Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 29. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Mirjam Bon Klanjšček, Anja Bah Žibert, Jelka Godec, Julijana Bizjak Mlakar od 16.30 dalje, Maruša Škopac, Andreja Potočnik do 11. ure, Irena Grošelj Košnik do 13. ure, Suzana Lep Šimenko, Marjana Kotnik Poropat do 13.30, Violeta Tomić do 16.30, Milan Brglez od 18. ure, Franc Trček, Matjaž Hanžek, Luka Mesec od 18. ure, Andrej Šircelj, Roberto Battelli, Tomaž Gantar, Marko Pogačnik od 14.30, Bojan Dobovšek, Franc Laj, Aleksander Kavčič, Marjan Dolinšek, Jožef Horvat, Uroš Prikl od 16. ure dalje, Franc Breznik in Tomaž Lisec od 13. ure dalje. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 6 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Mateju Toninu. Prosil bi, če se lahko malo umirite.
Dragi poslanke, poslanci, dobro jutro, dober dan! V preteklih dneh smo sprejemali kar nekaj nesistemskih rešitev, ki so bile pisane zgolj na eno podjetje oziroma za reševanje točno določenega enega problema. Če izpostavim včerajšnji lex Mercator pa zakon o drugem tiru pa poseben zakon za Magno. Vsi ti so bili nesistemski zakoni, ki so tako ali drugače posegali v slovensko poslovno okolje. Danes pa smo v Novi Sloveniji pripeljali, bom rekel, pa sistemsko spremembo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Zakaj pravzaprav gre in kaj predlagamo? Gre za tako imenovane regresne zahtevke, in sicer gre za primere, ko se delavec poškoduje in ko se pri tem ugotovi, da so bili morda pomanjkljivi kakšni ukrepi, ki zadevajo samo varnost pri delu. Zdravljenje tega delavca zna biti izjemno drago, dolgotrajno in tudi stroški so visoki. Ti stroški lahko celo potopijo podjetje, lahko s tem potopijo tudi večje število delovnih mest, zato bi v Novi Sloveniji želeli narediti bolj predvidljivo poslovno okolje in zadeve spraviti v neke obvladljive okvire. O čem govorimo? V zakonu predlagamo, da če gre za namerno oziroma naklepno izogibanje ukrepom, ki zagotavljajo večjo varnost pri delu, potem mi ne uzakonjamo in niti ne pričakujemo nobene milosti do podjetnikov in se strinjamo s tem, da je treba celotno zdravljenje teh poškodovanih delavcev prevaliti na stroške podjetnikov, če pa gre za manjše in nenaklepne pomanjkljivosti, pa predlagamo, da se te kazni oziroma regresni zahtevki s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije omejijo na približno 15 tisoč evrov. Torej če bi podjetje, obrtnik prišel do tega, da se mu poškoduje delavec in da inšpekcija pri tem ugotovi, da niso bili upoštevani vsi standardi varstva pri delu, bo še vedno ta obrtnik kaznovan, vendar v vse tej kazni postavljamo v neke obvladljive okvirje in to je na 20-kratnik minimalne pokojninske osnove, ker sem dejal, da znese okrog 15 tisoč evrov. Če to storimo, potem to pomeni, da imajo obrtniki tudi priložnost, da tovrstne potencialne grožnje in nepredvidljivosti zavarujejo pri različnih zavarovalnicah, kar ponovno naredi bolj predvidljivo poslovno okolje. Da ne govorimo na pamet, bi želel izpostaviti recimo dva konkretna primera. Pred štirimi leti se je v podjetju, ki se je ukvarjalo s strojnimi inštalacijami, delavec poškodoval pri delu. Zaposleni je imel opravljen izpit iz varstva pri delu in je bil poučen o vseh napravah, ki jih je uporabljal, a nesreča naj bi se zgodila zaradi malomarnosti delavca, ki je padel čez nižji zid. Podjetnik je prejel regresni zahtevek v vrednosti več kot 70 tisoč evrov. Plačati mora vse stroške, ki so nastali pri zdravljenju. Naslednja zadeva, ki je še bolj vpijajoča v nebo je podjetnik, espejevec, ki se je ukvarjal s slikopleskarsko oziroma fasadersko dejavnostjo, prav tako je dobil regresni zahtevek v višini 75 tisoč evrov. Pri opravljanju slikopleskarskih del je padel z lestve, potem tem bil celo več kot mesec dni v komi in sedaj seveda dobiva invalidsko penzijo 400 evrov, ZZZS pa zahteva od njega 75 tisoč evrov kot regresni zahtevek za to zdravljenje. Po naši oceni je treba te stvari postaviti v obvladljive okvire in tudi uvesti – za tiste, ki morda na levi strani bolj slišite na to besedo – nekoliko več solidarnosti na tem področju.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade dr. Ani Medved, državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje.
Najlepša hvala. Dober dan želim vsem! Vlada Republike Slovenije v celoti nasprotuje Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katerim se spreminja temeljni princip odškodninskega prava, da naj škodo v povzročeni višini povrne tisti, ki jo je povzročil. Predlog zakona po našem mnenju prav tako nasprotuje temeljnim načelom Zakona o varnosti in zdravju pri delu, posega pa tudi v temeljne obveznosti Zakona o delovnih razmerjih. Veljavna ureditev temelji na temeljnem principu odškodninskega prava, da naj škodo povrne v povzročeni višini tisti, ki jo je povzročil. Predlog zakona omenjenemu principu ne sledi, saj predlaga ureditev, da bi ZZZS imel pravico od delodajalca zahtevati povzročeno škodo le takrat, ko je bila bolezen, poškodba ali smrt zavarovane osebe posledica tega, da je delodajalec namenoma ali iz hude malomarnosti opustil izvajanje ukrepov za varnost ali zdravje pri delu, ustrezne higienske sanitarne ukrepe ali druge ukrepe, predpisane ali odrejene za varnost ljudi. Nadalje predlog zakona še dodatno omeji odgovornost delodajalca, ko predlaga omejitev višine povrnitve povzročene škode v primeru hude malomarnosti na 20-kratnik najnižje pokojninske osnove. Odškodninska obveznost ima civilnopravni značaj, zato njen namen ni kaznovanje odgovorne osebe, pač pa vzpostavitev tistega stanja, ki je bilo pred nastankom škode. Torej, primarna funkcija odškodninskega prava je odprava nepravičnega položaja, v katerem se je znašel oškodovanec, to je v odpravi njegovega prikrajšanja, v tem primeru škode. Gre za tako imenovano izravnalno ali reparacijsko funkcijo odškodninskega prava. Predlog zakona omenjena načela odškodninske odgovornosti zasleduje zgolj delno, le ko je bila bolezen, poškodba ali smrt delavca, torej zavarovane osebe, posledica naklepne opustitve izvajanja ukrepov za varnost ali zdravje pri delu, ustreznih higienskosanitarnih ukrepov ali drugih ukrepov, predpisanih ali odrejenih za varnost ljudi. Omeji odškodninsko odgovornost v primeru hude malomarnosti in pomembno je, da pozabi na odškodninsko odgovornost v primeru lahke malomarnosti, celo kljub izpolnitvi splošnih predpostavk civilnega delikta, torej protipravnost ravnanja, škoda, vzročna zveza in krivda. Tukaj bi rada poudarila, da če delodajalec spoštuje predpise o varnosti in zdravju pri delu, ZZZS ob morebitni nesreči pri delu nima pravne podlage za uveljavljanje regresnih zahtevkov. Z veljavno ureditvijo v ZZVZZ je torej izražena tudi sekundarna, torej preventivna, funkcija odškodninske odgovornosti. S predlagano rešitvijo se pomen veljavne zakonodaje s področja varnosti in zdravja pri delu zmanjšuje, če ne celo izniči. Predlagatelj zakona predlaga, da delodajalec ne bi odgovarjal za škodo, če je bolezen, poškodba ali smrt zavarovane osebe posledica tega, da niso bili izvedeni ukrepi za varnost ali zdravje pri delu, delodajalec pa se možnosti nastanka škode ni zavedal, a bi se je po okoliščinah in svojih osebnih lastnostih moral in mogel zavedati. To pomeni, da bi se na področju varnosti in zdravja pri delu bistveno znižali standardi odgovornosti delodajalca, hkrati pa bi bila takšna ureditev v nasprotju tudi z drugimi načeli varstva pri delu, ki jih določa 5. člen Zakona o varnosti in zdravju pri delu in postulati delovnega razmerja, ki opredeljujejo, da je delavec podrejen v delovnem procesu. Delodajalec je namreč profesionalec, ki se poklicno ukvarja z določeno dejavnostjo, in mora poznati vse varnostne ukrepe, zato zanj veljajo strožja merila kot za povprečnega človeka. Glede na vse zgoraj navedeno Vlada Republike Slovenije ponovno poudarja, da ne podpira predloga zakona, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom, saj predlog zakona nasprotuje pravilom odškodninske odgovornosti delodajalcev, pravilom varstva in zdravja pri delu ter obveznostim delodajalca, ki izhajajo iz samega delovnega razmerja. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Prav lep pozdrav vsem! Predlagatelj novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je že tretjič v parlamentarno proceduro vložil skoraj popolnoma identično besedilo predloga zakona. Tako torej tudi v naši poslanski skupini že tretjič ponavljamo argumente za to, da predloga tudi tokrat ne bomo podprli. V Poslanski skupini Desus še vedno menimo, da predlog novele v veliki meri odvezuje delodajalca za odgovornost ob nastanku poškodbe, bolezni ali smrti delavca oziroma zavarovanca, kot je imenovan v zakonu. To je za našo poslansko skupino tudi tokrat nesprejemljivo. V Desusu se zavzemamo in se bomo še naprej zavzemali za jasno opredeljeno odgovornost delodajalca, ki mora vlagati v zdravje svojih zaposlenih z doslednim zagotavljanjem varstva pri delu in zagotavljanjem ugodnih delovnih pogojev, kar navsezadnje vodi v večje zadovoljstvo na delovnem mestu, k manjši obolevnosti, manjšemu številu poškodb na delu, zmanjševanju bolniškega staleža in tudi k večji produktivnosti. Predlog, ki je pred nami, gre v nasprotni smeri, kot jo zagotavljamo v naši poslanski skupini in stranki. V predlogu novele sicer lahko zasledimo, da bi bil delodajalec dolžan plačati plačila povzročene škode v katerikoli nastali obliki samo v primerih, kadar je le-ta nastala zaradi hude malomarnosti delodajalca ali pa kadar jo je povzročil namenoma. Na tem mestu se nam še vedno postavlja vprašanje, kako delodajalcu dokazati, da je šlo, na primer, za veliko in ne za manjšo malomarnost ali pa da jo je povzročil namenoma. Tudi tokrat ne morem mimo omembe znane prakse, ko se za nesreče na delovnem mestu po navadi okrivi delavca. Redki so primeri, ko se delodajalcu dokaže odgovornost za nastalo nesrečo. Ob obeh prejšnjih obravnavah predloga novele smo v naši poslanski skupini izrazili mnenje, da predlagatelj s tem predlogom očitno ščiti močnejšo stran, torej delodajalca, na račun varnosti delavca, ki je v odnosu z delodajalcem praviloma šibkejši in v podrejenem položaju. Predlagatelj našim pomislekom ni prisluhnil, kar dokazuje skoraj identična vsebina zakona. V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da predlog novele zakona postavlja ekonomske interese delodajalcev visoko nad zagotavljanje varstva in zdravja delavcev, zato bomo v naši poslanski skupini tudi v tretje nasprotovali temu predlogu novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Kot smo že danes nekajkrat slišali, že tretjič se pogovarjamo o predlogu Nove Slovenije, ki se dotika regresnih zahtevkov. Tako kot nazadnje v poslanski skupini tudi tokrat predloga ne bomo podprli iz popolnoma enakih razlogov, kot smo jih podali že pred nekaj meseci. Ponovno, še enkrat, tretjič. S predlogom se sledi predlogom obrtne zbornice, ponovno enostransko in mimo dogovorov za spremembo področja odškodninskih zahtevkov, in sicer tako, da se omeji odškodninska odgovornost delodajalcev. NSi tako ponovno predlaga, da bi bila odškodninska odgovornost delodajalca sprejemljiva, le če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnosti, v primerih, ko je vzrok za poškodbo na strani delavca, ali v primerih lahke malomarnosti pa ne. In še, da se zahtevek za povrnitev škode limitira na 20-kratnik, če gre za veliko malomarnost, in je neomejen, če gre za namenoma povzročeno škodo. Delodajalci namreč izpostavljajo manko zgornje meje za odškodnine in tudi, da ni nobenega razlikovanja med tem, ali je neka škoda nastala zaradi malomarnosti ali zaradi nenakjučja, kar po njihovem pomeni, da so lahko veliko breme, še posebej za mala podjetja in obrtnike. Druga stran pa nas naslavlja z nasprotnim argumentom, ki pravi, da če bi omejili višino regresnih zahtevkov bi tako škoda, ki jo je povzročil delodajalec s svojim neustreznim ravnanjem in bi presegla določen limit, bremenila zdravstveno blagajno in s tem solidarnostno vse plačnike prispevkov, torej tudi tiste delodajalce, ki dosledno in zgledno izvajajo vse ukrepe varnosti in zdravja pri delu. Delodajalci opozarjajo, da ti zahtevki lahko ogrozijo njihovo poslovanje in terjajo, da bi si odgovornost pri poškodbah na delu morali deliti delodajalci in zaposleni. Zdravstvena zavarovalnica namreč odgovornosti zaposlenih zaradi poškodbe na delovnem mestu ne preverja, delavčevo krivdo pa lahko delodajalci dokazujejo v sodnem postopku. Prav tako delodajalci ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh storitev ne ponujajo. Druga stran pa glede te vsebine izpostavlja, da je namen regresnih zahtevkov povračilo sredstev, ki so bila izplačana zaradi krivde nekoga drugega, v primeru poškodb na delu od delodajalca, ki je kršil ali opustil ukrepe za zagotavljanje varnega dela delavcev, pri čemer dodaja, da regresni zahtevki celo silijo delodajalce, da skrbijo za delovno okolje in zaščito delavcev pred nevarnostmi. Regresni zahtevek se izda namreč po nastali delovni nesreči le takrat, kadar niso bila upoštevana pravila varstva pri delu, kadar se opusti dolžno ravnanje zaščite zaposlenega. Povzemamo torej že tretjič, zakon zavračamo, ker je škodljiv, v nasprotju s temeljnimi načeli zaščite zaposlenega in v nasprotju s temeljnimi načeli varovanja človekovega zdravja in varnosti pri delu in pomeni nižanje že obstoječih pravic. Na podlagi navedenega bomo glasovali za sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Vsebina tega predloga je sila preprosta. Krščanski demokrati predlagajo znižanje stroškov delodajalcev, in to na račun zmanjšanja varnosti delavcev. Odškodninska odgovornost je namreč poleg glob za prekrške ena od prisil za delodajalce, da zagotavljajo varnost pri delu. Podatki delovne inšpekcije kažejo, da vse te prisile ne zadostujejo za to, da bi se varnost pri delu povečala. Lani je bilo sicer res nekaj manj smrtnih nesreč, ampak splošni trendi gredo še vedno v negativo. Inšpekcija tudi ugotavlja, da se je število kršitev predpisov povečalo tudi v letu 2016. Pri tem se nesorazmerno veliko smrtnih nesreč praviloma zgodi ravno v majhnih in mikro podjetjih, ki jih hoče Nova Slovenija še posebej izvzemati. Glede na to, da število espejev ter mikro in majhnih podjetij stalno narašča, je jasno, da odškodninska odgovornost ne ovira podjetniške dejavnosti. Ta predlog torej ne rešuje nobenega realnega družbenega problema, zato se človek vpraša, zakaj stranka s kobajagi najboljšim gospodarskim programom izmed vseh mogočih ukrepov že tretjič predlaga točno ta brezvezni zakon. Na to vprašanje naj si seveda odgovorijo volivci NSi. Pogledi socialistov na področje varnosti pri delu pa so seveda drugačni. Najbolj neposredni problem je pomanjkanje delovnih inšpektorjev. Imamo že 206 tisoč poslovnih subjektov, po drugi strani pa se število delovnih inšpektorjev neprestano zmanjšuje. Konec lanskega leta jih je bilo 78, od tega samo 31 takih, ki so nadzorovali varnost pri delu. Skratka, varnost na delu se nam poslabšuje, za to pa so odgovorne vse vlade od leta 2008 naprej, ki so delovno inšpekcijo dobesedno izstradale. Najprej vlada Boruta Pahorja, potem Janeza Janše, Alenke Bratušek pa sedanja aktualna vlada Mira Cerarja. Žal ta problem večine poslancev Državnega zbora ne gane niti malo. V Združeni levici smo ob vsakem proračunu vložili amandma za dvig sredstev delovne inšpekcije. Podprl ga ni nihče. Vložili smo novelo Zakona o inšpekciji dela za povečanje inšpekcijskih pristojnosti, tudi to ste poslanci družno zavrnili. Ko je lani inšpektorat končno prepovedal prekarno delo v medijskih hišah, je ministrstvo ugodilo pritožbam delodajalcev. Že iz tega je razvidno, da politični razred ne podpira pregona kršitev delovnopravne zakonodaje, s kakršnimikoli že sladkimi besedami sicer slovenski javnosti streže. Zato ni čudno, da se primeri tipa Marof Trade množijo, delovni inšpektorji pa zapadajo v demoralizacijo oziroma celo zapuščajo inšpektorat, kar je seveda logična posledica. Zakaj bi se inšpektor izpostavil in tvegal glavo pri pregonu izvajalcev pristaniških storitev v Luki Koper, denimo, če pa vidi, da vse vlade to kriminalno izkoriščanje mirno dopuščajo? Za izboljšanje položaja delavskega razreda potrebujemo radikalno socialno politiko, ki jo lahko povzamem v treh točkah. Prvič, okrepiti moramo inšpekcijske službe, recimo s tistimi 12 milijoni evrov, kolikor bo koštala stalna namestitev Slovenske vojske v Natovi operaciji v Latviji. Drugič, radikalno moramo dvigniti minimalno plačo, kajti najboljša kazen za nezakonite izkoriščevalce je stečaj. In tretjič, vsem brezposelnim moramo zagotoviti dostojne socialne prejemke, zato da jim ne bo treba prenašati režima izkoriščanja v raznih IPS in marof tradih. Skratka, ustaviti moramo dotok vsem delavcem, ki živijo od socialnega dampinga, in vse te ljudi končno spraviti tja, kamor spadajo, v arest. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovane kolegice in cenjeni kolegi! Odgovor na ključno vprašanje, zakaj je Nova Slovenija pripravila novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, je res na dlani, in sicer zaradi zagotavljanja pravičnosti. Na pravičnejši način želimo v Novi Sloveniji urediti regresne zahtevke, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v primeru poškodbe pri delu ali poklicne bolezni uveljavlja od delodajalca. Po drugi strani pa z ničemer, poudarjamo, z ničemer v tem predlogu zakona ne poslabšujemo varnosti delavcev ali pa zmanjšujemo odgovornosti delodajalcev. Regresne zahtevke oziroma zahtevke za povračilo škode, nastale zaradi nezgode pri delu ali poklicne bolezni, lahko proti osebam, odgovornim za povzročeno škodo, v skladu s slovensko zakonodajo vlagata tako Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije kot tudi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije. Obligacijski zakonik Republike Slovenije odškodninsko odgovornost opredeljuje kot obveznost posameznika, da poravna škodo za nastanek, za katero je odgovoren in ki nastane le, če so izpolnjeni štirje pogoji. Prvič, nedopustno ravnanje, drugič, škoda, vzročna zveza in potem kot zadnja odgovornost. Odškodninska odgovornost je za področje zdravstvenega zavarovanja natančneje urejena v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. ZZZS ima od delodajalca torej pravico zahtevati povračilo škode, torej izplačanih zneskov, če je poškodba, bolezen ali smrt delavca posledica tega, da delodajalec ni izvedel ustreznih ukrepov za varno delovno okolje in varnost oseb. Predlog Nove Slovenije ureja odškodninske zahtevke delodajalcev na način, da so ti odgovorni za poškodbo pri delu in poklicno bolezen samo v primeru hude malomarnosti, medtem ko v drugih primerih bi stroške povrnil Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kamor delodajalci vplačujejo prispevke. Namen tovrstne ureditve, spoštovane kolegice in cenjeni kolegi, je torej ureditev varnega in predvsem tudi zdravega dela, je preprečevanje poškodb pri delu in poklicnih bolezni ter zagotavljanje socialne varnosti tistim, ki se poškodujejo pri delu ali zbolijo za poklicno boleznijo hkrati v predvidljivem pravnem in poslovnem okolju, ki ogrozi obstoj povzročitelja škode. Krščanskim demokratom, nam, se torej zdi sedanja zakonodaja nepravična predvsem do malega delodajalca, ki v bistvu v tem primeru odgovarja neomejeno. Se pravi, samostojni podjetniki celo s svojim osebnim premoženjem odgovarjajo, četudi je do škodnega dohodka z visoko materialno škodo prišlo zaradi kakšnega malega spregleda obveznosti, ki mu je moč očitati le malo malomarnost, in lahko prihaja do raznovrstnih, tudi družinskih tragedij. In takih primerov, resnično, spoštovani kolegi, imamo v Sloveniji zelo veliko. Odškodninski prispevki lahko torej ogrozijo poslovanje nekaterih delodajalcev, predvsem pa ekonomsko šibkejših, malih in srednje velikih. Prav tako delodajalci ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker storitev namreč sploh ne ponujajo. In tukaj tiči to ključno oziroma zelo pomembno vprašanje, zakaj tudi zavarovalnice ne želijo vstopati na področje tega trga. Zakaj ne želijo? Odgovor je enostaven. Zato ker je pač ta neomejenost, torej neomejenost navzgor, v bistvu dobesedno neomejena in zavarovalnice ne želijo prevzeti tega tveganja. V Novi Sloveniji zato predlagamo, da je odgovornost na strani delodajalca, samo če je poklicna bolezen, poškodba pri delu, poškodba na delu ali smrt nastala zaradi hude malomarnosti delodajalca ali namerno, medtem ko se v primeru male malomarnosti regresni zahtevek ne uveljavlja. Zakaj ne? Zato ker vsi delodajalci vplačujejo prispevek v višini 0,53 % za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni pri obveznem zdravstvenem zavarovanju. Ti prihodki se porabljajo za financiranje vseh zdravstvenih programov, ne pa izključno tega, kar je ena izmed velikih pomanjkljivosti. Torej tega programa, ki bi šel v prid poklicnim boleznim ali pa za male malomarnosti. Odgovornost delodajalcev je za povrnitev škode po predlogu novele zakona limitirana na 20-kratnik, če je škodni dogodek posledica hude malomarnosti, in neomejena, če gre za namenoma povzročeno škodo. Smisel omejitve je torej v tem, da se v posameznih primerih ne ogrozi obstoja povzročitelja škode, predvsem malih in srednje velikih delodajalcev, saj v bistvu ne omogoča njihovega stabilnega in predvidljivega poslovanja. Zato menimo, da tak predlog, kot ga predlaga Nova Slovenija, pomeni pravičnejšo porazdelitev bremen med vsemi deležniki, in zaradi tega si ta zakon nedvomno zasluži podporo, če želimo izboljšati poslovno okolje. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Najlepša hvala, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Cilj zakona, ki je danes pred nami, je ureditev odškodninskih zahtevkov zaradi poškodb pri delu. Predlog, ki je pred nami, bi delodajalcu naložil odgovornost in s tem tudi plačilo samo, kadar bi šlo za hudo malomarnost, v ostalih primerih pa bi stroške povrnil Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Nedvomno je za varnost pri delu treba poskrbeti, odgovorno poskrbeti, je pa dejstvo, da nas obrtna zbornica že dlje časa opozarja, da je odškodninska odgovornost delodajalca še posebej problematična, če posluje kot samostojni podjetnik posameznik, saj le-ta odgovarja za obveznosti iz naslova poslovanja tudi z vsem svojim premoženjem. Verjetno si znamo predstavljati, kaj lahko nek večji odškodninski zahtevek pomeni za manjšega samostojnega podjetnika. Kot sem že povedala, je predlog oziroma pobuda obrtne zbornice na mizi že dlje časa in prav je, da se o možnih rešitvah pogovorimo, pa četudi tretjič v tem mandatu. Nikakor pa si ne želim, da bi predlog, ki ga imamo danes na mizi, izzvenel kot zmanjševanje varnosti pri delu. Tudi s te govornice je bilo to danes, na žalost, že večkrat povedano in po moji in naši oceni to nikakor ne drži. Za varnost pri delu je treba in bo treba skrbeti v enaki meri in z enako odgovornostjo. Ali je predlagana rešitev najboljša in najbolj pravična, ne vem, je pa predlog, ki je na mizi, priložnost, da se o problemih, s katerimi se podjetniki srečujejo, pogovorimo in jih tudi poskušamo rešiti. Ker verjamemo, da je problem, ki ga naslavljajo kolegi iz Nove Slovenije, treba rešiti, bomo zakon danes podprli, v nadaljevanju, če do njega sploh pride, kot kaže, na žalost ne bo, pa pričakujemo tudi odgovore na določena vprašanja, ki so na mizi.
Hvala lepa. Gospa Vlasta Počkaj bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, spoštovani poslanke in poslanci! Novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je v državnozborsko obravnavo vložila Poslanska skupina Nove Slovenije, in sicer že tretjič, kljub temu da se je že v prvi obravnavi predloga in pozneje na matičnem delovnem telesu izkazalo, da kljub dobremu namenu ne predstavlja najbolj optimalne in primerne rešitve. Predlagatelj z novelo skuša urediti področje odškodninskih zahtevkov delodajalcev v primerih poškodbe pri delu. Gre za zahtevek za povrnitev stroškov zdravljenja, ki ga Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije lahko zahteva od tistega, ki je namenoma ali iz malomarnosti povzročil okvaro zdravja pri zaposlenem. Pri raznih oblikah poškodbe pri delu ali poklicne bolezni je običajno odgovoren delodajalec, ki v skladu z obligacijskim in odškodninskim pravom prevzema tudi odškodninsko odgovornost. Pri tem seveda ne gre za avtomatizem v smislu, da to pomeni tudi, da je delodajalec kriv za odškodnino, in je pogosto v procesu ugotavljanja odgovornega zelo težko razlikovati med tem, ali je neka škoda nastala iz malomarnosti ali zaradi naključja. Delodajalci opozarjajo na sivo polje v sistemu dela delovnopravne zakonodaje, ki ga je treba primerno urediti. Menimo, da mora delodajalec vsekakor ravnati v skladu z veljavno zakonodajo s področja varstva pri delu in brezpogojno postoriti vse, kar je v njegovi moči za zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu. Če ima delodajalec z vidika varnosti pri delu urejene vse ukrepe, kot je izjava o varnosti za oceno tveganja, urejene predhodne zdravstvene preglede zaposlenih, če imajo delavci opravljen izpit iz varstva pri delu, če jih delodajalec sproti izobražuje, daje navodila glede ukrepov za zagotavljanje varstva pri delu in podobno, pa je treba upoštevati tudi, da je do neke nesreče lahko prišlo po naključju ali pa je zanjo odgovoren delavec sam. Čeprav je teh primerov hude malomarnosti relativno malo, delodajalci opozarjajo, da je v primeru regresnih zahtevkov povračilo stroškov lahko tako visoko, da lahko ogrozi preživetje podjetja, kar velja predvsem za manjše gospodarske subjekte. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da si področje urejanja odškodninskih zahtevkov v primeru odgovornosti delodajalca zasluži iskanje rešitev v okviru obstoječe zakonodaje, žal pa predlog, ki ga obravnavamo danes, ni primerno zastavljen in ga v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli. Tako mnenje Vlade kot mnenje Zakonodajno-pravne službe namreč opozarjata, da je predlog v nasprotju s temeljnim načelom odškodninskega prava, ki pravi, da mora povzročitelj povrniti škodo v povzročeni višini oziroma na način, da vzpostavi prejšnje stanje. Prav tako predlog ogroža zaščito šibkejše stranke v razmerju delodajalec – delavec, kjer ima delodajalec že po veljavni zakonodaji številne obveznosti za zagotovitev varnega in zdravega dela. Navsezadnje pa se je treba zavedati tudi, da bi sprejetje take rešitve v nasprotju z oceno predlagatelja imelo znatne učinke na javnofinančna sredstva, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije zbira iz naslova pobranih prispevkov. Izpad teh sredstev iz zdravstvene blagajne bi pomenil manj denarja za zdravstvo, s čimer bi bili posredno oškodovani vsi državljani.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani! Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju določa, da lahko Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije uveljavlja odškodninski zahtevek v primeru poškodbe pri delu od tistega, ki je namenoma ali iz malomarnosti povzročil okvaro zdravja zavarovane osebe. Se pravi, od delodajalca, če je bolezen, poškodba ali smrt zavarovane osebe nastala kot posledica, ker niso bili izvedeni ustrezni higienskosanitarni ukrepi, ukrepi varstva pri delu ali drugi ukrepi, predpisani ali odrejeni za varnost ljudi. Zakon še posebej izpostavlja odgovornost delodajalcev v primeru, če delodajalec ne posreduje resničnih podatkov oziroma če namenoma krši zakonodajo. Prav tako se določbe zakona nanašajo na odgovornost delavca v primeru storjenega kaznivega dejanja. Določeno je pa tudi, da ima zavod pravico zahtevati, da vso povzročeno škodo povrne delodajalec. Glede na obstoječo zakonodajo lahko takšni odškodninski zahtevki ogrozijo poslovanje nekaterih delodajalcev. Tu gre predvsem za ekonomsko šibkejše delodajalce, se pravi mala in srednje velika podjetja, saj le-ta ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh storitev zavarovalnice dejansko ne ponujajo. Zaradi navedenega se s spremembami in dopolnitvami zakona predlaga odškodninska odgovornost delodajalca le, če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnost. Če je pa vzrok za poškodbo na strani delavca ali v primerih lažje malomarnosti, pa delodajalec ne nosi odgovornosti. S predlagano rešitvijo se torej izključuje odgovornost delodajalca v primeru njegove lažje malomarnosti in omejitve odgovornosti, ko je škoda povzročena zaradi malomarnosti delavca. Delodajalec bi torej odgovarjal, če škodo povzroči namenoma ali če gre za hudo malomarnost. Lahka malomarnost pa bi šla v breme obveznega zdravstvenega zavarovanja, kamor poseben prispevek za poškodbe pri delu ali poklicne bolezni vplačujejo delodajalci. Vlada Republike Slovenije je v svojem mnenju k tej točki zapisala, da nasprotuje predlogu spremembe tega zakona, saj se spreminja temeljno načelo odškodninskega prava, ki določa, da škodo v povzročeni višini povrne tisti, ki jo je povzročil. Res je, da mora delodajalec v vseh pogledih zagotoviti varnost in zdravje delavcev v zvezi z delom, ampak znano je dejstvo, da se delodajalec in delavec pri svojem delu srečujeta tudi z nepredvidljivimi okoliščinami, ki niso pod nadzorom delodajalcev in delavcev. Včasih se takšnim dogodkom tudi ni moč izogniti. Na primer, delavec je pod hudim pritiskom, da doseže svojo normo, s tem je seveda tudi delno pod stresom in nekaj spregleda v svojem procesu dela ter povzroči tako imenovano lažjo malomarnost pri delu. Torej bo v tem primeru kaznovan delodajalec. Ko pa gre za hujšo poškodbo pri delu, zaradi katere delavec utrpi trajne posledice, invalidnost ali celo smrt, se lahko stroški zdravljenja zelo povečajo. Prav tako visoki pa so tudi delavčevi stroški odsotnosti z dela, ki lahko traja tudi po več mesecev, in takšen zahtevek lahko doseže tudi do 80 tisoč evrov in več, v primeru invalidnosti pa še dosmrtno rento. Takšni zahtevki lahko ogrozijo poslovanje podjetja, še posebej problematična je odgovornost samostojnih podjetnikov posameznikov, saj le-ti odgovarjajo za obveznost iz naslova poslovanja z vsem svojim osebnim premoženjem. Vlada Republike Slovenije nasprotuje tudi predlogu spremembe zakona glede omejitve višine povrnitve povzročene škode v primeru hude malomarnosti na 20-kratnik najnižje pokojninske osnove. Vlada Republike Slovenije je mnenja, da je trenutna rešitev glede določitve višine odgovornosti odškodnine, ki je prepuščena sodišču, pravilna. Vemo pa, kaj in kako se dogaja na naših sodiščih. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v svojem pisanju k tej točki navaja, da kdor povzroči škodo drugemu, jo je dolžan povrniti, če ne dokaže, da je škoda nastala brez njegove krivde, saj z grožnjo plačila odškodnine odvrača od napačnega ravnanja delavca ali delodajalca. Tu se zastavlja vprašanje, koliko je takšnih primerov, da bi delodajalec ali delavec povzročil škodo namenoma. Seveda zavod za zdravstveno zavarovanje ob tem v svojem pisanju ne postreže s podatkom, ali beleži primere, ko gre za namerno napačno ravnanje, in koliko je teh primerov, če seveda sploh so. Mislim, da takih primerov skorajda ni. Napačna ravnanja se največkrat pojavijo zaradi nevednosti, v vse več primerih zaradi preobremenjenosti delavcev. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v svojem pisanju k tej točki tudi navaja, da iz naslova regresnih zabeležkov beleži priliv v višini 1,2 milijona v letu 2013, 1,4 milijona v letu 2014 in 1,2 milijona v letu 2015. Zanimivo pa je, da je Ministrstvo za zdravje v odgovoru na poslansko vprašanje na temo regresnih zahtevkov kolega Mahniča odgovorilo naslednje, citiram: »Glede na poslovno poročilo zavoda za zdravstveno zavarovanje je ta v letu 2014 imel za 20 milijonov evrov prihodka iz naslova regresnih zahtevkov. Zavod za zdravstveno zavarovanje ima podatek za vsakega zavezanca posebej, nima pa zbranih podatkov glede na statusno obliko.« Konec citata. Seveda, zdaj se postavlja vprašanje, katerim podatkom naj verjamemo oziroma zakaj ni iz podatkov moč razbrati priliva regresnih zahtevkov. In seveda nadaljnje vprašanje je, zakaj ni podatkov, koliko je poškodb zaradi namernega nepravilnega ravnanja delodajalca ali delavca. Predlagano spremembo zakona bomo v Slovenski demokratski stranki podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Besedo ima mag. Matej Tonin, predlagatelj. Pripravi naj se gospa Ljudmila Novak. Izvolite, gospod Tonin.
Najprej bi se rad zahvalil Poslanski skupini SDS pa Poslanski skupini nepovezanih poslancev oziroma gospe Alenki Bratušek, ki so razumeli, kaj pravzaprav s tem zakonom predlagamo in zakaj pri teh stvareh vztrajamo. Nekateri ste se norčevali in poudarjali to, da že tretjič vlagamo. Očitno smo zelo prizemljeni in vidimo po Sloveniji, kaj se dogaja in kakšni so problemi. Ker je najbrž bob ob steno, da govorim o zakonskih rešitvah, bom poskušal poslancem predstaviti vsaj konkretne stvari, ki upam, da jih bodo vsaj malo zamajale v njihovi odločitvi, da bodo glasovali proti temu zakonu. Zanimivo je, da nam na hodnikih celo nekateri poslanci koalicije priznavajo, da to je problem, ko pa imajo možnost, da te stvari rešijo, pa glavo v mizo pa kot da se ni nič zgodilo. Lahko vam povem primer podjetja, ki se ukvarja s strojnimi inštalacijami. To podjetje prihaja s koncev, kjer je doma poslanec Škoberne. Kaj se je zgodilo? Tam je delavec padel čez zid in se poškodoval. Kaj je imel ta delavec vse opravljeno? Seveda je imel opravljen zdravstveni pregled, opravljen je imel izpit iz varnosti pri delu, poučen je bil o vseh napravah, s katerimi je delal, in tudi zagotovljeno je imel varnostno opremo, pa kljub temu se je nesreča zgodila in ZZZS zahteva od tega podjetja 70 tisoč evrov kot povračilo za stroške zdravljenja tega delavca. En primer. Drugi primer, tukaj bi morali z ušesi zastriči predvsem socialisti, Združena levica in še nekateri, ki pravite, da vas prekarno delo zelo moti – tudi mene. In tukaj govorimo predvsem o espejevcih. Najverjetneje ste se že srečali s kakšnim malarjem, po domače povedano, bolj slovensko slikopleskarjem oziroma s fasaderjem, ogromno jih je samostojnih podjetnikov. Prav tako se je enemu izmed samostojnih podjetnikov, ki je te storitve opravljal sam, zgodilo, da je padel z lestve. Ta padec je bil tako hud, da je bil več kot en mesec v komi, in potem ko se je prebudil, ni mogel rekonstruirati dogodkov. Ampak bistveno je to, da mu ZZZS očita, da ni imel ustrezno fiksirane lestve. Tisti, ki se na ta posel spoznajo, najbrž vedo, da če pleskaš, je treba lestev ves čas prestavljati, ker drugače to ne gre. Je ne moreš priviti v tla ali v steno. Ta poškodba je bila tako huda, da se je ta posameznik invalidsko upokojil, in danes dobiva 400 evrov invalidske pokojnine, hkrati pa ZZZS od njega zahteva 75 tisoč evrov za povrnitev vse te škode, ki so jo imeli z zdravljenjem. Dragi socialisti, predstavniki delovnega ljudstva, kje je zdaj vaša pravičnost, korektnost, solidarnost? Ta človek, seveda, ker je bil espejevec, odgovarja tudi z vsem svojim premoženjem. Ne pozabite tega. Kje je zdaj čut za človeka? Konkretni primeri, ker očitno ne zaležejo besede na papirju. Če seveda meni ne verjamete ali pa Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov, dajte se enkrat oglasiti na Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije, kjer sem prepričan, da vam bodo zelo z veseljem predstavili te konkretne primere, primere svojih članov, s kakšnimi težavami se srečujejo. In kje je zdaj tukaj bistvo – in če hočete, ne samo, da zadeva, ki je takšna, kot je zdaj, ni pravična, je tudi nesorazmerna. Za neko manjše podjetje regresni zahtevek oziroma zahtevek za povračilo stroškov zdravljenja v višini 75 tisoč, 70 tisoč evrov ne pomeni samo katastrofe za lastnika tega podjetja, delodajalca, ampak ta strošek lahko pomeni tudi, da podjetje propade, da se uniči dve, tri, tudi do pet delovnih mest. Da bi bila država vsaj toliko pametna, da bi tukaj uporabila neko načelo sorazmernosti, da podjetja ne bi potopila, ker vsi ti, ki so zaposleni pri tem podjetju, plačujejo prispevke in davke. Ti ljudje vplačujejo v zdravstveno, v pokojninsko blagajno, kupujejo dobrine, plačujejo DDV, vse to gre v proračun. V stališčih poslanskih skupin je bil en tak zimzeleni očitek, da ta naš zakon zmanjšuje varnost pri delu in da to pomeni, da bodo zdaj ti gnili kapitalisti, lastniki podjetij lahko delavce še bolj izkoriščali in da bodo še manj skrbeli za varnost pri delu. Pa prosim vas, no! Dajte se spomniti boljšega argumenta proti. O tem, da se kakorkoli zmanjšujejo standardi varnosti pri delu, ta zakon ne govori niti v enem stavku. Mi s tem zakonom niti za milimeter ne poslabšujemo standardov za boljšo varnost pri delu. Niti za en milimeter. Ne vem, od kod vam, da se bo potem zaradi tega našega zakona varnost poslabšala. In niti delodajalcev ne odvezujemo odgovornosti niti jih ne odvezujemo plačila, če se je to zgodilo, ampak vse skupaj postavljamo v neke obvladljive okvire. Bom zelo jasen. Mi smo to razvrstili v tri oblike, recimo temu pomanjkljivosti pri varnosti pri delu. Če gre za majhno malomarnost ena zadeva, če gre za večjo malomarnost druga zadeva in če gre za naklep namenoma, da tako počnejo. Pa bom ponovno plastičen, bom uporabil spet, kaj bi konkretno to pomenilo. Majhna malomarnost bi pomenila, da recimo delodajalec delavcem ni zagotovil dovolj kvalitetnih rokavic in da so se zaradi tega poškodovale njihove roke ali prsti. To bi bila po naši oceni manjša malomarnost. Večja malomarnost bi bila po naši oceni to, da je delodajalec na primer neprimerno zavaroval gradbišče in se je zaradi tega zgodila večja nesreča. In tretja stvar je naklep, to so pa tisti ničvredni izkoriščevalski baraboni, ki delavce dobesedno silijo, da delajo nezaščiteni in v neprimernih okoliščinah. Trije nivoji, trije tipi kršitev. Ta zakon, ki ga mi danes predlagamo, v vseh primerih predvideva kaznovanje delodajalcev. V vseh treh primerih. Zato ne drži to, kar nekateri govorite, da to pa odvezuje delodajalce, da odvezuje lastnike podjetij, da bi skrbeli za varnost pri delu. Gremo po vrsti. Mi predlagamo, če bi bila manjša malomarnost, to je, da recimo ne bi zagotovil pravih rokavic ali pravih čevljev delavcu, predlagamo, da se zdravljenje oziroma stroški zdravljenja poškodb krijejo iz sredstev, ki jih delodajalci že danes plačujejo, in sicer 0,53 % od plače, in to se nalaga v poseben sklad in po podatkih, ki jih imamo, se zbere v ta sklad okoli 70 milijonov evrov, toliko vplačajo delodajalci v ta sklad. Mi predlagamo, da se iz tega sklada, ki ga zdaj ZZZS in pa tudi ministrstvo nenamensko za druge stvari zapravljata, čeprav je ta postavka pri naših plačah pisana za to, da so to poškodbe pri delu in pa bolezni. Torej, za manjšo malomarnost predlagamo, da se krije iz tega sklada. Če gre za večjo malomarnost, v smislu, ne vem, da ni bilo primerno zavarovano gradbišče ali da sploh ni imel primerne zaščitne opreme delavec, mi predlagamo, da se tega podjetnika, ki tega ni zagotovil v skladu s standardi za varnost pri delu, kaznuje recimo do 15 tisoč evrov. To je na nek način limit, ki ga mi postavljamo, oziroma 20-kratnik minimalne pokojninske osnove. Torej, tudi tukaj ne gre za to, da bi sedaj bili kar delodajalci oproščeni, ampak zgolj postavljamo limit. In če bo limit postavljen, bo seveda to pomenilo, da bodo delodajalci lahko te zadeve zavarovali pri zavarovalnicah, in na takšen način bomo na nek način vzpostavili bolj predvidljivo poslovno okolje, ki ga že imajo pri naših severnih sosedih. Zgolj za dodatek, da ne bi kdo mislil, da smo tukaj neka posebnost, v Sloveniji. Zdaj pridemo še do najtežje, tretje, oblike. To pa je do golega izkoriščanja delavcev. Tukaj pa mi v tem zakonu ne predvidevamo nobene milosti. Za te izkoriščevalce in za te, ki delavce silijo v delo v popolnoma neprimernih okoliščinah, popolnoma nezaščitene, za te ni nobene omejitve in od njih upravičeno lahko ZZZS terja zneske v polni višini, kolikor stane zdravljenje tega poškodovanega ali bolnega delavca. Ni milosti. In vas prosim, da ko boste naprej danes razpravljali in kritizirali ta zakon, da zdaj poveste, kje je taka velika nevarnost, da se bodo standardi oziroma varnost pri delu samo poslabšali. Kje vi to vidite? Sem jasno razdelil, da v vseh treh primerih plača delodajalec. Se mi pa zdi prav, da zadeve naredimo na takšen način pravičnejše, o katerih smo mi danes govorili, je govoril moj poslanski kolega Vrtovec. Pravičneje v tem smislu, da če gre za manjšo stvar, da se plača iz denarja, ki se že tako ali tako nalaga za ta namen v nekem skladu, če gre za večjo zadevo, da se kazen določi ali pa povračilo teh stroškov do 15 tisoč evrov, če pa gre za golo izkoriščanje, pa ni omejitev. Še eno stvar moram dodati zraven, ker verjetno me bo poslanka Murgel na to opozorila, ker malo tako poljudno uporabljam izraz kazen. Seveda bodo tisti pravniki, ki se strogo držijo teh stvari, dejali, da ne gre za kazen, ampak da gre za povračilo stroškov. Ja, imajo prav, vse to drži, ampak zaradi boljšega razumevanja uporabljam bolj poljuden izraz, v smislu, da če je bila povzročena nesreča, če je delavec zbolel, se poškodoval, delodajalec na ta način krije te stroške. Ravno zaradi tega, ker smo poslanska skupina, in recimo temu, konkurenčna prednost majhnih poslanskih skupin je ta, da imamo možnost, da hodimo po Sloveniji. Verjamem, da poslanski skupini 36, 35 poslancev je težko hoditi po Sloveniji, obiskovati institucije, podjetja, ustanove, ampak mi kot manjša poslanska skupina si to lahko privoščimo. Praktično ne mine mesec, ko ne bi naredili terenskega obiska in ko na terenskih obiskih izvemo za take konkretne primere. Obrtniki nas prosijo, naj nekaj storimo. In tudi to je razlog, zakaj smo še tretjič prišli s tem zakonom, spraviti stvari na neko normalno evropsko raven. Upam, da vsaj v tretje gre rado in da ne boste toliko trdi, da bi že zdaj v prvi obravnavi ta zakon ustavili, češ da je neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Zakon je primeren, če pa imate vi boljše rešitve, pa seveda z besedami na dan. Če se vam pa zdi to pravično in pošteno, da se espejevce in obrtnike potopi, in da je bolje, da so socialni problem, povejte to na glas.
