da bi uredila tako imenovane voznike v nasprotno smer. Takšne anomalije se pojavljajo v tem zakonu, zato je zakon nedodelan, je neroden poskus te Vlade, da se loti ene zelo pereče teme. In kot smo slišali, tak zakon, kot je predlagan, rešuje zadevo na kratek rok. V Slovenski nacionalni stranki se vedno zavzemamo, da zakon celostno in na dolgi rok reši neko zadevo, ne na kratek rok. In še za informacijo vsem ostalim, nadnaravno vesel ali pa nenaravno vesel bom šel danes, ko bomo končali z glasovanjem, iz te dvorane, ne bom pa nadnaravno ali pa nenaravno rdeč bodisi od sramu bodisi od česar drugega, ko bom šel iz te dvorane. Hvala.
Hvala lepa. Besedo pa dajem poslancu Alešu Guliču. Izvolite.
Cenjeni predsedujoči, kolegice in kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da cilji, ki si jih je zakonodajalec zastavil, na ta način ne bodo doseženi. Zaradi tega ne bomo podprli Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa, pač menimo, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Razlog je predvsem v tem, da prvega cilja, zmanjšati število prometnih nesreč z najhujšimi posledicami z zvišanimi kaznimi, ki so že do sedaj čisto primerljive z mnogimi evropskimi državami, ne bomo dosegli. Drugi cilj je bil, da bi dopolnitve, ki naj bi jih prinesel zakon, imele neposredne, takojšnje in vidne učinke na stanje varnosti. To seveda lahko dosežete v tem trenutku brez spremembe zakona s tem, da policisti gredo na ceste in opravljajo svoje delo in da ukinite 50% popust, ki služi zgolj polnjenju državnega proračuna. To dvoje bi zadostovalo za to, da bi imeli vidne in takojšnje učinke, za dolgoročne učinke pa vse tisto, kar ste danes slišali v razpravi in predvsem to, da zakona ne bi pisala samo policijska roka, ampak da ga pišejo tudi druge roke. Se pravi, ljudje z Ministrstva za promet, ljudje iz zdravstva, šolstva in tako naprej. Takrat bomo lahko govorili o pametnem zakonu in takrat ga bomo tudi z veseljem podprli. Samo bičati narod - to pa ne!
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 13. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za promet kot matičnemu delovnemu telesu. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O PREPOVEDI UPORABE DUŠLJIVIH, STRUPENIH ALI DRUGIH PLINOV IN BAKTERIOLOŠKIH NAČINOV BOJEVANJA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru tudi podal pisno poročilo. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, nihče proti. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPREMEMBE 1. ČLENA KONVENCIJE O PREPOVEDI ALI OMEJITVE UPORABE NEKATERIH VRST KLASIČNEGA OROŽJA, ZA KATERE SE LAHKO ŠTEJE, DA IMAJO ČEZMERNE TRAVMATIČNE UČINKE ALI DA GLEDE CILJEV DELUJEJO ENAKO. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru tudi tokrat predložila Vlada Republike Slovenije. Tudi tokrat je predlog zakona obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. In ker na zasedanju matičnega delovnega telesa v okviru druge obravnave ni bil sprejet noben amandma, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za 62, proti 1. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo z 21. TOČKO - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O VAROVANJU PODVODNE KULTURNE DEDIŠČINE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Tudi tokrat prijavljenih k razpravi ni. In ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda . Mi pa prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O VAROVANJU NESNOVNE KULTURNE DEDIŠČINE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru tudi tokrat predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnava Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Poročilo ste dobili pisno. Prijavljenih k razpravi ni in tudi tokrat matično delovno telo v okviru druge obravnave predloga zakona ni sprejelo nobenega amandmaja. V tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati in zato tudi ne sprejeti, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 63, proti niče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O USTANOVITVI EVROPSKE ORGANIZACIJA ZA UPORABO METEOROLOŠKIH