Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 63. izredne seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Monika Gregorčič od 15. do 20. ure, Janja Sluga od 13. ure dalje, Ivan Hršak, Franc Jurša, Franc Trček do 12. ure, Marko Koprivc od 17.30 dalje, Marijan Pojbič, Mateja Udovč od 11. do 13. ure ter Suzana Lep Šimenko. Do roka, ki ga je na podlagi tretjega odstavka 93.a člena Poslovnika Državnega zbora določil kolegij, sodelovanja na seji izven sedeža Državnega zbora z uporabo aplikacije za sejo na daljavo ni najavil noben poslanec oziroma poslanka. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVILIH V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za zdravstvo predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsednici odbora Anji Bah Žibert za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala za besedo, predsedujoči. Dobro jutro vsem skupaj! K Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih dovolite, da povem poročilo. Odbor za zdravstvo je na svoji 12. redni seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo predložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja predstavil Jure Pogačnik. Poudaril je, da želijo obstoječi zakon dopolniti s štirimi vsebinami. Prva govori o dostopnosti varnostnih študij v javnosti, ki veljajo za poslovno skrivnost. Druga vsebina predloga je, da se mora varnost cepiv preveriti z dvojnimi slepimi študijami, ki v kontrolni skupini uporabljajo placebo. Tretja vsebina se nanaša na cepiva, ki so dovoljenje pridobila v skrajšanih in poenostavljenih postopkih. Ta se po mnenju predlagateljev ne bi smela uporabljati v programih obveznega cepljenja. Četrta sprememba pa določa prepoved zdravil in cepiv, ki spreminjajo človekov DNK. Po mnenju predlagatelja predlog zakona temelji na načelu sorazmernosti, ki v obravnavani vsebini pomeni uskladitev specifične pravne narave obveznega cepljenja s specifičnimi zahtevami za zagotavljanje njegove varnosti. Mnenje Vlade je predstavila državna sekretarka Ministrstva za zdravje mag. Marija Magajne. Poudarila je, da Vlada Republike Slovenije predloga zakona ne podpira. Med drugim je izpostavila, da zdravila ureja skupna evropska zakonodaja, ki so jo države članice dolžne prenesti v svoj pravni red in jo upoštevati. Standardi glede kakovosti, varnosti in učinkovitosti so enaki ne glede na vrsto postopka za pridobitev dovoljenja za promet ali pravno podlago. Dovoljenje za promet zdravilom oziroma cepivom izda Evropska komisija za vse države članice. V skladu z uredbo je za vsa nova cepiva obvezen centraliziran postopek pridobivanja dovoljenja za promet, ki poteka v okviru Evropske agencije za zdravila. Dokumentacija iz vloge za pridobitev dovoljenja za promet zdravilom ali cepivom je poslovna skrivnost zaradi podatkov, ki so intelektualna lastnina proizvajalca. Za širšo javnost so iz dokumentacije javno dostopni povzetki glavnih značilnosti zdravila, namenjeni zdravnikom, in navodila za uporabo, namenjena bolnikom oziroma uporabnikom. Vsako zdravilo, ki se uporablja na ljudeh in živalih, gre skozi poseben proces, med katerim se v nekliničnih in kliničnih študijah ugotavlja varnost in učinkovitost tega zdravila. Zdravila, ki med razvojem ne dosežejo ugodnega razmerja med varnostjo in učinkovitostjo, se opustijo. Odbor se je seznanil tudi s pisnim mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki ga je predstavila Špela Maček Guštin. Ta je med drugim poudarila, da bi bilo potrebno v okviru zakonodajnega postopka oblikovati ustreznejše besedilo, ki bi jasno odražalo namen predlagatelja zakona oziroma zakonodajalca v zvezi s ciljem samega predloga. Mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je predstavil državni svetnik mag. Peter Požun. Poudaril je, da komisija predloga zakona ne podpira, in pri tem izpostavil, da je komisija predlog zakona obravnavala z vso pozornostjo in skrbnostjo glede na to, da je besedilo vložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev. Predstavnica Javne agencije za zdravila in medicinske pripomočke Sabina Zalar je pojasnila, da področje zdravil ureja obsežna evropska zakonodaja. Vsi podatki registracije zdravila, ki jih pozna in ureja zakonodaja, zagotavljajo, da so v promet dana le varna, kakovostna in učinkovita zdravila. Osnovni cilj je varovanje zdravja, zato predlagane spremembe zakona predstavljajo tveganje za javno zdravje. Stališče k predlogu zakona so v nadaljevanju podali tudi nekateri drugi predstavniki vabljenih. V razpravi je bilo izpostavljeno, da je cepljenje največji dosežek moderne medicine pred nalezljivimi boleznimi. Pri vsem tem je pomembna tudi ustrezna stopnja transparentnosti, zavedati pa se moramo tudi, da so določeni podatki poslovna in intelektualna skrivnost, ki niso v celoti javno dostopni. Vloga regulatorja, ki skrbi za javno zdravje, je zato zelo pomembna. Država mora imeti dovolj varovalk in protokolov, ki zagotavljajo varnost zdravil in cepiv. Glede na to, da je predlog zakona vložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev, pa predlog zahteva spoštljivo obravnavo. Glede na navedeno je odbor sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku 5 tisoč volivk in volivcev mag. Gregorju Kosu za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Vložitev predloga zakona o zdravilih je naša tvorna pomoč, naš klic k družbeni streznitvi v času, ko ljudje zgroženi opazujemo, kako brezvestno se vodi našo državo skozi razglašeno krizo v škodo ljudstva in v korist poslovnih interesov določenih proizvajalcev, kot na primer proizvajalcev cepiv oziroma s pravilnim strokovnim izrazom proizvajalcev eksperimentalne genske terapije. Da ljudje o trenutni situaciji v svetu in v naši državi razmišljamo pravilno, nam potrjujejo tudi odločitve Sveta Evrope. V svoji resoluciji izrecno in odločno prepoveduje kakršnokoli diskriminacijo ljudi na osnovi cepljenja proti SARS-CoV-2, covidu-19, predvsem pa siljenje ali prisiljenje, kar posredno že zaznamo tudi pri nas. Kdo si v tej državi predrzne ignorirati najpomembnejšo nadnacionalno organizacijo za zaščito človekovih pravic in svoboščin? Tudi ljudska iniciativa trdi, da nobeno cepivo, še manj pa eksperimentalna genska terapija ne more in ne sme biti za kogarkoli predmet obveznosti, predvsem pa nobena razglašena kriza ne sme proizvajalcev cepiv odvezati od spoštovanja transparentnosti postopka izdelave oziroma testiranja produktov z vidika varnosti uporabe in sočasne odgovornosti za škodljive posledice, ki so dejstvo. Neštetokrat smo iz vaših ust slišali, kako naj bi se borili proti korupciji, istočasno pa blokirate predlog ljudske iniciative, ki bi onemogočil skrivanje varnostnih študij in vzpostavil večjo transparentnost, ki je edini mehanizem za preprečevanje korupcije, in ne naredite ničesar glede naših konkretnih opozoril, da na Javni agenciji za zdravila in medicinske pripomočke od omejevanja aktualnega direktorja leta 2018 ne poznajo več registriranih lobističnih stikov gospodarskega interesnega združenja farmacevtov in sploh nobenega lobističnega stika od leta 2019. Zahtevamo, da Javna agencija za zdravila preneha skrivati varnostne študije o cepivih in da se zagotovi varnost cepiv. Dejstvo je, spoštovane poslanke in poslanci, da dokler omogočate skrivanje varnostnih študij, ne morete pričakovati zaupanja javnosti. Kot smo slišali na Odboru za zdravstvo, tudi nekdanja predsednica zdravniške zbornice javno priznava, da mnenje stroke glede tematike cepiv ni enotno. Kar je pomembno, ker bi na tem mestu morala slediti civilizirana izmenjava argumentov, ki jo nezaslišano zmeraj preprečuje argument moči in celo ustrahovanje tiste stroke, ki si upa javno spregovoriti, ki dejansko sledi temeljnemu aksiomu medicine predvsem ne škodovati. To dokazuje majhnost in hkrati prodanost ustrahovalcev in ogromno srce tistih, ki ne morejo biti tiho. Slovenska zakonodaja pa šokantno še vedno določa obvezo raziskav in študij o zdravilih in cepivih, o njihovi sestavi, o učinkovitosti in škodljivih stranskih učinkih kot poslovno skrivnost. Čeprav je informacijska pooblaščenka o protiustavnosti navedenega že javno objavila pravno mnenje, noben zakon še vedno ne ureja učinkovitega pravnega postopka in sredstva v primerih zavrnitve zdravljenja, cepljenja ali nastanka škodljivih posledic stranskih učinkov. Odločba Ustavnega sodišča o tem vprašanju iz leta 2004 še vedno ni spoštovana ali uresničena. Zakon o nalezljivih boleznih celo izključuje odgovornost zdravnikov in zdravstvenega osebja za strokovne napake, seveda tudi za škodne posledice na zdravju posameznika zaradi okvare zdravil ali cepiv. V letu dni razglašene krize ste nas načrtno ustrahovali in uničevali. Vsepovprek ste nam kratili naše osnovne človekove pravice in svoboščine. Še več, zlorabljali ste naš javni medijski prostor, v katerem ste načrtno in povsem neprimerno manipulirali z besednjakom solidarnosti. Žal pa je solidarnost ekonomski pojem, ki nima v individualnem ali kolektivnem zdravju nikakršnega pomena, razen ustvarjanja psihološke zmede in stiske dobrovernih ljudi. Je pa ta ekonomski pojem očitno vodil vas, a latinska beseda solitus pomeni trden in s to besedo se je nekoč označevalo ravnanje skupine ljudi, ki so v podobnem položaju, imajo podobne obveznosti in interese. Prava beseda, ki bi vas morala voditi v krizni situaciji, v katero ste nas nepremišljeno pahnili, pa je seveda sočutje. V človeških odnosnih med ljudmi obstaja namreč sočutje. To pomeni, da čutite druge ljudi in ne samo sebe. To pomeni, da čutite želje in strahove drugih ljudi in ne samo svojih. Tu vas potrebujemo in tu vas čakamo. Glasovanje je vaša odgovornost, ki je ne bomo pozabili. Hvala.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer Janezu Poklukarju, ministru za zdravje.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Glavni namen Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih, ZZdr-2B, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev, je doseči višjo raven zagotavljanja varnosti cepiv z vključitvijo načel transparentnosti, sorazmernosti in previdnosti. V ta namen je predlagatelj vključil štiri vsebine: javno dostopne varnostne študije za zdravila z dopolnitvijo 68. člena ZZdr-2, dvojne slepe varnostne študije za vsa zdravila, nezdružljivost izdaje dovoljenja za zdravila v skrajšanih in poenostavljenih postopkih za zdravila v programih obveznega cepljenja ter prepoved uporabe zdravil, ki bi spreminjala človekov DNK. Področje zdravil v Evropski uniji ureja direktiva 2001/83/ES, ki jo države članice moramo prenesti v svoj pravni red in jo upoštevati. Zakon o zdravilih ZZdr-2 je usklajen z navedeno direktivo. Za vsa zdravila, vključno s cepivi, ki se pridobivajo s pomočjo biotehnologije, je v skladu z uredbo 726/2004/ES treba pridobiti dovoljenja za promet po centraliziranem postopku na ravni Evropske unije, ki poteka pri Evropski agenciji za zdravila, EMA. Preden pridobi cepivo ali katerokoli drugo zdravilo dovoljenje za promet, gre v postopku razvoja skozi zahtevne procese, ki jih določajo EMA, smernice ICH, med katerimi se v nekliničnih in kliničnih študijah ugotavljata njegova varnost in učinkovitost. Ko so vsi podatki zbrani, jih skupina ekspertov na EMA skrbno pregleda in oceni, ali koristi novega cepiva ali drugega zdravila pretehtajo tveganja. Če med razvojem ne dokaže učinkovitosti ter ugodnega razmerja med varnostjo in tveganjem, se opusti. Razvoj cepiv ali drugih zdravil, ki poteka v skladu z določbami EMA in smernicami ICH, temelji na znanstvenem procesu, ki se redno dopolnjuje z najnovejšimi spoznanji, ki so javno dostopna na spletni strani EMA. V povzetku glavnih značilnosti zdravil in v navodilu za uporabo morajo biti med drugim navedena tudi vsa opozorila glede njegove uporabe, način jemanja in odmerjanja, previdnostni ukrepi in predvideni neželeni učinki. Glavna vloga EMA in tudi vseh nacionalnih agencij za zdravila v Evropski uniji je, da zastopajo javni interes in pravico posameznika do varnih zdravil. Ko je cepivo na trgu v Evropski uniji, se začne sprejemati farmakovigilanca, v kateri se beležijo vsi neželeni učinki, od najblažjih do najtežjih. Ta je pomembna zato, ker so nekateri neželeni učinki tako redki, da jih odkrijemo šele, ko cepivo prejme dovolj veliko število ljudi. Nobeno cepivo, ki se uporablja v programu obveznega cepljenja, ne more pridobiti dovoljenja po poenostavljenem postopku ali z zmanjšanim obsegom dokumentacije, ravno tako kadar govorimo nespreminjanju DNA. Vsa cepiva v skladu z zakonodajo Evropske unije spadajo v skupino zdravil, za katere se izvaja posebna kontrola, določila ZZdr-2 so skladna z določili direktive, ki ureja področje zdravil na ravni Evropske unije. Zato morebitna sprememba ZZdr-2, vključno z 68. členom, ne bi imela nobenega vpliva na pridobitev dovoljenja za promet cepiva na ravni Evropske unije po centraliziranem postopku. Na podlagi navedenih dejstev in razlogov Vlada Republike Slovenije ZZdr-2B ne podpira in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek. Stališče bo predstavil Vojko Starović.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Temo, povezano s cepljenjem, v zadnjem mesecu v Državnem zboru obravnavamo že tretjič, v luči epidemije koronavirusa, ki smo ji priča, pa verjetno ne zadnjič. Tokrat imamo pred seboj novelo Zakona o zdravilih, ki se osredotoča predvsem na varnost sestavin, vsebovanih v cepivih, hkrati pa predlaga javno razkritje omenjenih sestavin ter varnostnih študij s strani proizvajalcev cepiv. Na matičnem delovnem telesu predlog zakona, ki ga je predlagala skupina volivk in volivcev, sicer ni prejel zadostne podpore za nadaljnjo obravnavo, kljub temu pa je ta predlog lepa priložnost, da spregovorimo o nekaterih problemih, povezanih s cepivi in cepljenjem. Naj poudarim, cepljenje je eden najpomembnejših javnozdravstvenih ukrepov, ki zelo učinkovito prispevajo k preprečevanju in obvladovanju nalezljivih bolezni tako v svetu kot pri nas. Za razliko od obveznih cepljenj, za katere je precepljenost v Sloveniji tudi v primerjavi z ostalimi državami Evropske unije relativno visoka, pa je precepljenost v primeru priporočenih cepljenj nizka in zaostaja za povprečjem. Vprašanje je, zakaj je precepljenost pri nas v primeru prostovoljnega cepljenja tako nizka. Odgovor lahko iščemo tudi v skopih informacijah, ki so posamezniku na voljo o sestavi cepiv in študij. Zato je vprašanje, ki ga odpira predlog novele Zakona o zdravilih, govorim o javno dostopnih varnostnih študijah, po naši oceni na mestu. Po trenutni zakonodaji se varnostne študije obravnavajo kot poslovna skrivnost, zato predlagatelj želi dopolnitev Zakona o zdravilih na način, da se med poslovno skrivnost ne bi šteli nekateri podatki o zdravilu, med drugim podatki o dovoljenju za promet z zdravilom, povzetek glavnih značilnosti zdravila, navodila za uporabo in tako dalje. Takšno spremembo podpira tudi Informacijski pooblaščenec, ki meni, da se z dostopom do celovitih informacij, ki se nanašajo na cepivo, ne zagotavlja pravice posameznika do samostojnosti pri odločanju o zdravljenju. Ko gre za tehtanje med javnim zdravjem in varstvom uporabnikov na eni strani ter na drugi strani interese farmacevtskih družb, po oceni pooblaščenca ni dvoma, da ima javno zdravje in zdravje ljudi prednost pred poslovnimi interesi farmacevtskih družb. V Poslanski skupini SAB takšnemu mnenju pritrjujemo in menimo, da je krepitev kakovostnega in vsem dostopnega javnega zdravstva prioriteta. S tega vidika namero predloga podpiramo. Predlogu novele poslanci poslanske skupine zato na odboru nismo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, stališče bo predstavil Branko Simonovič.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Ob obravnavi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravilih, ki ga je v zakonodajno proceduro vložila skupina volivk in volivcev, lahko uvodoma ugotovimo, da je tovrstna razprava seveda dobrodošla, da pa je potrebna velika previdnost, preden bi si ustvarili določena prepričanja. Govorimo namreč o varnosti cepiv, ki so preprečila širjenje zares hudih nalezljivih bolezni in so na tem področju največji dosežek moderne medicine. Po besedah predlagateljev je glavni namen danes obravnavanega predloga zakona uresničitev osnovnih načel, ki so namenjena zagotavljanju varnosti cepiv, načela transparentnosti, sorazmernosti in previdnosti. Predlagatelj je v besedilo vključil štiri vsebine: javno dostopne varnostne študije za zdravila, dvojne slepe varnostne študije za vsa zdravila, nezdružljivost izdaje dovoljenja za zdravila v skrajšanih in poenostavljenih postopkih za zdravila v programih obveznega cepljenja ter prepoved uporabe zdravil, ki bi spreminjala človekov DNK. Na drugi strani stroka ugotavlja, da področje zdravil že ureja obsežna in striktna evropska zakonodaja, ki so jo države članice dolžne spoštovati. Vsi postopki registracije zdravila, ki jih ureja zakonodaja, zagotavljajo, da so v promet dana le varna, kakovostna in učinkovita zdravila. Dovoljenje za promet z zdravilom oziroma cepivom izda Evropska komisija za vse države članice. V skladu z uredbo je za vsa nova cepiva obvezen centraliziran postopek pridobitve dovoljenja za promet, ki poteka v okviru Evropske agencije za zdravila. Dokumentacija iz vloge za pridobitev dovoljenja za promet z zdravilom ali cepivom je poslovna skrivnost zaradi podatkov, ki so intelektualna lastnina proizvajalcev. Za širšo javnost so iz dokumentacije javno dostopni povzetki glavnih značilnosti zdravil, namenjeni zdravnikom, in navodila za uporabo, namenjena uporabnikom. Vsako zdravilo, ki se uporablja na ljudeh in živalih, gre skozi poseben proces, med katerim se v posebnih študijah ugotavlja varnost in učinkovitost tega zdravila, in nato se oceni, ali koristi pretehtajo tveganja. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo tovrstno razpravo. Pobuda 5 tisoč volivk in volivcev je seveda legitimna, menimo pa, da mora biti vsakršno ustvarjanje prepričanja na tem občutljivem področju podkrepljeno z argumenti in znanstvenimi dognanji. Člani matičnega delovnega telesa so po opravljeni razpravi sprejeli sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in takšno bo danes tudi stališče Poslanske skupine Desus. Menimo, da je trenutno veljavna zakonodaja primerna in vključuje vsa potrebna varovala, ki zagotavljajo varnost zdravil in cepiv. V Poslanski skupini Desus menimo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani minister, spoštovani predlagatelj, vsi prisotni, lep pozdrav! Predlagana sprememba je dobra, saj zasleduje cilj, da imamo v naši državi kvalitetna in varna zdravila. To je za vsakega državljana temeljno. Kakršnokoli zdravilo, ki je pridobilo začasno dovoljenje, se nikakor ne sme uporabiti v programu obveznih cepljenj. Predlagatelj ima tukaj prav in podpiramo to idejo. Obvezna cepljenja so nujna, saj se s tem zagotovi kolektivno zdravje populacije. Gre za cepiva, ki so prestala marsikatero testiranje skozi več desetletij. Za takšna cepiva se lahko brezskrbno trdi, da so varna. Cepiva, ki pridejo na trg hitro kot odziv na določen virus, pa so nedvomno deležna sence dvoma. Za takšna cepiva ni bilo opravljenih dovolj testiranj in je nemogoče napovedati, kakšen vpliv bodo imela dolgoročno na človeški organizem. Nikakor pa ne smejo postati del programa obveznega cepljenja. Človek je del narave, in če se odloči, da ob v telo vnesel določen sintetični pripravek, mora biti stoprocentno seznanjen z vsebino le-tega in možnimi vplivi na telo. Te informacije pa lahko zagotovijo le dolgoletne študije. Največji problem pri novih cepivih je pravica do informacije. Ljudje bi morali biti objektivno seznanjeni z vsemi podatki, ki se nanašajo na cepivo. Država bi morala poskrbeti prek določene inštitucije, da se vse informacije, ki krožijo med ljudmi, ustrezno pretresejo in naredi selekcija. Vedno več je pozivov s strani posameznikov in raznoraznih združenj k nasprotovanju cepivom, predvsem k hitremu razširjenju le-teh pripomorejo spletne platforme. V tej množici informacij je nemogoče, da si povprečen državljan ustvari mnenje. Država bi morala poskrbeti za več javnih predstavitev takšnih ali drugačnih stališč in bi na tak način lahko poskrbela, da bi marsikateri dvom odpadel. Strogo zapiranje strokovnjakov v pisarne inštitutov škoduje predvsem malim ljudem, saj prihaja do zmedenosti. Tudi pri Evropski agenciji za zdravila gre za agencijo, ki je ljudem preveč odtujena. Včasih smo opravljali tovrstne analize z domačimi strokovnjaki, sedaj pa se vse seli v tujino. Zelo zanimivo, kakšne agencije vse imamo, glede na to, da Evropska unija temelji na ekonomskem povezovanju. Ti strokovnjaki bi morali sodelovati s skeptiki in z zagovorniki. Predstaviti bi morali izključno strokovne argumente na ljudem razumljiv način. Še prevečkrat se vidi prav ta odtujenost stroke od navadnih ljudi in prav zaradi tega dobivajo na moči dvomljivci in teoretiki raznoraznih zarot. Včasih je bilo cepljenje samoumevno, danes pa več ni. Ta položaj se vidi tudi danes, ko je med starostniki velik delež zainteresiranih za cepljenje, za mlajše generacije pa tega ne moremo več reči. Na teorije zarote bi morali odgovoriti izključno z razumljivimi znanstvenimi dejstvi. Teh teorij zarot bo vedno več, zato bi bilo treba tehtno razmisliti, kako se bo država odzvala na tovrstna delovanja. Zagotovo gre za novosti v družbi, ki lahko destabilizirajo tudi stabilno državo. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Anja Bah Žibert po predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Še enkrat hvala, predsedujoči. Leta 2018 je NIJZ izdal znanstveno monografijo z naslovom Cepljenje: stališča in odnos ključnih javnosti do cepljenja v Sloveniji. Recenzijo je podal dr. Božidar Voljč. Dvomim, da se je avtor takrat zavedal svojih preroških besed, ko je v uvodu zapisal: »Kljub velikim družbenim spremembam, ki v zadnjih dveh desetletjih v javnem zdravstvu spreminjajo vrstni red prioritetnih nalog, sodi nadzor nad nalezljivimi boleznimi še vedno med njegove najpomembnejše dolžnosti. Živimo drugače, kot so živeli nekoč, in nalezljive bolezni lahko tisoči, ki vsak dan prepotujejo planet, v nekaj dneh zanesejo v vsak konec sveta.« Konec citata. Pred dobrim letom dni smo doživeli ravno to. Praktično čez noč se je svet in z njim tudi Slovenija soočila z nevarnim virusom covid-19. Boj z njim je neizprosen. Navaditi smo se morali na drugačen način življenja. Tisto, kar je prej veljalo za nekaj samoumevnega, to danes ni več. Sprejeti smo morali drugačen način življenja in ukrepe, ki so nujni za zajezitev širjenja virusa. Ne le zaradi nas samih, ampak tudi zaradi drugih, predvsem tistih iz rizičnih skupin. Komu je bila v tem času namenjena vsa naša pozornost? Zdravniški stroki, ki se bori za življenja, ter znanosti. Znanosti, ki ji je v manj kot letu dni uspelo razviti cepivo, cepivo, ki varuje zdravje in rešuje življenja. Zato v Slovenski demokratski stranki podpiramo napredek znanosti tudi na področju razvoja zdravil in cepiv ter njihovo učinkovito rabo. Si sploh predstavljamo, koliko ljudem se zaradi primernih in učinkovitih zdravil dnevno pomaga pri premagovanju njihovih težav in zaradi njih lažje oziroma sploh živijo? Se sploh zavedamo, kakšen dosežek je bil narejen s pojavom cepiv? Brez njih bi umirale in izginjale cele generacije. V Slovenski demokratski stranki smo z vso odgovornostjo pristopili k predlogu sprememb zakona, ki ga je vložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev, in ravno zaradi odgovornosti, ki jo imamo, takega predloga sprememb ne moremo podpreti. S predlagatelji zakona se strinjamo, da je transparentnost pomembna tudi na tem področju, vendar menimo, da ne na način, kot ga predlagajo. V državi imamo namreč pristojne institucije, ki morajo opraviti svoje delo in ustrezno ravnati v primeru nepravilnosti. Na Odboru za zdravstvo smo s strani predlagateljev tudi slišali, da so cepiva, ki nimajo dolgotrajnih študij, ki bi trajale vsaj od sedem do 10 let, neprimerna. Si predstavljate, kaj bi to za človeštvo pomenilo danes, ko se pravkar soočamo s pandemijo? Najmanj, kar lahko ob tem povem, je, da je tovrstna izjava škodljiva, ker straši in odvrača ljudi. Še toliko bolj zato, ker je precepljenost bistvenega pomena. Po ocenah Svetovne zdravstvene organizacije in drugih strokovnih virov s cepljenjem otrok po svetu preprečimo okoli 2,5 milijona žrtev na leto. To je podatek, ki pove vse sam po sebi. Spoštovani, smo v tednu boja proti raku. Veseli me, da imamo v Državnem zboru tudi pododbor, namenjen ravno spremljanju rakavih obolenj v državi. V osredju letošnjega tedna boja proti raku je njegovo obvladovanje s cepljenjem in med poudarki je tudi cepljenje otrok proti hepatitisu B in HPV. Stroka poudarja, da v svetovnem merilu lahko okužbo pripišemo okoli 15 % vseh rakavih obolenj. Nalezljive bolezni ne poznajo meja naših domov, držav niti kontinentov. Nalezljive bolezni ne izbirajo. Boj zoper njih je težak. Ravno razvoj cepiv in zdravil je v tem boju ključnega pomena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jože Lenart bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
Hvala, predsednik. Spoštovani minister, predlagatelj! Danes imamo na mizi novelo zakona o zdravilih, ki jo je Državnemu zboru predložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev. V Listi Marjana Šarca pozdravljamo aktivno sodelovanje državljanov v okviru zakonodajnega postopka in predlagane rešitve takšnih predlogov obravnavamo z veliko mero pozornosti in spoštovanja. Cepiva so eden izmed največjih uspehov medicine in farmacevtske znanosti. S cepljenjem je bilo obravnavanih več življenj kot s katerokoli drugo medicinsko intervencijo. Kljub temu se v zadnjem času krepi dvom in nezaupanje v cepiva in cepljenje, kar je Svetovna zdravstvena organizacija že pred časom razglasila kot eno največjih groženj javnemu zdravstvu. Predlagatelj kot cilje novele Zakona o zdravilih navaja povečanje varnosti cepiv, zaupanje v cepiva in zmanjšanje možnosti za pojav resnih in trajnih stranskih učinkov cepljenja. V Listi Marjana Šarca podpiramo cilje novele, vendar pa menimo, da s predlogom zakona, ki ga imamo na mizi danes, tega ne bi dosegli. S predlaganimi rešitvami se namreč zdravila, ki pridobijo dovoljenja za promet na podlagi poenostavljenih oziroma posebnih postopkov, ne bi smela uporabiti v programih obveznega cepljenja. Določa se tudi opredelitev dvojnih slepih študij kot ustaljenega dela kliničnih preizkušenj, opredelitev varnostnih študij kot informacij javnega značaja in prepoved zdravil oziroma cepiv, ki bi spreminjala človekov DNK. Navedene rešitve, ki se morda na prvi poleg zdijo všečne, bi lahko, kot je na seji matičnega delovnega telesa izpostavila tudi predsednica Javne agencije za zdravila in medicinske pripomočke, privedla do situacij, ko v državi ne bi več mogli razpolagati z določenimi cepivi ali pa bi bilo prepovedano trženje določenih skupin zdravil, na primer zdravil za napredno zdravljenje, ki so zelo pomembna za bolnike z redkimi boleznimi. Pomembno je izpostaviti tudi predlagano dopolnitev kliničnega preizkušanja za cepiva, ki bi temeljilo na dvojnih slepih študijah. Takšna sprememba bi v primeru, ko določeno zdravilo že obstaja, lahko prevedla do situacije, ko bi posameznik med preizkušanjem lahko zbolel za boleznijo, ki bi jo bilo mogoče preprečiti z že registriranim cepivom. Zdravila ureja skupna zakonodaja Evropske unije o zdravilih, ki smo jo članice prenesle v svoje pravne rede. Razvoj vsakega zdravila, namenjenega ljudem ali živalim, poteka skozi zahtevne postopke pri Evropski agenciji za zdravila, in če zdravilo ne doseže učinkovitosti ter zadostnosti varnosti, se opusti. Glede registracije cepiv pa je pomembno izpostaviti, da poenostavljeni oziroma posebni postopki ne pomenijo nižjih standardov cepiv. Ali povedano drugače, standardi glede varnosti, kakovosti, učinkovitosti cepiv so enaki ne glede na vrsto postopka za pridobitev dovoljenja za promet. V Listi Marjana Šarca pri sprejemanju odločitev upoštevamo mnenje stroke, zaupamo preverjenim in dokazanim dejstvom, zaradi tega novele Zakona o zdravilih ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod minister, spoštovani predlagatelj, vsi lepo pozdravljeni! Ali so postale farmacevtske družbe, farmacevtska industrija močnejše kot posamezne države ali celo skupine držav? Ko spremljamo pogajanja med Evropsko unijo in med posameznimi proizvajalci cepiv, bi lahko posumili, da postajajo močnejše. Ne smemo si zatiskati oči, v zadnjih 30, 40 letih si je farmacevtska industrija priborila status, kakršnega nima nihče drug. Ali se zavedate, da če pride do stranskih škodljivih pojavov pri njihovih proizvodih, to ni podobno kakor pri avionu, če odpove elektronska oprema in je kriv proizvajalec, ali pri avtomobilu, če odpove pogonski sklop? Ne. Breme stroškov morajo prevzeti države, ne proizvajalci. Ali se zavedate, da ko različne agencije na koncu sprejmejo odobritev ali pa ne, ne delajo na podlagi lastnih študij, ampak prebirajo in kontrolirajo dokumente, ki jim jih dostavijo tisti, ki imajo ekonomski interes – proizvajalci? Na podlagi njihovih raziskav, njihovih dokumentov, še enkrat poudarjam, tistih, ki imajo ekonomski interes, sprejemajo odločitve. In uspelo jim je, da so v večini držav varnostne študije tajna. Vsi razumemo, da naj bodo tehnološki postopki, ker gre tudi za inovacije, tehnološka tajna, ampak uspelo jim je, da so varnostne študije tajna, tudi v Sloveniji. Zato Socialni demokrati podpiramo tisti del zakona, ki govori o večji dostopnosti do podatkov. Če samo enega državljana ali državljanko Slovenije zanima, kaj piše v varnostni študiji, bi moral imeti pravico, da jo pogleda, ampak nima te pravice. Izgovarjanje, da je takšen evropski pravni red, ne vzdrži, ker če se res vsebinsko ne bi strinjali z evropskim pravnim redom, imamo kakor vse države Evropske unije možnost in pravico, da zahtevamo spremembo, pa smo samo ponižno tiho. Zato če bi prišlo do tega, da so podatki bolj javni, javni interes ne bi trpel, kvečjemu bi se zaupanje javnosti do cepljenj povečalo. Socialni demokrati pa ne podpiramo tistega dela zakona, ki govori, da moderna zdravila, ki so namenjena nekaterim najtežje bolnim, med njimi je mnogo otrok z genetskimi boleznimi, ne bi smela vplivati na njihov genom. Lahko vplivajo, če jim ublažijo simptome, lahko vplivajo, če jim podaljšajo življenje ali celo omogočijo ozdravitev. Tega dela zakona ne moremo podpreti. Dajemo pa pobudo danes in tukaj predlagateljem: pridite v Državni zbor z verzijo zakona, ki bo govorila o transparentnosti, pridite z verzijo zakona, kjer bo poudarek na vašem 10. členu. Takrat se bo videlo, kdo v resnici verjame, da tudi farmacevtske družbe ne smejo skrivati podatkov, ali pa kdo misli drugače. Imate mojo in našo podporo pri takšnem zakonu, ki bo povečal transparentnost in farmacevtske družbe postavil v položaj, v katerem so vse ostale družbe. Najlepša hvala za pozornost.
Hvala lepa. Mag. Branislav Rajić bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Modernega centra.
Hvala, gospod predsednik. Dobro jutro! Pred vložitvijo novele Zakona o zdravilih v zakonodajni postopek smo enako situacijo in iste akterje imeli že pri noveli Zakona o nalezljivih boleznih. Z njo so predlagali ukinitev obveznega cepljenja. Kot odgovor na takratni njihov predlog smo v SMC skupaj s koalicijskimi partnerji v zakonodajni postopek vložili zakon, na podlagi katerega so bili sprejeti ukrepi za večjo precepljenost slovenskega prebivalstva. Ker je precepljenost otrok pred skoraj izkoreninjenimi najbolj nalezljivimi boleznimi začela upadati, smo se soočili z dejstvom, da kot družba vendarle še nismo dovolj zreli za ukinitev obveznega cepljenja. Javno zdravje je pomembna vrednota in pravica in dosežek znanosti, s katerim se hazardira z zbiranjem podpisa 2,5 promila celotne populacije. Ker poskus uzakonjanja prostovoljnega cepljenja proti najbolj nalezljivim boleznim ni uspel, je zakon, ki ga obravnavamo danes, nov krog teka podobne, sicer legitimne dirke. Ker pa se hudič vedno skriva v podrobnostih, nam poglobitev v predlagane rešitve razkrije njihovo pomanjkljivost in nepremišljenost. Nekatere so v nasprotju z evropsko zakonodajo in bi lahko peljale v temo, stran od sodobnih znanstvenih dognanj, brez možnosti hitrih ukrepov v primeru epidemijske nuje. Če bi obveljale, bi predstavljale nevarnost za javno zdravje in bi še povečale nezaščitenost populacije pred nalezljivimi boleznimi. Na to nikakor ne moremo pristati. Na področju transparentnosti celotnega področja cepiv je treba narediti dodaten premik, vendar tako, da bo to v korist zlasti in predvsem širši množici in v pomoč ljudem, ki z razlogom dvomijo, ne stroki. Kaže, da posameznik težje verjame in manj zaupa v stvari, ki jih ne razume, zato smo prepričani, da bi se krepitev zaupanja ljudi v cepiva odrazila tudi v povečanju deleža cepljenjih. S tem bi naredili velik korak naprej v obvladovanju in izkoreninjenju nalezljivih bolezni. Velika večina v naši državi zaupa skupni evropski, zelo strogi regulativi, ki nam zagotavlja, da so cepiva učinkovita in varna. Če se kdaj ob množični uporabi cepiv pojavijo kakšni stranski učinki, je to signal za nadaljnji razvoj, raziskave in napredek, na podlagi katerega nam bo stroka zagotavljala še večjo varnost cepiv, preverjeno na vzorcu celotne evropske populacije. Skrivanje glave v pesek pred nevarnostjo masovnih okužb, ki pelje k srednjeveški smrtnosti otrok in odraslih, ne sme biti princip soočanja z nalezljivimi boleznimi v 21. stoletju. V luči pandemije, proti kateri se že eno leto bojujemo, se vsebina predlaganih sprememb zdi povsem neustrezna. V Stranki modernega centra tako kot ves progresivni svet v precepljenosti vidimo osnovni pogoj kolektivne varnosti pred nalezljivimi boleznimi in enega najbolj pomembnih civilizacijskih dosežkov medicine, zato tega predloga zakona ne podpiramo in menimo, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Zdravje je ena od največjih vrednot, žal pa se tega največkrat zavemo šele, ko nastopijo zdravstvene težave ali smo priča raznim epidemijam in pandemijam. Trenutno nas vse duši in spreminja naša življenja SARS-CoV-2 ali pogovorno korona. S pomočjo cepljenja, požrtvovalnega zdravstvenega kadra in odgovornega obnašanja ljudi se že kaže luč na koncu tunela, verjamem, da bomo skupaj zmogli in premagali tudi to. Zakon je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 5 tisoč volivcev s ciljem povečati varnosti cepiv, povečati zaupanje v cepiva in zmanjšati možnosti stranskih učinkov cepljenja. Ker cepiva uvrščamo med zdravila, zanje veljajo določila Zakona o zdravilih. Za vsako cepivo, ki je na voljo v Sloveniji ali Evropski uniji, mora biti v postopku pridobitve dovoljenja za promet z ustreznimi raziskavami dokazana in preverjena učinkovitost in uspešnost cepiv. Javna agencija Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke javno objavlja povzetek glavnih značilnosti zdravil in navodil za uporabo, iz katerih so razvidne tudi sestave cepiv. Oba dokumenta sta javno dostopna v javni bazi zdravil, kjer so tudi podatki za vsa zdravila, ki so v Republiki Sloveniji pridobila dovoljenje za promet oziroma so le-ta bila izdana s strani Evropske komisije. V zadnjih letih se kot družba srečujemo s povsem novimi izzivi v zvezi s cepljenjem otrok, ki jih pred leti še nismo poznali. Nekateri starši odklanjajo cepljenje zaradi drugačnih prepričanj, življenjskega sloga in načina prehranjevanja. Porajajo se dvomi v sistem zagotavljanja in spremljanja varnosti in učinkovitosti cepiv. Razlog za zmanjšano precepljenost v Sloveniji, ki je že nekoliko pod mejo 95 %, ki nam omogoča kolektivno imunost, je tudi v širjenju novic in zapisov, ki ne temeljijo na strokovnih dejstvih. Tovrstno ravnanje je Svetovna zdravstvena organizacija že uvrstila na seznam največjih nevarnosti za globalno zdravje. V Novi Sloveniji zagovarjamo, da mora biti program obveznih cepljenj urejen s sodobno doktrino tako, da so starši ustrezno obveščeni in informirani o vseh vidikih cepljenja za otroka, možnih neželenih stranskih učinkih, ter tako, da država, ki obvezno cepljenje predpisuje, skrbno vodi tudi evidenco morebitnih stranskih učinkov, strogo nadzoruje proizvajalce in dobavitelje cepiv ter prevzema odgovornost za primere, kar v realnem življenju pomeni hitro, strokovno in materialno pomoč ter podporo družinam in odškodnine. Poudariti želim, da nobeno cepivo, ki je v Republiki Sloveniji vključeno v program obveznega cepljenja, dovoljenja za promet ni pridobilo po skrajšanem ali poenostavljenem postopku, saj se ti postopki uporabljajo zgolj za pridobitev dovoljenj za promet z generičnimi in podobnimi biološkimi zdravili. Cepiva pa se uvrščajo mednje. Standardi glede varnosti, kakovosti in učinkovitosti cepiv so enaki povsod po EU, zato nekatere predlagane spremembe niso skladne s pravom Evropske unije. Poslanci Nove Slovenije zato predloga zakona ne bomo podprli. Verjamemo namreč v znanost, sama pa sem vesela zlasti napovedi, da naj bi bilo že v roku enega leta razvito cepivo proti raku na dojki. To nakazuje, da se bo v prihodnje s pomočjo znanosti lahko preprečevalo tudi najtežje in najhujše bolezni, in zaupam v to.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 3. 3., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UREJANJU TRGA DELA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložilo 5 tisoč volivk in volivcev. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Mariu Fekonji.
Lep pozdrav vsem! Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlog zakona, ki je danes na mizi, je predmet prilagajanja slovenske ureditve pravu Evropske unije. Delavec, zaposlen v tujini, je neposredno podvržen tuji delovnopravni zakonodaji, ker pa je na ravni evropske zakonodaje, ki je po hierarhiji nad slovensko, sprejet enotni koncept koordinacije sistemov socialne varnosti, ki omogoča prenos pravic iz naslova socialnih dajatev, je potrebno upoštevati to zakonodajo, ki prenos te pravice tudi omogoča. Izničiti je torej potrebno socialno razlikovanje zgolj na podlagi kraja stalnega prebivališča in brezposelnemu delavcu omogočiti dostop do pravic, ki mu pripadajo glede na enako višino vplačil v zavarovanje za brezposelnost, kot v ta sistem vplačuje tudi rezident pristojne tuje države, katere zakonodaja je za osebo nazadnje veljala. Ne nazadnje je Slovenija pristopila k tožbi proti Republiki Avstriji, ki zmanjšuje otroške dodatke slovenskemu rezidentu zgolj na podlagi stalnega prebivališča otroka. V zdajšnji ureditvi sistema nadomestil za brezposelnost Slovenija s svojo zakonodajo ne samo da indeksira pripadajočo dajatev, temveč je s to ureditvijo že dolga tudi leta slovenski proračun oškodovan v zneskih, ki se merijo v milijonih. Odpovedujemo se namreč obveznim dajatvam od višjega nadomestila za brezposelnost, ki ga po šesti in sedmi točki 65. člena evropske uredbe o koordinaciji sistemov socialne varnosti omogoča in narekuje evropska zakonodaja. Pri tem je ponovno potrebno poudariti dejstvo, da slovenski državljan, zaposlen v tujini, v sistem zavarovanja za brezposelnost vplačuje tudi do 20-krat več pri isti bruto plači kot oseba, zaposlena v Sloveniji. Na primeru bruto plače 2 tisoč evrov znaša ta odstotek v Avstriji 3 % oziroma 6 %, če upoštevamo dajatev iz bruto plače oziroma bruto bruto, v Nemčiji 1,2 %, v Sloveniji pa zgolj 0,2 %. Znesek nadomestila za brezposelnost se za dobo treh oziroma petih mesecev refundira s strani države zadnje zaposlitve. Ti zneski so v veliki večini višji, kot je maksimalni znesek bruto nadomestila, določenega v slovenki zakonodaji. Slovenski proračun zaradi sprejetja tega zakona dodatno ne bo obremenjen. Ravno nasprotno, iz naslova prispevkov od višanja nadomestila, ki bo refundirano iz tujine, bo tako v slovenski proračun prišlo več sredstev. Kar se pa tiče skladnosti zakona s 14. členom Ustave in enakosti pred zakonom, je v prvi vrsti potrebno poudariti, da neskladje z ustavo ugotavlja Ustavno sodišče, ko je zakon sprejet, nikakor pa se v vlogo Ustavnega sodišča ne moremo postavljati v tej dvorani. Tukaj še enkrat poudarjam, da se o enakosti pred zakonom lahko presoja takrat, ko gre res za enake zadeve. Dejstva, predstavljena v prejšnjih obravnavah, izkazujejo več kot le en stvaren in razumen razlog, da upravičence za prejetje nadomestila za brezposelnost iz kvot prihodkov iz tujine lahko obravnavamo drugače, če že govorimo o 14. členu Ustave. V tem primeru ne gre niti za primerljiva dejstva. 3-procentni vplačani delež bruto plače pač ni enako 0,2-procentnemu deležu enake plače. Kako bo država prišla do informacije, koliko nadomestila bi brezposelni osebi pripadalo, je stvar pristojnih služb na ministrstvu. Glede na to, da se pa zahtevek za refundacijo pošlje po izplačilu, lahko po obstoječi slovenski zakonodaji predlagamo pristojnim, da izdajo začasno odločbo z zneskom, določenim v tretji točki 62. člena Zakona o urejanju trga dela, razlika se pa izplača naknadno, če pride refundacijski zahtevek višji. Vsled vseh teh dejstev ter seveda da se zadosti pravičnosti in uravnoteženosti pravic in dolžnosti upravičenca, poslanke in poslance prosim, da zakon potrdite. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Evi Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po rednem postopku predložila skupina 5 tisočih volivk in volivcev. Na seji odbora so sodelovali predstavniki predlagateljev, torej Sindikat delavcev migrantov Slovenije, predstavnik ministrstva za delo, predstavnik Državnega sveta in predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Odboru je bilo posredovano gradivo, objavljeno na spletnih straneh Državnega zbora. V dopolnilni obrazložitvi je najprej v imenu predlagateljev predstavnik Sindikata delavcev migrantov Slovenije gospod Mario Fekonja predstavil cilj predloga novele, kar smo slišali tudi danes v uvodnem stališču. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila njihovo mnenje in med drugim opozorila, da je glede splošnega načela enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave ustaljeno stališče Ustavnega sodišča, da to načelo zavezuje zakonodajalca, da bistveno enake položaje obravnava enako. S predlagano rešitvijo se odstopa od določb Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o koordinaciji sistemov socialne varnosti, saj bi za določeno skupino brezposelnih oseb, torej tistih, ki so bile pred nastankom brezposelnosti čezmejni delovni migranti, za določeno obdobje veljala drugačna ureditev glede najvišjega zneska izplačila denarnega nadomestila, ker bi jim v državi zadnje zaposlitve glede na plačane prispevke za primer brezposelnosti pripadalo višje denarno nadomestilo, še poudari Zakonodajno-pravna služba. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predlog zakona načelno podpira. Predstavnik Vlade je povedal, da pristojno ministrstvo osnovni namen pobude več kot 5 tisoč volivk in volivcev podpira. Predloženo zakonsko besedilo, ki vsebinsko ni bilo primerno, pa je bilo s predlogi za amandmaje odbora nato ustrezno popravljeno. V razpravi, ki je sledila uvodnim stališčem, so nekateri razpravljavci izpostavili, da predlog zakona načeloma podpirajo oziroma mu ne bodo nasprotovali, spraševali pa so se, ali tu ne gre za odstop od uredbe o koordinaciji sistemov socialne varnosti, ki med drugim določa, da velja zakonodaja ene same države članice in da se za brezposelne osebe uporablja zakonodaja države članice, v kateri imajo stalno prebivališče. S predlagano rešitvijo se tako odstopa od določb uredbe, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba. Drugi pa so menili, da je problematiko, ki je bila izpostavljena že mnogo let nazaj, potrebno rešiti. Podprli so prizadevanje sindikata migrantov in menili, da so dovoljene izjeme. Predstavnik predlagateljev je poudaril, da zaradi zagotovljene povrnitve izplačanih nadomestil iz naslova brezposelnosti v primeru njihovega dviga za brezposelne delavce, ki so delo opravljali v drugi državi članici Evropske unije, naša država ne bo oškodovana. Ravno obratno, višje izplačano nadomestilo, ki bo državi v vsakem primeru povrnjeno, na drugi strani zagotavlja tudi višje plačilo prispevkov za socialno varnost, izboljšal pa se bo tudi socialni položaj brezposelne osebe, ki bo prejela višje nadomestilo. Zakonodajno-pravna služba je opozorila, da uredba določa pravila, ki so enaka za vse države članice. Opozorila je na peti, šesti in sedmi odstavek uredbe in povedala, da ima Republika Avstrija mehanizme, da bi lahko začela postopek proti Republiki Sloveniji, če bi ugotovila, da Republika Slovenija razlikuje med svojimi državljani. Odbor je na koncu sprejel svoje amandmaje in glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih tudi sprejel. Pripravljen je dopolnjen predlog. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Stališče bo predstavil Jurij Lep.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predlagatelj, kolegice in kolegi, vsem lep dober dan! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela, ki ga je v zakonodajno proceduro vložil Sindikat delavcev migrantov Slovenije s podpisi volivk in volivcev. Naslovljena zakonska vsebina se nanaša na višino denarnega nadomestila za brezposelne migrante, določene na njeno zgornjo določeno mejo, ki jo posamezniki lahko prejmejo iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti in ki trenutno po znižanju z Zujfom leta 2012 še vedno pri nas znaša 892,5 evra bruto. Večina poslancev je na predhodno opravljenem odboru sledila predlagatelju, pri čemer smo prvotno predlagano besedilo, ki je določitev zgornje meje tega prejemka migrantom popolnoma sprostilo, poslanci popravili tako, da je zgornja višina nadomestila postavljena na dvakratnik omenjenega zneska. V Poslanski skupini Desus smo vsebino tehtali z več vidikov. V prvi vrsti v odnosu do tega, da smo ne tako dolgo nazaj v preteklosti dobili jasen odgovor varuha ustave. Ustavno sodišče je namreč v zvezi z dohodninskim zakonom drugačno, ugodnejšo obravnavo za dnevne delovne migrante razglasilo za neskladno z ustavo, saj skladno s 14. členom Ustave enake obravnave in podobnih situacij in položajev ni moč obravnavati različno. Zato se je v primeru predloga tega zakona v naši poslanski skupini odprla dilema, ali lahko vsebino drugačnega delovnopravnega položaja čezmejnih delovnih migrantov razumno in utemeljeno upravičimo glede na položaj vseh ostalih slovenskih državljank in državljanov, ki delo izgubijo pri domačih delodajalcih na slovenskih tleh in bodo še naprej vezani ne glede na višino vplačevanja za tovrstno zavarovanje na bruto znesek slabih 893 evrov. Zakon za uravnoteženje javnih financ je leta 2012 zgornjo mejo nadomestila znižal, in sicer s tisoč 50 evrov na znesek 892,5 evra. Poleg tega znižanja je Zujf prejemke brezposelnim še dodatno znižal po 12 mesecih prejemanja nadomestila za dodatnih 10 %. Kljub temu da smo v preteklih letih povsem izšli iz gospodarske krize, se ti sicer takrat resnično potrebni in upravičeni ukrepi Zujfa niso odpravili. V letu 2019 se je zvišal zgornji minimalni znesek, ki ga upravičenec lahko dobi, in sicer za 180 evrov. V Poslanski skupini Desus smo ob priložnosti sprejemanja takratne novele zakona sicer opozarjali na to, da je nujno povišati tudi zgornji prag, saj se razmerja sicer preveč očitno porušijo. Tudi v razmerju do denarne socialne pomoči tako nizko postavljena absolutna meja nadomestila ni ustrezna, saj gre pri tej pravici ne nazadnje za plačevanje prispevkov v odvisnosti od plače, medtem ko je denarna socialna pomoč čisti socialni transfer. Ker čas trajanja prejemanja nadomestila vštevamo v pokojninsko dobo, s čimer tudi ti prejemki gredo v osnovo za izračun pokojnine, in ker so tako v obdobju prejemanja nadomestila glede na plačo dohodki posameznika bistveno nižji, se lahko izjemno nizki zneski denarnega nadomestila bistveno odražajo v sami pokojnini. V drugem branju danes imamo na voljo, da ekonomski položaj prejemnikov nadomestil kratkoročno in dolgoročno nekoliko izboljšamo oziroma spremenimo. Gre za amandmaje Poslanske skupine Levica, ki tako minimum kot maksimum višine nadomestila dviguje vsem državljankam in državljanom, in to ne glede na lokacijo njihove predhodne zaposlitve. Poslanci Poslanske skuine Desus se bomo glede na povedano o končni podpori opcijam, ki jih imamo pred seboj danes pri tej vsebini, odločili tekom razprave. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Sindikat delavcev migrantov Slovenije je pozival vse državljane in državljanke Republike Slovenije, ki jim je mar za delavske pravice čezmejnih delavcev, da se oglasijo na upravni enoti in s podpisom podprejo predlog zakona, ki ga imamo danes pred seboj. Uspelo jim je zbrati 5 tisoč 658 podpisov podpore. Dejstvo, mimo katerega ne moremo, je, da brezposelnost za posameznika predstavlja eno izmed najbolj stresnih situacij v življenju, poleg smrti, razveze, zato mu je potrebno za ta čas zagotoviti socialno varnost. Pri tem je potrebno upoštevati tudi njihov predhodni prispevek, ki je namenjen morebitnemu nastanku brezposelnosti. Nihče ne more niti pod razno delavcu odkloniti, spreminjati ali zmanjševati obsega socialnih pravic samo zaradi tega, ker v državi, kjer vplačuje, ne živi. Evropska uredba določa, da nadomestilo za brezposelnost za prve tri mesece v primeru pet mesecev zaposlitve, ki je daljša od 12 mesecev, refundira država zadnje zaposlitve čezmejnega delavca, hkrati pa sedanja slovenska zakonodaja omejuje višino te refundacije. Zaskrbljujoč je podatek, da se z izgubo zaposlitve čezmejnega delavca naša država prostovoljno odpove oziroma odreče cirka 2 tisoč evrom iz tujine, kar ni zanemarljiv znesek. V vseh teh letih do sedaj se je naš državni proračun oškodoval za vsaj 10 milijonov evrov. Ravno tako ni pošteno, da čezmejni delavec, ki za zavarovanje za brezposelnost plača tudi do 20-krat več kot slovenski delavec, in to pri enaki bruto plači, na koncu ni upravičen do višjega zneska nadomestila. Naša trenutna zakonodaja je absurdna, kajti kot vidimo, nam država na eni strani neupravičeno jemlje denar, na drugi strani pa se mu lahkotno odreka, po navadi v škodo delavca. Zaradi tega moramo odpraviti nesmisel, ki Sloveniji omejuje črpanje finančnih sredstev iz tujine. Problematika, kar zadeva višine nadomestil za primer brezposelnosti, se je začela lani z epidemijo covida-19, ko je veliko število čezmejnih delavcev, ki so delali v sosednji Avstriji, ostalo tako rekoč čez noč brez zaposlitve. Kar se tiče besedila oziroma vsebine, so ga predlagatelji zelo šlampasto spisali. Številne pripombe nanj je v mnenju podala tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Končno besedilo se je s koalicijskimi amandmaji ustrezno dopolnilo. Pozitivne posledice bomo brez dvoma čutili na področju gospodarstva, saj bo dvakratno povišanje višine nadomestila za primer brezposelnosti pri prejemkih povzročilo večjo potrošnjo in nakupe. Na koncu bi v Slovenski nacionalni stranki želeli poudariti, da bi neupoštevanje predloga zakona imelo za posledico rapidno naraščanje izseljevanja posameznikov, kar že vidimo pri mladih zdravnikih, in slovenskih družin v tujino. Slednje bi doprineslo k negativni demografski sliki, ki bi se sčasoma pokazala tudi na ekonomskem in finančnem področju. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Jožef Lenart bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela so s 5 tisoč 658 podpisi vložili delavci migranti, ki se vozijo na delo v druge članice Evropske unije. Trenutno veljavna zakonodaja enači omenjene delavce migrante z zaposlenimi v Republiki Sloveniji, čeprav pri plačilu prispevkov za nadomestilo za primer brezposelnosti niso bili izenačeni, kar je v nasprotju s trinajsto točko preambule Uredbe (ES) št. 883/2004 EP in Sveta z dne 29. 4. 2004, ki govori o koordinaciji sistemov socialne varnosti, ki obravnava zajamčeno enako obravnavanje oseb v različnih nacionalnih zakonodajah, ki se gibljejo na trgu dela EU, EGP in Švicarske konfederacije. Predlog sledi evropskemu pravnemu redu, podpira pa ga tudi Državni svet Republike Slovenije. Kot torej navajajo delavci migranti v argumentiranju predloga za spremembe zakona, le-ti vplačujejo v drugi članici EU ali drugje tudi višje prispevke za socialno varnost ter za zavarovanje za primer brezposelnosti. Za delo v sosednjih državah so se naši državljani odločili iz različnih razlogov, eden od razlogov je, da jim v Sloveniji ni uspelo najti primerne zaposlitve, ter drugi, da so želeli boljše oziroma bolj kvalitetno življenje za svojo družino. Okoli 25 tisoč jih je zaposlenih samo v Avstriji, kjer se seveda dogajajo tudi prekinitve pogodb o zaposlitvi. Ker vsi upamo, da se bodo radi vračali v matično domovino Slovenijo, saj gre v večini za nosilce mladih družin, jih v Slovenski demokratski stranki podpiramo. Njihova poraba v Sloveniji tudi pozitivno učinkuje na državni proračun. Ko ostanejo brez dela v drugi članici Evropske unije, postanejo brezposelne osebe ter so v evidenci brezposelnih in aktivni iskalci zaposlitve v državi bivanja, torej v Sloveniji. Tu prejmejo nadomestilo za brezposelnost po enakih kriterijih in pogojih kot delavci, ki so bili zaposleni v Sloveniji, torej z limitom. Nadomestilo za brezposelnost je v Republiki Sloveniji navzgor omejeno z 892,50 evra. Predlagatelji spremembo utemeljujejo s tem, da bi država članica Evropske unije, kjer so bili zaposleni, državi Sloveniji njihove prejete prejemke iz naslova nadomestila za brezposelnost v celoti refundirala. Vsaka taka refundacija je sicer izvedena z zamikom. S predlogom zakona se zasleduje cilj ugodnejšega in pravičnejšega sistema socialne varnosti za delavce migrante, s tem da se določi izjema od maksimalne višine nadomestila za primer brezposelnosti za delavce migrante, ki bi jim v državi zadnje zaposlitve v skladu s plačanimi prispevki za primer brezposelnosti iz tega naslova pripadalo višje nadomestilo. Izjema od maksimalne višine nadomestila za primer brezposelnosti, ki velja v Republiki Sloveniji, bi bila upoštevana za prve tri mesece izplačevanja nadomestila, za katere država zadnje zaposlitve delavca migranta, ki je članica Evropske unije, Republiki Sloveniji povrne celotne zneske nadomestil ter dajatev, ki jih je Republika Slovenija izplačala svojemu brezposelnemu državljanu, tako imenovanemu bivšemu delavcu migrantu. V Slovenski demokratski stranki smo z nekaterimi amandmaji potem še dopolnili predlog, in sicer tako, da bo za obdobje prvih pet mesecev prejemanja denarnega nadomestila lahko tudi ta omejitev odstranjena, če je delavec migrant pred nastankom brezposelnosti v zadnjih 24 mesecih dopolnil najmanj 12 mesecev zavarovalne dobe v drugi državi članici EU, EGP in Švicarski konfederaciji in ima v skladu z Zakonom o urejanju trga dela pravico do denarnega nadomestila za brezposelnost za šest mesecev ali več. Bivšemu delavcu migrantu se torej za čas do največ pet mesecev izplačuje denarno nadomestilo v višini, kot bi ga prejemal v drugi državi članici EU, EGP ali Švicarske konfederacije, in to največ do višine tisoč 785 evrov. Ker v Slovenski demokratski stranki podpiramo delavne ljudi, imamo pa tudi socialni čut za tiste, ki ostanejo brez dela, bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Koprivc bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! Predlagatelj novele zakona, skupina 5 tisoč volivcev, predlaga spremembo Zakona o urejanju trga dela, ki bi določila izjemo od zakonsko določene najvišje višine denarnega nadomestila za primer brezposelnosti za delavce migrante. Sprememba zakona bi jim tako omogočila, da bi prejeli denarno nadomestilo za brezposelnost v višini, do katere bi bili upravičeni v državi svoje zadnje zaposlitve, pri čemer bi bila izjema od najvišje višine nadomestila za primer brezposelnosti upoštevana le prve tri mesece prejemanja nadomestila za primer brezposelnosti. V skladu z evropsko uredbo je namreč to obdobje, za katerega Republiki Sloveniji celotni znesek izplačanega nadomestila za brezposelnost delavcu migrantu povrne država njegove zadnje zaposlitve. S sprejetjem predlagane novele naj bi se tako po oceni predlagatelja zagotovil ugodnejši in pravičnejši sistem socialne varnosti za delavce migrante, saj trenutno veljavna slovenska zakonodaja na področju višine nadomestila za primer brezposelnosti krši njihove pravice, povezane z višino nadomestila za primer brezposelnosti, ki so jih pridobili z delom v tujini. V razpravi na odboru je predlagatelj še posebej izpostavil, da se je problem višine nadomestila za brezposelnost pokazal za kritičnega med epidemijo, ko je večje število delovnih migrantov, predvsem tistih, zaposlenih v Avstriji, ostalo brez zaposlitve. Delavci migranti so namreč prejemali nadomestilo za brezposelnost v skladu s trenutno določbo Zakona o urejanju trga dela, ki določa najvišji možni znesek v višini 892,50 evra, čeprav so od svojega osebnega dohodka za zavarovanje za primer brezposelnosti po ocenah predlagatelja plačevali tudi 20-krat več kot zaposleni v Republiki Sloveniji. Spoštovane in spoštovani, omejitev najvišjega zneska nadomestila za brezposelnost je sprva uvedel Zujf, sčasoma pa je zgornja meja višine nadomestila postala trajna. Predlagana sprememba zakona s strani predlagatelja je odprla številna vprašanja, o katerih bi bilo po našem mnenju potrebno dobro premisliti. Predvsem bi bilo potrebno ponovno preveriti, ali so predlagane rešitve, spremembe zakona v skladu z evropskim pravnim redom. Upoštevati bi bilo potrebno tudi dejstvo, da tudi med 800 tisoč zaposlenimi v Republiki Sloveniji številni prejemajo višjo plačo in dolga leta plačujejo višje prispevke za zavarovanje za primer brezposelnosti, pa so ob izgubi zaposlitve vendarle upravičeni zgolj do 892,50 evra bruto nadomestila za brezposelnost. Iz navedenih razlogov Socialni demokrati ne bomo nasprotovali tem spremembam zakona. Hvala.