Hvala lepa. Besedo ima gospoda Ljudmila Novak, pripravi naj se gospa Iva Dimic. Izvolite, gospa Novak.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Res je, tretjič smo vložili isti zakon. Zakaj? Ker se nam enostavno zdi potrebno, da ta problem uredimo. Po drugi obravnavi, ko smo drugič vložili zakon in sem poslušala vaše razprave in obtožbe, kako smo proti delavcem, proti varnosti, kako ščitimo izkoriščevalce in tako naprej, sem jaz rekla, da tega zakona ne bomo več vložili, ker tega več ne morem poslušati. Ko sem pa znova slišala konkretne primere, in o teh konkretnih primerih ste govorili tudi vi, moji spoštovani kolegi poslanci, ko smo šli na pot z delegacijo, enkrat smo šli v Celovec enkrat smo šli na Dunaj, konkretno ste govorili o problemih, ki so se zgodili vašim prijateljem ali znancem. Vem, kdo je o tem govoril, ne bom po imenu, in takrat sem rekla, ali se spomnite, da smo mi vložili zakon, ki bi ta problem rešil, pa niti niste vedeli, da smo to predlagali. Zato bom ponovila še enkrat tisto, kar je prej do podrobnosti razložil moj kolega, prvopodpisani Matej Tonin. Ko obiskujemo podjetnike, ko se pogovarjamo z Obrtno-podjetniško zbornico Slovenije, izpostavljajo to, da se mnogi samostojni podjetniki bojijo zaposliti delavce, ker so preveč ogroženi oziroma ker se ne morejo za takšne primere nesreč dovolj zavarovati. Zato raje nikogar ne zaposlijo. Kdo si pa želi, da bi se njegov delavec poškodoval? Mislim, da samo kakšen takšen, ne vem, ki uživa v tem, ampak verjamem, da takih ni. Nesreča pa nikoli ne počiva in se nesreča vedno lahko zgodi, četudi vse predvidijo, ampak nikoli ne moremo vsega predvideti. To vemo, če pazimo majhnega otroka, lahko ga še tako pazimo, pa poleg nas se bo nekje lahko prevrnil in poškodoval, ker je nemogoče vse predvideti. Delodajalci že plačujejo v sklad za primere nesreč, torej za nesreče pri delu, 0,53 % od bruto plače. Torej že plačujejo. In mi predlagamo, da se za manjše stvari iz tega sklada potem plačuje, če pa že plačujejo. Zakaj pa potem vplačujejo? In drugič, če gre za malo večjo malomarnost, ki pa ni bila namerna, da se omeji ta znesek na približno 15 tisoč evrov. Ali si predstavljate, da mora nekdo, mali samostojni podjetnik 70 tisoč plačati odškodnine ali pa več? Pa to je eno stanovanje! S tem ni ogrožen samo obstoj njegovega podjetja, ampak tudi družina lahko zaide zaradi tega v težave pa imamo lahko nekaj socialnih problemov več. Če pa je naklepno bil malomaren, pa tako mora vse v celoti poravnati. Torej, ne ščitimo nikogar, ampak gre za primere, ki se zgodijo nehote, in zaradi tega ni treba, da potem uničimo posameznika, podjetje ali pa celo vso družino. Kje je tukaj solidarnost? In kolega Kordiš, ki tako vehementno govori o izkoriščevalcih, je rekel, da je to brezvezni zakon, in on bi strpal tiste kar v zapor. Torej, nekoga, ki ni sedel doma in čakal na socialno pomoč, ampak je odprl svoje podjetje, dela, plačuje prispevke, še nekoga zaposli, tega bi on strpal v zapor. Pa vsem dal univerzalni temeljni dohodek, samo vprašanje je, kdo bo za to delal. Nekdo mora to ustvarjati. Ne trdim, da je ta zakon idealen in vse predvideva in je najboljši, ampak zato imamo prvo obravnavo, kjer izpostavimo probleme, kjer vidimo tudi možne rešitve, in potem lahko zakon tudi dodelamo. Nikomur ne želim, da bi se mu kaj takšnega zgodilo, ampak spomnite se, ko se boste spet srečali s kakšnim prijateljem, znancem, sodelavcem, morda sorodnikom, ki se bo znašel v takšnem položaju. Tukaj imam občutek, da gre enostavno za politično računico. Delodajalcev je številčno manj, ker vi se borite za delavce, tudi mi se borimo za delavce, da bi imeli delovna mesta, da bi imeli službe, ampak nekdo jim mora te službe zagotoviti. To pa so delodajalci. Nimamo več velikih podjetij, ki zaposlujejo nekaj tisoč delavcev, ampak hvala bogu, da imamo veliko majhnih, manjših, družinskih podjetij, ki tudi zaposlujejo delavce. In ta celo prevladujejo. Zato vendarle razmišljajmo tudi o tem, da delodajalci niso izkoriščevalci. Tiste, ki pa so in ne plačujejo prispevkov, tiste naj država lovi in prepreči, da bi se to ponavljalo, če pa nekdo ustvarja, dela, namesto da bi čakal na socialno pomoč, in daje delo tudi drugim, tisti pa je vsega spoštovanja vreden. Žal v naši državi prevečkrat take ožigosamo in jih imamo celo za sovražnike države. To pa je zelo žalostno. V Novi Sloveniji se borimo za tiste, ki so odgovorni, delavni, ki nekaj želijo ustvariti, za takšne ljudi se mi borimo. Kdor pa si ne more zagotoviti eksistence, pa se seveda tudi iz teh ustvarjenih sredstev plačuje za socialno pomoč, za štipendije, pokojnine in tako naprej. Spoštovani kolegi poslanci, poslanke, premislite, da tukaj ne gre za zmanjševanje varnosti, ampak gre za razumne predloge, tudi za solidarnost do tistih, ki delajo in ustvarjajo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic. Pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec. Izvolite, gospa Dimic.
Hvala lepa, predsedujoči. Žal mi je, da moramo vedno znova poudarjati, kaj potrebuje naše gospodarstvo, družinska podjetja, vedno znova moramo poudarjati, da jim je treba prisluhniti na področju, ki dejansko ni konkurenčno, ki ne daje malim obrtnikom enakih pravic kot nekim velikim družbam, ki imajo možnost, da imajo določene primere zavarovane. Pa vendarle želim povedati en čisto konkreten primer. Sobopleskar je zaposlil nekega mladega fanta, pri čemer ni vedel, kakšne težave ima ta mladi fant. Imel je težave z določenimi zadevami in enostavno je vsak dan prihajal utrujen v službo. Ta fant je šel pleskat na lestev. In kaj se je zgodilo? Na tej lestvi je zaspal. Dobro, da ga je delodajalec opazil, seveda je videl, koliko je ura, in je tega fanta poslal domov in mu seveda tudi odpovedal. Ampak ali bi bil on zdaj malomaren ali bolj malomaren ali manj malomaren, če bi se zgodil primer, da bi ta fant padel z lestve zaradi svojega početja, ker je pač imel določene težave? Kdo je zdaj tu malomaren? In zdaj bi mi, če bi se tak primer zgodil, tega delodajalca kaznovali – tule imamo primer – s 70 tisoč evri. Bodimo realni in dajmo prisluhniti, kakšne zadeve se tudi v realnem življenju dogajajo. To, kar mi predlagamo, ni nobeno zmanjšanje pravic delavcem, daleč stran od tega. Tukaj gre samo za to, da bomo enako obravnavali vse pravne subjekte v tej državi. Vse pravne subjekte. Ker če se taka malomarnost zgodi ali pa taka napaka pri nekem manjšem obrtniku in če se taka napaka zgodi v nekem večjem podjetju ali celo v neki javni upravi, so povsem različno obravnavani. Ali ne? Povsem različno obravnavani. Tam gre vse na pleča nekega samostojnega obrtnika, podjetnika, se mu dokazuje, išče krivdo, na drugi strani pa enostavno, če je ta zaposlen v nekem javnem podjetju, lahko še, ne vem kaj naredi, je zavarovan preko zavarovalnice in ima vse pravice iz tega naslova. Nič drugega ne želimo v Novi Sloveniji kot to, da vendarle izenačimo pri teh pravicah vse pravne osebe v Republiki Sloveniji. Tako pa še vedno obstajajo primeri, ko je treba za to, da si podjetnik, prevzemati v tej državi večje rizike, zakoni so drugačni – koliko časa še? Enostavno se sprašujem, koliko časa še jih bomo jemali kot neke drugačne pravne subjekte kot nekoga drugega. Vi veste, dragi kolegi poslanci, tudi sami veste za primere iz svoje bližine, da obstajajo taki primeri, ko morajo neki obrtniki zaradi take napake to plačati. Pred sabo imam primer. Pred štirimi leti se je v podjetju, ki se ukvarja s strojnimi instalacijami, delavec poškodoval pri delu. Zaposleni je imel opravljen izpit iz varstva pri delu in je bil poučen o vseh napravah, ki jih je uporabljal. A nesreča naj bi se zgodila zaradi malomarnosti delavca, ki je padel čez nižji zid. Zelo podobno bi se kmalu zgodilo tistemu obrtniku pleskarju. Podjetnik je prejel regresni zahtevek ZZZS v vrednosti več kot 70 tisoč evrov. Zadeva je še na sodišču. Plačati mora vse stroške, od povoja, bolnišnice, oskrbe do prevoznih stroškov. V podjetje je prišla celo policija in direktorja podjetja kazensko ovadila. Zaradi kazenske ovadbe podjetje zdaj ne more več sodelovati niti pri javnih razpisih, pa čeprav za nesrečo ni kriv direktor. Koliko časa bomo še delili ljudi na tiste, ki se jim lahko nekaj dodeli, in na tiste, ki dejansko so sovražniki, tako so bili včasih sovražniki naroda. Mislim, da je prvi korak k izenačitvi pravic vseh pravnih oseb, vseh pravnih subjektov v državi to, da se to uredi tudi na tem primeru. Potem pa bomo lahko govorili o socialni državi, za katero vsi želimo, da jo imamo, o javnem zdravstvu, za katerega vsi želimo, da ga imamo, ampak vsi morajo biti enakovredni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Tudi jaz bi rad poudaril to, da ne razumem predstavnikov Združene levice, ki bi morali biti glavni branilci delavnega ljudstva, še posebej pred praznikom dela, ki ga bodo tako na veliko praznovali. Da ne vidijo stiske oziroma problemov, ki jih imajo določeni delavci in tudi delodajalci. Tudi obrtniki, ki so samozaposleni, niso kapitalisti, ampak so delavci, ki sami služijo za sebe in plačujejo prispevke in davke državi. Imamo avtomobilsko zavarovanje, kjer kasko zavaruješ avtomobil, kjer ti zavarovalnica povrne škodo tudi, če si sam kriv. Samo ne smeš biti pod vplivom nekih nedovoljenih substanc ali alkohola pa ti zavarovalnica vse povrne, ker plačaš za to zavarovanje. Tudi podjetniki plačujejo v sklad, v katerega se nabere letno 80 milijonov sredstev tudi za ta namen, vendar če se da, se ta denar porabi za kaj drugega, ne pa za osnovni namen. Imamo vrsto del, kjer enostavno ne moreš biti konkurenčen, če upoštevaš vse varnostne ukrepe, ki jih pač določajo razni pravilniki. Tisti, ki smo kdaj bili odgovorni, vodje del, se zelo zavedamo. Tudi sam, ko sem bil pri manj kot 20 letih odgovorni vodja del, sem potem kasneje, ko sem bil pri vojakih, razmišljal o tem, kaj bi se zgodilo, če bi se poškodoval kakšen od monterjev, ki so delali na višini, ker enostavno nismo mogli upoštevati vseh pravil, vseh meril zaščite, ker bi več časa recimo porabili za montažo, parkrat več časa za montažo neke varnostne mreže kot za samo montažo. Takrat ni bilo nobenih košar, tako kot so sedaj, ko so delavci varovani. Ali pa se dela opravljajo izven teh košar, ker ne moreš iz košare vsega delati. Včasih smo tudi v takih vremenskih pogojih, ko nikakor nismo smeli, pa smo zaradi rokov, zaradi škode, ki bi se storila, morali to delo opravljati. Jaz sem se zavedal, da če se nekdo poškoduje, mi po zakonu lahko dodelijo kazen zapora do leta pa pol, pa smo pač ta riziko večkrat prevzeli. Pa tudi če se upoštevajo vsi pogoji, se lahko kaj zgodi. Ravno včeraj je bilo pri Odmevih, nesreča na ladji sredi oceana, kjer so bila vsa pravila upoštevana, varnostna in vse, pa se je pač zgodilo. Prišlo je do eksplozije, dva sta umrla. Lahko bodo naslednjič, čeprav so vsi gori zaposleni bili do neke mere usposobljeni za nudenje prve pomoči, predvsem častniki, ampak drugič, ne vem, ali bodo predpisi zahtevali, da ima vsaka ladja še helikopter zraven, da lahko poškodovanega odpelje vsak trenutek v bolnico, ali kaj. Pač, zgodi se. Govorili smo o prometnih nesrečah na cestah, da je vsaka smrt vredna okrog milijon 800 tisoč evrov. Pa se lahko zgodi, da nekdo potem toži delodajalca za milijon 800 tisoč evrov. Prepričan sem, da je veliko malih podjetnikov, ki so samozaposleni, že zaradi administrativnih ovir ali birokratskih ukrepov, ki smo jih naložili z raznimi davčnimi blagajnami in tako naprej, sploh tistih starejših, ki so službo izgubili ali delo pri 50 in več letih, mnogo teh ali prenehalo s svojo dejavnostjo ali ni šlo v povečavo oziroma zaposlitev, povečanje svojega obsega dela, kaj šele če bi se zavedali, pa verjetno se večina teh ne zaveda te nevarnosti, da če se nekdo pri njem poškoduje, ga lahko potem zavarovalnica toži za velike zneske, ki ali potopijo podjetje ali pa je podjetnik ob vse premoženje. Zato je logično, da bi morali tudi za te primere imeti zavarovanje. Tudi nek računovodja, ki ti vodi knjige, ima zavarovano to, da če povzroči s svojo napako škodo tebi, ki ti vodi knjige, mu zavarovalnica to povrne. Lahko bi tudi tam nekdo rekel, da je to namenoma, pa zavarovalnica ne bi izplačala. Zakaj pa se v tem primeru to ne da? Še bolj pa me preseneča, da tega prav Združena levica ne podpira, enako kot ne prispeva svojih podpisov k zakonu o drugem tiru, verjetno zaradi tega, ker ima v imenu svoje stranke ime leva. V drugem smislu pomena. V Novi Sloveniji, v naši poslanski skupini, se tega zavedamo, ker o tem pričajo ljudje na terenu. Prepričan sem, da se veliko teh malih podjetnikov ne bi registriralo, ne bi opravljali dejavnosti, če bi se zavedali vseh nevarnosti, ki jim ob delu sledijo. Že tako ugotavljamo [[…]]Eden od najboljših podjetnikov v Sloveniji, Akrapovič, je v časopisu razlagal o tem, da so naredili analizo, ali se glede na socialne podpore, ki jih imamo, sploh splača delati, biti zaposlen. Ugotovitev je bila, da ne, sploh pri tistih, ki imajo še nekaj vzdrževanih družinskih članov. Zato tudi pri nas na Dolenjskem v romski skupnosti ni skoraj nihče zaposlen. Ker se mu enostavno ne splača. Če pa ima priložnost, da podeduje neko imetje od svojega sorodnika, pa se temu imetju odpove. Tudi če je avtomobil vrednosti 20 in več tisoč evrov, zaradi tega, ker potem mu ne pripada več socialna podpora, ki je bistveno več, če šteješ v neki časovni razdalji. Tako daleč smo prišli. Namesto da bi šli na roke tistim, ki hočejo delati pošteno, plačevati vse davke, ustvarjati dodano vrednost, ker edino merilo za bogatijo – tega enostavno ne vidimo. Verjetno zaradi tega, kot čitam, dokler bodo na oblasti davkojemalci, bo tako, kot je. Ko bodo pa oblast prevzeli v Sloveniji davkoplačevalci, ki ustvarjajo dodano vrednost, takrat bomo dobili prave gospodarje. Ker če so gospodarji doma, bodo znali gospodariti tudi z državnim premoženjem in sprejemati take predpise, ki bodo v korist tistim, ki delajo, ki ustvarjajo. Ne pa v korist tistim, ki samo pričakujejo od države, ki se zavedajo samo svojih pravic, ne pa svojih dolžnosti. Slej ko prej bomo morali priti do tega, drugače se nam slaba piše. Lahko samo opazujemo, kako nas prehitevajo v razvoju z leve in z desne bivše jugoslovanske republike, pred katerimi smo imeli ob osamosvojitvi zelo veliko prednost. Pa ne samo pred njimi, tudi pred baltskimi državami. Zdaj se lahko samo čudimo. Včasih smo se čudili, ko so hodili Čehi, Poljaki k nam ali preko Slovenije na jadransko obalo s kakšnimi avtomobili, zdaj se lahko ponovno čudimo, ampak v drugačnem primeru. Zdaj niso več 20 let stare škode, ampak so ali nove škode ali mercedesi, približno taki avtomobili. In jim lahko samo zavidamo. Zakaj? Kaj smo naredili napačno na tem? Mislim, da veliko, in še vedno delamo. In je zadnji čas, da začnemo to popravljati, pa lahko se zgledujemo tudi po teh državah.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave. Besedo ima predlagatelj mag. Matej Tonin.
Ali veste, kaj je danes zgovorno? Sem že kar nekaj časa poslanec, pa mislim, da tega še nisem doživel. Da praktično po predstavitvi stališč poslanskih skupin ni bilo razprave. Razpravljali smo praktično samo poslanci Nove Slovenije. Seveda hvala vsem tistim, tukaj še enkrat izpostavljam Poslansko skupino SDS in nepovezane poslance, poslanko Alenko Bratušek, ki so ta naš zakon podprli. Kako naj si pa razlagam tišino ostalih koalicijskih poslancev in Združene levice? Najbrž bi bil naiven, če bi si to predstavljal na način, češ, dobro, so spregledali, ker v stališčih poslanskih skupin je bil njihov glavni očitek to, da se bo slabšala varnost, ampak jaz mislim, da sem v svojih razpravah jasno dokazal, da se varnost s tem zakonom ne bo poslabšala. Še enkrat, varnost se ne bo poslabšala. Ta zakon ne posega v nobene standarde varnosti pri delu. Bo pa ta zakon zelo zelo izboljšal poslovno okolje, ga naredil predvidljivega in predvsem bo ta zakon ohranil marsikatero delovno mesto. Če bi koalicija izhajala iz tega, da je vsak zaposleni dvojna korist za državo, vsak brezposelni pa dvojna škoda, ker zaposlenemu ne samo, da mu ni treba dajati določenih socialnih transferjev, celo vplačuje v državne zdravstvene, pokojninske in druge blagajne, dvojna korist vsak zaposleni, na drugi strani je žal tisti, ki ostane brez dela, dvojno breme, ker ne samo, da ne vplačuje v pomembne blagajne, kot je zdravstvena in pokojninska, dobiva tudi iz drugih socialnih blagajn določene transferje. Zato bi moralo biti v interesu koalicije, da absolutno podpira vsakršen zakon, pa naj bo takšen ali drugačen, tudi če je opozicijski, ki prispeva k temu, da se kakšno delovno mesto ustvari ali da se delovno mesto ohrani. In ta zakon je temu namenjen. Bojim pa se [[...]]No, še to bom dodal, nismo samo opozicijski poslanci prisotni na dogodkih, ki jih organizira Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije, ampak so tudi vladni predstavniki in koalicijski poslanci, in najverjetneje ste dobili v roke ali pa so vam kdaj poslali tisto knjižico Zahteve slovenske obrti in podjetništva. Ureditev teh regresnih zahtevkov v nek predvidljiv okvir je ena izmed temeljnih njihovih zahtev. In če boste danes to zavrnili, se boste požvižgali na vse te stvari. K temu je treba dodati, da je ta debata vsekakor na mestu, in še kako zelo aktualna je ta, da je pred praznikom 1. maja treba dodati zraven vprašanje še prekariata in pa espejevcev. Številnim espejevcem, ki danes jamčijo z vsem svojim premoženjem, bi ta zakon pomenil veliko odrešitev ali pa vsaj mnogo mnogo večjo varnost. In je težko včasih razumeti ta vaša ideološka nasprotja, ker tukaj ni vsebinskih nasprotij, tukaj dejansko ni tega, da bi mi delavcem škodovali, da bi jim poslabševali delovne pogoje, ampak gre samo za to, da naredimo stvar tako, da na dolgi rok lahko vzdrži in da tudi, ko se pojavi zahtevek za povračilo stroškov zdravljenja zdravstveni zavarovalnici, je ta v takih okvirih, da podjetje lahko preživi in da se delovna mesta lahko ohranijo. Tukaj bi jaz pričakoval podporo vsaj tistih, ki se borite za prekariat in za vse espejevce. Poleg tega sem pa dejal, da je pa zdaj v tej razpravi, ki je pri našem prvem in drugem poizkusu tega zakona ni bilo, je pa zdaj nov moment pri tretjem pa tudi zakon o vajeništvu. Če ste se kaj sestajali in dobivali s predstavniki obrtne zbornice, potem so vam verjetno povedali tako kot nam, da prav v teh regresnih zahtevkih vidijo veliko nevarnost tudi za to, da bi šle stvari morda narobe v primeru vajencev in vajeništva. O čem govorim? Opozorili so nas, da so vajenci seveda še neizkušeni delavci, mladi ljudje na začetku svoje poti, ki nimajo še toliko delovnih izkušenj, toliko znanja, in da se prav pri teh posameznikih lahko mnogo hitreje dogodijo kakšne nesreče. In morda bo tudi kakšen vajenec prispeval k temu, da bo podjetnik v težavah, zato je to še argument več, da bi ta naš zakon danes ugledal luč sveta. Ampak saj veste, v tem parlamentu se zelo velikokrat ali pa večinoma tako dogodi, da se ideološko ali pa politično vnaprej odločite in pri tem vztrajate. Najverjetneje so odločitve, da boste temu zakonu nasprotovali, padle na vaših poslanskih skupinah, vaš poslanec je odšel za to govornico, povedal stališče poslanske skupine in s tem se je debata in razprava zaključila. Mene bi pa zelo zanimalo, kakšne bi bile vaše razprave. Jaz bi si želel dialoga, če hočete tudi kakšnega besednega dvoboja, da bi se lahko soočili z vprašanji, kaj pravzaprav temu zakonu očitate. Upam, da bo ta zakon na koncu dneva sprejet, ker praktično tisti ključni razlogi, ki ste jih izpostavljali, to pomeni zmanjšanje varnosti, ne držijo. Še en argument je bil izpostavljen, ki sem ga morda prej pozabil pokomentirati, ga je pa izpostavila poslanka, ki je predstavljala stališče Poslanske skupine SMC, ki je dejala, da bi ta zakon lahko pomenil škodo za zdravstveno blagajno. Zanimivo je, da pri teh stvareh nima točnega podatka niti zdravstvena zavarovalnica, ker kot je bilo danes že omenjeno, se pojavljajo različni podatki, in sicer da je bilo v enem letu do milijon 200, 300 tisoč evrov regresnih zahtevkov, po drugi strani pa, da je bilo teh regresnih zahtevkov vse do 20 milijonov. Ampak tukaj je pomembna poanta. Ti regresni zahtevki ne padajo z neba, ampak ti regresni zahtevki, sem prej govoril o konkretnih primerih, se zahtevajo od zelo otipljivih ljudi, posameznikov, ki danes zaposlujejo ljudi in ki jih lahko ta regresni zahtevek dokončno potopi. Zato jaz ne bi gledal na te stroške tako zelo birokratsko, okej, ta zakon pomeni milijon evrov izpada za zdravstveno blagajno. Mislim, da če bi na koncu potegnili črto, ta zakon pomeni plus za državno blagajno. Ker če vi upoštevate vse prispevke, ki jih plačujejo zaposleni, delodajalci, potem se s strani tistih zaposlenih, ki bodo službe obdržali in ki jih ne bodo ti regresni zahtevki potopili, v proračun nateče več denarja, kot pa ga bo iz njega izpadlo. Želel bi si, da bi ta današnja razprava tudi pokazala nekoliko več ambicioznosti na strani koalicije, da vendarle zasledujemo najbolj uspešne države članice Evropske unije. Če pogledate vi danes statistične podatke, ki govorijo o gospodarskih kazalcih pa tudi o socialnih kazalcih Slovenije, lahko ugotovite, da je Slovenija povsod povprečna. Marsikdo bo rekel, super, smo na zlati sredini. Jaz pa mislim, da je to slabo, ker naš cilj bi moral biti, da smo med prvimi na področjih, ki jih mi ocenjujemo, da so tista strateška, kjer Slovenija lahko naredi razvojni preboj, kjer je pomembno, da stvari premaknemo naprej. Ker pa smo vsepovsod povprečni, je zadeva po navadi takšna, da če si neproblematičen, če si povprečen, te niti ni na radarjih in enostavno te ni. Tukaj bi jaz pričakoval večjo ambicijo te koalicije pri izboljševanju poslovnega okolja. Poslanec Lah je pred menoj o teh zadevah govoril, pa ste se nekateri malo smeškali, češ, kaj pa to govori, saj to je pa ja brez veze pa nima nobene veze s to današnjo temo. O, ima! Še kako ima vezo. In sicer vezo v tem smislu, da so nas prav zaradi našega slabega poslovnega okolja začele prehitevati nekdanje socialistične države, pred katerimi smo bili v 90. mnogo korakov naprej. Mi smo s tem zadovoljni, ampak jaz mislim, da bi nam moral biti to rdeči alarm, da nekaj postorimo. In ponovno, ta zakon, ki ga predlagamo, izboljšuje poslovno okolje in ga dela primerljivega z najbolj razvitimi evropskimi državami. Iskreno priznam, mi tukaj dejansko odkrivamo toplo vodo, če hočete to slišati. Toplo vodo v tem smislu, da kar nekje na zahodnem svetu obstaja in funkcionira, ne razumemo poante, zakaj ne bi teh stvari prenesli tudi v Slovenijo in jih koristno uporabili. Vidim, da se vam mudi naprej, zaradi tega vas ne bom več s svojimi razpravami obremenjeval, kljub vsemu pa to presenečanje, ki se je zgodilo na današnji razpravi, da niti eden koalicijski poslanec ni dejansko sodeloval v razpravi in razpravljal, upam, da to pomeni, da ste vendarle malo omehčali svoja trda stališča in da bo zakon na koncu dneva ob glasovanju deležen podpore. Vsekakor pa, če ne bo deležen, potem vsaj vemo, na koga je treba potem nasloviti pripombe in težave, ko se bodo državljani srečevali s tem tudi v prihodnje. Takrat bom jaz, ko hodim po terenu, lahko rekel, glejte, jaz sem trikrat poskusil, ni šlo, zdrav razum pač ni pripomogel k temu, da bi to stvar rešili, dajte se obrniti zdaj na koalicijo, morda bodo oni to lažje speljali. Morda je tudi tukaj vprašanje prestiža, morda, če bi to prišlo s strani koalicije, bi bilo to zelo hitro sprejeto, bomo videli. Pustimo se presenetiti in z nestrpnostjo že pričakujem popoldansko glasovanje.