SATELITOV (EUMETSAT), PROTOKOLA O SPREMEMBAH - SPREMEMBE KONVENCIJE O USTANOVITVI EVROPSKE ORGANIZACIJE ZA UPORABO METEOROLOŠKIH SATELITOV Z DNE 24. MAJA 1983, PROTOKOLA O PRIVILEGIJIH IN IMUNITETAH EVROPSKE ORGANIZACIJE ZA UPORABO METEOROLOŠKIH SATELITOV, SPREMEMB PROTOKOLA O PRIVILEGIJIH IN IMUNITETAH EVROPSKE ORGANIZACIJE ZA UPORABO METEOROLOŠKIH SATELITOV IN SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN EVROPSKO ORGANIZACIJO ZA UPORABO METEOROLOŠKIH SATELITOV V ZVEZI S PRISTOPOM REPUBLIKE SLOVENIJE H KONVENCIJI O USTANOVITVI EVROPSKE ORGANIZACIJE ZA UPORABO METEOROLOŠKIH SATELITOV IN S TEM POVEZANIMI POGOJI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je tudi tokrat obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru tudi pisno poročal. Prijav k razpravi ni. Tudi tokrat matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, zato ne moremo vlagati in tudi ne sprejeti amandmajev v tej fazi, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakonu. Želi kdo obrazložiti svoj glas v imenu poslanske skupine? Ne. Glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 65, proti niče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s 7. točko dnevnega reda - tretja obravnava Predloga zakona o pacientovih pravicah, redni postopek. Državni zbor je v ponedeljek, 17. decembra letošnjega leta, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državnemu zbor na predlog predlagatelja zakona, torej Vlade, sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na razpravo o enem vloženem amandmaju, ki ste ga prejeli na klopi in je podpisan s strani štirih poslanskih skupin, Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in Demokratične stranke upokojencev ter se nanaša na 43. člen. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Potem lahko preidemo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 11. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Obveščam vas tudi, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetega amandmaja predlog zakona neusklajen, zato lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Odpiram postopek za prijave obrazložitev glasu pred glasovanjem v imenu poslanskih skupin. Prosim za prijave. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije bo podala poslanka Majda Zupan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo zakon o pacientovih pravicah podprli. Menimo, da je zakon dober, da odgovarja na vprašanja s področja pacientovih pravic. Predlagatelj nam je zatrdil, da je pri snovanju zakona upošteval v pretežni meri predloge nevladnih organizacij. Mi predlagatelju verjamemo, pri tem pa bi želeli še enkrat opozoriti, da se zavedamo, da so posamezniki, skupine, društva, varuhinja bolnikovih pravic, pa tudi varuhinja človekovih pravic veliko naredili na področju pacientovih pravic in se jim dajemo tudi vso priznanje. Zakon o pacientovih pravicah zasleduje tri cilje. Prvi cilj je, da dolgoročno zagotavlja zmanjšanje števila pritožb in s tem tudi stroškov. Drugi cilj se kaže v tem, da zelo jasno opredeljuje pravice pacientov, potem postopek za uresničevanje pravic, učinkovito reševanje kršitev, pri tem pa določa pomembno vlogo zastopniku. Pri tem velja poudariti, da je predlagatelj umestil v sam zakon zastopnika kot glavnega varuha pacientovih pravic in se ni odločil za dejanskega varuha prav na predlog aktualne varuhinje človekovih pravic. Zakon pa daje zastopniku poleg vloge, da svetuje, da pomaga pacientu in da ga zastopa, tudi širšo vlogo, in sicer na področju preventive, promocije in pa nadzora. Pomembno vlogo daje zakon tudi aktualnemu varuhu človekovih pravic s tem, da spremlja stanje na področju uresničevanja pacientovih pravic v okviru svojih pristojnosti, pri tem pa apelira na državne organe, na občine in pa nosilce javnih pooblastil, da ustvarijo razmere in pogoje za učinkovito delovanje tega zakona. In tretji cilj, ki ga zakon zasleduje, pomeni pa delovanje na področju mirnega reševanja sporov, kar pa pomeni tudi manjši pritisk na sodišča. Kot rečeno, naša poslanska skupina bo zakon podprla. Hvala lepa.