Hvala lepa. Mojca Žnidarič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Novela zakona o urejanju trga dela, ki jo je v zakonodajni postopek vložil pobudnik Sindikat delavcev migrantov s podpisi več kot 5 tisoč državljanov in državljank, nas ne opozarja samo na težavo, ki je povezana z višino nadomestila, ki ga prejme brezposelna oseba v Sloveniji, temveč tudi na strukturo trga dela v Sloveniji ter soočanje z brezposelnostjo predvsem v krajih, kjer boljšo ali celo edino zaposlitveno priložnost predstavljajo sosednje države. Verjamemo, da danes tega ne bi obravnavali, če bi vsi tisti, ki so primorani iskati zaposlitev v sosednjih državah, lahko zaposlitev dobili doma. Izguba zaposlitve je v času epidemije covida-19 prizadela številne države, tudi Slovenijo in naše sosednje države, ki zaposlitev nudijo številnim slovenskim državljanom. Na seji matičnega delovnega telesa je predlagatelj poudaril ravno to, da je problematika višine nadomestil za primer brezposelnosti prišla še posebej do izraza v času epidemije covida-19, ko je večje število čezmejnih delavcev, predvsem tistih, ki so bili zaposleni v Avstriji, ostalo brez zaposlitve. Prejemali so denarno nadomestilo za brezposelnost v višini, kot je skladna z veljavnim Zakonom o urejanju trga dela, ki določa najvišji možni znesek 892,50 evra bruto, s čimer se po njegovem mnenju ne sledi pravilom Evropske unije o prenosu pravic iz države zadnje zaposlitve. Na seji matičnega odbora je bila z dopolnilom sicer sprejeta rešitev, da se delavcem migrantom, ki so pred nastankom brezposelnosti v državi članici EU, EGP ali Švicarski konfederaciji dobili celotno zavarovalno dobo iz prvega odstavka 59. člena Zakona o urejanju trga dela, prizna denarno nadomestilo v višini največ tisoč 785 evrov. Na seji matičnega odbora je Zakonodajno-pravna služba opozorila, da se s predlagano rešitvijo odstopa od določb Uredbe o koordinaciji sistemov socialne varnosti, saj bi za določeno skupino brezposelnih oseb, tistih, ki so bile pred nastankom brezposelnosti čezmejni delovni migranti, veljala drugačna ureditev glede najvišjega zneska izplačanega nadomestila, ker bi jim v državi zadnje zaposlitve glede na plačane prispevke za primer brezposelnosti pripadalo višje denarno nadomestilo. Ne pozabimo, da imamo od leta 2013 tudi odločbo Ustavnega sodišča, na kar je prav tako opozorila Zakonodajno-pravna služba. Ustavno sodišče je takrat namreč ugotovilo, da so čezmejni delovni migranti, glede na v Zakonu o dohodnini uveljavljeno načelo obdavčitve svetovnega dohodka rezidentu Republike Slovenije ter upoštevajoč metodo omejenega odbitka za odpravo dvojnega obdavčenja, v bistveno enakih položajih kot drugi zavezanci za plačilo dohodnine. Zgolj drugačen delovni položaj čezmejnih delovnih migrantov v obravnavani zadevi ni predstavljal razumnega razloga, ki bi izhajal iz narave stvari za utemeljitev različnega urejanja njihovega položaja. Zato je Ustavno sodišče že takrat ugotovilo neskladnost posebne davčne olajšave z ustavo. Poleg že povedanega, kot smo bili opozorjeni na seji matičnega delovnega telesa, ima druga država članica Evropske unije tudi možnost, da bi proti Sloveniji uvedla določene postopke, če bi ugotovila, da Republika Slovenija pri obravnavani temi dela razlike med svojimi državljani. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo seveda za izboljšanje materialnega in socialnega položaja posameznikov, kar ta predlog zakona vsekakor zagotavlja, vendar obstaja tudi zelo velika verjetnost, da s takim posegom v zakon vzpostavljamo drugačno obravnavo bistveno enakih položajev. Kljub temu in na podlagi predstavljenih argumentov predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
S tem zakonom se predlaga, da se za okrog 40 tisoč slovenskih delavcev, ki delajo v sosednjih državah, dvigne najvišje nadomestilo, ki bi ga potencialno prejeli ob nastanku brezposelnosti. Resnična krivica ni v tem, da ti delavci niso upravičeni do višjega nadomestila kot vsi ostali, ampak da je za 800 tisoč delavcev najnižje nadomestilo določeno prenizko. Ko izgubijo službo, jim država ne jamči preživetja, deležni so životarjenja. Odvisni so od socialne pomoči, ki je mnogi zaradi stigme ali nepoznavanja sistema sploh ne koristijo. Najnižje nadomestilo, s katerim naj delavec preživi, trenutno znaša nekaj več kot 400 evrov. Tako nizko nadomestilo delavcu ne nudi nobene varnosti, čeprav ob zaposlitvi plačuje prispevke ravno za tak slučaj. Številka 400 in nekaj evrov je iz leta 2016 in že takrat ni preprečevala resnega tveganja za zdrs v revščino. To tveganje je zelo oprijemljivo, je empirično dejstvo, med drugimi ga je dokazala tudi študija Inštituta za ekonomska raziskovanja iz leta 2017. Prag absolutne revščine je namreč glede na življenjske stroške leta 2016 znašal 613 evrov, veljavni znesek najnižjega nadomestila pa je celo nižji, kot znašajo kratkoročni življenjski stroški, se pravi, je nižji od 442 evrov. Pa poskusite, gospe in gospodje, preživeti mesec s tako malo denarja. Prva stvar, ki bi jo morali na področju teh nadomestil urediti, je torej zvišanje najnižjega nadomestila vsaj na raven minimalnih življenjskih stroškov. Natančno to danes v Levici predlagamo s svojim amandmajem. Res pa je tudi, da je najvišje nadomestilo, ki ga delavec lahko prejme, nižje od zneska minimalne plače. Ob prioritetnem dvigu najnižjega nadomestila zato v Levici predlagamo še dvig najvišjega nadomestila, se pravi, celotna lestvica nadomestil se premakne navzgor. Seveda na solidaren in na enakopraven način. Ne tako, kot beremo v izhodiščnem predlogu zakona, da se 40 tisoč delavcev izvzame iz obstoječega reda in se jim v zakonodajo vpiše privilegiran položaj, ampak se za vseh 800 tisoč zaposlenih dvigne raven njihovega najvišjega nadomestila na višino minimalne plače. Aktualni posegi, ki izpuščajo 760 tisoč delavcev, so izredno problematični sami po sebi, slonijo pa na popolnoma napačnem razumevanju, kako delujejo solidarnostni sistemi pri nas. Tu v igri ni zavarovalniškega principa, v igri je medsebojna pomoč in podpora. Tako kot pri univerzalnem zdravstvu. V javnem sistemu smo vsi deležni enake obravnave ne glede na to, koliko iz svojih plač prispevamo v zdravstveno blagajno. Z nadomestili za brezposelnost je popolnoma enako. Delavci z različno visokimi plačami prispevajo različno, a za vse, z izjemo privilegijev za nas poslance, velja enaka meja najvišjega in najnižjega nadomestila. Nepravično in nesolidarno bi bilo, da bi se najvišja nadomestila dvignila samo za tiste, ki zaradi višjih plač plačujejo tudi višje prispevke, ampak točno to je osnova današnjega predloga. Kot je v obravnavi hotela pojasniti tudi Zakonodajno-pravna služba, današnji predlog vzpostavlja različno obravnavo brezposelnih oseb, razlog za to pa je zgolj in edino lokacija, kjer so pred izgubo zaposlitve opravljali delo. Na odboru je bilo opozorjeno tudi, da bi lahko Avstrija zaradi tega zakona proti Sloveniji začela postopke, če bi ugotovila, da Slovenija z namenom višjih refundacij iz avstrijskega proračuna ustvarja razlike med brezposelnimi v Sloveniji. A kako so poslanci SDS odgovorili na ta opozorila? Tako, da so zaposlene v Zakonodajno-pravni službi označili, pazite to, za levičarske fanatike. In kako je na takšno poniževanje zaposlenih v Državnem zboru odreagirala sicer jokajoča predsednica odbora za delo? Ni odreagirala. Ta predlog, ki je v resnici nastal pod pokroviteljstvom SDS, pomeni, da SDS razume samo volilno matematiko, ne pa potreb ljudi, za katere naj bi skrbela. V Levici danes predlagamo, da se vsem 800 tisoč delavcem, ki jim je namenjeno životarjenje s 400 evri, zagotovi nadomestilo vsaj v višini minimalnih življenjskih stroškov oziroma 613 evrov. Ne bomo podprli predloga, s katerim hočeta SDS in NSi uzakoniti to nepravično izjemo od omejitve najvišjega nadomestila samo za nekatere delavce oziroma bolje rečeno volivce.
Hvala lepa. Besedo ima Tadeja Šuštar, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Hvala za besedo. Nova Slovenija – krščanski demokrati smo pod svoje okrilje sprejeli stranko ReSET, ki se je borila za pravice delavcev migrantov. Stranka ReSET je v Novi Sloveniji videla potencial in podobnost programa, videla je verodostojnost in to, da izpolnjujemo svoje obljube. Od takrat smo še bolj ozavestili in obelodanili probleme, ki se nanašajo na delavce migrante, kljub temu da smo si že prej prizadevali za reševanje njihovih težav. Spremembe Zakona o urejanju trga dela predvidevajo izjemo od najvišje višine nadomestila za primer brezposelnosti, ki je sicer omejeno na 892,5 evra. Za delavce migrante pa je po amandmajih, ki smo jih sprejeli na odboru za delo, višina nadomestila omejena na največ tisoč 785 evrov za prve tri mesece prejemanja nadomestila oziroma za pet mesecev, če je delavec migrant v preteklih 24 mesecih dopolni najmanj 12 mesecev zaposlitve v državi članici, katere zakonodaja je zanj veljala nazadnje. Po preteku treh oziroma petih mesecev pa bo omejitev višine na 892,5 evra veljala tudi za delavce migrante. Predlog zakona bo proračun Republike Slovenije dodatno obremenil zgolj kratkoročno, saj morajo v skladu z evropsko uredbo znesek nadomestila povrniti države članice, v katerih so bili delavci migranti zaposleni. Sistem povračil velja za prve tri oziroma pet mesecev brezposelnosti delavcev migrantov. Cilj Nove Slovenije – krščanskih demokratov je, da se ustavi izseljevanje delavcev in družin v tujino zaradi boljših pogojev. Med te spada tudi nadomestilo za brezposelnost, ki ustrezneje odraža višino vplačanih prispevkov v sistem socialne varnosti. V Sloveniji imamo dobro izobražen kader, ki bi svojo karierno priložnost z lahkoto našel v tujini. Ker se zavedamo, da je vsak izseljeni delavec izguba za Slovenijo, si želimo za delavce migrante izboljšati pogoje za bivanje v Sloveniji. Čezmejni vplivi evropskega gospodarstva se morajo odražati v uravnovešenju pravic delavcev. Poleg tega država ne bo dajala miloščine in ne bo omogoča brezplačnega življenja. Omogočala bo življenje v socialni varnosti, in kdor je socialen, se je pripravljen nečemu odreči, saj lahko računa na to, da bo morebiti tudi sam kdaj potreboval pomoč in jo bo tudi dobil. Kdor se zanaša na solidarnost države, ima dolžnost k temu tudi nekaj doprinesti. Solidarnost pa prepoveduje izkoriščati sistem socialne varnosti. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih se zavedamo, da lahko z izboljšanjem pogojev delavcem migrantom omogočimo boljše in glede na sosednjo Avstrijo, kamor se delavci migranti iz Slovenije večinsko vozijo na delo, pravičnejše pogoje pri prejemanju nadomestila v primeru brezposelnosti. Iz navedenih razlogov bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vojko Starović bo kot zadnji predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Hvala za besedo. Spoštovani! Predlagani zakon ureja izjemo od maksimalne višine nadomestila za primer brezposelnosti, in sicer za delavce migrante, ki bi jim v državi zadnje zaposlitve lahko pripadalo višje nadomestilo oziroma bi jim pripadalo višje nadomestilo, kot je določeno s slovensko zakonodajo. Omenjena izjema bi se upoštevala za prve tri mesece prejemanja nadomestila, torej za obdobje, za katero država zadnje zaposlitve delavca skladno z Uredbo o koordinaciji sistemov socialne varnosti Sloveniji povrne celotni znesek dajatev, ki jih zagotavlja Slovenija. Omenjeno obdobje se lahko podaljša še za obdobje pet mesecev, če je delavec migrant v preteklih 24 mesecih dopolnil najmanj 12 mesecev zaposlitve v državi članici. V Poslanski skupini SAB prepoznavamo problem, ki je aktualen že vrsto let, in to narekuje neko rešitev. Prav tako pritrjujemo predlagatelju, da je problem višine nadomestil za primere brezposelnosti še posebej poudarjen v situaciji, v kateri smo sedaj, torej epidemiji covida-19. Številni čezmejni delavci, predvsem tisti v Avstriji, so ostali brez zaposlitve in s tem prejemajo tudi nižje nadomestilo, kakor bi ga prejemali, če bi bili prebivalci te dežele. Kljub temu moramo opozoriti na mnenje Zakonodajno-pravne službe, da bi v primeru predlagane rešitve lahko prišlo do odstopanja od uredbe, na katero se sklicuje predlagatelj. Ta med drugim določa, da velja zakonodaja ene same države članice in da se za brezposelne osebe uporablja zakonodaja države članice, v kateri imajo delavci stalno prebivališče. Drugače povedano. Rešitev, ki je pred nami, lahko predstavlja neskladje s pravnim redom Evropske unije in povzroči tudi neenakost do delavcev, ki delajo v Sloveniji. Na slednje smo opozorili tudi med razpravo na matičnem delovnem telesu, a predstavnik Vlade temu ni posvetil neke pozornosti ter je izrazil podporo predlogu zakona. Kljub zelo utemeljenim pomislekom ocenjujemo, da bo predlagana rešitev delavcem migrantom prinesla olajšanje po vrsti let, in jo ocenjujemo kot primerno in pravičnejšo rešitev. Novelo zakona bomo v Poslanski skupini SAB podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev, objavljenega na e-klopi. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Boštjan Koražija, imate besedo.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Kar se tiče tega amandmaja, predlagamo dvig najnižjega in najvišjega zneska denarnega nadomestila iz 62. člena Zakona o urejanju trga dela, saj bi bil to bolj socialno pravičen način, za vse delavce se predlaga enak dvig denarnih nadomestil za primer brezposelnosti. To je že prej v stališču Miha zelo dobro povedal, dejansko si želimo, da bi bila ta nadomestila za brezposelne osebe enako visoka oziroma enaka za vse. Se pravi, v osnovi je prvo, da bi bile višje te nižje postavke, pa tudi da bi se najvišje zvišalo. V Levici ocenjujemo, da trenutna višina ne nudi ustreznega varstva delavcev ob nastanku brezposelnosti. Tudi to je že prej Miha omenil – dejansko s 412 evri ne moreš preživeti, žal. In to je trenutno nadomestilo. To je tudi dejstvo in se bom obrnil na študijo Inštituta za ekonomska raziskovanja iz leta 2017, ta tezam, ki sem vam jih zdaj predstavil, oziroma tej trditvi pritrjuje. Ta študija pravi, da nadomestilo ni dovolj visoko, da bi se delavcu ob izgubi zaposlitve zagotovilo varstvo pred padcem v revščino in socialno izključenost. Minimalni življenjski stroški iz leta 2017 namreč znašajo 613 evrov, veljavni znesek minimalnega nadomestila pa je celo nižji, kot znašajo kratkoročni minimalni življenjski stroški, torej je nižji od 442 evrov. Kot rečeno, v Levici vztrajamo pri tem, da je v osnovi solidarnost tista, ki bi morala biti na prvem mestu, in v tem primeru bi morala biti solidarnost za 800 tisoč zaposlenih in tudi za tistih 40 tisoč delovnih migrantov, ki večidel migrirajo v Avstrijo, da bi imeli enake možnosti oziroma da bi imeli enaka nadomestila, sploh pa da bi bila ta nadomestila tako visoka, da bi zagotovila osnovne življenjske potrebščine oziroma potrebe, ki jih pač moraš poravnati, plačati in živeti s tem, kar je. To je zaenkrat to. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Mojca Žnidarič, imate besedo.
Hvala za besedo. Moram priznati, da so denarna nadomestila za brezposelnost res precej nizka, in če bi bila v opoziciji, bi seveda takoj podprla tudi ta amandma, ki ga je predlagala Levica. Tako pa se je pač potrebno zavedati tudi finančnih posledic, ki so pri tem. Vsebinsko mi je sicer blizu, jaz bi res tukaj apelirala na ministrstvo, da kdaj kasneje oziroma čim prej razmisli o dvigu tako najnižje kot tudi najvišje meje, kajti denarna nadomestila so bila pred več kot devetimi leti višja, kot so sedaj. Zujf jih je leta 2012 znižal in devet let se niso zviševala. Mi smo res, mislim da, leta 2016, se pravi v prejšnji koaliciji, dvignili spodnji najnižji limit s 350 evrov bruto na 530 evrov bruto. Od nadomestila se potem odštejejo vsi prispevki, ki so približno enako visoki kot na plače, tako je iz teh 530 evrov bruto nekje 400 evrov neto, se pravi približali smo višini denarne socialne pomoči. Ampak zgornji limit, ki je bil, kot sem rekla, pred letom 2012 tisoč 50 evrov, se je z Zujfom znižal na 892 evrov, kar pomeni, da denarno nadomestilo za brezposelne osebe ni niti 700 evrov neto, tudi za naše državljane, ki imajo plače v Sloveniji 2 tisoč evrov ali pa več in plačujejo enake prispevke kot vsi ostali. Čeprav, tukaj se moram strinjati, ta prispevek za brezposelnost je v Sloveniji zelo nizek, 0,2 %, kot smo slišali tudi predstavnika predlagateljev zakona, v Avstriji plačujejo 20-krat višje. To je zame osebno edini pravi argument, da se ta zakon lahko potrdi. V poslanski skupini sicer, kot sem rekla, zakonu ne bomo nasprotovali, ne bomo ga pa niti podprli, zato ni smiselno, da podprem kakršenkoli amandma Levice. Kot rečeno, vsebinsko mi je blizu, ampak tu mora ministrstvo samo pristopiti k temu, zvišati ta denarna nadomestila, vendar sem prepričana, da mora hkrati zvišati, da bo to sploh vzdržno, ta prispevek za brezposelnost, ki je v Sloveniji zelo nizek in se zelo majhen procent denarnih nadomestil sploh pokrije iz tega. Niti približno ni tako visok, da bi se krila višina denarnih nadomestil za brezposelnost iz tega naslova. Kot rečeno, apeliram na ministrstvo, da je po devetih letih čas, da se ti limiti dvignejo za vse. Danes bo verjetno rešena ena manjša skupina, kot rečeno, jaz ne bom nasprotovala, ker me ne moti to, če bo zdaj pač sosed dobil nekaj več nadomestila kot jaz, če delam v Sloveniji, zaradi tega tudi na slabšem ne bom. Vendar vseeno v Poslanski skupini SMC menimo, da se vzpostavlja drugačna obravnava približno enakih položajev, da bomo razlikovali med državljani. Lokacije zaposlitve ne morejo biti argument. Kot sem že rekla, edini pravi argument je za mene to, da res v tujini plačujejo precej precej višji prispevek za brezposelnost. Glede na to, kako nizek je v Sloveniji, je vsekakor nujno, da se v Sloveniji dvigne in da se dvigne tudi limit višine nadomestil za brezposelnost za vse slovenske državljane. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Fekonja.
Hvala za besedo. Odgovoril bi predlagateljem amandmaja, da je v tej zadevi izredno težko primerjati slovenske delavce z delavci migranti oziroma teh dveh kategorij nikoli ne bo možno izenačiti. Delavci migranti so v tej zgodbi, kar se tiče nadomestila, poglavje za sebe. Se pa seveda strinjam, da so v Sloveniji ti prejemki bistveno prenizki. Povedal bi samo še, da obstajajo sicer neke možnosti, ki bi stanje pri izenačitvi slovenskih delavcev in delavcev migrantov približale enakosti, vendar je treba vedeti, da takrat, ko boste slovenske delavce izenačili s čezmejnimi delavci, boste v Sloveniji imeli revolucijo. Zakaj? Že samo v tem segmentu, ki ga obravnavamo, lahko slovenske delavce izenačite z delavci, zaposlenimi recimo samo v Avstriji, s tem, da prispevek za zavarovanje brezposelnosti dvignete za 2000 %. Ko boste storili to, polno obremenite regres, božičnico še s prispevki in davki, obdavčite nadomestilo za uporabo lastnih sredstev pri delu na domu ali za uporabo lastnih sredstev na delovnem mestu, slovenskemu delavcu avtoprevozniku ob oddaji dohodnine naložite, da bo dnevnice dokazoval s pisnimi in od delodajalca potrjenimi dokazi, ki bodo vključevali čas odhoda iz podjetja, čas in lokacijo prečkanja vsake državne meje, čas in lokacijo prečkanja vsake državne meje ob vračanju v podjetje, čas prihoda v podjetje, v nasprotnem mu jih polno obdavčite, polno obdavčite jubilejne nagrade, obdavčite terenske dodatke, nadomestila za ločeno življenje ter ne nazadnje vse stroške v zvezi z delom vključite v davčno obravnavo. Upate to? Tako se namreč obravnava čezmejnega delavca. Mislim, da to ni enako. Hvala.
Hvala lepa. Miha Kordiš ima besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Najprej mislim, da moramo okviriti to diskusijo okoli vprašanja, kaj sploh je nadomestilo za primer brezposelnosti. To ni nekaj takega kot komercialno zavarovanje, kjer imaš ti različne višine premij, ki jih vplačuješ glede na to, kakšno plačo imaš, potem pa, ko ostaneš brez zaposlitve, oziroma kot so zavarovanja, ko se ti zgodi nekaj hudega v življenju, glede na vplačano premijo počrpaš to, za kar si bil zavarovan. Zavarovalniški sistem v izplačilih za brezposelnost nima mesta. Pokritje brezposelnosti je solidarnostni ukrep. Vsi prispevamo glede na svoje zmožnosti, se pravi glede na to, koliko visoke plače imamo, potem pa vsi pod enakimi pogoji, ko ostanemo brez službe, koristimo nadomestila za brezposelnost v približno enakih višinah oziroma imamo spodnjo mejo pa imamo zgornjo mejo, ki določata, koliko nadomestila za brezposelnost lahko prejmemo. To velja trenutno za 800 tisoč delavcev v tej državi, edina izjema, kolikor vem, smo poslanci, ki smo itak privilegirane živali v tej državi in imamo zato še ekstra nadomestila. Ampak nič od tega ni argument, da bi v solidarnostni sistem vrtali zavarovalniške luknje. Že sedaj vidimo, kaj se recimo na zdravstvenem področju dogaja z oskrbo in storitvami, takoj ko v prvi plan stopi zavarovalniški sistem namesto solidarnostnega – razlikuje se med ljudmi glede na njihovo gmotno stanje. Zato mi te pobude za privilegirano obravnavo migrantskih delavcev nikakor ne moremo podpreti. Nakazuje pa ta pobuda na nekaj drugega in to je jedro problema, ki ga poskušamo danes reševati tudi z našim amandmajem. Nadomestila za brezposelnost, ki jih prejemajo tisti, ki izgubijo delo, so absolutno prenizka. So prenizka. Vsak, ki dela, vplačuje za primer brezposelnosti, sodeluje v tem solidarnostnem sistemu, a ko ostane brez zaposlitve, prenekateri delavec ne more s tem nadomestilom, ki ga dobi, preživeti. Ne more, ker je prenizko, ker je postavljeno na dobrih 400 evrov. Pa kdo lahko preživi s 400 evri v tej državi? Če se ozrem po svoji generaciji, ki je v veliki meri prekarna, nima nekega premoženja v nepremičninah, se pravi živi v najemniških stanovanjih, si s tem niti najemnine ne pokrije v Ljubljani, recimo. Tako da je višino teh nadomestil v splošnem za vseh 800 tisoč delavcev potrebno dvigniti. V Levici to delamo na način, da se spodnja meja dviguje na raven življenjskih stroškov, kolikor so bili naračunani leta 2017, se pravi 613 evrov. To je neka razmeroma administrativna računica, koliko bo ta znesek nanesel, je odvisno od metodologije, ki je uporabljena pri izračunu, ampak teh 613 evrov je trenutno edini tak oprijemljiv podatek in številka, ki jo imamo in na podlagi katere se urejajo tudi določeni socialni transferji v tej državi. Zato mislimo, da je najmanj, kar bi bilo potrebno narediti, da se dvigne nadomestilo za brezposelnost na teh 613 evrov. Se pravi, da vsak, ki ostane brez službe, ni nemudoma soočen s totalnim životarjenjem in s tem, da se mora poleg psihičnih posledic izgube zaposlitve soočati še z beganjem povsod naokoli, kako hudirja pa naj zdaj mesec kvačka, ampak je vsaj do višine 613 evrov pokrit. Da ima zagotovljen vsaj ta minimum, s katerim lahko prevedri naslednjih nekaj mesecev. Hkrati urejamo tudi najvišjo možno višino nadomestila za brezposelnost in ga postavljamo na raven minimalne plače. Tudi ta je v tem hipu postavljena prenizko, tako da je celotno lestvico oziroma celoten razpon, koliko znašajo naša nadomestila, potrebno prestaviti navzgor. Mislim, da si delavci, ki držijo pokonci to družbo – še posebej lahko vidimo, kako so jo in jo še vedno držijo v epidemiji ravno tisti profili na minimalnih plačah, od trgovk naprej – zaslužijo to pokritost za takrat, ko ostanejo brez službe. Navsezadnje ne ostanejo brez službe kar tako, s krivdnim razlogom ali karkoli podobnega, ampak zaradi nekih dejavnikov, ki so popolnoma izven njihove kontrole. Zakaj bi bili torej penalizirani z nadomestilom za brezposelnost, ki jim ne omogoča preživetja, če šihta niso izgubili po svoji lastni krivdi, ampak zato ker država rokuje s politiko zaposlovanja, kot rokuje, zaradi tega ker je osnova gospodarstva kapitalistična, kar pomeni periodične krize, zapiranje tovarn, drugih delovnih mest in tako naprej? Nič od tega ni krivda enega posameznika, še najmanj tistega, ki dela na proizvodni liniji, ki dela za blagajno ali v javnih storitvah ali navsezadnje kjerkoli. Zato ne morem pristati na argument, ki sem ga slišal v diskusiji, češ da moramo razmišljati o finančnih posledicah. Mi se pogovarjamo o življenju ljudi, kako lahko nekdo preživi ali kako nekdo ne zmore preživeti. Zakaj se zmeraj sprašujemo o finančnih posledicah takrat, ko je treba ljudem pomagati, tistim ki že zdaj nič nimajo? Saj zaradi dviga višine nadomestila za brezposelnost s 400 in nekaj evrov na 613 evrov nihče ne bo postal bogataš, samo kakšen brezposelni manj bo nemudoma po izgubi zaposlitve zdrsnil v revščino. Še ekstra problematično pa je poslušati, češ, joj, finančne posledice gor, dol v kontekstu, ki ga spremljamo zadnje leto dni. Naslednja številka je sicer stara nekaj mesecev, ampak mislim, da je dovolj povedna – za reševanje kapitala je šla skozi PKP-je in drugače milijarda 700 milijonov. Šlo je za preplačila pri nabavah mask, neštevno število sredstev, kupovalo se je ventilatorje, ki nato za epidemijo covida-19 sploh niso bili uporabljeni. Zadnja taka razvpita afera: bitcoin boys in njihovi hitri testi, ki ne delajo oziroma vsaj ne delajo na tak način, kot se jih uporablja v tej državi. Tu se ni razmišljalo o finančnih posledicah? Ko je treba pa pomagati ljudem, delavcem, tukaj pa: joj pa finančne posledice pa mi tega ne moremo. Že iz tega konceptualnega uvoda, ki sem ga naredil – da je nadomestilo za brezposelnost solidarnostni sistem in ne zavarovalniški – lahko zaključimo, da to, kar današnji predlagatelj pravi, da je treba narediti, preprosto ne zdrži, se pravi, 40 tisoč delavcev migrantov v Avstrijo izvzeti iz tega solidarnostnega mehanizma in jih privilegirati na osnovi zavarovalniške logike. Ne zdrži tudi še na kakšni drugi ravni. Saj so tudi slovenski delavci, ki delajo v Avstriji, ko postanejo brezposelni, brezposelni v Republiki Sloveniji. Tukaj plačujejo položnice, tukaj hodijo v trgovino, tukaj imajo otroke v vrtcih, njihovi otroci hodijo v slovenske šole, vozijo se po slovenskih cestah, hodijo v slovenski zdravstveni sistem in tako naprej. Kar želim povedati, je, da te kategorije delavcev ne moremo obravnavati kot nekaj ločenega od ostalih skupin delavcev. Ni minimalne osnove za to razlikovanje. Vseh 800 tisoč delavcev in višino njihovih nadomestil je potrebno obravnavati v kompletu, in ja, takoj ko jih obravnavamo v kompletu, še enkrat poudarjam, postane jasno, da so nadomestila za primer brezposelnosti prenizka. So prenizka. Ne samo za tistih 40 tisoč, ki delajo v Avstriji, pa zaradi tega, ker delajo v Avstriji, sploh ne, to sploh ni argument. Prenizka so za vse, zato ker z njimi ne zmorejo preživeti, pika. To je edini argument, ki ima kakršnokoli težo. Za primerjavo vam bom povedal še nekaj primerov na temo migrantskega dela, samo postavljenih malo nižje po migrantski vertikali. Recimo položaj tujih delavcev pri nas. Kakšen odnos ima Republika Slovenija do migrantskih delavcev, ki pridejo iz tujih držav, praviloma iz držav nekdanje Jugoslavije ali pa doli z juga, delat sem? Sem, k nam, nam gradijo državo, nam gradijo družbo. To pa je vredno posebne in ločene obravnave. Poglejte, kakšne primere je v državnozborski obravnavi ali pa nasploh v javnosti predstavila recimo Delavska svetovalnica, ki pomaga tovrstnim delavcem migrantom, tudi za področja zavarovanj za primere brezposelnosti. Ljudje tukaj delajo, plačujejo prispevke za socialna zavarovanja, potem pa izgubijo zaposlitev in pazite, ne prejmejo niti nadomestila za brezposelnost niti dalje niso upravičeni do socialne pomoči. Do socialne pomoči niso upravičeni zaradi tega, ker tukaj nimajo prijavljenega stalnega prebivališča, sočasno pa ostanejo tudi brez nadomestila za brezposelnost, čeprav so za brezposelnost ob svojem delu prispevali. Ne dobijo nič, ne dobijo dobrih 400 evrov, ne dobijo 613 evrov, ne dobijo, kolikorkoli že dobijo avstrijski delavci. Nič. Pa polnijo slovensko blagajno. Imamo recimo, zelo konkretno, primere delavcev iz Srbije, ki jih delodajalci, tako imenovane gazde, kratko malo odjavijo iz socialnih zavarovanj, ne da bi ti delavci sploh vedeli, kaj se jim dogaja, ker se jih na veliko prinaša okoli, potem se jim pa nekaj zgodi, zbolijo in nimajo nadomestila za bolniško odsotnost, ostanejo brez bolniške. So tukaj, delajo tukaj, prispevajo, gradijo nam družbo in državo, v Republiki Sloveniji se jim kot brezpogojna pravica ne pokrije bolniška odsotnost. Spušča se pa skozi njihove gazde, ki izigravajo sistem, zato da sami dodatno obogatijo, kakšno socialno bedo puščajo za sabo, jih pa ne briga. In očitno tudi države ne briga, ker tovrstno izigravanje neprestano dopušča. Osnova tega migrantskega dela so sporazumi, ki jih je Slovenija podpisala z nekaterimi iz nekdanjih bratskih republik, recimo s Srbijo in z Makedonijo, s Severno Makedonijo do 2018, Bosna 2011, in še enkrat poudarjam, tukaj so delali, plačevali so v slovenske socialne blagajne, morali bi imeti pokrito brezposelnost, pa to ni tako. Še več, zaostrena zakonodaja za kakršnekoli migracije, delo tujcev in tako naprej gazdam daje v roke izjemno močen vzvod discipliniranja teh delavcev, ker se jih kratko malo deportira, takoj ko postanejo malo bolj glasni. V zadnjih dveh desetletjih smo imeli in še vedno obstajajo v tej državi gradbišča, ki so de facto koncentracijska taborišča. Seveda ti ljudje nimajo stalnega prebivališča, tudi če bi ga imeli, je zelo malo verjetno, da bi bili volilna baza SDS, potem pa etablirane politike ne zanimajo. Rajše, kakor da bi reševali krivice delavcev migrantov pri nas ali reševali socialno bedo 800 tisoč slovenskih delavcev, so se postavili v vlogo pokrovitelja za privilegiran položaj 40 tisoč delavcev, ki delajo v Avstriji, samo zato ker delajo v Avstriji. Zaključil bom s končnim pozivom. Upam, da bom dobil kakšen odziv ali kakšno argumentacijo, zakaj v luči vseh teh dejstev amandma, ki smo ga dali v Levici, ne bi bil sprejemljiv. Minimalno nadomestilo za brezposelnost mora biti tako, da vsaj približno ljudem pomaga preživeti, mi smo ga postavili na 613 evrov, ker je to izračunan prag minimalnih življenjskih stroškov, zgornjo višino tega nadomestila smo postavili na raven minimalne plače. Mislimo, da je – ne bom rekel pošteno, zaradi tega ker bi si v ogromni večini primerov zaslužili tudi več – ta hip k temu zakonu to primerni minimum, ki bi ga lahko Državni zbor zmogel, zato da ljudem, ki so izgubili šihte pomaga.
Hvala lepa. K besedi se je ponovno prijavil gospod Koražija. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, najlepša hvala za besedo. Se bom kar navezal na Mihovo razpravo. Zadeva je zares globlja. Ta predlog spremembe Zakona o urejanju trga dela je v resnici kar naenkrat odprl veliko veliko vprašanj glede dostojnega plačila delavcev v Sloveniji pa tudi delavskih pravic. V resnici nam je gospod Fekonja prej zelo zanimivo predstavil oziroma tako na hitro ste naredili predstavitev oziroma povedali tudi, kaj vse še dobite zraven v Avstriji, dodatke, se pravi božičnice in te zadeve, ki vam pripadajo oziroma pritičejo kot plačilo delavcu v Avstriji. Bom kar rekel, ker poznam ogromno delavcev, ki delajo v Avstriji, nekaj se jih zavestno odloči, da gredo v Avstrijo delat, veliko je pa žal tudi primoranih, morajo iti delat v Avstrijo s tega našega vzhodnega konca. Pač poznam razmere in vem, kako stvari tečejo. Bi se pa vrnil na delavske pravice oziroma dostojno plačilo. Čas koronavirusa, če nam je nastavil ogledalo oziroma če je kaj pokazal, je to, da je država žal – kakorkoli že, ne mislim metati kamenja v nikogar – zaspala oziroma se tudi zavestno v nekih stvareh odločala proti delavcem, sploh ko gre za pravice delavcev in v osnovi sploh ko gre za varnost delavcev, se pravi, da imajo dostojno plačilo, da se lahko preskrbijo, ne pa, da živijo v revščini. Poznamo primere, žal je v Sloveniji zelo veliko tega, poznamo fenomen slovenskih revnih zaposlenih delavk in delavcev. Če kaj, bi pričakoval v tem času, da bo Vlada bolj konkretno pristopila k rešitvi teh problemov, ki so se kar naenkrat pojavili na trši način, na globlji način oziroma so izpostavili najbolj ranljive skupine naše družbe. Popolnoma se strinjam, če že delamo oziroma če že spreminjamo ta zakon oziroma dodajamo dopolnitve k temu zakonu, pač mora biti solidarnostni princip, se pravi za vse enako oziroma na vse je potrebno enako gledati oziroma jih enako obravnavati. Po eni strani razumem gospoda Fekonjo, ki nam je povedal zgodbo. Povedali ste nam jo pa mogoče bi nam lahko še tudi kaj več predstavili glede tega, da bi mogoče ljudje imeli boljšo predstavo, kakšne so razlike v sami plači oziroma v teh dodatkih in davkih in ostalih zadevah. Če mu boste dali priložnost še potem, bodo ljudje potem mogoče lažje razumeli, kje smo v Sloveniji in kam bi morali v resnici stremeti pa si želeti – k boljšim pogojem, boljšemu plačilu, boljšim delovnim pogojem, seveda pa tudi boljšemu oziroma pravičnejšemu plačilu za opravljeno delo. To je v Sloveniji dostikrat ostalo nekje vmes. Če boste, gospa podpredsednica, potem dali še gospodu besedo, da nam razloži tudi razliko v plačilu, kakšna je razlika med našo plačo oziroma minimalno plačo in plačo, ki jo prejemajo v Avstriji oziroma preko meje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod predlagatelj se vedno lahko javi k besedi med razpravo, kadar želi. Za besedo je zaprosil gospod Fekonja. Izvolite.
Hvala za besedo. Prvo, kar moram povedati, je dejstvo, da tujina ni samo Avstrija. Ravno zaradi tega se zdaj ne bom spuščal v razdeljevanje oziroma natančnejše opredeljevanje plač. Kar je bistveno pri tem povedati, je pa to, da sem prej v dodatni obrazložitvi zakona govoril o enakih bruto osnovah, se pravi, v obeh primerih sem izhajal iz 2 tisoč evrov bruto plače. V Avstriji je delež za zavarovanje za brezposelnost v višini 6 %, v Sloveniji 0,2 %. To je prva zadeva. Druga zadeva, solidarnost. Mi smo solidarni v Avstriji oziroma v tisti državi, v kateri smo zaposleni. Saj tudi recimo delavec iz Bosne, zaposlen v Sloveniji, je solidaren v tem segmentu v Sloveniji in ne v Bosni. Evropska zakonodaja s tega področja nam pa zagotavlja, da dobimo iz tega solidarnostnega sistema iz države, kjer smo bili zaposleni, svoj delež v enaki višini, kot ga dobi avstrijski državljan oziroma naš sodelavec iz enakega sistema. Bi se pa dotaknil še ene zadeve, na katero smo sicer že malo pozabili, aktualna je bila tri, štiri leta nazaj, ko se je omenjalo koriščenje zdravstva, infrastrukture, cest in vsega tega. Pri koriščenju slovenskega zdravstva smo zaposleni v tujini vedno samoplačniki. To sicer ne pomeni, da plačamo storitev vedno iz lastne denarnice, ampak jo za nas pokrije država, v kateri smo zavarovani, oziroma zdravstvena zavarovalnica iz države, v kateri smo zavarovani. Glede cest. Jaz oziroma partnerka, ki je zaposlena v Avstriji, ima na svojem vozilu slovensko vinjeto, ki jo je morala plačati, prav tako je pri registraciji vozila plačala vse obvezne dajatve, ki jih plača slovenski državljan. Če pa govorimo o šolah, vrtcih in ostalih zadevah, se kar hitro lahko ustavimo pri zadevah, ki jih recimo v Sloveniji pristojne službe obravnavajo, takoj ko oseba pove, da je zaposlena v Avstriji, pa ne. To so razne subvencije za prevoz, prehrano in ostale zadeve. Tako da ja, še zdaleč delavci migranti, pa v katerikoli državi smo, nismo enaki.
Hvala lepa. K besedi se je ponovno prijavil gospod Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo. Problem z enakostjo, ki ga imamo pri nadomestilih za brezposelnost, ni vezan na to, kdo na kakšni strani meje dela, ampak da je pogoj enakosti socialna svoboda. Če so najnižja nadomestila pri nas za 800 tisoč delavcev postavljena na 400 in nekaj evrov, potem ne moremo govoriti ne o enakosti ne o pravičnosti ne o čemerkoli. Tudi ljudje, ki so deležni tako nizkih nadomestil, ne morejo govoriti o čemerkoli, zaradi tega ker se morajo ukvarjati z eno samo stvarjo – kako bodo preživeli. S tem se morajo ukvarjati, kljub temu da zaposlitve niso izgubili po svoji lastni krivdi. Ni se zaradi njih zaprla fabrika, ni zaradi njih šlo v stečaj to ali ono podjetje, tudi svojega obrtniškega, espejevskega ali kakršnegakoli posla, v katerem so zaposleni, verjetno niso zaprli kar tako, ker se sami ne bi dovolj trudili, ampak zato ker je tržna ureditev gospodarstva taka, da melje vse pred sabo, melje družbo, melje posameznika, melje okolje. Kar želim s tem poudariti, je, da ljudje, ki ostanejo brez službe, ne ostanejo po svoji lastni krivdi, ampak jih je na cesto vrgel sistem, v katerem živimo in v katerem nekateri nesluteno bogatijo, so milijonarji, so milijarderji. Od kod mislite, nastaja ta razlika? Razlika nastaja iz dela. Delo ustvarja vso vrednost, vendar so nekateri taki, da si to vrednost prisvajajo. Vrednost, ki jo nekdo ustvari s svojim delom, naj bo to z rokami ali možgani, se zgolj delno povrne v obliki plače oziroma mezde temu delavcu. Določen del pa se vrne tudi prek tako imenovane posredne mezde, ki ji rečemo mehanizmi socialne države. Nadomestilo za primer brezposelnosti je eden izmed takih mehanizmov. Ne morem sprejeti, da se moramo pri tako nizkih zneskih, ki ljudem ne omogočajo preživetja, pogovarjati o finančnih posledicah, ki naj bi jih dvig nadomestil za brezposelne prinesel državi. Sploh ne sedaj, ko vlada Janeza Janše levo in desno vse možne biznise zaliva z javnimi financami, »no questions asked«. Z javnimi financami zaliva celo kriminalne združbe, spet »no questions asked«. Pri nadomestilih za brezposelnost pa se moramo pogovarjati o tem, kakšne finančne posledice država pri tem nosi. Kakšne življenjske posledica pa nosijo ljudje, ki so zlomljeni od revščine? Mislim, da moramo tudi za kategorijo tistih delavcev migrantov, ki so slovenski delavci pa delajo čez mejo, razmišljati na način socialne pravičnosti. Kar pomeni, da če se nekdo počuti opeharjenega zaradi tega, ker prejema nizko nadomestilo za brezposelnost, se ta problem reši s tem, da vsa nadomestila dvignemo, brez da bi bil zato kdorkoli prikrajšan, brez da bi zato v zakon vpisovali neenako obravnavo enih brezposelnih pa drugih brezposelnih. Ne vidim razloga, zakaj bi posebej pristopali po neki zavarovalniški logiki v sicer solidarnostni sistem nadomestil za brezposelnost zgolj za določeno skupino delavcev, namesto da bi samo solidarnostno osnovo okrepili z logiko, na kateri je sploh osnovana, in dvignili prejemke za vse delavce. V tej polemiki pogrešam še kakšen glas iz koalicije, pogrešam tudi kakšen glas z Vlade. Rad bi slišal, kako v razmerah epidemije covida-19, ko so praktično vse fiskalne omejitve odpravljene, ko je tudi Evropska unija na široko razvezala mošnjiček za poceni kredite in tako naprej, odgovarjajo in kako zagovarjajo svoje glasove, s katerimi bodo zelo verjetno glasovali proti našemu amandmaju, da se dvigne nadomestila za brezposelnost. Rad bi slišal linijo, recimo temu uradno vladno linijo argumentacije. Če ni vladnih predstavnikov oziroma so tam nekje v kotu, bi rad vsaj s strani koalicijskih poslancev slišal, zakaj ne podpreti našega amandmaja, oziroma vsebinsko, zakaj ne dvigniti nadomestil za brezposelnost. Še posebej v epidemiji, ko se cel storitveni sektor sooča s totalnim kolapsom, če že ni v tem totalnem kolapsu, ko se podjetja zapirajo oziroma živijo na javnih infuzijah, zakaj se sploh preigravamo z idejo, da ljudi ne bi primerno zaščitili, če ostanejo brez posla. Če pa kaj, je res vsakemu razumljivo, takole [[pokaže z gesto]] s prstom pokažemo, da niso delavci krivi za to, da izgubijo službe, so pa to ravno te razmere epidemije. Rad bi polemiziral s stališči tistih poslanskih skupin in konec koncev Vlade, ki bodo prispevale danes zelo verjetno glasove proti temu našemu amandmaju. Rad bi slišal, kakšna je njihova razlaga in njihova logika. Za zaključek te svoje intervencije naj izpostavim še nekaj, kjer sem ravno tako ostal brez odgovora, v povezavi z nadomestili za brezposelnost in paketi PKP. Tam notri je bilo sicer vpisano neko malo ekstra nadomestilo za brezposelnost za tiste delavce, ki izgubijo delo v epidemiji, ampak je bilo postavljeno na 513 evrov. Številka je izgledala, kot da je izbrana popolnoma arbitrarno, postavljena je bila nižje od siceršnjih nadomestil oziroma nižje od ravni 530 evrov, pa mi noben minister ni znal povedati zakaj, nobeden ni znal utemeljiti, kako bi bilo to pošteno. V Levici smo predlagali amandma, mislim, da niti ne enkrat, da smo ga dali dvakrat, pa niti ga nismo podpisali sami, ne bom zdaj dal roke v ogenj, ampak ga je podprla še kakšna druga opozicijska poslanska skupina, pa bob ob steno. Kar se mi zdi, da je samo še en razlog oziroma še bolj podčrtuje nujnost, da če že imamo na mizi ne interventno zakonodajo, ampak regularno zakonodajo in jo spreminjamo, zakaj ne bi tam notri rešili in zagotovili dostojnih nadomestil za vse delavce, ki ostanejo brez zaposlitve.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Koražija. Izvolite.