Hvala lepa. Časa še nismo porabili, zato sprašujem, ali želi še kdo razpravljati na to temo. Ne. Potem hvala lepa, zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 13. točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O STARŠEVSKEM VARSTVU IN DRUŽINSKIH PREJEMKIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Ivo Dimic. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Ivo Dimic zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagateljev, gospe Ivi Dimic.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Vlada Mira Cerarja v zadnjem letu veliko govori o izboljšanju gospodarskih razmer v državi. Posledično sprošča številne varčevalne ukrepe in hkrati viša proračunske odhodke na številnih področjih. Naj omenim le nekaj ukrepov, ki jih je Vlada v zadnjem času sprejela in uvedla. To je dokapitalizacija SDH in DUTB v višini 250 milijonov evrov, povišanje mase plač v javnem sektorju, ponovna uvedba 2. januarja kot dela prostega dne, povišanje najnižje pokojnine za polno pokojninsko dobo brez dokupa [[…]]Lahko bi še naštevala, v zadnjem tednu so se zgodili še nekateri taki ukrepi, posluha za pomoč in razumevanje družinam pa žal ni. Zato so nekateri od teh ukrepov dobrodošli, potrebni, za druge pa zgolj lahko ugotavljamo, da so deljenje političnih bombončkov. Predlagatelji ocenjujemo, da bi se sproščanje varčevalnih ukrepov moralo začeti pri družinah, in zato v nadaljevanju navajamo številne vzroke. Demografska slika Slovenije je izjemno slaba, ena najslabših v Evropski uniji. Na to nas s svojimi ocenami opozarja tudi vladni Urad RS za makroekonomske analize in razvoj. Za normalno delovanje države oziroma vseh njenih podsistemov bi v naslednjih letih potrebovali približno 30 tisoč rojstev letno, žal pa ne dosegamo niti števila 20 tisoč in trend rojstev v Sloveniji je padajoč. Izjemno nizka rodnost in posledično staranje prebivalstva je po oceni Evropske komisije eden največjih družbenih in gospodarskih izzivov Evrope 21. stoletja. Zadeva vse države članice in večino področij politike Evropske unije, leta 2025 bo več kot 20 % evropskih prebivalcev starih 65 let ali več, v Sloveniji bo to vsak četrti, zlasti pa se bo povečalo število starostnikov v starosti 80 let in več. Koalicija in njena vlada pa kot da se tega ne zavedata in ne rešujeta težav. Zato v Novi Sloveniji s to novelo zakona predlagamo tri bistvene rešitve. Prva rešitev, vrnitev najvišje višine izplačila starševskega nadomestila na raven pred sprejetjem ZUJF. Druga rešitev, odprava omejitve višine starševskega nadomestila in višine starševskega dodatka. In tretja rešitev, ponovna uvedba univerzalne pravice do pomoči ob rojstvu otroka in pravice do dodatka za veliko družino. Predlagane rešitve zasledujejo načela varovanja družine, materinstva, očetovstva, otrok in mladine, kar je tudi zapisano v 53. členu Ustave, ter načelo najboljše otrokove koristi in načelo dolgoročne vzdržnosti pokojninskega sistema ter pravične razdelitve dobrin. Glavni nameni in cilji našega predloga so: omogočiti družinam optimizacijo družinskih proračunov in ustrezen socialno-ekonomski položaj; uveljaviti pravičnejšo porazdelitev javnih financ; spodbuditi domačo potrošnjo; pomagati staršem, da bodo lažje usklajevali družinsko in poklicno življenje in se posledično odločali za rojstvo več otrok; izboljšati demografsko sliko Republike Slovenije. Spoštovani kolegice in koleg, iskreno se obračam na vas, da se odzovete na ta predlog in da omogočite družinam lažje in boljše življenje. Vabim vas, da podprete predlog naše novele.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe Martini Vuk, državni sekretarki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! Temeljna naloga države je, da pravočasno zazna spremembe na področju družinskega življenja in družinsko politiko načrtuje tako, da odgovori na te spremembe ter pripravi takšne strateške dokumente in zakonodajo, ki bodo celovito urejali to področje. Potek spreminjanja ravni rodnosti v Sloveniji je podoben trendom v večini evropskih in drugih razvitih držav. Demografi že desetletja intenzivno iščejo odgovore, ki zadevajo vprašanje dviga stopnje rodnosti, vendar izpostavljajo, da ni ne enostavnih ne univerzalno učinkovitih rešitev. Države v okviru socialne in družinske politike tako sprejemajo številne in raznolike ukrepe, ki bi utegnili imeti pozitiven vpliv na dvig stopnje rodnosti. V Sloveniji smo bili od osamosvojitve dalje priče stabilnemu obsegu ukrepov družinske politike ali celo njihovemu postopnemu zviševanju, a žal to ni zadostovalo, da bi stopnjo rodnosti dvignili na želeno raven. Vlada se zaveda pomembnosti števila rojstev za demografsko politiko in zato zasleduje cilj vzpostavitve spodbudnega okolja za odločanje za otroke. Da se bodoči starši lažje odločijo za otroka ali za več njih, potrebujejo čim več podpornih storitev, ki jim olajšajo starševstvo in zlasti usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. Ukrepi, ki bi utegnili vplivati na področje rodnosti, morajo biti premišljeni in načrtovani dolgoročno. Če enkrat država vpelje ukrepe, ki imajo negativen demografski učinek, kot se je to zgodilo leta 2012 s sprejetjem ZUJF, je potrebnega precej časa, da se učinki teh ukrepov izničijo. V obdobju po sprejetju ZUJF so bili za izboljšanje dohodkovnega položaja družin zato sprejeti naslednji ukrepi: od leta 2014 dalje se otroški dodatek pri naslednjih pravicah in subvencijah ne všteva v celoti; uveljavili smo novo ureditev glede subvencije malice in kosila, ki omogoča brezplačno malico do petega in brezplačno kosilo do vključno tretjega dohodkovnega razreda; v letu 2016 smo otroški dodatek povišali za 10 % v petem in šestem dohodkovnem razredu in ga tako vrnili na raven pred uveljavitvijo ZUJF; dvignili smo tudi cenzus za pridobitev državne štipendije; uvedli smo dodatne plačane dni očetovskega dopusta, tako bodo očetje lahko v letu 2018 upravičeni do skupno 30 dni očetovskega dopusta z nadomestilom, torej plačanega; ukinili smo tako imenovane plombe, torej prepoved razpolaganja z nepremičnino; ukinili smo vračila za prejemnike denarnih socialnih pomoči in varstvenega dodatka. Pred desetimi dnevi je začel veljati nov Družinski zakonik. Zakonik ne prinaša le sodobnejšega pristopa pri varovanju koristi otrok v družinskih razmerjih, ampak daje tudi osnovo, da družinska politika dobi ustreznejše mesto v družbi. Z Družinskim zakonikom se uvajajo Svet RS za otroke in družino in programi v podporo družini, prinaša tudi podeljevanje statusa organizaciji, ki deluje v javnem interesu na področju družine, in ne nazadnje Družinski zakonik Vladi nalaga, da za obdobje 10 let pripravi resolucijo o družinski politiki. Gre za temeljni strateški dokument države na tem področju, ki v Sloveniji ni bil posodobljen že 24 let. V resoluciji o družinski politiki, ki je ta trenutek v nastajanju, bomo opredelili ključne smeri razvoja na tem področju in določili tudi ukrepe. Pri načrtovanju ukrepov pa bomo izhajali iz raziskav in analiz, ne bomo se jih lotevali na pamet, čez palec in z namenom biti všečen. Ministrstvo je tako že lani naročilo izdelavo situacijske analize o položaju otrok v Sloveniji, ki smo jo tudi vsem poslanskim skupinam poslali v tiskani obliki. Naročili smo izdelavo raziskave o dobrih praksah drugih držav glede ukrepov za dvig rodnosti. Oboje bomo podkrepili tudi s pripravo strokovnih posvetov, kamor boste tudi vsi vi povabljeni. Zdaj pa še nekaj povedi o predlagani spremembi Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. V letu 2015 je bil sprejet 112.a člen ZSDP, ki ureja začasne prejemke, ki pomenijo podaljšanje nekaterih varčevalnih ukrepov iz ZUJF do izpolnitve dveh pogojev oziroma tako imenovanih sidrišč. Eno je, da se stopnja delovne aktivnosti zviša za 1,3 % in da je rast BDP za več kot 2,5 %. Konec septembra letos bo znano, ali sta bila oba pogoja izpolnjena. Če da, potem se s 1. 1. 2018 sprostijo vsi ti začasni ukrepi, če ne, pa si bomo na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti prizadevali, da se to zgodi. To, kar pa predlaga Nova Slovenija z novelo, ki je pred nami, pa ne pomeni sprostitve teh varčevalnih ukrepov, saj predlagajo črtanje člena, ki napotuje na določbe ZUJF. Te določbe pa ne veljajo več. Zato Vlada Republike Slovenije predlaga, da omenjenega predloga ne podprete. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Skupina poslancev Nove Slovenije predlaga novelo Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih s ciljem vrniti najvišje višine izplačila starševskega nadomestila na raven pred sprejetjem ZUJF, torej na 2,5-kratnik odpraviti omejitve višine starševskega nadomestila in višine starševskega dodatka, ponovno uvesti univerzalno pravico do pomoči ob rojstvu otroka in pravico do dodatka za velike družine ter ponovno uvesti redno usklajevanje nadomestila preživnin. Glede predlaganega se strinjamo z ugotovitvami Vlade, da črtanje člena v Zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, ki napotuje na člene Zakona za uravnoteženje javnih financ, od katerih nekateri že od 1. januarja 2016 ne veljajo več, ne bi prineslo nobenih učinkov. Z novelo Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, ki smo jo potrdili novembra 2015, smo nekatere ukrepe res podaljšali. Hkrati pa smo s 1. januarjem 2016 sprostili nekaj novih starih ukrepov, ki prav tako zasledujejo cilje družinske politike, in sicer na izhodiščno raven pred znižanjem smo vrnili otroški dodatek v petem in šestem dohodkovnem razredu, očetom smo zagotovili dodatnih pet dni plačanega očetovskega dopusta v lanskem letu in dodatnih pet dni v tem letu, še nadaljnjih pet dni jim bo pripadalo v letu 2018. Skupaj torej 15 dni. Demografska slika Slovenije in trendi so podobni trendom v večini evropskih in drugih razvitih držav. Značilni sta nizka smrtnost in rodnost ter sorazmeroma nizek ali celo negativen naravni prirastek prebivalstva. Kljub iskanju odgovorov in rešitev je stroka enotna, da enostavnih in univerzalno učinkovitih rešitev ni. Država sicer v nekih okvirih lahko spodbuja in ustvarja ugodne pogoje in ukrepe ter tako krepi družinsko politiko, za katero pa nima nobenega zagotovila, da se odrazi v višji rodnosti. Samo z različnimi transferji, subvencijami, olajšavami ali drugimi ugodnostmi nizke rodnosti ne bomo obrnili. Raziskave in analize kažejo, da imajo taki in drugačni ukrepi na zviševanje rodnosti zelo majhen in že praviloma kratkoročen vpliv. Zakon za uravnoteženje javnih financ je izrazito poslabšal položaj obstoječih in bodočih družin, prinesel pa je tudi druge ukrepe, ki so povzročili negotovost med mladimi glede možnosti zaposlitve oziroma ohranitve službe, ki sta zelo pomembna dejavnika rodnosti. Tako bi bilo zmotno verjeti, da lahko samo s transferji spodbujamo višjo rodnost, ne da bi gledali sliko širše in sočasno spodbujali tudi druge vidike socialne varnosti, na primer zaposlitveno in stanovanjsko. Treba pa je krepiti tudi podporne storitve, ki olajšajo starševstvo, in omogočati lažje usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. Vlada ukrepe sprejema, nič pa se ne spremeni čez noč. Poleg že omenjenih ukrepov sprejemamo tudi ukrepe za spodbujanje zaposlovanja mladih za nedoločen čas s ciljem izboljšanja zaposlitvenih možnosti za mlade. 12. aprila je več kot 22 tisoč družin prejelo dodatek za veliko družino, v višini najmanj 395 evrov za tri otroke, za družino s štirimi ali več otroki pa 480 evrov. V letu 2016 je bilo za dodatek za veliko družino namenjenega 10,6 milijona evrov. Je pa res, da je težava družinske politike tudi ta, da srednji sloj izpade skoraj povsod. Vsi vemo, da je eden največjih posamičnih družinskih izdatkov plačilo vrtca in močno bremeni družinski proračun. Zato bi bilo smiselno dodatno subvencionirati ceno vrtca tistim družinam, ki imajo otroke tako v vrtcu kot že v osnovni šoli. To je le eden od predlogov. Nabor ukrepov je velik, medresorska skupina pa mora te predloge pretehtati in oblikovati seznam takih ukrepov družinske politike, ki bodo dali želene rezultate. Žal za ta predlog zakona tega ne moremo trditi, zato bomo v naši poslanski skupini glasovali proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Združena levica.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. V Združeni levici vedno poudarjamo, da podpiramo prav vse ukrepe, ki odpravljajo škodljive posledice varčevalnih politik. Tudi in predvsem tistih, ki jih je leta 2012 z ZUJF uvedla Janševa vlada, podprli pa ste jih tudi vi v Novi Sloveniji. V Združeni levici že ves čas opozarjamo na škodljivost politike zategovanja pasov, ki prinaša revščino in splošno družbeno nazadovanje, pri tem pa ne prinaša nobenega gospodarskega okrevanja. Zato se v skladu s tem, kar že ves čas ponavljamo, vedno strinjamo s predlogi, ki odpravljajo škodljive posledice varčevalnih ukrepov na področju javnih storitev in socialnih transferjev. Vendar v predlogu navedene poglavitne rešitve s to novelo ne bodo dosežene. Stanje se ne bo v ničemer spremenilo. Predlog ne vrača najvišje višine izplačila starševskega dodatka na 2,5-kratnik povprečne plače, ne vpliva na višino starševskega nadomestila, ne uvaja univerzalne pravice do pomoči ob rojstvu otroka in dodatka za veliko družino ter v ničemer ne spreminja stanja glede usklajevanja nadomestil preživnin. Predlagatelj namreč črta člen, ki napotuje na uporabo določb v ZUJF, ki že od 1. 1. 2016 niso več veljavne. Medtem pa popolnoma spregleda člen v Zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, s katerim je Vlada podaljšala varčevalne ukrepe iz ZUJF. Torej kot sem že rekla, predlog ne odpravlja varčevalnih ukrepov, za katere trdi, da jih, zato ga nima nobenega smisla podpreti. Tukaj gre ali za napako, ki jo je naredila Nova Slovenija, ali pa preprosto za promocijo stranke v poskusu, da bi ob vseh zagovarjanjih neoliberalnih floskul prostega trga in razprodaje skupnega premoženja izpadli vsaj minimalno socialni, pri tem pa seveda strašijo svojo katoliško kvazi patriotsko agendo, povezano z nizko rodnostjo in z neutemeljenim strašenjem s posledičnim izumiranjem slovenskega naroda. Predlog je na las podoben predlogu NSi za vračilo režima plačila vrtca na stanje pred sprejetjem ZUJF, razen členov in poglavitnih rešitev je besedilo spremnega besedila popolnoma identično, zato bodo tudi naši argumenti proti temu popolnoma identični. Skratka, gre za predlog, ki naj bi spodbujal odločitve za rojstva in reševal demografski problem. Dvig kvalitete življenja naših državljanov je cilj sam po sebi in ga ni treba dodatno utemeljevati. Nasprotno pa Nova Slovenija spremembo utemeljuje na staranju prebivalstva in slabi demografski sliki. Diskurz, da moramo v Sloveniji predvsem več rojevati, obravnava otroke zgolj kot bodočo delovno silo. Zdi se, da Nova Slovenija ne zagovarja družinske, temveč natalitetno politiko. Predlagatelja lahko izzovemo tudi s tem, da demografske probleme lahko na kratki rok rešujejo tudi migracije. Zanimalo bi nas njihovo navdušenje nad sprejemanjem mladih družin v Slovenijo na podlagi demografskega argumenta. Ali bi desna politika v Slovenijo odprtih rok sprejela mlado begunsko družino ali migrantsko družino ter zagotovila uspešno integracijo njihovih otrok v slovensko družbo. Odgovor je jasen – ne bi. Rojstva, o katerih oni govorijo, morajo biti domača, slovenska, v tradicionalnih družinah, v tradicionalnih zvezah, se pravi domača avtohtona rojstva. Staranje prebivalstva je tako pri nas kot povsod v Evropi neizogibno dejstvo in prej ali slej se bomo morali spopasti s posledicami tega. Ali bo posledica dokončen razpad socialne države ali pa se bo družba prilagodila novi resničnosti z boljšo organizacijo dela, skrajšanim delovnim časom in drugimi progresivnimi politikami, to pa je naša naloga in o tem se moramo pogovarjati. Predlogu, ki nima nikakršnih učinkov in poleg tega temelji še na napačnih argumentih, v Združeni levici ne moremo niti nasprotovati niti ga podpreti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! Kaj pravzaprav s tem zakonom predlagamo? Prvič, predlagamo, da je porodniška ponovno čez celotno obdobje 100-odstotna, ne več v zadnjih 9 mesecih 90-odstotna. Drugič, predlagamo, da pomoč ob rojstvu otroka dobijo vse družine, vsi. In tretjič, da tudi dobijo dodatek za veliko družino vsi. To so trije zelo konkretni, zelo jasni predlogi, ki jih predlagamo v Novi Sloveniji. Danes je prva obravnava tega zakona, če imate določeni posamezniki in poslanci težave s kakšnimi nomotehničnimi težavami, se da to elegantno urediti v drugi obravnavi, ker veste, da so prve obravnave namenjene temu, da se pogovarjamo o splošnih načelih in usmeritvah. Sedaj pa še glede tega, kaj je razlog, zakaj smo to predlagali v Novi Sloveniji. V zadnjem času ves čas trdimo, da ima Slovenija v prihodnjih desetih, dvajsetih letih tri izjemno pomembne izzive, ki jih mora začeti reševati. Prvi izziv je zagotovo demografija, kazalci so slabi. Drugi izziv je zagotovo izboljšanje poslovnega okolja. Tretji izziv je visok javni dolg. In če pogledate zdaj te tri izzive, lahko ugotovite, da Nova Slovenija ves čas vlaga zakone, ki rešujejo probleme na teh treh področjih. Najprej glede same demografije in demografskih kazalcev. Tudi tukaj je ta zakon zgolj eden izmed, mi smo jih pripravili celo serijo, pet različnih zakonov, ki pomagajo povečati rodnost. Ta, ki ga danes obravnavamo, je zgolj eden. Ko so bile narejene raziskave, so raziskovalci ugotovili, kaj je tisto, zaradi česar se mladi odločajo za več ali manj otrok. Kot prva stvar so bile izpostavljene vrednote, ali te družba, družina k temu spodbuja. Druga izjemno pomembna stvar je bila služba. In tretja stvar so bila stanovanja. Če mi kot država uspemo te tri stvari ustrezno nagovoriti in ponuditi primerne rešitve, potem se bo zagotovo tudi število rojstev v Sloveniji povečalo. Kar se tiče samega stanovanja je jasno, da če mladi nimajo stanovanj, potem nimajo strehe nad glavo in se težko odločajo za družine. Če nimajo službe, ne morejo preživeti svojih družin in prav tako si težko ustvarijo družino. Izjemno pomembno je in k temu lahko prispeva tudi ta državni zbor, da v tej državi vzpostavljamo klimo, ki je naklonjena družinam, da vzpostavljamo klimo, ki je naklonjena večjemu številu rojstev. Poglejte si, celo znotraj Slovenije obstajajo pomembne in številne razlike med področji. Večkrat izpostavim Poljansko dolino in Selško dolino, kjer je standard dobesedno 3, celo 4 otroci. V nekaterih mnogo bolj razvitih predelih Slovenije so te številke mnogo manjše. Da se še enkrat vrnem na bistvo tega našega predloga zakona. Mi želimo odpraviti čim več razlogov, zakaj bi mladi rekli ne večjemu številu otrok. Ti majhni detajli, ki se morda Združeni levici in še nekaterim zdijo nepomembni, so lahko pri tistih mejnih odločitvah izjemno pomembni. Ta zakon, ki ga danes predlagamo, to pomeni ponovno stoprocenta porodniška, pomoč ob rojstvu otroka za vse in dodatek za velike družine prav tako za vse, je zgolj eden izmed paketa petih različnih zakonov, ki smo jih pripravili. Glede same demografije in izziva pa naslednje. Če pogledate demografske kazalce, so stvari precej tragične. Rodnost v Sloveniji je nižja celo od povprečja Evropske unije, da ne govorim od držav v razvoju, kjer je rodnost izjemno visoka. In da ne bo kdo rekel, da se primerjam s temi, govorim pa vam, da je rodnost nižja celo od razvitih zahodnoevropskih držav. In to nam vsekakor ne more biti v spodbudo. Naslednja stvar, ki je zaskrbljujoča, je, da se mlade družine relativno pozno odločajo za otroke. Povprečna starost mame, ko rodi prvega otroka, je v Sloveniji že presegla 30 let. Trenutna številka rodnosti je 1,5 otroka na mamo. Če želimo kot narod na dolgi rok preživeti, je nujno, da bi bili naš cilj in naši ukrepi usmerjeni, da bi zagotovili rodnost, v konkretnem primeru vsaj 2,1 otroka na mamo. V konkretnih številkah to pomeni, da bi potrebovali ponovno v Sloveniji, da se rodi 30 tisoč otrok letno. Moja generacija, ki se je rodila na začetku 80. let, je zadnja takšna generacija v Sloveniji, zadnja generacija, ki je še imela 30 tisoč otrok, potem so pa te številke ves čas padale, dokler niso dosegle dna tam nekje leta 2007, 2008, ko se je rodilo zgolj okrog 17 tisoč otrok. Zdaj bodo tukaj najverjetneje spet težke politične debate, kdo je za to zaslužen, ampak prepričan sem, da naša takratna vlada je z vsemi ukrepi, ki jih je uveljavila, od drugega otroka v vrtcu zastonj do posebnih drugih ugodnosti, prispevala tudi k temu, da se je takrat, leta 2008, trend ponovno obrnil nekoliko navzgor, tako da se danes rodi v Sloveniji okrog 20 tisoč otrok. Ampak kot sem rekel, da bi na dolgi rok kot narod preživeli, bi se moralo v Sloveniji roditi vsaj 30 tisoč otrok, pa se jih ne. V Novi Sloveniji si želimo, seveda, da se naš narod, naša tradicija, naše vrednote ohranjajo, in zato se nam v tej luči rodnost in število otrok zdita izjemno pomembna. In kot rečeno, z vsemi ukrepi, ki smo jih že predlagali, z vsemi zakoni, ki jih še bomo predlagali v prihodnjih mesecih, zasledujemo zgolj en cilj, to je odpraviti vse potencialne razloge, ki mladim preprečujejo, da bi se odločali za ustvarjanje družine. Kot je bilo rečeno, so vrednote, služba in stanovanje tri ključne točke, okrog katerih se več ali manj odločitev vrti. Mislim, da bi ta parlament naredil korak naprej, če bi začeli spodbujati kulturo življenja, če ne bi bili zaznamovani tisti, ki imajo tri, štiri ali več otrok, če bi bilo nekaj pozitivnega, nekaj lepega in dobrega prepoznanega tudi s strani politike ali države, da je imeti več otrok nekaj lepega. Druga pomembna stvar so službe. Tukaj nas čaka ogromno dela in vsaj v prejšnji točki smo z majhnim popravkom poskušali zagotoviti izboljšanje poslovnega okolja, ki bi omogočalo več delovnih mest. Na koncu pridemo tudi do stanovanj, ki pa za neko bogato državo, kot pravi Vlada, da Slovenija je, ne bi smela biti problem. Da bi vzpostavili neko ustrezno stanovanjsko politiko, ki bi mladim po dosegljivih cenah omogočala stanovanja oziroma rešitev prvega stanovanjskega problema. Želim si, da bi danes predlog, ki predlaga ponovno uvedbo stoodstotne porodniške, pomoč ob rojstvu otroka za vse in pa dodatek za velike družine prav tako za vse, ugledal luč sveta in nadaljeval svoj postopek v parlamentu. Nova Slovenja bo to seveda podprla in izrazila z glasom za.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Erika Dekleva.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Družina ima v družbi pomembno vlogo in velik pomen ima tudi njeno varstvo s strani družbe in države. Po predolgih letih je ta sklic državnega zbora prejšnji mesec sprejel nov in prepotreben Družinski zakonik, ki na moderen način ureja družinska razmerja in v ospredje predstavlja predvsem otroka in njegove koristi. Njegova vsebina sicer ni neposredno povezana z novelo zakona, ki jo danes obravnavamo, pa vendar je dober primer, kako je država na celovit način in s celovitimi ukrepi zmožna oblikovati in usmerjati družinsko politiko. Današnja razprava bo pravzaprav ponovno namenjena nekemu podoživljanju obdobja sprejemanja ZUJF iz leta 2012, ki je takrat zarezal tudi na področje družinske politike. Nekateri ukrepi so danes še vedno v veljavi, večina teh ukrepov pa je že sproščena. Naj omenim, da je od 1. 1. 2016 dalje otroški dodatek v petem in šestem dohodkovnem razredu dvignjen na izhodiščno vrednost pred znižanjem. Z letom 2016 so očetje upravičeni do dodatnih 5 dni plačanega očetovskega dopusta, postopen dvig se nadaljuje tudi v letih 2017 in 2018. Otrokom iz družin, ki se uvrščajo v prvi, drugi in tretji dohodkovni razred, namenjamo stoodstotno subvencijo kosila, 3 tisoč 218 dijakov in študentov več prejema štipendijo in ne nazadnje je bilo v letu 2016 v celoti odpravljeno varčevanje na področju denarnih socialnih pomoči in pri varstvenih dodatkih. Ker so se gospodarske razmere v državi izboljšale, Poslanska skupina Nove Slovenije poslankam in poslancem predlaga sprejetje ukrepov za razbremenitev družinske politike, torej vrnitev najvišje višine izplačila starševskega nadomestila na raven pred sprejetjem ZUJF, odpravo omejitve višine starševskega nadomestila in višine starševskega dodatka, ponovno uvedbo univerzalne pravice do pomoči ob rojstvu otroka in pravice do dodatka za veliko družino ter ponovno uvedbo rednega usklajevanja nadomestil preživnin. Ti ukrepi naj bi pozitivno vplivali na demografsko sliko Slovenije ter na izboljšanje socialno-ekonomskega položaja družin. Nedvomno je demografska slika Slovenije slaba, Slovenija je namreč kot večina razvitih držav danes starajoča se družba in temu nihče ne oporeka. S tem problemom se sooča večina evropskih držav. V Sloveniji se rodnost znižuje že dobrih 100 let. Po Konvenciji o otrokovih pravicah mora država sprejeti vse ustrezne ukrepe, s katerimi bo staršem ali drugim, ki so odgovorni za otroke, pomagala uveljavljati pravico do življenjske ravni, ki ustreza otrokovemu telesnemu, umskemu, duhovnemu, zdravstvenemu in družbenemu razvoju. Prav tako pa priporočilo Parlamentarne skupščine Sveta Evrope in Evropska socialna listina poudarjata pomen in zahtevo po udejanjanju različnih ukrepov, ki naj bi zagotovili pogoje za nastanek in poln razvoj družine. Vendar pa ukrepi socialne politike lahko kratkoročno nekoliko vplivajo na raven rodnosti, na osnovno tendenco razvoja, ki vodi k zniževanju, pa ne. Zato nikakor ni nujno, da izredno pozitivni gospodarski rezultati, zniževanje brezposelnosti in dvig realnih dohodkov samodejno sprožijo zviševanje rodnosti. V Poslanski skupini SMC ocenjujemo, da je današnji predlog Nove Slovenije parcialen in na določenih mestih, še posebej v delu, ko predlagatelj ocenjuje njegove finančne posledice, nedodelan. Parcialni posegi v področje družinske politike ne morejo dati rezultatov, kar nam kažejo tako raziskave kot statistični podatki, ki jih v svojem mnenju navaja tudi Vlada Republike Slovenije. Kljub temu da priznavamo in se zavedamo pomembnosti družinske politike in znotraj nje starševskega varstva in družinskih prejemkov, v Poslanski skupini Stranke modernega centra predloga zakona ne bomo podprli. Sprememba zakona namreč ne bo rešila problema rodnosti v državi na dolgi rok. Reševanje demografskega problema mora biti ob upoštevanju finančne vzdržnosti države skrbno načrtovano, ne sme temeljiti zgolj na večanju stopnje rodnosti. Predlagane spremembe so se žal izkazale kot nepremišljene in predstavljajo še en predvolilni bombonček, kot se izrazijo predlagatelji sami. Kljub temu da je bila gospodarska situacija v letu 2016 bolj optimistična in kljub temu da so napovedi za prihodnost ugodne, to še ne pomeni, da lahko sproti potrošimo vse, kar je navrgla gospodarska rast. Vsaka vlada z veseljem sprošča varčevalne ukrepe oziroma omogoča državljanom kvalitetnejše življenje. Pomembno pa je, da se predvsem obnaša odgovorno. Skladno s tem je pričakovati, da se bodo začasni varčevalni ukrepi, ki jih ureja Zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, sprostili v letu 2018.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da je še kako treba pomagati in izboljšati pogoje za delovanje in preživetje družine kot osnovne celice naše družbe. V izredno zaostreni finančni in gospodarski situaciji leta 2012 so bili sprejeti določeni ukrepi, ki jih je sedaj treba odpraviti, če želimo biti pravična in dogovorna družba. V času sprejetja ZUJF je bilo treba zaradi finančnega stanja, ki ga je pred nami pustila vlada Socialnih demokratov, zmanjšati porabo na vseh področjih, vendar le začasno, dokler se finančna slika države ne bi izboljšala. Šlo je za začasne ukrepe, ki so bili vezani na doseg 2,5 % gospodarske rasti. Da je bilo to zmanjšanje javne porabe upravičeno, dokazuje dejstvo, da vse druge koalicije teh ukrepov niso razveljavile in so jih v večji meri celo podaljšale, čeprav bi se zaradi 2,5-odstotne gospodarske rasti morale odpraviti že leta 2015. Ukrepe na področju družine, ki so podaljšani, je sedanja koalicija vezala na hkratno izpolnitev pogoja 2,5 % bruto domačega proizvoda in rasti stopnje delovne aktivnost v starostni skupini od 20 do 64 let na 1,3 %. Torej je odprava vezana na dva pogoja hkrati, ki se morata izpolniti v istem letu. Zadnji pogoj se je v zgodovini Republike Slovenije izpolnil zgolj enkrat, oba hkrati pa nikoli. Skrajno žalostno in dvolično je s strani koalicije in ministrice dr. Anje Kopač Mrak, da na takšen način populistično zavaja slovenski narod. Če bi ostal v veljavi celoten ZUJF, sprejet v času Janševe vlade, bi bili celotni družinski prejemki vrnjeni že leta 2015. V času te vlade se proračunski denar deli brez ustreznega premisleka vsem, ki to vlado stisnejo ob steno, ne glede na to, ali so najbolj upravičeni do tega denarja ali pa tudi ne. Tako ni problema za dokapitalizacijo SDH ali DUTB v višini 250 milijonov evrov, prav tako za povišanje plač v javnem sektorju, zapravljanje denarja za ustanavljanje nepotrebnih agencij in še bi lahko našteval. Ko pa gre za družine, pa zelo rado zmanjka denarja v državnem proračunu. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je gospodarska in finančna situacija v Sloveniji v letu 2017 bolj ugodna, zato je treba pomagati tudi družinam, da se bo povečala rodnost, izboljšalo stanje v njihovem proračunu in da bo življenje večine družin dostojno v družbi in državi, v kateri živijo. Prav zato podpiramo Predlog zakona o spremembah Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, ki bo omogočil družinam optimizacijo družinskih proračunov in ustrezen socialno-ekonomski položaj, uveljavil pravičnejšo porazdelitev javnih financ, spodbudil domačo potrošnjo, pomagal staršem, da bodo lažje usklajevali družinsko in poklicno življenje in se posledično odločali za rojstvo več otrok in da se bo na podlagi tega izboljšala tudi demografska slika v Republiki Sloveniji, ki je ena najslabših v Evropski uniji. Predlaga se vrnitev najvišje višine izplačila starševskega nadomestila na ravni pred sprejetjem ZUJF, 2,5-kratnik, odprava omejitev višine starševskega nadomestila in višine starševskega dodatka, ponovna uvedba univerzalna pravice do pomoči ob rojstvu otroka in pravice do dodatka za veliko družino in ponovna uvedba rednega usklajevanja nadomestil preživnin. V Slovenski demokratski stranki bomo ta predlog zakona podprli, tako kot sem to napovedal že uvodoma v svojem stališču. Prepričani smo, da je vodenje pozitivne družinske politike izjemnega pomena za razvoj in prihodnost družbe. Upam, da se vsi zavedamo, da je ravno družina osnovna in ključna celica vsake družbe.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Predlagatelji Zakona o starševskem varstvu in družinskim prejemkih navezujejo predlog sprememb na slabo stanje demografske slike in na negativne učinke varčevanja, ki jih je našim državljankam in državljanom v času najgloblje krize povzročil Zakon za uravnoteženje javnih financ, tako imenovani ZUJF. Danes lahko sicer rečemo, da smo tudi s pomočjo ZUJF premagali krizo, povedati pa je treba tudi, da ni bilo ustrezno, da so po našem mnenju preveliko ceno krize plačali manj premožni in revni, tudi vsi upokojenci, saj socialna država ni odigrala potrebne vloge. Danes tudi dvomimo v ustreznost pred leti ugotovljenega primanjkljaja v bankah, zaradi česar je bilo v banke vloženih okoli 5 milijard evrov. V Banki Slovenije, ki bi nas morala tedaj ustrezno varovati pred bančnimi zlorabami, pa tega posla očitno ni dovolj dobro opravljala, že nekaj časa potekajo kriminalistične preiskave. Brez predhodne vzpostavitve ustreznega nadzora nad postopki ugotavljanja primanjkljaja bank in brez predhodnega ustreznega nadzora nad porabo v banke vloženega denarja, je tedanja vlada jemala prebivalstvu, tudi socialno ogroženim, da je polnila bančno luknjo. Vendar pa je treba poudariti, da je bilo od sprejetja ZUJF vrsto ukrepov že omiljenih, in sicer predvsem v času te vlade. Ob izboljšanih ekonomskih kazalcih in hkrati ob upoštevanju fiskalnih zavez za vzdržnost javne porabe postopno, vendar vztrajno zvišujemo na primer izdatke pri pokojninskem varstvu in tudi na področju, o katerem govorimo danes, ki jih je danes podrobno navajala že državna sekretarka. Naj zato omenim le, da je od 1. 1. 2016 dalje otroški dodatek k petemu in šestemu dohodkovnem razredu dvignjen na izhodiščno vrednost pred znižanjem z ZUJF. Z letom 2016 so očetje upravičeni do dodatnih pet dni plačanega očetovskega dopusta, postopen dvig števila dni očetovskega dopusta se nadaljuje tudi v letu 2017, saj letos očetje pridobijo dodatnih 5 dni plačanega očetovskega dopusta, še nadaljnjih pet dni pa jim bo pripadalo v naslednjem letu. V Poslanski skupini Desus bi si želeli, da bi lahko, tako kot je bila čez noč sprožena varčevalna mrzlica z ZUJF, vse odmrznjeno tudi v hipu odmrznili, žal pa se ne da tako hitro popravljati oziroma spraviti na kup zadostnih finančnih sredstev, da bi lahko ponovno delili nekaj, kar je bilo med tem preusmerjeno v druge, večje ali manjše potrebe države, kar se je izvajalo skozi kar nekaj vlad. V Poslanski skupini Desus si bomo vsekakor še naprej prizadevali, da se ljudem vrne vse, kar jim je bilo odvzeto z ZUJF. Težava zakona, ki ga imamo danes pred seboj pa je, da ne glede na to, ali bi ga potrdili ali ne, ta zakon ne bi imel nobenega učinka. Predlagatelji namreč zmotno predlagajo črtanje člena v Zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, ki napotuje na člene Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki pa so že prenehali veljati, zato sprejem predlaganega zakona ne bi prinesel nobenih učinkov, prinesel pa bi določeno mero zmede in nejasnosti v naš pravni red. Ker se zakon nanaša na člene, ki ne obstajajo več, za tak predlog zakona sploh nima smisla glasovati. Tudi v Poslanski skupini Desus smo sicer prepričani, da bi se moralo področju demografije nameniti več pozornosti kot doslej. Gre pa tudi za problem manjkajočih vrednot v naši družbi, saj bi si morali vsi prizadevati za državo, ki bo prijazna vsem generacijam. Dokler si nekateri pri nas brez sramu in obsojanja ostalih lahko privoščijo, da jemljejo revnim, ranljivim, ustvarjajo prekarno in izkoriščeno delovno silo ter bogatijo na račun drugih skupin prebivalstva, je težko pričakovati pozitivne spremembe v družbi. Govorim v prvi vrsti o potrebi po medgeneracijski povezanosti in solidarnosti ter o spoštovanju posameznika. Govorim o družbi, ki ji ne bo vseeno za posameznika. Kar pa se tiče današnjega glasovanja, je bilo že prej jasno povedano, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev k predlogu zakona. Najprej ima besedo predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Zakaj se bojite življenja? Pa vendarle to nas ohranja, ohranja nas, posameznika, ohranja naše družine, ohranja naše skupnosti, naše lokalne skupnosti. Ne vem, zakaj se na nek način išče razloge, zakaj zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, pa vendarle pripomore k temu, da se postavijo v tej državi stvari na svoje mesto. Govorim o tem, da se odločimo, kakšno politiko bomo peljali. Trdno sem prepričana, da naša Slovenija potrebuje družinsko politiko in socialno politiko, in mi v Novi Sloveniji govorimo o družinski politiki, vi danes ste pa govorili o socialni politiki. Dve različni temi smo danes odpirali. Mi smo želeli in želimo odpirati družinsko politiko z ukrepi, ki podpirajo družinsko politiko, vi pa ves čas govorite o socialni politiki. Zdaj pa bi bilo potrebno najprej razčistiti, kar se tiče otroškega dodatka. Otroški dodatek in drugi prejemki tudi iz današnjega zakona niso socialna pomoč. Niso socialna pomoč in niso namenjeni socialni pomoči družinam, ampak so vlaganje. Se pravi, je družinska politika, to, kar danes govorimo, o tem, kar smo v Novi Sloveniji pripravili, govorimo o politiki vlaganja. Potrebujemo socialno politiko, seveda jo potrebujemo, ampak v ožjem smislu pomoči ogroženim, tistim dejansko, ki to socialno pomoč potrebujejo; in seveda rabimo politiko, družinsko politiko, politiko vlaganja v otroke in v njihove danosti. O dveh stvareh danes govorimo in razpravljamo. Lahko rečem, da zakonodajalec pri otroških dodatkih venomer ponavlja in poudarja pomoč najbolj potrebnim. S tem seveda preverjeno trka na našo vest, na naše srce, ampak prav tukaj, pomagati ljudem v stiskah in nesreči, je prav; vendar poroka in rojstvo otroka ne sme biti nesreča in ne sme biti socialna stiska. Ne sme biti. Poroka in rojstvo otroka ne sme biti socialna stiska, ampak družinska politika bi jo morala obravnavati in bi moralo biti ravno drugače. Ampak ves čas poslušamo, da kaj vse je bilo narejeno. Seveda je bilo narejeno. Če ne bi vi popravili, draga koalicija, bi bilo že vse narejeno v 2015 in bi že vse to prenehalo, ampak kljub vsemu niste pripravili ene konkretne družinske politike. Ne nazadnje, če soglašamo s tem, da [[…]]Primer, družina z več otroki, ki bo dolgoročno naredila pokojninski blagajni milijon evrov plusa, dobička, da mora za otroški dodatek izkazovati svojo socialno stisko, gmotno stisko. Se mi zdi, da smo se sprijaznili z gospodarsko in vrednostno zmešnjavo. Če mora izkazovati, da so v neki stiski, da bodo upravičeni do nekih otroških dodatkov – pa saj mi smo čisto skrenili s poti! To ne sme biti reševanje stisk. Mi moramo imeti socialno politiko, ki dejansko pomaga tistim, ki potrebujejo socialno politiko, in potrebujemo družinsko politiko, ki pomaga usklajevati družinsko in poklicno življenje, ki pomaga družinam, da se počutijo pri odločanju, snovanju svoje družinske politike zaščiteni, da se počutijo varno. Seveda je del te družinske politike tudi stanovanjska politika, ampak če ne bomo začeli tam, kjer je pomembno, se pravi pri spoštovanju življenja, se mi zdi ne bomo potrebovali potem v prihodnosti ne socialne politike, ne stanovanjske politike, ne zdravstvene politike, ne proračuna in ne vlad, ker ne bomo imeli to za nikogar delati. Zdi se mi, da politika družinska zahteva vseeno nekaj malega sredstev, ker današnji predlog ni neko grozno breme proračunu Republike Slovenije, in seveda nekaj dobre volje, da se v Sloveniji vendarle začnemo ukvarjati z družinsko politiko, kot jo poznajo vse naše uspešne evropske države – Francija, Švedska, Nizozemska, Finska. Oni imajo stabilno družinsko politiko, ki se šteje v desetletjih, ne v desetletju, v desetletjih. Meni osebno je zelo blizu sistem vavčerja sistema. Ti dobiš za enega otroka vavčer, vanj je vključno, točno se ve kaj, po postavkah. In se vnaprej ve, pri drugem otroku dobiš tak vavčer, pri tretjem takšnega; brez kakršnih iskanj nekih gmotnih socialnih stisk družin. To mora reševati socialna politika. Seveda, z nekaj malo sredstev in nekaj dobre volje bi se dalo, če bi država imela pred očmi seveda koristi otroka, ker na ta način bi spodbujali neko zdravo otroštvo otrok, seveda z nekimi pravicami, z nekimi pomočmi, ki bi bile vnaprej jasne. Tako bi lahko vsak vedel dolgoročno se odločati, kaj in kako bo peljal svoje družinsko življenje in hkrati tudi svoje poklicno življenje. Pri nas pa imamo vse zadeve preveč prepletene in enostavno ne gremo v politiko, ki bi spodbujala neko družinsko življenje. Če samo omenim stanovanjska politika. Mlada družina s tretjim otrokom na poti si je želela rešiti stanovanjsko politiko – danes je bilo omenjeno, da je pomembna stanovanjska politika. In so šli na eno izmed slovenskih bank po kredit. Kaj mislite, kakšen odgovor so dobili? Če bi bili sami, bi dobili kredit, ja, ker pa je že tretji otrok na poti, veste kaj, vi ste pa preveč rizični za nas, vam pa kredita ne moremo odobriti. To je stanovanjska politika, ki jo imamo trenutno v Sloveniji! Če imaš več otrok, bolj si rizičen za državo, bolj si rizičen za banke in enostavno te nihče ne financira. Se pravi, kakšno politiko želimo v prihodnje v Sloveniji razvijati? Tudi vi, ki ste na ministrstvu. Poglejte, kaj bi morali narediti pri stanovanjski politiki! Osebno sem prepričana, da nekdo, ki je odgovoren in se čuti, da ima lahko več otrok, da to ni noben rizičen element v državi. Saj ne bo spokal, pa šel v davčne oaze. Saj vendar tukaj poganja korenine v tej državi in seveda polni tudi državni proračun. Ampak, dokler bo tak mačehovski odnos, se mi zdi, da dejansko smo v bistvu se sprijaznili, tako kot sem že rekla, z neko gospodarsko in vrednostno zmešnjavo v tej državi. Pozitiven je posebno dodatek za velike družine, da ga vsi dobijo, kar se mi zdi, da je zelo pomembno. Ne glede, kdo si, ker to je namenjeno tvojim otrokom. Ko sem bila preteklo soboto skupaj z varuhinjo gospo Nussdorfer pri Aninem skladu, srečanju velikih družin v Ljubljani, v Šentjakobu, je bilo izpostavljeno – tudi velike družine, z 12 otroki je bila ena družina. Rekla je, da ji ni jasno, zakaj smo velike družine vsi od treh otrok naprej in dobimo dodatek vsi enako. Saj resnično je, če ima nekdo takšno številčno družino, da so tudi njegove potrebe drugačne, jih ni v Sloveniji veliko, o tem smo že veliko tudi na Odboru za delo, družino razpravljali, koliko je takšnih družin. Se mi zdi, da nek pozitiven odnos do tega bi vseeno moral biti, tudi ne glede na to, katera vlada je. Ne glede na to, katera vlada je. Ker to dejansko bogati vse nas in seveda tudi ne nazadnje državni proračun. Tako kot je po izračunih dokazano, da veliko pripomorejo v državno blagajno, seveda tudi v pokojninsko blagajno. Bilo je rečeno, da ne želimo nekih družin sprejeti, begunskih in takšnih. Mislim, da na strani Nove Slovenije nismo nikoli tega odprli, da enostavno nekdo hoče te zadeve izpostaviti, kako smo zaprti, kako želimo vse tradicionalno in ne vem kaj. To se mi zdi tako za lase privlečeno, zato da se ni treba ukvarjati s tisto zadevo, ki je dejansko zelo pomembna. Pomembna pa je družinska politika v naši državi, ki po ugotavljanjih vse od leta 2007 stagnira, se jo z različnimi ukrepi poskuša izbrisati in preveč pomešati z neko socialno politiko. Ta socialna politika pa resnično tistim, ki imajo težave, ki dejansko živijo pod pragom revščine, ravno tako nič ne pomaga, ker jim ravno toliko pomaga, da voda direktno ne teče v grlo, samo kadar so kakšni izredni dogodki, jih zalije na polno. Kadar so kakšni izredni odhodki v družini. To ni socialna politika! Mi moramo pomagati najšibkejšim, najbolj ranljivim skupinam, hkrati pa moramo ohranjati in podpirati tisto družinsko politiko, ki bo omogočala, da bodo prihajali do svojih stanovanj, mladi. Mi je žal. Resnično mi je žal, da enostavno, glede na vse podatke Umarja, na vsa opozorila Evropske komisije, kljub koalicijski pripravi vizije Slovenije 2050 ne vidite, da je treba spremeniti nekaj pri temelju življenja, pri temelju družinske politike. Lahko naredimo še ne vem koliko raziskav, vizij Slovenije, lahko do 2100 leta, kjer še ne vem, če bo sploh še zelena ta Slovenija, ampak bistveno je, kaj bomo naredili danes in za prihodnjih 10, 20 let. Mi, v Novi Sloveniji gremo s koraki naprej. Prepričani smo bili, da vendarle boste v koaliciji pa razumeli, kaj je potrebno in da bomo skupaj stopili. Tudi danes, če mogoče nek člen je bil narobe prečlenjen. Pa se mi zdi, da zadeve se dajo vse popraviti. Tako kot sem rekla, z malo sredstev in dobre volje, in očitno dobre volje v podporo družino ni prav veliko v vaših vrstah.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se mag. Tanja Cink in gospod Žan Mahnič.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Kardinal Rode je pred leti dobil nagrado Bob leta, ko je dejal, da ljubezen do naroda se začne v postelji. In v tem izreku je velika resnica. Vsi vemo, da rodnost, demografija je v Sloveniji problem. Včasih je veljalo, da bi morala vsaka ženska imeti tri otroke, enega zase, enega za očeta, enega pa še za domovino. Zdaj imamo 1,5 ali manj otrok na žensko in ne gre samo za to, ali imamo dovolj denarja za otroke, predvsem se mi zdi, da v Sloveniji velikokrat manjka volje do tega. Moram spomniti, ena gospa, ki nas gleda in je klicala tudi v našo poslansko skupino in je dejala, kdor nima denarja ne more imeti otrok. Ampak naši ukrepi bi pripomogli k temu, da bi mladi imeli več denarja za te stvari, pa vendarle vem, da so bogati pari, bogate družine, ki imajo malo število otrok, in so skromne družine, ki imajo večje število otrok. Torej, odnos do življenja je tisti, ki je pri tem najbolj pomemben. Glede na to, da imamo v Sloveniji slabo demografsko sliko, bi cela družba morala spodbujati – nikogar ne moremo prisiliti, naj ima več ali manj otrok. Prepričana pa sem, če vzpostavimo neko družinsko politiko, ki spodbuja mlade, ki omogoča mladim, se bodo zato lažje odločali, če bodo točno vedeli, kakšne pravice jim za to pripadajo. Nekaj moramo narediti. Ali bomo samo čakali, kdaj bo slovenski narod izumrl, kot je [[…]]Bom pa enkrat komentirala kolegico Dekleva, ki je rekla, da ne moremo demografije reševati z rodnostjo. Ja s čim jo pa lahko rešujemo? Seveda imamo tudi priseljevanje, jaz si pa vseeno želim, da bi večino slovenskega naroda bila vendarle rojena in vzgojena v Sloveniji, da bi govorila slovenski jezik, da bi nadaljevali slovensko kulturo. S tem ne pomeni, da sem nestrpna ali da ne maram drugih seveda, ampak pretežni del našega naroda pa želim, da ostane slovenski, to pa lahko rešujemo samo z rodnostjo. Imam še en predlog. Lahko naredimo kaj tudi z repatriacijo, saj vemo, da po drugi svetovni vojni so se mnoge družine na silo morale izseliti, da so si rešile življenja, lahko sprejmemo ukrepe, ki bodo pripomogli k temu, da bi več teh družin, ki so zdaj že v tretjem, četrtem kolenu, prišle nazaj v Slovenijo. Ko sem bila v Argentini, sem srečala precej takšnih številčnih družin zavednih Slovencev, ki bi se radi vrnili, če bi jim država pri tem pomagala. Torej, to je, ampak še vseeno mislim, da največ pa lahko naredimo s tem, da spremenimo odnos do življenja v pozitiven odnos, v spodbujevalni odnos in da ločimo družinsko in socialno politiko. Novi Sloveniji se tudi velikokrat očita, da smo postali stranka kapitalistov, ker govorimo veliko o gospodarstvu. Seveda, najboljša socialna država je tista, ki ima dobro gospodarstvo, ker tista omogoča, da je več ljudi zaposlenih, omogoča boljše prihodke, omogoča več vplačil v različne blagajne, tudi v pokojninske, torej tudi boljše pokojnine. Pri nas bo čedalje večji problem, ker je premalo zaposlenih, ki vplačujejo v pokojninsko blagajno, in demografski sklad pa tega še zdaleč ne bo rešil. Že sedaj vemo, da država vplačuje približno milijardo 300 milijonov letno kot dodatek v pokojninsko blagajno, demografski sklad je pa kapljica v morje, če to primerjamo. Več kot bomo imeli otrok, pa ko govorimo o trošenju, več bo tudi trošenja, več bo plačanega DDV in na koncu, več kot bo zaposlenih, več bo tudi plačanih prispevkov, trošenja in tako naprej. Na žalost, večkrat bolj govorimo o smrti kot o življenju. Spomnimo se lansko leto, ko so vrteli film pri frančiškanski cerkvi in so vsi vpili, da smo proti splavu, da je ta film proti splavu. Pa sem si ta film pogledala. O čem je ta film govoril? Kako se razvija življenje in na koncu je bil samo napis: Izberi življenje. Z eno besedo ni bil omenjen splav! Ali je to kaj grdega, če so tam vrteli ta film za spodbujanje, da izberemo življenje? In so bili komentarji ljudi, ki si tega filma sploh niso ogledali. Nedavno nazaj je bilo v parlamentu srečanje žensk, ko so proslavljale zapis pravice do splava v ustavo. Jaz obžalujem, da se nekatere ženske tega poslužujejo, nikogar ne obsojam, ker je to njihova odločitev. Jaz ne potrebujem za to zakona, ker spoštujem življenje od spočetja do naravne smrti, pa vendar to zame ni dosežek, to zame ni nekaj, kar bi morali na veliko proslavljati. To je, na žalost, situacija, ko je nekdo to izbral, ker se je znašel v težki situaciji. Želim si, da bi bilo tega čim manj, da bi naredili vse, da bi takšno žensko spodbudili in predlagali, omogočili tudi druge rešitve; ampak to ni današnja tema, je pa povezana. Sama sem bila takrat edina ministrica v vladi, ko smo sprejemali ZUJF. Vem, da sem se takrat osebno zelo borila proti vsem ukrepom, ki so zmanjševali pravice žensk v času porodniške in potem; vem, da bi bili ti ukrepi še strožji, pa sem se tudi sama proti temu borila. In ko zdaj sproščamo vse ukrepe, mislim, da je prav, da se to tudi vrne nazaj. Ukrep plačila drugega otroka v vrtcu, o katerem smo tudi govorili, je eden takšnih ukrepov, ki spodbujajo mlade, da se prej odločijo za rojstvo drugega otroka. Saj vemo, da ko imamo prvega otroka, je to povezano tudi z določenimi odpovedmi, težavami in tako naprej in marsikdaj par preloži rojstvo drugega otroka na kasnejši čas, potem se jim pa zdi, da je že prepozno, da se ne bodo vrnili več nazaj in tako naprej. Glejte, to so drobni ukrepi, ki nikogar ne silijo, vendar bi nam bolj pozitiven odnos do tega vprašanja pomagal, da bi se mladi lažje odločali. Seveda, za to morajo imeti izpolnjene določene pogoje in služba, zaposlitev je ena prvih. Zato mi vedno poudarjamo, glejte, mi izgubljamo veliko možnosti, veliko priložnosti v gospodarstvu, ker imamo preveč zapletene, predolgotrajne administrativne postopke. Velikokrat sem to že povedala in poslanci Nove Slovenije smo že velikokrat poudarili, ko gremo na teren, pravijo podjetniki, mi bi širili proizvodnjo, pa čakamo leta in leta na dovoljenje, preveč birokracije, preveč tega, celo pripravili smo predloge, kako hitreje omogočiti gospodarstvu, da bi zgradili ali pa povečali svoje kapacitete, pa to leži nekje v vladnem predalu, ker smo dali stranki SMC, in nam je žal, ker smo predloge pripravili skupaj s strokovnjaki. In še vrsto takih potencialov imamo v Sloveniji. Kaj si na koncu ljudje najbolj želijo – da bi normalno živeli, da bi bili zaposleni, da bi lahko, ne s socialnimi pomočmi, ampak enostavno s tem, kar zaslužijo, živeli, preživljali svoje družine. Socialna pomoč pride šele takrat, ko si nekdo ne more pomagati, ali premalo zasluži, ali je bolan, ali je izgubil službo, takrat. Mi pa predlagamo, da ločimo družinsko in socialno politiko, da spodbudimo k razmišljanju, da bi pa vendar lahko imeli še kakšnega otroka v družini več. Ker največkrat ni problem denar, seveda je zelo pomemben, velikokrat vidimo, da so dobro situirane družine, pa se niso odločile tudi zaradi premajhnega pozitivnega odnosa družbe do tega. Če se spomnim časov socializma, so zelo postrani gledali tiste družine, ki so imele več kot dva otroka. Dva sta bila, fant pa punca, to je bilo idealno. Če je imel kdo več otrok, je bil že skorajda sovražnik države, že konservativen, da ne rečemo starokopiten ali še kaj drugega. Tako se je, žal, gledalo. V nekaterih državah gredo celo tako daleč, da matere, ki imajo tri otroke in več, dobijo plačo za to. Kaj nam pomaga, če bomo mi vse druge ukrepe sprejeli, ne bomo pa imeli pa otrok, ne bomo mogli živeti naprej kot narod, ki se naravno obnavlja. Nič nam ne pomaga. Ali lahko kar tako mirno prepustimo vse usodi, rečemo, da kakor bo, pa bo, to ni moja skrb. Če smo odgovorni državljani, potem moramo vsi nekaj narediti za to in prepričana sem, da se da; najprej s pozitivnim razmišljanjem o življenju, potem z ustrezno družinsko politiko in seveda z ustrezno gospodarsko politiko. Potem pa lahko naredimo veliko za spremembe tudi v narodu.