Hval lepa tudi vam. Kolega Bojan Kontič bo predstavil glasovanje poslancev SD. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Verjetno ne pričakujete od opozicijske poslanske skupine, potem ko ste zavrnili amandmaje opozicijskih poslanskih skupin, da bo podprla zakon, ki je predlagan, ki je neustrezen, ki je slab, ki je pomanjkljiv, ki ne ureja bolnikovih pravic. Gospod Jerovšek, mislim, da desetič v tem mandatu vas prosim, da ne govorite takrat, ko govori kdo drug. Zakon je slab. Predlog zakona je tako slab, da si je celo ministrstvo moralo vzeti mesec dni časa, da je pripravilo amandmaje v obliki odgovorov na Zakonodajno-pravno službo. Predlagatelj je zaobšel voljo civilne družbe, izgovor je bil med drugim tudi ta, da je bilo društvo v ustanavljanju, se pravi, ki še ni bilo ustanovljeno, v ustanavljanju zato, da bi nasprotovalo zakonu o bolnikovih pravicah. Cinizem, ki mu ne poznam primerjave. Kako cinično je to do bolnikov, govori sama ta trditev. Torej, amandmaje v opozicije niste sprejeli. V teh amandmajih je bilo poskušeno spremeniti koncept zakona, pa žal to ni uspelo. Torej, zakon ni namenjen zaščiti pacientovih pravic, zakon ni namenjen zaščiti bolnikov in dokler smo ljudje zdravi, dokler nismo bolniki, smo verjetno lahko tudi benevolentni do zadev, ki jih je predlagala Vlada. Ko pa ljudje zbolijo, ko postanejo bolniki, ko postanejo pacienti in ko iščejo svoje pravice, pa bodo ugotovili, da jim ta zakon ne ureja pravic - da vse pravice niso urejene v enem zakonu in da bo zelo težko slediti vsem zakonom pri uveljavljanju svojih pravic. Ker zakon tudi ni v celoti uredil brezplačne pritožbe, na koncu je namreč pacient, če se ni upravičeno pritožil [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]oziroma ugotovijo, da ni upravičeno, nosi del svojih stroškov. Ker ni varuha bolnikovih pravic in še in še je teh rešitev, ki niso ustrezne, da ne govorim o nepristranskosti komisije, o prevelikem številu, o tem, kako je, če nekdo ustanavlja komisijo, ki je plačana s sredstvi, na podlagi katerih potem tudi odloča [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]imamo primer komisije, ki odloča o tem, kdo je upravičen do zdraviliškega zdravljenja in kdo ne, pa vemo, da ljudje, pacienti, bolniki s tem niso zadovoljni. Razlogov za to, da ne podpremo tega zakona, je več [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo, spoštovane kolegice in kolegi, kolikor vas je še ostalo v tej parlamentarni dvorani! V Slovenski nacionalni stranki smo bili pravzaprav od vsega začetka zelo skeptični do predlaganega zakona. Zato ker že v osnovi predlog zakona ni sledil tistemu, kar je bilo obljubljeno; zato ker je na matičnem delovnem telesu ta predlog zakona doživel popravek v obliki amandmajev v skorajda celoti, več kot 2/3 členov je bilo amandmiranih: ker je bila totalna zmeda tekom postopka, takšna zmeda, da je celo koalicijski poslanec narekoval, kako naj glasuje oziroma kakšna navodila naj daje gospod državni sekretar na Ministrstvu za zdravje; ker je ta vladna koalicija povozila vsa opozorila, veliko število zelo korektnih, dobrih, kvalitetnih amandmajev, ki so bili pripravljeni s strani opozicije; ker je ta vladna koalicija preslišala opozorila civilne iniciative, nevladnih organizacij, zato preprosto ne morem sprejeti besed, ki jih je na začetku izrekla predstavnica Nove Slovenije, da je zakon usklajen z nevladnimi organizacijami. Ona slepo verjame - ne ministrici, ministrice niti bilo ni pri obravnavi zakona na matičnem delovnem telesu, ampak gospodu državnemu sekretarju, ki je dejal, da za dva milijona Slovenk in Slovencev bodo pravice zbrane na enem mestu. Pot do uveljavljanja bo lažja, enostavna. Jaz pravim, da temu, spoštovane kolegice in kolegi, ni tako. Še vedno imamo zbrane pravice na različnih mestih, v različnih zakonih - niste hoteli zbrati vseh pravic na enem mestu. Še vedno imamo zakon - konkretno, ko govorimo o pritožbi pred komisijo, ki uvaja neke vrste elitizem: ne bodo mogli vsi plačati pritožbenega postopka! Žal, spoštovane kolegice in kolegi, tudi zastopniki niso dobra rešitev. Niso dobra rešitev! S tem predlogom zakona ne le da ste nasprotovali opoziciji, civilni javnosti, tudi stroki, strokovnjak je opozoril na slabe, nekonsistentne rešitve, ki jih uzakonjate. V Slovenski nacionalni stranki ne bomo glasovali niti za niti proti zakonu. Vas pa opozarjam, spoštovane kolegice in kolegi, da se že pripravlja zbiranje podpisov za naknaden zakonodajni referendum s strani civilne iniciative, tiste civilne iniciative, s katero naj bi bil zakon usklajen. S tega mesta napovedujem tudi obstrukcijo pri glasovanju s strani Slovenske nacionalne stranke.