Spoštovana, še enkrat hvala za besedo. Moram priznati, da tega v tem državnem zboru res ne razumem. Ko govorimo o brezposelnosti oziroma o nadomestilih za brezposelnost, ko govorimo o pravicah delavcev, ko govorimo o dostojnem plačilu delavcev, je konstantno blok z desne strani oziroma s koalicijske strani. Ne vem, saj če niste pripravljeni razpravljati, pač ne boste razpravljali, ampak dejansko imate tudi vi ogromno volivcev oziroma večji del volivcev, ki so navadni delavci oziroma ki tudi delajo za minimalne dohodke in prihodke, in bi pričakoval od vas, da se boste zavzeli za te najbolj ranljive skupine, sploh tistih delavcev, ki so na minimalni plači in katerih zgodbe dnevno poslušamo tudi na terenu. Upam, da jih tudi vi slišite. Drugi jih slišimo, vi jih očitno ne želite slišati, kakorkoli. Želel bi si več razprav na to temo, ko govorimo o delavcih in o delavstvu samem. Na splošno. Ker je gospa v stališču prej razlagala glede stranke ReSET, če sem prav razumel, se bom navezal na stališče poslanske skupine. Pričakoval bi, da bo tudi ona zastopala kakšne njihove zadeve oziroma povedala še kaj njim v bran, glede na to, da je v stališču stopila na stran skupine delovnih migrantov. Oziroma vsaj za poslansko skupino pričakujem, da bo povedala kakšno dotično mnenje. Ker očitno je, da ste bili v določenem kontaktu oziroma neki navezi, da ste si tudi izmenjali določena mnenja oziroma izkušnje, da ste lahko to v stališču navajali. Zdaj se bom obrnil še na to stran [[pokaže z gesto]] . Prej je tudi Mojca zelo dobro povedala pa bi si želel, da bi ta naš amandma podprla. Ker vem, da bi ga, če ne bi bilo nekih drugih zadev, ki so. V glavnem, še enkrat premislite, amandma ni slabo zasnovan. Dajte ga podpreti, ker bomo rešili kar nekaj stvari z enim amandmajem, kar veliko kriz, kar veliko osebnih, življenjskih stisk na ta račun. In, Mojca, ti jih zelo veliko poznaš tudi s prejšnjega delovnega mesta. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil gospod Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani predsednik Sindikata delavcev migrantov gospod Mario Fekonja, kolegice in kolegi! Nisem se prijavil zato, ker sem bil izzivan s strani Levice, ampak sem to razpravo načrtoval in do tega trenutka poslušal. Seveda se strinjam s predlagatelji, da je zelo težko preživeti, kot sami navajajo, s 412 evri. Če že, potem bi morali tukaj, če bi resno in iskreno mislili, najbrž, po mojem, ampak to je vaša svoboda, spoštovati prag tveganja revščine. Podatki za leto 2019 so znani in so 8 tisoč 440 evrov na letni ravni oziroma 703 evre na mesečni ravni. Da takoj povem naše stališče, zakaj amandmaja ne bom podprl. Pričakoval bi, da bi ta amandma podpisal celotni levi blok opozicije, in pričakoval bi nekoliko bolj spoštljiv odnos predlagateljev do delavcev migrantov. Pravite, da se mi z njimi ne srečujemo in tako naprej. Od leta 2004, ko sem bil prvič izvoljen, sem skupaj z delavci migranti. Moje prvo srečanje, neke vrste ognjeni krst je bil v Apačah v športni dvorani, takrat je bila še tako imenovana Civilna iniciativa Apače, tam sva bila skupaj z direktorjem takratnega Dursa gospodom Simičem, bilo je okoli 700 ljudi. 700. Na tedenski ravni, ko sem v poslanski pisarni, se srečujem s problematiko teh delavcev, to so naši ljudje, naši državljani in hvala bogu, da še ostajajo tukaj, naši rezidenti. Veliko se jih je že preselilo in se jih bo še več, če ne bo politika tukaj imela bolj spoštljivega odnosa do te problematike. Res pa je, da ni enostavno z zakonom zadev urejati tako, da ne bi diskriminirali drugih skupin ljudi. Verjamem, da je teh 5 tisoč oziroma še več podpisnikov v glavnem iz severovzhodne Slovenije, gotovo tudi iz Koroške. Prihajam iz Pomurske regije, ki je bila v 60., 70., 80. letih prejšnjega stoletja obnovljena ne z maršalovim planom, ampak z denarjem, ki so ga naši očetje in dedje zaslužil v Avstriji, Nemčiji, Švici in tako naprej. Torej, bili so že takrat delavci migranti, za časa neke prejšnje, socialistične države. Seveda se mi v mnogočem, predvsem pa v nekem življenjskem standardu ali poslovnem okolju ali plačnem sistemu, če hočete, težko primerjamo s severno sosedo Avstrijo, ki je zdaj tukaj najbolj izpostavljena. Dejstvo je, da se v mnogo primerih želimo tem pogojem približati. Najbrž so delovna mesta atraktivna, zato gredo naši ljudje tja, gredo pa tja tudi zato, ker doma ne dobijo službe. Zelo podrobno poznam situacijo v obmejnih občinah v Avstriji, kjer dobi družina gradbeno parcelo bistveno ceneje kot v Sloveniji. Veliko dijakov, tudi osnovnošolcev, da ne govorim o študentih, študira v Avstriji, se uči v Avstriji v vajeniškem sistemu in že imajo tam na nek način zagotovljeno službo. Imate dnevno organizirane avtobuse, ko so šole odprte. Res je, večina delavcev migrantov prihaja iz Pomurja, seveda tudi iz Koroške, da ostalih zadev ne bom komentiral in podrobneje prikazoval, ker mi tega čas ne dopušča. Najbrž mi je dovoljeno, da rečem, da to zadevo poznam, ne pomeni pa to, da pravim, da pa nekdo iz Ljubljane, iz Osrednjeslovenske regije ne more diskutirati o tej problematiki, bog ne daj. V Pomurski regiji, gospe in gospodje, je leta 2019 živelo 5 % prebivalcev Slovenije, 13 let nazaj 6 %, kar pomeni, da se je v 13 letih iz Pomurja izselilo več kot 20 tisoč ljudi. O tem govorim. To bi morala ta slovenska politika videti, vendar žal v glavnem ni bilo političnega posluha ali pa bolje rečeno politične večine, da bi zadeve reševali tukaj, v tej instituciji. Verjetno je prišel z Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti kakšen dopis, vsi pa veste, javno je objavljeno, da je minister Janez Cigler Kralj, ki je dal pozitivno mnenje za ta zakon v imenu Vlade v karanteni – Vlada da mnenje, se razume, ampak on je moral prvi kot poklicani minister za delo to mnenje pripraviti, ki ga je Vlada sprejela in je pozitivno – da je pozitivna državna sekretarka, da je v karanteni državni sekretar, in zato ni predstavnikov Vlade tukaj. Pa nisem jaz odvetnik Vlade, najbrž je pa kakšno opravičilo prišlo. Ta regija, Pomurje namreč, je leta 2019 izstopala tudi po najnižjem naravnem prirastu, –4,7 na tisoč prebivalcev, in po najmanjšem deležu tujih državljanov med prebivalci, 2,1 %. Samo v tej regiji je bil v letu 2019 negativen tudi skupni prirast, to je seštevek naravnega in selitvenega prirasta, –0,5 na tisoč prebivalcev. Starostna sestava prebivalstva je bila v tej regiji najmanj ugodna, saj je bil delež mladih prebivalcev od 0 do 14 let tukaj najnižji, 13,2 %. Povprečna starost prebivalcev je bila tukaj na ravni regij najvišja. In tako dalje in tako dalje. Da ne govorim o BDP na glavo prebivalca in tako dalje. Če ne bo politika prikazala v okviru ustavnih možnosti, v okviru evropskega pravnega reda, kjer imamo, ja, vsi vemo, enotni trg, torej tudi enotni trg dela – ampak seveda bodo tu ostale nacionalne zakonodaje tiste, ki bodo določale plačno politiko, konkurenčnost poslovnega okolja in tako naprej. Ja, imamo Pogodbo o delovanju Evropske unije, na katero se tudi predlagatelji sklicujejo, in tako naprej. 30-krat višji je prispevek za brezposelnost v Avstriji kot pri nas. To smo že tudi slišali in ne bom ponavljal nekih drugih številk. Kolegica Tadeja je že izrazila podporo temu zakonu in tudi amandmaju koalicije k 2. členu, ki je bolj ali manj redakcijske narave, ni vsebinski. Vesel sem – in s tem zaključujem – da je danes tukaj večina poslanskih skupin izrazila neko naklonjenost temu zakonu. Sprejemamo ga v dobri veri, da tem ljudem na nek način morda popravimo prejšnje krivice, čeprav zakon ne bo veljal za nazaj, in da dejansko tudi pokažemo, poglejte ta državni zbor, tukaj so poslanke in poslanci, ki so predstavniki tudi delavcev migrantov. Seveda je tu v finančnem smislu še veliko bistveno težjih vprašanj, ki jih danes ne rešujemo, prej ali slej pa bodo prišla tudi na naše mize. Zaključujem torej s podporo zgolj amandmaju k 2. členu, ki smo ga podpisali skupaj s Slovensko demokratsko stranko, in najavljam enotno podporo Poslanske skupine Nova Slovenija temu zakonu in sem zadovoljen, da smo skupaj naredili en majhen korak. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je najprej prijavil gospod Kordiš, za njim dobi besedo še gospod Koražija. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Delavcem, ki ostanejo brez zaposlitve, se to zgodi izven njihove krivde. Vsi brezposelni v Sloveniji ne glede na to, ali so prej delali v tujini kot delavci migranti ali so delali tukaj, koristijo slovensko socialno državo, plačujejo slovenske davke in zanje veljajo slovenski standardi. To je pač nekaj, kar je treba upoštevati, in regula, po kateri je treba iti. Problem ni tak, da bi ga reševali na način deviacije od te regule, ampak v tem, da so slovenski standardi za vse prenizki. Tudi delavci migranti, ki delajo v Avstriji ali pa še v kakšni drugi državi, niso deležni nepravične obravnave zato, ker bi tam vplačevali višje prispevke oziroma ker bi tam delali po avstrijski zakonodaji. Nepravične obravnave so deležni iz istih razlogov kot vsi ostali brezposelni v državi, to je, da so nadomestila za brezposelnost prenizka. Tako je potrebno uokviriti ta problem in ga iz tega okvira nato tudi reševati. Da dosežemo ta cilj, smo v Levici dali amandma, ki nadomestilo za brezposelnost za vse, za vse delavce ne glede na to, kje delajo, dviguje na najmanj 613 evrov in najvišjo mejo dviguje na raven minimalne plače. Želim si več angažmaja s strani vladnih predstavnikov pa s strani koalicijskih predstavnikov, naj razložijo, zakaj bi glasovali proti temu amandmaju, ker ljudje tudi v epidemiji brez lastne krivde izgubljajo delo, obsojeni so na nizka nadomestila za brezposelnost, pa odgovora nikakor ne dobim. No, predstavnik Nove Slovenije je nekaj zjecljal, da niso vse opozicijske skupine tega amandmaja podpisale, in to naj bi bil nekakšen argument, zakaj naj brezposelni v tej državi še naprej životarijo s 400 in nekaj evri. Oprostite, jaz tega politikantskega argumenta ne kupim. Tu so ljudje, delali so, plačevali so svoje socialne prispevke, izgubijo šiht brez lastne krivde, bam, revščina, beda, ne zmorejo preživeti. Še en argument, ki bi ga rad v zaključku povzel in izpostavil, je naslednji, mogoče je mičkeno širši. Ljudje se izšolajo v Republiki Sloveniji, nato pa so primorani iskati delo čez mejo, prisiljeni so ga iskati v tujini in v tujini so cenjeni in so dobro plačani. Pa opravljajo isto delo, kot bi ga lahko opravljali tudi v Republiki Sloveniji, ampak jim delodajalci tukaj niso pripravljeni dovolj dobro plačati. Takoj ko pridejo čez mejo, se jim njihov plačni standard in standard dela nemudoma dvigne. Če želimo iskati korenine problema, je to debata, ki jo moramo voditi. Zakaj slovenski delodajalci izplačujejo za enako delo nižje plače, kot jih izplačujejo avstrijski? Pa je lahko popolnoma identična proizvodna linija, ampak bodo plače v Sloveniji nižje. Tudi argument o višjih prispevkih je nekako treba misliti v tem kontekstu. Zagovorniki iz koalicije pravijo, ja, saj v Avstriji ti delavci plačujejo višje prispevke za brezposelnost, delavci migranti torej, zato morajo uživati tudi višje nadomestilo za brezposelnost, izven standardov, kot veljajo za vse ostale, ko ostanejo brez dela in ko ostanejo v Sloveniji. To govorijo eni in isti politični predstavniki, ki bi sicer najrajši porezali vse možne prispevke in vse možne davke na plače. Samo če smo za to, da dvignemo prispevke iz naslova močnejše socialne države, sem se jaz o tem čisto pripravljen pogovarjati. Še posebej, če so ti prispevki progresivni, se pravi, jaz kot poslanec jih plačam veliko več, po veliko višji stopnji, kot jih plača nekdo, ki dela za minimalno plačo. To je neka logika, pod katero se sam zagotovo podpišem.
Hvala lepa. Gospod Koražija, imate besedo, izvolite.
Hvala. Rad bi odgovoril gospodu Horvatu, ker očitno me ni čisto razumel. Prej sem rekel, da ste v stališču govorili ravno o tem, da ste očitno bili v kontaktu s skupino ReSET, ki je predstavljala takrat delovne migrante, kolikor vem. Tako da nisem rekel, da niste bili, tako kot ste prej trdili. Se pravi, vem, da ste bili. Zelo dobro poznam te razmere, ki se dogajajo v severovzhodnem delu Slovenije, ker poznam ogromno ljudi, ki delajo preko meje, da ne bomo govorili samo o Avstriji. Večidel je primoranih, da delajo preko meje, nekaj se jih pa tudi zavestno odloči. Še enkrat se bom vrnil na naš amandma. Naš amandma rešuje ravno to, da bi potem imeli tudi delovni migranti urejen ta najvišji znesek, do katerega bi bili upravičeni, pa se kot že rečeno spet vrtimo v krogu in si izmišljujemo raznorazne izgovore, takšne in drugačne. Če hočemo pomagati tistim najšibkejšim v naši družbi, to pa brezposelni sigurno so, eni izmed, potem je pač treba takšne amandmaje podpreti in ne vedno iskati izgovorov, zakaj jih ne bi podprli oziroma zakaj smo proti oziroma zakaj smo vzdržani oziroma kar nekaj. Še enkrat torej odgovarjam na tisto prej. Pa kolikor vem, ste predstavniki delovnih migrantov, če sem prav seznanjen, že v prejšnji vladi imeli kar precej srečanj s prejšnjo vlado glede teh zadev, pa se stvari niso najbolj uredile, kot bi se morale. Če prav razumem oziroma če sem prav razumel? Ali ne? Ja. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo besedo za razpravo pri tem amandmaju. Gospod predlagatelj, izvolite.
Hvala za besedo. Ker imamo še nekaj časa, bi ga seveda izkoristil pa bi porabil nekaj besed okrog odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2013 in 14. člena Ustave o enakosti pred zakonom. Vemo, da smo imeli čezmejni delavci do leta 2013 posebno davčno olajšavo, ki jo je Ustavno sodišče s takratno odločbo ukinilo. Ustavno sodišče je sprejelo takšno odločitev ne zato, ker bi tehtalo med argumenti zagovornikov in nasprotnikov posebne olajšave, ampak zato, ker zagovornikov, ki bi navedli stvarne in razumne razloge za drugačen položaj čezmejnih delavcev, takrat ni bilo. Državni zbor takrat na zahtevo Ustavnega sodišča ni odgovoril, takratna vlada pa v primeru ni izkazala razumnih oziroma stvarnih razlogov za uvedbo v bistvu pozitivne diskriminacije. Enostavno povedano, ni navedla razlogov, zakaj je to posebno davčno olajšavo sprejela. Kar se tiče nadomestila za brezposelnost, obravnave tega, izplačevanja, obračunavanja – zelo podobno je s pokojninami. Delavec namreč v pokojninski sistem v tujini vplačuje po njihovi zakonodaji in tudi izplačuje se to pokojnino po zakonodaji tiste države in ne po zakonodaji slovenske države. Ta zadeva je dokaj primerljiva z nadomestili za brezposelnost. Če se vrnem še na tisto odločbo Ustavnega sodišča. Mi žal verjamemo, da je bilo rušenje takratne posebne davčne olajšave politični konstrukt. Sama odločitev Ustavnega sodišča ni temeljila na nobenih dejstvih. Vemo tudi, da takrat Ustavno sodišče o tisti zadevi niti ne bi smelo odločati, moralo bi jo zavreči. To je tudi pisalo takrat v ločenem mnenju ustavne sodnice. Zadevo je namreč dopustno obravnavati le, če bi bil predlagatelj ustavne presoje po presoji deležen ugodnejšega položaja. No, v tem primeru se to ni zgodilo. Zadeva predlagatelja, predlagateljice – ker je bila oseba anonimna – je ostala na enakem, kot je bila pred to ustavno presojo. Okej.
Hvala lepa. Ker ni več želje po razpravi, zaključujem razpravo o tem amandmaju. V razpravo dajem 2. člen ter amandma poslanskih skupin SDS in NSi. Želi kdo besedo? Vidim, da ne, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 3. marca, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVRŠBI IN ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona zato dajem besedo predstavnici Vlade ministrici mag. Lilijani Kozlovič. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani poslanci in poslanke! Zakon o izvršbi in zavarovanju je zakon, ki je primarno namenjen upniku, zato da prisilno doseže uveljavitev dolžnikove obveznosti. Pri pripravi novele, ki je pred vami, pa smo izhajali iz dejstva, da tega ne more storiti za vsako ceno in na kakršenkoli način ter da je tudi v izvršbi potrebno zavarovati najranljivejše dolžnike, otroke, potrošnike in druge. Izvršba na dolžnikov dom. Pri tem uresničujemo odločbo Ustavnega sodišča in urejamo položaj dolžnika v primeru deložacije stanovanja ali stanovanjske hiše, ki je njegov dom, tako, da se izvršba lahko odloži za največ šest mesecev, če nadaljevanje izvršbe pomeni večjo škodo za dolžnika, kot bi jo utrpel upnik z odlogom. Zaščita potrošnikov. Ko se izvršba lahko začne na podlagi neposredno izvršljivega notarskega zapisa, potrošnikom zagotavljamo možnost vložitve tožbe na neveljavnost pravnega posla in možnost odloga izvršbe do odločitve sodišča. S tem uresničujemo znano odločbo evropskega sodišča v zadevi frank. Izvzetje živali iz izvršbe in rubeža. S predlogom zakona se iz izvršbe izvzema hišne živali, na primer pse, mačke, sobne ptice, male glodavce in podobno, ki so namenjene za družbo, varstvo in pomoč človeku, saj jih je treba obravnavati drugače kot predmete, ki so v izvršbi lahko predmet rubeža in prisilne prodaje. Izjemno pomembna sprememba se nanaša na odvzem otrok. Odvzem je hud in boleč poseg v otrokovo življenje, ki se sicer ne bi smel nikoli zgoditi. Če pa se že mora, se mora izvesti humano in z največjo mero občutljivosti. Če obstajajo okoliščine, zaradi katerih izvršba v tistem trenutku ne bi bila v otrokovo največjo korist, jo je po novem možno začasno odložiti. Novela prinaša še številne druge zaveze sodiščem in izvršiteljem, kako ravnati, da se izvršba izvede humano in z največjo mero občutljivosti. Pomembna je tudi predvidljivost v postopkih izvršbe. Novela ureja širšo možnost za intervencijo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije za poenotenje in razvoj sodne prakse tudi na izvršilnem področju, in sicer s spremembami ureditve revizije. Prav tako prinaša novela spremembe na področju delovanja izvršiteljev, kjer se uvajajo nove disciplinske kršitve z namenom preprečiti nedovoljene prakse, ki se dogajajo na tem področju. Slednje bo omogočilo Ministrstvu za pravosodje, da v okviru svojih nadzorstvenih nalog preveri spoštovanje temeljnih pravil, ki urejajo samostojnost in neodvisnost izvršiteljev od navodil upnikov, ter da izvršitelji ne opravljajo nalog, ki niso združljive z njihovim poklicem. Nove predlagane hujše disciplinske kršitve pa bodo omogočile, da če se takšne prakse ugotovijo, bodo deležne tudi ustrezne sankcije. Če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji, predlagamo, da se na seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za pravosodje. Za predstavitev poročila odbora zato dajem besedo predsedniku odbora gospodu Blažu Pavlinu. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za pravosodje je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršbi in zavarovanju na svoji 23. seji 10. 2. 2021. Predstavnica predlagatelja ministrica za pravosodje mag. Lilijana Kozlovič je v dopolnilni obrazložitvi členov povedala, da se s predlagano novelo določa ustrezno varstvo dolžnika v zvezi odlogom izvršbe v primerih, ko so podani posebno upravičeni razlogi. Tako se na podlagi odločbe Ustavnega sodišča spreminja ureditev odloga izvršbe v primeru izpraznitve in izročitve stanovanjske nepremičnine, ki je dolžnikov dolg. Na podlagi sodbe Sodišča Evropske unije pa se omogoča učinkovito varstvo pravic potrošnikov. V postopku prisilne izvršitve odločbe o varstvu in vzgoji z odvzemom otroka se določa možnost, da se tudi v postopku omogoči odložitev in prekinitev postopka, kadar obstajajo okoliščine, zaradi katerih takojšnja izvršba ne bi bila v skladu z varstvom koristi otroka. Predlagane spremembe sledijo priporočilom posebne multidisciplinarne delovne skupine, ki je jeseni 2020 pripravila predlog protokola priporočenega ravnanja v primeru izvršitve odločbe o odvzemu otroka z neposredno izročitvijo. Poleg navedenega se s predlagano novelo spreminja ureditev revizije in omogoča dostop do Vrhovnega sodišča tudi dolžniku. Živalim se v izvršbi priznava poseben položaj, pri čemer se hišne živali izvzamejo iz izvršbe. Ureja se tudi delovanje izvršiteljev v izrednih razmerah po zgledu Zakona o sodiščih. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Katarina Kralj je povedala, da so pripombe iz njihovega pisnega pravnega mnenja upoštevane v vloženih amandmajih, glede pripomb k 5. členu pa je bilo podano ustrezno pojasnilo. Državna svetnica Bojana Potočan je predstavila pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki je predlog zakona soglasno podprla. Komisija je pri tem opozorila, da je izvršilni postopek namenjen predvsem upniku, ki ima običajno za seboj dolgotrajen postopek, v katerem je že dokazal pravilnost svojih stališč, seveda pa je prav, da se upoštevajo tudi socialne razmere na strani dolžnika. Komisija je izpostavila specifičnost izvršb v primeru družinskih razmerij, kjer je nujna velika občutljivost pri ravnanju vseh deležnikov, največja skrb pa mora biti namenjena varstvu otroka. Komisija je podprla tudi izvzetje domačih živali iz postopkov izvršbe. Predstavnica Vrhovnega sodišča Tina Brecelj je povedala, da Vrhovno sodišče predlagane spremembe podpira, predvsem določitev možnosti revizije tudi dolžniku, uskladitev izvršb v družinskih razmerjih skladno s priporočili posebne delovne skupine ter ureditev delovanja izvršiteljev v izrednih razmerah. V razpravi so poslanci predlagani zakon podprli. Pri tem so pozdravili predvsem spremembe na področju izvršbe nad otroki, ki v ospredje postavljajo korist otroka ter sledijo priporočilom posebne delovne skupine in protokolu ravnanja v teh postopkih. Pozdravili so tudi spremembe ureditve izvršbe na nepremičnino, ki je dolžnikov dolg, ter izvzem hišnih živali iz izvršbe, saj ta negativno vpliva tako na žival kot tudi na njenega lastnika. Poslanec Željko Cigler je pri tem podal predlog, da se v postopku izvršbe dolžniku omogoči pridobitev brezplačne pravne pomoči. Poslanka mag. Meira Hot pa je predlagatelja pozvala, naj v skladu z nemškim zgledom hišne živali izvzame tudi iz zastavne pravice. Opozorila je še na napačno sklicevanje v 75. členu ter odboru predlagala, naj s sprejetjem svojega amandmaja sledi predlogom Zbornice izvršiteljev Slovenije. Ker navedena vsebina ni predmet obravnavane novele, tak amandma ni dopusten in se o njem ni glasovalo. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SDS, SMC in NSi ter vse člene predloga zakona. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred seboj imamo zakon, ki je naklonjen predvsem dolžnikom. Sama vsebina zakona v izvršilnem postopku veliko bolj ščiti dolžnike kot upnike. Pri tem je treba spomniti tudi na ustavno odločbo v zvezi z zasebno lastnino, ki še posebej poudarja njeno socialno funkcijo. Tovrstni vidik je prevečkrat spregledan, trpijo pa predvsem mali ljudje, saj je lastnina v izvoru sredstvo kapitala. Prav tako se v zakonu še posebej poudarja varstvo človekovega dostojanstva. Glede na načelo pravne in socialne države je prav, da se sprejemajo zakoni, ki so v veliki meri naravnani socialno. Vodilo k spremembi zakona je bilo zatečeno stanje na terenu, ki je bilo po našem mnenju nevzdržno, in posamezne odločitve Ustavnega sodišča. Zakon je dober in prinaša ustrezen korektiv v naš pravni red, predvsem glede na razvoj prava, kljub temu pa imamo določene pomisleke v zvezi z določenimi predlaganimi spremembami. Za spornega ocenjujemo 1. člen, ki posega v obstoječi 10. člen zakona. Gre za temeljne določbe zakona, ki se po našem prepričanju ne bi smele spreminjati, saj to krni pravno varnost. V trenutku, ko se poseže v temeljne določbe zakona, se s tem zamaje celotna konstrukcija samega zakona oziroma pravnega področja. Glede na predlagano spremembo menimo, da ni tehtna, saj prav sedaj poteka pred Ustavnim sodiščem postopek za oceno ustavnosti prav tega člena. Dokler so odprta pravna vprašanja, o katerih odloča Ustavno sodišče, se zakon v zvezi s temi pravnimi vprašanji ne bi smel spreminjati oziroma dopolnjevati. Kljub temu da je bilo stališče Vlade, da neustavnosti ni, sedaj predlaga spremembo, ki gre prav v smer odprave zatrjevane neustavnosti zakona. Prav tako smo zadržani do predlaganega 6. člena, saj menimo, da hišne živali ne bi smele biti izvzete iz izvršbe oziroma je predlagana definicija preohlapna. Predlagana rešitev pomeni odklon od ureditve v sosednjih državah. Velikokrat so ljudje imetniki zelo eksotičnih živalskih vrst, ki so precej dragocene, in ne vidimo težave, zakaj upnik ne bi mogel v izvršbi poseči na tak predmet. Predvsem je treba v zakonu o izvršbi in zavarovanju iskati pravično ravnovesje med interesi upnika in dolžnika. Tokrat se je zaradi družbenega položaja tehtnica zelo pomaknila na stran dolžnika. Glede na program Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ocenjujemo, da je prav, da se dolžnikom v izvršbi ponudi bolj močno pravno varstvo. Posebej poudarjamo način izvedbe pravice do odloga izvršbe v zadevah o varstvu in vzgoji ter o osebnih stikih, ki bo po novem možna v trenutku opravljane izvršbe. Gre izključno za varovanje koristi otroka, ki je bilo v preteklosti, kot vemo iz medijev, zaradi toge pravne ureditve zanemarljivo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa. Spoštovana ministrica z ekipo, spoštovani kolegi poslanci! Vlada Republike Slovenije je konec decembra 2020 potrdila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršbi in zavarovanju, tako imenovano novelo ZIZ-M, člani parlamentarnega Odbora za pravosodje pa smo na seji 10. februarja 2021 soglasno podprli predmetni predlog novele Zakona o izvršbi in zavarovanju. Če bi zakonsko materijo novele strnili v en stavek, bi lahko rekli, da predlagane spremembe v izvršilnem postopku varujejo najšibkejše in najranljivejše posameznike, po drugi strani pa omogočajo dovolj vzvodov za učinkovito izvršbo. Pomembne spremembe, ki jih prinaša ZIZ-M, segajo na področje varstva potrošnikov, urejajo se tako imenovane socialne izvršbe na nepremičnine, ki so hkrati tudi dolžnikov dom, dolg pa je relativno nizek in je tako njegovo poplačilo s strani dolžnika realno oziroma obvladljivo. Novela prav tako izloča hišne živali iz izvršbe, ureja pa še en zelo občutljiv moment izvršilnega postopka, in sicer področje družinske izvršbe. Na področju varstva potrošnikov je v zadnjih letih prišlo do več pomembnih odločitev Sodišča Evropske unije. Ključna je ugotovitev Sodišča Evropske unije, da morajo v primerih, ko se izvršba lahko začne že na podlagi neposredno izvršljivega notarskega zapisa in ne na podlagi sodne odločbe, države članice potrošnikom zagotoviti ustrezneje učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nedovoljenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki. To pomeni, da se izvršba ne sme nadaljevati v primerih, ko potrošnik uveljavlja neveljavnost notarskega zapisa. Morebitno nadaljevanje izvršbe pa je mogoče šele po odločitvi sodišča glede tega vprašanja. Ena od rešitev uresničuje lansko ustavno odločbo, ki nalaga, da se v primeru izvršbe na stanovanjske nepremičnine, ki so dolžnikov dom, sodniku omogoči, da se v konkretnih primerih najde pravično ravnovesje med interesi upnika in dolžnika. Tako se zakonsko podaljšuje trajanje odloga zasega nepremičnine in se s tem omogoča, da potrošniki, ki se znajdejo v stiski, ne izgubijo strehe nad glavo oziroma svojega doma. Novela tudi natančneje dopolnjuje pravila, ki urejajo izvršbo z neposrednim odvzemom otroka. V okviru strokovnega usklajevanja sta pri pripravi rešitev sodelovala tako Varuh človekovih pravic, Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti kakor tudi multidisciplinarna strokovna skupina, ki je oblikovala tudi priporočljiv protokol ravnanja v takšnih situacijah. Rezultat v praksi bo hitrejši in za otroka čim manj stresen postopek, kar seveda cilja na čim večjo korist otroka. Odvzem otroka bo po predmetni noveli izveden strokovno iz z vso skrbnostjo. Ko družinsko sodišče enkrat odloči, komu bosta zaupana vzgoja in varstvo otrok, se mora ta odločitev čim prej izvršiti. Še posebej je nujna takojšnja izvršba v primerih nujnih ukrepov, ki so namenjeni zaščiti otroka, ki je ogrožen. Hišne živali bodo po novem izvzete iz izvršbe. Ta sprememba je povezana z nedavno spremembo Stvarnopravnega zakonika in definicijo živali. Živali se po SPZ ne obravnava več kot stvari, ampak kot čuteča živa bitja. Gre seveda za posebno čustveno vrednost imetnika do živali, ki korenini iz njegove čustvene navezanosti na žival. Tako psi, mačke, ptice, mali glodavci, če želite, po novem več ne bodo predmet izvršbe in prisilne prodaje. Z dopolnitvijo oziroma določitvijo disciplinskih kršitev glede dela izvršiteljev pa se tudi zaostruje njihova disciplinska odgovornost, seveda z namenom preprečitve in sankcioniranja nekaterih nedopustnih praks. Vse to s ciljem, da izvršitelj opravlja izvršilna dejanja zakonito, samostojno in učinkovito v skladu z njihovim krovnim zakonom. Na predlog dolžnika bo po novem mogoča tudi revizija, intervencija Vrhovnega sodišča Republike Slovenije tudi na področju izvršb. S tem se bo zagotovila enotna sodna praksa tudi na tem področju. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo novelo Zakona o izvršbi in zavarovanju, novelo ZIZ-M, seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Tina Heferle. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo in za menjavo. V Poslanski skupini LMŠ vedno pozdravljamo zakonske spremembe, ki prinašajo boljšo družbeno ureditev, in tako je tudi pri tokratni noveli Zakona o izvršbi in zavarovanju. Na Odboru za pravosodje smo predlog podprli med drugim tudi zato, ker zagovarjamo stališče, da je potrebno ustavne odločbe spoštovati. Ta novela uresničuje eno izmed ustavnih odločb v zvezi z izvršbo stanovanjske nepremičnine. Po besedah ministrice po novem ne bo več prihajalo do absurdnih situacij, ko je bila lahko nekomu za dolg v vrednosti nekaj 10 evrov zasežena njegova nepremičnina. Upamo, da bodo predmetne določbe zakona tudi v praksi razumljene in uporabljane v tem duhu. Veseli nas tudi, da smo dosegli soglasje za spremembe na področju izvršbe nad otroki. Tu iz izkušenj iz svojega prejšnjega poklica lahko povem, da je v praksi prihajalo do zelo nehvaležnih in škodljivih postopanj uradnih organov oziroma izvršiteljev, ki so v največji meri prizadela prav mladoletne otroke. Tudi tu upamo, da bodo spremembe, ki jih danes uvajamo, v praksi resnično doprinesle k temu, da bodo postopki odvzema otrok v največji možni meri zasledovali otrokove koristi. In ne nazadnje, dejstvo, da smo kot družba napredovali do te mere, da smo iz izvršbe izvzeli hišne domače živali, kaže na to, da smo novo ureditev, kjer živali niso več stvari, pač pa so čuteča bitja, že začeli spoštovati. Imetniki hišnih živali si težko predstavljamo, da bi bil predmet rubeža in prisilne prodaje prav naš pravzaprav družinski član, zato nas veseli tudi ta sprememba. Glede na to, da predlagana novela ni prejela nobenih pripomb s strani stroke, podpirajo jo namreč tudi na Vrhovnem sodišču, in glede na to, da so bile upoštevane pripombe Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, bomo v Poslanski skupini LMŠ danes predlog novele podprli. Želimo pa si, da bi Vlada tudi v prihodnje pri snovanju zakonskih predlogov ali novel premogla toliko modrosti in poguma, da bi prisluhnila stroki in opozorilom Zakonodajno-pravne službe, kajti kot lahko vidimo danes, na tak način vendarle lahko nastanejo dobra zakonska besedila, ki v Državnem zboru dobijo širšo podporo, kot pa je delitev na koalicijo in opozicijo. Včasih ni dovolj, da smo oziroma da ste odgovorni, strokovni in konstruktivni zgolj na neki formalni ravni, včasih formalna izpolnitev nekih kriterijev ni dovolj, da lahko rečemo, da smo zares naredili vse, kar je v naši moči, včasih je pač potrebno od forme preiti v dejansko stanje oziroma je potrebno dokazati z dejanskimi predlogi. To se počne danes s to novelo, želela pa bi si, da bi se na Ministrstvu za pravosodje tako počelo še kje drugje. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona odpravlja določene krivice, ki so bile v praksi zaznane v postopkih izvršbe in jih je bilo nujno popraviti zaradi uravnovešenja položaja strank v postopkih ter tehtanja položaja posebno ranljivih skupin. Velik korak naprej k pravičnosti so tako določbe, ki se nanašajo na varstvo dolžnika pri izvršbi na njegove nepremičnine, ki so njegov dom. Kajti nepravično in tudi nečloveško je nekoga vreči iz njegovega doma, ko je ta hudo bolan in bi se mu zaradi deložacije lahko njegovo zdravstveno stanje še poslabšalo. Deložacije se ne sme izvesti za vsako ceno. Tako se uresničuje tudi odločba Ustavnega sodišča s tem, da se podaljšuje trajanje odloga izvršbe s treh na šest mesecev, odlog pa se lahko dovoli večkrat, ne samo enkrat. Na podlagi odločitev Sodišča Evropske unije se ustrezneje varuje tudi položaj potrošnikov, ko gre za izvršbo na podlagi notarskega zapisa. Razširja se tudi dostop do revizije za dolžnika. Posebej pomembne so določbe, ki se nanašajo na otroke. V lanskem letu smo bili namreč prek socialnih omrežij priča nevzdržni tako imenovani izvršbi izvrševanja stikov oziroma celo odvzema otrok. Trajala je več ur in vsaj po mojem mnenju nikakor ni bila v korist otrok in bi najmanj, kar je, v dani situaciji morali tehtati prav vse okoliščine, ne zgolj črke na papirju in ne zgolj prava. Dejstvo je, da gre pri izvršbi stikov za izjemno travmatične dogodke, ki puščajo velike posledice na otrocih in na njihovem razvoju, in da je škodne posledice, ki nastanejo v takih postopkih, zelo težko oziroma morda celo nemogoče kasneje odpraviti. V teh postopkih bi edino merilo morala biti otrokova korist. Menimo, da bi lahko tudi pristojni organi kljub togi pravni ureditvi izkazali malce več razumevanja pa malce več senzibilnosti, ko opravljajo družinske zadeve. Nujno je torej, da so postopki, ki se nanašajo na otroke, kar se le da prilagojeni, da so prostori, v katerih se opravljajo zaslišanja, prijazni in blizu otrokom in da v postopkih sodelujejo posamezniki, ki so najbolj kompetentni in strokovno usposobljeni, da znajo otrokom pomagati in jih poslušati, razumeti ter jim stati ob strani v izjemno težkih trenutkih. Socialni demokrati smo seveda izjemno zadovoljni, da je ministrstvo sledilo tudi spremembi v Stvarnopravnem zakoniku, da so živali čuteča živa bitja, in v predlogu te novele iz izvršbe izrecno izvzelo tudi hišne živali. Bi si pa želeli, da bi naša država šla tu še korak dlje, tako kot recimo Nemčija in Švica, in bi prepovedala ne samo izvršbe, temveč tudi zastavno pravico na živalih. Hišni ljubljenčki imajo namreč posebno vrednost za skrbnika, ki je ni mogoče ugotavljati zgolj po ekonomskih kategorijah, zato se z njimi ne bi smelo trgovati. Vsak bi se tega moral zavedati že ob nakupu živali. Na Odboru za pravosodje smo Socialni demokrati predlagali tudi amandma, ki je sledil pobudi Zbornice izvršiteljev za bolj enakomerno porazdelitev dela izvršiteljev. Trenutno imamo v Sloveniji namreč 31 izvršiteljev, pri čemer pet izvršiteljev opravi preko 50 % vseh izvršb, kar je seveda nedopustno. Amandma žal ni bil dopusten, ker ta člen sedaj ni bil predmet urejanja, zato pozivamo ministrstvo, da še v tem letu prične tudi s spremembami krajevne pristojnosti izvršiteljev. Prav tako smo na odboru opozorili na redakcijsko napako pri 75. členu, tako da pričakujemo, da se tudi to popravi. Vsekakor bomo Socialni demokrati predlog sprememb Zakona o izvršbi in zavarovanju podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Mojca Žnidarič. Predstavila bo stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! V Poslanski skupini SMC novelo Zakona o izvršbi in zavarovanju podpiramo, pa ne zgolj zato, ker gre za vzoren predlog zakona, ki je bil tako v okviru obravnave na Državnem svetu kot tudi na matičnem delovnem telesu Državnega zbora podprt soglasno. O noveli je bilo opravljeno širše javno posvetovanje. V predlog zakona so vključena priporočila posebne multidisciplinarne skupine na področju izvršbe nad otroki. Ministrstvo za pravosodje je hkrati sledilo pričakovanjem zakonodajalca v zvezi z opredelitvijo živali kot čutečih bitij tudi pri prepovedi njihove izvršbe kot hišnih ljubljenčkov. Ključni za soglasno podporo pa so temeljni cilji in nameni, ki jim sledi. To je, da prinaša večjo zaščito ranljivejših družbenih skupin, kot so otroci, pa tudi posameznikov, ki so se znašli v socialni stiski in jim grozi izguba doma, ter živali kot čutečih bitij in še bi lahko naštevali. Če se osredotočimo zgolj na nekaj ključnih rešitev. V luči odločitve Sodišča EU, ki se nanaša na direktivo o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah, novela zakona na novo ureja in izboljšuje pravni položaj potrošnikov v izvršilnem postopku, nad katerimi se vodi izvršba na podlagi neposredno izvršljivega notarskega zapisa. Rešitev je oblikovana v smeri, da sodišče zavaruje potrošnike, ki uveljavljajo neveljavnost notarskih zapisov na način, da se izvršbo odloži, vse dokler se vprašanje veljavnosti izvršilnega naslova ne razreši. Glede na naša večkrat izražena stališča smo predlagano rešitev, kljub temu da šibi pomen notarskega zapisa in položaj upnika, podprli, saj je ministrstvo tudi na naš predlog z lekarniško tehtnico opravilo tehtanje med upnikovo pravico in pravico dolžnika ter oblikovalo po naši oceni dobro rešitev, ko je odločilo, da mora, prvič, sodišče postopek s tako tožbo izvesti kot prednostno zadevo brez odlašanja, in drugič, sodišče odložiti izvršbo, razen če iz trditev dolžnika in izvršilnega naslova očitno izhaja, da dolžnik nima izgledov za uspeh. Novela ureja tudi problematiko deložacij posameznikov, ki so se znašli v socialni stiski. Sodišča bodo morala pretehtati posebne okoliščine dolžnika in za določen čas deložacijo tudi odložiti. Poleg tega pa jo nadgrajuje tako, da mora sodišče o socialni stiski in posledicah za dolžnika obvestiti pristojne institucije, ki lahko pomagajo takšno situacijo razrešiti, in tudi pomagati pri poplačilu upnika. Gre za rešitve, ki sledijo primeru rešitev na področju implementacije odmevne sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v primeru Vaskrsić – prodaja hiše zaradi zelo nizkega zneska dolga. Ali kot je rekel bivši minister za pravosodje iz vrst SMC: »Zadeva Vaskrsić se v nobeni obliki v državi, ki se razglaša za socialno, ne sme ponoviti.« Urejajo se tudi pravila izvršbe z neposrednim odvzemom otroka. V Poslanski skupini SMC nas veseli, da se je Ministrstvo za pravosodje pri oblikovanju teh rešitev odločilo za multidisciplinaren pristop, saj so v okviru strokovnega usklajevanja sodelovali tako Varuh človekovih pravic, Ministrstvo za delo in strokovna skupina pri Vrhovnem sodišču. Ker izvršba pomeni hud poseg v otrokovo življenje, jo je po naši oceni treba izvesti z velikimi pripravami, natančno opredeljenimi vlogami, z največjo skrbjo in kar se da največjo koristjo otroka. Glede na zadnje spremembe Stvarnopravnega zakonika in Zakona o zaščiti živali ter definicijo živali kot čutečih bitij se iz izvršbe izvzemajo hišne živali. V Poslanski skupini SMC smo se že takrat zavzemali za omejitev možnosti rubeža domačih živali. Zaradi opravljanje kmetijske dejavnosti je iz izvršbe izvzeta le delovna in plemenska živina, ki je kmetu nujna za kmetijsko dejavnost. S predlagano dopolnitvijo pa se iz izvršbe izvzemajo tudi hišni ljubljenčki oziroma živali, kot so psih, mačke, ptice in druge, ki so namenjene za družbo ali za pomoč in varstvo. Glede na predlagane dobre rešitve bomo novelo zakona, kot že omenjeno, v Poslanski skupini SMC podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil gospod Željko Cigler. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! V mandatu vlade Janeza Janše so redke priložnosti, ko lahko v Levici podpremo izboljšavo zakonodaje. Ne ker ne bi hoteli dobrih rešitev podpreti, ampak zato, ker je dobrih rešitev malo ali pa so celo škodljive, nedemokratične in protidelavske, ampak predlagane spremembe Zakona o izvršbi in zavarovanju gredo v pravo smer, in sicer večje zaščite najranljivejših dolžnikov, ki se znajdejo v tako hudi finančni stiski, da jim grozi, da bodo izgubili streho nad glavo oziroma se bodo znašli na cesti. Deložacije so ena najhujših prikazov socialne slike in situacije v Sloveniji, še posebej, če te rastejo. V prvi vrsti se moramo potruditi, da bi rešili ne le posledice te socialne slike, torej deložacij, ampak predvsem vzroke, ki do tega pripeljejo. Zakon je sicer precej kratek in bi lahko vseboval še dodatne rešitve, ki bi lahko zaščitile socialno ogrožene dolžnike z zagotovitvijo ustrezne brezplačne pravne pomoči vsem, ki se znajdejo v postopku izvršbe, kar je bilo prej omenjeno, ko se je poročalo o delo odbora. Tako pogrešamo še dodatne spremembe v tem zakonu. Očitno pa se je Vlada odločila urediti samo res najnujnejše zadeve, v kar jo sili odločba Ustavnega sodišča, ki je razveljavila del zakona. Stopnja revščine v Sloveniji je visoka, socialne stiske so hude, pomanjkanje neprofitnih stanovanj je veliko, število deložacij je še vedno visoko, vprašanje, kakšno bo, potem ko se bo obdobje covida zaključilo, ko bo veliko ljudi brezposelnih, brez prejemkov in tako naprej. Deložacija je na lestvici stresnih stvari v življenju na drugem mestu, takoj za smrtjo partnerja, in s tem primerom se pravzaprav Vlada ne spopada. Epidemija covid-19 je prinesla dodatne socialne stiske, povišanje števila brezposelnih in s tem naraščanje tudi dolgov do upnikov. Pričakovati je več izvršnih postopkov tako do pravnih kot do fizičnih oseb, a glavni ukrepi za preprečitev izvršilnih postopkov morajo biti določeni v drugi zakonodaji in vladnih ukrepih. Zakon o izvršbi in zavarovanju lahko le zagotovi, da dolžnik ne pristane v še hujši socialni revščini, zato mora biti izvršba na njegov edini dom skrajna, zadnja opcija, ki je možna izključno takrat, ko ne ogroža eksistence dolžnika in njegove družine. Izključno tako, bi lahko rekli, da deložirana družina na dolgi rok postane še hujši socialni problem in da so možnosti po tem dogodku slabe, še posebej, če družina nima sorodnikov in praktično nima dostopa do strehe nad glavo. Vsekakor je pozitivna tudi sprememba, da se iz izvršbe izvzamejo hišne živali, a to še toliko bolj kaže na to, da bi bilo potrebno iz izvršbe izvzeti tudi dom dolžnika, lastnika teh živali. Tako pa bo moral dolžnik skupaj s hišnim ljubljenčkom zapustiti svoj dom. In kar je po svoje ironično, da vsaj dolžnik in hišni ljubljenec ne bosta po deložaciji ločena. A kaže tudi na to ta zadeva, da je vsaka, še tako humanizirana deložacija, še vedno le gola in kruta izguba strehe nad glavo. V Levici kljub vsemu spremembe zakona podpiramo in upamo, da se ga bo čim manj uporabljalo. To bo znamenje, da se je socialna slika v državi izboljšala oziroma se izboljšuje. Ampak prepričani smo, da takšno situacijo v državi lahko pričakujemo šele pod novo vlado. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Blaž Pavlin predstavil stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. Zanesljivo ter učinkovito pravosodje je nujno za zagotavljanje varnosti, nemoten potek poslovnih procesov, varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin, zakonito delovanje javne uprave, hitro urejanje pravnih razmerij med posamezniki in v gospodarstvu, pravno varnost in predvidljivost ter splošno za naše skupno sobivanje. Spoštovanje pravnih pravil družbe je temelj njene varnosti in uspešnosti, za to pa je nujno zagotoviti tudi ustrezno izvrševanje odločitev sodišč. Če nimamo delujočega sistema, ki pravila ter pravice iz predpisov in pogodb v končni fazi prenese tudi v realno življenje, je tudi celoten pravni sistem nepopoln. Ob upoštevanju posebne narave notarskega zapisa kot izvršilnega naslova se omogoča odlog izvršbe na predlog dolžnika ali po uradni dolžnosti v primerih, ko dolžnik potrošnik vloži tožbo na neveljavnost pravnega posla iz neposredno izvršljivega notarskega zapisa. Za nas je ključno, da se ob tem jasno določa, da mora sodišče postopek s tako tožbo izvesti kot prednostno zadevo, brez odlašanja. Prav tako ocenjujemo kot pomembno, da novela določa, da sodišče dolžnika potrošnika na vložitev tožbe napoti samo v primerih, ko ni očitno, da dolžnik nima izgledov za uspeh s tožbo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršbi in zavarovanju prinaša spremembe na področjih, ki zadenejo najranljivejše skupine posameznikov. Izvršilni postopek je primarno namenjen upniku, da doseže prisilno uveljavitev svoje obveznosti; tega cilja pa vendarle ni mogoče doseči za vsako ceno in na kakršenkoli način. S predlogom zakona se zagotavlja ustrezno varstvo dolžnika v primerih, ko so podani posebno upravičeni razlogi za odlog izvršbe. Podaljšuje se trajanje odloga zasega nepremičnine, ki je dolžnikov dom, in odpravlja sedanja ureditev, po kateri se odlog lahko dovoli le enkrat. Pri izvršbah v primeru družinskih razmerij je nujna velika občutljivost pri ravnanju vseh deležnikov, največja skrb pa mora biti namenjena varstvu otroka. Odvzemi otrok morajo biti najbolj skrajni ukrep in le v primerih, ko so vsa druga sredstva odpovedala. S spremembami in dopolnitvami lahko na zakonski ravni prispevamo k temu, da je odvzem otroka izpeljan strokovno, odgovorno in z vso skrbnostjo ter ustreznim delovanjem vseh udeleženih, da je skrbno načrtovan, saj pomeni vsak odvzem otroka hud in boleč poseg v otrokovo življenje, zato ga je treba izvesti z največjo mero občutljivosti. Predlagane spremembe sledijo priporočilom posebne multidisciplinarne delovne skupine, ki je jeseni 2020 na podlagi nove materialnopravne ureditve družinskih razmerij v Družinskem zakoniku in njene procesne izpeljave v novem Zakonu o nepravdnem postopku pripravila predlog protokola priporočenega ravnanja v primeru izvršitve odločbe o odvzemu otroka z neposredno izročitvijo. Iz izvršbe se s spremembo zakona izvzemajo hišne živali. Že po veljavni ureditvi so iz izvršbe izvzeti tudi nekateri predmeti, ki imajo za dolžnika posebno vrednost, na primer redi, medalje, vojne spomenice in druga odličja in priznanja, poročni prstan, osebna pisma, rokopisi in drugi osebni dolžnikovi spisi ter slike oziroma fotografije družinskih članov, zato se nam zdi ustrezno, da se iz izvršbe izvzamejo tudi domače živali. Glede na spremembo Zakona o sodiščih v zvezi z delovanjem sodišč v izrednih razmerah se temu zaradi varstva dolžnika prilagajajo tudi določbe tega zakona, ki ureja delovanje izvršiteljev v teh razmerah. Ker predlog novele Zakona o izvršbi in zavarovanju prinaša večjo zaščito najranljivejših državljank in državljanov Slovenije ter hkrati zasleduje tudi cilj učinkovitosti postopka, bomo poslanci Nove Slovenije predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Gospa Maša Kociper bo predstavila stališče Poslanske skupine SAB.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Kot je bilo že večkrat poudarjeno, Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršbi in zavarovanju prinaša novosti na kar nekaj področjih. Pri tem bodo, vsaj tako pravi predlagatelj, predlagane rešitve pripomogle tudi k bolj učinkovitemu varstvu najranljivejših skupin posameznikov, ki se znajdejo v takšnih postopkih. V Poslanski skupini SAB predvsem pozdravljamo spremembe, ki jih predlog prinaša na področju odvzema otrok oziroma na področju varstva in vzgoje otrok. Takšni postopki so izredno občutljivi in boleči za otroke, pa tudi za ostale vpletene, zato je v prvi vrsti pomemben občutek ter varstvo otrokovih koristi. Na novo bo urejena možnost odloga v postopkih izvršbe odločbe o varstvu in vzgoji otroka, pri čemer se bodo upoštevale okoliščine, ki bi kazale na to, da takojšnja izvršba ne bi bila v skladu z varstvom koristi otroka. Tu gre za zelo kompleksno vprašanje in sprašujem se, kako se bodo te okoliščine presojale v praksi. Ampak ker so spremembe na tem področju pripravljene na podlagi priporočil posebne medinstitucionalne delovne skupine, ki je bila ustanovljena prav za takšne primere in je pripravila poseben protokol, upamo, da bo ta protokol pripomogel k lažjemu in boljšemu opravljanju teh postopkov. Predlog zakona omogoča tudi odlog izvršbe na predlog dolžnika ali po uradni dolžnosti. Šlo naj bi za primere, ko dolžnik vloži tožbo na neveljavnost pravnega posla iz neposredno izvršljivega notarskega zapisa. Namen te rešitve naj bi bilo ustrezno varstvo dolžnika, kadar so podani upravičeni razlogi. V Poslanski skupini SAB se sprašujemo, ali lahko takšna rešitev še dodatno podaljša že tako zelo dolge izvršilne postopke, še posebej zato, ker že sam notarski zapis, še posebej, če je neposredno izvršljiv, zagotavlja neko že zelo visoko stopnjo verjetnosti o tem, da gre za nek veljaven pravni posel. Dejstvo izvršilnega postopka je sicer, da je njegov primarni namen uveljavitev pravice do sodnega varstva upnika in čim hitrejša izvršitev odločbe, seveda pa ne za vsako ceno. Tako bo sodišče lahko izvršbo odložilo v primeru izvršbe na dolžnikov dom, če gre za izterjavo denarne terjatve, ki je očitno nesorazmerna glede na vrednost nepremičnine, ali če bi izvršba bistveno ogrozila položaj in interese dolžnika. Gre za znani primer, ki ga vsi poznamo iz prakse, in rešitev, kot je predlagana, sledi tudi stališču Ustavnega sodišča. S predlogom zakona se iz izvršbe izvzemajo hišne živali, kar v Poslanski skupini SAB absolutno pozdravljamo. Takšna sprememba sledi nedavni opredelitvi živali kot čutečih živih bitij v noveli Stvarnopravnega zakonika, ki smo jo podprli tudi v naši poslanski skupini. Gre za dva velika koraka k priznanju posebnega statusa živali, kar bo pozitivno vplivalo na splošno obravnavanje domačih živali. S takšnimi spremembami bomo dosegli tudi boljše varovanje in dobrobit žival, ne moremo jih namreč enačiti s stvarmi, predvsem kadar gre za hišne ljubljenčke. Med živalmi in lastniki nastane posebna vez in zamenjava lastnika bi tako živali, ne samo lastniku, lahko povzročila trpljenje in negativno vplivala na dobrobit obeh. S predlagano novelo se širi tudi dostop dolžnika do Vrhovnega sodišča. Tako bosta imela tako upnik kot dolžnik bistveno bolj enakopraven položaj tudi pri možnosti dostopa do Vrhovnega sodišča, določba pa bo pozitivno vplivala na razvoj enotne sodne prakse, pravi predlagatelj. V Poslanski skupini SAB se ponovno sprašujemo, ali te dodatne možnosti dolžnika ne bodo še dodatno podaljšale dolžine izvršilnega postopka. Ne glede na vse povedano v Poslanski skupini SAB ocenjujemo, da predlog prinaša številne pozitivne rešitve. Čeprav se zavedamo, da je izvršilni postopek v prvi vrsti namenjen upniku, upamo, da bodo zelo koristne in dobrodošle tudi rešitve, ki se nanašajo na dolžnike, predvsem pa rešitve, ki se nanašajo na varovanje koristi otrok in v dobrobit živali. Predlog zakona bomo zato podprli.
Hvala lepa. Kot zadnji bo gospod Jurij Lep predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi vsem lep dan! Osnovni zakon določa pravila postopka, po katerem sodišča opravljajo prisilno izvršitev terjatev na podlagi izvršenih naslovov in verodostojnih listin. Med drugim zakon s številnimi določbami opredeljuje omejitve in oprostitve oziroma opredeljuje predmete in prejemke, ki niso predmet izvršbe. Takšna določila so naravnana v varovanje slabega finančnega in socialnega stanja dolžnika, torej v varovanje eksistenčnega minimuma dolžnika, v čigar premoženje se z izvršbo posega. Predlog zakona prinaša mnogo dobrih rešitev, o katerih so spregovorili že predlagatelj in moji predhodniki, zato jih na tem mestu ne bom ponovno našteval. Izpostavil pa bom dve področji. Za Poslansko skupino Desus je bistvenega pomena rešitev na področju deložacij. V Državnem zboru smo o tej pereči problematiki že pogosto obširno razpravljali. Deložacije so, žal, vsakdanji problem družbe, posameznikov, ki se znajdejo v hudih socialnih stiskah. Veljavna zakonodaja sicer daje dolžniku precej možnosti, s katerimi lahko odloži in prepreči prodajo nepremičnine, vendar pa imamo na drugi strani upnika, ki je v teh, običajno dolgotrajnih sodnih postopkih, že izkazal svojo pravico do poplačila in katerega osnovna pravica je, da je poplačan. Predlagana varovalka podaljšanja trajanja odloga in opravljanja možnosti dovoliti odlog le takrat, sploh v primeru, ko gre za dolžnikov dom, je po našem mnenju primerna in potrebna. Kaj natančno prinaša ta sprememba? Sodišču se nalaga obveznost pretehtanja, ali bi v nadaljevanju izvršbe ogrozilo položaj in interese upnika, ob tem pa mora dolžnik izkazati, da si bivanjske problematike ni mogel urediti drugače. Torej, izvršbo na dolžnikovem domu bo vendarle mogoče odloženo preprečiti, kadar si dolžnik bivanjske problematike ni mogel urediti drugače. Hkrati pa bo sodišče moralo tehtati tudi upnikov položaj, saj se le-ta nemalokrat ravno zaradi neplačila terjatev do svojega dolžnika znajde v hudi stiski, lahko tudi v eksistenčni stiski. Vendarle je potrebno ob tem dodati še nekaj. V javnosti se pogosto ustvarja vtis, da pri nas deložacije potekajo masovno in brez milosti. A temu ni ravno tako. Podatki, na primer, od leta 2005 do 2015, se pravi za desetletno obdobje, jasno kažejo, da je bilo približno 7 tisoč 300 predlogov za izvršbo, izvršenih pa je bilo manj kot 1,5 odstotka. Seveda je potrebno vsaki deložaciji nameniti posebno pozornost. Deložacije iz lastnega doma je izjemno občutljiva za vse vpletene, zlasti ko gre za izselitev ljudi, ki so v hudi materialni stiski, še posebej, ko se v njej znajdejo brez svoje krivde. Drugi sklop, ki ga izpostavljamo v Poslanski skupini Desus, pa je specifičnost izvršb v primeru družinskih razmerij – odvzemi otrok. Ni dolgo tega, ko smo lahko vsi po medijih spremljali krutost odvzema otrok, pa na tem mestu nikakor ne presojam upravičenost ali neupravičeno tega instituta. Dejstvo pa je, da je bilo ravnanje vpletenih v ta odvzem, milo rečeno, neprimerno. Poslanci naše poslanske skupine opozarjamo, da je v takšnih primerih nujno v prvi vrsti dati prednost skrbi za varstvo otroka. Otrok pogosto ni seznanjen s tem, kaj ga čaka in premnogokrat je le orodje za obračunavanje odraslih. Žal. In žal je tega vse več. Takšni odvzemi, četudi so upravičeni in opravljeni na otroku prijaznejši način, lahko pustijo trajne psihične težave, ki lahko v nadaljevanju vodijo tudi v zdravstvene težave. Zato na tem mestu v naši poslanski skupini pozivamo na skrbnost, strokovnost in sočutnost vseh vpletenih, saj lahko že način njihovega ravnanja pusti globoke in trajne rane v naših malčkih. V stališču Poslanske skupine Desus drugih segmentov sprememb niti nisem omenjal, jih pa podpiramo. Tako kot podpiramo tudi izpostavljena sklopa deložacij in odvzema otrok. V naši poslanski skupini se zavedamo težav in problemov na tem področju. Sam postopek izvršbe je za prizadete osebe nedvomno krut in neizprosen. Samo upamo lahko, da se bo število teh postopkov zmanjševalo. V naši poslanski skupini smatramo predlagane spremembe Zakona o izvršbi in zavarovanju za potrebne, zato bomo predlog novele podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v sredo v okviru glasovanju. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEA REDA, NA DRUGO OBRAVANAVO PREDLOGA ZAKONA O NACIONALNEM DEMOGRAFSKEM SKLADU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada, zato za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Petru Ješovniku, državnemu sekretarju. Izvolite.