Besedo ima mag. Tanja Cink. Pripravita naj se gospod Žan Mahnič in mag. Bojana Muršič.
Hvala, predsednik, za besedo. Če začnem pri mnenju Vlade, izhaja iz tega kar precej argumentov, zakaj zakona ne moremo sprejeti. Sprememba, ki jo predlagate v Novi Sloveniji, je pomembna. S tem se strinjam, ni pa poglavitna za to, k čemur stremite s to novelo. Tu mislim na dvig natalitete. Resda so nekateri kazalniki gospodarskih razmer v času te vlade očitno izboljšali in se zato postopno sproščajo tudi varčevalni ukrepi. Ne morejo se pa sprostiti vsi naenkrat. Tudi Slovenija ni naenkrat potonila v krizo. Čeprav naj bi rodnost v Sloveniji padala že zadnjih 100 let, ampak je to očitno pritegnilo našo pozornost šele, ko smo ugotovili, da so se kazalniki spustili pod raven zagotavljanja obnavljanja prebivalstva. Če malo pobrskamo po našem spominu, na področju družinskih prejemkov je bil v letu 2016, recimo, sproščen varčevalni ukrep pri otroškem dodatku v petem in šestem dohodkovnem razredu in se je dvignil na izhodiščno vrednost pred znižanjem z ZUJF. Prav tako so z letom 2016 očetje pridobili 5 dni očetovskega dopusta, dodatnih pet bodo pridobili še s tem in z letom, ki sledi. Tako da se je sproščanje varčevalnih ukrepov očitno začelo tudi pri družinah. Ni res, da se proračunska sredstva za starševska nadomestila nahajajo na postavki, ki jo v predlogu navajate. Prav tako bi se povečali odhodki s predlagano spremembo za 29 milijonov in ne za 3 in pol, kot navajate. Vlada nas je že opozorila, da glede demografske slike ne odstopamo od trendov večine ostalih evropskih držav. Hkrati pa kažejo raziskave, da imajo tovrstni ukrepi na zvišanje zanemarljiv vpliv, ki je, če je, praviloma kratkoročen. Če ste si morda pogledali poročilo raziskave, ki jo je na to temo opravil v Sloveniji leta 2010 Inštitut za socialno varstvo, je iz sporočila razvidno, da je trend zniževanja rodnosti značilnost vseh evropskih držav. Razlika je morda samo v hitrosti procesa. Samo domnevno vplivajo ukrepi socialne in demografske politike na raven rodnosti, tendence pa ne morejo spremeniti. Študija, ki je bila opravljena pri nas, pa je pokazala, da ukrepi družinske politike na rodnost nimajo pomembnega vpliva. Treba je celo poudariti, da so pri nas podporni ukrepi države za ustvarjanje družine in dvig kakovosti družinskega življenja po mednarodnih merilih ugodni. Po podatkih Eurostata sodijo med države, ki imajo višjo stopnjo rodnosti, kot je pri nas, predvsem tiste, ki dajejo velik poudarek politiki enakosti med ženskami in moškimi. To so skandinavske države, ki imajo tudi eno najvišjih stopenj zaposlenosti žensk. Je pa res, da so demografski trendi, ki se kažejo, dejstvo in jih je seveda potrebno jemati resno in razmisliti v zvezi z dolgoročnim načrtovanjem področnih politik, kot je tudi družinska politika. Če zaključim. Da ne bo pomote, podpiram vaša razmišljanja. Ne nazadnje je tudi Vlada usmerjena k istemu cilju. Gre samo za to, da je Vlada pristopila k sproščanju varčevalnih ukrepov postopno. Prepriča sem , da bi tudi predlagatelj, če bi sedel v vladi, ravnal zelo podobno, če ne enako. Predlog zakona, seveda, poleg ostalih sledi ustavnemu načelu varovanja družine, materinstva in tako dalje, vendar naj spomnim, ne smemo pa pozabiti tudi na fiskalno pravilo, ki je tudi stvar Ustave Republike Slovenije in ki nas zavezuje bolj gospodarnemu ravnanju z javnimi financami. Glede na ugodne kazalnike trenutnih gospodarskih razmer in ugodne napovedi za leto 2017 in 2018 pa verjamem, da bomo lahko zastavljene cilje postopno tudi dosegli.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic.
Hala lepa kolegici, tudi Tanji Cink. Pri tej točki vendarle nekaj več razpravljavcev s strani koalicije kot pri prejšnji točki. Vlada sprošča varčevalne ukrepe postopno. To je res. Vendar bilo je retorično vprašanje, kaj bi mi naredili, če bi bili v vladi. Verjetno bi jih tudi sproščali, ja bi jih sproščali, vendar mogoče je ta prioriteta, kje bi začeli, mogoče drugačna. Mi bi začeli sproščati verjetno pri družinski politiki, zato da bi vendarle dolgoročno spodbudili na nek način tudi gospodarsko rast in bi znižali, seveda, davke. Ne bi pa šli takoj mogoče kakšnih drugih ukrepov dajati, ki nimajo direktnega vpliva tudi na proračun. Mislim, da tu je ta naša politika videnja sproščanja varčevalnih ukrepov drugačna od koalicije, če tako rečem. Se mi zdi, da je primerjava glede trenda z drugimi državami, da se vsi soočajo s padanjem števila prebivalstva, korektna, se strinjam z njo. Vendar moramo pa spet v obzir vzeti drugo zadevo, da države, ki se soočajo s padanjem števila prebivalstva, štejejo 60, 70, 80 milijonov. Nas je pa 2 milijona. Tukaj bi morala biti razlika na strani nas še toliko večja. Nemčija ima 80 milijonov prebivalcev, če vzamemo eno tako evropsko državo v obzir, kako se soočajo oni s padanjem in seveda na kakšno število. Se mi zdi, da je pri 2 milijonih prebivalcev zelo pomembno, kako je. Da so ukrepi v podporo družini ugodni, poglejte, povedala sem, pa lahko še enkrat povem, kako so ti ukrepi v podporo družinam ugodni. V naši državi enostavno podpora družinam, lahko rečem, ni ugodna. Primer, da nekdo ne dobi stanovanjskega kredita za prvo reševanje stanovanjskega problema in ga ne dobi pri slovenskih bankah, zato ker je tretji otrok na poti in to predstavlja bankam in potemtakem tudi državi prevelik riziko, se mi zdi, da je to popolnoma zgrešena politika. Kvečjemu bi morali reči, tukaj pa bodo dali vse od sebe, da bodo do tega prišli. Da pa je do tega prišlo, seveda, je pa to večno prepletanje socialne in družinske politike. Še enkrat povem, rojstvo otroka ne sme biti socialna stiska in ne sme spadati pod kategorijo socialne pomoči, skupaj z otroškim dodatkom. Tukaj je samo neko zamegljevanje. In potem rečemo, smo sprostili otroški dodatek 5. in 6. razreda. Če bi bilo to znotraj družinske politike, do tega sploh ne bi prišlo. Tistim, ki imajo dejansko socialno stisko, se bi pomagalo iz socialnega programa. O tem govorimo v Novi Sloveniji! Da je vse preveč socialnih stisk, ki jih potem rešujemo na plečih družinske politike in temu je potrebno reči konec in začeti odmotavati tam, kjer se najprej začne. Najprej pa se začne pri porodniških dopustih, pri dodatkih za veliko družino in pri pomoči ob rojstvu otroka. Vsak otrok, ki pride na svet, naj bi bil deležen pomoči, spoštovanja države ob pomoči otroka, to je že bilo v preteklosti, sama sem to vse dobila pri otrocih, ampak od zdaj naprej pa enostavno, to je pa samo za nekatere otroke. Ja, zakaj pa so otroci različni? Mislim, da so otroci vsi naši in da je potrebno, da imamo tako politiko, ki obravnava vse enako.
Besedo ima gospod Žan Mahnič. Pripravita naj se mag. Bojana Muršič in gospod Zvonko Lah.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tukaj vidimo približno dva principa reševanja iste teme, iste problematike, za katero verjamem, da se je vsi zavedamo, in to je demografija. Ampak principa sta si različna v tem smislu, da desnica bi demografijo reševala s tem, da bi izvajala pozitivno družinsko politiko, pozitivno demografsko politiko, da bi sprejemala ukrepe v korist družinam, v korist očetom, materam, otrokom, levica pa bi demografijo reševala z naseljevanjem Arabcev. Temu smo priča v zadnjem letu in pol. Vodilni evropski politiki so sami izjavili, da bodo migranti, ki sedaj prihajajo, reševali predvsem in tudi evropsko demografijo. S takšnim načinom reševanja demografije se ne morem strinjati, kajti s tem, ko se uvaža arabske migrante, se spreminja tudi kulturo, zaradi kulture se spreminja politični zemljevid Evrope, vidimo, kaj se lahko zgodi v Franciji, vidimo, kaj se dogaja drugod, ekstremi tako na levi in na desni prihajajo v ospredje. Mi pa na desni, konservativni strani zagovarjamo drugačno reševanje, reševanje v korist državljank in državljanov, predvsem Slovenk in Slovencev. Zakon, ki je danes pred nami, je za podpreti, to ni noben takšen strošek, da ga država ne bi zmogla, je pa to investicija; investicija za prihodnost, kajti s spodbujanjem ukrepov, s sprejemanjem ukrepov, ki bodo pozitivno vplivali na demografijo, s tem posledično bomo imeli več rojstev, več otrok, več bodočih davkoplačevalcev in davkoplačevalk. Ni problem denar investirati tudi iz državnega proračuna v nekaj, kar veš, da se ti bo v prihodnosti vrnilo. Glejte, ni problem, kot je že bilo rečeno, več kot 200 milijonov evrov dati SDH, kjer se bo seveda denar delil po principu tovarišijskega kapitalizma, leva roka–desni žep oziroma krožnega gospodarstva kot temu reče predsednik Vlade, je pa problem dati 3 milijone evrov in pol v to, da bi spodbujali rojstvo Slovenk in Slovencev. V tem predlogu zakona je dobro razdelano oziroma napisana mednarodna primerjava, kako imajo družinsko politiko oziroma kateri so tisti ukrepi, s katerimi pozitivno demografsko, pozitivno družinsko politiko izvajajo druge države članice Evropske unije. Ali to stane? Seveda, da stane! Stalo je tudi, ko je Janševa vlada tudi zato, da se je pozitivno vplivalo na demografijo oziroma na neko razbremenitev družin, uvedla brezplačen topel obrok v srednjih šolah, da je uvedla brezplačen vrtec za drugega in nadaljnje otroke, da so pod vodstvom takratnega ministra Černača dijaki in študentje prišli do subvencioniranih vozovnic. Vse to so stvari, ki razbremenjujejo družinske proračune in ki pozitivno vplivajo na družino. 20. maja ima Slovenska demokratska stranka kongres, sprejemali bomo resolucijo in v to resolucijo smo med drugim tudi zapisali: Mladim družinam bomo omogočili ugoden kredit za ureditev stanovanjskega vprašanja, nakup hiše ali stanovanja, pri čemer bo glavnica kredita zmanjšana za 20 % ob rojstvu vsakega novorojenega otroka. Ali bo to stalo? Ja, bo stalo, ampak še enkrat, ni problem dati denar iz proračuna ali pa celo vzeti kredit za to, še lažje ga je dobiti s prodajo kakšne državne firme, če veš, kam ta denar gre, kam si ga dal in da si ga dal tja, kjer ga boš dobil nazaj. To bo pozitivno dolgoročno vplivalo na proračun in seveda s tem, če bo več otrok, več davkoplačevalcev, več zaposlenih, več tistih, ki bodo plačevali prispevke, bo to pozitivno vplivalo tudi na zdravstveno, pokojninsko, socialno blagajno. Ta ukrep je treba sprejeti. Dajmo se izogniti temu političnemu prestižu, da če opozicija nekaj predlaga, da vladajoča koalicija to zavrne, potem pa čez nekaj časa pride sama s tem predlogom. Veliko smo slišali o teh predvolilnih bombončkih. Dejansko se takšni ukrepi po navadi sprejemajo proti koncu mandata, ampak če smo včeraj naredili nekaj za upokojence, ko smo dali minimalno pokojnino za tiste s polno delovno dobo, s tem še zdaleč nismo naredili vsega, ki bi morali storiti, kajti ravno tako kot tisti, ki bodo imeli 500 evrov oziroma ki so imeli zdaj pod 500 evrov, imajo prazne želodce in ravno tako potrebujejo hrano tisti, ki imajo 200 ali 300 evrov, seveda tudi na ta račun, ker nimajo polne delovne dobe. Ta zakon bom podprl in upam, da bomo v prihodnosti ne samo s strani opozicije, ampak predvsem z Vlade dobili kakšne konkretne zakone, ki bodo pozitivno vplivali na demografijo in da se bodo rojevale Slovenke in Slovenci, Evropejke in Evropejci na naših tleh, ne pa uvažanje arabskih migrantov.
Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravita naj se gospod Zvonko Lah in gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, predlagateljica! Danes ste v svoji obrazložitvi omenili, zakaj nimamo dobre volje, da bi podprli ta zakon, zakaj se bojimo življenja. Najprej bi res vprašala, če ima to kaj s tem predlogom, ki ga imamo v obravnavi. Po moje ne. Moram reči, da iz predloga Vlade smo dobili obrazložitev oziroma tudi, če pogledamo ta predlog zakona, da so določeni ukrepi že prenehali veljati. Res pa je, da cilj zakona sledi temu, da družinam omogoči ustrezen socialno-ekonomski položaj, spodbudi domačo potrošnjo, pomaga staršem, da bi lažje usklajevali družinsko in poklicno življenje. Temu sploh ne morem reči ne in sploh ne nasprotujem, to je cilj, ki si ga želimo tako vi, tako jaz, kot vsi tukaj v tej dvorani tudi doseči. Seveda si vsi želimo pomagati mladim, da bi se odločali za rojstvo, ker to je največja vrednota, ki pač jo lahko dosežemo. S tem bomo popravili tudi demografsko sliko, ki je v Sloveniji, bom rekla, res slaba. Vendar potrebno se je pri vsem tem ozreti v letu 2012, ko je bil sprejet Zakon o uravnoteženju javnih financ, ki pa se je pokazal, velikokrat govorimo o tem, za povsem neprimernega. Določeni ukrepi so bili popravljeni, kar je vsekakor pohvala. Ministrstvo je že takrat, ko se je posegalo leta 2012, opozarjalo, da bodo ukrepi te družinske politike, ki je bila sprejeta leta 2012, zelo slabo vplivali na kakovost življenja predvsem teh mladih družin in tudi rodnost. Seveda to se je tudi pokazalo. Če pogledamo raziskave, ki kažejo po statističnih podatkih, da je bilo v letu 2012 rojenih 21 tisoč 938 otrok, medtem ko po sprejemu ZUJF, leta 2013, zgolj 21 tisoč 111, kar je kar 827 otrok manj. Resnično se na tem mestu je potrebno zazreti in se vprašati, kaj je potrebno narediti, da začnemo dvigovati rodnost. Ali bodo ti ukrepi s sproščanjem ZUJF res dosegli tisti učinek, to zelo težko rečemo, treba je gledati celostno sliko. Treba je spremeniti način življenja. Vemo, kakšne so službe danes. Službe so danes od jutra do večera, otroci so v popoldanskem času večji del sami. Tudi delodajalci pri razgovorih iščejo ženske, ki se ne bodo odločale za otroke, raje zaposlijo moške, ker so bolj na razpolago. Tu je resnično treba tudi s strani delodajalcev več nameniti socialnemu posluhu, da se bodo oblikovale družine. Res je, da je kar nekaj delodajalcev, ki spodbujajo svoje delavce, da se odločajo za rojstvo otrok, uvajajo tudi varstvo v podjetjih. To so tisti ključni dejavniki, ki lahko dvignejo rast rojstev. Treba se je tudi vprašati, ali se bodo mladi sploh odločali, če tudi davčni sistem tega ne dovoljuje oziroma jim ni prijazen. Ključno je tudi, da mlada družina želi živeti na svojem, se pravi, stanovanjska politika se na tem mestu mora spremeniti. S strani predlagateljice je bilo omenjeno, da se je mlada družina, ki je pričakovala tretjega otroka, napotila na banko, kjer ji niso omogočili kredita. Tu je treba bančno politiko pogledati in tudi na banke apelirati, da takšna družina ne more biti v slabšem položaju kot ostale. Je pa res, da so tudi osebni dohodki toliko nižji, da se enostavno pojavlja vprašanje, ali bo takšna družina dejansko sposobna plačevati kredit. Tako je tu vrsta pomislekov, veliko bo treba razmišljati, se pogovarjati, zato je pohvale vredna takšna razprava. Ampak ta zakon, ki je danes vložen, resnično ne more dobiti podpore, ker je bil del ukrepov že ukinjenih, tako tega sicer ne razumem. Res je tudi, da bolj situirane družine bolj premišljeno načrtujejo družine, in se je tu treba vprašati, zakaj prihaja do tega. Revne družine pa morda ne razumejo toliko te politike, zato se pri njih rojeva več otrok. Res jim je treba s temi ukrepi socialne politike pomagati, ampak treba je razmišljati o rojstvu otroka, da enostavno otroku ponudiš tisto največ, kar mu lahko. Zavedati se moramo, da otroci, ko se soočajo tako v vrtcu kot v srednji šoli, želijo vedno več. Marsikateri starš otroku tega ne more nuditi, zato je tudi na strani staršev, da se zelo premišljeno odločajo za rojstvo otrok. Kot sem že omenila, demografska slika Slovenije je res slaba. Starajoča se družba smo in vsako rojstvo je nujno potrebno. Res pa je, da takrat, ko se ženska znajde v situaciji, ali obdržati otroka ali se odločiti za drug, zelo žalosten ukrep, splav, ji to ne sme biti preprečeno, kajti takrat, ko si v takšni krizi, se pač odločiš po svojih najboljših močeh, da dejansko veš, kaj boš lahko v bodočnosti otroku nudil. Mislim, da je prav, da je ta zadeva tako urejena, kot je v naši ustavi. Lahko sicer rečem, da nekateri pozitivni ukrepi s strani Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti so bili narejeni. Od 1. 1. 2016 dalje je otroški dodatek v petem in šestem dohodkovnem razredu dvignjen na izhodiščno vrednost pred znižanjem na podlagi Zakona o uravnoteženju javnih financ. Prav tako vsako leto očetje pridobivajo pet dni plačanega dopusta, prav tako v letu 2017 jim pripada novih 5 dni pa še tudi v letu 2018 jim bo pripadalo dodatnih 5 dni dopusta. Tako upam, da bo socialna politika na tem področju še naprej pozitivna in da dejansko bomo zagotavljali čim večjo rodnost, ne da bo ta rodnost padala pod 20 tisoč otrok na leto, ampak da bi se začela povečevati vsaj na 30 tisoč na letni ravni. Hvala lepa.
Predlagateljica? Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Kolegica Bojana, res sem rekla, zakaj se bojite življenja, zato ker enostavno ukrep, ki je danes pred nami, ki smo ga v Poslanski skupini Nove Slovenije predlagali, je tisti ukrep, ki dejansko se zgodi na začetku. Se pravi, 100-odstotna porodniška, dodatek za veliko družino, pomoč ob rojstvu otrok. Mislim, da so to ukrepi, ki dejansko bi morali biti sprejemljivi za vse nas, ne povzročajo nekega velikega pritiska tudi na politiko, davčno politiko ali pa na javne finance in se mi zdi, da bi bil tukaj tudi pozitiven odnos do teh ukrepov dober. Se strinjam, da bi bilo potrebno pri nas zasukati tudi ta odnos do življenja. Vsekakor, sem že prej naštela, kako ga sama vidim, to se mi zdi, in že večkrat omenila, prednost pri zaposlovanju. To je pozitiven odnos. Negativen odnos, recimo tam, kjer so želeli rojstva omejevati, so dali davek na otroka, se pravi razbremenitev. Ravno vsi tisti ukrepi v kontra smer. Večjo varnost zaposlitve – vse prevečkrat slišimo, zakaj se mladi ne odločajo; zaradi tega, ker ni varne zaposlitve. To je zelo velik dejavnik. Večkrat tudi povem, pa danes še enkrat, upam, da državna sekretarka boste to vzeli v obzir, če imamo pozitivno ali pa zaščito mladih, ki imajo prednost pri zaposlovanju, do 30 let, in starejših nad 55 let, sem prepričana, da imate na ministrstvu dovolj ljudi sposobnih, ki bi lahko pripravili tudi predlog zakona, kjer bi varnost dali tudi ženskam, ko se odločajo za družino. Prepričana sem, zato da bi bila resnično večja varnost zaposlitve. V to smer je treba razmišljati. Če bi do tega prišlo, sem prepričana, da bi neke trende upadanja števila rojstev lahko ublažili in seveda trend obrnili v pozitivno smer. Dejansko s temi ukrepi, s katerimi prihajamo v Novi Sloveniji v ta parlament – to so brezplačni vrtci za drugega ali vsakega nadaljnjega otroka, potem ne vem, 100-odstotne porodniške, dodatek za veliko družino, pomoč ob rojstvu otroka in imamo še pripravljene stanovanjske sheme in še naprej –, se mi zdi, da so ti ukrepi dejansko takrat, zdaj že skoraj 10 let nazaj, trend po letu 2007 začeli obračati v pozitivno smer. Naj rečem, da ne velja neko pravilo, da imajo mogoče bolj situirane družine manjše število otrok ali da so številčnejše družine nepremišljene. Mislim, da ni rečeno, da so večje družine revnejše. Seveda se pa ne strinjam s socialno politiko, ki dejansko neko večjo družino sili, da zaradi otroškega dodatka v neko gmotno stisko. To sem že prej povedala, da če pristanemo na to, se pravi, da smo v neki vrednostni zmešnjavi. Zato ne bi smel biti nek otroški dodatek neka socialna kategorija in gašenje neke socialne stiske, ampak je treba tukaj do vseh tistih, ki jih imamo v Sloveniji preveč, ker se šteje čez 200 tisoč pomoči potrebnim, sprejeti nekoliko drugačno politiko, in da se do tistih, ki dejansko želijo uresničevati družinsko in poklicno življenje, tudi k tem pristopi na primeren način. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravita naj se gospod Marjan Pojbič in gospa Marija Bačič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Kolegice in kolegi! Ko sem pred približno letom dni pogovarjal se z enim podžupanom ene srbske občine, ki ima okrog 8 tisoč prebivalcev, pa od tega kar 3 tisoč na delu v tujini, mi je razlagal, da pri njih približno 10-krat več ljudi umre na leto, kot se jih rodi. Verjetno zaradi tega, ker tisti, ki gredo v tujino za delom, si ne morejo ustvariti tam družine, ne rojevajo, ampak hočejo čim več in čim prej zaslužiti, da se vrnejo, vlagajo nazaj in da se vrnejo v svojo državo in potem nadaljujejo z boljšim življenjem. Te občine dajo 10-krat več ob rojstvu vsakega otroka družini kot pa naše občine, ki dajejo nekaj 100 evrov ob rojstvu, pa čeprav imajo bistveno manj sredstev za ostale izvirne naloge. Zavedajo se, da je naložba v otroke, v rojstvo, v nataliteto najboljša naložba. Tudi v Rusiji, tudi on mi je govoril, da tam ženska, ki rodi tri otroke, ki ima tri otroke, si zasluži že pokojnino, sploh ji ni treba v službo hoditi. Verjetno je s tem povezana tudi vzgoja in izobraževanje, ne samo finančna plat. Pa bom preskočil. Moja sestra je vzgojiteljica več kot 30 let in v tem času spremlja tudi vzgoje otrok oziroma iz kakšnih družin otroci prihajajo. Žalostno je, ko pove, da približno eni tretjini otrok pomeni družini, materi, očetu res bogastvo, vse bi dali za njih, vzgojo, sprašujejo se, trudijo; ena tretjina približno je tako-tako, pripeljejo otroka, pridejo ga iskati, prihajajo tudi na sestanke, ampak čedalje več se povečuje pa število otrok tistih, ki so staršem odveč in komaj čakajo, da jih pripeljejo v vrtec in jih potem pridejo iskati čim pozneje. Zgodi se tudi, da gredo ti otroci neradi domov. Tega pa ne morem razumeti kot oče treh otrok, že odraslih. Zakaj prihaja do tega? Potem ko poslušam, kako naj bi mladi čim prej si pridobili svoje stanovanje, šli na svoje, živeli po svoje, stran od staršev, in ko slišim, kako mati hoče svojemu otroku čim več dati – seveda, mama hotel do 40. leta starosti. Kako se bodo potem ti ljudje ustvarili družino? Soočamo se z družbenimi problemi drugačnimi. Ni vse v denarju, kot tukaj govorimo, imamo drugačne probleme in tam je treba reševati. Včasih so bile družine, tri generacije, na eni kmetiji, vsi so delali. Mlade so naučili delati, delovnih navad že kmalu. Zdaj bog ne daj, da mladoletni kaj dela. Tam pri 30., 40. naj bi šel v službo. V Nemčiji je drugače, pa so bolj uspešna država kot mi. Tam želijo oziroma pri 20. letih naj bi se otroci osamosvojili, čim prej prišli do svoje družine, si ustvarili družino in prišli do službe. Pri nas je nekaj zgrešenega. Verjetno tisto vzgojo od tistih let, ko sem bil še jaz majhen, socialistična – ustvariti modernega, visoko usposobljenega sužnja, ki bo govoril par jezikov, da bo lahko šel kamorkoli, da bo lahko hlapec komerkoli, da se bo z njim razumel. Ali je to cilj? Družina je temeljna celica družbe in tudi več otrok skupaj, vemo iz preteklosti, si je bolje ustvarilo življenje, si ga je bolje organiziralo, če jih je bilo več kot manj v družini. Niso bili bogati, bili so pa verjetno bolj srečni, če jih je bilo več.
Besedo ima predstavnica predlagatelja, gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Bi še dodala, da raziskave, ki jih imamo narejene v Sloveniji, kažejo, da bi slovenske družine rade imele v povprečju enega otroka več, kot ga imajo. Vendar tukaj se pojavlja tisto glavno vprašanje: zaupanje v državo. Zaradi stvarne negotovosti so pokazale raziskave, se ne upajo odločati. Se mi zdi, da je ta primer tudi za razmislek Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, da vendarle pristopi k reševanju teh težav, odpravljanju te negotovosti in da se potem vidi, ali je z neko sigurnostjo, z nekim zagotavljanjem neke varnosti potem mogoče vendarle spodbuditi nek pozitiven odnos do družin. Še enkrat bi rada povedala, da ni pravila, da so številčnejše družine manj razgledane ali pa v šibkejšem gmotnem položaju, da to ne sme postati neko pravilo, da se družine tako obravnava ali pa da so še celo nepremišljene. Mislim, da tukaj ni potrebno s takimi besedami in da je vendarle nazadnje celo v ustavi zapisano, spoštovana državna sekretarka. V ustavi piše, da se država obvezuje ustvariti razmere, ki bodo omogočale usklajevanje družinskega življenja. To piše v ustavi. Mi pa lahko pogledamo, kaj smo v zadnjem času ali pa v zadnjih desetih letih naredili, da bi ta člen v ustavi v najboljši meri udejanjili in omogočali usklajevanje družinskega življenja in seveda poklicnega življenja. Tukaj želim povedati, da moramo imeti tudi mame, tudi ženske, možnost usklajevati družinsko in poklicno življenje. Imamo to pravico in jaz se tudi sama borim za to pravico, vendar pa mora država zagotoviti, da bomo to lahko delale, pa je to za zaščito žensk v nekem obdobju, ko se odločajo za družino, ali pri pokojninskem sistemu, da se lahko na nek način upošteva tudi ta doprinos k narodu. Vsekakor pa se mi zdi, da je pomembno, kar se tiče poudarka na večji varnosti zaposlitve. Se mi zdi, da smo tukaj vsi naredili premalo. Še enkrat, večja varnost zaposlitve je tudi 100-odstotna porodniška. Zame osebno je tudi to neka večja varnost zaposlitve, ker to pomeni, da ne bom prikrajšana, zato ker sem se odločila za otroka, za življenje, ob en del dohodka. Se mi zdi, da je to tisti prvi korak in to potrjuje. Prosim, razumite vendar, da je to tisti korak, ki omogoča ženskam usklajevanje družinskega in poklicnega življenja, 100-odstotna porodniška. To mi danes predlagamo. Hvala.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospa Martina Vuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem! Mislim, da je ta debata konstruktivna, lahko rečem potrebna, ni pa v neposredni povezavi s predlogom zakona, ki ga imamo pred sabo. Govorimo o ukrepih družinske politike, govorimo o ukrepih za povečanje rodnosti, govorimo o ukrepih za večje zaupanje v institucije države, za večji občutek varnosti. To vse je izjemno pomembno in tukaj mislim, da se vsi strinjamo, da je to tista smer, v katero moramo iti, če želimo zagotavljati neko stabilno, varno okolje, kjer se ustvarja zaupanje, zato da ljudje v tem okolju živijo, ustvarjajo, delujejo in si tudi ustvarijo družino. To je naša osnovna naravnanost. Če ste poslušali moj uvodni nastop, sem porabila 90 % celotnega nastopa za to, da sem govorila o ukrepih družinske politike in ukrepih za zviševanje rodnosti. Zato ker se nam zdi to pomembna usmeritev za naprej. Ampak da lahko pridemo do tega ključnega dokumenta, ki se mu reče Resolucija o družinski politiki, smo morali najprej sprejeti Družinski zakonik, ki se je uveljavil nekaj dni nazaj. In zdaj smo v polni pripravi Resolucije o družinski politiki, ki – mimogrede – je bila nazadnje sprejeta leta 1993. 1993, ko so se že napovedovali trendi in ko se je že približno vedelo in tudi mednarodna primerjava in naša slika, kam gremo z vidika demografskih sprememb. Kot sem rekla, ne želimo delati stvari na pamet. Nekaj raziskav je bilo že narejenih, eno ste omenili, verjetno tisto iz leta 2010, ki je pokazala marsikaj, pa tudi druge podobne stvari kažejo. Kažejo na to, da so spremembe na področju odločanja o rojstvih otrok počasne, še posebej spremembe navzgor. Torej, da se nekdo odloči za še enega otroka poleg tistih, ki jih ima, da se nekdo odloči za prvega otroka, je potrebna zelo velika spodbuda, suverenost, zaupanje, tudi ustrezno trdno partnerstvo. Tudi vse ostalo okolje, se strinjam; od stanovanjskega problema, varne zaposlitve, do vseh drugih okoliščin, ki nas pripeljejo do tega. Kaj kažejo pač vse te primerjave? Kažejo to, da kjer se ukrepi, pokažejo kot učinkoviti, so tisti, ki spodbudijo ženske, partnerje, da se odločajo prej za prvega otroka – torej, da se zniža starost ob rojstvu prvega otroka, zato ker potem obstaja večja verjetnost, da bodo imeli več kot enega otroka – in to, da se sprejema take ukrepe, ki spodbudijo hitrejše zaporedje, torej manjšo starostno razliko med otroki, zato da pač tudi obstaja večja verjetnost potem, da bi se odločili še za tretjega, če so se za dva, ki sta z majhno starostno razliko. Kažejo te raziskave tudi to, da, kot sem rekla, je ta sprememba navzgor izjemno počasna, sprememba navzdol pa lahko zelo hitra. Zato je treba zelo premišljeno sprejemati ukrepe navzdol. Ne vem, če poznate podatke, ampak ali ste vedeli, da leta 2015 je bila stopnja rodnosti 1,55, leta 2003 pa 1,25. Kar pomeni, da se nam je v resnici v 12 letih stopnja rodnosti povišala. V tem obdobju je pa najbolj padla ravno med letoma 2012 in 2013. Zdaj ne gre teh sprememb, teh kratkoročnih gibanj pripisovati samo zelo ozkemu segmentu ukrepov, ker je treba vedeti tudi širšo demografsko sliko. Vedeti je treba tudi to, da je to obdobje bilo tisto, ko je bila največja skupina žensk v rodni dobi in da nam zdaj število žensk v rodni dobi upada in nam bo upadalo še v prihodnje, kar pomeni, da moramo sprejeti ukrepe, zato da bomo ohranili in vsaj delno povišali pač to stopnjo rodnosti, ki jo imamo. Ti ukrepi, o katerih vsi vseskozi govorimo in ki se kažejo tako iz mednarodnih primerjav kot iz domačih raziskav, kot tega, kaj ljudje sporočajo, da si želijo, se nanaša na več skupin – transferji so samo ena skupina, ki sem rekla, da imajo več negativnega, če jih vzameš, kot pozitivnega, če jih dodaš. Izjemno pomembna je ta varnost, torej varnost z vidika stanovanjske varnosti in varnost z vidika zaposlitve. Če mislite, da lahko Ministrstvo za delo zagotovi varne zaposlitve, trajne, ki bodo pač spodbujale ženske, da se odločajo k večji rodnosti, in na ta način, da to zapišemo, potem vam lahko rečem, da zapisali smo že. Prepovedana je diskriminacija pri zaposlovanju, prepovedano je spraševanje na razgovorih za zaposlitev o kakršnikoli družinski situaciji, načrtih za prihodnost glede zasebnega življenja, ravno zato, da ne bi pač bil to razlog za diskriminacijo, podlaga za to, da se nekoga ne bi zaposlilo zaradi načrtov glede družine ali pa zaradi družinskega položaja, ki ga ima. Uvajamo različne ukrepe usklajevanja družinskega in poklicnega življenja ravno zato, da se omogoča čim večja zaposlenost žensk, ravno zato, da se omogoča delitev dela in skrbi za otroke med obema staršema, ker se je to pokazalo v skandinavskih državah, na primer, ki so tukaj pokazale napredek pri dvigu stopnje rodnosti, v tem kot pozitiven ukrep. Čez 2 % ni šla nobena država znotraj EU, ampak so se pa nekatere približale temu odstotku in tudi naš cilj je pač iti proti temu odstotku. Resolucija o družinski politiki bo pripravljena v letošnjem letu. Veljala bo 10 let, tako kot določa Družinski zakonik, in sprejemal jo bo Državni zbor. Znotraj te resolucije bojo našteti vsi ukrepi, vse pozitivne spodbude, ki se bodo pokazale za take, da lahko pripomorejo k boljšemu položaju družin, k višji stopnji rodnosti, k boljšemu položaju sploh, tudi k temu, kar ste opozarjali, k splošni boljši sprejetosti ali pa tej klimi, če hočete, zakaj pač je – tukaj verjetno se velika večina ne strinja –, je družina nek temeljni gradnik družbe. Je, ker konec koncev, razen v izjemni veliki odklonskosti, torej tam, kjer prihaja do nekih težav ali pa nezdravih odnosov, se vsi zatekamo pač v svojo družino. Kar se tiče pa zdaj konkretno predloga zakona, pa sem že uvodoma dejala, da tudi če je zdaj v taki obliki ta zakon sprejet, ne odpravlja teh varčevalnih ukrepov, teh treh vrst, torej z vidika nadomestila za starševsko varstvo, s področja tega paketa oziroma nadomestila, nagrade ob rojstvu otroka in dodatka za velike družine, ki se enkrat letno vsako leto izplačuje, zato ker še naprej ostaja v veljavi ta 112.a člen, ki je pač določil začasnost teh ukrepov in potem v prehodnih določbah jih je vezal na izpolnitev dveh pogojev. Kot sem rekla, jeseni letos bo znano, ali sta bila ta dva pogoja izpolnjena, če sta bila, potem se bojo ti varčevalni ukrepi sprostili, enako bo tudi veljalo v Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki pa ureja otroške dodatke in državne štipendije, ki so bile tudi omejene z ZUJF, znižan je bil cenzus. Pa še to, zakaj v resnici otroški dodatek je ukrep družinske politike. Kot veste, lestvica za pridobitev otroškega dodatka je naravnana glede na dohodek na družinskega člana, kar pomeni, da spodbuja – več, ko je družinskih članov, višja je skupna vsota, ki jo lahko družina ima, pa je še zmeraj upravičena do otroškega dodatka. Na primer, zdaj sem naredila en hiter izračun. Trenutna meja je 64 % povprečne plače, kar je malo več kot 640 evrov na družinskega člana, in pri družini s štirimi otroki to pomeni tri tisoč 840 evrov, nekoliko več, dohodka na mesec. Tukaj ne moremo govoriti o socialni kategoriji, ampak gre res za spodbudo preko otroškega dodatka, tudi lestvica otroškega dodatka je narejena tako, da se od prvega do drugega in do tretjega otroka višina otroškega dodatka poveča in potem ostane na ravni te višine tretjega otroka. Ne zato, ker bi bilo ocenjeno, ker je znano pač, čisto ekonomsko, da se z vsakim naslednjim otrokom skupni strošek poveča, ampak na člana se pa nekoliko zniža, ampak zato, ker je to ukrep družinske politike, ki spodbuja odločitve ali pripomore, naj bi nekako pripomogla tudi k odločitvam za večje število otrok. Vendar pa na koncu pa moramo reči, da je pa odločitev, država lahko sprejema posamezne ukrepe, ki to spodbujajo; lahko si tudi z neko pozitivno afirmacijo prizadeva, zato je pa to v vsakem primeru na koncu odločitve vsakega posameznika ali, bolje rečeno, vsake posameznice in absolutno je to odločitev potrebno spoštovati. Pa samo še to, ko je bilo rečeno, kako se bodo sprejemali ukrepi za Slovenke in Slovence. Vsi naši ukrepi iz Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih so vezani na stalno bivališče. Enako tudi velja za uveljavljanje pravic iz javnih sredstev, vezane so na stalno prebivališče in to pomeni, da vsi, ki prebivajo v Sloveniji, so si pridobili stalno bivališče, so upravičeni do teh transferjev ali pa subvencij. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic.