Hvala. Besedo ima poslanec Ljubo Germič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! V Poslanskem klubu LDS ne moremo podpreti besedila zakona o pacientovih pravicah. Razlog je v nekaj točkah, ki jih želim le na kratko našteti. Prvič, zakon ne opredeljuje pacientovih pravic na enem mestu. Še vedno bomo imeli dvotirnost, in to na način, kjer bodo pravice iz zdravstvenega zavarovanja, katerih postopki gredo v stotisoče, urejene v drugem zakonu. Seveda na ta način ne bo možno zagotavljati uresničevanja pravic pacientov. Drugi razlog, vloga in pomen nevladnih organizacij. Nevladne organizacije so opozarjale predlagatelja, slovensko javnost, nas, poslanke in poslance, da niso bili vključeni v pripravo besedila tega zakona. Opozarjajo nas na to tudi sedaj. Predlagatelj in poslanke in poslanci smo imeli priložnost, da nevladnim organizacijam priznamo pomembno vlogo tako na promociji, tako na informiranju pravic pacientov ne, črtali smo to iz zakona! Naslednji razlog. Komisija v drugi stopnji pritožbe je za nas preširoka, birokratska, finančno zahtevna in premalo učinkovita. Predlagatelj ni želel upoštevati racionalizacije in postopkov v fazi pritožbe v drugi stopnji. Tretji razlog. Iz zakona ste z amandmaji črtali pojem varnostnega zapleta, pri čemer ste negirali to, kar ste zapisali v utemeljitvi, da ravno z uveljavitvijo varnostnega zapleta in s preiskavo v primeru domnevnega varnostnega zapleta želite doseči najvišjo stopnjo zaščite varnosti pacientov. To ste črtali. Črtali ste, v tem zakonu ne priznavate zdravstvene napake! Na ta način ste negirali 2. člen, ki govori o tem, da želite imeti veliko stopnjo zaupanja med pacientom in zdravstvenim osebjem. Tega v zakonu več ni! Namesto preiskave o domnevnem varnostnem zapletu je nepričakovan dogodek, ki govori o tem, da se lahko v fazi zdravljenja dogajajo dogodki, ki niso povezani s samo boleznijo. Črtali ste ta zelo pomemben člen. Pri tem ste uvedli interni nadzor, pri čemer v obrazložitvi sami govorite, da želite ravno s preiskavo o varnostnem zapletu ločiti ta dva postopka. Zato v poslanskem klubu nikakor ne moremo razumeti, da gre ta zakon v prid [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]pacientom in nikakor ne moremo izreči podpore temu zakonu. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo pa ima poslanec Ivan Grill. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo z veseljem podprli ta zakon in prepričan sem, da je današnji dan izredno pomemben za vse naše paciente in pacientke, kajti ta zakon je resnično namenjen predvsem njim oziroma izključno njim in od tega bodo naše pacientke in pacienti tudi imeli korist. Ta zakon omogoča brezplačno pomoč in sodelovanje zastopnikov, ki bodo vsem tistim, ki bodo imeli občutek, da se jim godi krivica, da se jim bo pomagalo, da se jih bo usmerjalo in da bodo lahko iskali takšen nivo storitev, kot jo naš zdravstveni sistem tudi omogoča. Ravno tako bo na drugostopenjski komisiji s pomočjo tega zakona možno vsem tistim, ki so socialno ogroženi, v celoti omogočati brezplačno obravnavo, tudi v primeru, ko bo neka stranka imela neupravičeno pritožbo. Ta zakon je v celoti, lahko rečemo, v celoti usklajen z institutom varuha človekovih pravic. Tako bivši varuh človekovih pravic kot tudi aktualna gospa varuhinja sta takšnim rešitvam, ki jih ta zakon vsebuje, tudi v celoti pritrdila. In ta zakon tem njunim željam tudi sledi. Rešitve ali koncept dela, ki so v tem zakonu, praktično povzemajo način dela varuhinje pacientovih pravic