Predsedujoča, hvala. Spoštovani poslanci in poslanke! Pred nami je druga obravnava Predloga zakona o nacionalnem demografskem skladu, prva tovrstna obravnava v Državnem zboru, potem ko je bila pravna podlaga za njegov sprejem vzpostavljena že leta 2013 v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Zakonodajni postopek predloga zakona se je začel 6. oktobra 2020. V njem je bila opravljena splošna razprava, v okviru katere je Državni zbor ocenil, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Predstavljen je bil Ekonomsko-socialnemu svetu in obravnavan na petih sestankih nivoja pogajalske skupine. Potekala je tudi javna obravnava v okviru raznih okroglih miz, na katerih so sodelovali priznani strokovnjaki in profesorji. Obravnavan je bil tudi na Komisiji Državnega sveta za nacionalno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, na Komisiji Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance ter na 37. seji Državnega sveta. Obe komisiji sta predlog zakona podprli, prav tako ga je potrdil Državni svet. V okviru javne obravnave predloga zakona so bili upoštevani vsi dobri predlogi, s katerimi se je s sprejetimi amandmaji v drugi obravnavi Odbora za finance še zlasti zagotovilo dodatno pregledno razdelovanje in integritete sklada ter družb, v katerih ima sklad večinski delež ali prevladujoči vpliv. Na predlog Komisije za preprečevanje korupcije in Združenja nadzornikov Slovenije so bile sprejete vsebinske dopolnitve z uvedbo kadrovske komisije sklada, pooblaščenca za skladnost poslovanja in integriteto, nadzor nad premoženjskim stanjem poslovodstev in članov organa vodenja in nadzora ter dolžnosti razkritje in izogibanja nasprotju interesov. Upoštevane so bile tudi pripombe Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Skozi navedeni demokratični proces smo v zadnjih petih mesecih prišli do izboljšanega predloga Zakona o nacionalnem demografskem skladu, katerega osnovna funkcija bo sofinanciranje pokojninske blagajne v delu transfernih prihodkov iz državnega proračuna in torej razbremenitev proračuna, da se lahko nemoteno izvaja ostale socialne, razvojne, investicijske in druge politike države. Bistvo predloga zakona je zagotovitev čim večjega premoženja sklada z lastniško in upravljavsko konsolidacijo kapitalskih naložb države z nekaterimi utemeljenimi izjemami, saj se lahko le na ta način zagotovijo dovolj veliki dodatni in stalni viri za rast premoženja sklada in doseganje čim višjih donosov sklada brez nepotrebnega podvajanja funkcij in stroškov več sedanjih upravljavcev državnega premoženja. S tem se je hkrati vzpostavi enoten, pregleden, varen in bolj učinkovit sistem korporativnega upravljanja družb v državni lasti. Le na ta način se bo lahko zagotovilo čim večje sofinanciranje pokojninske blagajne in to takoj, ne čez petnajst ali dvajset let. Pokojninska blagajna namreč izbere premalo sredstev za pokojnine že danes, trenutno pa je tudi sanje velikega pritiska odpravljanja posledic epidemije covid-19 na državni proračun. Zato je potrebno pravično, uravnoteženo in gospodarno ukrepanje že danes, in sicer na temelju splošne medgeneracijske solidarnosti, v katero bosta vključeni tako mlajša kot tudi starejša populacija državljank in državljanov. Predlog zakona vključuje: prvič, akumulacijo premoženja sklada v višini 40 odstotkov dividend in 60 odstotkov kupnin. Drugič, plačevanje 40 odstotkov dividend in 40 odstotkov morebitnih kupnin v pokojninsko blagajno. Tretjič, zagotavljanje sredstev za sofinanciranje politike za skrb za starejše v višini 10 odstotkov dividend in četrtič, zagotavljanje sredstev za sofinanciranje ukrepov družinske politike v višini 10 odstotkov dividend. Upravljanje naložb sklada bo temeljilo na strategiji upravljanja, ki jo bo na predlog Vlade sprejel Državni zbor. Neodvisnost, strokovnost, preglednost, skrbnost in odgovornost upravljanja naložb sklada bo zagotavljal strokoven in uravnotežen nadzorni svet sklada, katerega člane bosta imenovala Vlada, in sicer 4 člane, ter Državni zbor 7 članov, od tega bo imenoval tudi vsakega enega izmed teh 7 članov na predlog mladih in upokojencev. Predlog zakona vključuje tudi nadzor Računskega sodišča nad skladom in redno poročanje sklada Državnemu zboru. Vlada predlaga Državnemu zboru, da če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji, opravi tretjo obravnavo oziroma preide na glasovanje o zakonu že na tej seji Državnega zbora. Hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 31. seji 10. februarja letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu, ki ga je Državnemu zboru v odločanje posredovala Vlada. Z uvodno razlago je minister za finance predstavil cilje in poglavitne rešitve predloga zakona ter poudaril, da je bila ob prvi obravnavi opravljena splošna razprava, prav tako so bila o predlogu opravljena številna usklajevanja s strokovnimi skupinami. Sklad je predstavil kot temeljno rešitev za stabilnost pokojninske blagajne v prihodnosti in razbremenitev državnega proračuna. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pisno mnenje službe ter pojasnila, da je večina pripomb izhajala iz zahteve po večji jasnosti, določnosti in pravnosistemski skladnosti zakonskega besedila, saj predlog zakona ureja vsebine, ki so urejene tudi z drugimi zakoni. Te pripombe so bile z vloženimi amandmaji poslanskih skupin koalicije v veliki meri tudi upoštevane. Glede amandmajev poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB je služba ugotovila, da predlagajo drugačen, nov koncept upravljanja premoženja države, ki ga je treba celovito, jasno, določno in pravnosistemsko urediti. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki je izrazil podporo predlaganemu zakonu ter se hkrati zavzel za dodatno mesto predstavnika nacionalnih invalidskih organizacij Slovenije v nadzornem svetu sklada. Zavoljo nesprejetja predloga za sklic javne predstavitve mnenj o Predlogu zakona o nacionalnem demografskem skladu so poslanske skupine opozicije, ki so sklic predlagale, sejo obstruirale. Kot glavni razlog so poslanci navedli odsotnost javne obarvane in sprejem zakona brez sodelovanja Ekonomsko-socialnega sveta ter ostalih deležnikov. Izrazili so pričakovanja o konsenzu ter zahtevali, da se predlog zakona označi kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Pri tem so še posebej izpostavili problematičnost koncentracije državnega premoženja v vladnih rokah. V razpravi, ki je sledila, so poslanci večinoma opozorili na dejstvo, da so razpravo o tem zakonu začeli že pred letom dni ob podpisu koalicijske pogodbe in da bi moral biti nacionalni demografski sklad ustanovljen že leta 2015. Pri tem so poudarili, da je bil predlog zakona vložen oktobra lanskega leta, nekatere poslanske skupine pa so javno predstavitev mnenj predlagale šele štiri mesece kasneje. Poslanci so poudarili, da se bo z ustanovitvijo sklada razbremenilo državni proračun, ki sedaj krije primanjkljaj v pokojninski blagajni, ter stabiliziralo pokojninsko blagajno. V razpravi je bilo posebej izpostavljenih 5 ključnih točk, kjer se koalicija in opozicija do sedaj nista mogli dogovoriti, zato je o njih potrebna politična odločitev. Te točke so: organiziranost upravljanja in razpolaganja z naložbami, zagotavljanje dodatnih virov financiranja, čas črpanja donosov oziroma akumulacija sredstev pred njihovo uporabo, ocena velikosti premoženja sklada ter posledično ocena vplačil sklada v prihodnjih obdobjih. Izraženo je bilo tudi mnenje, da bo treba zakon spreminjati v prihodnosti in določiti dodatne vire financiranja, kot so na primer prihodki iz gospodarjenja z gozdovi, dvig stopnje prispevkov za socialno varnost ter uporaba dela prihodkov iz naslova davka na dodano vrednost. Po opravljeni razpravi je odbor v skladu z 8. odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije. Odbor ni sprejel amandmajev, ki so jih vložile poslanske skupine SD, LMŠ in SAB. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Ker je zbor na 53. izredni seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin danes ni mogoča. Prehajamo torej na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev, objavljenega na e-klopi. Najprej prehajamo k amandmaju poslanskih skupin SDS, SMC in NSi k 1. členu in je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 38. členu, nato amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB k 1. členu, ki je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 70. členu, zato bomo o vseh amandmajih k tem členom razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 1., 38. in 70. člen ter dva amandmaja poslanskih skupin SDS, SMC in NSi in tri amandmaje poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Ker vidim, da je interes za razpravo, odpiram listo. Prosim, prijavite se. Imamo pet prijavljenih razpravljavcev, prvi dobi besedo gospod Miha Kordiš, za njim se pripravi gospod Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Kot je usklajeno s parlamentarno prakso, bom pri prvem amandmaju zastavil svojo razpravo malo bolj konceptualno, potem se bom pa približal nekim podrobnejšim temam. Morda se spomnite, gospe in gospodje, zagotovo se pa spomnijo državljanke in državljani, ki nas spremljajo, da je bilo eno izmed gesel, s katerimi je Levica vstopila v Državni zbor – danes se zdi tako oddaljeno leto 2014 – tudi, da smo proti privatizaciji in za delavsko upravljanje. To je bilo prav tako geslo, pod katerim smo se nekaj let kasneje podali na ulice, nekaj tisoč se nas je zbralo, ko smo branili Telekom pred tem, da ga privatizira takratna vlada Janeza Janše. Naš osnovni argument je zelo preprost, je potrjen, dokazan tudi v praksi. Najboljša podjetja, pardon, podjetja so najbolj vodena, če z njimi rokuje soupravna naveza delovnega kolektiva in skupnosti. Zaposleni v podjetjih so tisti, ki najbolje vedo, kako zgleda njihov delovni proces, in je njihov življenjski interes najbolj pripet na to, kako dobro podjetje deluje in kako posluje. Žal se je pri nas skozi zadnjih 30 let delavsko predstavništvo v podjetjih dodobra razgradilo. Tudi upravljanje z državnim premoženjem, žal, ni nikakršna izjema. Povsod se vzpostavlja sisteme korporativnega upravljanja po neki menedžerski vertikali, zaposleni, delavke in delavci, pa so iz odločanja odrinjeni. V Levici mislimo, da bi bilo potrebno ravno nasprotno. Za razvoj tako posameznih podjetij kot celotnih gospodarskih panog in za dobro delovanje tudi podjetij v javni lasti potrebujemo delavsko upravljanje. Vsa ustvarjena vrednost prihaja iz dela; ustvarjajo jo zaposleni s svojimi možgani in s svojimi rokami. Znanje, ki je nakopičeno v industrijskem grozdu v javni lasti, tudi ni neko znanje, ki bi prišlo od nekega razsvetljenega menedžerja, ampak stoji na kolenih človeških generacij, pripada celotni skupnosti. To so vse argumenti, zakaj je potrebno podjetja v javni lasti v javni lasti tudi ohraniti. Namesto da se z njimi dela kot svinja z mehom in da se jih podreja določeni kadrovski sestavi, običajno taki, ki je po volji tej ali oni vladi, pa je potrebno njihovo upravljanje izročiti delovnim kolektivom, ki v teh podjetjih služijo svoj dnevni kruh, ki so za obstoj teh podjetij tudi najbolj zainteresirana in ki so tisto ključno gibalo za razvojno usmeritev podjetij, v smeri, ki je dobrobitna tudi za skupnost, v kateri podjetja delujejo, in ne, da so to zgolj neka korita, ki jih menedžerska kasta izčrpa, politična klasa pa proda. Z aktualno obliko demografskega sklada vlada Janeza Janše želi namreč doseči prav to. Zasleduje dvojni cilj. Po eni strani, da se državo srebrnino privatizira, in po drugi strani, da se jo kontrolira z nameščenci v aparatu. Ali potrebujemo nek sklad za upravljanje državnega premoženja? Moj odgovor na to je: da. Sklad za upravljanje državnega premoženja, ki se mu reče demografski sklad, kot ga imamo, ki bo za penzijsko blagajno prispeval v resnici zanemarljive zneske, pa je poimenovan ekstremno zavajajoče. To ni demografski sklad, zaradi tega ker bo na področju demografije dosegal točno nič s takim zastavkom, kot je narejen. Z njim Vlada cilja na nekaj popolnoma drugega. Ne centralizacijo premoženja, ki bi bila v službi nekega racionalnega upravljanja z gospodarstvom namesto tržne stihije, kot je trenutno praksa, ampak s tem, da gospodarske vzvode obvladuje z lojalnim kadrom SDS partije in da podjetja seveda sprivatizira. Kako privatizacije zgledajo, pri nas še posebej, pa tako vemo. Praktično ne poznamo dobrega primera privatizacije, ki bi zares bil koristen za podjetje, ki bi bil koristen za te, ki so v podjetjih zaposleni, ki v podjetjih delajo. Spomnimo se, recimo, sprivatiziranega Heliosa, kako se je nanj usedel avstrijski Ring, nemudoma zaprl kopico delovnih mest, odrezal gasilsko brigado, ki je tam delovala, dve leti kasneje pa ga za velik dobiček prodal nekomu tretjemu. Ali zgodba, recimo, iz finančnega sektorja. NKBM, ki jo je država reševala z milijardami javnega denarja, prodala ga je za 250 milijonov evrov. V trenutku nakupa te banke je bil, mislim, da je bil sklad Apollo tisti plenilski, predatorski finančni sklad, ki se je polastil NKBM, je instantno zaslužil samo s tem, da je za male pare dodobra dokapitalizirano banko kupil. To niso izjeme, to so pravila, kako poteka privatizacija: zasledovanje personalnega interesa v službi tega ali onega lobista oziroma v službi tega ali onega kapitalskega grozda. Natančno enake logike se lahko nadejamo tudi v bodoče: zapiranje delovnih mest, selitev razvojnih oddelkov, stopnjevanje socialnega dampinga, to je demografski sklad in upravljanje državnega premoženja, kot ga prinaša SDS.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Pogačnik, imate postopkovni predlog v zvezi z rabo poslovnika in vas že vnaprej opozarjam, če boste kršili, vam bom izrekla opomin.
Spoštovana podpredsednica, hvala za dano besedo. Glede na to, da je začetek razprave, bi rad samo opozoril kolega Miho Kordiša, da se mu je pri svoji razpravi verjetno zgodil lapsus. Lapsus v zvezi z privatizacijo Telekoma [[…]]
Gospod Pogačnik, izrekam vam prvi opomin, ker zlorabljate postopkovni predlog za polemiko s prejšnjim razpravljavcem. Prosim povejte, kaj je vaš postopkovni predlog?
Tri minute mi boste dali. Tri minute, da opozorite, da je prišlo do zavajanj, in sicer,privatizacija Telekoma v letu 2014, [[…]]
Gospod Pogačnik, izrekam vam drugi opomin, ker kršite postopkovno določbo v zvezi s postopkovnim predlogom [[…]]
[[…]]ki je potekala v času vlade gospoda Cerarja [[…]]
[[…]]in ste si že sami vzeli besedo, če ne, bi vam jo jaz. To je bilo skrajno neprimerno, ker vsi vemo, čemu so namenjeni postopkovni predlogi, pa ste ga vi zdajle grobo kršili. Lepo vas prosim, da se naslednjič vzdržite takih ravnanj, ker drugače vam ne bom dajala več besede za postopkovni predlog. Toliko vas opozarjam, vnaprej. Naslednji razpravljavec je gospod Robert Polnar, pripravi se gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Temeljna dilema, s katero smo soočeni ob vloženih amandmajih naših kolegov iz opozicije, je pravzaprav v tem, kakšna naj bo velikost demografskega sklada, kakšna naj bo akumulacijska doba, če naj sploh uporabimo akumulacijsko dobo, in seveda v odvisnosti od velikosti premoženja, kakšni so načrtovani bodoči donosi. Očitno je na podlagi štirih, petih mesecev in vsega tistega, kar se ni dogajalo samo znotraj te dvorane, ampak tudi zunaj nje, da do tistega zaželenega konsenza verjetno ne bomo mogli priti. Kadar govorimo o demografskih izzivih neke družbe, jih je potrebno razumeti v najširšem kontekstu in vseh njenih prežemajočih značilnosti vzrokov in posledic. Odražajo se v sestavi, stanju in gibanju prebivalstva. Kaj lahko slovenska država stori za razreševanje demografskih problemov za tisto nujno potrebno uravnoteženje med delovno aktivno in upokojeno generacijo? Zahteve demografske politike so na Slovenskem ostre, najbolj pa se izražajo v vprašanjih stabilnosti in vzdržnosti pokojninske blagajne, ustreznosti dolgotrajne oskrbe in primernih razmerah družinske politike. Družbeno podstat, katere cilj sta ekonomska in socialna blaginja ljudi, je potrebno utrjevati z izvedbenimi ukrepi demografske politike tudi z uporabo razpoložljivih virov financiranja, ki izvirajo iz uporabe nacionalnega bogastva. Uspešnost in učinkovitost tovrstnih ravnanj pa sta najbolj odvisni od politične volje za sprejemanje odločenih ukrepov. Najpomembnejši ukrep je dokončno oblikovanje demografskega sklada, ki bo z jasnimi cilji in ustreznimi finančnimi vložki lahko pospešeno odgovarjal na prioritete, ki se izpostavljajo na področju demografske politike. Čas je torej, da se odločimo o ustrezni institucionalni rešitvi, ki naj uredi zastavitev trajnih virov ne financiranja, marveč sofinanciranja, način vodenja in upravljanja ter kakovostno bodoče delovanje krovnega upravljavca nacionalnega bogastva. Na prihodkovni strani Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v prihodnje ne bo stabilnih virov, tako po vsebini kot po višini. Prihodkovna stran s svojo dinamiko ne bo mogla slediti naraščajočim odhodkovnim potrebam. Razprava o strukturi demografskega sklada kliče tudi po morda nekoliko nekonvencionalnem pogledu na prihodnji dve desetletji, ki po pogledu, ki nekoliko odstopa od tistega uveljavljenega mišljena. Splošna teza je namreč, da bo večji delež starejših znotraj celotne populacije v naslednjih desetletjih zahteval vse več izdatkov za pokojnine. Poglejmo, denimo, gospe in gospodje, samo podatek, da je leta 1991 bila upokojitvena starost 54 let in 9 mesecev. Lansko leto konec leta 2020 je bila upokojitvena starost 61 let in 8 mesecev. Se pravi 7 let več. V 30 letih je upokojitvena starost narasla za 7 let. Ali je torej popolnoma nerealno pričakovati, da se bodo ljudje, denimo, čez 20 do 30 let upokojevali pri 67 ali 68 letih starosti? Ali to ne kliče po nujnosti redefinicije pojma starejšega človeka in tudi deleža starejših znotraj celotne populacije? Zelo zgovoren je tudi podatek o odstotku BDP, ki ga Slovenija namenja za financiranje pokojnin. V letu 2019 je bil 9,6 odstotka, lansko leto pa 10,8 odstotka. Za primerjavo, v Avstriji je ta delež med 14 in 15 odstotki v Italiji 16 odstotkov, v Nemčiji pa slovenskih 10 odstotkov. In tisto najbolj bistveno, mi smo danes soočeni s tem, da mladi ljudje veliko kasneje vstopajo na trg dela, v tisto svojo prvo zaposlitev, kot pa smo, denimo, to počeli mi, iz moje generacije, 60-letnikov. Zato povišanje povprečne starosti ob vstopu na trg dela, ob tistem nujno zahtevanem pogoju 40 let delovne dobe, dejansko lahko pomeni, da bo upokojitvena starost čez 20 ali pa čez 30 let tistih 67 ali pa 68 let. V razpravah o demografskem skladu se je silno veliko govorilo, velik direndaj, romp in pomp se je zganjal v zvezi z nujnostjo ohranitve slovenskega modela korporativnega upravljanja. Mi seveda moramo vedeti, da bo demografski sklad organiziran v statusnopravni obliki delniške družbe, se pravi klasične kapitalske gospodarske družbe. Z zapleti korporativnega upravljanja na Slovenskem imamo seveda bogate izkušnje. Novodobni zapleti so se s financializacijo in deregulacijo poslovanja samo še stopnjevali. Zato tudi imamo zadnjih 10, 15, morda celo 20 let toliko poročanj, raznoraznih poročanj, sprememb zakonodaje, sistemskih priporočil in etičnih kodeksov. V ozadju vsega tega pa je kajpada sporna teorija podjetij in stara tržna demagogija, da je za podjetje ključen kapital, uprave in nadzorni sveti pa zastopajo interese delničarjev, ne pa interese podjetij in širše družbe. Deležniški koncept dejansko na Slovenskem ni prodrl niti v zakonodajne, niti v poslovne, niti v računovodske standarde in zato je pri nas korporativno upravljanje ne samo ekonomsko, marveč tudi moralno vprašanje. Tisto, kar smo na Slovenskem zvesto počeli, je bilo, da smo korporativno upravljanje urejali po priporočilih Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj, z njenimi proslulimi smernicami. Te smernice imajo en sam glavni, temeljni smoter: državo kot lastnika čim bolj onemogočiti pri uveljavljanju njenih upravljavskih in lastniških upravičenj. Korporativno upravljanje je tako postalo del populistične demagogije, zgrešene ekskluzivne suverenosti kapitala in delitveni plen čudežnih kadrovskih komisij. To trditev je kajpada mogoče tudi ponazoriti. Dovolj je samo malo bolj natančen pogled v letno poročilo Slovenskega državnega holdinga za poslovno leto 2019. Zanimalo me je, kako v praksi zgleda to preslavno slovensko korporativno upravljanje, zato sem najprej pogledal sestavo upravo. Tričlanska je. V letu 2019 se je v upravi razvrstilo šest oseb, samo en človek je bil član uprave celotno poslovno leto. Njegovi prihodki v tem poslovnem letu so bili nekaj manj kot 130 tisoč evrov bruto. Bistveno bolj pa je zanimiv pogled v ravnanje, pa tudi v prihodke članov nadzornega sveta. Tudi v razpravi o demografskem skladu je ena najbolj razvpitih in opevanih tem sestava nadzornega sveta in boj za to, da bi bil nadzorni svet čim bolj številčen. Za leto 2019 sem v Slovenskem državnem holdingu pregledal, kakšna je bila sestava nadzornega sveta in ugotovil, da so trije, dva člana in ena članica, bili skozi celotno leto v nadzornem svetu, poleg tega pa ima nadzorni svet še tisto, o čemer sem malo prej govoril, čudežne slovenske komisije – SDH kar štiri, in sicer nominacijsko, revizijsko, komisijo za tveganje in kadrovsko komisijo. Dva člana nadzornega sveta, ki sta bila poleg rednega članstva še člana nominacijske in revizijske komisije, sta skupaj z nadomestilom za opravljanje funkcije v enem letu zaslužila 33 tisoč evrov bruto. Ena članica, ki pa je bila poleg rednega članstva članica nominacijske komisije in komisije za tveganje, pa 32 tisoč evrov bruto. Govorimo za leto 2019, takrat, denimo, je bila povprečna plača v Republiki Sloveniji tisoč 851 evrov bruto, kar letno pomeni 22 tisoč 200 evrov. To pomeni, da je posameznik s članstvom v enem nadzornem svetu zaslužil eno in pol povprečno bruto plačo. Zato je seveda tudi jasno, da je želja po ohranitvi obstoječega stanja tako izrazita. Mi tudi ne moremo zahtevati profesionalne odgovornosti nadzornih svetov, zraven pa imeti amatersko upravljanje, kar še posebej velja za naš dvotirni sistem. Korporativno upravljanje bi moralo postati poklicno področje z državnim certificiranjem. Izguba licence zaradi kršitev pomeni tudi izgubo poklica. To je edina prava pot do resnih in odgovornih ljudi, ne pa razni kodeksi ali pa v končni posledici sodišča. Mi smo razvili sistem, ki očitno ne deluje. Govorimo o depolitizaciji, potem pa se čudimo, kadar se v kadrovske mreže ujamejo tretjerazredni karieristi. Sicer pa, gospe in gospodje, korporativno upravljanje je stara slepa pega tržnega gospodarstva. Že Adam Smith v Bogastvu narodov ne najde dobre besede za delniške družbe, tako tiste regulirane s posebnim kraljevim pečatom kot one druge, povsem zasebne. Preprosto, kapital, ki ga upravljajo uprave, je bolj tuj kot njihov, zato prevladujeta neskrbnost in potrata. Politika se torej nikoli ni ločila od delniških družb, ne včeraj in ne danes. Seveda pa je popolnoma na mestu vprašanje v našem tukaj in zdaj, ali je za upravljanje državnega premoženja res potrebno toliko organizacij, toliko uprav in toliko različnih naložbenih in upravljavskih politik. Statusnopravno bo torej demografski sklad organiziran kot delniška družba. Poudariti je treba, da je vodenje take sodobne velike gospodarske družbe nadvse zahtevna naloga, ki daleč presega avtoriteto ali pa sposobnosti tudi najodločnejšega posameznika. Potrebni so skupinski napor, inteligenca, specializacija; skrajšano povedano, potrebna je korporacijska birokracija. Uspeh pride s kolektivno energijo, s splošnim in specifičnim znanjem, samopotrditvijo, prizadevanjem za finančno nagrado in dobro razvitimi sposobnostmi za vodenje, preživetje in prevladovanje. Gospe in gospodje, potreba po ekonomskem in političnem razumevanju včasih zahteva neposrednost. Naj ne bo nihče v dvomih, delničarji, lastniki in njihovi domnevni predstavniki so v vsakem večjem podjetju, v vsaki večji delniški družbi podrejeni menedžmentu. Čeprav se ponuja vtis o avtoriteti lastnikov, ta v resnici ne obstaja. In to je bistveno pri tako koncipiranem demografskem skladu. Mi lahko teoretiziramo o temeljnih naložbah, o njihovi višini, o njihovih bodočih donosih, ampak menedžment bo tisti, ki bo imel v rokah škarje in platno. Mi se lahko pogovarjamo na dolgo in široko o tem, koliko članov naj ima nadzorni svet, kdo naj te člane imenuje, toda v operativnem smislu, kar se tiče vsakodnevne poslovne politike, zlasti tiste tekoče, kar se tiče uporabe in uravnavanja podjetniških struktur, sistemov in procesov, bo imel vsakodnevno odločilno vlogo menedžment. Tega se je po mojem mnenju zelo dobro zavedati. Osebno nisem naklonjen tako velikemu oziroma tako številčnemu nadzornemu svetu. Dolgo časa sem bil zagovornik potrebe po akumuliranju premoženja vsaj v 20-letnem obdobju. Vse, kar se je zadnje leto dogajalo, zlasti z epidemiološko krizo, me je prepričalo v to, da bi doba akumulacije zdaj, glede na javnofinančno stanje, pomenila preveliko tveganje. Zelo malo je danes verjetno, če sploh je kakšna verjetnost, da bi demografski sklad zaradi akumuliranja svojega premoženja nekaj let ne vplačeval sofinanciranj v pokojninsko blagajno. Pokojninski sistem je pri nas tako ali tako v veliki meri – 20, morda nekaj več kot 20 odstotkov – odvisen od sofinanciranja državnega proračuna. To je z vidika ideje demografskega sklada izjemno pomembna informacija. Mislim pa, da je situacija taka, da je enotno upravljanje celotnega portfelja z namenom zagotavljanja sredstev pokojninskemu sistemu tista odločitev, katero velja sprejeti. Neodvisno od tega, da se z določenimi zadevami v zakonu ne strinjam, mislim, da je tako formuliran oziroma formiran zakon, kot je, sprejemljiv kompromis. Zavedam pa se, da velikost premoženja, tako kot je zastavljena, ni dovolj za bodoče donose in bo potrebno velikost premoženja še dopolnjevati, morda tudi z enim velikim sistemskim virom, kar pa je seveda stvar prihodnjih odločitev, najverjetneje pa bo potrebno v tem primeru, govorim o perspektivi, poseči po enem od ključnih davčnih prihodkov v okviru prihodkov državnega proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Soniboj Knežak, pripravi naj se Mojca Gregorčič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Težave pokojninske blagajne segajo v leto 1996, ko se je takratna politika odločila in delodajalcem skoraj za polovico zmanjšala prispevno stopnjo v ZPIZ-ovo blagajno. Od takrat naprej imamo nekje konstanten primanjkljaj v višini, ki se suče nekje okrog milijarde evrov, kako leto malce več, kako leto malce manj. Tisto, kar je politika v preteklosti že postorila okrog tega, je to, da se je zavezala oziroma določila smer, v kateri naj bi razreševala ta finančni primanjkljaj oziroma ustanovila demografski sklad. Najmanj dva zakona sta v preteklih letih bila sprejeta in govorita v tej smeri, in to je ZPIZ-ov zakon, kjer določa, da moramo zaradi demografskih kazalnikov ustanoviti demografski sklad – bil je celo rok, ki smo ga že, mislim, da pred petimi, šestimi leti zamudili – in Zakon o Slovenskem državnem holdingu, ki govori, da se Kad preoblikuje v demografski sklad. Mi smo pred meseci imeli v obravnavi predlog zakona, ki je sledil tem dosedanjim političnim usmeritvam, pa je bil žal v tem državnem zboru s strani koalicije povožen. Dala je svoj predlog. Več predlogov o tako pomembni temi, kot je ustanovitev demografskega sklada, je vsekakor dobrodošla. Nas pa žalosti, ko smo dobili ta predlog zakona oziroma amandmaje, ki jih obravnavamo k temu predlogu zakona koalicije, žalosti dejstvo, da se bo ta zakon ukvarjal z vsem drugim, samo ne z dejanskim problemom. To je s finančnim primanjkljajem, ki nastaja v pokojninski blagajni in ki bo z leti, v teh kritičnih letih nekje okrog leta 2035 do 2040, povzročal največje težave pokojninski blagajni. Aktualna politika se je odločila, da bo – če se malce vrnem k številkam. Poleg tega se bom držal samo tega, usmeritve, kar se tiče tega zakona in finančnih prihodkov v ZPIZ-ovo blagajno čez približno 20 let, tam okrog leta 2040. Za to predvideva ta zakon, ki ga je vložila koalicija, prenos državnega premoženja v višini 8,6 milijard evrov. Ponavljam: 8,6 milijard evrov, od katerih bo ZPIZ-ova blagajna za primanjkljaj, ki naj bi bil osnovni namen tega zakona, izplačevala nekje leta 2040 cirka 200 milijonov. Preostanek srebrnine, ki jo še ima ta država v višini 8,6 milijard, bo dal čez 20 let 200 milijonov prihodkov v pokojninsko blagajno.Da ne bo kakšne dileme, se vsi zavedamo, da niti naš predlog prej niti ta vladni ni končna rešitev, naslavlja majhen del primanjkljaja, potrebni bodo tudi drugi ukrepi. Mislim – prej je kolega pred mano že tudi nekatere smeri pojasnil –, da bomo morali razmisliti, da bomo te naše procente, ki jih namenjamo ZPIZ-u, bistveno dvignili. Če hočemo narediti življenje, tudi ko boš nekje v pokoju, da bo primerno človeka, ne pa s pokojninami, ki jih izplačujemo danes. Ti procenti so kar večji – prej je bila omenjena Avstrija, 14 procentov, to je različno –, ampak v glavnem vse okoliške države, večina, ki imajo urejene sisteme, imajo bistveno višje te prispevke za ZPIZ-ove blagajne. Ta vladni zakon se bo z enim majhnih delom, kot sem rekel, ukvarjal s primanjkljajem, dočim je naš prejšnji predlog – za primerjavo – namenjal 1,4 milijarde državnega premoženja. Ob 20-letni akumulaciji bi leta 2040 v ta sklad nekje lahko namenili od 400 do 500 milijonov. Aktualni predlog vlade – prenos premoženja v višini 8,6, v pokojninsko blagajno – cirka 200 milijonov. Naš predlog prenos premoženja v višini 1,4 milijarde, po 20 letih bo doprinos v ZPIZ-ovo blagajno nekje od 400 do 500 milijonov. Vse ostalo, kar so koalicijski partnerji namenil v ta zakon, so tudi področja, ki jih je treba urediti, ampak ne v Zakonu o demografskem skladu. Tisto, kar manjka, je ta odločitev neke manjše skupine, večinoma so to ideje SDS, mislim, da je ostala koalicija bolj malo prispevala k vsebini tega zakona, je pa namenjen temu, kot sem rekel, tu gre še za zadnjo fazo privatizacije, ne bom rekel divje, ampak odprtega lova na preostanek državnega premoženja, tisto srebrnino, ki jo še ima ta država, ker poenostavljamo postopke upravljanja vseh državnih premoženj, postavljanja lojalnih ljudi, skratka ustanavljamo mastadont, ki se bo v manjši meri ukvarjal tudi z naslavljanjem primanjkljaja v ZPIZ-ovi blagajni. Kot sem rekel, to je pripravila manjša skupina, v glavnem SDS, seveda nikomur ni prišlo na pamet, tudi vladajoči koaliciji ne, da je to tema, ki zahteva širši družbeni konsenz. Ni bilo javne razprave, ni šlo preko Ekonomsko-socialnega sveta. Posledica – pripravlja se po vsej verjetnosti, v kolikor bo ta zakon sprejet, referendum. Skratka, šel bo davkoplačevalski denar, da bom v končni fazi naredili tisto, kar bi morali že zdavnaj. Pri tem je povsem nepomembno, vsaj tisto, kar je govoril kolega Polnar, kdo bo vodil to, kakšen bo nadzornik, kakšne so plače. Danes se pogovarjamo o osnovnem problemu, ki pa ga ta predlog zakona ne razrešuje. Tisto, čemur sledi tudi ta naš predlog 1. člena, sledi pa dosedanjim politikam na tem področju, in sicer tako kot sem omenil, preoblikovanje Kada v demografski sklad in tu seveda vsi naši kasnejši amandmaji gredo v tej smeri, da bi primanjkljaje razrešili na način, kot je bil predviden tudi v preteklosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Monika Gregorčič. Jaz se vam za prej opravičujem. Pripravi pa naj se Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Začela bom tako, da je demografski sklad vsekakor nujna potreba in potrebujemo ga v Sloveniji ne zato, ker nas k temu zavezuje zakon oziroma pokojninska reforma iz leta 2013, pač pa zaradi resnično slabe demografske slike v Sloveniji. S tega naslova bi si želela, da bi pri sprejemanju tega zakona vseeno prišlo do nekega nacionalnega konsenza, kajti upokojenci niso ne levi ne desni, pač pa si vsi želijo nekega dostojnega življenja, dostojno uživati starost, ob tem da posebej poudarjam, demografski sklad kot institucija ni in ne bo in ne sme biti namenjen samo generaciji trenutnih upokojencev, ampak je namenjen tudi danes mladim, mlajšim generacijam. Gre v bistvu za zakon, ki v polni meri naslavlja neko medgeneracijsko solidarnost in zato me nekako žalostijo napovedi s strani opozicije o morebitnih celo referendumih. Kot rečeno, bi si želela, da pride pri sprejemu tega zakona do nekega nacionalnega konsenza, kajti danes smo v zakonodajnem postopku prišli s tem predlogom v bistvu najdlje. Vemo, da so obstajali že v preteklosti, v preteklih dveh vladah tako pod vodstvom gospoda Cerarja kot gospoda Šarca, kar realni poskusi za sprejem oziroma za oblikovanje demografskega sklada, ampak žal že neka znotrajkoalicijska pričakovanja znotraj tedanjih vlad niso prepeljala do tega, da bi bil zakon usklajen do te mere, da bi se sploh začel zakonodajni postopek. Tokrat pa smo tako daleč in bi bilo prav, da se vsi zavemo pomembnosti te teme. Morda, če se najprej navežem na očitek iz opozicije, ki je nekako najbolj glasen ali najbolj obsežen, da gre pri tem predlogu zakona za neko prikrito privatizacijo ali poskus neke zadnje faze privatizacije. Kdor je pozorno prebral določne člene – mislim, da konkretno 31. člen zakona – v njem je natančno navedeno, da se bo upravljalo v skladu z novosprejeto strategijo upravljanja državnega premoženja. Vemo, da je bila prva strategija večletna strategija sprejeta v vladi Mira Cerarja in da se je njena doba izteka z lanskim oziroma letošnjim letom in da je potreben v vsakem primeru sprejem neke nove, posodobljene različice in ta strategija bo predložena Državnemu zboru v sprejem in potrditev. To pomeni, da z našim državnim premoženjem ne bo možno in ne bo moč razpolagati, kot se bo nadzornemu svetu ali pa morebiti celo določenim članom uprave zazdelo. Tam notri bodo zelo natančno specificirane, kaj so domače naložbe, kaj so strateške naložbe in kaj so portfeljske naložbe, ki bodo predmet bolj fleksibilnega upravljanja. Tako da to ne drži. Prav tako ne drži nek očitek ali predvidevanje, da gre za neko politično kontrolo nad državnim premoženjem. Seveda, to so očitki opozicije, ampak morda si v opoziciji tako predstavljate upravljanje državnega premoženja. Drugi očitek, da sklad preveč sredstev ali pa da bo zakon preveč sredstev namenjal za tako imenovano tekočo porabo. Res je, v 38. členu je predvidena neka formula 40, 10, 10, 40. To pomeni, da se bo 40 odstotkov tekočih prihodkov sklada namenilo za tekoče pokrivanje manka pokojninske blagajne. 40 odstotkov bo šlo za akumulacijo, to pomeni za bodoče upokojence in za bodoče pokrivanje in financiranje pokojninske blagajne. Da pa gre res za zakon, ki sledi medgeneracijski solidarnosti, to pa naslavljata tisti dve postavki po 10 odstotkov. Namreč, 10 odstotkov prihodkov bo dodatno namenjenih izboljšanju položaj starejših oseb, za to da bodo lahko uživali dostojno starost. Na to računamo, da se bo vklopilo tudi, na primer, sofinanciranje gradnje domov za ostarele ali pa ureditev dolgotrajne oskrbe, ki se prav sramotno že toliko let obljublja, pa ni še realizirana. Drugih 10 odstotkov pa bo namenjeno mlajšim generacijam: spodbudam za bolj aktivno družinsko politiko in na prizadevanje SMC se je v tem amandmaju k 1. členu tudi razširila možnost sofinanciranja štipendijske politike. Ker ocenjujemo, da so mladi tisti, ki morajo najprej priti do ekonomske osamosvojitve, šele to je potem neka podlaga za to, da si ustvarijo družine in da se osamosvojijo. Tako se v tem delu zahvaljujem koalicijskim partnerjem, da so razumeli in tudi pristali na to širitev te postavke in da vsi skupaj sledimo temu, da se mladi čimprej osamosvojijo in da se tudi na ta način izboljša naša demografska slika v prihodnosti. Veseli nas, da so bili v drugem branju, na seji odbora, sprejeti amandmaji, ki so sledili našim opozorilom iz prvega branja, da se je izboljšal nivo oziroma standard integritete in skladnosti upravljanja, poslovanja in da je bila v zakon vnesena možnost iskanja strokovnih upravljalcev z visokimi strokovnimi referencami tudi s pomočjo mednarodnih kadrovskih agencij. Namreč tudi tuji upravljalci so lahko tista dodana vrednost, seveda če so pravilno in ustrezno nadzirani s strani nadzornega sveta, ki bodo sledili ciljem na eni strani višje donosnosti, na drugi strani pa tudi višje varnosti teh naših naložb. Sklenila bom z nekim ponovnim pričakovanjem oziroma opozorilom, da ustanovitev nacionalnega demografskega sklada ne sme biti izgovor, da se ne bi lotili temeljite prenove in posodabljanja našega pokojninskega sistema v bodoče. Demografski sklad ni neka čarobna palica in prej ko slej bo potrebna nova pokojninska reforma. Demografski sklad je le tisti kamenček v mozaiku, ki pokojninski sistem lahko delno finančno razbremeni s tem, da pokrije razliko med prihodki in odhodki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Andreja Zabret. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Najprej bi se odzvala predvsem na kolega Polnarja, pa morda tudi kolegico pred mano, da ni možno priti do konsenza oziroma do nacionalnega konsenza. S tem se ne bi strinjala, ampak res pa je, da če se nisi pripravljen pogovarjati ali če nisi pripravljen sprejeti nekoliko drugačen koncept, pa je seveda to nemogoče. V LMŠ se zelo zavedamo, kaj pomeni demografski sklad in kako pomembna je ta tematika. Zato je tudi predlog zakona, ki ga imamo pred seboj, je pač mnenje, da je ta zakon škodljiv. To so dejstva, na katera opozarjajo vsi deležniki, to ni zraslo v naših glavah, ampak vsi smo videli mnenja in pripombe od vseh deležnikov, ki bi morali biti vključeni v samo pripravo zakona, pa niso bili. To so predstavniki delojemalcev, Mladinski svet Slovenije, Nacionalni svet invalidskih organizacij, ZPIZ, Zdravstvena zavarovalnica, Obrtna zbornica, verjetno sem še koga pozabila. Predvsem pa je Komisija za preprečevanje korupcije podala zelo resne pripombe in opozorila. Zakon je bil v Državni zbor poslan brez kakršnegakoli dialoga ali pogajanj. V resnici ne gre za sklad v pravem pomenu besede ali za polnjenje pokojninske blagajne, čemur bi moral biti ta sklad namenjen, ampak po vsem videnem le za poskus prevzema nadzora nad državnim premoženjem. Namesto dolgoročne vzdržnosti pokojninske blagajne, kar bi moral biti tudi cilj tega sklada, prinaša podlago za razprodajo državnega premoženja in v bistvu gre za prevzem politične oblasti še nad tistim nekaj premoženja, kar ga ima Slovenija. Več ali manj edini, ki se strinjajo s takim predlogom zakona, so vladajoča koalicija na čelu s strankami SDS, SMC, NSi in Desus. Močno upam, da se vse te stranke zavedajo, kaj delajo, in da bodo morale sprejeti odgovornost, kaj se bo v bodoče dogajalo s pokojninami, premoženjem in blagostanjem Slovenije. Vsi se strinjamo, da moramo nekaj narediti; na to definitivno kažejo demografski trendi, že danes je vsak četrti Slovenec starejši od 65 let. Vendar te težave niso od včeraj. Na to nas vrsto let opozarja OECD in ne nazadnje – sicer je res, da to ni bistvo – nas zavezuje tudi zakonodaja. Že do leta 2015 bi se moral Kad preoblikovati v demografski sklad. V 90. letih, ko smo imeli več premoženja kot obveznosti, bi bil sigurno boljši čas za ustanovitev demografskega sklada, in dejstvo je, da zamujamo najmanj deset let. Danes na tak način sklad, ki ga imamo pred seboj, ne prinaša nič novega in niti nič dobrega. Pa poglejmo nekaj konkretnih rešitev predloga zakona. Prvič, gre za prenos vsega premoženja z države na sklad. Država bo praktično ostala čez noč brez vsega premoženja. Vse, kar zdaj upravljajo SDH, DUTB, Kad, DSU, ZPIZ, nepremičnine, bo preneseno na sklad. Zaradi tega se lahko zgodi, da se bodo povišali stroški financiranja, poslabšali dostopi do finančnih virov, znižala konkurenčnost Slovenije. Na tem mestu vprašam, draga koalicija, ste se morda tu vprašali, kaj bo pomenila za Slovenijo bonitetna ocena, s katero se zadnje čase zelo hvalite. Vsa podjetja, ki bodo v lasti sklada, bodo lahek plen za razprodajo trenutno vladajoče politike na čelu s stranko SDS. Sklad se lahko tudi kadarkoli proda ali privatizira. Drugič, sklad ne zasleduje dolgoročne finančne vzdržnosti pokojninske blagajne, ker gre praktično za prelaganje samo iz enega žepa v drugega, in to ne predstavlja rešitve, temveč problem povečuje. Ukinja proračunske vire iz donosa kapitalskih naložb države in prodaje teh naložb, s tem pa povzroča potrebo, morebitno potrebo, po povečanju davščin oziroma zmanjšanju infrastrukturnih naložb. Vse dividende in morebitne kupnine bodo šle zdaj namesto v proračun v demografski sklad. Vsi vemo, da demografski sklad v nobenem primeru in nikakor ne more poskrbeti za dostojne pokojnine, lahko le delno sofinancira pokojninsko blagajno. Letno proračun primakne zaradi vedno večje razlike med prihodki in odhodki pri zbranih prispevkih in izplačanih pokojninah približno eno milijardo. Bilo je že tudi 1,6 milijarde leta 2012, ko je bila gospodarska in finančna kriza. Po izračunih pa naj bi bil ta primanjkljaj leta 2040 2,4 milijarde. Sklad na podlagi tega premoženja, ki ga imamo danes, se pravi 8, 9 milijard, bo v najboljšem primeru sofinanciral 150 do 200 milijonov letno, kar pomeni le 8 odstotkov potrebne razlike. Vse to lahko dosežemo že zdaj, s tem da ne ogrožamo državnega premoženja in postavljamo vse na glavo zaradi morda parcialnih interesov določenih strank. Vlada ni poskrbela za nobene nove vire, nobenih novih prihodkov ali kapitala, ampak samo preusmerja iz proračuna v demografski sklad, kjer bo imela lažji dostop do državnega premoženja. Velik pomislek imamo v LMŠ tudi glede koncentracije celotnega premoženja, državnega premoženja, pod enim skladom, pod eno streho. V skladu bodo tako podjetja, ki so strateškega pomena za Slovenijo, podjetja, ki sledijo ekonomskim ciljem, in podjetja, ki opravljajo javno službo. V skladu bi morale biti le portfeljske naložbe, ki bi se plemenitile, ustvarjale dobiček in s tem pomagale razbremeniti pokojninsko blagajno ali bile namenjene za prodajo. Izglasovali ste si tudi amandma, kjer ste še dodatno prenesli vsa podjetja, v katerih je sedaj Republika Slovenija določena kot ustanovitelj in edini družbenik. To pomeni, da bodo pod okrilje novega predloga zakona ali novega demografskega sklada tudi Slovenske železnice, Slovenski državni gozdovi, Kobilarna Lipica, Uradni list in za trenutno koalicijo tako zaželeni STA. Ne poznam sklada v svetu, ki bi imel v portfelju podjetja, ki so strateškega pomena za državo, recimo, od infrastrukture, telekomunikacij, javnih služb in tako dalje. Ukinjate tudi številne zakone po ustanovitvi nacionalnega demografskega sklada, ki so doslej urejali upravljanje in nadzor nad družbami v državni lasti, ter skladu podeljuje nove pristojnosti za poseganje v institucije, v katerih nima kaj početi. Zelo pomenljiv je tudi člen, kjer ste si napisali, da za demografski sklad ne velja t. i. Lahovnikov zakon; se pravi, nagrajevali boste, kakor vam bo po volji. Danes smo že slišali, da bo ta sklad tudi namenjen varčevanju, ker bomo privarčevali, ker bomo imeli toliko manj uprav, ampak vsled samo tega člena težko rečem, da bomo kaj privarčevali, poleg tega pa ste si že pred časom ustanovili demografski urad, ki naj bi tudi urejal te politike, ki jih demografski sklad zasleduje. Mislim, da bo kmalu tudi Urad za demografijo imel toliko zaposlenih, kot so jih imele do zdaj vse uprave skupaj, kar se tiče državnega premoženja. Sklad predvideva tudi sprotno porabo sredstev brez akumulacije. Mislim, da nam je vsem jasno, da je nemogoče kaj ustvariti oziroma ali privarčevati, če takoj vse zapraviš. Predlog zakona tudi predvideva financiranje, poleg pokojnin, še družinsko politiko in izgradnjo domov za ostarele. Danes smo videli tudi amandma koalicijskih strank, da bo sklad namenjen tudi za sofinanciranje politik štipendiranja. Pod družinsko politiko si lahko predstavljaš vse živo; naštela bom samo nekaj stvari, kaj je družinska politika. Se pravi, politike družine, zdravje, trg dela in zaposlovanje, stanovanja, družinski prejemki, starševsko varstvo, predšolska vzgoja. Zdaj, če vi mislite vse to, kar piše samo v družinski politiki, financirati iz demografskega sklada, če želite graditi domove za ostarele, kjer bi bilo bolj pomembno, da se najprej uredi Zakon o dolgotrajni oskrbi, ker bi definitivno razbremenil pokojnine, se vprašam, če morda delate alternativni proračun, kjer boste lahko vse te politike financirali in imeli proste roke pri razpolaganju. Mislim, da bo po vsem tem, kar naj bi ta sklad sedaj financiral, za pokojnine ostalo bore malo. Vemo, da demografski trendi kažejo negativne posledice ne samo na pokojninskem področju, ampak tudi na trgu dela, zdravstvu; se pravi, da potrebujemo spremembe in prilagoditve tudi na drugih področjih. V zakonu lahko tudi preberemo oziroma kar se tiče strategije upravljanja naložb, ne vemo, kakšna bo, ker je še ni. Dejstvo pa je, da so v skladu podjetja, ki zasledujejo cilj ustvarjanje dobička, in podjetja, ki tega ne zasledujejo in to niti ni njihov primarni cilj, ker opravljajo dejavnost v javnem interesu. Mešamo jabolka in hruške in glede na to, da ne vemo, kakšna bo strategija upravljanja, sprejemamo mačka v žaklju. Pojavlja se tudi vprašanje, kdo bo kril izgubo, ki jo bo ustvarilo kakšno podjetje. Vemo, da je notri napisan člen, da lahko Slovenija dokapitalizira ta sklad, vendar kaj to pomeni. Da bo zopet proračun kril izgubo demografskega sklada? Da zaključim. Rešitev demografskega problema je potrebno iskati v smeri večanja produktivnosti in v čim večjem številu delovno aktivnega prebivalstva. Mladi se morajo čim prej zaposliti, starejši pa bomo morali delati dlje. Potrebujemo urejen sistem dolgotrajne oskrbe, osveščanje mladih, da bodo varčevali za svojo starost od svoje prve plače naprej, pri tem pa mora država poskrbeti za ustrezno zakonodajo. Spodbujanje drugega stebra, ki j pri nas delno operativen, in stimulacijo tretjega stebra, ki ga pa praktično skoraj ni, zato v LMŠ podpiramo pokojninsko demografski sklad, ki je posledica demografskih trendov, reševal pa bi težave pokojninske blagajne. Absolutno zagovarjamo tudi določeno dobo akumulacije ter uvrstitev podjetij v demografski sklad, ki bodo portfeljske naložbe. Sklad mora zasledovati najmanj tri osnovna načela, kot so donosnost, varnost naložb in likvidnost, zato je ta predlog zakona že takoj pogrnil na celi črti. Zakaj? Donosnost in varnost sta oba enako pomembna. Toda, če želiš imeti veliko donosnost, potem nimaš varnosti. Če pa želiš imeti varnost, pa ne smeš imeti v skladu podjetij, ki so strateškega pomena za državo. In v tem skladu je varnost zelo pomembna. Gre za denar za izplačilo pokojnin, gre za zdelo občutljivo temo in zato se s tem premoženjem ne dela tako, kot da raste na drevesu. Zato v LMŠ tega predloga zakona ne moremo podpreti in uporabili bomo vse demokratične možnosti, da zakon ne zaživi v praksi. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ja.]] Prosim, za prijavo. Najprej ima besedo predstavnik Vlade, državni sekretar. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Želel bi se odzvati na nekatere teze, ki so bile v dosedanji razpravi večkrat izpostavljene. Največkrat in Vladi najbolj nesprejemljiva je, da ima ambicijo, da z demografskim skladom privatizira državno premoženje. Naj zagotovim, da se to ne bo zgodilo. Naj zagotovim, da bo prav v tem domu, v Državnem zboru, sprejeta strategija upravljanja in prav vi boste imeli možnost, da poveste, kaj in kako naj država upravlja s tem premoženjem. Ambicija Vlade vsekakor ni privatizacija, ampak je zagotavljanje medgeneracijske solidarnosti in zagotavljanje pokojnin. Drugič, večkrat se izpostavlja, da bo šlo za prenos premoženja z Republike Slovenije na nacionalni demografski sklad. To je res. Ampak je tudi res, da je nacionalni demografski sklad v lasti države. Pravite, da bodo bonitetne ocene padle. Mi se skozi leto z več agencijami večkrat pogovarjamo, z rating agencijami, in naši strokovnjaki, ki so v stalnih kontaktih z njimi, ne zaznavajo tega kot problem. Premoženje bo v končni fazi, demografski sklad bo v lasti Republike Slovenije. Da se bomo težje zadolžili. Verjetno ne zaradi tega, ker bo deloval demografski sklad. Verjamemo pa, da bomo s tem razbremenili poračun, ki bo se lažje usmeril na druge politike države, ki so tudi zelo pomembni: socialni, razvojni, investicijski in tako dalje. Skratka, Vlada ocenjuje, da gre, in tukaj imamo verjetno veliko razhajanje, da je ključno medgeneracijsko sodelovanje, ki ga želimo zagotoviti. Namreč, 15, 20 let akumuliranja vendarle pomeni, da nekatere generacije pri tem niso uvrščene in ne dobijo dobrobiti. Postavljate tudi vprašanje kritja izgub. Te so seveda nezaželene in so negativne. Imate prav, Vlada je predpostavila člen v primeru, da so potrebne dodatne dokapitalizacije, da bo to naredila Republika Slovenija. Ampak, zagotavljam vam, da to ne bo lahkoten proces. Vlada ne bo rezervni joker, ki bo vsakemu podjetju, ki bo naredilo nekaj narobe, zagotovila dodatni kapital. Vlada to dela zato, da ne bi siromašila demografskega sklada. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Lidija Ivanuša, pripravi naj se mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Za začetek bi rekla, da so se že naši starši spraševali, kakšna bo pokojnina in ali jo bomo mi sploh deležni ali ne. Trenutna ureditev, ki jo imamo, je takšna, da gre denar dobesedno iz rok v usta. Ljudje, ki so delali 40 let ali več in plačevali v državno blagajno, si na koncu zaslužijo solidno pokojnino, katere pa trenutno niso vsi deležni. Nekateri dobijo celo nižjo pokojnino od 400 evrov, poleg tega, da trenutna ureditev predstavlja veliko breme za državni slovenski proračun. Pa da ne bo pomote, niso upokojenci breme za proračun, saj so si svoje pokojnine težko in pošteno prislužili. Breme je aktualna ureditev, ki niti ni pravična niti vzdržna. Glede na to, da se v preteklosti ni našel primeren čas oziroma ni bilo interesa za ustanovitev takšnega sklada, moram povedati, da smo v tem trenutku že skoraj malo pozni, pa vendar bolje pozno kot nikoli, dokler ima naša država še nekaj premoženja. Vsi se zavedamo, da naša država nujno potrebuje dolgoročno in stabilno financiranje pokojnin in virov financiranja. Zdi se mi žalostno, ampak resnično, da smo ena od najstarejših družb v Evropski uniji, in se tukaj tudi vprašamo oziroma vemo, zakaj se danes družine pretežno odločajo za enega do dva otroka. Kar veliko število parov pa se tej prečudoviti vlogi v življenju biti starš tudi odpove ali pa se znajdejo v zdravstveni ali finančni stiski in, seveda, v negotovosti za prihodnost. Strah je namreč pogosto razlog, da večina družin ostane pri samo enem otroku. Strah pred tem, ali bo imel otrok službo, bo dobil za delo primerno plačilo in na koncu večno vprašanje, bo za svoj dolgoletni trud prejel tudi solidno pokojnino. Naša država ta zakon, ki ga sprejemamo, nujno potrebuje, že včeraj, saj smo danes že precej v zaostanku in je večina državnega premoženja že olastninjenega. Predhodne vlade so veliko govorile o tej problematiki, pa očitno ni bilo za ta zakon nikoli primernega časa in dejanskega interesa združitve državnega premoženja v en sam sklad, ki bi bil namenjen financiranju upokojencev. Torej, govorilo se je, naredilo se ni, in to že od 2012, ko ste v Državnem zboru sprejeli sklep, da demografski sklad potrebujemo. Vse do danes, do te vlade Janeza Janše, ki se te problematike še kako zaveda in sprejema strateške dokumente, med katere sodi tudi ta zakon, ki je še kako pomemben za naše zanamce, in mislim, da se vsi v tem hramu demokracije še kako zavedamo, da je to edina rešitev za zagotavljanje pokojnin našim otrokom, vnukom in tako dalje. Tukaj gre za prenos državnega premoženja na sklad, s čimer bodo ustvarjene sinergije in večja dobičkonosnost državnega premoženja, na podlagi katere bodo slovenski upokojenci lahko imeli večje pokojnine, in ne zavajajte, da gre za zadnji korak privatizacije.