Hvala lepa za vaš odziv, spoštovana državna sekretarka. Dejstvo je, da na nek način ste povedali, kako je s kakšno uravnilovko oziroma s progresivno lestvico je urejen otroški dodatek. Danes se ves čas v glavnem okoli otroškega dodatka vrtimo, pa naš zakon ni otroški dodatek, naš predlog zakona je seveda stoodstotna porodniška, vrnitev dodatka za veliko družino za vse in pomoč ob rojstvu otroka za vse. Vendar dejstvo je, da je na nek način vsa ta družinska zakonodaja mogoče nekoliko prezapletena. Res je, da morda družinski prejemki res ne morejo odločati za dodatnega otroka v družini, vendar tistim, ki se pa za to odločijo, jim pa lahko zelo pomaga. Naš predlog zakona gre v to smer, da bi jim pomagal. Predvsem pa, da bi pomagal usklajevati in omogočal družinam optimizacijo družinskih proračunov in ustrezen socialno-ekonomski položaj in usklajevati družinsko in poklicno življenje, da ne bodo v dvomih, kako se bodo odločali v prihodnosti, ker vedo, da jih bo neka varnost vseeno čakala in to v obliki stoodstotne porodniške ali dodatka za veliko družino ali pomoč ob rojstvu otroka, ne nazadnje še enkrat poudarjam, tudi večjo varnost zaposlitve. Na tem področju je premalo narejenega. Naš predlog zakona gre vsaj en korak v to smer. Hvala.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravita naj se mag. Matej Tonin in gospod Jernej Vrtovec.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Tako kot sem uvodoma že v stališču poslanske skupine povedal, bom ta zakon podprl. Ne morem pa mimo tega, da v uvodu še nekaj besed namenim temu nesrečnemu ZUJF-u. Enostavno ne morem razumeti in ne bom nikoli razumel, da tisti, ki so povzročili stanje in situacijo, da je morala vlada Janeza Janše sprejeti ZUJF, danes tukaj govorijo neumnosti. Da je ta ZUJF problematičen, da je, ne vem kaj vse, v njem narobe in tako dalje. V resnici pa je ravno vlada pod vodstvom SD tista, ki je absolutno odgovorna v velikem delu, da je Slovenijo pripeljala v situacijo, ko je bilo nujno potrebno ukrepati, če smo želeli zagotoviti funkcioniranje države tudi v prihodnosti, če smo želeli zagotoviti, da so ljudje dobili pokojnino, da so učitelji dobili plačo, da so zdravniki dobili plačo, da so medicinske sestre dobile plačo in tako dalje. Nerazumno, nedopustno in skrajno nizkotno je, da tisti, ki so tako stanje v tej družbi naši povzročili, tukaj solijo pamet, kako problematičen je bil ta ZUJF. Res bi enkrat prosil, da se nehate sprenevedati in poveste tisti prvi del, ki je ključen, zakaj je pravzaprav bil sprejet ZUJF. In tisti krivci, ki so to situacijo, to državo pripeljali do te točke, tisti bi morali biti zaprti, ne pa, da danes še mirno hodijo po Sloveniji, za svinjarije, ki so jih naredili. Zadolžili državo za 9, ne vem koliko, 10 milijard v treh letih, dragi moji, da danes ubogi narod plačuje milijardo in pol obresti! 4-odstotno gospodarsko rast rabimo za to, da lahko samo obresti plačamo. Kje je razvoj, kje je vse ostalo, kakšna družinska politika, kaj se vi menite o družinski politiki! Kaj se ministrstvo meni o družinski politiki, ko je njihov ključni cilj zagotavljati in uresničevati interese LGBT! To je za njih zgodba prihodnosti slovenske družinske politike. To ni smešno, to je dejstvo in resnica! Vsaj malo kulture do slovenskega ljudstva pokažite. In ne govorite eno o družinski politiki, drugo pa skrbite za to, da bodo celo zgodbo v tej družbi dobili v roke LGBT-jevci. Če je to družinska politika, potem naj me vzame vrag pa hudič. Oba – no, saj je vse isto, se opravičujem. To je nedopustno, da moram to poslušati, in to poslušam zdaj tri, štiri ure. Nova Slovenija, ki je predlagala ta zakon, je predlagala z dobrim namenom. Dejstvo je, da je pri nas situacija, kjer je demografska slika taka, kakršna je, in da jo je nujno treba reševati. Ne pa govoriti tega, kar sem zdajle poslušal Vlado in predstavnico Vlade: raziskujemo, ne moremo, nismo naklonjeni ozkemu segmentu ukrepov, pripravljamo resolucijo [[…]]In ta ZUJF, nesrečni, še vedno ostaja v veljavi. Tisti, ki vseskozi govorite, da je tako škodljiv, tako slab – zakaj ga že zdavnaj niste ukinili? Če bi bilo po tistem, kar je Slovenska demokratska stranka predlagala – torej, ko smo vodili vlado, saj so še nekatere druge stranke v parlamentu, ki so takrat soglašale, ker je bilo stanje v državi katastrofalno kritično. Kar smo takrat zapisali v ZUJF, bi že leta 2015 moral prenehati veljati na tem področju, o katerem se danes pogovarjamo. Ampak, zakaj tega niste naredili? Ta vladna koalicija in ta vlada ga je podaljšala! Te ukrepe je podaljšala. Danes pa tu govorijo, kako je škodljiv. Glejte, pa tega navaden slovenski človek ne more razumeti. Saj se delate direktno norca iz ljudi, direktno se sprenevedate, zavajate in lažete! Enostavno ne morem drugega reči, drugače te zgodbe ne razumem. Pri nas je problematična družinska politika in problematičen pristop do reševanja družinske politike s strani te vlade, levičarske. Te levičarske falange, ki imate popolnoma drug pogled na neke stvari kot to, kar je tisto temeljno in ključno, če želimo iti po poti prave družinske politike, družine kot osnovne celice družbe in tako dalje. Vse drugo vam je bolj pomembno kot to. Vam je čisto vseeno, kdo bo skrbel za reprodukcijo in tako dalje. Drugi del tega problema, ki pa je ključen, je pa to – kaj je bilo narejenega na področju gospodarstva? Povejte mi! Kaj je bilo narejenega na tem, da bi ljudje danes imeli normalne plače, da se jim ne bi bilo treba izseljevati iz Slovenije, da ne bi imeli danes toliko in toliko tisoč ljudi pod pragom revščine, na minimalni plači! Kako si lahko dva z minimalno plačo sploh privoščita, da ustvarita družino in lahko normalno funkcionirata, da bi imela dva, tri, štiri otroke? Kako, mi povejte, tisti, ki sploh imate malo srca in vidite, kaj se dogaja v tej družbi! Kako lahko neka gospa, ki dela v trgovini, ki je sedem dni na teden v službi in nikoli ne vem, kdaj bo imela tistih pet minut, da bi lahko bila sploh pri svojem otroku. In tako dalje. Kako lahko razmišljamo v tej smeri, da je to pravo okolje, spodobno okolje za to, da se bo demografija v Sloveniji spremenila? Kako? O tem se je treba vprašati. Se pravi, ta vlada pelje protidružinsko politiko, ne da bi ustvarjali pogoje, da bi se gospodarstvo krepilo in da bi se delovna mesta odpirala, tista z višjo dodano vrednostjo. Veste, danes nobena mlada družina ali pa skoraj noben mlad človek si ne bo in si ne more privoščiti otroka, na žalost, to je žalostna resnica, če ne more priti do stanovanja, če ne more priti do službe, in še mi tistega, kar lahko v Državnem zboru naredimo, ne naredimo – ločeno govorim tu od gospodarske politike, ki jo morata voditi vlada in koalicija, ki imata škarje in platno v rokah. In nič se na tem ni naredilo, nič. Dodatno se zadolžuje država, obresti se povečujejo, revščina se povečuje v naši družbi. Ali je to odgovorna vlada, je to odgovorna koalicija, ali si to slovensko ljudstvo želi? Tukaj blefirate in govorite oslarije, tako da se mora ubogi narod smejati, ko vas tukaj posluša. Govorite neke stvari, za katere sami sebi verjamete, ki absolutno ne vzdržijo nobene realne presoje. Absolutno nobene realne. To ni prav, to ni pošteno. Saj ni nobenega problema danes govoriti z besedami o resolucijah, govoriti tukaj, kar sem prej poslušal o raziskavah in tako dalje. To ni noben problem. To so papirji, od katerih ubogi narod nima popolnoma nič. Od tega ne boste nič naredili na področju, ko govorimo o tem, da bomo demografsko sliko v Sloveniji izboljšali. Na drugi strani poglejte, v kakšni situaciji smo. Imamo 780 tisoč upokojencev približno, imamo 120 tisoč ljudi brezposelnih, imamo 160 tisoč ljudi v državnem in javnem sektorju, in na drugi strani, približno govorim, o približnih številkah 680 tisoč ljudi, ki delajo za ta celotni aparat. Kako si vi predstavljate, da bo to šlo naprej? Kako si predstavljate? Ne razumem, enostavno. Upam, da boste vsaj takrat, če že vi, koalicija in vladne stranke niste sposobni predlagati pomembnih dobrih predlogov, podprli tiste, ki jih vloži koalicija, torej opozicija. Tukaj ne želim danes govoriti o politiki levih, desnih, kot po navadi rečemo, rumenih, žutih, ne vem kakšnih. Govorim o tem, kar je ključno za to družbo. Demografija je ključna za to družbo. Slovenija se stara, je stara družba, ena najstarejših v Evropi in če ne bomo nič naredili in danes govorili, da bomo pisali resolucije za ne vem kdaj naprej, za toliko in toliko let, v resnici pa ne sprejemali ukrepov, ki so možni, ki bi morali biti takoj sprejeti, takoj, če želimo vsaj malo pomagati in ustvariti vsaj malo pogoje, da bodo ti mladi ljudje »ustanovili« – če temu tako rečem. In če ne bodo imeli službe, tako kot sem rekel, da bodo delali 7 dni na teden v trgovinah za minimalno plačo – ni nobene variante! Vprašajte te mlade ljudi, ki delajo po teh [[…]]Da ne bom rekel, ne bom zdaj o imenih teh trgovskih centrov govoril. To je sramota, to je izpod vsakega nivoja! Vsi ti ljudje živijo praktično na pragu revščine in se prebijajo iz meseca v mesec, samo da plačajo položnice in nič drugega. Praktično si ne morejo nič, nič, nič, nič privoščiti. Tudi v javnem sektorju imamo skupino J, o kateri smo se večkrat pogovarjali. Na eni strani v javnem sektorju nekateri živijo kot bogovi, tu pa je skupina ljudi, ki še niti minimalne plače ne dosega. To je sramotno. Kakšna država, kakšna državna politika je to, ki pelje takšno politiko? Kakšna?! In kakšna koalicija je to?! Vi se morate vprašati po treh letih vladanja, kaj je bilo na tem področju narejenega. Kaj je bilo narejenega za to, da bi odprli novih 200 ali 300 tisoč delovnih mest? Spomnite se, 2008 je bilo v Sloveniji 56 tisoč brezposelnih, pa še skoraj 90 tisoč je bilo delovnih dovoljenj izdanih in potem smo mi lahko govorili, da so se ljudje odločali za rodnost, za ustanavljanje družine in tako dalje. Ker so imeli plačo, so si lahko stanovanje kupili in tako dalje, da ne bom razlagal vsega tistega, kar je ključno. Ta vlada, pa je, glejte, popolno izven fokusa. Za njih so važni LGBT-jevci, to je za njih ključna zgodba, vse ostalo pa je v tem trenutku za njih drugorazredno vprašanje. To ni prav, to ni pošteno, to ni v korist slovenskih državljank in državljanov, to ni v korist mladih mamic, to ni v korist vseh tistih, ki bi radi imeli družine, ampak v takšnih pogojih, kot zdaj vladajo tukaj v naši domovini, to ni uresničljivo. Zelo mi je žal in zelo sem žalosten, ko moram na tak način tukaj v parlamentu razpravljati, namesto da bi danes rekla Vlada, aha, predlagali ste zakon, naredimo čisto vse, da bo po skrajšanem postopku sprejet. Čisto vse, da bo po skrajšanem postopku [[…]]Če bo treba kaj spremeniti, ga bomo spremenili. Saj to je prvo branje. Kje pa piše, da tega zakona ne moreš dograditi, da bi bil sprejemljiv in da bi odpravil te ukrepe, o katerih vi govorite, da so še vedno v veljavi. Podaljšal jih je – kdo? Ta vlada je podaljšala. Zakaj tega ne naredite. Ne hodite sem soliti pamet nam, ker vemo, za kaj gre. Pridite sem z rešitvami. Mi vlade, ki hodi nam pamet soliti pa predavat, ne potrebujemo. Potrebujemo vlado, ki bo prinesla ustrezne rešitve v Državni zbor, ki bodo pisana na kožo tistim, ki najbolj potrebujejo pomoč in to so najbolj ranljive skupine v tej družbi. Poleg tega pa zaradi demografske slike je treba čisto vse narediti, da se bo rodnost v Sloveniji povečala. Ampak z besedami, z resolucijami in raziskavami do teh rešitev ne bomo prišli. To je ena stvar. Druga, ki se mi zdi zelo pomembna, s tem bom pa tudi zaključil, nekaj naredimo na tej smrdljivi, pokvarjeni korupciji. Lepo vas prosim, vse, ki sedimo v tem parlamentu, ustavimo že enkrat to korupcijo! Potegnimo črto! In bi bilo za te družinske zgodbe dovolj denarja, preko vsake meje. Če bi potegnili črte, da se ne bi milijardo ne vem koliko denarja vsako leto pokradlo v zdravstvu. Počasi boste videli, ko bo ta komisija, ki dela o zdravstvu, ko bo prinesla določene stvari v javnost, kaj se dogaja v naši družbi, kako pokvarjeni ljudje živijo v naši družbi. In nič se ne naredi na tem področju. Tudi, ko govorimo o socialni inšpekciji, v te špare pa ne vem kaj so že te firme, pojdite malo pogledat, kaj delajo z ljudmi. Pojdite pogledat, pri bogu svetem no, pa vprašajte! Ljudi pokličite stran, pa naj vam povedo, kako se do njih obnašajo, kaj morajo delati! Sploh ne upajo niti a več reči, trgovke. Niti ena druge ne smejo zamenjevati, da bi se same med seboj dogovorile. To je terorizem! Terorizem je to! In mi se tukaj menimo o nekih družinskih, o neki zgodbi o uspehu. Takoj od danes naprej zahtevam: inšpekcijske službe, ki ste na razpolago, – v vse te firme! Takoj! Jutri gremo po vrstnem redu! Če je treba, se jih še pet zaposli zraven – gremo tja! Pa dajmo zaščititi našega slovenskega človeka, naše trgovke in tako dalje! Dajmo to narediti! Pa naj se tukaj meniti pa [[…]]Razumete, da mi je slabo, ko poslušam take in drugačne razprave?! Ko zapravljamo čas, minuto za minuto, ljudje pa stalno bolj trpijo; stalno bolj trpijo, stalno več jih je na pragu revščine. In tukaj poskušate z nami manipulirati, da smo tu neki butlji, sedimo v parlamentu, da ne vemo, kaj se v tej državi dogaja. Ja, mi gremo do ljudi! Mi gremo do ljudi! Jaz nisem nikoli bil čisti birokrat. Nikoli v življenju! Tisti, ki ste bili celo življenje na državnih jaslih, nimate pojma, kaj je življenje! Zato, ker ko je mesec okoli prišel, ste dobili plačo. Delali – kaj? Delali nič – ista zgodba. Ali se vam to zdi normalno? Enkrat upam, da bo v tej družbi prevagalo tisto, da bodo ljudje rekli, da tisti, ki niste »delali« niti minute, oprostite – delali v narekovajih govorim, tudi javni uslužbenci so nekateri zelo pridni, nekatere pa bi že zdavnaj mogli nagnati, ker če greš po teh naših zgodbah okoli, vidiš, kaj se dogaja. Hočem to reči: dajmo narediti v tej družbi; prvič, nek red in resnično stopimo skupaj pa ustvarimo pogoje, da bodo starši – torej mladi ljudje, tako mamice, tako očetje na drugi strani – imeli interes, da bodo lahko zagotavljali tiste osnovne pogoje za to, da bo družina lahko normalno funkcionirala. Nobenega problema ne bo in se bodo stvari spremenile. In se bo tudi demografska slika spremenila v tej družbi naši. Samo ustvarimo jim pogoje. Prvi pogoj je, da gospodarstvo funkcionira. Da bodo ljudje imeli službo, plačo in tako dalje, da se bodo lahko, če je treba, vzeli kredit, ker danes pri teh službah, ki so – z minimalno plačo niti kredita ne dobiš! Kako si boš ti stanovanje vzel, kako si bodo mladi ljudje kupili stanovanje, mi povejte? Kako? Pa bog ne daj, da sta dva mlada, eden na minimalni plači, drugi pa na centru za socialno delo. Kako? Ja, draga moja Vlada, vi ste na potezi! Pa koalicija je na potezi! Sprejmite odločitve, da se bo tu zadeva spremenila, da bodo mladi lahko prišli do stanovanja. Brez stanovanja ti enostavno zelo težko ustanoviš družino; zelo težko, ker nimaš nobenih pogojev. Pa sedijo v tem parlamentu tudi mladi ljudje, ker vem, da se srečujejo s podobnimi problemi, srečujejo se s svojimi ljudmi, s svojimi mladimi kolegi in kolegicami in se o tem pogovarjajo. Pojdite malo med študente, pa boste videli, kaj govorijo. Kaj je država naredila za to, da bi se začeli poročati prej in da bi se tudi otroci rodili mamicam, recimo že pri 26., 25. ali pa 24. letu, ne pa pri 29., 30., 31. in tako dalje? In ne rabite nobene raziskave. Med ljudi pojdite! Kakšne raziskave?! Spet nekaj 100 tisoč ali pa nekaj milijonov zapraviti za raziskave, za tiste, ki so napikani gor na hrbet – kaj je že? – ministrstva za socialo. Samo zato, da vlečejo denar, naredijo pa nič, nobene dodane vrednosti. Isto, ko govorimo o tisti aktivni politiki zaposlovanja, ko jih nekdo uči pisati prošnje. Zdaj bom enkrat zahteval od ministrstva, koliko denarja je bilo v zadnjih desetih letih porabljenega za to, da bi nekdo učil nekoga pisati prošnje. In kdo so tisti, tiste firme, ki so bile napopane gor? Pa da vidimo, za kaj gre. Pa boste videli, koliko denarja je bilo porabljenega in kakšni so rezultati od tega. Ljudje imajo poln kufer tega, ko greš z njim na kavo, pravi, samo lepo te prosim, Marijan, nič mi ne govorite, ker mi gre na bruhanje. Ker mi gre na bruhanje. In tako dalje in tako dalje, ampak zdaj bom zaključil. Še enkrat povem, da ta zakon podpiram, prepričan sem, da je predlagatelj tega zakona to naredil dobronamerno in ker je naredil dobronamerno in ker je to še kako potrebno, bomo seveda v Slovenski demokratski stranki ta zakon podprli, da je primeren za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru. Hvala lepa.
Na temo [[…]]Proceduralno, izvolite, gospa Erika Dekleva. Imate postopkovno.
Predsedujoči, hvala za besedo. Želela bi vas samo poprositi, da ob naslednjih takšnih izpadih morda malce posredujete. Vendarle razumem, da se kolega Pojbič zelo težko koncentrira in usmerja, pa vendar imamo nek predlog zakona, ki ga je pripravila Nova Slovenija, in prav je, da se pogovarjamo o tem, kar so pripravili kolegi, ne pa vse od A do Ž, ker potem smo res lahko tu cele dneve. Sicer vem, da ima kolega pripravljeno eno in isto razpravo, ne glede na temo in ne glede na predlog, pa kljub vsemu za drugič prosim malce usmeritve.
Gospa Dekleva, vaša opazka je na mestu. Ravnokar sem želel, ampak opažam, da gospod Marijan Pojbič dviguje roko in da bi tudi on rad postopkovno. Izvolite, gospod Marijan Pojbič.
Rad bi postopkovno predlagal gospod podpredsednik, da razumete funkcijo poslanca [[oglašanje iz dvorane]] . Poslanec ima v Državnem zboru pravico povedati svoje mnenje o takšnem ali drugačnem zakonu. Jaz sem povedal svoje mnenje in mislim, da je moje mnenje čisto verodostojno, čisto sprejemljivo, ker to, kar govorim, tudi dejansko drži – če to komu paše ali pa ne! Zato prosim, da gospe Deklevi poveste, da če že drugega ne zna kot to, kar je zdaj povedala, bolje, da ne vstaja v Državnem zboru in je tiho.
Hvala lepa. Strinjam se z vami, da imamo svoje tako pravice kot odgovornosti. Naša odgovornost je [[…]]Seveda, vaša pravica je, da govorimo, to je res, ampak moja in tudi vaša je, da govorimo o tistem, zaradi česar smo danes tukaj. Je pa res, zato nisem želel intervenirati, da si velikokrat ali pa večinoma vsi dovolimo govoriti izven okvirjev in ravno zaradi tega, ker je gospa Erika Dekleva opozorila na to pred menoj, verjamem, da ste slišali tudi vi. Opažam, da imamo še en postopkovni predlog. Gospod Jože Tanko, želeli ste besedo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik, pa tudi nekateri poslanci iz koalicije! Če ste pozorno poslušali razpravo kolega Marijana Pojbiča, je bila razprava narejena komparativno, primerjalno med določenimi vsebinami, ki jih pokriva konkretni resor. Tudi ministrica je o določenih zadevah govorila komparativno. Vem, da so razprave različne. Mnogi poslanci, pravzaprav tisti, ki najrajši govorijo o točkah dnevnega reda, z največjim veseljem preberejo samo zadnji odstavek mnenja Vlade takrat, kadar opozicija vlaga predloge zakonov ali drugih aktov. To se pravi, da »predlog ni celovit, ni sistemski, je parcialen, ne ureja celovito« in tako naprej. To so kolegi, ki največ vedo o tem, kako se vodi razpravo v Državnem zboru. Vaša opazka, gospod podpredsednik, ni na mestu, zato ker se je gospod Pojbič lotil razprave dovolj celovito in dovolj argumentirano. Tudi povedal je, kaj so prave rešitve za konkretne probleme. Predlagam, da takšnih neumestnih postopkovnih izpadov, ki so namen samo temu, da se na neke argumente odgovori z nekimi, lahko rečem, bolnimi opazkami, da tega ne dopuščate več. Če imajo v SMC kaj povedati, naj se prijavijo k razpravi, imeli so dovolj najavljenega časa, in bi povedali tisto, kar mislijo, ne pa, da se tu polemizira v postopkovnem predlogu z razpravo nekega poslanca. Lahko ima repliko gospa, pa bo povedala, kaj od tega, kar je kolega povedal, ne drži. Lahko to pove državna sekretarka, kaj od tega, kar je Pojbič povedal, ne drži. Drži vse. To vam jaz povem, da drži, ker poznam dovolj dolgo te stvari in tudi dovolj podrobno. Predlagam vam, da pač ne nasedate takim foram, ki si jih privoščijo tisti, ki nimajo v točkah kaj povedati, niti drugače braniti ne morejo.
Hvala lepa. Ne bi želel, da se tudi vi vključite k tej razpravi, tako kot sta se vaša ali pa naša predhodnika. Meni se je zdelo korektno, da gospodu Pojbiču dovolim in pustim, da pove svoje mnenje, tako kot se mi je dovolilo, da tudi gospa Erika Dekleva pove svoje mnenje. Predlagal bi resnično vsem skupaj, da se držimo te točke dnevnega reda. Že tako je vsebina relativno težka in zato dovolimo, da se ta razprava opravi do konca. Kar se tiče resničnih in neresničnih podatkov, pa mislim, da bo gospa državna sekretarka Martina Vuk odgovorila na določene očitke in ji dajem besedo. Gospa državna sekretarka, izvolite. Se opravičujem, postopkovno. Gospod Jože Tanko, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Ta vsebina ni težka, je izredno razumljiva in kdor jo hoče, jo razume. Je pa težka, da jo koalicija podpre, to pa verjamem, zato ker pač predlog ni prišel s prave strani. Tudi m predlagam, da se na tak način ne lotevate predlagateljev, ker namen predlagateljev je opredeljen v poslovniku, predlaga se rešitev določenih zadev, ali to koaliciji paše ali ne paše, je drugo vprašanje, samo treba se je pametno braniti, če že ne marate tega podpreti, ne pa z diskreditacijami. Hvala lepa.
Gospod Jože Tanko, vsak si lahko ustvari svoje mnenje in vtis, kdo koga napada in kdo neprimerno govori. Zato predlagam, da nadaljujemo, in vam ponavljam še enkrat in verjamem, da vaša naslednja intervencija ne bo služila nadaljnjemu koristnemu koriščenju časa, ki ga namenjamo tej točki dnevnega reda. Zato dajem besedo gospe državni sekretarki. Gospa Martina Vuk, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Vsak si lahko dovoli svoje mnenje, niso pa dovoljene žalitve, poniževanja, diskriminacije in podobno nikjer. Če dovolite, bi nadaljevala svojo razpravo. Argument je na dejstvih temelječa trditev – ni vsaka opazka, ki jo nekdo poda, ampak je na dejstvih temelječa trditev. Če nekdo govori, kako se laže vse vprek, kako se izmišljuje, kakšni so skriti nameni, kaj je vse drugo bolj pomembno kot družinska politika – potem ni to argumentirana razprava. In potem, ko se navaja številke, ki so popolnoma napačne – ni to argumentirano navajanje dejstev. Žalostna sem, gospod Pojbič, ki ga ni več, ko vse to poslušam. Tudi mene srce boli, ko vse to poslušam – vedno enake razprave. Tudi jaz se sprašujem, za koliko ste dvignili minimalno plačo v vsem tem času? Za koliko, da ljudje ne bi životarili za to minimalno plačo? Koliko prijav ste podali na delovno inšpekcijo, če veste za izkoriščanja v trgovinah in podobnem? Koliko prijav? Koliko? Dajmo se pogovarjati argumentirano, dajmo potem ukrepati, ne samo govoriti, če je to potrebno. Dajmo! 120 tisoč brezposelnih. Ni 120 tisoč brezposelnih, že dolgo ni več 120 tisoč brezposelnih in to veste, ampak iz meseca v mesec ponavljate to isto številko! Iz tedna v teden ta številka pada, nazadnje je bila okrog 92 tisoč. 92 proti 120 tisoč – kar precejšnja razlika. Veste, ne moremo se na ta način pogovarjati. Že velikokrat smo odprli debato, da se vsi izseljujejo, pa so številke pokazale, da se ne. Torej ne poniknejo verjetno v luknje. Raste zaposlenost. Zaposlenost raste! Ampak kaj bi o številkah, a ne, kaj bi o argumentih, kaj bi o raziskavah in o ugotavljanjih, če jih pa ne potrebujemo, ko lahko na pamet govorimo! Veste, ko sem jaz rekla, da je družina osnovni gradnik družbe, sem mislila to resno. To so resne zadeve, o katerih govorimo. Ni nastopaštvo, ni nastopanje, ampak so resne zadeve, o katerih se danes pogovarjamo. Ko se pogovarjamo o tem, ali je prav, da vse družine, ki imajo tri ali več otrok, dobijo dodatek za veliko družino, so to resne zadeve. In ko je bil uveden ta ukrep, da ga dobijo vse družine, je bil uveden z nekim namenom. Zato naslednje leto pričakujemo, da se bo ta ukrep sprostil in da bodo naslednje leto vse družine, ki imajo tri ali več otrok, upravičene do dodatka za veliko družino in da bodo vse družine upravičene do pomoči ob rojstvu otroka naslednje leto. Vse družine. Razmišljamo celo v smeri, ne sicer kot je bilo nekoč, da bi uvedli paket, ampak da bi uvedli neko obliko vavčerja, da so res ta sredstva namenjena otroku, torej da ga lahko unovčiš za tiste izdelke ali pa za tiste storitve, ki so namenjene izključno otroku, zato da je res v nekem obdobju, zato da je to res namenjeno otroku. Zato ker se pač ukvarjamo s temi zadevami in ker so nam pomembne te zadeve. Pomembne! [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina, prosim!
Ker se nam zdi pomembno, kakšna je kakovost življenja v naši državi in kako ljudje živijo. Pomembno se nam zdi to. In zelo grdo, zelo grdo je reči, kakšni so nameni, in govoriti, kako je vse drugo bolj pomembno. Zelo grdo in nesramno je kaj takega reči. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec in potem sledi sklepni del splošne razprave, kjer ima najprej besedo predstavnica Vlade.
Zakon, ki ga obravnavamo danes, je resnično zelo enostaven. Smo imeli že marsikdaj mnogo bolj komplicirane zakone, ampak ta je pa res enostaven, in sicer ima tri ključne točke. Ali ste za to, da se ponovno uvede 100-procentna porodniška čez celotno obdobje? Naš odgovor je: da. koalicija pravi: ne. Ali ste za to, da vse družine z več kot tremi otroki, torej s tremi in več otroki, dobijo poseben dodatek? Mi pravimo: da, koalicija pravi, da ni še čas. In tretji element, ki ga ta zakon nosi: Ali ste za to, da vsi otroci dobijo pomoč ob rojstvu? In mi pravimo: da. Koalicija pravi, da ni še čas. Stvari so zelo, zelo enostavne in ko sem poslušal današnjo razpravo koalicijskih poslancev, nisem dobil nekega oprijemljivega razloga, zanimivo se mi je zdelo tudi to, da nihče ni kakšnih finančnih razlogov očital, ker, kot vi pravite, krize je konec, ampak oprijemljivega razloga za podprtje tega zakona na koalicijski strani ni. Torej gre očitno zgolj za prestiž. Ko smo danes razpravljali, seveda, ker gre za prvo obravnavo, gre za splošno obravnavo, govorimo tudi o načelih in ciljih, ki bi jih ta zakon moral zasledovati. Mi smo javno povedali, da ta zakon je delček v naboru ukrepov, ki bi prispevali k temu, da bi odpravili čim več vzrokov, zakaj se mladi ne odločajo za otroke oziroma za tudi večje družine. Meni in tudi nam v Novi Sloveniji je popolnoma jasno, da nobena črka na papirju ne bo prispevala k temu, da bi se mladi odločali za otroke. To je jasno. Ampak smo pa prepričani, da smo kot država in parlament dolžni postoriti to, da odpravimo vse ovire, ki na tej točki oziroma v tem okviru nastanejo. Tudi ni prav, da imamo sistem, da tisti, ki smo poročeni, smo na nek način kaznovani oziroma da ženske, ki se odločajo za otroke, so na nek način kaznovane. Če bi hodile v službo, bi imele 100-procentno plačilo, zato ker imajo otroka, zanj skrbijo in ga vzdržujejo doma, pa imajo 90 odstotkov tega prihodka. A je to pravično? Ni. Tudi ko sprejemamo ukrepe, jih moramo peljati v smeri, da nismo kaznovani tisti, ki smo poročeni. Še zadnja stvar, ker so zdaj hodili nekateri klici na našo poslansko skupino, kaj govorimo in kaj delamo, kar se tiče rodnosti, in razprave poslanke Tomićeve, naj zelo jasno povem, da mi s tem nimamo nobenih težav. Mi si želimo, da bi se v tej državi rodilo čim več Slovencev. Vsaj kar se tiče Poslanske skupine Nove Slovenije, če nas pogledate, teh 6 poslancev, in skalkulirate našo rodnost, ugotovite, da je 2,8 otroka na [[izklop mikrofona]]
Torej smo s tem prešli v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnica Vlade. Državna [[…]]Ne želi? Želi besedo predstavnica predlagatelja? Ja. Besedo ima torej predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic.
Hvala lepa za današnjo razpravo ob, tako kot je rekel kolega Tonin, ob nekem preprostem zakonu, ki zelo jasno v treh točkah pove, kaj prinaša, zadaj ni nekih zapletenih in nerazumnih postopkov, kako to izračunati. Ker dejansko družinska politika oziroma družinska zakonodaja v Sloveniji je prezapletena in se mi zdi, da dejansko sili družine v neko stanje, kjer dejansko neka gmotna stiska je boljša kakor tam, kjer stiske ni. Seveda govorim tudi o otroških dodatkih, za katere dejansko želimo, da bi bili za vse enako in da bi bili vezani tudi na otroka. Se mi zdi, da je pomembno, da poudarim, da zaupanje v boljše družinsko življenje in obrat v naših prebivalstvenih gibanjih, v demografiji glede na staranje prebivalstva bi morala država graditi zaupanje v dejavne pogoje starševstva. To ni nekaj novega. Tudi državna sekretarka je povedala, da to poznajo; da poznajo take ukrepe in seveda stabilne pogoje starševstva v Franciji, Švedski, na Finskem, Nizozemskem. Zato se mi zdi, da je potrebno, da se gradijo ukrepi v podporo družinam, ki bodo gradili in podpirali, predvsem pa, da grejo v smer, da tistega, kar je bilo zgrajeno do sedaj, se ne podira. Bilo je rečeno, da se bo pripravila resolucija o družinski politiki. Moram reči, da se tega veselim in seveda upam, da bo bila dejansko, slonela resolucija o družinski politiki na temelju, ki je družina, in na potrebnih ukrepih v podporo in krepitvi družine, predvsem pa usklajevanju družinskega in poklicnega življenja. V mislih imam seveda varnost zaposlitve za ženske, ki se odločajo za otroke, to se prevečkrat pozablja, da je potrebno poskrbeti za pravičnejšo porazdelitev, ne nazadnje tudi javnih financ z vidika družinske politike in socialne politike. Ni prav, še enkrat poudarjam, ni prav, da se v družinsko politiko meša socialno politiko, ker dejansko rojstvo otroka ne sme biti stiska in ne sme biti sociala težava, ampak mora biti družinska politika in pozitiven odnos do življenja. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Nihče. Še? Potem prosim za [[…]]Aha, takole, najprej moram prebrati: Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja predloga zakona gospa Iva Dimic ter predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnji, in sicer najprej predstavnica Vlade, nato predstavnica predlagatelja. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Jože Tanko – pet minut.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Nesramno je, da je v tej državi dovolj denarja za privatni izlet gospoda Cerarja v Pariz in njegovo ekipo, da je več kot dovolj denarja za zaposlovanje strankarskih kadrov po centrih za socialno delo, da je dovolj denarja v tej državi za raznorazne neumnosti, ki jih potem povzročijo odškodninski zahtevki, da je dovolj denarja v tej državi za podjetje drugi tir, da je bilo dovolj denarja za slovensko državno družbo, ki upravlja z gozdovi, in tako naprej, in da ni nekaj malega denarja za to, da bi se popravile nekatere stvari s področja socialne politike, kjer so bile zmanjšane pravice v času tako imenovanega ZUJF. Nesramno je, da ob tem, ko se delijo milijonski zneski raznim skupinam državnih uradnikov, sindikalistom, takim in drugačnim, in tako naprej, milijonski, desetmilijonski zneski, da ni nekaj milijonov evrov na razpolago, da se popravijo nekatere stvari s področja družinske politike, pokojninske politike in še česa. To je nesramno. Dokler se na tem področju ne bodo tisti, ki predstavljajo neko oblast, neko vlado, so nek reprezentant, ki bi morali sprejemati določene politike in sorazmerne odločitve, tega ne zavedo, do takrat tej državi ni pomoči. Do takrat se bo financiralo in omogočalo določene pozicije samo raznim privilegiranim skupinam. Temu smo priče, so skupine, ki jih ne ustavi nobena kriza. Ustanovili smo nove inštitute, nove urade v tem obdobju, v času krize, tu pa ni mogoče tega narediti. Tisti urad, ki ste ga ustanovili za varuha načela enakosti ali karkoli že je, zagovornika načela enakosti, bi lahko ustanovili tudi čez dve leti, takrat, ko bi bile razmere še boljše. Ampak prej bi pa lahko vse te stvari, o katerih zdaj govorimo, uredili. Ni problema, da zagotovite enormne zneske za migrante – toliko pač po podatkih Računskega sodišča stanejo, tisoč 963 evrov –, je pa problem dati 20, 30 evrov ali 50 evrov večji dodatek nekaterim skupinam slovenskih državljanov. To je nesramno. Če bo treba, bomo o teh nesramnostih, ki se dogajajo v tem obdobju, pripravili posebno sejo. Mislim, da bo kaj povedati. Hvala lepa.
Mag. Matej Tonin, izvolite, imate besedo.