iz Maribora in to so tiste rešitve, ki so se pokazale kot dobre, in je prav, da se tudi v tem smislu te rešitve v tem zakonu nadaljuje. Ta zakon je praktično narejen tudi na način, da bo takoj po sprejemu lahko funkcioniral v praksi, pomeni, da bomo imeli na vsakemu zavodu za zdravstveno varstvo zastopnika pacientovih pravic, če pa nam bo uspelo z dovolj politične volje ustanoviti pokrajine, pa bo lahko to vlogo prevzela tudi vsaka pokrajina in tudi zastopniki bodo bili potem na pokrajinskih sedežih. Bi pa želel poudariti še enkrat, da je ta zakon dober, in me prav preseneča, da se s strani [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]opozicije skuša ta zakon sedaj tako neupravičeno tudi kritizirati. Vse tiste rešitve, ki jih ima ta zakon - bil je s strani ene izmed opozicijskih strank pred dobrim letom vložen in takrat so takšne rešitve zagovarjali, sedaj pa jih kategorično vse zavračajo in skušajo sprevračati, kot da so te rešitve slabe. To je dvoličnost in mislim, da ni prav, da se sedaj tukaj skuša ta zakon tudi neupravičeno kritizirati. Še enkrat, ta zakon je v redu in takšnega bomo tudi z veseljem podprli. Hvala lepa.
Kolega Grill, hvala lepa tudi vam. Jaz se pa v imenu poslank in poslancev opravičujem, da so bili tako glasni med vašo razpravo. Prosim vse prisotne poslance, da zasedejo svoje prostore. V kolikor boste nadaljevali s tem, kar ste počeli zadnjih pet minut, in razpravljali izven zakonodajnega postopka, bom jaz prisiljen sejo prekiniti. Kolega Bajc, predlog po prekinitvi? Lahko preidemo na odločanje? Ne moremo. Odpiram postopek za prijavo obrazložitve glasu v lastnem imenu. Izvolite. Besedo ima poslanec Franc Jazbec. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz ocenjujem, da je to eden boljših zakonov, ki jih sprejema ta parlament. Ravno zaradi tega je toliko odmeva in toliko žalitev in toliko stvari na račun tega zakona zadnjega pol leta dejansko doživljamo in mislim, da je zakon treba podpreti. Čudi me pa, da lahko nekdo tako v razpravah kot danes pri obrazložitvah pove toliko neresnic na račun sprejemanja tega zakona, na račun neupoštevanja pripomb civilne družbe in vseh tistih zainteresiranih, ki so pri tem zakonu sodelovali. Posebej je to čudno, da to naredijo ljudje, ki niso sodelovali pri sprejemanju tega zakona in tu na veliko obrazlagajo stvari, ki niso utemeljene in niso resnične. Sam bom predlog zakona podprl in tako predlagam tudi ostalim. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Tega zakona ni mogoče podpreti, kajti njegov koncept od vsega začetka je tako zavožen, da ga tudi naši dobronamerni in v resnici dobri amandmaji niso mogli izboljšati, zato mi niti ne more biti žal, da naši amandmaji niso bili sprejeti, kajti potem je jasno, kdo je odgovoren za slab zakon. Koalicija zadnje čase res ne more več oziroma nima več sreče, pri kateremkoli projektu, ki se ga loti, se ji nekako na koncu sfiži. Tudi takrat, ko bi lahko z nekim novim inovativnim pristopom uveljavila neko splošno koristno stvar, tako kot pri tem zakonu, nekaj, pri čemer po naravi stvari bi morala biti deležna odobravanja, tudi tokrat se ji očitno to ni posrečilo, in to zaradi nestrokovnega pristopa, zaradi zavračanja dobronamernih pripomb in predlogov in zaradi oholosti in vzvišenosti, da samo ona ve, kaj je prav in kaj ni. Bolniki pa bodo tudi na podlagi tega zakona žal morali še naprej tavati "od Poncija do Pilata", da bi uveljavili svoje pravice. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Ljubo Germič.