Hvala lepa. Besedo ima magistra Alenka Bratušek, pripravi naj se Miha Kordiš. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Dejstvo je, da to, kar imamo danes pred sabo, ni D od demografskega sklada. Zelo zanimivo je prebrati stališča poslanskih skupin sedanje koalicije, dokler še niso bila v tej isti koaliciji. Treba je biti pošten in povedati, da edini, ki imajo tukaj vedno in enako smer, je stranka SDS, ki si želi podrediti celotno državno premoženje. To je treba jasno povedati. 21. maja 2019, je bila v Državnem zboru razprava o SDS-ovem predlogu, ki je praktično tako rekoč identičen temu, kar imate ali pa imamo danes na mizi. Stališča so bila pa takšna. Stališče Desus, Robert Polnar je pa povedal: »Ideja o preoblikovanju Slovenskega državnega holdinga v demografski sklad vsebuje pomembno in težko presegljivo notranje protislovje. Izraža se v navzkrižju med razvojnimi interesi podjetji v lasti sklada in njihovem financiranju ter zagotavljanju visokega kapitalskega in dividendnega donosa za financiranje bodočih pokojnin. Vprašanje, ki se nam zastavlja, ni samo hipotetično, ali bo sklad, denimo, financiral dokapitalizacijo Holdinga slovenske elektrarne, v kolikor bo ta potrebna zavoljo slabega poslovanja, in to dobesedno na plečih upokojencev, njihovih bodočih pokojnin. V Poslanski skupini Desus zagovarjamo preoblikovanje kapitalske družbe v demografski sklad, ker je bila kapitalska družba pokojninskega zavarovanja ustanovljena leta 1996 prav z namenom zagotavljanja dodatnih sredstev za pokojninsko blagajno. Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, ima namen zagotoviti združitev celotnega državnega premoženja, strateškega in portfeljskega, v samo eni statusnopravni obliki. Očitno je, da učenje na napakah v slovenski politični in korporativni praksi pomeni njihovo ponavljanje, ne pa njihovo odpravljanje.« Zanimivo, da se je manj kot v enem letu vse to spremenilo, po mnenju Desusa. Stališče SMC, Monika Gregorčič: »V Poslanski skupini Stranke Modernega centra se s takšno vsebinsko rešitvijo nikakor ne moremo strinjati. Predlog zakona o slovenskem demografskem skladu predvideva združitev vsega državnega premoženja pod eno streho, pod eno krovno delniško družbo. Lastniško in nadzorstveno funkcijo bi izvajale oziroma obvladovale parlamentarne politične stranke preko Državnega zbora, kar bi bilo celo v nasprotju s pravnim redom Republike Slovenije. Nekaterim političnim silam je bil tudi v preteklosti pomemben predvsem čim večji vpliv na upravljanje z državnim premoženjem, na določene strateške naložbe, nad katerimi, kot kaže, politika ni želela izgubiti vpliva, a v stranki Modernega centra na takšno razmišljanje nismo in tudi nikoli ne bom pristali.« Zanimiv preobrat. Stališče Nove Slovenije, Matej Tonin: »Seveda pa tudi v tem zakonu jaz vidim eno veliko tveganje, in to je upravljanje tega slovenskega demografskega sklada. Če imamo vse zbrano na enem mestu in če je to zelo dobro upravljano, potem so lahko donosi izjemno veliki. Na drugi strani pa, če je slabo upravljanje in imamo vse na enem mestu, lahko pomeni tudi velike izgube. Pri upravljanju z državnim premoženjem se Slovenija v preteklosti ni izkazala. Veliko je bilo političnega kadrovanja, političnega kupčkanja, kjer se ni izbiralo najboljšega upravljavca, ampak se je izbiralo najbolj našega upravljavca. Posledice tega so številne napačne odločitve. Zato bi Nova Slovenija podprla takšno rešitev, če bi šli v zbiranje vsega državnega premoženja pod eno streho, da tega premoženja ne bi upravljala politika, ampak da bi po zgledu nekaterih drugih držav pripravili mednarodni razpis, da bi našli podjetje, ki bi s tem upravljal.« Danes je slika popolnoma drugačna. Vsi omenjeni se očitno s tem, kar predlaga stranka SDS, strinjate. To je res tak korekten, pošten preobrat v korist upokojencev – želite prepričati ljudi in upokojence. Pa je daleč od tega. Daleč od tega! Sredstva, zbrana v demografskem skladu, bi morala biti namenjena samo za pokojnine. Vse ostalo, od štipendij, družinske politike, gradnje domov, mora zagotavljati državni proračun. To je prva velika ali pa mogoče kar največja napaka. Od tega demografskega sklada ne zdajšnji ne bodoči upokojenci ne bodo imeli nič, absolutno nič, mogoče stranke kakšen stolček v nadzornih svetih in upravah, ampak upokojenci – nič. Sredstva bi se morala, če želimo zagotoviti s tem demografskim skladom res stabilnost pokojninske blagajne, neko obdobje zbirati. Ne! Vi boste prenesli premoženje tja in, horuk, takoj razpršili na vse živo, da se ja čim bolj zakrije, pa da se ne vidi, koliko kdo od tega dobi in koliko kdo od tega na koncu tudi ima. In to, kar ste želeli že leta 2012 s Slovenskim državnim holdingom – pa takrat ni uspelo, upam, da tudi danes ne bo uspelo –, lastništvo državnih podjetij z enim zamahom prenesti na podjetje, pa četudi v 100-procentni lasti države, to pomeni, da država ostane brez premoženja. Pika. To je dejstvo. Država je posredno lahko lastnica, ampak v enem zamahu boste razlastninili državo vsega premoženja. Zato smo v stranki SAB prepričani, da je treba ljudi vprašati, če se s tem strinjajo; če se strinjajo, da se ena vlada odloči in tako, horuk, vzame vse, kar se je dolga leta ustvarjalo. Premoženja je manj, kot bi si želeli, ampak po vaši potezi ga bo nič. Republika Slovenija bo lastnica nič oziroma se popravljam, pa tudi sprašujem, vložen je amandma, po katerem naj bi nekaj podjetij, fevd ene stranke, pač ostalo v lasti Republike Slovenije. Ta amandma je vložila koalicija, očitno zato da bo tudi ena koalicijska stranka to podprla. Boste pogledali in povedali, ali je to zato. Drugače pa ne vidim razloga, če ste se odločili vse, zakaj ne vse. Zakaj boste točno fevd, ki ga obvladuje ena stranka v koaliciji – lastništvo podjetij –, pustili na Republiki Sloveniji? Še enkrat povem, da bi bilo prav, da lastništvo podjetij ostane na Republiki Sloveniji, demografski sklad pa s tem upravlja, tako kot je danes v Slovenskem državnem holdingu. Mogoče še podatek, koliko je bilo zbranega denarja od dividend v zadnjih, dobička od dividend, v zadnjih 10 letih. Zaokroženo bom govorila: 2 milijardi v 10 letih. V pokojninsko blagajno smo kot dodatno obveznost, se pravi, to je tisto, kar v pokojninsko blagajno ne bi bilo potrebno dati, če bi prispevki zadoščali za poplačilo pokojnin, tega je bilo v 10 letih ne samo 8 milijard, kot sem zadnjič enkrat napačno povedala, ampak 10 milijard. Zdaj, če damo to skupaj, pomeni, da so vsi dobički, lahko rečemo, šli za pokojnine v 10 letih. Po vašem predlogu jih bo šlo samo 40 odstotkov, kar pomeni, če bi zakon veljal 10 let nazaj, ta vaš predlog, SDS-ov, bi iz dividend v pokojninsko blagajno plačali 800 milijonov – zdaj smo pa 2 milijardi. Mislim, to je fenomenalen predlog, ki bo res naredil velik plus za pokojninsko blagajno in velik plus za slovenske upokojence! Iskreno si želim, da podprete naš predlog, in o tem, o čemer danes govorimo, vprašamo ljudi, ali se strinjajo, da jih z enim zamahom razlastninite vsega, da poberete vse državi, ali se strinjajo s tem, da se iz demografskega sklada plačuje vse živo, ne samo pokojnine. In potem, ko vam bodo ljudje povedali, kaj mislijo, ta zakon sprejmete ali ga pa pač ne sprejmete. V stranki SAB seveda mislimo, da je to velika napaka, in enako so, dokler niso sestavljali koalicije, mislili tudi v Desusu, SMC in Novi Sloveniji. Tako je res zelo, zelo majhen korak do tega, da radikalno spremeniš stališče v svoji glavi. Na žalost na račun sedanjih in bodočih upokojencev.
Hvala lepa. Repliko ima Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa. To zdajle je bil en tak prikaz populistične razprave bivše premierke, ampak želela bi vseeno povedati, da [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Populistične razprave, gospa Maša. Citirali ste izvzeto izven konteksta [[smeh v dvorani]] in gospa Bratušek seveda je primerjala jabolka in hruške. Tedanji zakon je namreč bil vložen s strani Poslanske skupine SDS in niti v najbolj nekih okvirih ni bil primerljiv z rešitvami, ki so v tem današnjem predlogu zakona o demografskem skladu dodelane, ustaljene. Kot veste, pa pač poslanski zakon takšnih specifik ne more vsebovati. Kar pa je ena ključnih rešitev, temu zakonu bo sledila posodobljena nova strategija upravljanja državnega premoženja, in to je za SMC ključna rešitev, da se bo z državnim premoženjem naprej upravljalo na najvišji profesionalni ravni. Tako, da ne mešati jabolka in hrušk. Ni noben problem, da se določen koncept ali pa določene spremembe [[oglašanje iz dvorane]] [[...]] Prosim kolegice, da ne motijo moje replike in so malce bolj kolegialne. Ni problem v tem, da [[…]] [[oglašanje v dvorani]]
Gospa poslanka, se opravičujem, da posegam v besedo. Res vas prosim, da s strani SAB ne motite govornice. Lepo prosim. Izvolite.
Želela sem poudariti, da ni šlo za dva enaka zakonska predloga, zato primerjava ni primerna in ustrezna. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Kociper, postopkovno.
Jaz bi pa prosila, spoštovani podpredsednik, da začnete opravljati svoje delo in da ste kot tisti, ki vodi sejo ter tolmači poslovnik, odgovorni za to, da se ne zlorabljajo replike za razprave. Naj se kolegica postavi v vrsto in razpravlja kot v odgovor razpravi poslanke Bratušek. To ni bila replika. Ona z ničimer ni povedala, kako je bila narobe razumljena in kaj je narobe povedala poslanka Bratušek. Poslanka Bratušek je citirala to, kar je poslanka Gregorčič nekoč izrekla. In vi ste dovolili razpravo, ko smo pa mi temu protestirali, ste pa nas okarali. Tako vodite razpravo. Vodite postopek tako, kot podpredsednik mora, prosim.
Gospa Kociper, očitno vas ni bilo v dvorani, ko je gospa Gregorčič razpravljala. Povedala je, da sta to dva različna koncepta. Gospod Miha Kordiš ima besedo. Pripravi naj se Luka Mesec. Izvolite.
Ravnokar sem izvedel, da imaš lahko dva različna koncepta, ki sta v osnovi ista. In realizacija tega koncepta pod vlado Janeza Janše pravi, da naj bi z demografskim skladom v osnovi rešili dvoje: vprašanje pokojnin, če demografski sklad beremo kot demografski sklad in na vprašanje pokojnin pripeto varno starost, ter vprašanje upravljanja z državnim premoženjem, če damo poudarek na demografski sklad. Žal je resnica taka, da demografski sklad Janeza Janše ne rešuje ne enega ne drugega. Bom začel z vprašanjem varne starosti oziroma, ožje znotraj tega, z vprašanjem pokojnin. V pokojninsko blagajno, ki izplačuje pokojnine pri nas, naj bi sklad v letu 2040 vplačal 200 milijonov evrov; taka je približno projekcija, taka je računica. Pri nekaj milijardni masi, ki gre za pokojnine v Republiki Sloveniji, je 200 milijonov evrov kaplja v morje. Ogromen znesek, drži, vendar v primerjavi z zneski, o katerih se pogovarjamo, je to v resnici drobiž. Na ta del odgovora demografski sklad torej ne more prispevati ničesar tvornega. Še več, pokojninska blagajna že sedaj beleži primanjkljaj, ta primanjkljaj krije Republika Slovenija iz svojega proračuna. V lanskem letu je znašal nekaj čez milijardo evrov, če se ne motim, milijardo 150 milijonov evrov. Hkrati se v ta proračun, ki suplementira deficite v pokojninski blagajni, stekajo tudi sredstva iz dobičkov podjetij v javni lasti. Če zdaj preskočimo ovinek dobičkov iz podjetij v državni lasti, ki gredo v proračun, in potem proračun financira pokojninsko blagajno, lahko ugotovimo, da so vplačila iz demografskega sklada v pokojninsko blagajno v osnovi samo prelaganje denarja iz enega v drug žep. Skupna masa sredstev, ki bi bila potrebna za to, da se dvignejo pokojnine za to, da se financira gradnjo domov za starejše, dodaten kader, medicinske sestre v domovih za starejše in tako naprej, ta masa se ne poveča. Skratka, pod črto, vprašanja pokojnin, oskrbe starejših in tako naprej demografski sklad ne bo rešil. Ne bo ga rešil niti po številkah, ki jih sami predlagatelji tega demografskega sklada zagovarjajo. Edini način, da dvignemo prihodkovno stran, je, da povišamo prispevke, ki polnijo pokojninsko blagajno. Trenutno so vplačila v pokojninsko blagajno, kar se prispevkov tiče, sila nepravično razporejena: delavci prispevajo še enkrat več kot prispevajo delodajalci. Izvorni greh datira v leto 1996, ko se je prispevna stopnja za delodajalce posekala približno za polovico z argumentom takratne politike, da je treba delodajalcem sprostiti sredstva, zato da bodo vlagali v raziskave in razvoj. No, te investicije, težko rečemo, da so se zgodile. Je pa v razdobju od te prepolovitve prispevkov in olajšave za delodajalce do danes pokojninska blagajna izgubila več kot 10 milijard evrov sredstev. Navajam po spominu. Mislim, da se ta številka približuje oziroma giba okoli 12, 13 milijard – nekaj takega. To je ogromen izpad, ogromna luknja, ki smo jo plačali vsi državljanke in državljani s transferjem iz proračuna Republike Slovenije in na tak način razbremenili delodajalce, brez da bi utrpela škodo višina pokojnin. Mi imamo v pokojninskem skladu navrtano – ne v pokojninskem skladu v pokojninski blagajni navrtano luknjo in ta luknja bo še rastla, v kolikor ne dvignemo prispevne stopnje za delodajalce in popravimo to krivico, ki jo je zaposlenim – in takrat bodočim upokojencem – zadala politika leta 1996. Ampak takoj ko so začne govoriti o tem, da je za delodajalce potrebna dvigniti prispevke in da ni nobene druge poti, da mi vzdržno financiramo pokojnine, se oglasi politični establišment, desna tribuna še posebej rada, da to pa ne gre, da bo to delo Slovenija naredila še bolj konkurenčno, da ubogi delodajalci že sedaj plačujejo previsoke plače. Naj obrnem ta argument. Kaj pa ubogi upokojenci? 55 tisoč je takih, ki shajajo s pokojnino 550 evri – vsaj bilo jih je po številkah za preteklo leto. Kaj pa to, da je bila v decembru leta 2020 najnižja pokojnina pod 300 evrov? To so ubogi ljudje. To so ljudje, ki tolčejo revščino! In to pri 40 letih delovne dobe. Temu bi morala biti namenjena pozornost. Če se torej premaknem z vprašanj pokojnin in varne starosti, ki mu demografski sklad ne bo zadostil, na vprašanje upravljanja. Zelo očitno je, da je demografski sklad, kot je zasnovan, namenjen temu, da se iz gospodarstva v javni lasti izvzame čim več profita, in ne temu, da se s podjetji v javni lasti, ki naj bi služile skupnim interesom vsem državljank in državljanov, upravlja racionalno. Kam pripelje tovrstna logika, ki tudi javna podjetja upravlja tako kot običajne kapitalistične firme – samo profit in nič drugega –, zelo lepo vidimo na primeru Pošte Slovenije. Kaj se dogaja s Pošto Slovenije? Ima 61 odstotkov poslovalnic, ki poslujejo z izgubo. Samo po sebi to v resnici ni nič kaj zelo narobe. Te poslovalnice so tudi v odročnih krajih in so tam zato, da lahko sleherni upokojenec pride in plača položnice, ker bodisi ne zna uporabljati informacijske tehnologije bodisi ima toliko nizko penzijo, da se računalnika niti privoščiti ne more, ampak potem imamo državo, ki je 100-odstotna lastnica Pošte Slovenije pa v navezavi s Slovenskim državnim holdingom, ki od te pošte, ki naj bi zasledovala javni interes, javno korist in ki naj bi pomagala ljudem pri medsebojni komunikaciji, zahteva dobičkonosnost. Kakšne so posledice tovrstne shizofrenije? Zaposlene na pošti se izžema, neprestano rožljajo s stavkami, celo šli so že v stavke, ker se z njimi dela kot svinjo z mehom. Podeželske poslovalnice se zapira, sočasno pa Pošta Slovenije investira v prevzem logistične firme Intereuropa, namesto da bi te milijone, ki jih je pridobila, delila z zaposlenimi, ki na pošti delajo in ki so v resnici prigarali dobičke, ki jih izkazuje. In še ena stvar, ki se sočasno dogaja, medtem ko se izžema zaposlene, ki se jih stiska z nizkimi plačami, ki se jim dviguje norme, se jim štepa nadure in tako naprej, si menedžment izplačuje bajne plače. To je tipika, ki jo lahko pričakujemo v vseh javnih podjetjih s stopnjevanim tempom pod vlado Janeza Janše. Žal je že sedaj postala vse preveč prevladujoča. V osnovi gre pa za to, da se podjetja v javni lasti privatizira oziroma če že ne formalnopravno privatizira, da se z njimi dela, kot da so zasebna podjetja oziroma, ker govorimo iz politične perspektive, kot da so to zasebna korita, povezana z akterji v vladi Janeza Janše. Taka je privatizacija javnega premoženja in kontrola nad tem javnim premoženjem, to je agenda, ki je del vlade Janeza Janše zasleduje. Težka je 8,6 milijard evrov in če gre ta zakon skozi, to premoženje ne bo več v lasti Republike Slovenije, torej njenih državljank in državljanov, ampak tam nekega sklada, do katerega ima privilegiran dostop Vlada Republike Slovenije z Janezom Janšo na čelu. In to je to. In ta vlada, vemo, bo lomastila, kakor je dolga in široka – po kapitalu, po kadru, po vsem možnem. Na koncu od teh podjetij ne bo ostalo nič drugega še kot školjka. Točno tako, kot se trenutno dogaja z vsemi podsistemi v tej državi. Vlada jih de facto notranje privatizira, razsuva, točno to se bo zdaj zgodilo še z milijardami državnega premoženja, če zakon spustimo skozi. Podjetja v javni lasti bi morala zasledovati prav nasprotne cilje od vseh teh trendov, ki sem jih ravnokar opisal, ne, da se obnašajo kot kapitalistične firme, zasledovati morajo družbene potrebe. Saj zato pa so javna podjetja, da je razvoj v teh firmah skladen z okoljem. Ne pozabimo, nimamo opravka samo s krizo covida-19, podnebne spremembe in podnebni zlom so tisti, ki nam določajo naše 21. stoletje. Nadalje so tudi cilji regionalnega razvoja, da se kakovostna delovna mesta vzpostavljajo v večjem obsegu kot trenutno in da se vzpostavljajo namensko tudi po odročnejših regijah v tej državi. Nekaj točk nazaj smo se pogovarjali o delavcih migrantih, slovenskih državljanih, ki morajo delati čez mejo, ker tu ne dobijo zaposlitev. Točno neko smotrno upravljanje z javnimi firmami bi lahko poskrbelo, da nikomur v tej državi ni potrebno iti s trebuhom za kruhom čez mejo, ampak da lahko tukaj, doma dobi službo, ki mu je pisana na kožo, za katero je usposobljen in da je zanjo dostojno plačan. Navsezadnje tu so ravno delavske pravice in neka blaginja zaposlenih v podjetjih, ki jih mora rokovanje z javnim premoženjem zasledovati. Kako te cilje doseže? Ja, na tak način, da preprosto skadrira neko menedžersko vertikalo v teh podjetjih v skladu z neko korporativno logiko, zagotovo ne. V Levici zagovarjamo prav nasprotno; naša praksa je demokracija v podjetjih, torej delavsko upravljanje mora dobiti svoj glas v teh podjetjih. Konec koncev so podjetja sad dela točno tistih, ki v njih ustvarjajo in ki so od njih življenjsko odvisni. Ampak demokracija ni na dnevnem redu vlade Janeza Janše v podjetjih, kaj šele v državi. Ni, da bi se vlada Janeza Janše ukvarjala s tem, kako demokracijo pripeljati v podjetja, če jo že izganja iz države v celoti. Počne nasprotno, bom pokazal na primeru Modre zavarovalnice. Modra zavarovalnica bdi nad 320 tisoč zavarovanci, upravlja z milijardo 300 milijonov evrov premoženja, ampak je to premoženje pred špekulativnimi posli zavarovano na način, da v nadzornem organu Modre zavarovalnice sedi polovica predstavnikov teh zavarovancev. Z demografskim skladom in prenosom premoženja na demografski sklad se bo to varovalko zavarovancev in interesa javnih uslužbencev preprosto odstrelilo, zaobšlo, zakon, ki to določa, se bo ukinilo. Kakršenkoli nadzor in demokracija, čeravno minimalna demokracija, ki je lahko v tem deleženju zavarovancev v nadzornem organu Modre zavarovalnice, vidimo – to bo stvar preteklosti. In delavsko upravljanje je garant pred tem, da se podjetja izčrpa in da se proizvodnjo prenese v tujino. Je tudi garant pred tem, da razvojno zaostajajo in sopihajo za podjetji v kakšnih drugih državah. Zakaj? Ker so delovna mesta od teh zaposlenih, ki bi sodelovali pri upravljanju, odvisna od blagostanja podjetja. Oni so zato najbolj življenjsko zainteresirani – ne zato, da se firme izčrpava, kakor je prevečkrat primer menedžerske kaste, ampak zato, da ta podjetja delajo dobro, da se razvijajo, da so solidne plače, da se jim norme ne zategujejo do onemoglosti in tako naprej. Navsezadnje pa so to tudi podjetja, ki domujejo v okoljih, kjer stanujejo ljudje, ki v njih delajo. Zato so zaposleni zainteresirani tudi, da se podjetja preobrazi v neki zeleni smeri, da so vzdržna družbeno, da so vzdržna socialno in da zasledujejo tudi okoljsko funkcijo. Navsezadnje tudi Ustava Republike Slovenije pravi, da zasebna lastnina ni namenjena zgolj zasledovanju dobička, kakor se prakticira praktično povsod, ampak mora vsebovati tudi socialno funkcijo in tudi okoljsko funkcijo. Šele delavska kontrola, delavsko upravljanje pa je tisto, ki v nasprotju s korporativnim menedžmentom dejansko zasledovanje družbenih ciljev lahko zagotovi.
Hvala lepa. Besedo ima Luka Mesec, pripravi naj se Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Mislim, da so skoraj vsi moji predhodniki začeli to razpravo s pokojninami. Se pravi, ne z upravljanjem državnega premoženja, ampak s to resnično obljubo, ki se skriva v demografskem skladu, in to je, da bodo upokojenci, zdajšnji ali pa bodoči, zaradi tega na boljšem. Mislim, da je najprej treba tukaj razčistiti, da je to v resnici ena taka politična velika laž. Noben upokojenec ne bo zaradi tega na boljšem, ne današnji ne bodoči. Če to ponazorim s številkami. Lani se je iz naslova dobičkov državnih podjetij v proračun steklo 170 milijonov evrov. To je denar, ki bo zdaj šel v demografski sklad. Sočasno oziroma pardon, da ne bom govoril neumnosti, letos je predviden izkupiček dividend iz naslova državnih podjetij v proračun 170 milijonov evrov, se pravi, govorim za leto 2021. To je denar, ki bo zdaj po novem šel v demografski sklad. Sočasno je pa za letos predvidena luknja v pokojninski blagajni 1,15 milijarde evrov, kar pomeni, da od teh dobičkov državnih podjetij nam manjka še milijarda, da sploh pokrijemo luknjo v pokojninski blagajni. In kar ta vlada zdaj počne, je, da denar, ki je zdaj šel v proračun in od tam v krpanje luknje v pokojninski blagajni, bo zdaj šel v demografski sklad, od tam ga bo pa 40 odstotkov šlo v krpanje luknje v pokojninski blagajni. To je to. Zaradi tega nobena pokojnina ne bo niti za evro višja, kvečjemu obratno. Vprašanje bo, kako v proračunu najti sredstva za krpanje investicijske lunje, ki se nam vsako leto pojavlja. Demografski sklad je pri nas postal nek tak slogan, ki ga radi praktično iz vseh političnih strank omenjajo. Predvsem zaradi tega, ker predstavlja neko upanje. Ko nekdo reče demografski sklad, je to upanje, da ne bo višjih prispevkov za pokojnine, bodo pa višje pokojnine. In potem je skozi nekje v tem upanju ta žarek iz Norveške, ampak tam je tudi treba zelo hitro priti na čisto. Na Norveškem kot prvo: to je z nafto bogata družba in sploh ena izmed najbogatejših družb na svetu. In tam imajo dva sklada; imajo državni pokojninski sklad, ki obsega 850 milijard evrov, se pravi, je približno stokrat večji od našega, in imajo ob tem še naftni sklad, ki pa obsega premoženje v vrednosti tisoč 70 milijard evrov. Se pravi, skupaj imajo oni približno 200-krat ali 250-krat večje premoženje v teh skladih, kot ga bomo imeli mi. Če dam primerjavo; če bi premoženje prodali in si ga razdelili, ima vsak Norvežan v teh skladih približno 400 tisoč evrov. Pa zdaj izračunajte, koliko bo imel vsak Slovenec v demografskem skladu – 100-krat manj, štiri tisoč evrov! In na takem premoženju postavljati kakršnokoli upanje o pokojninski blagajni, zdajšnji ali pa bodoči, je enostavno neresno in to je treba ljudem povedati. Danes ne bodo pokojnine nič višje zaradi tega, leta 2025 ne bodo nič višje zaradi tega in leta 2040, kot je Inštitut za ekonomske raziskave opozoril, bo luknja v pokojninski blagajni znašala 2,4 milijarde evrov, demografski sklad bo pa lahko prispeval eno dvanajstino tega, to je 200 milijonov evrov. In to po ugodnih kazalcih! Tako da na pokojnine tukaj pozabimo. To pomeni, da obstajata dve možnosti, zakaj se ta sklad pravzaprav ustanavlja. Prva je zato, da bo vlada nekako piarovsko rekla, evo, mi smo pa ustanovili demografski sklad, in upala, da ta laž nekako obstane, češ, zaradi tega boste vi imeli nekoč boljše pokojnine, ampak vsak, ki si bo pogledal najbolj osnovne številke, ki sem jih v dveh minutah povedal, bo videl, da je to prazen argument. Druga možnost, zaradi katere smo rekli v opoziciji, da je treba na referendum, pa je, da je smoter tega čisto nekje drugje, in to je v centralizaciji premoženja in v centralizaciji moči, ki bi jo ta vlada oziroma predvsem vladajoča stranka SDS rada. Kot je prej Alenka Bratušek pokazala v svoji razpravi, je to do vstopa v to vlado skrbelo tudi SMC, tudi NSi in tudi Desus. Na nevarnost centralizacije premoženja pod politično komando so opozarjali Matej Tonin, Monika Gregorčič in poslanci Desusa. Šele sedaj, ko ste v vladi, vas to ne skrbi več, kar je zaskrbljujoče. Zadnjič je bila na RTV predvajana neka oddaja o tem, kako oblast vpliva na možgane. Mogoče bi si jo bilo vredno pogledati. Med drugim so ugotovili, ko so dali v nekem eksperimentu ljudem zapisati zgodbo, nekdo je moral napisati zgodbo, v kateri je bil nemočen, drugi je moram napisati zgodbo, v kateri se je počutil pač, da je nekoga nadvladal in si potem narisati črko E na čelo. Ugotovili so, da so tisti, ki so se počutili močne in so narisali iz svoje perspektive; se pravi tako, da jo je sogovornik videl zrcalno. Tako tudi lahko razumemo, zakaj nekateri svet, odkar ste v vladnih vrstah, vidite zrcalno, glede na to, kako ste ga videli prej. Kot rečeno, vztrajam pri tem, da je največja skrb pri tem demografskem skladu ta, da ima največja vladna stranka enostavno tendenco po centralizaciji premoženja in konsolidaciji svoje politične moči skozi to. Za to obstaja nemalo dokazov, zdajšnjih in preteklih. Sedaj vemo, da se pač zgleduje po nekih avtoritarnih modelih oblasti na Madžarskem. V preteklosti vemo, da ni bilo malo primerov, ko so na tak ali drugačen način z mešetarjenjem z državnim premoženjem poskušali priti do vpliva drugod. Recimo, Janez Janša je že v svojem prvem mandatu slavno prodal Mercator v zameno za to, da je dobil vpliv na uredniško politiko Dela. Iste vzorce vidimo tukaj. Zakaj naj bi Slovenska tiskovna agencija pristala v demografskem skladu? Kaj ima institucija, ki je ustanovljena za to, da skrbi za fluktuacijo novic v neki družbi, da vzpostavlja javno sfero in opravlja javno službo, kaj ima ta institucija za vraga početi oziroma kje je njena misija, da naj bi polnila pokojninsko blagajno? To je popolnoma skregano s kakršnokoli pametjo! Edini razlog, zakaj Slovenska tiskovna agencija gre v ta demografski sklad, je, da je do sedaj niste uspeli zlomiti. Mislim, da so ji že dvakrat ali trikrat bila protipravno zamrznjena sredstva, ki jih je vlada primorana izplačevati, obvezana zakonsko izplačevati, pa jih je že dvakrat zamrznila. Do sedaj so se uspešno uprli vsem poskusom mobinga, javnega šikaniranja in napadov iz vladnih vrst na uredniško politiko STA, ki se enostavno noče kloniti in noče postati, kot bi rekel premier, ventilator lažnih novic, ampak vztraja zvesta nekim etičnim in novinarskim standardom. Zakaj torej gre v demografski sklad? Ja, zato da bo lahko preko demografskega sklada ta vlada enostavno zamenjala njen nadzorni svet in pokadrovala in določala uredniško politiko tako, kot si nekdo v vladi zamišlja! Ali obstaja kakšen boljši razlog, zakaj dajete STA noter? Če se pogovarjamo o tem, zakaj se pač to ustanavlja, je lahko ta primer STA v resnici lakmusov papir. Zaradi tega, ker je v vrstah neke velike stranke, ki ima trenutno oblast v državi, veliko lačnih ust, veliko ljudi, ki bi rado prišlo na neke položaje, ki so mogoče celo prišli v stranko s takimi ambicijami, pa na drugi strani velik interes vodstva te stranke, da pokadruje državna podjetja, inštitucije in medije z ljudmi, ki bodo to sprejeli kot dar, kot je zadnjič Vesna Vuk Godina pisala, ki bodo za to hvaležni in zato tej stranki in tej politiki obljubili zvestobo. Popravite me, če se motim, ampak mi smo za to pripravljeni iti tudi na zakonodajni referendum, ker sem prepričan, da je temu tako, ker ta film gledamo že tretjič. Prvič smo ga gledal po letu 2004, drugič okrog leta 2012, tretjič, najbolj agresivno, pa danes. Se bom tukaj ustavil.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat [[…]] Predlagatelj, državni sekretar, prosim.
Hvala za besedo. Želel bi se odzvati na razpravo glede Modre zavarovalnice. Želel bi poudariti, da Morda zavarovalnica ni lastnik sredstev krovnega pokojninskega sklada javnih uslužbencev, ampak je le njegova upravljavka. Predlog zakona za Modro zavarovalnico celo določa, da se šteje za strateško naložbo, dokler upravlja krovni pokojninski sklad. Kar se pa tiče nadzornega sveta, naj opozorim, da je že leta 2016 Agencija za nadzorovalni promet opozorila, da ureditev glede Nadzornega sveta Modre zavarovalnice odstopa od ureditve Zakona o gospodarskih družbah in Zakona o zavarovalništvu. Po mnenju AZNrRavno takšna ureditev omejuje Republiko Slovenijo pri upravljanju te naložbe, ki se šteje za strateško, pri kateri bi torej morala imeti čim manj omenjeno možnost upravljanja. Skratka, želim poudariti, da ni namen Vlade, ni namen zakona o demografskem skladu, da omejuje Modro zavarovalnico, ampak jo samo na novo definira. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat, pripravi naj se Jani Prednik. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, dragi kolegice in kolegi! Olika zahteva, da se zahvalim kolegici Bratušek, ki se je v svoji razpravi ukvarjala tudi z Novo Slovenijo, kar kaže, da nas ima na radarju; in to je dobro, da nekdo drug porabi minutažo za tebe, za lastno promocijo. Njena uporaba metode lastne kože seveda ni prepovedana, pokaže pa praktično vse o njej. Slučajno mi je padel na mizo Dnevnikov članek iz junija 2014, piše takole, citiram: »Vlada Alenke Bratušek se je hvalila z uspešno izpeljano privatizacijo družbe Helios, prve s seznama petnajstih družb, namenjenih privatizaciji, a danes jamči domžalski premaznik z vsem svojim premoženjem za dolgove svojega novega lastnika « in tako dalje. Torej, posledice privatizacije zdaj – takrat namreč – zaposlujejo njene ministre, ti napovedujejo kazenske ovadbe in Računsko sodišče pošiljajo k državnim prodajalcem. Ampak, bodi dovolj o tej zgodbi. Mi smo besedilo Zakona o nacionalnem demografskem skladu usklajevali na nivoju ekspertne skupine praktično celo poletje pa še večji del jeseni in prišli do tega besedila, kot ga imamo sedaj oziroma kot smo ga imeli, bolj točno, na Odboru za finance. Obžalujem, da je takrat levi del opozicije obstruiral, res obžalujem, ker gre za izjemno zahtevno vsebino, o kateri bi dejansko bilo dobro, da bi slovenska politika dosegla nek, vsaj približen konsenz, čeprav vemo, kakšna je verjetnost za konsenz v današnji politični situaciji. Nekateri pravijo, da je bilo premalo časa za razpravo, da je vse šlo na preveč hitro, da Ekonomsko-socialni svet ni bil vključen [[…]]Pa je bil! Gospe in gospodje, danes smo bolj, kot kadarkoli prej v zgodovini slovenske države, blizu ustanovitve nacionalnega demografskega sklada. Zakaj to pravim? Dovolite samo nekaj dejstev za osvežitev spomina. Pred dobrimi osmimi leti smo v Državnem zboru sprejeli zadnjo pokojninsko reformo, tako imenovani ZPIZ-2, takrat smo bili del koalicije. Ampak to ni tako pomembno, pomembno je, da je ta pokojninska reforma, ZPIZ-2, dobila veliko podporo v Državnem zboru. Zakon je začel veljati 1. januarja 2013 in, zelo pomembno, v tem zakonu je določeno, da se od leta 2014 vzpostavi demografski rezervni sklad. To je zakonska določba: do leta 2014. Danes smo leta 2021. Minilo je torej dobrih 6 let od zakonskega roka za vzpostavitev demografskega rezervnega sklada. 6 let! Ali je kdo komu prepovedal v teh šestih letih imeti kakršnekoli analize, razprave, okrogle mize in tako naprej? Pravzaprav smo že od decembra 2012 vedeli, da bomo enkrat ustanovili demografski sklad, in od takrat smo, vsaj mi v Novi Sloveniji, o tem razmišljali, res je, nismo imeli nekega končnega koncepta, ker je ta vedno stvar koalicije. In če imamo takšen volilni sistem in koalicijske vlade, je povsem normalno, da se tvoj politični program, politični program stranke, ki ji pripadaš, ne more 100-procentno realizirati. Mi smo v koalicijsko pogodbo zapisali zavezo za vzpostavitev nacionalnega demografskega sklada. Glejte, izgubili smo 6 let, dobrih 6 let smo izgubili, to je približno 8 odstotkov povprečne življenjske dobe Slovenke oziroma Slovenca. Danes ne bom analiziral, ker ne bi bilo dodane vrednosti, zakaj vlade tega niso naredile, ali so bile sposobne ali niso bile sposobne, to zdaj ni pomembno, kaj se je dogajalo s koalicijami, to res ni pomembno. Pomembno pa je, da smo izgubili 6 let, in zato smo v koalicijski pogodbi v poglavju 2, ki ima naslov Mladi, družina, pokojnine, socialne zadeve, zelo visoko, na drugo mesto zapisali Ustanovitev slovenskega demografsko pokojninskega sklada s sedežem v Mariboru – to je naslov– , v Mariboru bo sedež imel demografski urad. Pri nas v Novi Sloveniji velja načelo pacta sunt servanda – oziroma bolj po domače rečeno in bolj razumljivo rečeno: beseda velja – in smo se z vsemi svojimi močmi lotili tega projekta. V ekspertno skupino smo imenovali najboljše eksperte za to področje in danes je na mizi zakon v drugi obravnavi v Državnem zboru. Ne pravim, da so vsi drugi koncepti zanič. Ni res! Mi smo zelo pozorno spremljali podoben zakon ali pa skoraj s podobnimi namenom, kot so ga pripravili kolegi v SD, se z njimi srečali in tako dalje, ampak smo si različni; na koncu v Državnem zboru odloči večina. Ne pravim, da je njihov koncept zanič, nikoli tega ne bom povedal. Je pa tudi pri nas bilo eno od ključni vprašanj, ali je pošteno, da vse državne naložbe za nekaj časa – če smem tako reči, po domače – zamrznemo in akumuliramo donose in potem šele čez toliko let, 20 let, potem začnemo te donose kanalizirati v pokojninsko blagajno. To je tudi možna opcija, je možna rešitev. Zdelo pa se nam je nepošteno, ker na nek način bi povedali, da se bo dejansko ta donos tega sklada, da se bo dejansko čutil šele za tiste generacije, ki pridejo za to generacijo, ki je ustvarjala to državo. Ali boste rekli, saj to ni pomembno vprašanje, lahko da tudi. Ampak glejte, imamo različne poglede in se nadejam v nadaljevanju tudi ene izjemno kvalitetne razprave. Kaj imamo v Sloveniji še problem? Prej je nekdo omenjal tako imenovani Lahovnikov zakon. Na nek način, roko na srce, imamo v Sloveniji problem, da: prvič, imamo dobre menedžerje, gotovo so dobri ali pa morda najboljši, tega ne vem, delajo zunaj. Dobrega menedžerja, sploh tistega, ki bo odgovoren za upravljanje kapitala v višini dobrih 8 milijard, kar seveda na svetovni ravni ni neka visoka številka, če pogledamo, koliko je vreden Google. Ampak dobrega menedžerja je treba dobro plačati. Ni skrivnost, da je ideja Nove Slovenije bila, da bi nekje na svetovnem trgu, če smem tako reči, iskali najboljše menedžerje. Seveda boste rekli, ja, to pa ne gre, poglejte si DUTB, bili so tam Švedi in ne vem kdo še in so odnesli visoke plače, pa od njih ni bilo koristi. Se strinjam. Gotovo slovenska javnost, davkoplačevalci ne bi ali pa bi zelo težko sprejeli, da bi uprava nacionalnega demografskega sklada imela plače, ki so primerljive plačam vodstvenih struktur, ki upravljajo podobne sklade v Evropi ali v svetu. Pri nas je zelo težko upravičiti, da nekdo ima, recimo, 400 ali pa 500 tisoč evrov plače na letni ravni. Ne vem, ali je tu zdaj slovenska fovšija, ampak s tem se ne ukvarjam, to ni stvar zakona. Kar se nas tiče, Nove Slovenije, bi plačno politiko določili z neko osnovo, potem pa z izdatnim stimulativnim delom, ki bi bil močno odvisen od donosa na kapital – ROE iz finančnega slovarja. To bi gotovo bila tudi neka motivacija tako za upravo kot nadzorni svet. Če sem pri nadzornem svetu, sem vesel, da smo se znotraj koalicije uspeli dogovoriti, da bo v nadzornem svetu sedel predstavnik vsakokratne opozicije. Zaključujem razpravo, da se opredelim do amandmaja, ki sem ga seveda sam sopodpisal, amandmaja koalicije. Razprava je živa in bo trajala vse do glasovanja. Seveda se tudi naprej ne bo zaključila, ker je vsak zakon mogoče kadarkoli popraviti, ga optimizirati, izboljšati. Še v zadnjem trenutku smo dorekli skupaj s koalicijskimi partnerji, da bi bilo dobro, da tistih 10 odstotkov dividend, ki so prvenstveno bile namenjene družinski politiki – zakaj družinski, najbrž vsak dobro razume, ker je ta sklad za vse generacije –, in da tam zraven dopišemo tudi politike štipendiranja. Če je res, da imamo veliko ljudi, ki ne morejo študirati, pa bi radi študirali, in zaradi svojih ekonomsko-socialnih razmer ne morejo študirati, potem naj država zagotovi štipendije. Če bomo imeli izobražene ljudi, bodo ti imeli več možnosti za zasedanje dobrih delovnih mest, dobra delovna mesta pomenijo tudi dobro plačana delovna mesta in dobro plačana delovna mesta pomenijo tudi višji prispevek v pokojninsko blagajno. Zato se nam je zdelo to smiselno. Imeli smo živo razpravo – včeraj, danes, konec prejšnjega tedna – in smo se uspeli dogovoriti. In dokler se dogovarjamo in pogovarjamo, je okej, je v redu; dokler se ne žalimo, je okej. Seveda se pa strinjam s predhodniki in je treba tu upokojencem, sedanjim in prihodnjim, natočiti čistega vina. Če kdo misli, da bo zdaj donos na kapital ali pa da bodo dividende nek korektiv, znaten korektiv k pokojninam – žal, se moti. Morda bo samo za nianso razbremenil proračun, ker številke je treba dati na mizo in potem vidimo, kaj nas pravzaprav čaka. In številke so realne. Ena od teh številk, recimo, za lansko leto, leto 2020, je pokojninska blagajna izplačala približno 5,8 milijard evrov, slabih 6 milijard evrov. To so gabariti, to so dimenzije pokojninske blagajne in če želimo to maso, maso izplačanih pokojnin, dvigniti za 10 procentov – niti ne upam razmišljati o desetih, rajši bi videl za 2, 3 procente, bi bilo bolj realistično –, za 10 procentov, potem rabimo dodatnih 600 milijonov. Kakšen donos mora biti na kapital, ali pa bolje, koliko dividend mora biti, da bomo lahko za toliko povečali maso sredstev za izplačane pokojnine? Torej, 600 milijonov je fantastična številka. Res pa je, da z enotnim upravljanjem, z enotnim konceptom lahko dosežemo neke sinergijske učinke, tudi racionalizacijo v poslovanju. In še nekaj in s tem res zaključujem, Zakon o nacionalnem demografskem skladu je šele prva faza. V Državni zbor bo, če bo zakon sprejet, Vlada morala prinesti predlog, strategijo upravljanja, kakorkoli bo to že imenovala. Strategija upravljanja bo zelo pomembna, ker bo Državni zbor dajal smernice, na kak način upravljati s tem premoženjem. In še nekaj, nekdo je govoril, ja, kaj zdaj to je družinska politika in da je to nedefinirano. Gospe in gospodje, 20. februarja 2018, minila so 3 leta, je ta državni zbor sprejel resolucijo o družinski politiki za obdobje 2018 do 2028, ki ima naslov Vsem družinam prijazna družba. Tukaj, v tej resoluciji se vidi, kaj je družinska politika. Najbrž pa tudi vsi vemo, kaj pomeni politika štipendiranja. Kar se tiče Nove Slovenije, mi bomo seveda naš amandma k 1. členu in posledično tudi k 38. členu podprli in podprli bomo seveda tudi zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Kolega, ki je govoril, in očitno tudi kolegica, ki je govorila malo nazaj, očitno nista dobro razumela, kaj sem povedala v svoji razpravi. Nisem citirala nekih časopisnih člankov, ampak sem citirala stališče treh poslanskih skupin, ki so bila izrečena 21. maja 2019 v Državnem zboru. In nisem rekla, da sta koncepta zakona 21. 5. in današnji enaka. Absolutno pa je točka, ki govori o koncentraciji vsega premoženja na enem mestu, enaka. In manj kot leto nazaj je Desus temu ostro nasprotoval, manj kot leto nazaj je SMC temu ostro nasprotoval in manj kot leto nazaj je tudi Nova Slovenija temu ostro nasprotovala. To so pa dejstva. Če uporabljamo besede izrečene, uporabljajmo besede, ki jih je kdo res izrekel, ne nekih časopisnih člankov pa nekih izvlečkov, kaj je kdo napisal. Če ima kdo pomislek, lahko še enkrat preberem vse te citate, ki se nanašajo na koncentracijo državnega premoženja na enem mestu. Tako da je treba biti pošten; seveda najprej do sebe, potem pa tudi do svojih poslanskih kolegic in kolegov.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Prednik, pripravi naj se mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Podpredsednik, hvala. Kolegice, kolegice, predstavniki Ministrstva za finance! Moram priznati na tem mestu, da me je v bistvu k razpravi spodbudila prejšnja razprava kolegice Monike Gregorčič, ampak tu na začetku naj se takoj nekako odzovem na debato kolega Jožefa Horvata, in sicer skupaj ugotavljamo, da imamo premalo denarja za pokojnine. To ugotavljamo že nekaj let. Zdaj pa mi razložite, kdorkoli s tiste desne strani, kje bodo potem našli še denar za dodatno štipendiranje in za družinsko politiko itd.? To je preprosto vprašanje. Demografski sklad je namenjen sofinanciranju pokojnin po letu 2041. Skupaj ugotavljamo, smo si sicer različni pri konceptih, ampak skupaj ugotavljamo, da denarja ni. Naj mi nekdo odgovori, državni sekretar ali pa kdo iz Nove Slovenije. Odgovorite mi, kje bomo še našli dodaten denar za štipendije. Čisto preprosto. Če ne bom dobil odgovora, se bom potem še javil, ker imamo še štiri ure in pol, in bom spet vprašal, da mi to razložite in me prepričajte, da je to dober koncept. Skupno nam je tudi to, da se vsi z leve proti desni zavedamo, da je ta zakon zelo pomemben in bi moral biti sprejet že verjetno v preteklih vlada, v kateri smo sodelovali tudi Socialni demokrati – da ne bodo takoj očitek z desne, da ga nismo sprejeli. Res je, ni nam uspelo. Res je, da nismo nobene od teh vlad vodili. Recimo, eno je vodila stranka SMC, v kateri je imela 36 – pozor! – poslancev. V zgodovini parlamentarizma še nobena stranka ni imela toliko poslancev in bi skozi Državni zbor lahko še kaj drugega spravili, ne samo demografskega sklada, ampak tudi v tisti vladi smo sodelovali Socialni demokrati in nam skupaj ni uspelo to, da ne bom deležen očitka. Potem sem poslušal, kako tudi kolegica Gregorčič govori o širšem konsenzu. Če česa ne maram v tem parlamentu, je pa sprenevedanje. Nekateri poslanci se velikokrat sprenevedajo ali pa sprenevedamo – kakorkoli. Ko smo imeli obravnavo na matičnem Odboru za finance, smo v opoziciji predlagali javno predstavitev mnenj -– in kaj ste naredili? Povozili ste in glasovali proti temu in temu vi rečete širši politični konsenz. Mi še širšega političnega konsenza ne dosežemo, kaj šele družbenega! Izključili ste tudi v bistvu vse deležnike, ki bi pri takšnem zakonu morali sodelovati. S kolegom Horvatom sva enkrat bila na oddaji na RTV v oddaji pri gospodu Pirkoviču in sva se skupaj strinjala, da potrebujemo v Državnem zboru dejansko konsenz okoli takšnega zakona, ki je pomemben, še bolj pomemben je za mojo generacijo in generacijo, ki prihaja za menoj; bolj od večina vas, ki ste tukaj starejši od mene. Ta zakon pomeni, da bomo bolj varni pri izplačevanju pokojnin tisti, ki gremo v penzijo po letu 2041. Ni bojazni za prikrito privatizacijo – na tem mestu ne obtožujem, da želite privatizirati ali ne želite privatizirati, je pa eno dejstvo. Dejstvo je, da je desna stran parlamenta, politike precej bolj naklonjena privatizaciji kot leva. S tem se verjetno moramo strinjati. Res je, da ste v zadnjem času retoriko okoli javnega-zasebnega zdravstva malo spremenili, ker ste tudi sami opazili, da vodite vlado in da je privatno zdravstvo klecnilo in če ne bi bilo tako dobro javno zdravstvo, vprašanje, kaj bi se zgodilo z epidemijo. Pa tako ali tako imamo težave znotraj zdravstvenega resorja, za katere smo tudi krivi vsi, da ne bo mišljeno, da krivim koga drugega. Kar se tiče te prikrite privatizacije. Gospa Gregorčič je dejala, da strategija upravljanja državnih naložb velja in da je to tisto, kar še vedno odloča upravljanje z državnimi podjetji. Res je, to sprejema tudi Državni zbor, ampak tudi to je bilo eno veliko sprenevedanje. Rekla je, da se izteče, ne vem, letos ali drugo leto. Ja vi oziroma mi skupaj bomo sprejemali novo strategijo upravljanja državnih naložb, kar pomeni, da imate udobno večino in če se vi odločite, da boste ta podjetja prodali, strategijo spremenite, izglasujete in si ta levi del politike čisto nič ne bo mogel pomagati. Sploh izhajajoč iz izkušenj preteklega leta, ko opozicije ne poslušate absolutno nič. Zato je ta bojazen! Zato je ta bojazen, da je to demografski sklad za prikrito privatizacijo. Upam, da vsaj to razumete. Začel sem s tem, da je demografski sklad namenjen izplačilu pokojnin in samo in zgolj temu je namenjen in ne drugim politikam: ne družinski politiki ne štipendijski politiki. Izplačilu pokojnin. Vi pa v ta zakon tiščite še vse ostalo; denarja pa tako ali tako ni. In to me skrbi pri tem zakonu! Skrbi me pa tudi to, da v bistvu karkoli iz te polovice parlamenta sprašujemo, ne dobimo odgovor v bistvu na nič. Socialni demokrati tej vaši ideji demografskega sklada seveda nasprotujemo. Mi bi si res želeli, da bi se pri tako pomembnem zakonu, in to je res pomemben zakon – to je sistemski, pomemben zakon za več generacij –, da bi šli v nek politični konsenz. Ampak na žalost sem že na začetku ugotovil, da tega političnega konsenza žal ni bilo. In seveda smo vložili zahtevo za referendum! Vem, da tudi državljanke in državljani zelo, zelo neradi slišijo besedo referendum v naši državi. Zakaj? Zato, ker ste predvsem tudi vi, to je treba priznati, iz tistega dela parlamenta večkrat referendum zlorabljali. Veste, za kaj je referendum v Švici? V Švici se politika odloči, da gre na referendum pri temah, ki so pomembne za več generacij, in se potem ljudje tudi tega referenduma udeležijo. Tu bi, a lahko ali ne, ne vem, ampak bi pozval, da so predvsem mlajši pozorni na ta zakon. Sicer verjamem, da boste v tem državnem zboru izglasovali oziroma boste glasovali proti posvetovalnemu referendumu in se bo potem začelo zbiranje podpisov za zakonodajni referendum. Moji generaciji in generaciji, ki prihaja za mano, je ta zakon zelo pomemben. Vem, da je problem, ker je ta skupina državljank in državljanov tudi najbolj apatična, ker ne hodi ne na volitve, ne hodi ne na referendume, ampak pri tem zakonu bi morali biti aktivni. Verjamem, da ne jemljete tega slabonamerno, ampak to je zakon, pri katerem bi državljanke in državljani morali soodločati in povedati mnenje, ali si želijo to ali si želijo nekaj drugega. Sam pa sem še vedno prepričan, da bi mi na tem zakonu lahko dosegli konsenz. Samo malo več bi se morali pogovarjati in malo manj ignorirati, pa verjamem, da bi končna verzija tega zakona bila boljša. Seveda mi te oblike zakona ne podpiramo in bomo seveda naredili vse, da ne pride do uveljavitve tega zakona, in bomo naredili tudi vse, da o tem odločajo državljanke in državljani, ne zgolj politika, ki se v Sloveniji tako ali tako ne zna dogovoriti o ničemer. Žal.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se Igor Peček. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Prav lep pozdrav vsem! Še posebno se pa zahvaljujem svojemu predhodniku, ki je ravnokar končal z razpravo. Pa bom samo delček, en stavek namenil ali nadaljeval to, kar je on začel, in je to kritika, če temu lahko tako rečem, zakaj se šele danes pogovarjamo o tako pomembnem zakonu, kot je nacionalni demografski sklad. V letih 2014–2018 je bilo res, lepo ste povedali, 36 poslancev SMC. Koalicija je bila sestavljena iz SD in Desus. Vendar v štirih letih te tri stranke niso zmogle, ne glede na število, toliko politične volje in moči, da bi naredile premik v tej smeri. Toliko v tem delu. In če je že načel to temo, je prav, da smo korektni in tudi samokritični v svojih aktivnostih. V nadaljevanju sem bom nekako dotaknil potem tudi nek del razprav, za katere si upam s tega mesta trditi, da so politično bile zelo všečne, hkrati zavajajoče oziroma celo netočne. Ampak se bom raje dotaknil svoje razprave za uvod. Rečeno je bilo, da se bodo, kar se tega zakona tiče, če bo sprejet, bo uporabila vsa demokratična orodja, da se prepreči uveljavitev tega zakona. V tem kontekstu razumem tudi ta predlog za umik točke, da se danes o tem razpravlja, s strani predlagateljev, ki so predvsem opozicijske stranke, razen Slovenske nacionalne stranke. Vse lepo in prav. Legitimno. Vendar moje skromno mnenje je sledeče. Tak predlog in tovrstne besede vidim in ocenjujem, da je volja podpisnikov, predlagateljev tega, predvsem za na področju upravljanja državnega premoženja, da se popolnoma nič ne spremeni. Naj ostane, tako kot je, še posebno tiste osebe, ki so bile pred leti ali letom dni postavljene na najbolj odgovorna mesta upravljanja in nadzora, preprosto naj bodo tam, kajti delajo odlično in se pri tem pozablja in noben noče o tem spregovoriti javno niti v Državnem zboru niti na matičnih odborih, ali te osebe delajo v lastnem interesu, ali delujejo v interesu skupin, ali v interesu države. Najbolj zanimivo pri tej zadevi je naslednje. Če slučajno novinarji, v tem primeru bomo rekli preiskovalni novinarji, ugotovijo kakšne nepravilnosti na področju upravljanja državnega premoženja, se takoj dotaknejo tako imenovanega strokovnega pojma. Vsi dokumenti so označeni kot poslovna skrivnost, kar pomeni javnosti, politiki nedosegljivo, da se vidi, ali gredo poslovne odločitve v interesu lastnika – v tem primeru države – ali v interesu tistih, katerim je zaupano upravljanje. Iz tega konteksta zaključujem tovrstne besede in tudi ta predlog: vse je krasno na področju upravljanja državne lastnine, storili bomo vse, da ne bo nobenih sprememb. Sam se trdno na stališču – in prepričan sem, da vsi tisti moji kolegi in kolegice, ki so kadarkoli bili vključeni v gospodarsko dejavnost, ne v javni sektor –, da spremembe so preprosto gibalo razvoja vsakega podjetja in družbe. Že s tega generalnega stališča sem trdno na stališču, da je nujno prišlo do predloga tega zakona, ki tisti, ki podrobno pregleda in je vpogledal v vsebino, govorim pa tudi o namenu samega zakona, da še kako potrebujemo določene spremembe na področju upravljanja državnega premoženja. Če v tem kontekstu nadaljujem, se mi samo po sebi pojavlja zelo zanimivo vprašanje. Pri vložitvi tega zakona gre – in lahko vprašam, tukaj dobesedno v svoji politični razpravi, ali morda opozicija, ki zelo očita, kar se tiče vsebine tega zakona, pa v dosedanjih razpravah, moram priznati, da je zelo malo vsebine, bolj je nekako tisto hotenje in podobno, ali ne gre tukaj za tako imenovani politični prestiž političnih strank. Lahko tukaj rečem opozicije in koalicije. Zakaj izpostavljam politični prestiž? Predvsem zaradi tega, kajti dejstvo je, da tukaj je veliko denarja. Tukaj je veliko zaposlitev. Skupni cilj nas bi moral biti, kako se praktično tiste, ki se na tak ali drugačen način postavi na tako pomembna mesta, na upravljavske ali nadzorne funkcije, ali resnično ima država največji možni vpliv, kar je možno tako na trgu ali kakorkoli na drugih poteh, ki jih poznamo v poslovnih krogih. Seveda razumem, da je ta politični prestiž še kako pomemben v razpravah, kajti kdo je pripravil zakon, kdo ga bo izvajal in kdo bo, če v tem primeru lahko rečem, tudi predlagal imenovanje nosilca upravljanja in nadzora. Pa se ne bom spuščal v to, da so po moji oceni elementi v tem zakonu zelo dobro zapisani, da upoštevajo tiste temeljne principe korporativnega upravljanja in je ločitev upravljalca in nadzorstva. In tudi tukaj ima Državni zbor, če temu lahko tako rečem, ključno vlogo pri imenovanju. Pa se ne bom zdaj dotikal opozicija, koalicija, kajti politično življenje, ne samo v Sloveniji, je, da sčasoma se stvari tukaj menjajo, enkrat eni, drugič drugi. Dejstvo je, da sam sem trdno na stališču, da se moramo preprosto zavedati in posipati tiste politične stranke, ki v preteklosti smo imele možnost, da to uredimo, preprosto nismo. Vendar danes je praktično ta zakon pred nami. Sam sem trdno na stališču, da katerakoli politična opcija ali koalicija, ki pripravlja tovrstno vsebino, ima nekoliko drugačen pogled ali nekako vizijo, kako bi to zadevo zastavila, da bi bilo čim boljše upravljanje. Ni skrivnost, da poslanska skupina, ki nekako bolj na levo stran, če temu lahko tako rečem, gleda in ji je morda eno od najpomembnejših principov korporativnega upravljanja, da vključuje soupravljanje delavcev pa sindikata in podobno. Pač, to je legitimno. Vprašanje pa je, ali so danes na trgu uspešna podjetja, če je proces upravljanja na težišču tovrstnih skupin. Kajti vsi, ki kolikor toliko malce poznamo poslovanje gospodarskih družb ali družb, ki so javne gospodarske družbe, se moramo preprosto zavedati ali pa se nočemo zavedati, da ima vodstvo upravljanja in nadzora praktično tri cilje: ali deluje v svojem interesu, ali delujejo v interesu podjetja, ki ga vodijo, ali pa deluje v interesu lastnika. Dosedanja slaba praksa na področju upravljanja državnega premoženja v Republiki Sloveniji že desetletja, ne glede, kdo je bil na oblasti, lahko rečem in sem trdno na stališču, da je zelo slaba. Kajti, vse prej je bilo v prednosti pri teh odločitvah in upravljanju, na koncu šele, če je kaj ostalo, je ostalo lastniku, in to je država. Tisto, kar pogrešam vsa ta leta, odkar sem pač v tem državnem zboru, da se to področje ni primarno obravnavalo. V bistvu instituta odgovornega lastnika. To je tisto, kar je v privatnem sektorju daleč v največjem ospredju glede pomena in tudi prinaša temu primerno ustrezne rezultate. V teh političnih razpravah si upam trditi, vezano na to temo, kot da se o tem nočemo pogovarjati, nočemo slišati in da odgovorni lastnik kar nekako ne spada v ta kontekst političnih razprav. Sploh pa takrat, ko je nekako še relativno močna doza razmišljanja v politični razpravi – ta tako imenovani levi del. Pa je legitimen, da me ne bi kdo narobe razumel. Moram priznati, da se moram vrniti, kar se tiče tega predloga za umik točke, da sem zelo z zanimanjem poslušal vse predlagatelje. Lahko rečem, da sem zelo pričakoval, kakšne pobude, predlogi bodo s strani vas podpisnikov tega prišli. Resnično bi tudi v svoji razpravi ali pa v nadaljnjih aktivnostih – ker menim, da se bodo prav gotovo še nadaljevale –, kar se tiče upravljanja državnega premoženja, da so nekako tiste zadeve ali elementi, za katere pa bi morda bilo dobro, da se jih na tak ali drugačen način vključi. In tukaj vi navajate resne očitke. Navedel bom samo dva. Prvi očitek je nižanje standardov korporativnega upravljanja. Niti ene besede ni bilo danes s strani razpravljavcev, vsaj s strani podpisnikov, če že ne nižanje, kaj bi se storilo za zvišanje standardov, sploh pa, da se v osnovi resnično izvaja osnovni pomen korporativnega upravljanja; to, kar poznamo kot korporativno upravljanje uspešne družbe. Poznamo tudi v tujini, da je država v stoprocentni lasti družb, pa resnično uporabljajo pristope korporativnega upravljanja in ni odklonov. Tukaj, bi človek rekel, bi pričakoval kar nekaj besed. Tukaj je tudi navedeno: nepregledna privatizacija. Kolikor spremljam tovrstno zadevo, moram priznati, da je to čista politična neresnica, ki je izražena v teh besedah, kar se tiče predloga, kajti mi imamo že nekaj let zelo jasno zapisano strategijo upravljanja državnih naložb in del te strategije je z nekimi elementi vključeno tudi v ta akt. To se sliši zelo dobro, predvsem je uporabno v politični razpravi, vsebinsko pa, če temu lahko malce pravno rečem, ne pije vodo. Največja cvetka iz tega gradiva, pa še celo odebelili ste, pa je zapisano, »prevzem popolnega nadzora in koncentracija vsega lastništva [[…]]« pa tako naprej. Ampak, spoštovani predlagatelji, tukaj pa moram priznati, da sem kar nekako razočaran in res pričakujem kakšno dobro vsebinsko razpravo, kajti ravno popolni prevzem nadzora in koncentracije lastništva je ena od ključnih pristojnosti in pravic odgovornega lastnika. Tukaj vidim, da se odgovorni lastnik zgolj uporablja z besedami, dejansko pa poslovanje preko družb v državni lasti, najsibo SDH, naj bo DUTB, naj bo tudi Družba za upravljanje terjatev in podobno, nekako dela vsak po svoje. In potem, če ne govorim za včeraj, govorim pač za neko časovno obdobje, ko so posamezna odstopanja tako močna, da se tudi javnost zgraža nad takim načinom upravljanja, je pa cel politični halo, tudi na matičnih odborih, ki so za to pristojna. Tukaj bom samo dva primera navedel. Eden je konkretno, mislim, da se ne bom dosti zmotil, primer družbe iz Ajdovščine, ki je tudi bil zadnje čase sila odmeven v medijih, kjer se je po eni strani hvalilo, koliko je država pridobila s prodajo te družbe, pa bom tako, malce čez palec govoril, nekaj milijonov – 3, 4 milijone –, s prodajo del te družbe. Zanimivo. Če pa v teh dneh malce pogledamo, kakšne tovrstne podatke dajejo finančni krogi , se pa vrednost te družbe odvija že preko 500 milijonov. Kje je zdaj to tako imenovano upravljanje slovenske srebrnine? Kot je dostikrat rečeno. Kje je tukaj odgovorni lastnik?Da na tak ali drugačen način odreagira, sankcionira, želi s kakršnimikoli odškodninskimi postopki zoper tiste, ki omogočajo tovrstne zlorabe in podobno. Če se pa vrnem malo nazaj, je bil pa tudi KLI Logatec, in ker sem dosti samokritičen v teh zadevah; ja, tudi naša poslanska skupina je bila zraven. Ampak zanimivo, kajne, stvari grejo naprej in na koncu načeloma veliko besed, da bi pa prišlo do korenitih sprememb na tem področju, pa kar ni in ni politične volje. Če sem še vedno nekako pri tej splošni razpravi. Bom še nekajkrat poudaril, prav gotovo, da sem presenečen in zelo težko sprejemam te razprave, da se nekako veliko govori, praktično nobene volje pa ni, da bi prišlo do spremembe. Tudi če grem v neko skrajnost in da rečem, da ta predlog, ki bi moral biti že pred mnogimi leti v Državnem zboru, pa je šele sedaj prišlo do njega, preprosto, če se izkaže, da ne gre v tisto smer, v katero se res želi, in so nas vseh polna usta korporativnega upravljanja, je popolnoma logično, da je lahko na tak ali drugačen način deležen tudi kakšne korekcije. Ampak tisto, za kar pa moram priznati, da sem pa velik zagovornik tega zakona, sta pa predvsem dve zadevi. Verjamem, da marsikdo od tukaj prisotnih ali neprisotnih ima popolnoma drugačen pogled na ta princip upravljanja državnega premoženja, srebrnine, zlatnine – kakorkoli. Tukaj se bom dotaknil tudi kolegice Bratušek, ki je nekako komentirala, da je v letu 2019 bilo neko stališče članov koalicijskih, recimo, partnerjev, poleg SDS, da se spreminja stališče. Jaz lahko govorim in moja razprava je zgolj samo v mojem imenu in ne v imenu poslanske skupine. Dejstvo je, da če rečem za uvod, da od leta 2014, ko sem vstopil v ta državni zbor, in do leta 2018 sem bil že od samega začetka velik zagovornik tudi v svoji poslanski skupini, da se centralizira kompletno upravljanje državnega premoženja. Moje izkušnje in vedenje s tega področja, kolikor pač sem imel možnost sodelovati, so, da ne more biti razpršeno, kajti pri večji razpršenosti se dobesedno dogajajo velike zlorabe, predvsem možnosti, da pride do teh zlorab. Bolj ko določene zadeve koncentriraš, večja možnost je, da je na koncu tudi boljši poslovni uspeh ali rezultat. In če se iz političnega življenja dotaknem gospodarskega, samo poglejte, kako poslujejo holdingi ali kakršnekoli družbe po Zakonu o gospodarskih družbah in zakaj se neka oblika centraliziranja, vodenja in upravljanja izvaja. Ko je komentirala in se tudi dotaknila SMC, moram priznati, da ni bilo korektno, kajti vsi v SMC nismo bili tega mnenja. Lahko rečem, da sem osebno danes zelo zadovoljen, da ima ta predlog eno od ključnih točk centralizacije. In s tem se nehote navezujem potem tudi na drugo pomembno točko tega zakona. Tisti hip ali takrat, če pride do odločitve za centralizacijo upravljanja tako velikega – po eni strani – premoženja, po drugi strani pa tudi kapitalsko močne vloge ali vložka, je popolnoma razumljivo, da lahko dobesedno začneš v pravem vsebinskem pomenu izvajati pristope in principe korporativnega upravljanja. Spet dam primerjavo uspešne družbe, pa ne bom govoril o privatni. Bom govoril tudi o družbah v državni lasti, ki jih je v Sloveniji bore malo, ampak poglejmo, kaj je v tujini, sploh v tako imenovanem germanskem sistemu, za katerega pač vemo, da je tudi naš pravni red prepis germanskega pravnega sistema. Ampak slabosti, ki jih imamo v Republiki Sloveniji, so pa predvsem zaradi tega, kajti niso v celoti prepisani tisti zakoni ali posamezna področja, ki celovito urejajo v tujini, pri nas imamo pa kar tako imenovane malce pravne praznine, da lahko pride do nekih zlorab, vključno pri upravljanju in nadzoru – recimo temu – družb. Kot sem omenil. Bilo je nekaj razprav, pa se človek kar težko strinja s tem, zato v svoji razpravi ne bom poimensko, ampak bom samo povedal, v čem se ne strinjam z neko razpravo. Pomisleki so bili glede na to, da se niso upoštevali deležniki, in ena od ključnih zadev s temi deležniki je Komisija za preprečevanje korupcije in integritete. Glejte, z amandmaji so dobesedno [[…]]Jaz pač ne morem pomagati, če je ta del opozicije, ki je tudi podpisnik, da tega ne bi danes obravnavali, se pravi politične stranke, ki so predlagale predlog za umik točke, niso bile prisotne na prvi splošni obravnavi, ker ste obstruirale. Dejstvo je, da so se sprejeli amandmaji h KPK. To pomeni, da ta razprava ali te trditve v tem primeru ne držijo. Ena od ključnih zadev je, da je v podjetjih v državni lasti korupcija, je prisotna, marsikdo od nas kar malce zamiži in o tem včasih nočemo govoriti, ampak je prisotna in jo je potrebno na tak ali drugačen način znižati. Da bi se pogovarjali in rekli korupcija je nič v Republiki Sloveniji – sam bi si tega zelo želel, ampak jaz sem pa trdno na tleh in si upam trditi, da je to skoraj misija nemogoče, vsaj v nekaj letih ali desetletjih. Naslednja zadeva, ki je bila rečena, je bilo to, da država čez noč ostane brez vsega premoženja. To preprosto ne drži, kajti vsa ta leta država s svojim premoženjem upravlja po legitimni poti, če govorim, SDH, DUTB pa še kaj bi naštel, predvsem na način, da je tukaj zelo jasno postavljena vloga, kaj je vsakokratna izvršilna veja oblasti in neka pristojnost zakonodajne veje oblasti. To se pravi prijetna, lepo se sliši, je neka taka politična izjava, vendar to ne drži, kot rečeno. Naslednje. Sklad ne vzdržuje – govorim o demografskem skladu – dolgoročne vzdržnosti vrednosti premoženja. Tudi o tem moram povedati, da ta izrečenost ne drži, kajti tisti, ki je prebral ta zakon malce bolj podrobno, je lahko zaznal, da je del tega premoženja vključen pod tako imenovani institut, akumulacijo samega premoženja nacionalnega demografskega sklada. Tisto, kar je še pomembno pri tej zadevi, je, da je to trajno. Trajno, to pomeni, da se del premoženja ohranja v upravljanju samega premoženja za njegovo kapitalsko moč. Seveda je tukaj lahko takoj politična razprava, ali se bo upravljanje tako imenovane amortizacije in podobnega izvajalo v maksimalni obliki, najboljši možni meri, ali bodo današnje predpostavke, ki so v zraku, ker ne vemo, kako bo čez 10, 15, 20 let deloval trg, kako se bodo vsi ti parametri izvajali, resnično dogajale, to, kar vsi želimo in pričakujemo. Vendar je ta predpostavka zakonsko vgrajena v pričakovanju, da bo od tega, kar je do sedaj – tovrstno poslovanje, če temu lahko tako rečem finančno, če pa sem zelo strokoven, pa rečem po podobi nekega finančnega konglomerata, ki tukaj v tem primeru ni dovoljen – za pripad tovrstnih zadev se lahko upravičeno pričakuje, da bo država od tega imela nekaj in da bo uspešno. Zdaj je priložnost, da predvsem spoštovanim kolegom v Poslanski skupini Levica povem – včasih se človek zadrži in podobno – vsaj od nekaterih članov vaše poslanske skupine ali njenih poslanskih skupin je dostikrat izrečeno, da podjetja delajo za dobiček, delavci, sindikati, zanemarljivost in podobno. Tudi tukaj je treba enkrat zelo jasno in na glas povedati, da nobeno uspešno podjetje ni uspešno, če nima dobro zaposlenih delavcev. Mislim, da se tega vsi močno zavedamo. Ampak zanemarjati bistvene elemente, kar se tiče poslovanja podjetja, ali sploh kako, da potem do tega pride, je pa očitno neka politična razprava, ki marsikdaj zamegljuje bistvo. Kaj je bilo rečeno? Rečeno je bilo tudi v tem kontekstu, da naj bi državna podjetja poslovala zgolj z dobičkom, delavci in podobno naj ne bi imeli nič in podobno. Sistem upravljanja ima prav gotovo različne oblike. Ali se neka asociacija ali družba odloči, da ima soupravljanje, da ima aktivno vključen tudi sindikat, veliko je faktorjev, ki na to vplivajo, ampak prevladujoč vpliv, kako bo dosegala poslovne rezultate, pa je na strani vodstva družb. Sam sem naklonjen temu, da se v neki obliki tovrstno sodelovanje vzpostavi, ne pa za vsako ceno in ne v vsaki sredini. Ko je bilo govora: dobiček, dobiček. Glejte, spoštovani kolegi in kolegice, ne bom govoril samo o Zakonu o gospodarskih družbah, za vsako družbo ne glede na lastnino, ne glede na obliko državne ureditve velja pravilo, da mora družba poslovati pozitivno, ali če preprosto rečem, s pozitivno ničlo. Idealno je, da posluje z dobičkom, pa se o tem ne bom pogovarjal. Pozitivno pomeni, da je minimum, da taka družba obstaja na trgu s svojo storitvijo, v nasprotnem primeru mora iti v stečaj ali prisilno poravnavo. Ravno to hočem reči, da mislim, da je zdaj veliko potenciranje o tem, zgolj samo delavci pa soupravljanje, malce nepravično do vseh segmentov v procesih upravljanja. Žal moram zaključiti. Zaključim pa, da sem vesel, da je ta predlog zakona pred nami. Sam sem že leta 2014 želel, da bi do tega prišlo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, spoštovani. Preden dam besedo naprej, bi vas lepo prosil, da se skoncentrirate na vsebino 1. člena in amandmaje k 1. členu. Splošno razpravo o tem zakonu smo opravili decembra in prav nobene potrebe ni, da zdaj vse te zgodbe ponavljamo glede vsebine zakona in pa, kot vidimo, še precej širše. Najprej postopkovno gospod Möderndorfer. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani podpredsednik! Jaz bi se z vami strinjal, če bi bilo to rečeno na začetku te točke. Na sredi točke spreminjati pravile igre, ko je dobršen del razpravljavcev že opravil na takšen način razpravo, se mi zdi pa malce nefer do vseh ostalih. Namreč, saj veste, če hočemo državljanom dopovedati, da smo pred zakonom vsi isti, to pa je 14. člen Ustave, dajmo biti potem vsaj poslanci pri poslovniku enaki. Zato se te stvari sporoči na začetku točke, ne na sredi točke. Kako se vi podpredsedniki menjate, to pa seveda ni stvar nas poslancev, ki razpravljamo v tej debati. Samo toliko sem želel z vidika postopka. Razumem pa vašo intenco, kaj ste hoteli povedati.
Hvala lepa za opozorilo. Mislim, da je predsedujoči na začetku prebral, da splošna razprava ni možna, zato ker je bila opravljena že na 53. seji, tako piše v scenariju, in da je tudi prebral, da se prehaja na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ne pa na razpravo o zakonu. Soniboj Knežak je zaprosil za repliko. Izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoči. V razpravi kolega Verbiča bi se odzval samo na eno zadevo. Sicer se s kar nekaterimi nisem strinjal, ampak ta njegova izjava, češ da so pomisleki okrog neke divje privatizacije odveč, saj imamo ne nazadnje strategijo upravljanja kapitalskih naložb. Res je, da smo v letu 2015 v tej državi sprejeli strategijo upravljanja kapitalskih naložb, ki med drugim določa neke minimalne deleže lastništva v posameznih kapitalskih naložbah. Glede na njihovo razvrstitev so to strateške, pomembne, portfeljske, da ne naštevam. Trenutno velja, da lastniški delež države v teh strateških deležih ne sme pasti pod 50 % in en glas, pri pomembnih je ta meja mislim da pri 25 %. Ampak tisto, kar je kolega izpustil, pa je, da ta predlog zakona predvideva tudi oblikovanje nove strategije in ciljev upravljanja, zato je potrebno zagotoviti, da ne bo prihajalo do nekih novih privatizacijskih poskusov – o čemer smo mi sicer, bom kasneje razložil pri amandmaju, ki se tega tiče, ampak to preprosto ne drži. Predvideva se nova strategija, posebej je treba to upoštevati, ker vladni predlog predvideva porabo sredstev sklada za financiranje tekoče porabe, zato bo ta sklad že sicer izpostavljen nekim privatizacijskim težnjam in pritiskom pri unovčevanju pričakovanih donosov. Zato kot sem rekel, smo mi tudi kasneje pri 16. členu dodali en amandma. Ampak tisto, kar sem rekel – ne drži. Pripravila se bo nova strategija, ne vemo, kakšna bo, skratka, možnosti za korupcijo oziroma za divjo privatizacijo je kar nekaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. V tem primeru ni šlo za nerazumevanje vaše razprave, ampak je šlo za vašo dodatno razpravo pri temu delu. Predlagam, da nadaljujemo. Če se da, upoštevajte to, kar sem prej povedal. Besedo ima Igor Peček. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Delno bom upošteval, bom racionalen, malo pa tudi ne. Ustanovitev dodatnega fonda in s tem zagotovitev prilivov, ki bi dolgoročno razbremenili pokojninsko blagajno, ki bo čez nekaj časa pod hudim finančnim pritiskom, je nujna. V tem smo si edini. Edini smo si tudi v tem, da to ne bo dovolj za polnjenje vrzeli med odhodki in prihodki v pokojninski blagajni. Ampak vprašanje, kako zagotoviti vzdržnost virov za financiranje pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, je na tem delu zelo na mestu. No, tukaj pa smo si različni. Navsezadnje nas na dejstvo, ki sem ga omenil v uvodu, že nekaj časa opozarja tako Evropska komisija kot tudi druge mednarodne organizacije. Dejstvo je tudi, da slovenski pokojninski sistem deluje po principu iz rok v usta, saj vplačani prispevki za pokojninsko varnost ne zagotavljajo dovolj sredstev za izplačilo pokojnin. Predlog, ki ga obravnavamo danes, v Poslanski skupini LMŠ vidimo bolj kot ne kot poizkus koncentracije oziroma prenos lastništva in s tem posledično tudi upravljanja večine kapitalskih naložb države v nacionalnem skladu, ki naj bi dolgoročno sofinanciral pokojninsko blagajno. Ampak dejstvo je, da iz tega bonusa za pokojnine ne bo, ker ga ne more biti. Kako bi lahko zagotovili bonus samo s tem, da eno stvar prestavimo z enega dela na drugega, da si govorimo oziroma se tolažimo s tem, da bomo centralizirali, oziroma govorimo o centralnem korporativnem upravljanju? Jaz si korporativno upravljanje predstavljam čisto drugače, pa sem skoraj 30 let delal v gospodarstvu v mednarodnem podjetju, ampak tukaj ne vidim modusa, kako z enotno upravljavsko strukturo upravljati podjetja, ki imajo tako različne dejavnosti, delajo na različnih tržnih principih in delajo tudi z različnimi poslovnimi cilji in ambicijami. S prestavljanjem enega na drugo stran ne gre. Iz enega v drug žep žal ne. Sem bolj preprost človek, ampak če krožnik samo prestavimo z enega dela mize na drugega, ne bo zaradi tega nič bolj poln. Mi pa navedeno izpostavlja več vprašanj, ki so za našo prihodnost oziroma za prihodnost naše države zelo pomembna. Eno izmed teh vprašanj je tudi to, kako bo to vplivalo na status Republike Slovenije, tudi na finančnih trgih, oziroma kako bodo upniki, od katerih smo si v preteklosti pa si bomo tudi v prihodnje izposojali denar, gledali na to, da gre kljub vsemu za prenos na nekaj, kar bo še vedno v lasti Republike Slovenije, ampak dejstvo je, da država kot taka lastnega premoženja ne bo imela več. Glede pričakovanih donosov mislim tako. Seveda so možne izboljšave, vedno so, čeprav nam SDH že zdaj zagotavlja, da je upravljanje optimalno. Vemo, da je predvsem različno oziroma da različno gledamo na različna podjetja, ki so v tem grozdu. Pričakovanja, ki se izkazujejo glede donosov v tem predlogu, pa so bistveno višja od tega, kar dosegamo danes. Sklad naj bi upravljal z različnimi naložbami. Sam osebno sem mnenja, da bi moral upravljati samo s takimi naložbami, ki izhajajo iz tako imenovanih portfeljskih naložb, in pri tem zasledovati vsaj tri osnovne cilje. Prvi je vsekakor varnost, drugi je donosnost, tretji je pa fleksibilnost. Slednji nam na nek način omogoča likvidnost sklada, ki je zelo zelo nujna, saj sredstva iz teh skladov oziroma iz tega sklada, iz tega premoženja dejansko pričakujemo takrat, ko jih potrebujemo, in to je tudi bistvo. Naložb ne moremo vezati dolgoročno, če potrebujemo priliv, mora biti del naložb takšen, da zagotavlja fleksibilnost upravljanja oziroma likvidnost. Menim tudi, da bi sklad kot tak moral biti samostojen in suveren, ampak s predlaganim načinom upravljanja bo vseeno omejen z obstoječo strategijo upravljanja. Menim tudi, da bi moral biti politično neodvisen in s tega vidika tudi avtonomen, kar se tiče upravljanja, ampak žal se tudi tu v vlogi skupščine pojavlja oziroma nastopa Vlada, ni mi pomembno v tem trenutku katera vlada, kdaj. In tudi to, da bo člane nadzornega sveta imenoval Državni zbor – vemo, kako določena imenovanja in potrditve žal tudi na teh sedežih izgledajo. V Poslanski skupini LMŠ smo si enotni glede celovite pokojninske reforme, ki je potrebna, in menimo, da bi naloga sklada ali fonda, ki bi bil del te reforme, bila tudi akumulacija kapitala za čas, ko vrzeli v pokojninski blagajni ne bo možno kriti iz proračuna. Danes jo še lahko. S tega vidika se mi mogoče zdi razlaga državnega sekretarja celo smiselna. Vzemimo nekaj, vi se pa pobrigajte, da boste našli nekaj drugega. To je model, ki funkcionira. Ampak dejstvo je, da sem prav zaradi demografskih trendov, ki bodo sledili v prihodnosti, hkrati mnenja, da bi morali biti ta sklad oziroma ti donosi, ki jih to premoženje uspe in zna zagotavljati, namenjeni zgolj in samo financiranju pokojnin. Bom povzel, da ne bom predolg. Kot sem rekel, del pokojninske reforme mora biti ustanovitev nekega sklada, ali mu rečemo demografski ali je to pokojninsko demografski, niti ni pomembno. Mora biti del odgovora na prihodnost, ki se nam bo zgodila oziroma se nam že dogaja, kar se tiče manka sredstev v pokojninski blagajni. Absolutno sem prepričan, da morajo biti naložbe, s katerimi bo upravljal, izključno portfeljske. Dal sem se tudi na nek način podučiti in malo sem se sam, ampak nisem našel v nobenem delu v državah, ki imajo podobne sklade, da bi ta sklad upravljal s čimerkoli, razen s portfeljskimi naložbami. Če sem se tukaj zmotil, bom vesel, če me popravite, vendar sem kar prepričan, da imam prav. Na koncu samo še zadnje. Tudi glede pripomb KPK niso bili vsi amandmaji upoštevani oziroma vse pripombe niso bile upoštevane v sprejetih amandmajih. Zadnjič smo na Komisiji za nadzor javnih financ poslušali pripombe deležnikov, Združenja nadzornikov, socialnih partnerjev, da v fazi sprejemanja tega zakona ni bilo potrebnega dialoga. Prepričan sem, da bi v tem dialogu morala sodelovati strokovna javnost, da bi morali sodelovati socialni partnerji in da bi predlog, ki ga bomo najverjetneje sprejeli v Državnem zboru, moral biti konsenz na širšem nacionalnem nivoju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jože Lenart. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Kolegice in kolegi! To vztrajno ponavljanje Vlade in Ministrstva za finance v javnosti, da bo demografski sklad po vašem modelu zagotovil trajno in dolgoročno vzdržnost pokojnin, enostavno ne more držati. Sam sem v svojem življenju analitik in to me je vzpodbudilo, da sem šel določene zadeve analizirat. Kot prvo, takšen sklad, ki ga ustanoviš in nimaš nekega osnovnega kapitala, razen podjetij, ki jih preneseš noter, še ni tista garancija. To se pravi, ta sklad se mora napolniti z donosi nekaj let, da dobiš neko maso finančnih virov, ki je namenjena za to, da se bodo potem pokojnine pokrivale v kriznem obdobju, kot je seveda sedaj in kot je bilo po letu 2008. Zakaj? Vemo, da že zdaj to vrzel pokojnin pokrivamo iz proračuna, in v času krize vemo, da je že milijarda 600 iz proračuna šla za pokojnine. V najboljših letih, 2018, 2019, pa je komaj padlo pod milijardo, o milijardah govorim, pardon. Že to je tisto dejstvo, ki samo govori o tem, da ne more biti tako. Vi pravite: »Z enkrat večjimi donosi bi prišli letno do maksimalno 200 milijonov.« Z enkrat višjimi donosi. Pa kje je garancija, da bodo ta podjetja kar naenkrat začela nositi zlata jajca? Če rečem na tak način. Nemogoče. Prepričajte me – kje je kakšna analiza, ki bi to zagotavljala? Če gledamo takole. V tem seznamu prenosa je dobrih 70 podjetij, ampak od teh 70 podjetij je komaj tretjina takšnih, ki imajo donose. Ostali dve tretjini, poglejte, dobra tretjina je podjetij, ki so v likvidaciji, ki so v stečaju. Vi zdaj recimo še podjetje STA vključujete v to, ki pa tako in tako nima donosov. In še tam, če boste hoteli STA ukiniti, boste morali delavcem dati odpravnine – iz česa? Iz teh donosov ostalih podjetij, ki jih nosijo, če tako ponazorim. Ne morete me prepričati, da bo ta demografski sklad na tak način, kot ste ga vi predlagali, res dolgoročna rešitev za vzdržnost pokojnin. Nemogoče. Če gremo naprej. Kot sem tudi rekel, v teh prenosih niti ni več tistih podjetij – recimo, prišel sem do tega, kje je lesnopredelovalna industrija. Zakaj? SiDG je notri s svojimi gozdovi, ki imajo donose. Ampak poglejte, v preteklosti, če se obrnemo še nazaj, 20 tisoč delovnih mest v lesnopredelovalni industriji je bilo izgubljenih. A veste, kakšna cifra je to? Verjetno za tekstilno industrijo največ izgubljenih delovnih mest. Gozd bi lahko bil naše naravno bogastvo, pa ga ne znamo izkoristiti. En tak osnovni problem: kakšna razlika je zdaj med donosom SiDG in če bi lesnopredelovalna industrija lahko 10 tisoč delovnih mest vrnila pa bi bili zaposleni? Kakšni bi bili prispevki, kakšni bi bili potem prilivi v državno blagajno? Res se sprašujem, kako ste si zamislili, da bo v danih razmerah sklad uspešno pokrival vrzeli pokojnin v proračun. Poleg tega, da ste namenili še gradnjo domov za starejše, celo zdaj v tem amandmaju, kot vidimo, štipendijsko politiko, pa notri so še podjetja, kjer bi morali financirati tudi za gradnjo cest, to se pravi prometno infrastrukturo, o čemer je bilo tako in tako že govora, da bi moral biti svoj sklad za to področje. Se pravi, kar naenkrat je možno iz tega vse reševati. Na drugi strani pa je v proračunu celo manko tega, kar smo zdaj sem prenašali. Vemo pa, da je kriza, da bo spet krepko milijardo potrebno iz proračuna dati za pokojnine, za to vrzel. Na drugi strani sem si ogledal študijo, ki je bila lani v jeseni delana v Državnem zboru v Raziskovalno-dokumentacijskem sektorju, kjer so obdelali sedem držav. Sedem držav: ZDA, Francijo, Avstralijo, Japonsko, Norveško, Poljsko in Irsko. So države, ki imajo že več kot 50 let te sklade in so določene izkušnje, in so tudi države, ki so v tem tisočletju postavile te sklade. Skrbno sem proučil vse in ne vidim prave primerjave tega modela, ki ste ga vi pripravili, da bi bile to tiste prave rešitve. Žal, res ne. Ker vse, ki so začele, so imele neki začetni kapital, nekaj trdnega, oprijemljivega, ali na nafti, na naravnih bogastvih, rude, les, koncesije, to so tiste prave podlage. To se pravi neki sklad že iz preteklih obdobij privatizacije posameznih res močnih podjetij ali pa proračunski presežki, kjer je tudi Irska tista, vemo, kako uspešna je njihova rast v zadnjih dobrih 20 letih po BDP, da je praktično druga v Evropi. S temi presežki potem imaš kaj delati. To je mogoče tudi primer Slovenije v letih 2014–2019, ta rast, ki je potem zagotavljala to. Verjetno smo tudi zamudili, ker nismo takrat že razmišljali o tem, da bi 2019, namesto da bi vrnili 620 milijonov dolga Slovenije, mogoče namenili v takšen sklad. Morda. Tudi ugotovitve KPK. Ali je KPK kakšna institucija leve opcije, da tega ne upoštevamo? Saj to je ja strokovna inštitucija, na katero ste se tudi vi veliko opirali v času vaše opozicije. Zelo jasno opozarja, da se ne sledi načelom skrbnosti, da se s preoblikovanjem SDH določenih pomembnih določb Zakona o SDH ne upošteva, da so izpuščene, opustitev ureditve posameznih področij na veliko področij, kup teh pripomb je. Tudi Državni svet opozarja in je skeptičen do tega predloga. Ne vem, ali res potem ta vlada ne upošteva ničesar, kar bi morala upoštevati. Res se sprašujem na celi črti, zakaj je takšna ignoranca in pravzaprav grobo kršite upravljavska pravila za državna premoženja na tem področju. Na koncu poskušam tudi reči, kje pa jaz sam vidim to rešitev. Predvsem je na dolgi rok to vidno na rasti dodane vrednosti, produktivnosti, da povečujemo delovna mesta, da znižujemo brezposelnost, kot smo rekli prej, je bil dokaz 2014–2019, kako smo lahko potem celo ukinili Zujf in vrnili ljudem, kako smo lahko potem tudi presežek proračuna dosegli, kako smo lahko del dolga vrnili. In verjetno bi sledilo potem, da se takšen sklad ustanovi in iz viška polni. To je tista zdrava pot. Čim prej je treba dati mlade na trg. To je bilo sicer že tudi rečeno in to je tista prava pot, ki jo vidimo. Dvig življenjske dobe seveda zahteva tudi podaljšanje zaposlitve, kar evropske države že desetletja delajo. To je normalna pot. Ta vlada pa celo, bom rekel, to preprečuje s tem, kar ste zdaj začeli delati, da prisilno upokojujete ljudi in še dodatno posegate v to, da se morajo potem finančni viri še povečevati na tem področju. Opozoril bi na beg kapitala. Države, razvite države, ki vlagajo v državah v razvoj, nas izkoriščajo. Vemo, da bi s tem, ko koristijo našo poceni delovno silo, morali biti dobički toliko večji, bi moralo biti toliko dajatev, mi jih pa še spodbujamo, dajemo velike subvencije. Tudi to zmanjšuje proračun Slovenije in tudi za pokojnine. Če bi bile plače pri nas višje. Hvala bogu, da smo vsaj dvignili minimalno plačo, da smo s tem nekaj pripomogli. Na koncu bistvo. Mladi so tisti ključni del družbe in predstavljajo steber razvoja in prihodnosti države. Vse moramo delati za to, da bomo mladim omogočili, da ostanejo doma, da odpiramo delovna mesta z višjo dodano vrednostjo, da jih zaposlujemo doma, da jih pritegnemo. V skladu s tem omenim nacionalni načrt oziroma evropski sklad za okrevanje in odpornost, kjer nas čaka zdaj dobrih 5 milijard, poleg še ostalega. Če bomo mi znali ta sredstva vložiti v področja, da zadržimo mlade – mladi so tista protiutež starajoči se družbi, to je tisto bistveno. In kaj zdaj delajo razvite države? Nam kradejo ta mladi kader, da si s tem pomagajo. Sem moramo vso silo usmeriti, ne pa prelagati, kot je kolega prej rekel, krožnika z isto vsebino z ene mize na drugo mizo, ker se ne bomo bolj nasitili, nemogoče. Zelena politika, ki jo skladi za okrevanje zahtevajo, digitalizacija, poklici prihodnosti, ki iz tega izhajajo, to so predvsem mladi. To se pravi, vse mora temeljiti na mladih, da bomo to dosegli, in je potem to naravna pot, da bomo lahko dosegli boljši razvoj Slovenije. Mlade moramo zadržati in ne odgnati iz Slovenije v razvite države, ki tako rešujejo svojo demografsko sliko in povečujejo BDP na račun nas, držav v razvoju. To je tista prava pot, morali bi se samo o tem pogovarjati, ne pa na takšen način. Kot sem rekel, v tej analizi oziroma v tem vašem predlogu ne vidim nobene dodane vrednosti. Res ne. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Kolegice, kolegi, gospod državni sekretar! Spoštovani! Zastavlja se vprašanje, do česa bomo prišli v državi z ustanovitvijo predlaganega nacionalnega demografskega sklada ob problemih, za katere se zavedamo, da so zelo veliki. Zlasti če pogledamo najprej, kot je bilo že večkrat danes izpostavljeno, pokojnine v Sloveniji so prenizke za dostojno življenje. Število upokojencev narašča, hkrati s tem narašča tudi primanjkljaj sredstev, ki jih država potrebuje za financiranje pokojnin, pokojninskega sistema. Več kot milijardo, milijarda 150 je bilo ugotovljeno, se letno, zdaj v tem trenutku daje za to, da na tem nivoju, kot sem prej opisal – ne preveč bogato za ljudi, kakor to občutijo – funkcionira slovenski pokojninski sistem. Ta denar, ta fond je treba v prihodnje pojačati, ga obogatiti, zato da se bodo lahko zagotavljale penzije tudi večjemu številu ljudi, in to dostojne penzije. To, kakšne številke zdaj prihajajo ven, govori, da upokojenci v primeru ustanovitve tega nacionalnega demografskega sklada praktično ne bodo imeli rešenega nobenega problema oziroma bodo prihodki v pokojninski sklad zanemarljivi. To je tisti problem, o katerem moramo danes govoriti. Mi bomo sicer dobili eno centralizirano upravljanje kapitalskih naložb države, ampak kot sem rekel, resnih prispevkov z njegove strani, s strani sklada v pokojninski sistem ne bo. Še zlasti, če pogledamo to številko, ki ste jo mnogi že navedli, ki izhaja iz raziskave Inštituta za ekonomska raziskovanja, da bo leta 2040 sklad prispeval 200 milijonov za pokojnine, primanjkljaj za pokojnine v državi pa bo 2,4 milijarde. To bo potrebno zagotoviti iz enih drugih virov, verjetno iz proračuna. Proračuna, ki se v večinskem delu polni iz davkov in pa, jasno, sedaj še vedno tudi iz dividend od kapitalskih naložb, ki jih ima država na različnih področjih. Pri rešitvi, da se zadeva centralizira in v nekem smislu dobi politika pri upravljanju in nadzoru nacionalnega demografskega sklada ključno vlogo na ta način, da je skupščina sklada itak Vlada – to se pravi obstoječa vlada, katerakoli pač je, v tem trenutku je pač ta – oziroma da sklad upravljanja svet, v katerem štiri člane imenuje Vlada, sedem pa Državni zbor, kjer bo pa zopet odločala večinska volja koalicije, gre za tipičen način političnega usmerjanja in ne neodvisnega funkcioniranja nacionalnega demografskega sklada. To gotovo ni dobro in to je zadeva, ki se bo na kratki rok izpela. V primeru, da bi slučajno prišlo do sprejetja in potrditve sedanje oblike nacionalnega demografskega sklada, ta sigurno ne bo dolgo živel. Še posebej zato, to je pomembna nacionalna zadeva, ker govorimo o državnem premoženju, na 8,6 milijarde se ga ocenjuje, ki je bilo ustvarjeno s strani zaposlenih ljudi, ki bodo – nekateri so že, v ogromnem delu, mnogi pa bodo kasneje – upokojenci in bodo od tega imeli zagotovljeno finančno podporo za življenje v tretjem življenjskem obdobju. Še posebej, če pogledamo, da se iz vseh teh upravljavskih struktur sklada v prihodnosti izključujejo delavci, ki bi soupravljali, je to absolutno skregano z logiko funkcioniranja našega sistema, zlasti po eni demokratični plati, ko se mora demokracija vpeljati tudi na ekonomskem nivoju pri soupravljanju delavcev. Zelo neprijetno je bilo to povedano, ko smo imeli Komisijo za nadzor javnih financ, praktično vsi sindikati, vse sindikalne organizacije so povedale, da pri zadevi niso sodelovale, da v problematiko ustanavljanja in nastajanja tega dokumenta o nacionalnem demografskem skladu ni bil vključen Ekonomsko-socialni svet, da so bile dosti kritične pripombe podane s strani protikorupcijske komisije, Računskega sodišča in ne nazadnje tudi s strani struktur upokojenskih organizacij, še posebej, če ste poslušali direktorja Nepremičninskega sklada Zpiza. Za stvar, o kateri danes govorimo, je bila z več strani potrjena zahteva, da se mora sprejeti na osnovi nacionalnega dogovora, nacionalnega konsenza. Rad bi rekel, da to ni bilo zagotovljeno in praktično do zdaj ni bilo ugodeno temu pogoju in tej zahtevi. Vsi vabljeni, ki so bili na Komisiji za nadzor javnih financ, vključno z opozicijskimi strankami, so napovedovali, da če ne bo prišlo do enega konsenza, se bo dala pobuda za posvetovalni referendum. Rad bi pa samo še tole povedal. Bilo je izpostavljeno, da predlog nacionalnega demografskega sklada povozi toliko zakonov na različnih področjih, da bo v primeru, da bo prišlo do zahteve za njegovo ustavno presojo, ta zadeva padla na Ustavnem sodišču. To je dosti resna zadeva. Rad bi povedal, da ko je bila v prejšnjem mandatu pred to vlado sklenjena koalicijska pogodba, ki smo jo v določenem delu podpirali tudi s strani Levice, podpirali so jo pa tudi poslanke in poslanci oziroma skupina Desusa in Stranke modernega centra, je bilo dogovorjeno, da je treba pomemben del sredstev pridobiti s popravkom napačnega ukrepa iz leta 1996, ko so se prispevki delodajalcev napram delavcem za polovico znižali. Takrat je začela nastajati luknja pri zagotavljanju sredstev za pokojnine v Sloveniji, ki je težka milijardo in še več evrov. Če bi se izvajali ti ukrepi, te alternativne rešitve, ki jih posebej izpostavljamo v Levici, da bi prinesle ustrezna finančna sredstva za normalno delovanje in dostojno delovanje pokojninskega sistema, bi bilo potrebno dvigniti prispevke delodajalcev v Sloveniji, štirikrat po 0,8 evra. To bi do leta 2025 prineslo 400 milijonov evrov. Mi pa govorimo, da bo leta 2040, v kolikor bo sklad funkcioniral, kot je planiran pa načrtovan zdajle, prinesel 200 milijonov evrov. Hkrati bi rad še tole rekel. Na drugi strani je potrebno rešiti tudi problem tega, da okoli 750 tisoč zaposlenih pri pravnih osebah v Sloveniji v povprečju plača za pokojnine, za pokojninsko zavarovanje 450 evrov, naslednjih 250 tisoč v drugih oblikah zaposlitve in zavarovanja pa v povprečju polovico manj. Zlasti gre tukaj za prispevke espejev. Po podatkih Ministrstva za finance je pri več kot 20 % espejev letno zaslužek več kot 40 tisoč evrov. Moram reči, da zaposleni s takšno plačo, kot sem zdajle rekel, 40 tisoč evrov, na mesečni ravni plača 730 evrov prispevkov, medtem ko espeji s takšno plačo plačajo pa minimalne prispevke v višini 400 evrov. Zato je treba to popraviti in je treba v okviru razprave vzdržnosti pokojninskega sistema in blagajne razmišljati o reformi vplačevanja prispevkov espejev. Ampak, občutno dvigniti prispevke espejev z višjimi dohodki in ob tem seveda paziti, da se prispevki za espeje z najnižjimi ne dvignejo. Samo takšna dva ukrepa bi imela popolnoma drugačen in pozitiven učinek in efekt na pokojninsko blagajno v Sloveniji. To, kar je zdajle predlagano s tem nacionalnim demografskim skladom, pa pomeni na eni strani razlastninjenje državljanov, na drugi strani lastninjenje upravljanja z državnim premoženjem, velikim 8,6 milijarde, s strani političnih strank in razpad pokojninskega sistema, če se ga ne bomo ustrezno lotili. Zaradi tega sam osebno, tako kot moja stranka Levica, tega predloga sigurno ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predlagatelj v imenu Vlade državni sekretar mag. Peter Ješovnik. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Večkrat je že bilo omenjeno, da Vlada ni izpeljala socialnega dialoga. Še enkrat moram povedati, da je predsednik Vlade sam predstavil ta zakon, da je potem minister za finance v sodelovanju z našimi službami prestavil ta zakon na plenarni seji Ekonomsko-socialnega sveta, da je kolega, ki sedi za mano, predstavil izračune na Ekonomsko-socialnem svetu. Moram povedati, da je Ekonomsko-socialni svet na plenarni seji sam določil pravila, da se bomo pogovarjali po členih. Izpeljali smo pet pogajalskih skupin, prvih se delojemalci, sindikati torej, sploh niso udeležili, na četrti je predstavnik sindikatov izjavil, to je na zapisniku, da se oni pravzaprav ne pogajajo z nami, ampak samo iščejo argumente za referendum. In na peti so nam povedali, da se ne bodo z nami pogovarjali o členih, ampak o konceptih. Kako se pa naj mi pogovarjamo o konceptih, če smo zakon, ki ima en koncept, dali v sistem in smo se morali pogovarjati o njem? Dobro, jaz ne bi več tega pogreval, ampak to ponavljanje, stalno ponavljanje, da se Vlada ni pogovarjala z nikomer, enostavno ne drži. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! Danes je bilo že kar nekaj povedanega in jaz mislim, da se v eni točki vsi tukaj tako na levi kot na desni polovici dvorane Državnega zbora strinjamo, in sicer da Slovenija nujno potrebuje demografski sklad. Namreč, pokojninska blagajna je iz leta v leto bolj prazna, in če bomo šli s takim tempom naprej, bo, poenostavljeno povedano, shirala. Ključni problem je bil narejen pred 20 in več leti, ko se je delodajalcem prepolovilo plačevanje prispevkov za pokojninsko blagajno, ampak zdaj, toliko let pozneje jokati o tem nima smisla. Vsekakor bi bilo smiselno razmišljati tudi o tem, da se ta zadeva končno popravi. Če se vrnem k demografskemu skladu. Na vsak način bi bilo ne glede na vse ostalo pravilno, da se tudi nekaj tega državnega premoženja, denarja plemeniti za čez 20 in več let, da se bo vendarle s tem tudi na nek način dodatno polnilo pokojninsko blagajno. Socialni demokrati smo pred nekaj meseci vložili v proceduro v Državni zbor predlog zakona o nacionalnem demografskem skladu, ki je bil tudi zelo široko usklajen in je res služil temu namenu. Namreč, namen tega zakona je bil, da se za državno premoženje sicer ne prestavlja lastništva v neko novo asociacijo, ampak se vse to premoženje plemeniti in po 20 in več letih začne uporabljati za izplačevanje pokojnin. Kot rečeno, je bil ta zakon usklajen tudi s socialnimi partnerji, žal pa v Državnem zboru ni dosegel zadostne podpore, se pravi vladna večina, koalicija našega predloga ni podprla. Danes je pred nami nov predlog, ki ga je vložila Vlada Republike Slovenije. Razlika med tem predlogom in našim je v tem, da je naš predlog dejansko skrbel za to, da bi se premoženje plemenitilo in akumuliralo. Po 20 letih bi prinesel dvakrat večji donos za pokojninsko blagajno kot predlog, ki ga predlaga Vlada. Na tem mestu se kot številni drugi kolegi iz opozicije in civilne družbe upravičeno sprašujem, kaj je dejansko namen tega vladnega zakona. Vsi se tukaj strinjamo, da denarja za pokojnine ni in ga bo še manj, in vsi smo na načelni ravni govorili, da je potrebno demografski sklad ustanoviti zato, da bomo čez 20 in več let lahko imeli neka dodatna sredstva, sicer ne zadostna, ampak dodatna sredstva za zagotavljanje sredstev za pokojnine oziroma za pokojninsko blagajno. Zakon, kolegice in kolegi, ki ste ga vložili, je pa nekaj povsem drugega. V bistvu težko govorimo sploh o demografskem skladu. Zakon sicer prelaga celotno državno premoženje, ki je bilo vodeno korporativno, primerljivo z ostalimi evropskimi državami, se pravi bilo je tudi razpršeno, Sod, DUTB, nepremičninski sklad, pokojninski in tako naprej, zdaj se vse koncentrira, teh 8 in več milijard, v eno novo družbo. Se pravi v ta demografski sklad, upravljan bo centralno. Denar pa se ne bo nabiral za čez 20 in več let, ampak se bo poleg za pokojnine trošil še za družinsko politiko, še za skrb za starejše in tako naprej. Ne pravim, da niso te stvari tudi nujne, ampak če ugotavljamo skupaj, da denarja za pokojnine ni dovolj in če je bil namen tega zakona oziroma sklada zagotoviti sredstva za pokojnine čez 20 in več let, absolutno ne razumem, kaj Vlada s tem želi, oziroma upravičeno se mi glede na dosedanja dejanja te vlade zastavlja resno vprašanje in skrb, da je edini namen ustanovitve tega sklada polastitev vlade Janeza Janše še državnega premoženja, tistega, česar se do sedaj ni mogla polastiti. Kolegice in kolegi, kot zanimivost. V ta demografski sklad pade tudi Slovenska tiskovna agencija. Nacionalna tiskovna agencija, ki je že od začetka vzpostavitve vlade Janeza Janše trn v peti tej vladi in jo skuša vlada na vsak način onemogočiti, pa ji delno uspeva, v celoti pa ne – veste, kaj se bo zgodilo, ko bo postala del demografskega sklada? Če ne drugega, bo dobila Vlada možnost, da v istem hipu zamenja celotno upravo oziroma nadzorni svet te agencije. To so vprašanja, o katerih se ne sprašujemo samo mi poslanci, ampak se sprašuje celotna slovenska javnost. Prav bi bilo, da bi na ta vprašanja dobili jasne odgovore. Skrb je tukaj upravičena glede na to, da smo danes bili iz medijev seznanjeni, da je Vlada enostavno začela pošiljati tistim, ki se z njo ne strinjajo in ki so imeli pomisleke o tem, da ne morejo iti v šolo, kazni za to, globe zaradi nestrinjanja z Vlado. Mislim, da če v tem državnem zboru ne bo večine, da ta nesmiselni zakon zaustavimo, bo ta zakon zaustavilo slovensko ljudstvo na referendumu. Demokratična opozicija bo oziroma je najprej vložila predlog za posvetovalni referendum. Če to ne bo šlo čez, bomo zbrali podpise za naknadni zakonodajni referendum. Prepričan sem, da se bo ljudstvo absolutno postavilo na stran javnega interesa pred interesi vladajočega režima Janeza Janše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zadnji v tem krogu dobi besedo mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Ena izmed prioritet sedanje Janševe vlade je bila ustanovitev demografskega sklada. Da je ustanovitev demografskega sklada prioriteta koalicijske pogodbe te koalicije, je verjetno več razlogov. Ta koalicija, ta vlada se zaveda problema, s katerim se sooča Slovenija, s pokojninsko blagajno in z demografskimi problemi. Na drugi strani se pa ta vlada seveda zaveda, da je ZPIZ-2 že decembra leta 2012 predvidel ustanovitev demografskega sklada v roku dveh let. Od leta 2014 pa do leta 2021 se je zvrstilo kar nekaj vlad. Tisti, ki ste danes najglasnejši, ste v vseh teh letih imeli škarje in platno v svojih rokah. V vseh teh letih ne glede na to, da nam je demografska slika v Sloveniji narekovala, da je potrebno za sedanje in bodoče upokojence nekaj narediti – še več, tudi zakonska obveza vam je to nalagala, vendar – vi tega demografskega sklada niste uspeli ustanoviti. Ustanoviti ga niste uspeli izključno zaradi ene zadeve, in sicer zaradi različnega pogleda na upravljanje državnega premoženja znotraj vaših koalicijskih vlad. Poskusov je bilo več, vendar vam žal nikoli ni uspelo. Ta vlada, vlada Janeza Janše, se je tukaj poenotila in se odločila, da Slovenija demografski sklad potrebuje, in ga je tudi pripeljala v Državni zbor. Koncept demografskega sklada je po mojem mnenju pravilen. Prepričan sem, da bo ustanovitev demografskega sklada razbremenila proračun in pokojninsko blagajno naredila stabilnejšo in zagotovila dodatni vir. Nikdar in nikoli v Slovenski demokratski stranki ali v tej vladi nismo zagovarjali, da bo demografski sklad v celoti rešil pokojninsko blagajno, daleč od tega. Zavedamo se, da ne. Vemo, kakšna je demografska slika v Sloveniji. Jaz osebno sem prepričan, da Slovenija v relativno kratkem času potrebuje pokojninsko reformo. Najboljši vzvod za napolnitev pokojninske blagajne pa so seveda nova delovna mesta in višje plače. Prepričan sem, da je tukaj potrebna tudi davčna reforma in delovna reforma, zakonodajna. Vse to bi bili vzvodi, da se pokojninska blagajna dodatno polni. Jaz sem osebno prepričan, da je koncept, ki ga imamo na miz in ki ga je tudi Odbor za finance pred kratkim potrdil z 11 glasovi za in nobenim glasom proti, ustrezen. Dejstvo je, da ta zakon predvideva tudi upravljanje državnega premoženja z enega mesta. Prepričan sem, da upravljanje državnega premoženja z enega mesta prinaša več koristi kot slabosti. V preteklosti smo imeli več upravljavcev državnega premoženja in videli smo, kakšni so rezultati. Prepričan sem, da upravljanje državnega premoženja z enega mesta pomeni večjo učinkovitost in večjo transparentnost. Pričakoval sem, in to pogrešal, da se bomo v razpravi, ki smo jo imeli že pri prvem branju tega zakona na matičnem Odboru za finance in tudi v prejšnjem tednu na Komisiji za nadzor javnih financ, bolj vsebinsko pogovarjali, da se bomo vsebinsko pogovarjali, katere napake so bile storjene v preteklosti v zvezi z upravljanjem državnega premoženja, in ugotovili dobre prakse prodaj državnega premoženja in negativne prakse prodaj državnega premoženja. In da bomo iz tega potegnili neke zaključke in se odločili, kako v Sloveniji z upravljanjem državnega premoženja v prihodnosti. Prepričan sem, da je bil koncept, ki ga je pripravila ta vlada – vlada ga je usklajevala, kot je že omenil minister za finance in ne nazadnje danes tudi državni sekretar – usklajevan z več deležniki. Dejstvo je, da tudi sestava nadzornega sveta jasno govori, da se ta vlada zaveda pomembnosti širšega odločanja pri teh zadevah, da je ZDUS dobil mesto v nadzornem svetu, da je dobil mesto v nadzornem svetu tudi predstavnik mladinske organizacije. Tudi premoženje sklada, kako se akumulira dividenda, kako se akumulirajo kupnine od prodaj domačih naložb, ki jih bo imel ta sklad, je uravnoteženo, en del se bo namenjal za direktna vplačila v pokojninsko blagajno, en del se bo pustil pa na demografskem skladu. V zadnjem mesecu dni smo poslušali kar precejšnje direktne napade s strani opozicije na takšen koncept in na zakon o nacionalnem demografskem skladu. Prepričan sem, da se toliko laži in toliko zavajanj, kot smo jih slišal s strani opozicije, že dolgo časa ni slišalo. Spoštovana opozicija, jaz sem o nečem prepričan. Najglasnejši ste predvsem v smislu, da bo ta zakon o nacionalnem demografskem skladu omogočil razprodajo državnega premoženja in privatizacijo. Spoštovana opozicija, v tem zakonu o demografskem nacionalnem skladu niti z eno besedo, niti s črko P ni govora o privatizaciji niti v enem členu. Vi pa ta zakon napadate z vseh strani – razprodaja državnega premoženja, privatizacija. Ponavlja se leto 2012. Leta 2012 je druga Janševa vlada v Državni zbor pripeljala Zakon o Slovenskem državnem holdingu in na enak način je takrat opozicija zganjala vik in krik. Vik in krik ste zganjali z zbiranjem referendumskih podpisov in vik in krik ste zganjali, da bo šlo za razprodajo državnega premoženja in za privatizacijo. Deloma se jaz lahko strinjam tukaj z razpravo, ki jo je izvajal kolega Jani Prednik kot poslanec Socialnih demokratov, in sicer da se je Slovenska demokratska stranka vedno zavzemala za privatizacijo. To deloma drži. Slovenska demokratska stranka je vedno govorila, da se država na nek način mora premišljeno, postopoma, na transparenten način umakniti iz državnega premoženja. Vendar kolega Prednik je pozabil eno zadevo povedati – da se je pa glavnina prodaj državnega premoženja zgodila ravno v času vlad Socialnih demokratov. Ravno v času vladavine Socialnih demokratov se je zgodilo največ prodaj državnega premoženja. Če se zdaj vrnemo v leto 2012, 2013, ko ste zganjali vik in krik v zvezi z ustanovitvijo Slovenskega državnega holdinga in potem z očitki, da gre tukaj izključno za privatizacijo in za razprodajo državnega premoženja, bi rad še eno zadevo ponovil. V času druge Janševe vlade ni bilo s strani te vlade prodano niti eno državno podjetje. Potem je prišla pa vlada Alenke Bratušek, vlada Mira Cerarja, v katerih ste sodelovali, v vseh vladah Socialni demokrati. V teh vladah so bile pa naslednje prodaje: Helios, Aerodrom Ljubljana, Fotona, Elan, Adria Tehnika, Adria Airways, Nova kreditna banka Maribor, Nova Ljubljanska banka, Žito, Cimos, Abanka. Kopica državnih podjetij, predvsem v času vaših vlad, vlad, v katerih ste Socialni demokrati sodelovali. Danes poskušate pa vse puščice usmeriti na to našo stran, da smo pa izključno mi tisti, ki razprodajamo državna podjetja, in smo izključno mi tisti, ki smo za privatizacijo. Daleč od tega. Dejstva govorijo nekaj drugega. Druga največja laž, ki jo lahko poslušamo s strani opozicije, je, da se bo država razlastninila. Nihče ne bo nikogar razlastninil. Razlastninjenju smo bili priča v letih 1946, 1947, 1948, na osnovi tega še danes plačujemo stroške denacionalizacije. Denacionalizacija je bila tudi ena izmed ključnih zadev, zaradi katerih se je državna podjetja moralo prodajati. Sklad zakona o nacionalnem demografskem skladu bo še vedno ostal v lasti Republike Slovenije in tukaj ni nobenih skrbi, da bi se ta sklad sprivatiziral. Prepričan sem, da bo ustanovitev tega sklada pa omogočala boljše življenje tako za sedanje upokojence, predvsem pa tudi za vse bodoče upokojence. Res ne razumem vseh teh vaših napadov, vseh teh vaših zavajanj v zvezi z razprodajo, privatizacijo in tudi v zvezi z razlastninjenjem. Akceptiram zadevo, da imamo različne poglede na upravljanje, tako je tudi prav. Ne bom zdaj govoril, da vaš način upravljanja ni ustrezen, vendar Državni zbor je ta vaš predlog zavrnil. Državni zbor je ta vaš predlog zavrnil, jaz sem pa prepričan, da bo Državni zbor na glasovanju na izredni seji naš koncept potrdil. Ne nazadnje ga je potrdil že Odbor za finance z 11 glasovi za in niti en glas ni bil proti. To bi bilo zaenkrat.