Še ena dodatna stvar, ki me je v današnji razpravi presenetila, je to, da morda sploh ni pravega občutka za razpravo o vprašanjih demografije in demografskih kazalcev. Medtem ko je to širom Evrope top tema, najpomembnejša tema, o kateri se ogromno debatira in predvsem išče rešitve, kako spodbuditi, izboljšati demografske kazalce, smo očitno neki bedaki vsi tisti, ki te teme odpiramo in o teh stvareh govorimo. Vsekakor, bila je kriza, prišla je kriza, in če tudi te številke pogledamo pošteno in odgovorno, kdo je dejansko nosil breme krize, ki je prišla v Slovenijo po letu 2008, lahko pridemo do zanimivih ugotovitev, ki so objektivne, ki niso subjektivne. Od leta 2008 pa do danes, če primerjate število zaposlenih in maso za plače, ugotovite naslednje, da bom točno povedal: v zasebnem sektorju, to je v realnem gospodarstvu, se je od leta 2008 pa do danes število zaposlenih zmanjšalo za 12 odstotkov, masa za plače pa je padla za 1 odstotek. Na drugi strani imate javni sektor, kjer se je v tem obdobju od leta 2008 pa do danes masa plače povečala za 14 odstotkov in število zaposlenih za 3 odstotke. Ni potrebno dajati nobenih dodatnih pridevnikov in kakršnihkoli razlag, želim pa povedati naslednje. Ko je ta vlada razglasila, da od danes dalje je konec varčevanja, prišel je čas, da to gospodarsko rast razdelimo med ljudi, bi bilo pošteno, da bi to storili na način, da bi bili tega deležni vsi ljudje; tudi tisti, ki so zaposleni v gospodarstvu, in ne zgolj tisti, ki smo zaposleni, tudi poslanci, v javnem sektorju. To bi bilo pošteno za vse državljane! Ampak, ukrepi, ki se nanašajo, ki so se nanašali do zdaj sproščanja varčevalnih ukrepov, so bili povezani tako ali drugače predvsem z javnim sektorjem. Medtem ko kakšnih dodatnih posebnih razbremenitev pa tisti, ki delajo v realnem gospodarstvu, niso bili deležni. V podobni luči je treba gledati tudi ta današnji zakon, ki je zelo preprost. Če ste za to, da dobijo 100-procentno porodniško vsi državljani, vsi. In isto, ta zakon ne razlikuje med tistimi, ki so v javnem ali zasebnem sektorju, ta zakon se nanaša na vse. Ta zakon bi prinesel 100-procentno porodniško vsem, dodatek za veliko družino vsem in pomoč ob rojstvu otroka vsem, ne glede na to, ali so starši v javnem ali zasebnem sektorju. Vsaj v tej luči se mi zdi pomembno, da ko pišemo zakone, jih pišimo na način, da bodo učinkovali koristno za vse državljane in ne zgolj za en segment populacije. To je en vidik. Drugi vidik, ki se mi zdi tukaj pomemben, je, da ne vem kdaj, če ne zdaj, bomo začeli naslavljati vprašanje rodnosti in vprašanje demografije. Tudi morda kakšni koalicijski partnerji, moj ljubi Desus, ki pravi, da skrbi za upokojence, tudi on bi moral biti prvi zainteresiran, da se v tej državi rodi čim več mladih; čim več mladih, ker prav ti mladi, ko bodo odrasli, se bodo zaposlili in vplačevali v pokojninsko in zdravstveno blagajno in prav od teh vplačil bo tudi odvisna vzdržnost sistemov, ki jih bodo v prihodnjih letih koristili upokojenci. Tako tisti, ki pravite, da se zavzemate za upokojence, za delovne ljudi, da imate socialno čuječnost, da se borite za dobrobit, imate danes enkratno priložnost, da to dokažete tudi s svojim glasom za ta zakon.
Besedo ima še predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Še za konec. Tako demografska slika kot tudi družina sta danes v gmotni stiski, stiski vrednot, v duhovni stiski in so izboljšave nujne. V Novi Sloveniji smo prišli s tem en korak naprej. Želeli smo izboljšati položaj lažjega usklajevanja družinskega in poklicnega življenja, s tem da bi omogočili ženskam, da ko se odločajo za življenje, ne bodo prikrajšane, zato smo rekli, je treba omogočiti jim 100-odstotno porodniško. Da se ne bo počutila, da je zaradi svojega materinstva mogoče celo nekoliko manj vredna kot nekdo, ki ostaja v službi in se za to ne odloča. Mislim, da je nujno potrebno ta korak narediti. Zaradi sporočilne vrednosti je pomembno, da bi v tem branju zakon podprli. Ker ne nazadnje, modra vlada, tista, ki želi dobro in ki vidi več kot svoj mandat naprej, bi hitela z izboljšavami, tako pa se dejansko prelaga na naslednje leto, na leto, ko bo, ko bo. Ta »ko bo«, je vedno daljši, ker se vedno neke nove razloge vključuje. Ne vem, lahko rečem, da mi je žal. to je realnost današnje ali tokratne vlade, da dejansko, če pride dober predlog, ki dejansko izenačuje neko izključenost žensk in enakovrednost na nek način in z neko vrednostjo okoli 3 milijone in to iz opozicijskih vrst, je to za koalicijo nesprejemljivo. Nesprejemljivo, to bomo rešili oziroma se bo samo po sebi rešilo prihodnje leto. Na to bomo vsi čakali. Ne vem, če je to pravi odgovor. Mislim, da smo v situaciji, ko je potrebno razumeti, da je vse preveč ljudi, ki si dejansko želijo usklajevati družinsko in poklicno življenje, ki želijo, da bi bili izenačeni, in seveda ki si želijo tudi imeti mogoče kakšnega otroka več. Kot sem povedala, raziskave v Sloveniji kažejo, da si želijo imeti vsaj enega otroka več. To je dejstvo. Na nas pa je, da jim to omogočimo. Če bi raziskave pokazale, da tega v Sloveniji ni med anketiranci, potem bi rekla, razumem, ni te želje. Vendar želja je. In naloga odločevalcev in zakonodajne veje pa je v tem, da stremi k temu, da se državljani počutijo v tej državi sprejete in da se njihove želje seveda uresničujejo. Na nek način mi je resnično hudo, ker predlog zakona Nove Slovenije, še enkrat povem, ki prinaša stoodstotno porodniško, ki prinaša dodatek za veliko družino vsem družinam in ki vsem omogoča pomoč ob rojstvu otroka, pa ne glede, ali je to v finančni obliki ali v vavčerskem sistemu, da se to ob tako dobri, kot slišimo, gospodarski rasti ne razume kot priložnost, da pristopimo k lažjemu usklajevanju družinskega in poklicnega življenja. Lahko rečem, da je mogoče to korak celo v napačno smer koalicije, in ne vidim, kako zlahka bodo ta predlog ali pa na tak način popravili sliko v Sloveniji.
S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, takoj po prekinitvi te točke dnevnega reda. Prekinjam to točko dnevnega reda in prehajamo na glasovanje. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor najprej opravil glasovanje o 13. točki in nato še o 14. točki dnevnega reda. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 47. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 44. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVA PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI Z UKREPI VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE GLEDE MIGRANTSKE PROBLEMATIKE. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Preden preidemo na dopolnilno obrazložitev predloga, želim opozoriti, da sem preučil magnetogram Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo, ki je ta priporočila obravnaval. Na podlagi tega želim opozoriti na tole: danes pričakujem, da bo naša razprava ostala znotraj ustavnih okvirjev. Prav tako si zaradi tega, ker je Zakonodajno-pravna služba avtonomna v odnosu do ostalih v Državnem zboru, še zlasti pa do poslanskih skupin, ne želim kakršnegakoli napada na Zakonodajno-pravno službo. To sta dve zadevi, na kateri želim v tem trenutku opozoriti. Za dopolnilno obrazložitev [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] . Prosim? [[oglašanje iz dvorane]] . Mislim, zdaj pa [[…]]Gospod Janez Janša, vi ste zelo redko prisotni. Nisem vas vajen, da vpadate v besedo, nisem navajen, da žalite in zaradi tega vam izrekam opomin. [[oglašanje iz dvorane]] Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Branku Grimsu. [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno dr. Vinko Gorenak.
Gospod predsednik, oglašam se v zvezi z vašim uvodom k tej točki dnevnega reda, ker ste mislili mene. Zato se oglašam. Poglejte, gospod predsednik, mi smo – samo dve stvari bom prebral. V priporočilu k tej točki dnevnega reda – samo prvo, ker mi čas ne dopušča, smo zapisali takole: Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da dosledno spoštuje ustavna načela in izvaja ukrepe iz svoje pristojnosti, tako da najprej v celoti rešuje socialne probleme državljanov Republike Slovenije ter da v nobenem primeru ne bodo ilegalni migranti ter prosilci za azil oziroma mednarodno zaščito v privilegiranem položaju glede na položaj državljank in državljanov. Mi smo torej državno [[…]]Poslušajte me, predsednik. Mi smo Državnemu zboru, torej Vladi, priporočali. Zakonodajno-pravna služba, na kar ste se vi zdaj sklicevali, je rekla, da ne smemo posegati v drugo vejo oblasti. Je tako? Na to ste mislili. Zdaj vam bom pa prebral točko dnevnega reda Problematika opravljanja pripravništev v pravosodju, kjer pa je vaš odbor, torej odbor, ki ga vodi predstavnik SD in vaši koalicijski poslanci, so pa sprejeli naslednji sklep: Odbor za pravosodje se je seznanil s problematiko pripravništev v pravosodju in priporoča Vladi Republike Slovenije, da z Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije pospeši vse potrebne aktivnosti – in tako naprej. Torej priporoča. Naprej: O izvedenih ukrepih Vlade Republike Slovenije in Vrhovnega sodišča naj Vrhovno sodišče in Vlada poročata odboru v roku 6 mesecev. Se pravi, vi ste s svojim sklepom naložili sodni veji oblasti in Vladi, da morata poročati Državnemu zboru. To ni protizakonito, to ni poseganje v drugo vejo oblasti, medtem ko je naše priporočilo Vladi, kjer priporočamo, da nekaj ukrene, pa neustavno. Gospod predsednik, dvojna, dvojna merila – ne pristajam. Nikoli! In tudi ne bom. Hvala lepa.
Mislim, da niste razumeli tistega, kar sem povedal. Govoril sem o dveh zadevah. Eno je, da želim, da je razprava znotraj ustavnih okvirjev in teh omejitev, ki tudi za nas obstajajo. Na drugi strani sem govoril o Zakonodajno-pravni službi, pa ne o razmerju različnih vej oblasti, ampak o razmerju tega, da je Zakonodajno-pravna služba avtonomna in kot predsednik Državnega zbora sem dolžan braniti njeno avtonomijo, da ne pristajam na kakršnekoli napade na Zakonodajno-pravno službo. Ničesar drugega. Nič o ustavnosti in zakonitosti in podobnih zadev. Ničesar od tega. In zaradi tega sem na to opozoril. Razumem vašo zadevo glede dvojnih meril, ampak govorite na splošno. Jaz govorim samo o svoji vlogi, ker mislim braniti Zakonodajno-pravno službo, ker v tem parlamentu dobro opravlja svoje delo. In dobro ga lahko opravlja, če je avtonomna in če ni pod napadom posameznikov na takšen ali drugačen način, da se ji zanika tisto, kar pač počne. Nič drugega. Gospod Jože Tanko, domnevam, da postopkovno? Ja. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Državni zbor je najbrž ustanovljen zato, da spremlja politiko na posameznih področjih. Se pravi, kumulativno tisto, za kar so zadolžena delovna telesa, krovno pokrije Državni zbor. Najbrž se s tem strinjava. Torej je v okviru spremljanja politik, bom rekel, pristojnosti glede nadzora nad delom Vlade in ostalimi stvarmi v določenih stvareh v Državnem zboru možno, dopustno, dovoljeno in obvezno razpravljati. Drugič. Poslanci smo ustavna kategorija. Zakonodajno-pravna služba ni ustavna kategorija Državnega zbora. Poslanci imamo določene pravice, kjer piše, da na naše delo in na nas ne sme nihče vplivati. In tudi predsednik Državnega zbora ni tisti, ki bo lahko vplival na mene kot poslanca. Vi lahko vodite sejo. Glede na to, da imate pri kakšnih točkah, ki jih mi predlagamo, kakšne uvodne komentarje, se mi zdi to nedostojno. Glejte, to pa povem, nedostojno, da si nekdo tam ex katedra dovoli, da napove, kaj lahko govorimo poslanci. Vi bi radi najbrž, tako sem razumel to vašo razpravo, da pride vsak do vas s svojim pisnim izdelkom, vi naredite kljukico in popravke, in šele potem lahko mi pridemo do govornice, do mikrofona in povemo, kar mislimo. Tako je razumeti to vaše navodilo. Ni potrebe, gospod predsednik, mi svojo vlogo poznamo, pripravili smo točko dnevnega reda, ki je sprocesirana, in razpravljali bomo o tej točki dnevnega reda tako, kot mislimo, da je prav in da si slovenska javnost to zasluži. Ne tako, kot predsednik Državnega zbora misli, da bi bilo treba, ne tako kot Vlada misli, da bi bilo treba o tej točki predlagati, in ji koalicija sledi pri teh zadevah. Bomo razpravljali tako, kot se nam zdi, da je prav, in bomo te zadeve tudi argumentirali. Smo jih še vedno, pa tudi zdaj jih bomo. Takšni intervencijski posegi, moram reči, so omalovažujoči za Državni zbor, za predlagatelja točk, za gradivo, ki ga imate na mizi, za predloge sklepov. Mi si ne dovolimo, da se kdorkoli postavlja v vlogo redaktorja naših priporočil in sklepov. Lahko napiše mnenje, to mnenje lahko koalicija sanira s svojimi predlogi, če jih ima, lahko ga zavrne, kot ste tu naredili, ampak, veste, da jih pa tisočkrat zavrne, da niti tisočkrat ni noben dober, je pa hecno. Tako izgleda tudi ta oblast v teh dveh in pol letih, kar jo spremljamo mi in tudi slovenska javnost.
Nisem čisto razumel, kaj naj bi bilo postopkovnega pri celotni zadevi, zato mislim, da moramo iti naprej. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ničesar postopkovnega ni bilo v celotni zadevi. Povedali ste svoje mnenje, še enkrat ste tako kot prej, pri prejšnji točki zlorabili postopkovno, in to je to. Za dopolnilno obrazložitev predloga sem dal besedo mag. Branku Grimsu.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav. Pozdrav tudi vsem tistim, ki odhajate in izkoriščate priložnost, ki vam jo je dal predsednik Državnega zbora, ko je kršil pravno načelo, ki vedno velja v parlamentu, da je parlamentarizem sestavljen iz pisanih pravil in nepisanih pravil, ki veljajo tako kot pisana. Vedno doslej je veljalo, kadar je splošna razprava, se opravi pred končnim glasovanjem na seji. Tokrat je prvič po toliko letih, da je pri eni važni točki najprej koalicija uničila vse predlagane sklepe, svojih pa ni predlagala, potem pa je predsednik Državnega zbora o temi, ki je usodna za Evropo in Slovenijo in za usodo vseh, ki tukaj živimo, razpisal razpravo šele po končanem glasovanju na tej seji, kar je seveda zelo žalostno, pove pa veliko. Še več pa povedo včasih številke, gospe in gospodje. In številke je včeraj definiral slovenski parlament. Včeraj je parlament definiral, da vsakdo, ki je dosegel polno delovno dobo, mora imeti vsaj 500 evrov penzije. Vlada Republike Slovenije pa je svojo številko definirala že prej, mimo parlamenta. Vsak ilegalni migrant, ki pride v Slovenijo in hoče azil, stane to državo in slovenske davkoplačevalce tisoč 963 evrov, kasneje pa dobi še stanovanje in vse, kar sodi zraven. Za to stanovanje, mimogrede, so razpisi, ki zahtevajo steklokeramične plošče, usnjene sedeže, LED televizorje – saj ne boste verjeli, tudi jaz ga nimam – in verjetno ga marsikatera slovenska družina nima. Gospe in gospodje! To se dogaja v državi, kjer se z naporom vseh v parlamentu definira izhodišče za človeka, ki je 40 let zakonito delal, svoje življenje, svoje zdravje dal za gradnjo te države, in to v višini 500 evrov. Nekdo pa, ki pride, in tri četrt od teh jih je preračunljivih, niso nobeni begunci, ampak vse kaj drugega, in rečejo, jaz sem azilant, hočem azil, pride nelegalno, on pa štirikrat toliko. To, gospe in gospodje, je pa realno stanje, ko ga pogledamo v številkah, in je večna sramota vsem, ki so v takem odločanju na vladni ravni sodelovali. Kajti Vlada je potem zanikala, češ, da tisoč 963 evrov niso samo stroški vsak mesec za vsakega ilegalnega migranta, ampak da so to tudi plače vseh tistih, ki na tem delajo, pa materialni stroški pa ne vem še kaj. Von Hayek, Nobelov nagrajenec za ekonomijo je lepo rekel: Če bi levičarji kaj imeli pojma o ekonomiji, ne bi bili levičarji. In tisti, ki govori take stvari, govori vesoljne neumnosti. To so stroški, ki ne bi nastali, če ne bi bilo ilegalnih migrantov. Pika. To se pravi, so to stroški ilegalnih migrantov. Plačujejo slovenski davkoplačevalci v višini tisoč 963 evrov za vsakega ilegalnega migranta vsak mesec v tej državi. Sramota nad sramotami! Kajti v tej isti državi, gospe in gospodje, ki ima v 2. členu slovenske ustave napisano, da je Slovenija pravna in socialna država, po uradnih podatkih 300 tisoč slovenskih državljank in državljanov živi pod mejo revščine. 300 tisoč slovenskih državljank in državljanov, gospe in gospodje! In 30 tisoč slovenskih otrok po poročilih nevladnih organizacij lansko poletje ni moglo iti na morje, pa so si to želeli. Kaj je pa naredila slovenska vlada? Zgrabila je migrante, jih peljala na morje in se z njimi tam slikala. Veste, to je pa lažni humanizem. Temu se reče lažna solidarnost. To je tisto zato, da se slikaš, da si v od Sorosa sofinanciranih medijih potem lepo prikazan, si multikulti. Ampak, gospe in gospodje, kaj pa je multikulti? Multikulti je bil Pariz, multikulti je bila Nica, multikulti je bil Berlin, multikulti je bil Bruselj, pa še vse ostale dele nesrečne Evrope, ki zdaj uživa v multikulti obogatitvi, kot so ji rekli levičarji, lahko naštejem. In našteval bom do jutri zjutraj. Tudi Velika Britanija, ki se je samo zaradi migrantov odločila za beg, je prepozna. Oni so doživeli v nekaj letih 2 tisoč napadov s kislino. Veste, kaj je to? Ko človeka iznakazi trajno, to uniči življenje. 2 tisoč napadov s kislino. Dokler ni začela Evropa uvažati migrantov s področja radikalnega islama, tovrstnih napadov sploh poznala ni. Da je poden še večji, so pa začeli zdaj Antifa, tisti radikalni levičarji ali militantni levičarji, levičarski fašisti po domače, uporabljati iste trike. In smo nedavno lahko celo prebrali, da je bil eden aretiran pod obtožbo, da je pripravljal napad s kislino. Zanimivo, ne? Ne samo da Antifa in migranti s področja radikalnega islama že nekaj časa sodelujejo z roko v roki in so skupaj razbili Pariz, so skupaj razbili Berlin, so skupaj razbijali po Hannovru, so skupaj razbijali po Hamburgu, so skupaj zasedeli nekatere mestne četrti v severnih nemških mestih, zdaj očitno že kopirajo metode, tiste najbolj nore zločinske metode, kar veliko pove. O tem smo se lahko prepričali tudi s slikami, ki smo jih videli na Kotnikovi, ko so eni že stali zakrinkani, pa s palicami v roki, zato, da bodo ubranili tujce proti lastnemu narodu, drugi so jim pa brali Zdravljico, pa držali slovensko zastavo in niso nasedli na provokacije, med katerimi je žal bil tudi kakšen poslanec Državnega zbora s področja leve provenience. In to je realno stanje, gospe in gospodje, realno stanje, o katerem v Sloveniji letošnjo zimo, ki je bila izjemno huda, toliko o tistih pravljicah o globalnem segrevanju, ki je mimogrede odvisno od sončka, ne pa toliko od tega, kar človek počne, to je trik za marketing, je v tej zimi bilo celo kar precej ozeblin med ljudmi, ki niso mogli zbrati denarja, da bi si nakupili zadosti kurjave. Nekdo je celo umrl od podhladitve. Ampak očitno to te vlade ne zanima. Še enkrat povem, po ustavi je Slovenija pravna in socialna država, torej je država dolžna poskrbeti za tiste, ki iz objektivnih razlogov zase niso sposobni poskrbeti, na ustrezni ravni, toliko kot država zmore. Šele potem, gospe in gospodje, lahko pomaga komu drugemu. Nihče naj ne govori, da je pravica do azila temeljna človeška pravica, ki je kar neomejena in podobne neumnosti, ki jih vedno znova poslušamo. Kdor misli kaj takega, naj si prebere ustavnega pravnika dr. Lovra Šturma, ki je profesor ustavnega prava, ki je dejal, ne samo da ima pravico država omejiti vstop in pravico do azila, ampak ima tudi dolžnost to storiti, ker je to dolžna najprej zagotoviti svojim državljankam in državljanom, tistim, ki za ta namen tudi plačujejo davke. Zato pa so davki, gospe in gospodje! Ne zato, da jih mečemo skozi okno, odslavljamo najbolj produktivni del lastnega naroda, mlade, mlade družine, podjetnike, jih pošiljamo v tujino, v bolj prijazno okolje, uvažamo pa migrante pod krinko lažne solidarnosti. Gospe in gospodje, zločin nad lastnim narodom, ne pa politika, ki bi bila skladna z ustavo. To pa, da nekdo 40 let dela zakonito in dobi štirikrat manj kot ilegalni imigrant, je pa sramota nad vsemi sramotami in je tudi očitno protiustavno stanje v tej državi. V Ustavi je še en člen, ki pravi, da pred zakonom smo vsi enaki. Jaz verjamem, da koaliciji ne ustreza, da bi opravili razpravo o tem, zato je z vsemi triki, ki sem jih že prej naštel, poskusila zadevo pomesti pod preprogo. Kaj smo v resnici mi predlagali? Predlagali smo tri priporočila. Najprej, da priporočamo Vladi Republike Slovenije, da dosledno spoštuje ustavna načela ter izvaja ukrepe iz svoje pristojnosti tako, da najprej in v celoti rešuje socialne probleme državljank in državljanov Republike Slovenije ter da v nobenem primeru ne bodo ilegalni imigranti oziroma prosilci za azil ali osebe s priznano mednarodno zaščito v privilegiranem položaju glede na položaj državljank in državljanov Republike Slovenije. Torej tisto, kar bi v normalni državi moralo biti samoumevno. Koalicija je ta sklep črtala. Potem smo predlagali priporočilo, da priporočamo Vladi Republike Slovenije, naj takoj okrepi aktivnosti za preprečitev možnega velikega povečanja ilegalnih migrantov v primeru, ko se bo nov migrantski val ponovno začel. Ker se bo,gospe in gospodje, vprašanje samo časa je. Ni je večje utvare kot misliti, da je migrantska kriza že mimo. Še začela se ni. V tem trenutku je dotok migrantov v Italijo večji, kot je bil kadarkoli. In pri tem sodelujejo vsi. Zdaj že tožilci v Italiji ugotavljajo, da nevladne organizacije sodelujejo kot mafija, dejansko pa lovke te mafije segajo še tja do vlad, pa potem še naprej do Bruslja. Nekdo si je izmislil, da lahko kar suspendira en del prava Evropske unije. To je bilo najprej, saj veste, v Nemčiji, potem so to kar nekritično poprijele evropske institucije, ki tega nikoli ne bi smele, in na koncu so pri tem sodelovale še lokalne države, nacionalne države, vključno žal s slovensko vlado. Zavestno se je kršila zakonodaja, zavestno so se kršile ustave, zavestno so se kršili mednarodni predpisi. Oprostite, kaj je naklepno kršenje predpisa? To je značilnost mafijske družbe. In ko se reče, ja moramo skrbeti, da ne bo mafija sodelovala pri ilegalnem pretoku ljudi, pri prevozu ljudi. Ja, kaj pa je bilo to drugega? V tem smislu so delovale vlade, vključno s slovensko vlado, na žalost, in potem institucije vse do Bruslja kot kolektivna, največja mafijska organizacija v zgodovini, ki je ilegalno spravila na področje Evropske unije milijon in pol ljudi. In ne misliti, da je ta zgodba končana. Zdajle je zatišje, to veste, in bo zatišje do drugega kroga francoskih volitev, kjer je izbor slab, ne veš samo, kateri je slabši, eno je kratkoročen problem, ki se imenuje Le Penova, drugo je pa dolgoročen, se imenuje Macron, ki seveda ni noben sredinski kandidat, ampak je ultra levičar. In ko bomo dobili še enega ultra levičarja v Nemčiji, kar bo zelo verjeten konec zgodbe, ki se tam odvija – kaj se bo naslednjo minuto zgodilo? Ja, spet bodo odprte meje. In naslednjega vala, gospe in gospodje, ta Evropska unija tudi slučajno ne bo več preživela. Razpadla bo na dele in takrat bo samo vprašanje, kdo bo pripravljen in kdo ne bo. Od te pripravljenosti bosta odvisna varnost in blaginja državljank in državljanov. Zato smo predlagali tretji sklep, ki se je glasil, da priporočamo Vladi Republike Slovenije, da uporabi vse razpoložljive pravne, tehnične, kadrovske in mednarodne možnosti ter ukrepe za zavarovanje meje, varnost ljudi in njihovega premoženja in za vzpostavitev nadzora pri vstopih in izstopih migrantov v državo in iz nje. Čemu smo pa v resnici priče? Popolnemu absurdu, ko se nekdo v Evropi, in to žal z veliko pomočjo naše vlade dela norca iz lastnih ljudi, ko so za izstop s področja schengna na južni slovenski meji ljudje zdaj stali po 6, pa tudi po 10 ur ponekod, v istem času, ko so naše državljane kontrolirali tako, da so jih malo manj kot okoli obrnili, pa malo tresli, so pa v Italijo uvozili okoli 9 tisoč novih ilegalnih migrantov brez kakršnekoli kontrole. To je pa realnost, ki smo ji zdaj priča in ki odraža absurdnost tega stanja. Zato, gospe in gospodje, ponavljamo že od začetka te zgodbe v SDS, da se moramo sami pripraviti, da moramo dosledno spoštovati pravne predpise, vključno z ustavo, vključno s tistimi mednarodnimi predpisi, ki bi jih eni najraje kar pometli pod preprogo, ker jim trenutno ne ugajajo ali pa jim niso ugajali, in, da se moramo organizirati tako, da bomo sami v celoti sposobni poskrbeti za varnost in blaginjo svojih državljank in državljanov in v tem okviru in na tej osnovi seveda pomagati, skladno s slovensko ustavo, vzpostavljati socialno državo za svoje državljane in državljanke najprej, za vse tiste, ki objektivno potrebujejo pomoč, da lahko živijo človeka vredno življenje, in šele, ko bo ta cilj v celoti dosežen, ko bo vsak slovenski otrok lahko šel na morje, ko bo vsaka slovenska družina lahko ustrezno poskrbela za gretje, za varnost, za svoje otroke, za vse, kar sestavlja človeka vredno življenje, šele potem, gospe in gospodje, se pa lahko pogovarjamo o tem, da bomo pomagali drugim. Pa še v tem primeru bo treba ostro ločiti kdo je dejansko pomoči potreben, kdo pa je ilegalni migrant, ki je prišel z ekonomskimi nameni ali pa še s kakšnimi hujšimi, čemur smo bili, žal, mnogokrat priče v zadnjih mesecih.
Predlog priporočila je 11. aprila 2017 obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel točk predloga priporočila, je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici, gospe Janji Sluga.
Hvala lepa. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je predlog priporočila obravnaval na 34. seji 11. aprila 2017 kot matično delovno telo. Po dodatni obrazložitvi predlagatelja je predstavnica Zakonodajno-pravne službe dejala, da je Zakonodajno-pravna služba glede 1. točke predloga priporočila ugotovila, da se nanaša na ukrepanje države na področju migrantske problematike v razmerju do ukrepov, namenjenih reševanju socialnih problemov državljanov Republike Slovenije, in dodala, da ocena o privilegiranem položaju ilegalnih migrantov in prosilcev ter oseb s priznano mednarodno zaščito v besedilo akta Državnega zbora ne sodi, saj gre za vrednostno oceno. Kar zadeva pristojnosti Vlade, je pojasnila, da upoštevaje ustavno ureditev in veljavno zakonodajo pristojnost ni razširjena na določanje, usmerjanje in usklajevanje izvajanja politike države na vseh področjih iz pristojnosti države. To tudi pomeni, da izvajanje politike države na enem od področij nikakor ne more izključevati ukrepanja in izvajanja zakonov na drugih področjih. Kar zadeva zahtevo po doslednem spoštovanju ustavnih načel, je menila, da je ta vgrajena že v ustavo, zato neko posebno pozivanje Državnega zbora in Vlade k spoštovanju ustave in njenih načel ni potrebno. Priporočilo, naj država opusti izvajanje svojih pristojnosti, povezanih s problematiko migracij in zagotavljanja mednarodne zaščite, bi lahko pomenilo kršitev temeljev ustavne ureditve, posameznih človekovih pravic, ki so univerzalne, ter pravice do pribežališča tujim državljanom in osebam brez državljanstva. Pomenilo bi tudi suspenz izvajanja obveznosti, ki jih ima Republika Slovenija iz aktov mednarodnega in nacionalnega prava. Glede 2. točke predloga priporočila je opozorila, da je vprašanje, v kolikšni meri je zmanjšanje ilegalnih migrantskih tokov sploh lahko odvisno le od aktivnosti vlade. Opozorila je še, da so pristojnosti vlade po vsebini in načinu njihovega izvrševanja lahko določene le z ustavo in zakonom. V razpravi je predstavnik predlagatelja dejal, da če se denar nameni ilegalnim migrantom, so posledično za ta sredstva prikrajšani slovenski državljani. Določanje kvot pri razporejanju migrantov pomeni nespoštovanje Dublinske uredbe. Poudaril je, da pravica do azila ni temeljna človekova pravica, še najmanj na račun državljank in državljanov. Država ima ne samo pravico, temveč tudi dolžnost, da omeji število prosilcev za azil, skladno s svojimi realnimi finančnimi zmožnostmi. Navedel je tudi podatek Organizacije združenih narodov, da je le 28 % ljudi, ki so imigrirali v Evropsko unijo, prišlo iz držav, kjer je vojna, zato za veliko večino ne moremo govoriti o beguncih. To so ilegalni migranti, toka pa ne poganjajo vojne, temveč politični interesi in denar. Po njegovem mnenju so migranti vzrok vseh trenutnih groženj Evropski uniji. Predlagatelji so poudarili, da so mednarodnopravni dokumenti za zaščito beguncev nastali v 50. letih 20. stoletja, ko je v Evropo prihajalo zanemarljivo majhno število migrantov, zato jih danes ne smemo črkobralsko brati, tako da moramo sprejeti vsakogar. Nobena konvencija ne sme uničiti države Slovenije, ki ima pravico, da se brani pred tem, tudi če teh konvencij ne spoštuje. Izrazili so tudi nasprotovanje kontingentnemu načrtu. Predstavnik iz vrst Združene levice je izrazil prepričanje, da je šlo pri razpravi predstavnika predlagatelja za spodbujanje sovraštva in za sovražni govor, zato je napovedal obstrukcijo Poslanske skupine Združene levice pri tej točki dnevnega reda. Poslanci koalicije so izrazili prepričanje, da se s tovrstnim problematiziranjem migracij ustvarja atmosfera nestrpnosti ter da navedbe predlagatelja ne držijo. Poudarili so, da državljani niso prikrajšani, saj se zaradi nastanitve migrantov nobenemu državljanu niso kratile socialne pravice, ob tem pa so poudarili pomen solidarnosti. Glede zneska vzdrževanja enega migranta, ki je zajet v poročilu Računskega sodišča, pa so poudarili, da predstavlja velik del tega zneska fiksne stroške, ki gredo za vzdrževanje azilnega doma in plače. Državni sekretar je poudaril, da vlada izvaja vse ukrepe s področja socialne politike ter da zaradi prisotnosti prosilcev za mednarodno zaščito socialna varnost slovenskih državljanov ni ogrožena. Dejal je, da sistem, ki smo ga prevzeli z vstopom v Evropsko unijo, od nas terja, da imamo institucijo, kot je azilni dom, zato fiksni stroški vedno obstajajo, da pa skuša biti vlada čim bolj racionalna. Prav tako mora država, če želi črpati nekatera sredstva iz evropskih skladov, imeti kontingentni načrt. Po razpravi je odbor glasoval o vseh posameznih točkah predloga priporočila skupaj in jih ni sprejel. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za notranje zadeve gospodu Andreju Špengi.
Predsedujoči, hvala za besedo. Cenjene poslanke, spoštovani poslanci! Na začetku bi vsekakor rad spomnil na tiste zadnje mesece leta 2015 in prve mesece leta 2016, ko se je Slovenija soočila z izjemnim migracijskim pritiskom, ko je praktično od meseca oktobra 2015 do marca 2016 Slovenijo prešlo približno pol milijona migrantov. Vendar Republika Slovenija se je z največjim humanitarnim in hkrati varnostnim izzivom po drugi svetovni vojni, sem prepričan, odzvala hitro in tudi koordinirano. V dani situaciji so pristojni organi ravnali v skladu s svojimi pristojnostmi in razpoložljivimi sredstvi. Aktivnosti vseh državnih organov, ki so sodelovali pri obvladovanju migrantske situacije, so bile ves čas usmerjene v učinkovito ukrepanje pri prehajanju večjega števila migrantov, s posebno pozornostjo glede varnosti na samem ozemlju Republike Slovenije. Večina prebivalcev v tistih dneh sploh ni občutila migracijskega toka, saj je bil ta ves čas pod nadzorom, pravilno usmerjan in tudi obvladovan. Vlada Republike Slovenije je razmere vseskozi pozorno spremljala in migracijski tok tudi ustrezno nadzorovala. Vlada že od začetka lanskega leta sprejema vrsto ukrepov, s katerimi se odziva na migrantsko situacijo, prek pristojnih resorjev tudi dnevno spremlja varnostne razmere na regionalni in tudi globalni ravni ter pripravlja celovit odziv tudi na morebitno bodočo migrantsko krizo. Pri obvladovanju migrantske problematike se moramo zavedati, da je Republika Slovenija že leta 1992 sprejela Ženevsko konvencijo o beguncih ter da je kot država članica Evropske unije zavezana tudi k vzpostavitvi skupne evropske azilne politike oziroma skupnega evropskega azilnega sistema pri delitvi bremen in solidarnosti med državami članicami pri sprejemanju beguncev. Vlada Republike Slovenije pa se tudi zaveda, da imajo nacionalni ukrepi lahko le omejen učinek, če niso podprti s širšimi regionalnimi in tudi evropskimi rešitvami, zato veliko pozornost namenjamo sodelovanju in podpori regionalnim pobudam. Tako ocenjujem, da je ena izmed bolj učinkovitih takšnih pobud in usmeritev tudi v sklopu procesa Brdo in salzburškega foruma. Republika Slovenija se je na porast števila prošenj za mednarodno zaščito odzvala hitro in na odgovoren oziroma lahko rečemo pripravljen način. Vlada Republike Slovenije je v skladu z Zakonom o mednarodni zaščiti sprejela sklep o ustanovitvi dveh izpostav azilnega doma. Od junija 2015 pa je pripravljen tudi kontingentni načrt Republike Slovenije za zagotovitev namestitev in oskrbe v primeru povečanega števila prosilcev za mednarodno zaščito. V načrtu so opredeljeni scenariji in tudi cilji, vsi potrebni ukrepi in organi ter vzpostavljeni sistemi možnega odzivanja glede na različen obseg, torej povečanega števila prosilcev za mednarodno zaščito. Vlada Republike Slovenije je pripravila tudi zakonodajne rešitve in ukrepe, ki bi v spremenjenih migracijskih razmerah, ki bi ogrožale javni red in notranjo varnost, omogočili tudi učinkovito delo policije. V začetku leta jih je sprejel tudi Državni zbor. Moram pa tudi povedati, da so bile konec leta 2016 objavljene za Ministrstvo za notranje zadeve zelo pomembne in pozitivne ugotovitve Računskega sodišča, ki je v reviziji preverjalo uspešnost in učinkovitost poslovanja ministrstva pri obravnavi prosilcev za mednarodno zaščito in oseb za mednarodno zaščito v letu 2015. Revizija je pokazala, da je bilo ministrstvo učinkovito pri obravnavi prosilcev za mednarodno zaščito in je o priznanju mednarodne zaščite odločalo v skladu z vsemi predpisi. Naj zaključim. Slovenija je kredibilni partner tudi na nivoju Evropske unije in pripravljeni so tudi prvi predlogi prenovljenega evropskega azilnega sistema, v katerem Slovenija kot kredibilni partner sodeluje. Hvala.
Sledi predstavitev poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Dober dan. Kot smo v Združeni levici opozorili že večkrat, se iz meseca v mesec dobesedno stopnjuje in zaostruje politika zastraševanja, širjenja sovraštva in ksenofobije. Ene in iste laži se pojavljajo tako dolgo, da jih ljudje imajo že za resnico. Kljub temu da je danes že popolnoma jasno, da se situacija izpred dveh let praktično ne more ponoviti, enostavno, ker smo se hermetično zaprli, v Državnem zboru kar naprej obravnavamo zahteve po zaostrovanju. Manj kot je v državi beguncev, bolj govorimo o tem, kako zelo tesno moramo zapreti meje in beguncem s tem zaostrovanjem zakonodaje čim bolj onemogočiti normalno in dostojno življenje. Desnica širi sovraštvo osnovano na lažeh. Vlada zapira meje, zaostruje pogoje za pridobitev mednarodne zaščite, povečuje represijo in desnica še naprej spodbuja sovraštvo. S pomembnimi vprašanji, o katerih bi res morali napraviti razpravo, pa se ne ukvarja nihče. Recimo, kako zagotoviti uspešno integracijo, kako omogočiti čim hitrejše vključevanje v družbo, kako zagotoviti beguncem kar se da normalno življenje. O tem niti ene same besede. Desnica pa tudi Vlada se ukvarjata izključno z zastraševanjem. Medtem pa se prosilci za azil in begunci izgubljajo v mlinih birokracije in nepripravljenosti države, da jim na kakršenkoli način pomaga. Da ne bo pomote, v Združeni levici ne pravimo, da se ni treba z migracijskimi trendi ukvarjati. Lahko bi namreč govorili o novem kontingentnem načrtu, o kadrovskih okrepitvah za hitro in učinkovito obravnavo prosilcev, o posodobljenih načrtih integracije. To so rešitve, ki jih potrebujemo. Teh pa ni. Namesto tega tako Vlada s svojo koalicijo kot tudi desnica še vedno podpirajo vojaške spopade, siromašenje držav Bližnjega vzhoda, v tujino napotujete vojake in pomagate netiti nove vojne. Ljudem, ki bežijo pred temi vojnami, pa tako rekoč zapirate vrata pred nosom. Odrekate pa jim s tem tudi pomoč in zaščito. Na tem mestu bomo seveda v Združeni levici takoj obtoženi, da pomagamo beguncem in da nam je malo mar za naše ljudi. In to po tem, ko smo se morali eno leto in pol v Državnem zboru boriti za to, da dobijo revni otroci brezplačna kosila. Po tem, ko je 10 % najbogatejših v tej državi Državni zbor tako rekoč podaril 60 milijonov. In po tem, ko so bili do danes zavrnjeni skoraj vsi naši predlogi za izboljšanje socialnega položaja v Sloveniji. Danes pa so vsi polni ust tega, kako je treba najprej poskrbeti za državljanke in državljane, povsem jasno pa je, da gre za navadne manipulacije in poceni nabiranje političnih točk. Na tem mestu je najhujša dvoličnost vidna ravno pri predlagatelju. SDS, ki neprestano širi sovraštvo, ščuva ljudi proti beguncem, za podlago pa uporablja ravno te laži in manipulacije, najraje uporabi to mantro o prednostni skrbi za naše ljudi. Pa poglejmo, koliko je zares naredila za njih. In za to ni potrebna ravno poglobljena ali pa dolga analiza. SDS je z enim zakonom, z Zujfom, z enim pritiskom na tipko »da« za naše ljudi naredila naslednje: znižala nadomestilo za bolniški stalež, ukinila 2. januar kot dela prost dan, ukinila brezplačni vrtec za drugega otroka, ukinila tako imenovane varovane plače, ukinila dodatek na dohodek v družini štipendista, ukinila subvencijo mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja, omejila državne štipendije, znižala otroški dodatek, za 6. in 7. dohodkovni razred pa ga enostavno ukinila, ukinila bolniško za brezposelne, znižala starševsko nadomestilo, omejila pravice vojnih veteranov, znižala plače v javnem sektorju, omejila regres za upokojence in seveda bi lahko še naštevali in naštevali. Z Zujfom so posegli v 39 področnih zakonov. Cilj je bil prihranek v višini 332 in pol milijonov evrov v letu 2012, v letu 2013 pa kar 489 milijonov. Stranka, ki je državljankam in državljanom z enim samim zamahom v dveh letih želela odvzeti več kot 820 milijonov evrov, in stranka, ki je z enim samim zakonom ukinila in omejila številne pravice, danes za stiske državljank in državljanov krivi begunce. Povsem jasno je, kdo je kriv za socialne stiske v državi. Povsem jasno je, kdo je kriv za visoko brezposelnost. In to nikakor ni nekaj več kot 400 beguncev. Toliko jih je namreč trenutno v Sloveniji. Da skoraj 300 tisoč ljudi živi pod pragom revščine, da je skoraj 100 tisoč ljudi brez službe, za mizerno socialno sliko v tej državi so krive ta in tudi pretekle vlade, med katerimi je seveda vlada SDS z Janšo na čelu naredila največ za povečanje socialnih stisk. Za to predlagatelji seveda ne bodo prevzeli odgovornosti. S prstom bodo raje kazali na nekega zunanjega sovražnika. V preteklih letih je bila to trojka, danes to vlogo prevzemajo begunci. V navalu desnega populizma, zastraševanja in širjenja sovraštva se za dosego svojega cilja poslužuje enostavnih laži in manipulacij. Za dosego teh političnih ciljev pa so pač dovoljena vsa sredstva. Vse zasluge za porast ksenofobije in sovraštva pa ne gredo le SDS. Zasluge za to gredo seveda tudi vladi Mira Cerarja. Namesto da bi preprečila pohod desnega populizma, pri tem celo sodeluje. Zapira meje, odreka beguncem temeljne človekove pravice, na vseh koncih povečuje represijo, kupuje vodne topove in se na vse pretege trudi javnost prepričati, da smo ogroženi. Na obeh straneh so izgovori identični. Vsi ukrepi se sprejmejo pod pretvezo spremenjene varnostne situacije. Več kot pol mandata skušate ustvariti občutek, da smo v nekakšnih izrednih razmerah, pa čeprav čisto noben podatek ne kaže na kakršnokoli ogroženost. Vsi imate nekaj skupnega. Delite namreč mnenje, da je najlažje vladati prestrašenim ljudem. Bolj, kot je javnost prestrašena, manj je možnosti, da se bo uprla kakršnikoli zgrešeni politiki. Za sovražno nastrojeno javno mnenje tako ni kriv le predlagatelj, krivda je tudi na strani Vlade in koalicije in skrajni čas je, da se ta politika konča. Glede na razmerje moči v tem državnem zboru je v prvi vrsti na vas, koalicija, ali boste še naprej dopuščali vedno bolj odkrito spodbujanje sovraštva, ki je osnovano na teh že omenjenih lažeh in manipulacijah. Od vas je odvisno, ali boste še naprej dopuščali, da se desnica pase na prevladujočem javnem mnenju, ki ga paradoksno sama ustvarja. Laži in manipulacije so v SDS ponovili že tolikokrat, da marsikdo resnično verjame, da begunec prejme tisoč 900 evrov na mesec, da je v privilegiranem položaju, pa čeprav ima zgolj podobne pravice kot vse državljanke in državljani. Ali pa, da gre v veliki večini za mlade samske fante, kar seveda ni res. Ali pa, da je v porastu kriminal, čeprav tega ni moč dokazati z nobeno uradno statistiko. Ponavljam, ne gre za nič drugega kot laži in manipulacije, ampak seveda predlagatelji ne izbirajo sredstev za dosego svojega cilja. Pomemben je piar učinek in nič drugega. Da se bodo v želji po prevzemu oblasti poslužili vseh orodij, je jasno. Od koalicije je odvisno ali jim bo še naprej dopuščala, da v ta namen izkoriščajo ta državni zbor.