Hvala lepa. Konciznost tega zakona v drugi obravnavi so pokazali amandmaji. Amandmajev je bilo toliko, da smo pravzaprav drugi amandmaji napisali nov zakon. To smo naredili v času treh tednov in to na način, da smo rešitve iz predloga zakona v predlog dopolnitve zakona naredili kot črno-belo. Če smo prej imeli preiskavo o varnostnem zapletu, sedaj imamo preiskavo o internem nadzoru. Gre za bistveno razliko v vsebini in popolnoma drugačno pravico, ki je dana pacientu. Drugič. Poklicno opravljanje zastopnika smo naredili nepoklicno, brez obrazložitve, brez argumentacije na podlagi nekih ocen, ki jih danes ne znamo pojasniti slovenski javnosti, pri čemer govorimo o tem, da gre za sto in sto tisoče primerov, ko prihaja do kršitev pravic pacientov na podlagi zdravstvenega zavarovanja. In nadaljevali smo na način, da ne priznavamo vloge nevladnim organizacijam. Te vloge nismo bili pripravljeni priznati ne v fazi priprave tega zakona ne v fazi priprave dopolnil in nismo bili pripravljeni poslušati tudi predlogov nevladnih organizacij, ki bi želele sodelovati v promociji in v informiranju slovenskih pacientov, torej uporabnikov zdravstvenih storitev, kakšne so njihove pravice, pri tem pa zamižali na vse njeno dobro delo v okviru različnih društev po posameznih boleznih, ki opravljajo zelo zelo pomembno delo, da se kvaliteta zdravstvenega sistema v Sloveniji bistveno izboljšuje. In na podlagi takšnih argumentov, ki jih v tej obrazložitvi glasu ni možno natančno našteti, kot jih je bilo možno zagovarjati v deseturni obravnavi na odboru, seveda je nemogoče pristati na to, da je beseda državnega sekretarja, da je bil zakon napisan koncizno, torej sprememba tega zakona je govorila vse o tem, da je to ravno nasproti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Jaz bom kratek, ker imajo ljudje, ki so zunaj, tudi kakšne pravice. Ampak pacientove pravice so preveč pomembna tema, da bi jo takole z levo roko lahko odpravili. Mi smo in takrat podprli to, da gre zakon v obravnavo, predvsem zaradi tega, ker smo računali, da bomo vendarle lahko kakšno reč spremenili, čeprav je bilo že takrat jasno, da je zakon zelo, zelo slab. To se je pokazalo tudi pravzaprav v času celotne razprave. Od 97 členov ali kolikor jih je že, je 94 amandmiranih na različne načine, zato da bi vendarle postavili pacienta v središče tega kroga. Ampak v središču tega kroga je ostal zdravstveni sistem ali pa celo zdravniki sami, ki so veliko prispevali k besedilu tega zakona. Zelo slab zakon je, zakon, ki ne rešuje teme, ki ji je namenjen. In seveda, če omejujejo tako rekoč zdajšnje pravice pacientov, ki so individualne, namesto da bi jih združil in širili, potem ne morem glasovati zanj. Edina pridobitev je nova reč, ki je še ne poznamo, to so pritožnine, se pravi, spet bo treba nekaj plačati. Ni se pa upoštevalo nobenega od tistih nasvetov, ki so jih dajala društva bolnikov, nevladne organizacije in tako naprej, ki konec koncev zdaj pretijo že z referendumom, če bo ta zakon sprejet. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanka Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala za besedo. Za ta slab zakon, ki se nam ni posrečil, po besedah naše kolegice, je v prvi oziroma splošni obravnavi glasovalo 60 poslancev. To je kar precej in redki zakoni dobijo v tem parlamentu tako podporo. Potem pa se nam zgodi toliko slabe volje s strani opozicije v zvezi z zakonom, da bi človek lahko dobil zmoten občutek, da je danes situacija zelo dobra, sedaj namreč, ko zakona še nimamo, ko pa ga bomo imeli, bo zelo slabo oziroma če ne že kar katastrofalno. Sama menim, da zakon prinaša veliko dobrega. Res se nismo uspeli poenotiti glede osnovnega koncepta, ali naj imamo enega varuha bolnikovih pravic, enega v državi, ali naj imamo 14 zastopnikov po celi državi in s tem pridemo bliže pacientom. Ob tem, da že inštitut varuha človekovih pravic opravlja kar dobršen del tudi teh nalog, torej skrbi tudi za pravice pacientov. Sama bom zakon podprla, ker sem prepričana, da bomo na ta način izboljšali tudi to področje in omogočili boljše varovanje in uveljavljanje bolnikovih pravic. Seveda pa kot pri vsaki stvari se tudi tu da še kaj narediti, ko bomo lahko videli tudi rezultate tega.