Hvala lepa. Je še želja za razpravo? Vidim, da še. Preden bom sprožil postopek za razpravo, bi lepo prosil, da tisti, ki se boste prijavili, preberete 1. člen zakona in vložene amandmaje, od katerih koalicijski nekoliko širi namen porabe. Tisto, kar ste vložili v opoziciji, pa bistveno oži vsebino zakona in premoženja, ki se vnaša. Zdaj poslušamo vse druge stvari, razen o členu in amandmajih. Začenjam postopek prijave. Prva dobi besedo Bojana Muršič. Izvolite, mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Podpredsednik je omenil, da lahko govorimo oziroma naj si pogledamo 1. člen in amandma k njemu, o katerem danes razpravljamo. Ta govori o področju urejanja, namenih in ciljih zakona, kar posledično pomeni, da lahko govorimo karseda široko. Naj v uvodu kar povem, da je ta vladni predlog demografskega sklada po moji presoji ostal to zgolj in samo še v imenu. Ta predlog zakona tudi ne daje nikakršnih razlogov, da bi lahko verjeli, da bo aktualna vlada uresničila enega najpomembnejših ciljev odgovornosti za sprejetje takšnega sklada, ki bo deloval v dobro finančne vzdržnosti čedalje bolj nestabilnega pokojninskega sistema. Iz leta v leto ugotavljamo, da je primanjkljaj blagajne Zpiza okoli milijarde evrov. Demografski trendi se spreminjajo in ta pokojninska blagajna bo iz leta v leto še bolj osiromašena in proračun te blagajne bo postajal nevzdržen. Zato je pomembno, da se seveda sprejme demografski sklad, ampak ne takšen, kot ga imamo danes na mizi. Sprejetje takšnega sklada, kot bi morali sprejeti, bi moralo zagotavljati finančno vzdržnost tega nestabilnega pokojninskega sistema. Ta vlada je k temu zakonu pristopila rokohitrsko, brez širokega družbenega, širšega konsenza. Zakaj je potreben ta družbeni, širši konsenz? Zato, ker se moramo zavedati, da moramo sprejeti takšen sklad, ki bo prihodnjim generacijam omogočal stabilno financiranje pokojnin. Zato bi bilo pričakovati, da bo tukaj zajet čim širši konsenz, vendar pri tem zakonu – ne glede na to, da smo danes že nekajkrat slišali, da so se pogovarjali, vendar s strani sindikatov je bilo jasno povedano – tega konsenza oziroma pogovora ni bilo. Ne glede na način sprejemanja si je ta vlada zadala tudi cilj omogočiti prihodnjim generacijam stabilno financiranje pokojnin, ampak si je to podredila kot osebni projekt za uresničevanje partikularnih ciljev. Še enkrat. Ta sklad bi moral biti sklad, s katerim bi zagotovili stabilni tretji vir pokojninske blagajne v kritičnem obdobju 20 let in več, ampak ta predlog je zasnovan tako, da bo izčrpaval tekočo porabo, donose pa iskal v privatizaciji. Zato ta sklad ni demografski sklad, lahko rečem, da je zgolj politično plenjenje, pa ne samo to, gre za privatizacijsko past za tisto, kar bo sploh ostalo od državnega premoženja. Če se dotaknem tudi sprotnega trošenja, ki ga ta vlada predstavlja s tem zakonom o nacionalnem demografskem skladu, pa bo imelo velike finančne posledice za pokojninsko blagajno, pri čemer so že danes sredstva premajhna, da bi se lahko učinkovito financirale še druge zadeve, kot so domovi za starejše, in tudi financirala nedefinirana družinska politika. Danes je bilo v razpravah sicer govora, kaj je to nedefinirana družinska politika, vendar kljub temu menim, da bi za ta dva stebra, gradnja domov za starejše in družinska politika, morala biti sredstva v državnem proračunu, ne pa v tem demografskem skladu, kajti sredstva potrebujemo za naše pokojnine čez 20 let. Ta razpršenost financiranja ne bo učinkovita, absolutno ne za pokojninsko blagajno, tudi ne za gradnjo domov za starejše, še manj pa za družinsko politiko, ki tako ali tako ni jasno definirana v tem predlogu zakona. Tudi za strukture državnih podjetij, med njimi je nekaj strateških, obstaja velika nevarnost, da se bo sklad polnil na račun izčrpavanja in s pomočjo privatizacije državnih podjetij. Če poslušam danes te razprave, je moč zaslediti, da Vladi ni ravno v interesu prihodnost generacije, o kateri danes tudi govorimo. Če bi bil interes, bi se potrdil opozicijski predlog, ki smo ga že imeli v obravnavi, ki bi zagotavljal pokojninskemu skladu dodatnih 170 milijonov evrov, in bi v lasti Republike Slovenije ostalo ključno premoženje Slovenije. Seveda se zavedam, da demografski sklad ni rešitev za vse težave, o katerih danes govorimo, vendar pa lahko ima vsaka nepremišljena odločitev na tem področju velike dolgoročne posledice na več družbenih podsistemov. Zato, ker gre za tako pomemben zakon, nima nihče mandata, da na takšen način zakon sprejme, brez posvetovanj, sodelovanja, dialoga, sploh glede na to, da so posledice izjemno velike. Absolutno se strinjam s tem, da bi ta demografski sklad morali že sprejeti, o njem že veliko časa govorimo. Kolega Pogačnik je lepo nanizal, da smo bili Socialni demokrati v vladah in da tega demografskega sklada nismo vzpostavili – ja, ampak na podlagi vsega tega, kar smo pripravljali, ni bilo širšega družbenega konsenza, zato je zadeva stala. Glede na to, da smo prišli že tako daleč, bi lahko končno dozoreli, da poskrbimo za našo prihodnost. Vendar ta zakon, ki ga imamo danes na mizi, absolutno ne gre v pravo smer, potrebno ga je dodelati, se pogovoriti z vsemi deležniki. Šele takrat, ko se bodo vsi akterji z njim poistovetili – tudi mi poslanci, kajti takšen zakon menim, da bi moral imet čim širšo podporo, če že ne ustavne večine – bomo vsi skupaj verjeli, da je ta zakon pravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani državni sekretar! Ta predlog demografskega sklada bo omogočil izključno podreditev, razgradnjo in razprodajo družbenega premoženja. Ponavljam še enkrat, podreditev, razgradnjo in razprodajo državnega premoženja. V enem samem hipu bo razlastil državo in prenesel državno premoženje na podjetje, sicer v stoprocentni lasti države. Tak način upravljanja predstavlja veliko veliko tveganje. Če vemo, da država sedaj najema 60-letne kredite, da po eni strani zadolžuje še nerojene in neobstoječe generacije – država oziroma Vlada to nekako predstavlja, da gre za zaupanje kreditodajalcev, jaz pa menim, da je to samo znak, da kreditodajalci ne zaupajo, da bi Vlada lahko v enem doglednem času obveznosti poplačala, in te obveznosti širi še na nerojene generacije – bi bilo tudi prav, da je to premoženje, ki je danes na razpolago, na voljo bodočim generacijam, tudi tistim, ki še niso rojene. Ta sklad, ta način, kot se je Vlada tega lotila, tega ne zagotavlja in tega cilja ne zasleduje. Mi moramo, če želimo to premoženje ohraniti in če želimo, da bodo lahko tudi v prihodnje pokojnine vsaj kolikor toliko vzdržne, začeti akumulirati premoženje vanj, v ta sklad, zagotavljati še dodatne vire, ki tu niso predvideni, in poskrbeti, da se iz njega ne bodo financirale nobene druge zadeve kot pokojnine. Mi moramo zagotoviti v prihodnje varnost in stabilnost javnih financ, še posebej pokojninske blagajne. Tega ne bomo storili na način, da si bo država z eno samo potezo zagotovila podreditev, razgradnjo in razprodajo državnega premoženja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Ker ste rekli, da je treba povedati, naj povem, da bom podprla amandma k 1. členu, ki govori, da bo poleg družinske politike tudi štipendijska politika zajeta v predlogu zakona, ki je pred nami. Ampak naj se vrnem najprej na to, da poslušam, da bo to razgradnja, razprodaja državnega premoženja. Jaz sem to poslušala že leta 2012. Takrat je bilo tukaj notri ravno tako kot danes, mogoče še bolj vroče, ker danes poslanskih kolegov niti ni v tej dvorani. Ampak je bilo ravno tako rečeno, »to je razprodaja«, ko smo ustanavljali Slovenski državni holding, »razprodaja slovenske srebrnine« je bilo takrat rečeno, »razprodaja slovenskih podjetij«. Pa vendarle je bil potem SDH ustanovljen, vlada se je zamenjala in glej ga zlomka, že kolega Marko Pogačnik je povedal, katera podjetja so se prodala od leta 2012 oziroma od leta 2013. Tudi prehrambno podjetje Žito – kam je šla kupnina? Kam je šla kupnina od Heliosa? Ali je bil Helios res pod ceno prodan? Piše, berem iz leta 2016, da je bil Helios prodan za 200 milijonov premalo, po nižji ceni. Kam so šle kupnine? Kam se je Slovenija strateško usmerila? Kateri so strateške projekti, razvojni projekti Slovenije? Jaz sama jih v zadnjih letih res nisem videla, samo poslušala sem o odprodaji, o odprodaji slovenskega premoženja, premoženja vseh davkoplačevalcev. In poslušam danes, kako je vse narobe zato, ker se je v samem zakonu zavezalo, da bo šel del dividend, del dividend, s katerimi naj bi se upravljalo – boljše upravljalo, kakor se je do zdaj upravljalo državno podjetje – tudi za družinsko politiko in politiko štipendiranja. Vse zajema glavne cilje, za katere se Krščanski demokrati zavzemamo, in to je seveda tudi družinska politika. Zdi se mi, da je pa zelo pomembno pri predlaganem zakonu tudi vprašanje opredelitve, katere naložbe so strateške. Krščanski demokrati tako kot doslej stojimo na stališču, da država mora izvajati svoje naloge, med katere pa gotovo ne spada izvajanje podjetniške dejavnosti na trgu. Še vedno – ker je bilo danes nam očitano – zagovarjamo umik države iz gospodarstva, smiselno pa je, da država obdrži večino lastništva v strateških podjetjih na področju prometne, transportne in logistične infrastrukture ter elektroenergetskega sistema. To je naša srebrnina.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Naj za začetek jasno povem, da je demografski sklad dobra ideja in ga potrebujemo, vendar ne takega, kot je pred nami, ki niti ni demografski sklad. Sprejetju tega zakona v predloženi obliki ugovarja ne samo opozicija, temveč tudi celotna stroka in tudi OECD. Udeleženci konference korporativnega upravljanja, ki jo je organiziralo Združenje nadzornikov Slovenije, so vladni predlog zakona o demografskem skladu ocenili za neustreznega tako vsebinsko kot tudi v luči korporativnega upravljanja. Zato bi ga bilo treba umakniti, so si bili edini udeleženci. Predlog zakona, ki predvideva združitev vseh štirih državnih upravljavcev naložb pod streho demografskega sklada, naj bi v prihodnjih letih zagotavljal sredstva za pokojnine. Pa je to res tako? Nedeljena ocena stroke na konferenci je bila – podobno kot smo lahko zasledili iz današnje razprave tako opozicijskih kot nekaterih pozicijskih poslancev – da ciljev sklada z vsega 8,6 milijarde sredstev ne bo moč doseči. Poleg tega je večina naložb strateških in ne portfeljskih. Pri strateških naložbah, kot so recimo železnice, pa moramo vedeti, da so po večini potrebna dodatna vlaganja, ne pa zmožnost ustvarjanja donosa za polnjenje demografskega sklada. Pri tem sploh ne gre za sveža sredstva, saj so se ta že doslej iztekala v državni proračun. Kaj smo s tem naredili? Nič. Ocenjuje se, da bi se v ta sklad lahko nateklo 250 milijonov evrov prilivov. Toliko bodo letos znašali izdatki za usklajevanje pokojnin, pa še od teh 250 milijonov je po predlogu zakona večina predvidena za druge namene: financiranje družinske politike, štipendij in dolgotrajne oskrbe. To je enostavno misija nemogoče. To kaže na politizacijo tega zakona, ne pa na vsebino, saj sklad ne bo mogel slediti niti uskladitvi pokojnin, kaj šele naslavljanju novih vsebin. Za dodatna izplačila bo potrebna prodaja premoženja, nedvomno, če se ta sklad ustanovi. To pomeni, da bo sklad kaj kmalu ukinil samega sebe. Končni rezultat bo, da bo država Slovenija ostala praktično brez vsega svojega premoženja. Ali je to cilj? »Dejansko je res videti, da gre za dimno zaveso, saj bo s tem, kar je, nemogoče kaj resnično narediti za financiranje pokojnin,« so menili tudi udeleženci na konferenci. Ocenili so, da če bi resnično šlo za polnjenje pokojninske vrzeli, bi bilo namesto tega povsem zgrešenega sklada veliko bolj smiselno in tvorno spodbujati dodatno pokojninsko varčevanje. Tudi predvidne upravljavske rešitve zakona, s katerimi se ukinjajo ustrezni kadrovski postopki pri izbiri nadzornikov sklada, znižujejo merila za to funkcijo in ne zahtevajo nepolitičnosti, kažejo na škodljivost predloga. Na ta način pač večje učinkovitosti upravljanja ni moč pričakovati. Korporativno upravljanje se bo le še poslabšalo. Tudi predstavnik OECD Hans Christiansen je na konferenci poudaril, da bi bilo namesto predlagane oblike upravljanja pametneje slediti dobrim praksam korporativnega upravljanja v skladu s smernicami OECD. Kajti državno premoženje se mora voditi v javno korist. Državne družbe so v lasti državljanov, ne pa v lasti ministrov oziroma vsakokratne vlade. Predlog zakona torej prinaša rešitve, kjer vodenje družb ne bo ločeno od političnega vpliva, člani nadzornih odborov in uprav ne bodo samostojni pri svojem odločanju. Vlada bo imela odločilen vpliv na izbiro članov nadzornih odborov in vodstev državnih služb. Po besedah Christiansena najslabše poslujejo tiste državne družbe, ki delujejo kot neki podaljški oblasti. Analize so pokazale, da je prav v takšnih podjetjih zaznati največ primerov podkupovanja in korupcije. Ta zakon res ni primeren za sprejetje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Pogačnik, želite repliko? [[Da.]] Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Zelo kratek bom. Res naprošam, da ne zavajate, da bo država z ustanovitvijo tega demografskega sklada izgubila premoženje. Nobenega premoženja Republika Slovenija ne bo izgubila in demografski sklad je v lasti republike.
Hvala lepa. Postopkovno Vojko Starović. Izvolite.
To ni bila replika, to je bila razprava in naj se gospod kolega prijavi k razpravi, bi se spodobilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsak se odloča sam, kaj bo storil. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Andrej Černigoj. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani gospod predsedujoči, hvala za besedo. Cenjeni kolegici in kolegi, lep pozdrav! Razprava glede demografskega sklada ima v tem cenjenem zboru že dolgo brado, vendar korakov k dejanjem nikakor še ni bilo. Sedanja vlada prihaja k uresničitvi teh dejanj, ki smo jih zapisali tudi v koalicijsko pogodbo. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih diskurza nismo nikoli zavračali in tudi nismo na tem področju delali nobenih obstrukcij, kot je bilo to na drugi strani. Kar se tiče demografskega sklada, samo moje osebno prepričanje. To dejanje bi morali narediti že pred 15, 20 leti. Vsako zamujeno leto, vsako zamujeno leto gre v škodo predvsem mladim, ampak tudi sedanjim in prihodnjim generacijam upokojencev. Mene veseli, da smo lahko v ta zakon spravili tudi družinsko politiko in da dodajamo tudi politiko štipendiranja. Da mislimo resno za mlade in z družinsko politiko, smo zapisali tudi v enajstčlanskem nadzornem svetu, ki je sestavljen iz sedmih nadzornikov, ki jih bo imenoval Državni zbor, to se pravi ta cenjeni zbor, in sicer pet na predlog poslanskih skupin, enega na predlog Zveze društev upokojencev Slovenije in enega na predlog Mladinskega sveta Slovenije. Zelo me veseli to, da bodo mladi imeli tudi svojega odločevalca. Še enkrat, ta predlog ne govori o privatizaciji, ampak o prihodnosti, predvsem za nas mlade. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Še je interes. Začeli bomo s postopkom prijave. Izvolite se prijaviti. Besedo ima Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Moram reči, da kadarkoli se oglasi poslanec in razloži, kaj je pravzaprav želel oziroma kaj pravzaprav predstavlja, govorim konkretno o kolegu Marku Pogačniku, da ne bo kakšnega nesporazuma, in predvsem poudari načelo, da če kaj ne velja, pa ne velja, da s tem skladom želijo privatizacijo, in da niti s črko P tega niso omenili – se strinjam, res je, niti s črko P v dokumentu ni omenjeno, da se bo šlo v privatizacijo. Še več, in hvala bogu, da imamo vsi zgodovinski spomin, vsaj določeni, če že ne vsi, naredi primerjavo in reče, veste, to je približno tako kot leta 2012. Mi smo seveda z velikimi mukami, naporom ustanovili SDH in potem ste vi telovadili z referendumi, tako približno kot danes, to paralelo je hotel vzpostaviti. Rečem lahko samo to, da drži, ker smo že takrat vedeli, kako je ta stranka želela sprivatizirati. Na to, da to drži, nas spominja – zato imamo tudi slab občutek pri sprejemanju današnjega zakona – predvsem to, da je stranka, spomnite se, najprej želela sprejeti klasifikacijo. Klasifikacijo, kjer se opredelijo naložbe kot tiste, kaj se bo prodajalo, kaj se bo vlagalo oziroma kaj je tisto, kar je prednostno. Tam je bilo bolj ali manj jasno, katera podjetja naj bi šla v prodajo. Kolega Pogačnik je toliko fer in pošten, da vsaj to reče: res je, moram priznati, mi smo bili nagnjeni k privatizaciji. Ampak veste, privatizacija ne pozna nobenih olepševalnih predznakov, ampak je to preprosto navadna privatizacija. Privatizacija pomeni privatizacija, odprodaja premoženja, to gre v privatne roke. Zakaj prodati zlato kuro, ki nosi zlata jajca? To meni nikoli ni bilo jasno. Očitati – na koncu je namreč zelo jasno povedal naslednje – češ, ko je prišla Alenka Bratušek na oblast, takrat se je pa pokazalo kdo in katere vlade so pravzaprav prodajale premoženje. Ne pove, ne pove pa zelo jasno in na glas, kaj se je v resnici takrat dogajalo. To vse izpusti, namenoma, načrtno. Dejstvo je, da je eno leto, preden je prišla Alenka Bratušek na oblast oziroma postala predsednica Vlade, ta isti šef SDS klical trojko v Slovenijo, grozil, da bo šlo vse k vragu, opozarjal, da se bo bančni sistem sesul, samo še vprašanje časa je, kdaj, klical na sestanke opozicijo in koalicijo in razlagal, katere firme so se najbolj zadolžile. Ali je naredil kakšen korak v to smer? Popolnoma nič. Še več, predlagal je klasifikacijo po sprejetju zakona SDH. Zakaj smo šli takrat v referendum? Imeli smo možnost, da kot poslanci damo podpise za referendum, ki je danes po spremenjeni ustavi nimamo več, razen posvetovalnega referenduma. Več kot jasno je, da smo hoteli zaustaviti to privatizacijo že takrat. Ko je Alenka Bratušek prišla na oblast, je pa dobila zelo jasno sporočilo od Evropske komisije po principu vzemi ali pusti: ali boste prodali 15 podjetij, ki so bila napisana in zelo jasno določena iz klasifikacije, ki je takrat že krožila naokoli, ali pa bo prišla trojka. Zelo jasno je bilo, zato ni fer, Marko, da danes govoriš, da smo bili nagnjeni k prodaji, če hočeš narediti paralelo med današnjim zakonom in tem strahom, ki ga ima koalicija, ko reče, da govorimo, da je to začetek privatizacije. Če se jaz kaj dobro spomnim, in se dobro spomnim, me je srce bolelo, kaj vse je bilo v tistih 15 podjetjih v sklepu, ki so morala iti potem v prodajo. Danes so – med njimi tudi NKBM in še ostala – podjetja, ki bi jih lahko najprej, če smo jih že prodali, vsaj primerno konsolidirali, spravili na neko določeno vrednost pa jih kasneje prodali. Ampak ne, takrat je nekdo hotel in si želel te privatizacije. Toliko samo v odgovor na razpravo kolega Pogačnika, ki govori, da je to drugače. Priznam, povedati moram še naslednje stvari, kot so, da so danes bili očitki, češ da se šest let nič ni naredilo pa da bi v šestih letih morale že zdavnaj vse vlade, ki so imele to možnost, ustanoviti sklad. Eno stvar je treba na glas povedati. Prvič, v prejšnjem mandatu smo bili na resni poti, da se dogovorimo, da se ustanovi demografski sklad, ampak ne po takšnem principu, kot ga imamo mi danes na mizi. Ampak nekaj drugega je bilo. Desus je zelo jasno govoril, da hoče imeti posebej demografski sklad zraven SDH, iz SDH bi pa določena podjetja, in so si že kar napisali in kar govorili, katera podjetja hočejo imeti – Krka, Zavarovalnica Triglav in so jih naštevali, katera podjetja hočejo imeti – v demografskem skladu. Takratna ministrica za finance je zelo jasno povedala, da v tej državi – in če je kje skupni imenovalec, je samo tukaj, do te točke, potem v nadaljevanju pa ne več – ne moremo premoženja Republike Slovenije upravljati na dva različna načina. To preprosto ne gre. Te filme smo že enkrat gledali. Zato smo tudi zamudili priložnost – ker Desusa v to nismo mogli prepričati. Ne, da ostali koalicijski partnerji niso bili za, ampak Desus je celo zadevo zablokiral. Kakšna trgovina se dogaja danes, no, to pa je tisto drugo. Ker jaz vedno pravim, če hočemo imeti demografski sklad, potem ga imejmo zaradi demografije kot take, kot posledice tega, kar na koncu nastane, to pa je, da se nam veča goba starejših, kar pomeni tudi uporabnikov sklada za penzije, ki pa je seveda vsako leto manjši, ki ga je vedno težje polniti. Samo ena malo večja resna kriza nas doleti in mi imamo resen problem, zdaj se to že lepo kaže. Bolj ko krivulja brezposelnih raste, manj je vplačil, stvar je jasna, večja vplačila morajo iti iz proračuna. Na tej računici, kot ste jo vi prikazali, kako naj bi izgledalo črpanje iz tega sklada, se bojim, da takrat, ko bomo mi to rabili, ne bomo imeli česa črpati. Predvsem zato ne, ker če gledamo te številke, če to seveda drži, bi mi v letu 2040 lahko 200 milijonov porabili za penzijski sklad. Oprostite, pa saj to je smešno. To sami veste, da je smešno. Ampak vas to ne zanima, ker takrat se bo nekdo drug ukvarjal s tem problemom, ne vlada, ki danes sedi, in ne poslanci, ki danes sedimo v tem parlamentu. To je ključni problem. Zato nekateri tako [[pokaže z gesto]] z lahkoto, mimogrede lažejo, zavajajo slovensko javnost, kako bo ta penzijski sklad naredil čudeže in ne vem kaj še vse. Zraven tega bi pa radi iz obveznosti proračuna, ki jih mora proračun zagotavljati, v ta sklad zdaj natlačili vse živo, štipendije, domove za starejše [[…]]Pa kaj še? Zakaj ne bi še malo stanovanjske politike noter natlačili, pa dajmo še en amandma napisati, dajmo še malo stanovanja zidati, da bomo ja čim manj imeli denarja za tisto, kar [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, ja. V večjem obsegu. Da bomo imeli [[…]] [[nemir v dvorani]] A lahko, Marko? Potrpi, no, saj bo. Verjemi, toliko let že moraš to prenašati, boš pa še malo [[…]]
Bom jaz vodil sejo, kolega Möderndorfer.
Zakaj ne bi vsega tega denarja dali? Mi imamo v tem tednu na dnevnem redu zakon o stanovanjski politiki. Tam bom tudi povedal, koliko dejansko denarja rabimo, ne toliko, kot ste si ga zamislili v proračunu. Zakaj ne bi izdatnega deleža namenili kar iz demografskega sklada? Seveda se hecam, da ne bo nesporazuma, ker jaz nisem za to, da iz demografskega sklada dajemo kar za vse, ampak da dajemo samo za tisto, za kar je namenjeno, in to je za pokojninski sklad, ker bo potreboval. In to takrat, ko bomo to rabili, ne takrat, ko si bo vsakokratna politika to zamislila. Zakaj tlačiti v demografski sklad podjetja, ki tja ne sodijo in niti nimajo teh donosov? Že prvotno, če bi to hoteli, bi to lahko že s SDH naredili, samo takrat stranka SDS še ni imela tega poguma. Danes je pa pogumna in sploh več ne skriva svojih teženj po obvladovanju lastnine, upravljanju gospodarstva v državni lasti. In kar je pri tem najbolj pomembno – ta sklad ne bo nič drugega kot ena fina, krasna pozicija, kjer boš lahko nastavljal svoje ljudi in jih izčrpaval do onemoglosti za lastne potrebe vsakokratne strankarske elite, ki bo uživala na rezultatih veliko manjšega donosa, kot si nekateri mislijo. Če bi bili iskreni, če bi bili res iskreni in bi res hoteli narediti en resen premik na področju demografskega sklada, bi sočasno s samim zakonom predstavili tudi strategijo upravljanja. Ja, strategijo upravljanja, kako si jo predstavljate? Če ste tega bili takrat sposobni v tisti vladi, bi še klasifikacijo zraven predstavili. Kako si to predstavljate? In potem bi mi imeli pred sabo celo paleto vaše vizije, kaj vi resno, iskreno mislite s tem početi. Na Komisiji za nadzor javnih financ so bili sprejeti sklepi, ki določajo in nalagajo Vladi, da naj pripravi v roku sedmih dni določeno vizijo. Seveda od tega ni bilo nič. Nič ni bilo. Ampak takrat bi mi videli to iskrenost, tako smo pa dobili v resnici eno pavšalno oceno, kaj si predstavljate, kako bomo reševali problematiko na tem področju z demografskim skladom. Sprejet je bil naslednji predlog: da Komisija za nadzor javnih financ poziva Vlado Republike Slovenije, da v roku sedmih dni Komisiji za nadzor javnih financ in Fiskalnemu svetu posreduje analizo dolgoročnega vpliva Predloga zakona o nacionalnem demografskem skladu. Imate to analizo? Nimate je, ker je sploh ne želite narediti, ker veste, kaj bo pokazala ta analiza – da je to, kar ste prinesli v Državni zbor, en navaden šmafu. To je problem. Naslednja stvar, ki je bila sprejeta, je, da se upoštevajo vsa korupcijska tveganja. Danes je kolega Verbič govoril o tem, da je bilo kar nekaj amandmajev sprejetih – oprostite, ključni amandmaji niso bili sprejeti, ključni amandmaji ne. Naslednja stvar, da se tudi odpove temu konceptu, ki ga ima. Kolega Pogačnik je jasno povedal, da se strinja, da imamo različne koncepte in pogled na upravljanje. Ampak veste, sam sem prepričan v naslednje. To, kako izgleda in kakšen ima koncept na državno premoženje, kako se ga bo upravljalo oziroma kako ga bo nekdo drug upravljal, ni več stvar političnih strank ali trenutnih oblasti. Je že res, kar pravi kolega Pogačnik, da bo sklad v stoprocentni lasti Republike Slovenije, ampak znotraj tega sklada je dovolj en telefonski klic in spremenila se bo kompletna veriga odločanja, zato da se bo tudi nekaj spremenilo, to pa je, da se bo marsikaj odprodalo ali pa prodalo. Zato takšen način upravljanja ne more biti stvar ene politične stranke, ene vlade, ampak morajo imeti zagotovo kaj besede, če ne drugega, tisti, ki so dejanski lastniki tega premoženja, to so pa državljani. Zato je čas, da o teh nacionalnih vprašanjih, ki so, odločajo tudi ljudje in povedo, kaj si oni mislijo o tem. To je edino, kar bom podpiral v tej diskusiji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Elena Zavadlav Ušaj. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Prav lepo pozdravljeni, minister in vsi ostali! Že takoj na začetku bi rada povedala, da eno je dogovarjati se, drugo je pa samo vlagati svoje samovšečne predloge brez pridobitve soglasja koalicijskih partnerjev. Ta vlada, vlada Janeza Janše je začela graditi na tem predlogu zakona tako, da se je naprej posvetovala s koalicijskimi partnerji, pogledala, kje so razhajanja, in na tak način je potem spreminjala in prilagajala besedilo zakona, da so sploh koalicijski partnerji prišli do konsenza, da so lahko nadaljevali z obravnavo predloga zakona. Nato pa, tako kot je že bilo jasno povedano na Odboru za finance – žal ste to sejo opozicijski poslanci, ki ste danes tako glasni, obstruirali – s strani ministra, so bile vzpostavljene delovne skupine, ki so obravnavale ta zakon, ki so predlagale svoja mnenja. Predstavljen je bil Ekonomsko-socialnemu svetu in upoštevane so bile pripombe KPK. Seveda, vedno pa ne morejo biti upoštevane vse želje, vse pripombe in vse, kar nekdo predlaga. Na koncu koncev je potem Vlada tista, ki stoji za predlogom zakona in tehta, kaj je primerno vključiti v zakon in česa ne. Upoštevalo se je tudi določene pripombe Zakonodajno-pravne službe. Zakon se je skozi prvo branje in tudi zdaj v drugem branju na odboru dopolnjeval z amandmaji. Tudi opozicija bi imela možnost konstruktivnega dialoga, če bi želela, ampak ne na tak način, da bi želela svojo voljo vsiljevati. Predlog zakona je prišel na mizo in ta predlog zakona je dosegel drugo obravnavo. Predlogov, ki ste jih pa vi do sedaj vlagali, niste, kot sem že rekla, niti znotraj koalicije uspeli uskladiti, kaj šele da bi dosegli tudi podporo v Državnem zboru in izglasovanje. Večkrat je bilo danes povedano to, da je edini cilj polastitev državnega premoženja in razlastitev države. Očitno ne želite razumeti, da bo tako sedaj kot tudi po tem, ko bo nacionalni demografski sklad ustanovljen, še vedno imela lastništvo nad vsem skupaj država. Ne gre za razlastitev in ne gre za privatizacijo. S tem, kar govorite, zavajate državljane in državljanke. V tem zakonu je pomembno medgeneracijsko sodelovanje. Ta zakon lepo vzpostavlja, če ste ga brali s takega vidika, pomoč in povezovanje med različnimi generacijami. Na tem je tudi velik pomen, da se vzpostavlja povezovanje med mladimi in starejšimi. Pa tudi družinska politika ima v njem svoje bistveno mesto. Še to bi rekla na koncu. Večkrat je bilo rečeno, da bo tudi moč upravljanja nad tem državnim premoženjem. Moči upravljanja bo samo toliko, kolikor bomo v Državnem zboru to dopustili, in nič več. Vsi bomo imeli enako moč nad upravljanjem, tako opozicija kot koalicija. Vse ostalo je zavajanje. Kar me je pri vsem skupaj še motilo, me je motilo to, da ne vidite, da je to temelj, da je to tista točka, kjer se bo začel demografski sklad sploh vzpostavljati in graditi. Seveda se bodo iskali tudi novi viri za popolnitev, za dopolnitev, za oplemenitev tega sklada, ne moremo pa prinašati v ta sklad virov, kot so – kot je bilo povedano danes med razpravo poslank in poslancev, seveda ne vseh, ampak nekaterih – da bi kar povečali prispevke za podjetja in espeje, se pravi za gospodarske družbe in espeje. Tiste, ki se sploh sedaj po epidemiji že tako prebijajo skozi cikel preživetja na trgu, bi sedaj še bolj potlačili, še bolj obremenili, zato da bomo rekli, ja, saj smo dobili dodatne vire. To niso dodatni viri. Potrebno je prenoviti celotno davčno politiko in pogledati, kje se da dodatne vire dobiti iz različnih postavk, ne pa samo kar direktno iz prispevkov. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti razpravljavka gospa Maša Kociper, pripravi se še gospod Janez Moškrič. Izvolite.
Hvala. Toliko enega zavajanje ja bilo danes tukaj, da se je res treba še enkrat oglasiti. Hvala bogu, da je v tem državnem zboru še kak poslanec, govorim recimo o poslancu Möderndorferju, ki ima še nekaj zgodovinskega spomina in ki nekatera dejstva, ki jih tukaj izpostavljajo poslanci SDS, zlasti gospod Pogačnik v imenu predlagatelja, postavi v neke realne okvire. Ne bom se ponavljala, ker tudi nimam časa, zakaj je bilo določena podjetja treba prodati. Prodala so se na podlagi sklepov, prodali smo jih, ker je bilo to nujno potrebno. Situacija s tem demografskim skladom je pa popolnoma drugačna. Ne gre za to, da kdo od nas, ki sedimo tukaj, nasprotuje demografskemu skladu. Še enkrat to poudarjam, leta in leta se že pogovarjamo o tem, da je demografski sklad nujen, zato ker bo zmanjkalo denarja za pokojnine, tu ni debate. Nasprotujemo pa temu, na kakšen način ste se tega lotili, in vam dajemo argumente. Vi pa pravite, ne ne, ni res. Pred časom sem obširno razpravljala, ko je bil na mizi zakon, ki ga je pripravila opozicija, o tem, kakšne so razlike med takratnim zakonom in zakonom, ki ste ga pripravili vi. Ena od bistvenih razlik je prav ta, o kateri se danes največ pogovarjamo. Pri tistem zakonu bi lastništvo podjetij ostalo v lasti Republike Slovenije in bi samo upravljanje prenesli na ta demografski sklad. In kakor je pri tem vašem demografskem skladu zasnovana uprava in kakršno moč imata pri imenovanju nadzornih svetov država in vlada, je vsakemu iz aviona jasno, da bo politično poseganje v to premoženje v vašem primeru, v primeru vašega zakona bistveno olajšano. Bistveno olajšano. Če nam pravi predlagatelj, da se lažemo, naj pove, zakaj je pa potem potrebno to premoženje lastniško prenašati. Zakaj, če ta prenos ni potem povezan tudi s tem, da ste si tako olajšali način imenovanja nadzornih svetov in uprave, da bo potem lažje politika, vaša politika s tem razpolagala? To je prvo vprašanje. Drugič. Če smo se ves čas pogovarjali o tem, kako zmanjkuje denarja za pokojnine, zakaj je zdaj v tem skladu v nasprotju z zakonom, ki ga je pripravila opozicija, razen pokojnin še vse živo notri – demografska politika, zdaj še štipendiranje, potem starševska politika oziroma to, za kar se zavzema Nova Slovenija? Zakaj? Vse to bi moral zagotoviti proračun. Moj odgovor zakaj, tako si pač jaz tolmačim, je, ker bo zdaj vladajoča garnitura, vi, ki ste tu, na hitro lahko te stvari urejala in strankam dajala neke bonitete, neke bombončke, da bodo lahko uresničile svoj program. Ena na področju štipendiranja, to je bila očitno zahteva SMC, ena na področju družinske politike, očitno zahteva NSi, in tako naprej. In seveda bo za demografski sklad, kot je bil zamišljen nekoč v Državnem zboru, zato da bi vendar lahko zagotavljali pokojnine tudi čez 20 let, ostalo bolj malo. Tukaj zamerim Desusu, da je popolnoma spremenil svoje stališče. Očitno je nek bombonček za njih tudi v tem zakonu, da se strinjajo s tem, da se sredstva ne nalagajo, ampak da se začnejo porabljati že takoj. To je popolnoma zgrešen koncept. In ko pravite, da nismo znali tega zakona pripraviti – prvič, smo ga znali, smo ga ponudili, pa vas niti ni zanimalo niti pogovarjati se niste hoteli o tem, drugič, v svojem zakonu odstopate od vsega, kar smo se v Državnem zboru doslej glede demografskega sklada pogovarjali. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnji razpravljavec v tem krogu ima besedo gospod Janez Moškrič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Treba bo ponovno povedati, da govorimo o zakonu o nacionalnem demografskem skladu. Demografski sklad je povezan z demografsko sliko. Zakaj je potrebno o tem govoriti? Zato ker so dejstva v Sloveniji popolnoma jasna. Se pravi, struktura delovnega prebivalstva, struktura mladega prebivalstva in struktura starega prebivalstva niso v razmerju, da bi bilo to dolgoročno vzdržno. Zato to ni zakon o dolgoročnem financiranju ali o vzdržnosti pokojninske blagajne, ampak o dolgoročni vzdržnosti družbe kot celote. Zato je 1. člen, ki govori o namembnosti, vezan na več segmentov – na začetek verige ali na začetek vsakega prebivalca Slovenije in proti koncu. To sliko želi ta zakon urediti, zato govorimo o demografski sliki, zato govorimo o demografskem skladu. Kako pa gre zadeva? Nekateri so rekli na začetku: »Ključni problem z javnimi financami glede pokojnin je bil narejen leta 1996, ko smo kar znižali prispevke.« Vsi, predvsem pa tisti, ki smo se ukvarjali s podjetništvom, vemo, da so prispevki tudi danes še vedno visoki. In slika, da mi kar dvignemo prispevke na zaposlenega in bomo s tem rešili trenutno sliko, ki že zahteva doplačilo iz javnih financ za pokojnine, pa celo, da se bo še kar nekaj nabralo. Ključni elementi so tudi stalno ponavljanje neresnic, ko se govori o tem, kako bodo naši vnuki plačevali nekaj. Poglejte, ravno to je demografska zgodba. Ali pa zgodba neke države ali pa neke nacije, skupnosti je, da trenutna delovna populacija zagotavlja, bi morala zagotavljati, kvoto sredstev za tisto nedelovno. Naši starši so delali, ampak takrat vemo, kaj je država delala, vemo tudi, kaj se je ne nazadnje z državo zgodilo. Se pravi razpad sistema leta 1989 in vzpostavitev novega sistema. Prvih pet let ključnega obdobja te države se je zgodilo marsikaj, kar je porušilo sliko, v temeljih se je porušila slika, ko smo morali zaposlovati malo manj kot 40-letne delavce iz raznih podjetij. Sam sem bil v bližini Papirnice Vevče, ko se je rešila socialna slika zaposlenih, dokupila so se leta in tisti še danes uživajo dokaj v redu pokojnine. Bilo je na hitro, po hitrem sistemu. In že v temeljih smo porušili sliko. Poleg tega smo na žalost porušili tudi prirast, če bi grdo rekel, naroda. Zato moramo, ko želimo to popraviti, gledati vse te segmente. Se pravi, vse te segmente in zato tudi družinska politika, zato potem mladinska politika, in če hoče poslanec Möderndorfer, magari stanovanjska politika, mogoče samo v luči garancije. Kaj danes potrebuje ena mlada družina? Garancijo, nič drugega. Da nekdo za njo stoji, ker so tam banke zelo trd element. Država lahko samo stoji za svojim državljanom, samo to rabi, stati za svojim državljanom. Nobenega denarja mu ni treba dati, samo stati za njim pa bo dosti. Na koncu pa še doplačilo sredstev ali zagotovitev sredstev, ki so potrebna, da bomo v končni fazi tisti, ki sedaj delamo ali pa smo še na sredi, lahko nekoč imeli tudi pokojnine. Zato prosim, ko o prispodobah govorite, krožnik prestavljamo, krožnik z enega konca – bom pa še jaz povedal takole. Ta krožnik, ki je pred nami, je bil zdaj za vsakdanjo rabo, ta vlada, ta koalicija pa se je odločila, da bomo ta krožnik imeli samo ob nedeljah. Se pravi, da bomo skrbno z njim ravnali, ne bomo kar jemali ven, kar se ustvari. Trenutna slika SDH: ustvari premoženje, super super, samo da teče, najprej plače upravi, potem pa gremo z njim za to, kar rabi država. Ne, zdaj bomo pa rekli: »To je res namensko.« Zato to ni en dodatni fond za pokojnine, ampak je to namenski fond – je razlika – za dolgoročno porabo te države in predvsem za potrebe te države. Ker se lahko vsi strinjate, če ste pošteni, se lahko strinjamo, da je ta država kljub vsemu zelo bogata. Kolega je povedal že v štartu, koliko stvari smo morali, ste morali tisti, ki ste starejši od mene, postoriti od leta 1990 naprej. Vzpostavila se je neka slika naroda, tudi neki standard, če hočete, na vsem gospodarskem področju, ne nazadnje tudi, če hočete, cestna infrastruktura, kar zelo težko slišite, poprava krivic, ki jih je prejšnja država naredila, celo tajkune ste uspeli ustvariti pa še nismo propadli. Dvakrat se nam je zgodilo, poleg tistih prvih petih let, ko se je sistem vzpostavljal, da za svetovno gospodarsko krizo Slovenija ni bila izjema, in takrat je bilo to potrebno rešiti. Kaj je Vlada naredila? Ker so taki očitki, zakaj. Edina stvar, ki jo je lahko tisti trenutek naredila takratna vlada, je bila to, da je omejila sebe, in to je naredila in zato je na žalost morala tudi pasti. Ker ste ljudi uspeli naščuvati, da to pa ne gre, rezati plače, privilegije, to pa ne gre. Podobna zgodba se nam dogaja z zdravstveno sliko v teh letih. Zdaj so ljudje sprevideli, tudi mednarodno smo malo bolj povezani, ugotavlja se, kar se tiče zaposlenosti, bonitete, lahko se pregovarjate, ampak svetovne inštitucije nam jasno povedo, da se je brezposelnost povečala, vendar niti slučajno ne toliko, kolikor se je pričakovalo, tja do 200 tisoč delovnih mest je bilo problematičnih. Tudi bruto domači proizvod ni tako padel, kot je bilo predvideno. Vse to so garancije tudi za naš demografski sklad. To je garancija za naprej, da če bomo tako delali, s pravimi odločitvami, v povezavi s svetovno ekonomsko sliko, potem se nam ni treba bati. Še nekaj o zlatih kurah in tako naprej, kaj je bilo prodano, kaj ni bilo prodano. Veste, en kolega je tudi že povedal o enem slavnem ajdovskem podjetju, težka zgodba je bilo to podjetje, ker država, ker upravljalci niso v njem videli nič drugega kot eno navadno podjetje. Gre pa za podjetje, ki je v letu 2020 že maja preseglo sliko 12 mesecev, ker nobeden od tistih slavnih strokovnjakov s po 33 tisoč in več evrov plače, ali pa takrat malo manj, ni v tem podjetju videl perspektive. Ne, tožili smo ga, onemogočili smo mu poslovanje, se pravi pridobitev 1 milijona 600 tisoč evrov evropskih sredstev. Zato ker je bilo za državo kot solastnika to eno navadno podjetje. Vidite, tu ima problem ne samo Slovenija, ampak tudi Evropa, smo slišali v preteklosti, ko je, ne vem, eno evropsko podjetje, ki se ukvarja z avtomobilsko industrijo, vredno 10, neko Kitajsko podjetje, ki se ukvarja v končni fazi z aplikacijo Zoom, ki jo danes vsi uporabljamo, jaz trenutno še zdajle, pa je v rangu 100. Želim si, da bodo ti upravljalci s tem krožnikom ravnali tako, da bodo delali tiste naložbe na 100 in videli jasno sliko, katere so tiste naložbe, ki so vredne na dolgi rok. To, da pa mi delamo za trenutne pokojnine, da bodo naši vnuki delali za naše – se pravi, moja hči že dela za svojega starega očeta, ki še pokojnino jemlje. Zadeva je čisto enostavna in tako družba že skozi stoletja posluje. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali seznam razpravljavcev. Sprašujem, ali je še interes za razpravo. Vidim samo gospo Zabret in gospoda Pogačnika. Najprej gospa Zabret. Izvolite.