Spoštovani, z vsem dolžnim spoštovanjem dr. Matej T. Vatovec, naj vas opozorim, da stališča so namenjena predvsem za izražanje lastnega mnenja o podani vsebini, ne pa za obračunavanje z nasprotniki, ali so to koalicijski, opozicijski, moramo se držati hišnega reda. Verjamem, da v prihodnje se bomo držali teh nasvetov. Nadaljujemo s stališčem poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! V zadnjih mesecih se je pri nas v precejšnji meri izpostavilo prepričanje, da je migrantska kriza v Sloveniji dokončno prenehala. Res je, da se največji migrantski val iz jeseni leta 2015 še ni ponovil, vendar pa je v trenutnih geopolitičnih razmerah migrantska problematika še vedno zelo aktualna. Eden od ključnih dejavnikov pri soodločanju o poteku migrantskih tokov je gotovo Turčija oziroma njen predsednik Erdogan. V Turčiji je trenutno okoli 3 milijone migrantov. Turčija lahko hitro poskrbi, da se bo njihov dobršen del usmeril proti Evropi. Dogovor med Evropsko unijo in Turčijo je izjemno krhek, na drugi strani pa Evropska unija ni pokazala zmožnosti, da bi stopila skupaj in zagotovila ustrezen nadzor svojih zunanjih meja. Težko je najti enostaven in enoznačen odgovor na soočanje z migracijami. Krščanski demokrati poudarjamo, da je veliko premalo pozornosti evropske in mednarodne javnosti usmerjeno v pomoč beguncem že v bližini njihovih domov. Takšna pomoč je najbolj koristna, učinkovita in dolgoročno vzdržna. Na takšen način bi omejili aktivnosti tihotapcev ter zmanjšali število na morju utopljenih migrantov. Hkrati pa bi beguncem zagotovili, da se po vzpostavitvi miru v najkrajšem možnem času vrnejo na svoje domove in obnovijo svojo državo. vprašanje migracij ni samo izziv za Slovenijo, ampak celotno Evropsko unijo, ki je dodobra zamajal njene temelje. Se bomo lahkomiselno odpovedali virom, iz katerih je po drugi svetovni vojni nastala Evropa? Vprašanje je, kaj nas lahko navdihne, poveže, opogumi, okrepi in poenoti, da bo evropski projekt preživel. Odgovor ne sme biti ideološki, ampak kulturen, bivanjski. Evropa bo preživela, če se bomo v njej počutili doma in bo v njej dobrodošel vsak, ki želi delati za njeno prihodnost, naj si ga navdihujejo verske ali druge duhovne podlage. Evropa je še vedno navdih vsem tistim, ki si želijo mirnega in dostojanstvenega življenja, ki želijo zaradi vojne in diktatorskih režimov svojo priložnost poiskati drugje. Evropa je za mnoge obljubljena dežela. Seveda pa odgovorna politika ni naivna, ampak je dolžna iskati ravnovesje in ukrepati, da bi zagotovila varnost državljanom. Vprašanje migracij je torej tudi varnostno, socialno in ekonomsko vprašanje, »da« miru in odločen »ne« terorizmu. Krščanski demokrati današnjo razpravo razumemo v smislu, da je potrebno vlado nenehno opominjati, da išče ustrezne rešitve, nikakor pa ne želimo, da se vse begunce okarakterizira s potencialnimi teroristi, ki na račun slovenskih državljanov lagodno živijo. Krščanski demokrati predlog priporočil predlagatelja podpiramo.
Gospod Marko Ferluga bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju in ekipi! Strah ima velike oči. Številnezahteve nujnih in izrednih sej, številna poslanska vprašanja in obravnavani predlogi priporočil pričajo o tem, da smo namenoma ustvarjamo ozračje sovraštva, nestrpnosti ter ščuvanja zoper migrante. Državni zbor bo danes kot ničkolikokrat doslej, torej že petič na plenarni seji obravnaval migrantsko problematiko. Da ne omenjamo, da so delovna telesa slednjo problematika obravnavala že na osmih delovnih telesih, poslanci in poslanke pa so na pristojno ministrstvo v zvezi z migrantsko krizo postavila preko 60 vprašanj. Sicer smo komaj na prejšnji seji zavrnili predlog razpisa posvetovalnega referenduma o omejitvi priseljevanja in zavrnitvi kvotnega sistema dodeljevanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji, ki ga je predlagal bivši član Poslanske skupine SDS. Predlagana poročila, ki so bila na matičnem delovnem telesu, so polna neresnic in zavajanj. Predlagatelj priporočil SDS namreč trdi, da Vlada ni sprejela še nobenih ukrepov za obvladanje migracij, da vprašanje migracij prepušča naključju in da ji ni mar za lastne državljane, temveč skrbi samo za migrante. To preprosto ni res. Vlada vseskozi sprejema ukrepe, postopne in sorazmerne, s katerimi se uspešno odziva na migrantsko situacijo. Aktivnosti vseh državnih organov, ki so sodelovali pri obravnavanju migrantske situacije, pa so ves čas usmerjene v učinkovito ukrepanje, pri čemer je posebna skrb namenjena tudi varnosti na ozemlju Republike Slovenije. Zakaj to govorim? Zato ker večina prebivalcev Slovenije tako leta 2015 kot tudi danes sploh ni občutila oziroma ne občuti migrantske situacije, saj je ta ves čas pod nadzorom. V Poslanski skupini SMC opozarjamo, da predlagatelji v priporočilih pozivajo k opustitvi obveznosti do migrantov, oseb s priznano mednarodno zaščito in prosilcev zanjo. Takšna priporočila so protiustavna in pomenijo kršitev človekovih pravic, ki so ne glede na državljanstvo priznane vsakomur. 13. člen ustave določa, da imajo tujci v Sloveniji v skladu z mednarodnimi pogodbami vse pravice zagotovljene s to ustavo in zakoni, razen tistih, ki jih imajo po ustavi ali po zakonu samo državljani Slovenije. Zanikajo pa tudi ustavne določbe, pravice do pribežališča tujim državljanom in osebam brez državljanstva, 48. člen Ustave, poleg tega so pa tudi v neskladju z obveznostmi, ki izhajajo iz konvencije o statusu beguncev in protokola o statusu beguncev ter drugih aktov mednarodnega prava in nacionalnega prava. Kršitev slednjih pa pomeni tudi kršitev ustave. Nudenje zaščite osebam, ki zaprosijo mednarodno zaščito pomeni spoštovanje mednarodnega humanitarnega prava in človekovih pravic ter humanitaren in solidaren odnos Slovenije do dogajanj v svetu in do civilistov, ki so se znašli v oboroženih spopadih ali so v izvorni državi preganjani. Republika Slovenija je pravna in socialna država, ki mora zagotoviti pravice vseh državljanov in državljank, kot tudi drugih prebivalcev in tujcev, skladno z ustavo, zakoni in mednarodnimi konvencijami. Cilj te vlade ostaja odgovoren odnos do tega vprašanja oziroma human odnos do ljudi, ki bežijo pred vojno, hkrati pa tudi skrbi za blaginjo in varnost državljanov in državljank prebivalcev Republike Slovenije. Na tem mestu ne bomo več naštevali pravic in dolžnosti prosilcev za mednarodno zaščito in do česa so upravičeni. To smo že obdelali. Slednje je bilo v razpravah v Državnem zboru že neštetokrat predstavljeno. Kljub temu pa bi radi v SMC poudarili, da se nam zdi absurdno zatrjevati, da slednji ogrožajo socialno varnost naših prebivalk in prebivalcev. Na dan 19. 1. 2017 je bilo 423 oseb s priznano mednarodno zaščito. Lani oziroma leta 2016 pa smo ugodili zgolj 170 prošnjam za mednarodno zaščito. Pri tem se je treba tudi zavedati, da je število teh, ki so nastanjeni v Republiki Sloveniji, zgolj 271. Že sam podatek ponazarja, da so številke majhne. Naj opozorimo še na številke na evropski ravni, da ne bomo izgubili fokusa. Lani so ugodno rešili največ prošenj za azil na Švedskem, in sicer okoli 6 tisoč 699 na milijon prebivalcev, v Nemčiji 5 tisoč 266, v Avstriji 3 tisoč 481, najmanj v državah, kot so Poljska, 8, Hrvaška, 24, Romunija, 41, Madžarska, 44, in Slovenija 85 na milijon prebivalcev. Zavračamo tudi nenehno ponavljanje neresnic in pretiravanj glede standardov in zneskov. V samem SDS predlogu priporočil se namreč pojavlja nonstop podatek, da posamezen prosilec za azil za vsak mesec dobi od Republike Slovenije tisoč 963 evrov. To je stara lajna in jo bomo zdaj razložili. Gre za čisto zavajanje. Omenjeni izračun sredstev za obravnavo posameznega prosilca za azil izhaja iz revizijskega poročila Računskega sodišča, ki je revidiralo učinkovitost in zakonitost porabe državnih sredstev za integracijo prosilcev za azil. A problem ni toliko v izračunu, pač pa v zlorabi tega podatka. Resnica je precej drugačna. 57,9 %, hvala za slike, tega zneska ne gre namreč za plače zaposlenih na Ministrstvu za notranje zadeve, dodatnih 18,6 % so obratovalni stroški in vzdrževanje azilnega doma. Vedeti moramo, da po evropskih predpisih moramo imeti azilni dom in zaposlene, pa če je eden ali 100 pribežnikov. In temu primerni so tudi stroški. Azilni domovi, mimogrede, so bili tukaj, in zaposleni so bili tukaj že pred to krizo. Če grem nazaj na osnovno oskrbo in nastanitev prosilcev za azil, kar pomeni le 15,3 % omenjenega zneska. Pa še to ni nekaj, kar bi prosilci dobili v evrih, pač pa v obliki postelje, treh obrokov na dan v ljubljanskem azilnem domu ali kaki njegovi izpostavi. Povprečni mesečni strošek, ki se neposredno nanaša na nastanitev in oskrbo ter pomoč posameznega prosilca, znaša 701 evro. Od tega gre 372 evrov iz državnega proračuna, preostali strošek pa gre iz evropskih sredstev, namenjenih integracijam beguncev. Se pravi, preostalih tisoč 262 evrov je povezanih z aktivnostmi ministrstva z zvezi z obravnavo vseh prosilcev. Po podatkih stane oskrba prosilca za azil dnevno 9 evrov, vsak prosilec mesečno dobi pa še 18 evrov žepnine. Verjetno se bodo ti podatki vedno obračali. Gremo naprej. Eno od zavajanj, ki so v navedbi priporočil SDS, je tudi to, da slovenska vlada pripravlja stanovanja s skoraj razkošno opremo za potrebe migrantov. Najprej je treba povedati jasno in glasno, da so kapacitete v Azilnem domu in Integracijski hiši ter v Centru za tujce omejene, zato je za reševanje migrantske problematike namenilo stanovanja tudi Ministrstvo za javno upravo. Stanovanja, pozor, niso izključno namenjena tistim, ki dobijo mednarodno zaščito, ampak predstavljajo rezervo. Gre za stanovanja, ki so bila daljši čas nezasedena, po njih ni bil izkazan noben interes za najem s strani upravičenih prosilcev. Stanovanja bodo opremljena v skladu s standardi stanovanjske opreme za službena in najemna stanovanja in so v upravljanju Stanovanjske komisije Vlade Republike Slovenije. Ti standardi so iz leta 2009. Standardi določajo materiale in opremo kakovosti nižjega razreda, ne maksimalnega, kot se predstavlja. Ko bodo osebe z mednarodno zaščito zapustile ta stanovanja, jih bo Ministrstvo za javno upravo lahko oddalo ali prodalo ali naredilo z njimi, kar ima namen. Radi bi tudi še opozorili, da ustava določa, da ima vsakdo pravico, da se prosto giblje in si prosto izbira prebivališče. To velja tudi za osebe s priznano mednarodno zaščito, ki so v teh pravicah popolnoma izenačeni z državljani Republike Slovenije. Po pridobitvi statusa mednarodne zaščite te osebe lahko nastanitev poiščejo tudi na zasebnem naslovu, pri njem sklenejo najemno pogodbo in z lastnikom nepremičnine povsem enako, kot državljani Slovenije, živijo. Zdaj pa v zvezi s temi famoznimi kondomi, ki toliko zaposlujejo naše kolege. Velja opozoriti, da kondomi spadajo po mnenju Inštituta za varovanje zdravja med osnovne higienske potrebščine. Teh standardov ni določila ta vlada in to ministrstvo, ampak na Inštitutu za varovanje zdravja, zdaj koliko njim verjamete, ne vem, in so del tovrstnih razpisov že najmanj 15 let. Za tiste, ki ne vedo, slučajno. To so standardi še iz časov tudi Janševe vlade, enako velja tudi za milo. Tukaj ne govorimo, da gre za navadno milo, ki ga uporabljamo vsi, t. i. parfumsko milo, zdaj vsak to lahko vidi in prebere na škatlici, kakšna mila kdo uporablja, je to. Razen če ne bi kolegi želeli, da se migranti zaradi drugačne barve kože umivajo s pralnim milom, ki se sicer zaradi sestave, ki bi lahko dražila kožo, uporablja zgolj za pranje perila, ampak pustimo to. Iz navedenih dejstev je razvidno, da je debata o tem, ali prosilci oziroma nosilci statusa mednarodne zaščite imajo enak ali višji življenjski in bivanjski standard kot katerikoli drugi slovenski državljani, neutemeljena, predvsem pa zgrešena. Zgrešena zaradi bistva. Kar se tiče vseh teh stroškov okoli katerih se vrtimo, glede obvladovanja migrantske situacije, naj navedemo, da je v letih 2015 in 2016 nastalo cca 50 milijonov evrov stroškov, pri čemer je Republika Slovenija dobila najmanj 10 milijonov evrov iz evropskih skladov. V zvezi s tem velja opozoriti, da ima Republika Slovenija v zvezi z migracijo tudi fiksne stroške, in to zaradi dejstva, da smo bili z vstopom v EU primorani vzpostaviti sisteme in standarde, ki jih zahteva EU. Republika Slovenija, še enkrat povedano, mora imeti azilni dom, pa četudi v njem ni nastanjen niti en prosilec za mednarodno zaščito. In mora imeti prav tako zaposlene v tem domu. Država mora biti tako materialno kot tudi kadrovsko in finančno pripravljena na migracije. Migracije pa, upam, da zdaj že veste, ni sprožila Slovenija. V mandatu te vlade je bil ustanovljen tudi Urad za oskrbo in integracijo migrantov. Eni pravijo da je nepotreben, jaz mislim, da vseeno glede na situacijo in kako bodo zadeve šle še v prihodnosti, je potreben. Ustanovitev urada je bila potrebna tudi v zvezi z novelo Zakona o tujcih, ki je začela veljati v februarju tega leta. Urad, pristojen za oskrbo migrantov, bo prinesel določene naloge, povezane s pravicami in cilji za tujce, ki imajo v Sloveniji dovoljeno zadrževanje, razseljenih oseb, oseb z začasno zaščito, prosilcev za mednarodno zaščito in oseb z mednarodno zaščito. Z ustanovitvijo tega urada, se vzpostavlja sistemska obravnava teh kategorij tujcev, vključno z zagotavljanjem posebne nege, skrbi 24 ur dnevno in izpolnitev vseh evropskih standardov. Urad bo v okviru svojih pristojnosti spremljal priseljensko in begunsko problematiko, dajal pobude na to, predloge, organiziral nastanitve, delovanja in oskrbe ter zagotavljal fizično, organizacijsko in kadrovsko ter administrativno-tehnično delovanje. Pristojnost za odločanje o različnih statusih migrantov ostaja v pristojnosti notranjih zadev. V SMC opozarjamo, da bo Republika Slovenija ne glede na priporočila SDS ostala humana in solidarna članica Evrope, ki bo prosilcem za mednarodno zaščito nudila učinkovite postopke, sprejem in pogoje in hkrati spoštovala institut mednarodne zaščite. Zagotavljamo pa, da bomo sprejeli toliko nosilcev, prosilcev, da jim bomo lahko kot Slovenija nudili ustrezno oskrbo in zagotovili integracijo, pri čemer skrb za socialno in drugo varnost slovenskih državljank in državljanov zaradi slednjega ne bo okrnjena. Zavzemali se bomo za strpno, humano, odprto in solidarno družbo ter se absolutno upirali pričujoči ksenofobiji. Ključno za nas pa je, da vsi politični akterji, ki nosijo odgovornost, prispevajo k humanosti, solidarnosti ter se izogibajo slehernemu ravnanju, ki bi spodbujalo izražanje sovraštva, nestrpnosti v odnosu do katerekoli skupine posameznikov. Menimo, da je Predlog priporočila z obrazložitvijo zgolj ponavljanje že vseh do sedaj slišanih zavajanj, da je v nasprotju z ustavo, zakoni, mednarodnimi konvencijami, zato kot politična stranka, ki se zavzema za odprto, solidarno in pravično družbo in človekove pravice, zavračamo ustvarjanje napetosti in nestrpnosti med državljani, ki jo bo zelo težko odpraviti in pomiriti v današnjem in daljšem časovnem obdobju. Sicer pa prepričati prepričane o nečem, kar ne sprejmejo, ni mogoče. In kot pravi pregovor: Strah je votel, okoli pa ga ni nič. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Časa imam dovolj, zadnji sem na vrsti in zato bom na višjem nivoju, kot so bili prejšnji razpravljavci, kot recimo gospod Ferluga, ki je prebral strokovno poročilo nekega strokovca iz Združene levice. Vi ste tudi padli na tisti lestvici. Okej, vemo, za kaj gre, gremo naprej. Glejte, oba sta trdila, tako predstavnik Združene levice kot vi, da v našem predlogu, tole je tale dokument, dobro bi bilo, da tu ostanete, vas bom kaj vprašal, da ta dokument trdi, to je naš dokument, da prosilec za azil dobi, to so vajine besede, tisoč 963 evrov. Pozivam vaju, da mi povesta, kje to piše, namreč, jaz tega ne najdem nikjer v tem [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali bi lahko, gospod Möderndorfer, umirili živce? Bo šlo? Bo. [[oglašanje iz dvorane]] Ne bo šlo. Potem pa pojdite ven. Glejte, oba sta torej trdila, da v naši zahtevi piše, da prosilec za azil dobi tisoč 963 evrov, kar je evidentna laž, čeprav sta oba trdila, da mi to lažemo. Zdaj bom takoj razčistil z vama naslednje. V naši zahtevi piše, da predstavlja financiranje migracij resen problem, kar izkazuje dokument Računskega sodišča, ki je nedavno objavil revizijsko poročilo z naslovom Učinkovitost in uspešnost ukrepov za integracijo humanitarnih migrantov. Na poročilu je datum 2. december 2016. Iz poročila je razvidno, da znašajo mesečni stroški za obravnavo enega ilegalnega migranta, ki prosi za pridobitev mednarodne zaščite oziroma azil v Republiki Sloveniji najmanj tisoč 963 evrov. To piše v naši zahtevi. Vidva pa sta rekla, da SDS laže, ker trdi, da prosilec za azil dobi toliko. Torej sta se zlagala. Da pa to res piše, je pa razvidno iz samega poročila Računskega sodišča, ki na 40. strani, prvi odstavek zgoraj, natanko to, kar smo mi citirali v naši zahtevi, tudi zapiše. Gremo naprej. Predsednik Državnega zbora je na začetku začel brati pravljice, kakršne si ni privoščil do zdaj noben predsednik Državnega zbora. Pa da se ne bom skliceval na ravnanja in dejanja recimo gospoda Cukjatija, ki pripada moji politični opciji, se bom raje skliceval na gospoda Vebra, ki je tukaj. Nikoli, v nobenem mandatu, to lahko tudi gospod Veber potrdi, ker je bil toliko časa poslanec in predsednik Državnega zbora, se ni dogajalo v Državnem zboru to, kar se zdaj dogaja. Vsakdo lahko počne, karkoli mu paše, opomine delite desnici. Karkoli se lahko počne, karkoli se lahko govori, opomini se delijo desnici. Predsednik Državnega zbora že v štartu obračuna z opozicijo [[…]]
Dr. Gorenak, jaz vas lepo prosim, prejle sem prijazno opozoril, ampak tudi vas moram. Osredotočite se na stališče, razpravljali boste potem. Ne vem, kaj ima to zveze s čemerkoli, lepo prosim!
Ne boste me ustavili, podpredsednik.
Prosim, kar nadaljujte. Izvolite.
Jaz bom govoril tisto, kar menim, da moram povedati.
Jaz vas pa moram opozarjati. Prosim, kar nadaljujte.
Lahko mi izklopite mikrofon, jaz bom pa še govoril, pa bodo gledalci mislili, da je zvok izginil, kar ste že tudi naredili enkrat. Poglejte, na seji odbora, ki je obravnaval to točko dnevnega reda, je koalicija na osnovi mnenja Zakonodajno-pravne službe nam povedala naslednje: Z nobenimi sklepi ne morete posegati v zakonodajno vejo oblasti, z nobenimi sklepi se ne sme posegati v sodno vejo oblasti, ker to je protiustavno, to je protizakonito in tega ne smete početi. Mi smo pa predlagali naslednje: Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da se uporabijo vse razpoložljive pravne, kadrovske, mednarodne možnosti za zavarovanje meje, varnosti ljudi in premoženja in za vzpostavitev nadzora pri vstopih migrantov v državo in izstopih iz države. Mi smo predlagali nek sklep, kjer Državni zbor priporoča Vladi, in od Vlade ne zahteva nič, ampak priporoča. Nekaj dni kasneje pa je koalicija ob neki drugi točki sprejela naslednji sklep. Obravnavali smo pripravništvo v pravosodju in koalicija je sprejela sklep, in sicer naložila je Vladi Republike Slovenije, da sodstvu zagotovi ustrezna finančna sredstva in da v nadaljevanju o izvedenih ukrepih na področju pravosodja Vrhovno sodišče in Vlada Republike Slovenije poročata. To pomeni, da morata poročati. To pa ni vmešavanje v sodno vejo oblasti in zakonodajno in v izvršno vejo oblasti. Gospe in gospodje, ne pristajamo na dvojna merila! Ne pristajamo! Ne pristajamo in fertik! Gremo naprej. V predstavitvah do zdaj je bilo veliko govora o ksenofobiji, sovraštvu, hermetičnem zaprtju meje, lažeh, da ne govorimo o Zujfu. No, zdaj pa poglejmo po vrstnem redu. Ali lahko preberem kakšno ksenofobno v naši zahtevi? Je ni. Lahko preberem kakšno sovražno v naši zahtevi? Je ni. Lahko preberem kakšno o hermetičnem zaprtju meje? Je ni. Veste, hermetično zaprtje meje, vam bom povedal takole. 24 tisoč ljudi rabite, če jih želite postaviti samo na 100 metrov narazen. Mi imamo pa 6 tisoč uniformiranih policistov in nekaj več, potem pa izračunajte, koliko je. Na en kilometer ne pride eden. In ne govorite o hermetičnem zaprtju meje. Nekdo je tudi govoril o tem, da je evidentna laž, ki jo izreka desnica, to, da je v velikem migrantskem valu k nam prišlo največ mladih moških. To je evidentna laž, je rekel, ki jo širi desnica. In sovraštvo. Poglejmo številke. Ministrstvo za notranje zadeve je 1. 3. 2016 objavilo naslednje številke. Čez mejo je od leta 2015 do 1. 3. 2016 šlo, ne boste verjeli, 285 tisoč 920 moških pa 132 tisoč 497 žensk. Od 285.920 moških, ki so šli čez mejo, ne boste verjeli, je bilo 192 tisoč takih, ki so bili stari med 18 pa 48 let. Še več. 124 tisoč 470 med njimi je bilo starih od 18 do 28 let. Kdo torej laže? Ali SDS? Ne [[..]] Gremo naprej k naši zahtevi. Poglejte, na odboru – gospod Ferluga mi je že pobegnil – na odboru je bilo govora o tem, da [[…]]Pa tudi zdaj je gospod Ferluga prebral približno isti tekst, češ, moramo spoštovati resolucije, moramo spoštovati zakone, moramo spoštovati mednarodne obveznosti. Ustavni sodnik in sodnik Evropskega sodišča za človekove pravice Boštjan M. Župančič pa pravi, da ni nobenega mednarodnega predpisa in ni nobenega državnega predpisa v Republiki Sloveniji, ki bi od Republike Slovenije zahteval, da lahko sama sebe uniči. To so njegove besede ob sprejemanju Zakona o tujcih. Komu zdaj verjeti? Vam ali ustavnemu, pa evropskemu sodniku? Komu? Komu torej verjeti? Zakaj me prepričujete in zakaj nas prepričujete v konvencije, govorite o 500, 600 ljudeh, ki so lani dali prošnjo za azil in evidentno skrijete tistih 660, ki so pobrisali čez mejo, pa so dali vlogo v Sloveniji. Vseh teh 660, ki je približna številka, bomo dobili nazaj, ker to zahteva Dublinska uredba in smo jih dolžni sprejeti nazaj. No in zdajle veselo govorite o 400, 500, pozabljate pa na 600. Zakaj? Absolutno zavračam vse trditve o lažeh. Nekaj sem vam jih že povedal in dokazal, da nimate prav. Absolutno zavračam tudi vse o ksenofobiji, sovraštvu do tujcev in tako dalje, ki ga povzroča SDS. Absolutno zavračam. SDS oziroma njena predhodnica leta 1994, ne vem, tu je itak samo še predsednik stranke Janša iz tistih časov, ni zahtevala nobene izredne seje Državnega zbora, pa nobenega protesta ni bilo v državi, ko smo sprejeli 70 tisoč ljudi. Sam poznam primer človeka muslimanske vere, policist, po poklicu doma iz Velenja, 14 ljudi je imel v svojem stanovanju. Nihče ni protestiral, pomagali smo, ker so to bili [[…]]Kdo pa? Kdo so bili ti ljudje? Moški nad 60 let, ženske pa otroci. Statistiko poglejte iz leta 1994. In od kod so bili? Z vojnega območja, Bosne. Hrvaška takrat ni bila varna država. Še celo Slovenija je dobila status varne države nekoliko kasneje. Vse smo sprejeli. Vsem smo pomagali, vse smo nahranili. Pa tudi moja stranka oziroma moja predhodnica ni nič vpila po tem parlamentu. Danes je situacija obratna. Obratna zato, ker k nam prihajajo ljudje iz pretežno nevojnih območij. 29 % jih je, ki prihajajo z vojnih območij. Statistika notranjih zadev govori o tem, da so šli čez mejo, čez naše ozemlje. Ja, čakajte, kaj pa 71 %? Prihajajo z nevojnih območij. Niso upravičeni niti prošnje napisati, ker prihajajo z območij, ki niso vojna območja. Ker so absolutno v startu ekonomski migranti. Absolutno. In čisto nič drugače. Pa zakaj še niso upravičeni prošnje napisati? Ker so bili v petih varnih državah. Od Turčije naprej. In nimajo pravice izbirati, kje bodo bivali. To piše v evropski zakonodaji, ki jo vi propagirate, in za katero vi trdite, da je edina zveličavna. Na odboru in tukaj je bilo govora o tem, kako je Slovenija kredibilna država. 80 ljudem na milijon prebivalcev je lani podelila azil. Zakaj so pa Poljaki samo osmim na milijon prebivalcev? A Poljaki so potem ksenofobi? Kaj so potem oni? Pa Čehi, pa Slovaki, pa Madžari, ki so vsi dali manj kot mi. Ali za njih ne velja zakonodaja EU? Za njih ne veljajo pravila EU? Gre za vprašanje Vlade in nič drugega. Gre za vprašanje politike, ki jo neka vlada ima na tem področju. In politika, ki jo ima ta vlada na tem področju, je jasna. Welcome! Welcome! Pridite! Jasno, to so vaši volivci. E, e, dokler bomo v tem parlamentu, bomo glas dvignili pri taki politiki in ga moramo dvigniti. Gremo še naprej. Ti standardi, o katerih je gospod Ferluga tudi govoril prej. Televizorji LCD, pa tako naprej in tako naprej. Glejte, ne me farbati in ne nas farbati, da gre za službena stanovanja, ki so opremljena po standardih, ki veljajo v državni upravi. Približno 60 poslancev, nekaj manj, ima službena stanovanja, tudi jaz, tukaj v Ljubljani. Sicer imam najmanjše, da smo si na jasnem, ki sploh obstaja, pa se s tem ne hvalim. Ampak povejte mi, kdo od vas ima notri tako opremo. Televizor LCD, pa vse ostalo. Okej, dobro, vidim, da eden ima, to je gospod Horvat. Prav. Več kot 50 ostalih poslancev tega standarda nima. Koliko stanovanj še v državni upravi – pa imamo noter od navadnih državnih uradnikov do funkcionarjev – je tako opremljenih? Ali pa je zdaj to nova politika, da za prišleke damo boljše kot zase. Tudi to je možno, samo potem pa to javno povejte. Tudi to je prav. Zavod za zdravje ali kdo že je tiste standarde predpisal? Mene zanimajo predpisi EU. To sem vprašal državnega sekretarja na odboru, kateri predpisi EU pravijo, da mora biti tako milo, da mora biti tak šampon in da morajo biti kondomi. Kateri predpis to pravi? Pa pravite, da so to standardi Zavoda za zdravstveno varstvo. Ne vem, kaj ima Zavod za zdravstveno varstvo tu zraven, ne vem, kaj bi imel. To je verjetno predpisano z nekimi domačimi ali pa predpisi EU. Tega tam ni, gospe in gospodje! In ne mi zdaj to prodajati kot meglo, ker pač jaz megle ne kupim za mleko. Žal, tako to je. Na odboru je bilo govora tudi o tem, kako malo jih zdaj pravzaprav prihaja čez mejo. Samo okoli 200 jih prime policija na letni ravni. Jaz sem se že pred letom 2000 s tem ukvarjal, pa vem, da policije, ne samo naša, primejo na meji pri dobrem varovanju meje, ki je mi še vedno nimamo, približno 10 % ljudi. Vse ostalo jim pa tako uide. To je statistika, ki obstaja že pred letom 2000. Tam je bilo spet govora o tem, češ, samo 200 jih je prišlo k nam. Ne, ne, pardon, se opravičujem, drugače je bilo na odboru. 200 jih je v zadnjem obdobju, je rekel državni sekretar, odšlo naprej v Avstrijo. Pozabil je povedati, da jih bomo nazaj dobili, ni pa povedal, koliko jih je v Slovenijo prišlo s Hrvaške. Mene zanima bolj tisti podatek kot pa ta. Zame ni podatek, koliko jih je odšlo iz Slovenije naprej v Avstrijo, ki jih dobimo tako nazaj, to za mene ni relevanten podatek. Podatek je, koliko jih je prišlo v Slovenijo iz Hrvaške. Govora je bilo o tem uradu. V gradivu ste napisali, da implementacija ne bo imela nobene zveze, ta urad za migrante, to je jasna zadeva. Ustvarili ste neko novo delovno mesto, enega direktorja, njegovega pomočnika, tajnico in tako naprej. Najmanj to bodo novi stroški, če bo vse ostalo preneseno iz notranjega ministrstva. Če je to lahko bilo pod notranjim ministrstvom tudi takrat, ko je bilo najbolj kritično v tej državi, to pa je bilo leto 2000, ko je namreč policija prijela 35 tisoč ljudi. Pa smo jih tu obravnavali. Če je takrat lahko to obravnavalo notranje ministrstvo, potem lahko tudi leta 2017. Ampak gre za to, da se je hotela notranja ministrica rešiti zgodbe, saj bi tudi jaz podprl kaj takega, če bi bil minister, hotela se je rešiti, nič drugega ni bilo, pa eno dobro plačano delovno mesto ste naredili. Boljše pa ne bo nič. Treba je reči še to. Kredibilen partner smo. Ja, seveda smo kredibilen partner. Saj tudi profesor ima najraje tistega, ki ves čas sedi v prvi vrsti, kima profesorju, malo sodeluje, a ne, gospod Horvat, ali pa ne, ki se dobro nauči materijo in konec. To je zdaj vse tako, ja. Pa je priden. Tisti, ki pa ne hodi, pa malo kontrira profesorju, je pa kar nezaželen. Je tako? A ne? Okej, v redu, potem je pri vas drugače, kot je na splošno v Sloveniji. Ampak poglejte, ja, saj to je pa isto kot Slovenija v Bruslju. Če kimate pa rečete, vse bomo izvedli, ste kredibilen partner. Orban je pa – kaj že? On je pa [[…]]Kako je že rekel predsednik Evropske komisije? »Diktator prihaja,« je rekel. Ja, saj potem ste lahko vi kredibilen partner. Okej, ste, ja, seveda, ampak niste pa kredibilni do naših državljanov in ne ščitite njihovih interesov v takšni meri, kot je to treba. In kot jih ščitijo druge vlade. To je dejstvo. Še nekaj k temu famoznemu poročilu. In to bom ponavljal vsakič, ko se bo še kdo »sfulil«, se bom javil, pa bom imel proceduralno ali pa, kaj jaz vem kaj že, ali pa repliko. Proceduralno pa tako vedno dobiš, kar včasih nikoli ni bilo. V redu. To vedno dobiš, včasih tega ni bilo, do te koalicije tega ni bilo. Na 40. strani je Računsko sodišče v dokumentu, gospod Ferluga, gospod Vatovec, zapisalo: »Izračunali smo, da povprečni mesečni stroški v zvezi z obravnavo posameznega prosilca za mednarodno zaščito znašajo vsaj (opomba številka 90) tisoč 963 evrov.« Se pravi, stroški na prosilca za azil. Računsko sodišče in tudi mi v naši skupini nismo nikoli trdili, da prosilec za azil to dobi. To vi dobro veste. Zdaj pa pravite, SDS laž, laž, laž na laž. Ampak lažete pa vi. Ne gre skupaj, ne gre skupaj! Ne gre, na noben način ne gre skupaj! Glede na to, da vidva očitno tega poročila nimata, sem za vsakega naredil eno kopijo, bosta lahko to potem brala. Kar se tiče politike države, ki jo predstavlja Vlada do prosilcev za azil, mi nismo nikoli, nikoli, poudarjam, še enkrat bom rekel, nikoli, nikoli, ja, gospod Matić, nasprotovali, da država sprejme in obravnava realne prosilce za azil. Ampak v skladu z mednarodno zakonodajo, ki ste jo omenjali, prosilec za azil lahko pride k nam – kako? S padalom iz zraka ali pa s kakšno ladjico v Koprski zaliv. Drugače pa ne more priti k nam. Lahko pride še z letalom, ampak tam ga mora potem družba peljati nazaj, kot vemo, po predpisih. Ko se sklicujete na mednarodne predpise, mi povejte, kako prihajajo k nam. Po zraku? Jaz nisem še nobenega videl, ki bi priletel s padalom dol od kod. Ker drugače ne morejo priti. Ja, tako je. In potem ne govorite o spoštovanju človekovih pravic in tako naprej. Najprej mora zakonodajo nacionalne države ali mednarodno zakonodajo spoštovati tisti, ki potrka na naša vrata. Najprej jo mora spoštovati on in nihče, ki je vstopil v državo, ni vstopil zakonito. Nihče. Ker ni prišel nihče s padalom. Ker drugače bi morali dati vlogo za azil v Turčiji, v Grčiji, v Makedoniji, v Srbiji ali na Hrvaškem. In nobeden pri nas. Ne gre. Zgodba seveda ne gre na ta način. Še o tem, kar smo sprejemali v tem državnem zboru in je vezano na to področje. Ko smo sprejeli komisarja za človekove pravice pred kakšnimi tremi tedni tukaj, je on govoril in se zahvalil državi Sloveniji – se spomnite? – da je leta 2015 in 2016 varno prepeljala 20 tisoč ljudi čez naše ozemlje naprej. Komisar za človekove pravice govori o 20 tisoč in ne ve, da jih je bilo pol milijona. To je prva zadeva. In druga zadeva. Sklicujem se na dr. Župančiča in še nekatere ustavne pravnike in sodnike Evropskega sodišča za človekove pravice, ki pravijo, to bi morala varuhinja slišati, pa je žal podlegla poškodbam s strani nevladnih organizacij in spisala zahtevo za Ustavno sodišče, kako bo to odločilo, ne vemo. Ampak ne morete kršiti človekovih pravic izven Republike Slovenije. Ali lahko mi kršimo kot država človekove pravice na ozemlju Hrvaške? Ne moremo. Ker izvajamo oblast na območju države Republike Slovenije. In če nekomu rečemo, da ne sme vstopiti v državo, mu ne moremo kršiti človekovih pravic. Ampak komisar je ponavljal svojo mantro, svojo lajno in na koncu je rekel, »veste, saj jaz to moram«, saj se spomnite, gospod Horvat, ko sem mu rekel, zakaj ne protestira proti Angležem in piše protestna pisma, ker so Rokavski predor zaprli, kar je isto. On pa, »veste jaz to moram v skladu s svojimi dolžnostmi«, kar pomeni, da je v se skupaj odtujeno tako kot naša vlada. Tako kot naša vlada na tem področju. Jaz bom na tej točki končal. Še enkrat ponavljam, da ne pristajamo – in se bo predlagatelj vsakič oglasil, ko bo treba – na stvari, ki niso zapisane v naši zahtevi, in na stvari, ki jih nismo nikoli izrekli, in jih prenehajte podtikati nam, sami pa počnete to, kar nam podtikate.