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 21. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko, to je na poslanska vprašanja oziroma vprašanja poslank in poslancev V skladu s predlogom poslanca gospoda Zmaga Jelinčiča Plemenitega bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje gospoda Zmaga Jelinčiča Plemenitega o ukrepih Republike Slovenije o enostranskih potezah sosednjih držav. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 43. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Mitje Slavinca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje dr. Mitje Slavinca o pogojih za doseganje rezultatov znanja naših učenk in učencev. Kolega Slavinec, v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa. [[...]] [[Smeh v dvorani.]] [[...]] Saj je mogoče smešno, ampak je pa tudi resno. Včeraj sem gospoda Janeza Janšo vprašal glede investicij v šolstvo, vprašal sem ga tudi ali se bo po izteku šolskega tolarja nadaljevalo s šolskim evrom. Navedel sem kar nekaj konkretnih podatkov, kako so bile v preteklosti investicije v šolstvo, leta 1995 4,1% BDP in je to do leta 2005 poraslo na 4,8, sedaj po novem planu proračuna pa bo leta 2009 spet padel na 4,3, torej se vračamo skoraj 15 let nazaj. Potem je premier postregel z zavajajočimi podatki, kjer je kumulativno različne investicije navajal z bistveno drugačnimi številkami in že to je eden izmed razlogov, da velja opraviti širšo razpravo na to temo. Še pomembnejši razlog pa je prav gotovo to, da je šolstvo, izobraževanje tako pomembno, da ga nikakor ne smemo zapostavljati, da mu moramo nameniti primerna sredstva, primeren pomen. Gospod predsednik, me slišite dobro? Torej, da mu moramo dati primerna sredstva, primeren pomen in se zavedati, da če bomo zanemarjali šolstvo, če mu ne bomo tudi ne samo pri organizacijski tudi na finančni ravni namenili to, kar je potrebno, da potem Slovenija nikakor ne bo država, ki bo svoj razvoj temeljila na osnovi znanja, ne bo na znanju temelječa država in družba, ampak bo nekaj, kar temelji na konkurenčni prednosti poceni delovne sile in podobnih zadev. Jaz sem prepričan, da si tega nihče v tej dvorani ne želi, da zaradi tega, vsaj zaradi tega lahko računam tudi na vašo podporo pri mojem predlogu, da opravimo razpravo o tej temi in poskušamo poiskati tiste rešitve, ki bodo tako sprejemljive za Vlado kakor tudi za državljanke in državljane ter predvsem šolajočo se mladino v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 41. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Sama Bevka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarstvo mag. Andreja Vizjaka na poslansko vprašanje kolega Sama Bevka glede prodaje, prenosa in razpolaganja z nepremičninami v državni lasti. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 41. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Cvetke Zalokar Oražem bo zbor odločalo o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje gospe Zofije Mazej Kukovič na poslansko vprašanje poslanke kolegice Cvetke Zalokar Oražem v zvezi z razpisom za nakup opreme za novo stavbo nevrološke klinike. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 41. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. In zadnjič, petič, v skladu s predlogom poslanca gospoda Srečka Prijatelja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor Janeza Podobnika na poslansko vprašanje Srečka Prijatelja v zvezi z reševanjem okoljske problematike. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev. Za je glasovalo 15, proti 41. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 34. sejo Državnega zbora. Preden zapustite prostor, vas naprošam oziroma informiram, kar vem, da že veste, da iz dvorane odnesete vsa gradiva s klopi zaradi priprave dvorane za jutrišnje aktivnosti v zvezi z obiskom delegacije Evropskega parlamenta v Republiki Sloveniji. Ob tem pa vas tudi vabim, da se čez pet minut dobimo v preddverju Državnega zbora, da skupaj nazdravimo prihajajočemu letu.