Gospod Peter Vilfan bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi, ostali prisotni! Moja današnja naloga je, da predstavim ali, če hočete, preberem stališče Poslanske skupine Desus k točki Predlog priporočila v zvezi z ukrepi Vlade Republike Slovenije glede migrantske problematike. Čeprav se mi vse skupaj, moram iskreno reči, malo upira, bom to nalogo pač opravil. Pravzaprav je o tej temi vse povedalo glasovanje o tako imenovanih priporočilih SDS Vladi na Odboru za notranjo politiko. Za njih so glasovali le trije poslanci iz SDS, od petih, vsi drugi navzoči na seji odbora so jih odločno zavrnili. Tako so to res ostala zgolj priporočila SDS in ne Državnega zbora. In tu bi lahko postavili piko in nehali izgubljati čas ter se namesto tega ukvarjali s čim bolj koristnim. A vendarle je ob tako imenovanih priporočilih, v resnici gre namreč zgolj za poskuse SDS na račun netenja sovraštva in ksenofobije do beguncev dobiti kakšen glas več na volitvah, treba kaj reči. Tako imenovani recept priporočil Vladi je pravzaprav precej podoben receptom iz preteklosti, izberi nekaj številk in zgodb in jih toliko časa mešaj, dokler ne dobiš demagoško zmes za sejanje strahu, sovraštva do drugačnih in ogorčenja. Sem spadajo trditve v slogu, pomoč beguncem je svinjarija brez primere, gre za očitno neustavno in nemoralno delovanje Vlade, ki migrantom omogoča neverjeten nadstandard, nekdo je v tej državi nor, migranti niso amorfna množica, marveč organizirana enota, saj imajo vsi najnovejše pametne telefone in tako naprej. Seznam tovrstnih »trampizmov« se kar ne konča. Sem spada tudi vključevanje matere samohranilke, ki je ostala na cesti, ker ji partner ni plačeval preživnine ali pa omenjanje nesrečneža, zbolelega za levkemijo, ki so ga rubili in postavili pred vrata. Stara dobra kmečka pamet se mora ob vseh teh trditvah vprašati, kaj neki imajo begunci s samohranilko ali za levkemijozbolelim človekom. Seveda nič, a kuhanje vsega tega v istem kotlu zlasti ljudem, ki SDS slepo verjamejo na besedo, pomeni prav to, da so za vse slabo v tej državi krivi begunci. Bolj natančno, tistih 170, ki so v Sloveniji ta status dejansko tudi dobili. Po podatkih za lansko leto je namreč za azil zaprosilo tisoč 308 ljudi, od teh jih je 620 odšlo drugam, še preden je bil postopek končan, status begunca pa jih je dobilo 170. Na žalost te kmečke pameti v tem parlamentu očitno primanjkuje. Poglejmo primer, kolega Branko Grims je šel v razpravi na Odboru za notranjo politiko celo tako daleč, da je vse evropske funkcionarje v Bruslju vključno s Cerarjevo vlado obsodil, da so kriminalna združba, ki spravlja begunce v Evropo zaradi lastnih koristi. In vse, tudi Cerarja je v skladu z njegovo dokončno sodbo treba zapreti, jih linčati. Ja, tako daleč smo že v tem parlamentu. Domnevni recept omenjenega kolega, da je treba laž ponavljati, dokler ne postane resnica, je v najbolj čisti obliki lahko videti v neštetokrat ponovljeni trditvi, da vsak migrant na mesec dobi, pazite, dobi, in to je bila dikcija, ki so jo predlagatelji uporabljali vse do danes, tisoč 963 evrov. Slovenski delavec pa za garanje ob tekočem traku dobi štirikrat manj, upokojenec pa še manj. Na to temo je namreč SDS postavila kar 60 poslanskih vprašanj, o tej famozni številki se je govorilo na osmih sejah parlamentarnih odborov ter na petih sejah Državnega zbora, ki so jih izsilili poslanci SDS, da številnih tiskovnih konferenc niti ne štejemo. A kaj se v resnici skriva za to številko, ki jo nekateri uporabljajo kot udarno iglo na mini, ki naj bi spodnesla aktualno vlado in njih potisnila na oblast? Tisoč 963 evrov so po oceni Računskega sodišča povprečni stroški v zvezi z obravnavo posameznega prosilca za azil, toda od tega vsak prosilec dobi 18 evrov mesečne žepnine. Kar 58 % denarja za begunce gre za plače ljudi, ki se z njimi tako ali drugače ukvarjajo, 18 % pa stane vzdrževanja azilnih domov. Skupaj stroški nastanitve oskrbe in pomoči na enega prosilca za azil mesečno znašajo 701 evro, od tega gre iz državnega proračuna 372 evrov, ostanek, se pravi skoraj polovico poravna EU. Vse to je bilo že neštetokrat podrobno pojasnjeno, a je vse kot bob ob steno, kajti predlagatelji danes spet kot pokvarjena plošča ponavljajo, da begunec kljub sto tisočim naših državljanov, ki se otepajo z revščino, mesečno dobi tisoč 963 evrov. To računstvo je nekaj takega, kot bi skupni proračun Državnega zbora, ta znaša skoraj 25 milijonov, delili z 90 in tako razglasili, da poslanec Grims in drugi na mesec dobijo vsak več kot 23 tisoč evrov. Lepa številka a zagotovo ne drži, kot tudi tista ne, da migrant dobi tisoč 963 evrov mesečno. Seveda ni mogoče reči, da begunci ne predstavljajo velikega izziva ne le za Slovenijo, ampak za praktično vse evropske države. A takšni izzivi potrebuje racionalne odgovore in ukrepe, temelječe na vrednotah in načelih, h katerim je zavezana sodobna evropska civilizacija. Ne pa s histerijo, hujskaštvom, natolcevanji in lažmi, ter najpomembneje, brez pameti. Hvala lepa.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Gospod Pojbič, boste dobili besedo kasneje, lepo prosim. Gospod Pojbič, ali želite morda besedo, vam dam, boste kaj povedali? Prosim vas, da se držite osnovnega bontona. Lepo prosim! Ne pa samo naših poslovnikov, pravilnikov in tako naprej. Mag. Bojana Muršič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi. Gospod Pojbič, res lepo prosim, da se umirite. Predlagatelj v obrazložitvi predloga priporočila v zvezi z ukrepi Vlade Republike Slovenije glede migrantske problematike navaja, da so migrantski tokovi vse od osamosvojitve Slovenije naprej danes največji varnostni izziv za Slovenijo in Evropsko unijo. Ob tem lahko dodamo, da migrantska politika ni od danes, ampak se Evropa oziroma Evropska unija s tem problemom žal neuspešno ukvarja že vrsto let. Pa naj izpostavim le Malto, Lampeduso v Italiji in Grčijo. Na tisoče ljudi v begunskih centrih v nečloveških razmerah. Slovenija je bila mnogo let del teh migrantskih tokov, vendar pa v občutno manjšem obsegu. Tudi zato, ker ni bila ciljna država, ampak država v tranzitu. V drugi polovici leta 2015 pa se je zgodil begunski migrantski val po t. i. balkanski poti proti srednji in severni Evropi. Kar pol milijona ljudi je v dobrem pol letu prešla ozemlje Republike Slovenije, nekaj jih je ostalo v Sloveniji, v centrih ali azilnem domu. Za te ljudi in ljudi, ki jih je Slovenija v skladu z dogovorom o premestitvi beguncev po državah članicah Evropske unije sprejela, je treba urediti ustrezna bivališča. Po namestitvah pa se je treba z njimi začeti ukvarjati ter jih vključevati v družbo, jih naučiti prvenstveno slovenskega jezika in jim približati našo kulturo. Le tako bomo lahko čez leta ugotovili, da so se ti ljudje uspešno vključili v delovanje naše družbe. Zakaj to izpostavljam? Predlagatelji so uvideli, da tako množičnih prehodov migrantov čez ozemlje Republike Slovenije iz držav, kjer že več let potekajo vojaški konflikti, sedaj v tem trenutku ni, zato izpostavljajo in polemizirajo namestitve oziroma urejanje službenih stanovanj, v katerih bodo mogoče bivali tudi migranti. Zakaj mogoče? Zato ker posamezniki ali skupine preprečujejo vselitve. Pa ne le beguncem, migrantom, ampak tudi ostalim Neslovencem. Točno določen TV-sprejemnik in štedilnik sta tako rekoč prava tema za spodbujanje konflikta med begunci in migranti in prebivalci Republike Slovenije, ki s skromnimi prihodki, pa naj si bo to plača ali pokojnina, tudi živijo pod pragom ali na pragu revščine. Vendar smo prepričani, da spodbujanje ljudi k sovražni retoriki do tujcev ali drugačnih, blaginje ne bo prineslo ne enim ne drugim. Ena od točk priporočil govori tudi o uporabi vseh sredstev za zavarovanje meje in za nadzor pri vstopu migrantov v državo in izstopih. Naj spomnim na javno mnenje glede zapiranja meja. Kar okoli dve tretjini anketiranih je bilo naklonjeno k ostrim ukrepom zapiranja in nadzorovanja meje. Po sprejetju spremembe zakonika o schengenskih mejah smo na mejnih prehodih ponovno podvrženi poostrenim nadzorom. Na mejnih prehodih je bilo zadnja dva vikenda ponovno videti kolone čakajočih, tudi tistim slovenskim državljanom –migrantom, ki dnevno hodijo na delo v sosednjo Republiko Hrvaško, nadzor katerega smo, ste ali pa so anketiranci zahtevali ali podpirali, pa se ni omejil le na migrante, ampak na vse, ki želijo/želimo prestopiti schengensko mejo zaradi dela, potovanja ali počitnikovanja. Zabeleži se namreč vsak naš prehod čez schengensko mejo. In za konec. Po poostrenih nadzorih v letalskem prometu se na jugu schengenske meje izvajajo tudi poostreni nadzori potnikov v cestnem prometu. Ali bo ta ukrep prispeval k preprečevanju terorističnih akcij na širšem evropskem teritoriju, pa bo pokazal čas. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Kot prvi dobi besedo predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo. Ena stvar je bila pravzaprav skupna celotni koaliciji, pa še Združeni levici zraven, tako da lahko spet enkrat lepo enostavno govorim o levičarjih skupaj. To je bilo vprašanje, ki perfektno parafrazira Murphyjev zakon, ki pravi, karkoli vam v politiki govorijo, vedno vam govorijo o denarju. Neskončne besede o pomoči, o beguncih, o humanizmu, dejansko pa so besede o denarju, gospe in gospodje. Jaz upam, da vsi levičarji ta trenutek sedite, da ne bo kdo s stola padel, ko vam bom povedal eno stvar. Denar, gospe in gospodje, ne raste na drevesu. Denar ustvarjajo podjetniki, denar ustvarja ekonomija, ustvarja ga gospodarstvo, uspešni podjetniki s produktivnimi delovnimi mesti. Tam nastaja denar, oni plačujejo davke in financirajo vse drugo, tudi vas, tudi birokracijo. Jaz lahko to še enkrat ponovim in počasi povem, ampak upam, da je enkrat zadoščeno. In zakaj to poudarjam? Ker vsi ste govorili, češ, ja, kaj pa ima to veze, če mi dajemo tam 123 milijonov letno za ilegalne migrante, s tem, kar gre za šolstvo, za zdravstvo, za upokojence, gospod predstavnik Desusa se je naravnost norca delal, mimogrede, ni dobil niti opomina predsedujočega, pa je grobo žalil, pa lagal, grdo lagal, da uporabimo pravi tisti ljudski izraz, ko je govoril, pa niti opomina ni dobil. Gospe in gospodje, da se nekaj razumemo. Če vzamete denar iz proračuna, to je denar davkoplačevalcev, ni vaš denar, denar davkoplačevalcev je, in ga nekomu daste, ki ste ga dali iz skupne posode in zato v tej posodi, ker ste vi to dali ilegalnim migrantom, je manj za otroke, je manj za zdravstvo, je manj za šolstvo, je manj za upokojence. Ker denar ne raste na drevesu, gospe in gospodje! In ne govorite, da en del tega krije pa Evropska unija. Kdo pa Evropsko unijo plačuje? Spet denar ne raste na drevesu. Mi kot davkoplačevalci en del denarja dajemo tudi Evropski uniji in ona potem ta denar vrne nazaj. Tudi ta denar iz Evropske unije ni zrastel na drevesu, gospe in gospodje! Ustvarili so ga skupaj uspešni podjetniki nekaj v Sloveniji, nekaj v drugih državah EU in z davki je bil zajet in prestavljen tja. In od tam se vrača nazaj. Če ga damo enim, ga vzamemo drugim. Smo se zdaj končno razumeli? In kdor trdi drugače, laže ali pa sploh nima pojma, o čem govori. Zato, gospe in gospodje, ko smo govorili na odboru, sem povedal naslednji primer, ki je dokazljiv, ga lahko preverite na internetu. Tisti teden, ko je Vlada dala razpis za stanovanja za ilegalne migrante, za azilante, je bil na internetu objavljen dokument, kako so iz stanovanja metali mater samohranilko z otroki. Pa zima je bila, gospe in gospodje! In isti teden je bil objavljen dokument, ki mu skoraj nisem mogel verjeti, pa je bil verodostojen, tudi na internetu, kako so nekomu, ki je imel krvnega raka, rubili zato, ker ni mogel več sam zase poskrbeti. In rubili so mu celo medicinske aparate, kar je za moje pojme kriminal. Ampak to se dogaja v tej državi, kjer vi dajete denar za ilegalne migrante in dajete ga v norih količinah. To, kar ste vi govorili, ste seveda telovadili z besedami, da je veselje. Ampak, gospe in gospodje, to je revizijsko poročilo, uradni dokument Računskega sodišča Republike Slovenije. V njem imate skico, ki pove vse. Pa jo lahko obračate naprej, nazaj ali pa še vmes, če hočete. Pove, da je strošek na ilegalnega migranta mesečno znašal leta 2015 tisoč 963 evrov in sestavljen je bil iz stroškov nastanitve in vsega zraven, tisoč 262 evrov in potem posebej nastanitev in oskrba še 701 evrov. Skupaj tisoč 963 evrov. Jaz upam, da toliko matematike vsi obvladate. In potem ste eni govorili o Evropski uniji. Koliko je v resnici prispevek iz Evropske unije? Pri nastanitvi neto 329 evrov in pri ostalih stroških 51 evrov, skupaj torej 380 evrov. Če to od tega odštejete, boste dobili še vedno več kot tisoč 500 evrov neto iz žepa slovenskega davkoplačevalca za vsakega ilegalnega migranta mesečno. Pa še enkrat povem, tudi tisti denar iz Evropske unije ni zrastel na drevesu, je ravno tako denar slovenskih davkoplačevalcev, samo krog je naredil prek Bruslja, pa je prišel nazaj. To vi plačujete, gospe in gospodje! In če ob tem nekdo, ki pa je 40 let delal, dobi za štiridesetletno garanje 500 evrov, je pa to sramota. Je pa to kriminal, gospe in gospodje. To ne z etiko, ne z moralo, ne s slovensko ustavo nima več nobene zveze. Ta primerjava pove vse. Še več. Če vemo, da je delo v Sloveniji najbolj obdavčeno, potem lahko nekdo, ki dela cel ljubi dan za tisto ubogo minimalno plačo in dobi recimo z vsem, kar dobi zraven, približno 700 evrov, približno toliko vzame država, pri teh malo manj, kar pomeni, da trije slovenski delavci, trije slovenski zaposleni delajo vsak mesec za enega ilegalnega migranta. To je vaša politika, gospe in gospodje! In ta matematika je neizprosna. Lahko telovadite dva tedna, pa bo še vedno točno taka, kot sem povedal. Pa pri vsem tem moram reči, da ste zgrešili poanto. Jaz nisem govoril, da so migranti največja nevarnost za Evropo. Daleč od tega, nismo se razumeli. Oni so žrtve in orodje hkrati. Tisti, ki pa so odgovorni za to stanje, gospe in gospodje, so pa levičarji, levičarji tukaj, levičarji v Bruslju, levičarji v inštitucijah in vsi, ki jim pri tem še štango držijo. Ti so tisti, ki v resnici ogrožajo Evropo in Slovenijio in pred temi svarim. Kajti potem oni to svoje početje skrivajo za velike besede, saj vemo, humanizem, pomoč ubogim, reveži bežijo pred vojno in lakoto, dajmo jih pomagati. Potem smo bili priče na začetku takim absurdom, da so revne slovenske družine, ki sami nimajo za jesti, zbirale za pomoč ilegalnim migrantom, ko so jih pa transportirali čez Slovenijo, so pa ti masovno, v celih kesonih metali hrano stran. Tisto, ki so jo ubogi slovenski revni ljudje res zbrali kot pomoč. Zato ker sploh ljudje niso razumeli, za kaj gre. Tisti, ki so prihajali, so imeli v resnici več denarja kot ti, ki so bili tukaj. Potem pa še govorite o ksenofobijah. Dajte no, kaj pa je to ksenofobija? Strah pred tujci. Ta država, gospe in gospodje, v času, ko smo bili tudi mi na oblasti, je sprejela čez 70 tisoč beguncev s področja nekdanje Jugoslavije, predvsem iz Bosne in Hercegovine. Ampak, gospe in gospodje, to so bili begunci, to so bile ženske, matere, otroci, starejši ljudje. Tisti, ki so bili pa za boj sposobni, so pa dol ustvarjali svojo državo. Mi pa smo za te tukaj korektno skrbeli, nobene težave ni bilo, nihče ni opozarjal, da je kaj narobe. Nasprotno! Vsi smo pomagali, rade volje. Ti, ki pa zdaj prihajajo, gospe in gospodje, pa niti slučajno niso begunci. Nikoli niso bili in nikoli ne bodo. In ne mi govoriti o zakonodaji. Dve leti in pol že tole traja. Ko sem bil prvi v tem parlamentu, ki sem opozarjal na to, tudi na televiziji lahko preverite, da se uporabljajo napačni pojmi, da to niso nikakršni begunci po mednarodnih predpisih. Ves čas zahtevam samo eno, da se dosledno spoštujejo vse pravne norme, mednarodne in tudi tiste, ki veljajo za državo Slovenijo, skladno z njenim pravnim redom. Samo spoštovanje prava zahtevam. Če bi se to delalo dosledno, se nič od tega, kar se je dogajalo, sploh nikoli ne bi moglo zgoditi. A veste, da tudi to podeljevanje kvot, pa vse to, je v nasprotju z veljavnim pravnim redom Evropske unije? To je vse samo zato, ker si je nekdo v Nemčiji izmislil, da Dublinski sporazum kar ne velja več, da je pač tisto, čemur se reče azilantski šoping, kar dovoljeno, da lahko greš, kamor hočeš, pa tam prosiš, pa pridite, pa pojdite, kamor hočete. To je v popolnem nasprotju s tistimi predpisi, za katere ste sami zdaj govorili, da se zavzemate. Po mednarodnih predpisih, ko prideš v prvo varno državo ali v dejansko varno območje v lastni državi, imaš tam pravico zaprositi za azil. Ko greš pa naprej, je pa to tvoja odločitev, ampak nisi več begunec, si nekaj drugega, tisto, čemur po domače rečemo migrant. Praviloma je to ekonomski migrant, iščeš boljše pogoje ali pa imaš še kakšne druge cilje. In obravnava tega je popolnoma drugačna. Da bi pa vse to prikrili pred ljudmi, se pa potem uporabljajo floskule. Kakšna krasna je bila prej tukaj izrečena za tem pultom. Nismo govorili o uspešni integraciji. Zdaj pa, spoštovane gospe in gospodje, zdaj mi pa prosim naj eden pove en primer uspešne integracije radikalnega islama v krščansko okolje. To bi pa res rad videl. Tisti, ki to pove, zasluži Nobelovo nagrado za mir. Kajti radikalni islam, gospe in gospodje, se ne integrira. Se nikoli ni, ker sam sebe getoizira, se izloči iz okolja in potem poskuša okolju vladati preko vseobsegajočega prava, ki se mu reče šeriatsko pravo in ki ne zajema samo verske norme, ampak vse druge življenjske norme. In to je vse tisto, kar se levičarjem v Evropi – in zato svarim pred levičarji – zdi čisto normalno. Danes se evropske levičarke oblačijo v burke. To je res burka z burko. A vi veste, ko je bila islamska revolucija v Iranu, je po cestah protestiralo milijone žensk proti burki, pa proti nošenju rute? Ker se zavedajo, da to pomeni zatiranje ženske kot take. Levičarke pri nas pa to podpirajo, prostovoljno. Ja, super! Saj res je svet narobe že postavljen, noben ta star miselni okvir več ne deluje, danes ves špekulativni kapital podpira levičarje. To se je perfektno videlo na volitvah v ZDA. Saj ni ves špekulativni kapital od Sorosa do Rothschilda, do ne vem koga stal za Trumpom, kot se bi tukaj tako rado prikazovalo. Vsi do zadnjega so v neskončnih količinah zlivali denar za Hillary Clinton, seveda skupaj z Arabci in arabskim kapitalom in tako naprej, kar je še zgodba zase. Tukaj je točno isto. Tisti, ki imajo najbolj polna usta borbe proti špekulativnemu kapitalu, levičarji ga imate, ste sami financirani od levičarskega špekulativnega kapitala. Drugega pa danes na tem svetu ni več. A ni to zanimivo? Kako je že rekel Vaclav Havel? Vaša nesmrtna duša levičarjev. Problem islama je v tem, da ga ljudje napačno razumejo. Jaz se bojim, da tudi mnogi v tej dvorani, ker mislijo, da tisto, kar je prišlo nekoč iz Bosne, da je to islam. Veste, to ni islam. Za pravi islam – Erdogan je rekel, da pravi islam je vedno radikalen, zapomnite si ta stavek – so oni odpadniki, so oni brezverci, kafir oni temu rečejo. Ste to vedeli? Nobenega problema ni bilo s tujci, dokler se ni začelo masovno uvažati migrantov s področja radikalnega islama, kajti to je problem. Zato je tudi najbolj butasto, če se zraven uporabljajo izrazi, kot je recimo rasizem. Sploh pa, ena zanimiva misel, meni je izredno zabavno, če ti očita rasizem nekdo, ki skače okoli z majico Karla Marxa ali pa Che Guevare. A to ste vedeli, da je Karel Marx bil prvi, ki je uvedel rasizem kot ideologijo? Dejansko je marksizem rasistična ideologija, kajti Karl Marx je zelo jasno napisal, da morajo slovanski narodi, pa Baski, pa še nekateri drugi izginiti v holokavstu. »They must perish in the holocaust.« Drži, a ne? No, zdaj se pa še kar malo smejte, gospodje iz Združene levice. Če sem narobe citiral, me boste z veseljem popravili, jaz bom pa tudi poiskal po internetu, bova pogledala, kdo ima prav. In kaj je torej problem? Mimogrede, Hitler je bil bolj dosleden v izvajanju rasističnega genocida, holokavsta kot levičarji skupaj. Levičarji so to potem sprevrgli na nivo razreda, nacisti pa na nivo rase. Ampak veste, zločin je zločin, in je popolnoma vseeno, jaz upam, da spet vsi levičarji sedite zdajle notri, ali je storjen v imenu rase ali pa v imenu razreda. Zločin je zločin, gospe in gospodje! In mimogrede, na nek način je prav simbolno, da o tem danes razpravljamo na predvečer jutrišnjega praznika, ki je pravzaprav praznik kolaboracije, kajti na ta večer pred toliko leti ni bila ustanovljena Osvobodilna fronta, kar bomo danes in smo že poslušali cel dan laži, pa še jutri jih bomo. Ustanovljena je bila protiimperialistična fronta za proj proti Angliji, Franciji in Ameriki. To se pravi, z roko v roki z nacisti in fašisti proti svobodnemu svetu, proti civiliziranemu svetu. To v resnici se obeležuje in proslavlja, temu se polaga tamle vence pred tisto stavbo tamle v Ljubljani, kjer je vse zeleno, ko sem se mimo peljal. Ali je res vredno, da se to praznuje? Jaz mislim, da ne, da je to nacionalna sramota, da imamo tak praznik. Če bi imeli dan upora proti okupatorju, je za to idealen dan 26. junij, ko smo se začeli boriti proti okupatorju z rdečo zvezdo, ki je hotel preprečiti nastanek samostojne Slovenije. Da bo pa norost popolna, bo pa danes vse polno simbolov okupatorja, ko se bo formalno praznoval dan boja proti okupatorju. Kako je že rekel Vaclav Havel? Aja, laž je nesmrtna duša levičarja. Sedaj pa pojdimo nazaj na, kaj je pravzaprav problem cele zgodbe z uničevanjem civilizacije. Sedaj ne gre več samo za uničevanje nacionalnih držav in EU, ki je tik pred razpadom, delno je pa že razpadla, kajti brexit se je že zgodil, gre za vprašanje obstoja civilizacije. O tem danes opozarjajo celo že rektorji fakultet, ko pišejo, da je nekaj neverjetnega, da Evropa, ki je bila prvotno na krščanskem izročilu, enakopravno ustanovljena skupnost demokratičnih držav, postaja ena socialistična tvorba, ki se prisilno islamizira. In tukaj smo v bistvu zgodbe, gospe in gospodje. Priče smo največjemu socialnemu eksperimentu po propadu nacizma, fašizma in komunizma, ko se najbolj produktiven del, se pravi mlade družine, podjetniki izrinjajo z nemogočimi pogoji, ki tukaj vladajo, zaradi vašega ravnanja z denarjem in vaših norih davkov, in se uvažajo migranti. In se nadomeščajo cela volilna telesa. En del desnih strank pa pri tem, žal, sodeluje ali pa je sodeloval, ker ni razumel, kaj se dogaja, in je igral eno drugo igro nekoga drugega. Kaj je ozadje cele te zgodbe? Ja, denar. Tako kot sem že začel. Kaj pravi Murphyjev zakon? Kar koli vam levičarji govorijo, vedno govorijo o denarju. To je biznis. Za vsakega migranta, ki ga tam NVO, sedaj že na to opozarjajo italijanski tožilci, nevladne organizacije namreč sodelujejo v tem švercu organizirano, se služi denar. Dvakrat. Pobira se denar od njih, pa še pobira se ga od države, kot «pomoč« ubogim beguncem. To je biznis. In potem, ko se te ljudi nastani, se še enkrat služi denar, ki ga spet dajo davkoplačevalci. Ali mislite, da je v Sloveniji kaj drugače? Dajte, no! Poglejmo primer Velenja, poglejmo primer na Krasu, ko sta dve rosno mladi odvetnici kar kupili bivši kupleraj in sedaj iznenada se že plačuje tam najemnina. Pa še več se bo v bodoče. Kako bi nekdo šel v tak nakup, če ne bi vnaprej vedel kaj bo tam notri? Če se to vnaprej ve, je pa to biznis. Mimogrede je to tudi kriminal. Upam, da sedaj kdo od institucij to gleda. Ampak pri tem kriminalu mora sodelovati tudi vlada, ker je drugače to nemogoče, da bi se tak kriminal izvajal. Ups, potem smo pa tam, ko je nekdo rekel, kako sem si drznil. Kaj sem jaz povedal? Da to, da se je kar suspendiral del prava EU in nacionalnih držav, je nedopustno. To je nedopustno. To je samovolja. Za to bi moral nekdo kazensko odgovarjati. Posledice so bile pa izjemno hude. Posledice tega je bil Pariz Bataclan, posledice tega so bili poboji, posledica tega so bile zgodbe sedaj s terorističnimi akcijami po Evropi. Pri večini od njih so sodelovali točno tisti, ki so prišli z migrantskim tokom. V Parizu jih je bilo, mimogrede, 9 takih zraven. Dva od teh sta šla dokazano tudi čez Slovenijo. Zakaj se ta tok ne bo ustavil? Ravno zato ker je to biznis, ker to ni nobena pomoč ubogim beguncem, ampak je to biznis, ki ga poganja arabski denar, ki ga poganja špekulativni levičarski kapital raznih Sorosov in njemu podobnih in ker to poganjajo politični interesi. Nekateri pa na tem delajo še fantastične politične kariere. Primera sta Erdogan in Putin, ki sta se tukaj vsak s svojega vidika, s svojega zornega kota odlično postavila in izkoriščata EU po dolgem in po čez. In njene veličastne neumnosti. In zaradi tega, gospe in gospodje, se je treba sedaj pripraviti. Zaradi tega je treba o tem razpravljati, ker ta zgodba niti slučajno ni končana. Po poročilih uradnih tajnih služb se premika proti Evropi v tem trenutku 30 milijonov migrantov. Večina iz črne Afrike sedaj. To slučajno, še enkrat povem, ne poganjajoveč vojne, da ne bi kdo naivno mislil, da če bo v Siriji zdaj mir, potem pa ne bo več [[…]]Dajte no, saj to sploh nima zveze več. V največjem valu je bilo po uradnih podatkih OZN, lahko jih greste gledat sami, tam nekje do 28 %, odvisno od časa, ljudi, ki so sploh prihajali z območij, kjer so bili spopadi, vsi ostali pa so bili iz držav, kjer ni bilo nobenih vojn. Kakšni begunci so potem to? Poleg tega so oni begunci v prvi varni državi, ne pa da prepotujejo celo Evropo, tako kot se njimi zazdi in potem se jih po rokah nosi kot uboge reveže in še kaj zraven. To je pa evropska kolektivno norost, ki je v funkciji tistega, da pravi levičarji bodo izdali svoj narod zapravili blaginjo in varnost ljudi samo zato, da uničijo vse, kar je krščanskega, in vse, kar je v skladu z varovanjem človekovih pravic. Ups! A gremo to dokazovati? Točno veste, o čem govorim. In to, gospe in gospodje, kar se zdaj dogaja po Evropi, so taka dvojna merila, da tega nihče več ne more zanikati. Govori se o beguncih in se uvaža ljudi s področij radikalnega islama iz držav, kjer ni nobenih vojn, obenem se pa zamolči prave begunce, ki jih ima višegrajska skupina, največ ima sicer Poljska, ki ima en milijon beguncev s področja Ukrajine. Ti pa niso begunci. Tam pa Evropska unija nič ne pomaga. Še norca se dela in pritiska na višegrajsko skupino, da naj uvaža radikalne islamiste. To jasno pove, da gre za nekaj drugega. Da ne gre za nobeno človekoljubje pa pomoč. Gre za neko novo preoblikovanje Evrope, ki se ne more več dobro končati. Žal, o tem sem trdno prepričan po tem, kaj se je zdaj zgodilo v Franciji, kjer sta zdaj pred ljudmi dve slabi izbiri, vprašanje kaj bo. Kratkoročno se zdi marsikomu slabša Le Penova, ker govori, da bo naredila referendum, ni rečeno, da bo izglasovan, o izstopu, ker zdaj se že vidi, kako je bilo z Britanci, ampak jaz osebno mislim, da ima bistveno več možnosti gospod Macron, ki pa ni noben sredinski politik, ampak je ultra levičar, ki je ves čas govoril, da je gospa, če ga citiram po spominu, gospa Angela Merkel naredila edino pravo potezo in rešila je obraz Evropske unije, ker je široko odprla vrata. In to govori v državi, kjer je bil Bataclan, kjer je bila Nica, kjer [[…]]A naprej naštevam? In ljudje to volijo. To je res zanimivo, kako je z evropskim volilnim telesom. Tistega, ki bi bil pa edini primeren in dober, se ga je pa spodneslo na neki osebni zgodbi, pa je zadeva že končana. In to je problem za celo Evropsko unijo, ne samo za Francijo, ker je Francija tako pomembna. Še večji problem bo pa Nemčija. V Nemčiji vztrajanje gospe Angele lahko pomeni, da bo lažja zmaga levičarjev in potem bomo imeli dve ultralevičarski vladi v obeh delih osrednjega motorja Evropske unije, v Franciji in Nemčiji. Kaj mislite, da bo naslednji dan? Ja, spet odprta vrata. Ali mislite, da bo Evropa to preživela? Grem stavit, kar hočete, da ne bo. Če bo še en val v masovni migraciji s področja radikalnega islama, bo Evropa islamizirana, ampak Evropske unije pa ne bo več, ker bo razpadla na več enot. Višegrad bo šel stran, potem je samo vprašanje, kje bo Slovenija. Jaz osebno mislim, da bi morali skupaj z Višegradom, ker je to edini način za dolgoročno preživetje, varnost in blaginjo v Sloveniji. In tudi za razvoj, gospe in gospodje! Ker ena stvar se pozablja. Od varnosti bo čedalje bolj odvisen tudi ekonomski razvoj. Boste videli, kako malo časa bo treba čakati, pa se bo v Evropi začel tudi kapital preusmerjati v bolj varne predele. Bo zelo zanimiva situacija nastala iz tega. Pa ne bo treba dolgo čakati. Ravno tako kot ni bilo treba dolgo čakati na masovne migracije. Gospe in gospodje, zato smo mi predlagali tiste sklepe, da se je treba pravočasno pripraviti. Opozorili smo, da je popolnoma nedopustno, da ob vseh težavah, ki so v Sloveniji, ob 300 tisoč ljudeh, ki živijo pod ali na pragu revščine, da se daje za vsakega ilegalnega migranta mesečno tisoč 963 evrov. Po odločitvi Vlade Republike Slovenije. In potem se to pakira, ja, to veste, to je ta strošek, to je tisti strošek, to je tisti strošek. Ja kaj pa ima to veze? Teh stroškov, če ne bi bilo migrantov, ne bi bilo. Pika. Se pravi, da so to stroški ilegalnih migrantov in se nehajmo sprenevedati. Mimogrede, v tem niso zajeti stroški tistih nevladnih organizacij, tam gre še 170 tisoč evrov v dim, ker si jim daje pomoč iz proračunov za pravno svetovanje v postopkih migrantov, ko zaprosijo za azil, po domače rečeno za zavlačevanje postopka, da je potem še dražje. To zanesljivo ni zajeto v tem, če ste prebrali poročilo Računskega sodišča. Notri niti ni tistih famoznih kondomov, ki jih jaz na začetku sicer nisem omenil, ampak so se kolegu iz SMC zdeli tako pomembni, da jim je posvetil osrednji del svoje razprave. Slaba vest je huda reč, pravi star pregovor, in jaz osebno mislim, da je to kolega iz SMC odlično prikazal s svojo razpravo. S tem bi v tem delu zaključil in opozoril na temeljno sporočilo, ki bi moralo danes biti v tej dvorani. Žal, očitno se na njem ne moremo poenotiti. Najprej in osnovno je država dolžna poskrbeti za vse, ki so objektivno pomoči potrebni med njenimi državljankami in državljani. Šele potem lahko pomagaš drugim. In pomagati moraš na način, ki je najbolj racionalen in ki ne pomeni ogrožanja svojih lastnih državljank in državljanov. Zato je za Slovenijo, in seveda tudi za Evropsko unijo, popolno norost, da z uvažanjem migrantom s področja radikalnega islama uvaža tuje vojake in tuje vojne na evropska tla. Če bi Evropa res hotela pomagat, bi morala zagotoviti varna območja tam, pomagati zagnati ekonomije tam, pomagati ljudem, da preživijo in da živijo človeka vredno življenje tam. Takšna pomoč bi bila racionalna in bi bila upravičena. Vse ostalo pa je čisto nekaj drugega in trdim, in z vso odgovornostjo to trdim, da gre danes za projekt največjega socialnega eksperimenta, ki je potekal kadarkoli na svetu po padcu komunizma, nacizma in fašizma. Tistih treh, ki so dve leti na začetku druge svetovne vojne lepo kolaborirali, saj zato pa je bila tako uničujoča. Žal se iz zgodovine nekateri niso naučili nič. Bi se pa lahko naučili iz besed nekaterih, ki so bili tudi na zmagovalni strani. Kaj je že rekel Winston Churchill? Ni je bolj nazadnjaške sile, ni je bolj uničujoče sile na tem svetu, kot je radikalni islam. In dodajte k temu besede gospoda Erdogana: pravi islam je vedno radikalen, pa vam bo jasno o čem govorimo.
Postopkovno, dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Priznam, da bom delno zlorabil ta postopkovni, ampak nič ne de. Gospod Grims, jaz ne vem, kakšne droge vi jemljete, ampak so očitno zelo učinkovite. Vaša logika verjetno tudi zaradi tega ne deluje. Vi pravite, da če ne sprejmemo nobenega begunca, potem ne bo stroškov, ampak mislim, da je Marko lepo povedal, da so to fiksni stroški, ki so ali niso. Tako da vi morate obrniti logiko. Več beguncev kot bomo sprejeli, manjši bodo ti stroški, ker denar ne raste na drevesu. Razen predsedniku ene od parlamentarnih strank, ki ne ve, od kod prihodki, ampak to je druga stvar. Kolega Gorenak je rekel, da SDS absolutno zavrača obtožbe o ksenofobiji, sovraštvu do tujcev in tako dalje, ampak žalostno je, da ste vi kmalu za tem spregovorili in podrli praktično vse, kar je skušal kolega Gorenak zagovarjati. Ko vi odprete usta, ne pride ven nič drugega kot ksenofobija, sovraštvo in rasizem. Tako da jaz mislim, da prisostvovanje na tej seji kateregakoli poslanca, ki ne prihaja iz Poslanske skupine SDS, je legitimacija ravno tega, sovražnega govora, ksenofobije, rasizma in zato skladno z drugim odstavkom 65. člena napovedujem odsotnost vseh članov Poslanske skupine Združena levica pri tej točki dnevnega reda. Hvala.
Ravnokar je najavil, da bo obstruiral, hkrati pa mu moram dati opomin, ker je zlorabil postopkovno. Saj si povedal na samem začetku. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Včasih ste bili pri takih zadevah bolj zahtevni in ste vedno takoj opozorili tistega, ki je dal postopkovni predlog, da ga mora nasloviti na vas, ne na kogarkoli v tej dvorani, ampak na predsedujočega. Tokrat ste se dali zamotiti, najbrž načrtno, da tega niste opazili in da je šlo to tako mimo. Predlagam pa, gospod predsednik, da v skladu s prvim odstavkom 74. člena Poslovnika Državnega zbora opravimo razpravo o tej točki na eni od naslednjih sej. Mi smo dali več opozoril, da si želimo razpravo pri tej točki in oblikovanje dnevnega reda seje na drug način. Dali smo ta predlog na Kolegiju, opozorili smo takrat, ko so bila poslanska vprašanja, se pravi v ponedeljek, vse zadeve ste prezrli, zdaj pa zahtevamo, da o tem odločimo v Državnem zboru in prestavimo to razpravo na eno izmed naslednjih sej. Hvala lepa.
Samo da vidim, ali moramo takoj glasovati ali ne. Je kakšno stališče poslanske skupine do tega postopkovnega predloga? Obrazložitev oziroma stališče poslanske skupine, vsi imajo pravico, tudi Vlada. Tako kot imate vi, imajo tudi vsi ostali. In predlagatelj, normalno. Imajo. 64. člen, deseti odstavek. Vi ste po devetem zahtevali, po desetem pa, »o predlogih v zvezi z dnevnim redom ni mogoča razprava poslancev. O njih lahko sporočijo stališča predlagatelj zadeve, Vlada, če ni predlagateljica zadeve, in poslanske skupine. Ustna predstavitev takšnega sporočila ne sme trajati več kot tri minute. Predlagatelji predlogov v zvezi z dnevnim redom lahko v največ petih minutah dodatno pojasni razloge za svoj predlog. To zadnjo možnost boste seveda tudi dobili. Bilo je najavljeno stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Postopkovno, domnevam, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz nisem zahteval nobene zadeve v zvezi z dnevnim redom, ker dnevni red seje je določen. Jaz sem zahteval odločanje v skladu s prvim odstavkom 74. člena, in to glasovanje se določi, da se razprava o točki dnevnega reda prestavi na eno izmed naslednjih sej. In to je klasično glasovanje.
No, potem vam bom prebral 74. člen, tako da boste razumeli, zakaj je treba iti nazaj na 64. »Predsedujoči, poslanska skupina, predlagatelj ali Vlada, kadar ni predlagatelj, lahko predlagajo, da se razprava ali odločanje o obravnavani zadevi preloži na eno od naslednjih sej. Preložitev zadeve, ki je bila na dnevni red uvrščena v skladu s tretjim odstavkom 59. člena tega poslovnika, na eno naslednjih sej lahko predlaga le poslanska skupina, na predlog katere je bila zadeva uvrščena na dnevni red.« Do tod vse lepo in prav. Zdaj pa postopkovno. »O takem predlogu odloči Državni zbor po postopku, določenem v desetem odstavku 64. člena tega poslovnika.« Ta trenutek uporabljam deseti odstavek 64. člena Poslovnika. Sprašujem poslanske skupine in tudi Vlado, ali imajo o tem kakšno stališče. Stališče je najavila Poslanska skupina Stranke modernega centra.
Gospod predsednik, ne. Hvala lepa.
Prav. Najprej bo treba odločiti o tem, o temle, ker tukaj pa ne moremo postopkovne [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Sklepčnost se preverja z glasovanjem, ne more se drugače. Ne more biti postopkovnih na tej točki. [[oglašanje iz dvorane]] Zaradi tega ker je treba o tem glasovati. Vprašal sem vse poslanske skupine, ali imate svoje stališče. Povedali ste, da ga nimate. [[oglašanje iz dvorane]] O drugih zadevah pravzaprav v tem trenutku žal ne moremo razpravljati. Glasujemo o predlogu, ki ga je podal kolega Tanko v imenu poslanske skupine in predlagateljice te točke, o prestavitvi razprave na eno od naslednjih sej. Glasujemo. Navzočih je 33, torej nismo sklepčni. Prekinjam sejo. Nadaljujemo s sejo ob 17. uri in 15 minut.
Še tretjič dajem na glasovanje postopkovni sklep o preložitvi razprave pri tej točki. Glasujemo. Ker tudi tretjič ni bilo kvoruma, sejo prekinjam. O nadaljevanju te seje boste obveščeni naknadno.