Hvala za besedo. Demografski sklad je namenjen reševanju demografske slike, to je res. Ampak če vi mislite, da boste demografsko sliko, demografske trende popravili, rešili samo z demografskim skladom, se pač motite. Demografija pušča posledice na pokojninski blagajni, na trgu dela in pa v zdravstvu. To so najmanj tri področja, kjer se poznajo trendi demografije, zato je demografski sklad le ena izmed rešitev. To je ena stvar. Druga stvar je manko v pokojninski blagajni, ki ga lahko rešujemo z demografsko pokojninskim skladom, potem imamo zdravstvo, kjer bo potrebno rešiti dolgotrajno oskrbo, in trg dela, kjer je potrebno narediti spremembo na aktivni politiki zaposlovanja. Vsekakor bi morale biti v demografsko pokojninskem skladu samo naložbe, ki so portfeljske, ki bodo ustvarjale dobiček in plemenitile kapital in tudi sofinancirale pokojninsko blagajno, ne pa da je notri vse živo. Poleg tega pa naj bi po vašem pokojninski sklad sofinanciral še politike pokojnin, DSO-jev, štipendijske politike, družinske politike, pa verjetno je najboljše, kar smo danes slišali, da mogoče gradi še ceste ta pokojninski sklad. Ta demografski sklad, o katerem že cel dan poslušamo, da rešuje demografske trende in težave v demografiji, je le kapljica v morje, potrebno bo še na drugih področjih reševati stvari. Vsekakor pa demografski sklad, ki ga obravnavamo danes in ki ste ga pripravili, ne bo rešil demografskih trendov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še mag. Pogačnik. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Rad bi malo razširil tole razpravo glede na to, kar je bilo prej povedano, predvsem s strani kolega Möderndorferja. Mislim, da nisem nobenega očitka dal zaradi teh prodaj in umika državnega premoženja, umika države iz gospodarstva. Mene boli predvsem ta očitek, ki ga poslušamo s strani opozicije, da je naša stran tista, ki prodaja državno premoženje, tista, ki razprodaja državno premoženje, tista, ki prodaja državno premoženje pod ceno. Jaz sem hotel predvsem na to zadevo opozoriti: glavnina, glavnina državnega premoženja je bila prodana takrat, ko so bile leve vlade. Kolega Möderndorfer je tudi izpostavil vprašanje, zakaj prodajamo državno premoženje, premoženje kur, ki nesejo zlata jajca, to je bil njegov izraz. Glavnina državnega premoženja v Sloveniji je bila odprodana zaradi Zakona o denacionalizaciji. To pomeni, Sod in Kad sta prodajala, sta dobila premoženje in to premoženje je bilo prodano, da sta ti dve inštituciji lahko poravnali obveznosti, ki jima jih je narekoval zakon. To so glavne zadeve. Večkrat sem omenil, da bi se bilo smiselno pogovarjati o dobrih praksah, o slabih praksah prodaj državnega premoženja, prepričan sem, da je bilo obeh nekaj. Vedno sem rekel, da je bila – ker je bila tudi že izpostavljena vlada Alenka Bratušek – recimo prodaja aerodroma zame osebno korektna, da je v danem trenutku država dobila korektno ceno, da je bil izbran strateški kupec. S strani recimo nekdanjega ministra za finance Križaniča smo pa lahko takrat poslušali, da je bila to napaka, da bo Fraport, bom uporabil njegove besede, »pujse redil« tam, da bo zaprl letališče in da bo naredil prašičjo farmo. To so bile njegove besede. To se lahko verjetno še vidi iz magnetograma kakšnih sej Odbora za finance. Se pa vsekakor tukaj ne morem strinjati – takratna vlada Alenke Bratušek, na listu enega papirja je v Državni zbor prišel seznam 15 podjetij za prodajo. Ker je že pač kolega Möderndorfer izpostavil takratni Zakon o Slovenskem državnem holdingu in klasifikacijo. Tista klasifikacija je bila pripravljena, ne vem, mislim, da vsaj na 30, če ne na 50 straneh z neki obrazložitvami, zakaj so se nekatere naložbe uvrstile pod portfeljske, pod strateške in za prodajo, ne na prodajnem seznamu. Jaz sem bil takrat v parlamentu, ko je prišel ta seznam 15 podjetij na listu A4, to pa to bomo prodali. Tudi kolegica Kociprova je veliko govorila o teh zadevah, nikoli pa ni bilo obrazloženo, zakaj je recimo pod vlado Alenke Bratušek s spremembo Zakona o Slovenskem državnem holdingu takratna koalicija iz nadzornega sveta vrgla predstavnika opozicije. Nikoli ni bilo te obrazložitve. Zakon o Slovenskem državnem holdingu, ki je bil potrjen v času druge Janševe vlade, je v nadzornem svetu imel predstavnika, ki bo imenovan na predlog Komisije za nadzor javnih financ. Mislim, da je bila druga ali tretja seja Državnega zbora, ko je pa vlada Alenke Bratušek prišla s spremembo Zakona o Slovenskem državnem holdingu in so vrgli ven, vrgli ste ven predstavnika opozicije. Nikoli niste tega obrazložili. Zato jaz mogoče lahko rečem, da se strinjam s kolegico Kociprovo, ki je rekla, da bo politični vpliv sedaj večji. Večji politični vpliv v nadzornem svetu bo, zato ker bo tudi opozicija imela predstavnika v nadzornem svetu. Ker smo v tej koaliciji prepričani, da je potrebno imeti nadzor nad državnim premoženjem v celoti in da je takšen način upravljanja ustrezen. Ne moremo pa mimo enega dejstva: za upravljanje državnega premoženja je odgovorna Vlada. In če je Vlada odgovorna za upravljanje državnega premoženja, potem ima Vlada tudi pravico v nadzorni svet imenovati ljudi, ki jim zaupa. To je praksa korporativnega upravljanja tudi v tujini, kjer imajo izkušnje s privatnim premoženjem že nekaj časa, več kot v Sloveniji. In je ta zadeva zato tudi ta prava. Prepričan sem, še enkrat bom povedal, da vse te obtožbe, ki so, strašenje pred razprodajami, pred privatizacijo, niso utemeljene. Ne nazadnje je v prodaji državnega premoženja še vedno strategija tista, ki narekuje tempo privatizacije. Niti v enem členu tega zakona nisem zasledil, da bi se to spreminjalo. Še enkrat, ta zakon, ki ga imamo danes na mizi, zakon o nacionalnem demografskem skladu, niti s črko P ne govori o privatizaciji. Tukaj se ne morem strinjati z vami. Prepričan sem, da imamo pa različne poglede, različne koncepte. Še enkrat bom povedal, podjetja, ki so bila prodana, ki sem jih naštel, so bila prodana predvsem v času levih vlad ali pa vlad, v katerih so sodelovali Socialni demokrati. Mislim, da mora iti zadeva naprej, da je ta ustanovitev zakona o nacionalnem demografskem skladu ustrezna, je dobra tako za sedanje upokojence kot za bodoče upokojence. Ne drži, da se bo iz teh sredstev v celoti črpalo za domove za starejše, ki jih Slovenija nujno potrebuje, ampak bo to samo dodatni vzvod in bo verjetno še vedno vir financiranja za izgradnjo domov za starejše proračun. Enako tudi pri ukrepih za družinsko politiko. Ampak en del se pa temu namenja. Kajti demografija, demografski sklad je namenjen tudi za te vrste. Tukaj jaz ne vidim nič slabega, vidim predvsem pozitivno stvar v smeri, da se to naredi. Ne vem pa, zakaj takšna živčna vojna in rožljanje z referendumom, ki se mi zdi, da ne bo naredil nič dobrega. In bo demografski sklad, ki bi ga Slovenija potrebovala že leta 2014 in ki ga je končno ta vlada pripeljala tako daleč, da je bil na Odboru za finance izglasovan z 11 glasovi za in niti enim glasom proti, dobra smer. Kolegica Kociper je rekla: »Zavrnili ste naš predlog.« Ja, zavrnili smo, ker imamo različen pogled na ta demografski sklad, in na upravljanje in na sestavo. Očitek z moje strani je bil pa predvsem vladam od leta 2014, ko je bilo zakonsko dorečeno, da se ta sklad mora ustanoviti in ga niste ustanovili. Tukaj pa še nisem slišal enega argumenta, zakaj tega niste naredili. Prepričan sem, da niste našli soglasja znotraj koalicije. Ta vlada, vlada Janeza Janše, si je pa zadala v koalicijsko pogodbo kot eno izmed prioritet demografski sklad. Zdaj je na mizi in jaz sem prepričan, da bo dobil ustrezno večino v Državnem zboru.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati pri tem amandmaju. [[Ne.]] Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 5. člen ter amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Želi kdo razpravljati? Vidim da ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 16. člen ter amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Ni interesa za razpravo, jo zaključujem. V razpravo dajem 21. člen ter amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 31. člen ter amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Tudi tukaj zaključujem razpravo. V razpravo dajem 32. člen ter amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Ni interesa, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 45. člen ter amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Zaključujem razpravo. Amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB k 48. členu je vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 48.a in 48.b členu, zato bomo o vseh amandmajih k tem členom razpravljali skupaj. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 71. člen ter amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Ni interesa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 73. člen ter amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 74. člen ter amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 86.a člen ter amandma poslanskih skupin Levica, LMŠ, SAB in SD ter amandma poslanskih skupin SDS, SMC in NSi. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 86.b člen ter amandma poslanskih skupin Levica, LMŠ, SAB in SD ter amandma poslanskih skupin SDS, SMC in NSi. Ni interesa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB za nova 86.c in 86.č člen. Nihče ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. S tem smo prišli čez amandmaje in bomo o njih v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 3. marca, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil Državni svet. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Državnega sveta mag. Petru Požunu. Pred govornico, gospod Požun. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica, za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci! Dovolite mi, da vam na kratko pojasnim, zakaj smo se odločili Državnemu zboru predložiti v obravnavo predlog zakona, o katerem boste razpravljali in odločali. Z njim smo želeli zagotoviti pravico do nadomestila za čas začasne zadržanosti od dela enemu od staršev, ki sobiva ob hospitaliziranem otroku, se pravi otroku, ki ga zdravimo v bolnišnici, ob tem pa tudi zvišati starost otrok, ki bi bili upravičeni do sobivanja, na 15 let, tako kot je to določeno z Zakonom o pacientovih pravicah. Dejstvo je, da če otroka spremlja eden od staršev ali eden od njegovih bližnjih, to prav gotovo pomembno vpliva na izboljšanje zdravljenja, rezultati so boljši in morebitna travma, ki bi na otroku nastala, je manjša. To je še posebej pomembno pri mlajših otrocih, ki so seveda navezani na svoje bližnje. Poleg tega smo želeli določiti tudi zgornjo mejo trajanja nege ožjega družinskega člana v koledarskih in ne več v delovnih dnevih ter s tem izenačiti položaj vseh staršev, ki so odsotni zaradi nege ožjega družinskega člana, ne glede na to, koliko dni v tednu delajo. Po obstoječi ureditvi lahko namreč med njimi prihaja do razlik. Predlog je na Odboru za zdravstvo doživel določene vsebinske spremembe, in sicer, razširil je krog upravičencev do sobivanja in nadomestila med začasno zadržanostjo od dela in spremenil se je način uveljavljanja. Prav tako so danes k posameznim členom vloženi amandmaji, ki pravico sobivanja širijo na osebe, ki imajo staršem primerljiv položaj, ter amandmaji, ki naj bi zagotovili nemoteno izvajanje zakonske določbe. Ti amandmaji cilje predloga zakona vseskozi spremljajo in ostajajo isti, torej zagotoviti pravico do sobivanja in izenačenje položaja staršev. Državni svet izraža zadovoljstvo, da ste poslanci Državnega zbora prepoznali, da gre za problematiko, ki terja takojšnje in trajne rešitve. Upam, da boste danes predlogu zakona izkazali podporo in da bomo vsi skupaj naredili pomemben korak naprej. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zdravstvo. Za predstavitev poročila odbora zato dajem besedo predsednici odbora gospe Anji Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Odbor za zdravstvo je na svoji 12. seji 4. 2. 2021 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo predložil Državni svet Republike Slovenije. Dopolnilno obrazložitev v imenu predlagatelja je podal Državni svetnik mag. Peter Požun. Poudaril je, da je cilj predloga zakona, da enemu od staršev, ki sobiva ob hospitaliziranem otroku, za čas sobivanja daje pravico do nadomestila za čas začasne zadržanosti z dela. Poleg tega zakon zvišuje starostno mejo otrok, ki so upravičeni do sobivanja z enim od svojih staršev v zdravstvenem zavodu v času svoje bolezni. S predlogom zakona se določa tudi zgornja meja trajanja nege ožjega družinskega člana v koledarskih in ne več v delovnih dnevih. Namen prevedbe delovnih dni v koledarske dni je izenačenje vseh upravičencev pri določitvi zgornje meje trajanja nege družinskega ožjega člana ne glede na število delovnih dni v tednu ter zmanjšanje administrativnih bremen za izvajalce zdravstvene dejavnosti na primarni ravni. Predstavnica Ministrstva za zdravje državna sekretarka mag. Marija Magajne je poudarila, da Vlada Republike Slovenije vsebini sprememb in dopolnitvam predloga zakona, kot jih je vložil Državni svet Republike Slovenije, načeloma ne nasprotuje. Vlada sicer zagovarja celovit pristop k spremembam veljavne zakonodaje, ki ureja področje zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja, saj je v delovni predlog sistemskega zakona predlagana pravica do sobivanja in ureditev nadomestila vključena, vendar do obravnave zakona, tudi zaradi epidemije covida, še ni prišlo. Glede na to, da sprejeti interventni zakon, ki ureja to področje, velja le do 31. 12. 2021, pa je smiselno to urediti na način, kot ga predlaga Državni svet. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Špela Maček Guštin je izpostavila nekatere pomisleke glede predloga zakona, v nadaljevanju pa je tudi povedala, da Zakonodajno-pravna služba k vloženim amandmajem s strani koalicije nima pripomb. V razpravi je bila s strani članov in članic odbora izražena podpora predlogu zakona in vloženim amandmajem. Kljub nekaterim pomislekom, da bi predlagane spremembe moral urejati sistemski zakon s področja zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja, in glede na to, da sprejeti interventni zakon velja le do 31. 12. 2021, so se strinjali, da se predlog zakona, ki navedeno področje ureja, tudi sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade. Gospa Alenka Forte, državna sekretarka, izvolite, imate besedo.
Lep dober dan, spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani poslanke in poslanci! Predlagana sprememba predvideva razširitev pravice do sobivanja enega od staršev ali skrbnikov v zdravstvenem zavodu ali zdravilišču z bolnim otrokom do starosti otroka vključno 14 let, z bolnim otrokom do 18. leta starosti oziroma dokler traja roditeljska pravica, če gre za težje okvare ali poškodbe možganov in hrbtenjače, pri katerih je potrebno usposabljanje za medicinsko rehabilitacijo na domu, ali če gre za kronične bolezni ali okvare v času usposabljanja za poznejšo medicinsko rehabilitacijo na domu oziroma če gre za takšna zdravstvena stanja, kjer oseba potrebuje 24-urno nego in oskrbo, za osebo s statusom po zakonu, ki ureja socialno vključevanje invalidov, pa možnost sobivanja ne bo omejena s starostjo osebe. S spremembo se določi, da enemu od staršev ali skrbnikov pripada tudi nadomestilo med začasno zadržanostjo od dela na podlagi potrdila o sobivanju, ki ga izda izvajalec zdravstvene dejavnosti, in ne na podlagi ugotavljanja posebne zdravniške komisije ali osebnega zdravnika. Pravica do nadomestila med začasno zadržanostjo od dela se širi tudi na sobivanje v zdravilišču. Poleg staršev se kot upravičence doda tudi skrbnike. Nadomestilo se odmeri v enakem odstotku kot nadomestilo zaradi nege ožjega družinskega člana. Določa se tudi, da zgornja meja trajanja nege ožjega družinskega člana ni več določena v delovnih dnevih, pač pa v koledarskih. Cilj je, da se izenači vse upravičence pri določitvi zgornje meje trajanja nege ožjega družinskega člana ne glede na število delovnih dni v tednu posameznika ter se tako zmanjša administrativno breme za vse izvajalce v zdravstveni dejavnosti na primarnem nivoju. Kot veste, danes veljavna ureditev pravice do sobivanja določa, da je z obveznim zavarovanjem zavarovanim osebam zagotovljeno plačilo sobivanja enega od staršev v zdravstvenem zavodu z bolnim otrokom le do starosti pet let, Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pa krije stroške nastanitve in prehrane v višini celotne cene, določene s pogodbo med zavodom in izvajalcem zdravstvene dejavnosti. Ta problem je bil naslovljen že tudi s protikoronazakonom, konkretno z Zakonom o interventnih ukrepih za omilitev posledic drugega vala epidemije COVID-19, v tem zakonskem predlogu pa gre za nekatere širitve tudi z amandmaji poslancev vladne koalicije. Sicer pa bi ta zakon veljal samo do 31. decembra 2021. S sprejetjem tega predloga zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju se bo predrugačena in razširjena pravica do sobivanja, ki je sedaj deloma urejena v tem interventnem zakonu, razširila. Vlada vsekakor podpira takšen predlog.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva ponovno dobi besedo gospa Anja Bah Žibert, predstavila bo stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala še enkrat, predsedujoča, za besedo. V Slovenski demokratski stranki nas veseli, da bomo glede na stališča poslanskih skupin na matičnem odboru sprejeli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo predložil Državni svet. Podoben predlog sprememb zakona smo namreč pripravili tudi sami, a ker je Državni svet ta zakon vložil prej, je bilo koristneje in bolj smiselno, da predlagani zakon izboljšamo z amandmaji. Tako smo koalicijske stranke SDS, NSi in SMC že za obravnavo na seji Odbora za zdravstvo vložile amandmaje, ki so bili tudi sprejeti. S predlogom zakona in vključitvijo amandmajev se zagotavlja pravica do nadomestila za čas začasne zadržanosti od dela enemu od staršev, ki sobiva ob hospitaliziranem otroku. Do sedaj so starši, razen za redke izjeme, morali dajati svoj dopust. Poslej jim bo pripadalo tudi denarno nadomestilo. Pomembna novost je tudi širjenje pravice na sobivanje staršev v času zdraviliškega zdravljenja otroka. Ob tem se zvišuje tudi starostna meja otrok, ki so upravičeni do sobivanja enega od staršev oziroma skrbnikov, do vključno 14. leta otrok. Za hudo bolne otroke se ta pravica zvišuje na 18 let, za otroke, ki potrebujejo 24-urno nego, pa ne glede na njihovo starost. Poleg sobivanja zakon ureja tudi zgornjo mejo trajanja nege ožjega družinskega člana v koledarskih dnevih in ne več v delovnih dnevih in s tem izenačuje položaj vseh staršev, ki so odsotni zaradi nege družinskega člana, ne glede na to, koliko dni na teden delajo. S tem se zmanjšujejo tudi administrativna bremena za zdravnike, ki morajo na primarnem nivoju izdajati ta potrdila. Na prvi pogled morda predlagane spremembe zakona niso videti velike, a so še kako pomembne. V času bolezni otrok, ko so tako otroci kot njihovi starši oziroma skrbniki na hudih in težkih preizkušnjah, je izjemno pomembno, da so skupaj. S tem se krepi še kako pomembno zaupanje otrok in staršev do zdravnikov in zdravstvenega osebja. Ne nazadnje predlagane spremembe tudi pomenijo razbremenitev zdravstvenega osebja, ki ob vseh obveznostih ne more skrbeti za otroke tako, kot to lahko naredijo starši oziroma njihovi skrbniki, ki otroke poznajo in prepoznavajo njihove potrebe. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bo na ta način tudi okrevanje otrok hitrejše in boljše. Danes imamo na klopeh tudi amandmaje koalicijskih strank, ki še dodatno in natančneje urejajo krog upravičencev do sobivanja v zdravstvenih zavodih in zdraviliščih. V Slovenski demokratski stranki tako predlog zakona kot amandmaje podpiramo in v dobro otrok in njihovih staršev oziroma skrbnikov podpiramo njegovo uveljavitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavil gospod Nik Prebil. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana podpredsednica. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, poslanci, lep dober dan! Zakon, ki je pred nami, je resnično eden takšnih, za katere ni važno, od kod so prišli, ampak kakšna je njihova rešitev. Tako bi moralo biti tudi drugod. Zato sem resnično vesel, da danes v matičnem zakonu urejamo tisto, kar bi moralo biti urejeno že dolgo nazaj, torej zakonsko ureditev Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki bo zagotovila še boljše rešitve za starše otrok, ki dalj časa bivajo v bolnišnici. Odličen konec nakazuje tudi dejstvo, da je novela zakona že na matičnem delovnem telesu prejela soglasno podporo poslank in poslancev. Da lahko govorimo o tisti dobri prihodnosti, se vseeno moramo za kratek čas vrniti v preteklost. Namreč, obravnava zakona je zaradi rednega postopka sprejemanja trajala res dolgo. Zakon je stal zaradi prednostne obravnave nekaterih drugih zakonov. Vmes smo zadeve začasno uredili prek interventnih zakonov oziroma tako imenovanih zakonov PKP. Z ureditvijo v matičnem zakonu bo tako po novem možnost brezplačnega sobivanja v bolnišnici ob bolnem otroku do otrokovega 15. leta starosti. Hkrati bo temu staršu omogočena pravica do nadomestila za čas začasne zadržanosti z dela od prvega dne odsotnosti do konca sobivanja. Določa pa se tudi zgornja meja trajanja nege ožjega družinskega člana, po novem v koledarskih in ne več v delovnih dneh, kar zmanjšuje administrativno breme zdravstvenega osebja. Za spremembe na tem področju se je močno zavzelo tudi društvo Junaki 3. nadstropja. Društvo, ki stoji za otroki, ki se zdravijo na hematoonkološkem oddelku Pediatrične klinike, torej tistimi, ki so zadevo in pomanjkljivost sistema izkusili na lastni koži. Tem smo prisluhnili, s predstavniki tega društva smo se tudi dobili, predstavili so nam pomanjkljivo ureditev trenutno veljavnega zakona in stiske. Te stiske smo začutili in tudi sklenili, da je potreben korak naprej. V Listi Marjana Šarca smo že ob vložitvi novele s strani Državnega sveta v zakonodajni postopek pozdravili te predlagane rešitve. Pri obravnavi šestega protikoronazakona je bilo na predlog Poslanske skupine LMŠ in strank demokratične opozicije sprejeto določilo, ki staršem otrok s posebnimi potrebami, ki potrebujejo 24-urno nego in oskrbo, omogoča možnost brezplačnega sobivanja do otrokovega 18. leta starosti. Še bolj nas veseli, da je koalicija, SDS, SMC in NSi, četudi je na sami seji Državnega zbora opozicijski rešitvi nasprotovala, naš predlog kasneje vseeno posvojila in ga vključila v svoje predloge amandmajev, ki so bili na seji Odbora za zdravstvo tudi sprejeti. Kot pomembno smo prepoznali tudi problematiko, s katero se soočajo starši ne samo otrok, temveč tudi odraslih oseb s posebnimi potrebami. Ti namreč 24 ur na dan potrebujejo ob sebi starša oziroma skrbnika. Prav starši svoje otroke ne glede na starost najbolje poznajo, hkrati pa lahko aktivno sodelujejo tudi pri samem zdravljenju. Zaradi tega smo v LMŠ z opozicijskimi strankami KUL že decembra lani vložili amandma, s katerim smo želeli enemu od staršev oziroma skrbnikov odraslih oseb, ki so postavljene pod skrbništvo in imajo imenovanega skrbnika po Družinskem zakoniku, omogočiti brezplačno sobivanje ob bolnem otroku brez starostne omejitve. Torej za osebe, ki zaradi motnje v duševnem razvoju, težav v duševnem zdravju ali pa katerega drugega vzroka, ki vpliva na zmožnost razsojanja, same brez škode zase niso sposobne poskrbeti za svoje pravice in svoje koristi. Koalicija je za sejo matičnega delovnega telesa pripravila svoje amandmaje, ki vsebujejo rešitve, podobne rešitvam naših amandmajev, zaradi česar jim v LMŠ nismo nasprotovali takrat in jim tudi ne bomo nasprotovali danes. Predlog zakona bomo tudi danes z velikim veseljem podprli, ker je rešitev dobra in ker je rešitev za tiste, ki jim v osnovi služimo vsi tukaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Pravica staršev do sobivanja ob hospitaliziranem otroku je že vrsto let neurejena. To ugotavlja tudi predlagatelj zakonskega predloga in s tem se tudi vsi strinjamo. Ob tem ne smemo spregledati dejstva, da sobivanje ob hospitaliziranem otroku vzpodbuja tudi zdravstvena stroka. Predlagatelji so si za glavni cilj zastavili, da se omogoči pravica do nadomestila za čas začasne odsotnosti z dela enemu od staršev, ki sobiva ob hospitaliziranem bolnem otroku. Prav tako želijo zvišati tudi starostno mejo otrok, ki bi bili upravičeni do sobivanja z enim od staršev v zdravstvenem zavodu v času bolezni, na dopolnjenih 15 let starosti. Ta cilj bi dosegli tako, da bi določili pravico do denarnega nadomestila med začasno zadržanostjo z dela za starše, ki sobivajo ob bolnem otroku v zdravstveni ustanovi. Ta pravica pripada staršem po predlogu od prvega dne sobivanja in traja do konca sobivanja ob bolnem otroku v zdravstveni ustanovi. Poslanska skupina Socialnih demokratov rešitve in cilje predloga zakona soglasno podpira. Predlagane rešitve so dobre, hkrati pa naslavljajo problem, ki se rešuje že kar nekaj časa. Po naši presoji predolgo. Vlada oziroma Ministrstvo za zdravje zakonu sicer ni nasprotovalo, so pa na matičnem delovnem telesu bili mnenja, da bi bilo potrebno obstoječo problematiko rešiti sistemsko in celovito. Nasprotna od mnenja Vlade oziroma ministrstva pa so mnenja strank v Državnem zboru oziroma poslank in poslancev. Amandmaji, ki so bili predlagani tako s strani koalicije kot tudi s strani opozicije, jasno kažejo na iskreno namero, da se obstoječa problematika uredi že s tem zakonskim predlogom in da na sistemske rešitve, ki jih zagovarja ministrstvo, ne čakamo. S predlaganimi rešitvami, ki so bile izglasovane, smo obstoječe predlagane rešitve Državnega sveta kot predlagatelja še nadgradili in tudi razširili. Tako bomo s sprejetjem tega zakona rešili težave oziroma problem, ki se ga je reševalo dolgo, po našem mnenju predolgo. Zakonski predlog je sicer že v neamandmirani obliki imel dobre rešitve, z amandmaji pa smo ga le še dodatno izboljšali. Vsled navedenega v Poslanski skupini Socialnih demokratov napovedujemo soglasno podporo predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Mojca Žnidarič, predstavila bo stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Z današnjimi spremembami in dopolnitvami Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v Državnem zboru urejamo pomembna vprašanja, ki bodo pozitivno vplivala na celoten potek zdravljenja hospitaliziranih otrok. Predlog zakona, ki je predmet današnje razprave, zagotavlja pravico do nadomestila za čas začasne zadržanosti od dela enemu od staršev, ki sobiva ob hospitaliziranem otroku. Starš, rejnik, skrbnik, zakonec ali zunajzakonski partner bo tako upravičen do nadomestila plače za čas hospitalizacije otroka, in sicer v enaki višini, kot mu pripada nadomestilo plače zaradi nege ožjega družinskega člana, torej v višini 80 % plače. Predlog zakona tudi zvišuje starostno mejo otrok, katerih starši imajo pravico do sobivanja v zdravstvenem zavodu. Do sobivanja v bolnišnici bodo tako upravičeni starši otrok do vključno 14. leta starosti, starši s hudo bolnim otrokom do 18. leta starosti in starši otrok s posebnimi potrebami, ki potrebujejo 24-urno nego ne glede na starost. Predlog nadalje določa tudi zgornjo mejo pri trajanju nege ožjega družinskega člana v koledarskih in ne več v delovnih dnevih, s čimer se izenačuje položaj vseh staršev, ki so odsotni zaradi nege ožjega družinskega člana, ne glede na to, koliko dni na teden delajo. Kot smo imeli priložnost izpostaviti že na seji Odbora za zdravstvo, imeti nekoga, ki jih nenehno bodri in jim stoji ob strani v trenutku, ko se soočajo z velikimi duševnimi in fizičnimi stiskami, je za otroke neprecenljive vrednosti. Sobivanje enega od staršev ob otroku ocenjuje kot pozitivno in podpira tudi zdravstvena stroka, predvsem zdravstveno osebje, ki je v dnevnem stiku z otroki in lahko iz prve roke vidi pozitivne učinke, ki jih ima prisotnost staršev na potek zdravljenja. V SMC poleg prednosti, ki jih ima prisotnost starša na zdravljenje otroka, vidimo pozitivni učinek tudi v razbremenitvi že tako preobremenjenega zdravstvenega osebja, predvsem medicinskih sester, ki so bolnikom na razpolago 24 ur na dan. Poleg fizične razbremenitve zdravstvenega osebja je ključnega pomena tudi administrativna razbremenitev. Z določitvijo trajanja odsotnosti v koledarskih dnevih se zmanjšuje tudi administrativno breme za pediatre, ki morajo pri starših preverjati njihov delovnik in jim na primarnem nivoju izdajati potrdila. Hkrati pa za uveljavljanje nadomestila plače zadostuje že potrdilo o sobivanju, ki ga staršu izda zdravnik, pri katerem je otrok v obravnavi. Pravica do sobivanja ter pravica do nadomestila v času sobivanja sta bili začasno že urejeni v PKP6, v PKP7 pa se je dodatno še razširil krog upravičencev. Vendar pa je to le začasna rešitev, ki je veljala, in kot smo opozarjali že pri obravnavi protikoronskih paketov, je smiselno to vprašanje urediti na sistemski ravni, torej v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Danes je čas, da prisluhnemo vsem tistim staršem in otrokom, ki so zaradi bolezni svoje dni primorani preživljati v bolnišnicah. Prisotnost starša ne le vzpostavlja zaupanje, ki ga otroci gojijo do zdravstvenega osebja, temveč jim daje občutek varnosti, kar posledično povečuje njihovo dovzetnost za zdravljenje. Iz vseh navedenih razlogov bomo v SMC predlagane spremembe zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Željko Cigler. Predstavil bo stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani predlagatelj, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pravica do nadomestila plače, ko starš sobiva v bolnišnici ob bolnem otroku, je po mnenju Levice delavska pravica. Pravica do sobivanja, ki jo zakonodaja nekako že pozna, pa je pravica otroka. Dobrih 60 let namreč že vemo, da lahko ločitev hospitaliziranih otrok od družine povzroči hujše čustvene motnje. Danes torej govorimo predvsem o pravici delavk in delavcev, da za odsotnost z dela prejmejo nadomestilo. Dodati pa je potrebno, da se je politični razred v Sloveniji zelo hitro strinjal sedaj, ko se pravica iz dela obeša na javno blagajno. Hitro strinjanje je posledica preprostega dejstva, da si interesi kapitala in politike v tem primeru niso v nasprotju, ampak sovpadajo. To je razlog, da se danes vsi strinjamo oziroma strinjate glede pravice do nadomestila za sobivanje tako za otroke kot za starše. To je tudi razlog, da se nikakor ne bi strinjali, če bi predlagali, da sobivanje kot pravico za starše in otroke iz dela krijejo delodajalci. In to navkljub dejstvu, da bi bilo to edino pravilno, pošteno ter v skladu z delovnopravno zakonodajo. V Levici upamo, da se boste te radodarnosti, ki se danes širi po poslanskih klopeh, spomnili tudi, ko bo potrebno javni zdravstveni blagajni nameniti dodatna sredstva ter ko jo bo potrebno zaščititi pred razgradnjo in komercializacijo. Takrat bo politika morala stopiti proti interesom kapitala in takrat se bo v resnici pokazalo, kdo kje stoji. Kolegice in kolegi, takšno priložnost ste že imeli ob predlogu Levice za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in takrat ste stranke, ki ste glasovale proti temu utemeljenemu socialnemu predlogu, ki je bil tudi finančno pravilno postavljen, pokazale, da ste zgolj orodje v rokah lobistov in kapitala in da so vam praktično interesi staršev in otrok ob strani. V Levici bomo seveda ta zakon podprli.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine NSi predstavil gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Temeljni program Nove Slovenije pravi: »Otroci so naša prihodnost. Kdor se odloči za otroke in prevzame to odgovornost na svoja pleča, bo največ pripomogel k prihodnosti naše skupnosti, družbe in države. To si zasluži posebno spoštovanje in podporo države. Ukrepi družinske politike morajo biti trajnostno usmerjeni in usklajeni na vseh področjih, od davčnih do družinskih prejemkov, vzgoje in izobraževanja, zdravstva, stanovanjske politike, skrbi za starejše družinske člane.« Volilni program Nove Slovenije iz leta 2018. »Bolniška odsotnost za nego otroka naj se nedvoumno uredi tako, da bo standardizirana in predvsem naklonjena družinam.« Hvaležen in vesel sem, da stranka tisto, kar ima napisano v temeljnem programu in kar obljublja pred volitvami, dela, ko ima škarje in platno v rokah. Do sedaj je bilo sobivanje staršev v bolnišnici brezplačno samo do šestega leta starosti otroka, pri tem pa starši niso avtomatsko prejeli bolniškega nadomestila. Ko je otrok dopolnil šest let, so si morali starši sobivanje v bolnišnici kriti sami, in sicer do 20 evrov na dan za stroške nastanitve in prehrane. Pri tem pa niso bili samodejno upravičeni do bolniškega nadomestila, ker so bili odsotni z dela. Prav tako ni bilo krito sobivanje v zdraviliščih, tako da otroci, ki so bili upravičeni do zdravniškega zdravljenja, tega niso izkoristili, če si starši niso mogli privoščiti, da bi zase plačali nastanitev in prehrano v zdravilišču. V Novi Sloveniji smo blizu ljudem, zato smo prisluhnili Junakom 3. nadstropja in staršem otrok, ki bivajo v bolnišnicah, in tako našli rešitev. Ko bo nov zakon sprejet, bo s tem nadomestil podoben ukrep iz PKP6, ki pa sobivanje ureja samo začasno in tudi ožje kot današnji predlog zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Poleg sobivanja v bolnišnici je po novem možno tudi sobivanje v zdravilišču, kar pomeni, da se namestitev in prehrana starša v času sobivanja v bolnišnici in zdravilišču krijeta iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Splošna meja za sobivanje se dvigne s šestega na 15. leto. Za posebno težke primere pa sta dodani še dve kategoriji, pri katerih je sobivanje možno do 18. leta oziroma dokler traja roditeljska pravica oziroma neomejeno. Sobivanje do 18. leta oziroma dokler traja roditeljska pravica v primeru težje okvare ali poškodbe in v primeru zdravljenja težkega zdravstvenega stanja, ne glede na starost pa z osebo s posebnimi potrebami, ki potrebuje 24-urno nego in oskrbo, oziroma z osebo s statusom po zakonu, ki ureja socialno vključevanje invalidov. Izpostavil bi še bolniško nadomestilo, 80 % osnovne plače, ki bo staršem za čas sobivanja pripadalo samodejno, brez posebnega potrjevanja zdravniške komisije. Na ta način smo postopek debirokratizirali in poenostavili. V Novi Sloveniji smo skupaj s koalicijo vložili amandmaje k zakonu, ki bo med upravičence do sobivanja poleg staršev in skrbnikov dodal tudi rejnika, zakonca ali zunajzakonskega partnerja, kadar sobiva ob otroku svojega zakonca ali zunajzakonskega partnerja. Nova Slovenija je vedno bila blizu ljudem, blizu družinam, zato smo ponosni, da bomo to področje sistemsko uredili. Uredili pa bomo tudi zvišanje nadomestila za izgubljeni dohodek, ki ga prejemajo starši otrok s posebnimi potrebami. Vesel sem, da v poslanski skupini korak za korakom rešujemo probleme, ki jih vse prejšnje vlade niso uspele ali želele urediti. Vesel sem, da z dejanji odgovarjamo na težave naših državljanov. Seveda bomo zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v Poslanski skupini Nova Slovenija podprli, saj smo predlagali podobne rešitve za PKP6, PKP7 in zdaj za sistemski zakon. Včasih se v tem državnem zboru počutim, kot da sem na čistilni akciji. Koliko nerešenih stvari je ostalo za levimi vladami.
Hvala lepa. Nadaljujemo s stališči. Gospod Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani! Predlog zakona, ki je pred nami, za starše, ki svojega težko bolnega otroka spremljajo v bolnišnici in ob njem tudi sobivajo, prinaša veliko olajšanje. Problem je v kritju stroškov bivanja z otrokom ob njegovi hospitalizaciji. Kljub temu da je zdravstvena stroka ves čas podpirala sobivanje ob hospitaliziranem otroku in to spodbujala, sistemska ureditev uresničevanja te pravice ne omogoča. Ovira, ki jo je treba preseči, je nizko postavljena starostna meja otroka, pri kateri so bili starši še upravičeni do povračila stroškov sobivanja. Starši namreč morajo sobivanje v zdravstvenem zavodu ob otroku, starem šest let ali več, plačati sami, saj jim tega zdravstveno varstvo oziroma zavarovanje ni krilo. Čeprav je prisotnost starša ob otroku s težko boleznijo silno dobrodošla in koristna, je za marsikatero družino to predstavljalo prevelik strošek, ki ga niso zmogli. Društvo Junaki 3. nadstropja, ki svojo energijo namenja pomoči otrokom in njihovim staršem, ki so se ali se zdravijo na hematoonkološkem oddelku Pediatrične klinike, je na številne deležnike naslovilo pobudo za ureditev tega problema. Bili so uspešni in v šestem protikoronskem paketu smo poslanci med drugim potrdili tudi rešitev, po kateri bo stroške spremljevalcem otrok do vključno 14. leta starosti krila zavarovalnica. Ker pa se veljavnost omenjenega ukrepa izteče 31. 12. 2021, ta ukrep ne predstavlja sistemske rešitve. Novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki jo je že pred časom vložil Državni svet in o kateri bomo odločali danes, pa za omenjeno situacijo nudi celovito in predvsem trajno rešitev. Tako širi pravico do sobivanja na način, da zvišuje starostno mejo na 15 let. Na to pravico do sobivanja veže tudi pravico do nadomestila in določa zgornjo mejo nege ožjega družinskega člana v koledarskih in ne v delovnih dnevih s ciljem izenačitve vseh upravičencev, tistih, ki delajo po splošnem petdnevnem ali šestdnevnem delovnem tednu v koledarju. Kljub nekaterim argumentom, ki novelo opredeljujejo kot prevelik finančni zalogaj za zdravstveno blagajno, v Poslanski skupini SAB menimo, da pravica biti ob otroku, ko te najbolj potrebuje, lahko pomeni tudi hitrejšo ozdravitev in s tem prihranek tudi za blagajno. Poslanci SAB bomo spremembo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Branko Simonovič predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju danes obravnavamo s ciljem, da se trajno uredi sobivanje staršev z bolnimi otroki v bolnišnicah in zdraviliščih. Protikoronski paket je podoben ukrep predvidel zgolj začasno, do konca leta 2021. Če bomo danes obravnavani predlog zakona podprli, bomo to področje rešili trajno. Načelno stališče sicer je, da parcialne spremembe zakonodaje niso dobrodošle in smo bolj naklonjeni celovitim sistemskim rešitvam, vendar se v praksi včasih izkaže, da so potrebne tudi take hitre spremembe, sploh če so v prid najbolj ranljivim skupinam in prinašajo konkretne rešitve. Vemo, s kakšnimi stiskami se soočijo starši ob bolezni otroka, sploh če je ta hospitaliziran. Na drugi strani so otroci, ki v trenutkih bolezni še posebej potrebujejo oporo staršev oziroma skrbnikov. Ob obravnavi na matičnem odboru smo v Desusu podprli amandmaje, ki ukrep iz protikoronske zakonodaje še nekoliko nadgrajujejo. Predvidevajo namreč sobivanje enega od staršev ali skrbnikov v zdravstvenem zavodu ali zdravilišču z bolnim otrokom do vključno 14. leta starosti. V primeru težje okvare, pri kateri je potrebno usposabljanje za poznejšo medicinsko rehabilitacijo na domu, in v nekaterih drugih težjih primerih pa bo možno sobivanje z bolnim otrokom do 18. leta starosti oziroma dokler traja roditeljska pravica. Ne glede na starost se določa možnost sobivanja z osebo s posebnimi potrebami, ki potrebuje 24-urno nego in oskrbo, oziroma z osebo s statusom po zakonu, ki ureja socialno vključevanje invalidov. S predlogom zakona se na pravico do sobivanja veže tudi pravica do bolniškega nadomestila v tem času. Bolniško nadomestilo upravičencem po novem pripada avtomatsko. S tem se zmanjšuje administrativno breme za izvajalca zdravstvene dejavnosti na primarni ravni, kar v Poslanski skupini Desus seveda podpiramo. Na drugi strani bo staršem prihranjena vsaj skrb z urejanjem formalnosti zaradi odsotnosti z dela. Kot sem uvodoma izpostavil, zgodi se, da priprava sistemske zakonodaje traja predolgo in v vmesnem času s takim parcialnim pristopom lahko pripomoremo k reševanju zelo bolečih in konkretnih situacij. Zato bomo v Poslanski skupini Desus predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine SNS predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni, lep pozdrav! Predlog zakona je dober, je zelo dober. Gre za zakon, katerega vsebina je v bazični sočutnosti do sočloveka. Gre za pravico otrok, da imajo v bolnišnici pravico ob sebi imeti vseskozi svoje starše. S predlogom zakona se daje apel staršem, da imajo zagotovljeno namestitev, pomoč in vzpodbudo, da ostanejo z otrokom. Zakon odpravlja krivice, ki so jih bili deležni starši otrok, ki so bili hospitalizirani, saj jim zakon ni omogočal pravice do nadomestila med začasno zadržanostjo od dela. Gre za grozne in težke situacije. Upravičenje se nanaša na otroke, stare do 14 let oziroma vključno do 18. leta, če ima otrok druge težje okvare. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke veliko delujemo na terenu, med ljudmi. Tako smo bili prav s to problematiko, ki je predmet tega zakona, seznanjeni s strani ene izmed mamic iz Maribora, ki je imela otroka v UKC Maribor. Ko poslušaš pripovedovanje starša, se vprašaš, saj ni res – pa več kot očitno je. Stroka je poenotena, da je bilo preteklo stanje treba nujno ustrezno zakonsko urediti. Zdravstvena stroka sobivanje enega od staršev ob hospitaliziranem otroku podpira in spodbuja, saj njegova prisotnost povečuje otrokovo zaupanje osebju, mu daje občutek varnosti in povečuje njegovo dovzetnost za zdravljenje. Tudi finančno breme, ki nastane s predlaganim ukrepom, je sorazmerno majhno v primerjavi s tem, koliko nepotrebnih skrbi in bremen odpade staršem. Gre pa vsekakor za dokaj neznane situacije, saj dokler se te ne dotaknejo neposredno, ne moreš vedeti za te težave. Glede na povedano smo se dne 12. 11. 2020 nemudoma odzvali s pisno poslansko pobudo v zvezi s pravico do koriščenja bolniške odsotnosti, ki smo jo naslovili na Vlado Republike Slovenije. Zelo ponosni smo, da se je prav vsebina naše pobude vključila v 98. člen PKP6. Ukrep je bil določen z veljavnostjo do 31. decembra 2021. Nedopustno je, da gre za časovno omejen ukrep. Gre za tako pomembo področje, ki zadeva zelo ranljivo skupino ljudi, da mora tovrstna vsebina biti vsebina zakona brez končnega roka veljavnosti. Presenečeni pa smo bili nad mnenjem Vlade z dne 11. 6. 2020, v katerem so izrazili odklonilno stališče k predlogu zakona. Glede na to, da je vsebina PKP6 smiselno enaka vsebini predlagane zakonske spremembe, si to razlagamo na način, da je Vlada Republike Slovenije uvidela, da jo je v mnenju z 11. 6. 2020 nekoliko zaneslo. Jo je pač zaneslo. Menimo, da ocena finančnih posledic ni realna, zaradi tega ker je že dandanes do podobnega rezultata prišel marsikateri starš s tem, da je bil na namišljeni bolniški odsotnosti. Gre za dosego istega cilja, in sicer varstvo otroka, zato bo ukrep po našem mnenju na koncu stal proračun veliko manj, saj je nemogoče izračunati vse te neupravičene bolniške odsotnosti, ki so bile v preteklosti odobrene prav z namenom, da se obide trdo, nehumano zakonsko določilo. Da ponovim, gre za dober zakon in ni treba nobene čistilne akcije. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev, objavljenega na e-klopi. Ker je amandma poslanskih skupin SDS, SMC in NSi k 1. členu vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 2., 4. in 5. členu, bomo o njih razpravljali skupaj. Tako dajem v razpravo 1., 2., 4. in 5. člen ter štiri amandmaje poslanskih skupin SDS, SMC in NSi. Želi kdo razpravljati? Javila se je samo gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Predno bom utemeljila vse te amandmaje skupaj, mi dovolite, da samo uvodoma podam nekatere odgovore, ker se mi zdijo pomembni. V Slovenski demokratski stranki na podlagi predloga zakona, ki ga je pripravil Državni svet in ki smo ga skupaj z amandmaji koalicijskih strank tudi dopolnili in nekoliko razširili, menimo, da gre za en trenutek, kjer bi si želeli, da ne zmanjšujemo pomena teh rešitev z nekimi podajanji polresnic ali pa neresnic. V enem od stališč je bilo rečeno, da smo koalicijske stranke v bistvu zavrnile predlog, ki se je nanašal na podobno rešitev, vendar v paketih PKP. Dejstvo je, da smo mi takrat povedali, da bomo podprli rešitev, ki bo trajnostna. PKP oziroma predlog amandmaja je zadevo reševal do 31. 12. 2021 in takrat bi ta pravica prenehala. Torej ne gre za to, da mi tega ne bi podprli, ampak je šlo za to, kar je tudi danes na mizah – da smo zadevo rešili v zakonu in da bo zadeva trajnostna. Pomembno pri teh zadevah je namreč, da neke pravice, ki je tako pomembna, ne moreš opredeliti samo za eno leto. To v bistvu pomeni, da bi prišlo do še večje diskriminacije. Kaj bi se zgodilo z otrokom, ki bi prišel na koncu leta pa bi potem bil še v začetku leta? Skratka, mislim, da se je s tem naredila samo večja težava kot rešitev. To, kar se danes predlaga, pa pomeni rešitev. Res je, da je Vlada v prvotnem pisnem stališču zadevo mogoče nekoliko napačno interpretirala, ampak tisti, ki ste bili na odboru in niste škodoželjni, natančno veste, kaj je povedala državna sekretarka. Povedala je, da se je pripravljala že celovita rešitev sprememb tega zakona in da so bile podobne rešitve tudi del tistih celotnih rešitev, sistemskih rešitev, vendar zaradi situacije, ki jo imamo v Sloveniji, tudi povezane s covidom, ta zakon še ni bil vložen. Zato smo tudi na podlagi tega, ker si želimo, da zakon čim prej uzre luč sveta, menili, da je najbolje, da podpremo zakon Državnega sveta, ki je dober, vendar smo ga pač na določen način še razširili, neke zadeve tudi konkretneje opredelili. Mislim, da imamo danes na mizi dober predlog, ki zagotovo pomaga staršem in otrokom in ne nazadnje tudi zdravstvenemu osebju, na eni strani z odpravo administrativnih ovir, ki so na primarnem nivoju že tako velike, in na drugi strani tudi za zdravstveno osebje, ki na nek način skrbi za te otroke v času, ko staršev ni z njimi, pa dobro vemo, da imajo druge obveznosti in da ne morejo tako kakovostno poskrbeti za otroke, ne nazadnje tudi njihovih značilnosti, potreb, ravnanj ne poznajo. Po mojem osebnem mnenju, mogoče me bo stroka tukaj sicer zavrnila, ampak menim, da je lahko na ta način tudi okrevanje otrok bistveno boljše in hitrejše. Kar pomeni, da bomo na nek način omogočili, da bodo ti otroci prišli prej iz tako imenovane hospitalizacije. Kar je še zelo pomembno, govorimo tudi o razširitvi pravice na tako imenovano zdraviliško oskrbo. To je tudi zelo pomembno. Menimo, da je dobro, da otrok tam ni sam. Velikokrat se potem starši za to niti ne odločajo, ker ne želijo biti stran od otrok. Veste, pri tem zakonu gre še za nekaj več. Namreč, drugače je, če živiš v Ljubljani in je tvoj otrok v bolnišnici, ne vem, UKC Ljubljana ali pa živiš v Mariboru in je tvoj otrok v UKC Maribor in tako naprej, tam kjer so bolnišnice, predstavljajte pa si starše, ki živijo kilometre stran od bolnišničnega zdravljena otrok in teh otrok praktično niti niso mogli obiskovati, tudi takrat ko bi jih lahko, ker zato pač niso imeli ne možnosti ne priložnosti. In so bili še dlje časa stran drug od drugega, kar je še dodaten problem. Z amandmaji, s katerimi mislim, da se bodo strinjale tudi ostale poslanske skupine, pravzaprav rešujemo samo to, da smo pri uveljavitvi te pravice do sobivanja in vseh ostalih pravic nekako to kategorijo morali – in prav je, da smo jo – razširiti glede na primerljivost s položajem staršev. Se pravi, da so noter vključeni tudi rejniki, zakonci in zunajzakonski partnerji oseb, katerih otrok je v zdravstvenem zavodu ali zdravilišču. Namreč, lahko bi pač pri teh zadevah bili malo nespretni in bi ta pomembni del izpustili, zaradi česar bi prišlo do nekih novih krivic in neenakosti. Mi smo v Slovenski demokratski stranki veseli, da se bo ta zakon sprejel. Mislim, da res ni nobene potrebe, da zminimaliziramo njegovo vrednost. Rešitev je pripravljena v tej vladi in tako pač to je. Vsak je imel možnost to narediti in zdaj je s pomočjo Državnega sveta ta zadeva na mizi. Prišli bomo do neke skupne rešitve, to me veseli in verjamem, da bo to v pomoč otrokom, staršem, in kot sem rekla, tudi zdravstvenemu osebju. Verjamem, da bo danes marsikatera družina zaradi tega bolj srečna in na nek način tudi bolj sproščena, kajti kalvarija z bolnim otrokom je gotovo tisto najtežje, kar že tako in tako nosijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je interes za razpravo, bom odprla listo, in prosim, prijavite se. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo gospod Aleksander Reberšek, pripravi se gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, še enkrat, spoštovana podpredsednica. V tej državi je na žalost ogromno nerešenih problemov. Jaz se zavedam, da vseh enostavno ne moremo rešiti, lahko pa rešujemo enega po enega in ravno to počnemo v Novi Sloveniji, to počnemo v koaliciji. Name sta se obrnila Natja pa Mitja, to sta starša dveh pogumnih junakov 3. nadstropja. To so otroci, ki so oboleli za rakom in so nastanjeni v tretjem nadstropju Pediatrične klinike v Ljubljani. Izpostavili in predstavili so mi problem, s katerim se vsakodnevno srečujejo. Starši, ki imajo svoje otroke v bolnišnicah, so plačevali, da lahko sobivajo s svojimi otroki, ki imajo težke bolezni. V fazi zdravljenja in hospitalizacije potrebujejo otroci svoje starše, saj ti s svojo bližino pripomorejo k njihovemu hitrejšemu okrevanju, o tem sem trdno prepričan. Staršem takrat tudi ni pomemben denar oziroma plačilo stroškov sobivanja, najpomembnejši jim je njihov otrok, njegovo zdravje. Veliko staršev je zaradi bolezni svojih otrok odsotnih z dela, kar na koncu koncev vpliva tudi na njihove prihodke. Po prej veljavni zakonodaji so morali starši za sobivanje v zdravstvenem zavodu ob otroku, starem šest let ali več, plačati sami. Ker se mi je zdelo, da to ni pravično urejeno, sem predlagal, da bi v šestem protikoronapaketu popravili to anomalijo. Na seji Vlade je takrat Matej Tonin tudi vztrajal, da se to pomembno področje uredi na način, da sobivanje staršev krije zdravstveno zavarovanje. Imeli smo posluh Vlade in tukaj bom rekel, da smo uspeli. Vlada je mojo pobudo tudi vključila v šesti protikoronski zakon, ki ga je potrdila v začetku meseca novembra, Državni zbor pa ga je obravnaval 25. novembra. Po tem predlogu, ki je bil takrat sprejet, bo sobivanje v bolnišnici brezplačno za starše otrok do 15. leta starosti. V PKP7 pa sem predlagal tisto, kar sem na seji tudi izpostavil – da so lahko tega deležni tudi starši otrok s posebnimi potrebami, vendar brez starostne omejitve, kajti oseb s posebnimi potrebami ne smemo omejevati na njihovo starost. Tukaj sem izredno hvaležen svojemu poslanskemu kolegu in vodji poslanske skupine Jožefu Horvatu, ki se je sestal s predstavnikom Državnega sveta dr. Požunom, ki je nosilec zakona v Državnem svetu. Imamo sistemski zakon, Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga je v proceduro predlagal Državni svet, in tega smo mi v Novi Sloveniji in seveda v koaliciji posvojili. Zakon smo spremenili do te mere, da bodo ukrepi trajni in ne začasni, kot je to v PKP6 oziroma v PKP7. Predlog smo tudi nadomestili z novo vsebino Državnega sveta in bomo to področje uredili trajno. Že v stališču sem povedal, da bodo lahko od zdaj naprej starši otrok, starih do 15 let, brezplačno sobivali v bolnišnicah, za tiste otroke, ki imajo težje poškodbe, pa bo to veljalo do 18. leta starosti. Brez starostne omejitve pa bo to veljalo za osebe s posebnimi potrebami. Še več, starši bodo prejeli tudi bolniško nadomestilo, kar prej tu ni bilo možno, in sicer v višini 80 % osnovne plače, ki bo staršem za čas sobivanja pripadalo samodejno in brez nekega posebnega potrjevanja zdravniške komisije. Se pravi, da smo debirokratizirali in poenostavili ta postopek. Ko nekaj naredimo, ko nek zakon odpremo, je treba narediti tako, da ga potem ne popravljamo kar naprej, in narediti tako, kot je to treba. Jaz res težko razumem, da do zdaj to ni bilo urejeno in da so starši otrok plačevali za to, da so lahko sobivali zraven svojega otroka. Tukaj se tudi sprašujem, kakšna država smo, če ne delamo za ljudi, če ne delamo za otroke, in ta koalicija to dela. V Novi Sloveniji smo skupaj s koalicijo vložili tudi amandma k zakonu, ki bo med upravičence do sobivanja poleg staršev in skrbnikov dodal tudi rejnika, zakonca in zunajzakonskega partnerja, kadar sobiva ob otroku svojega zakonca ali zunajzakonskega partnerja. Zelo sem ponosen, resnično sem zelo ponosen, da sem lahko kot poslanec Državnega zbora skupaj s podporo stranke NSi in seveda tudi koalicije pripomogel k sistemski rešitvi, ki bo pomagala vsem staršem in njihovim otrokom, ki se zdravijo v bolnišnicah. Vesel sem, da držimo obljubo, da bomo delali za ljudi, in to tudi vestno izpolnjujemo, korak za korakom odpravljamo krivice in skrbimo za tiste, ki so bili dolga leta zapostavljeni. Že prej sem povedal, da smo mi to zapisali tako v temeljni program kakor tudi v volilni program iz leta 2018, kjer smo v Novi Sloveniji zapisali: »Bolniška odsotnost za nego otroka naj se nedvoumno uredi tako, da bo standardizirana in predvsem naklonjena družinam.« In to zdaj, ko imamo škarje in platno v rokah, tudi delamo. Moram se še odzvati na besede poslanke SD gospe Bojane Muršič, ki je rekla, da smo dolgo, predolgo reševali probleme otrok in njihovih staršev z zakonom, ki ga rešujemo danes. Spoštovano poslanko sprašujem, kaj ste pa počeli 14 let v zadnjih 20 letih, ko ste bili na oblasti, ko ste bili skoraj v vsaki vladi, ko ste imeli škarje in platno v rokah? Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Jožef Horvat, pripravi se gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka, državni svetnik, mag. Peter Požun, kolegice in kolegi! Mi smo tukaj za ljudi. Torej nismo mi junaki, tudi niso junaki državni svetniki – vem, da mi državni svetnik ne bo zameril – ampak junaki so resnično junaki 3. nadstropja. To so še posebej junaški otroci. To so otroci, ki se zdravijo ali so se zdravili na hematoonkološkem oddelku Pediatrične klinike v Ljubljani. To so otroci z rakom. Življenje jim je v mladosti naprtilo tako težko preizkušnjo, da potrebujejo še toliko več moči in spodbude pri starših, pri odraslih in tudi pri poslankah in poslancih. Zato so junaki 3. nadstropja tudi njihovi straši, starši teh otrok, ki jih je združila ta težka bolezen njihovih otrok in srčna želja, da jim v njihovem prikrajšanem otroštvu pomagajo. Na tej točki bi se rad zahvalil državnemu svetniku mag. Petru Požunu, ki je nosilec novele zakona. Bilo je skorajda idealno, skorajda idealen sestanek. Za kratek čas smo se usedli skupaj z najinima strokovnimi sodelavkama, dobil sem namreč to nalogo s strani koalicije, in v nekaj minutah je bila rešitev na dlani. To je šolski primer, kako dobre rešitve lahko sprejmemo, če sodelujemo, če delamo skupaj, celo na nek način spodnji in zgornji dom, čeprav nimamo tipičnega dvodomnega parlamenta, ampak kljub vsemu, delamo vsi skupaj za ljudi. Ker je razprava o amandmaju k 1. členu, ki sem ga, amandma namreč, tudi sam sopodpisal v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija, morda o tem, za kaj gre. Krog oseb, ki imajo pravico sobivati ob otroku v zdravstvenem zavodu ali zdravilišču, se usklajuje s krogom oseb, ki imajo na podlagi veljavnega osmega odstavka 30. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju pravico do nadomestila med začasno zadržanostjo od dela zaradi nege ožjega družinskega člana. Tako se med upravičence do sobivanja dodajo osebe, katerih položaj je primerljiv položaju staršev, to pa so rejnik, zakonec in zunajzakonski partner osebe, katere otrok je v zdravstvenem zavodu ali v zdravilišču. Pri zavarovancih iz 22. točke prvega odstavka 15. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki govori o pripornikih in zapornikih, se izključi pravica do sobivanja, razen za mater, ki lahko kot upravičenka sobiva ob otroku, če otrok sicer biva pri materi v skladu s predpisi, ki urejajo izvrševanje kazenskih sankcij. Na prvi pogled se gotovo vsaj za tiste, ki se ne ukvarjajo vsakodnevno z zakonsko materijo, sliši zelo komplicirano, v bistvu pa je rešitev, ki jo s tem amandmajem k 1. členu predlagamo, zelo logična in tudi enostavna. Pa še tudi meni dovolite, da sporočim javnosti, kaj pravzaprav ta zakon prinaša, če bo sprejet, in prepričan sem, da bo. Nadomestil bo podoben ukrep iz PKP6, ki pa sobivanje ureja samo začasno in tudi ožje kot ta novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Sobivanje v bolnišnici in po novem tudi v zdravilišču pomeni, da se namestitev in prehrana staršev v času sobivanja v bolnišnici in zdravilišču krijeta iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Naprej. Splošna meja za sobivanje se dviguje z dopolnjenega šestega leta na 15. leto. Naprej. Za posebno težko primere pa sta dodani še dve kategoriji, pri katerih je sobivanje možno do 18. leta oziroma dokler traja roditeljska pravica oziroma neomejeno. Sobivanje do 18. leta oziroma dokler traja roditeljska pravica v primeru težje okvare ali poškodbe možganov ali hrbtenjače, pri kateri je potrebno usposabljanje za poznejšo medicinsko rehabilitacijo na domu, ali v primeru kronične bolezni ali okvare v času usposabljanja za poznejšo medicinsko rehabilitacijo na domu ali v primeru zdravljenja težkega zdravstvenega stanja. Ne glede na starost pa z osebo s posebnimi potrebami, ki potrebuje 24-urno nego in oskrbo, oziroma z osebo s statusom po zakonu, ki ureja socialno vključevanje invalidov. Pri tem gre za ljudi z zmernimi, težjimi in težkimi motnjami v duševnem razvoju, z avtističnimi motnjami, ki imajo tako hudo obliko neprilagojenega vedenja, da jim onemogoča samostojno življenje in pridobivanje sredstev za preživljanje, gluhoslepe z najmanj 50-odstotno izgubo sluha po Fowlerju in od prve do vključno pete kategorije slepote in slabovidnosti, z zmerno do hudo možgansko poškodbo ali okvaro in najtežje gibalno ovirane osebe, ki se zaradi invalidnosti ne morejo same vključevati v družbo in si zagotavljati socialne varnosti. Bolniško nadomestilo 80 % osnovne plače bo staršem za čas sobivanja pripadlo samodejno, avtomatsko, brez posebnega potrjevanja zdravniške komisije. To je res, kot je kolega Aleks povedal, nek prispevek k debirokratizaciji in poenostavitvi postopkov. Kolegice in kolegi, jaz se vam zahvaljujem za konstruktivno razpravo in tudi za vašo podporo zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Mojca Žnidarič, pripravi se gospod Nik Prebil. Izvolite.
Hvala za besedo. Bom kar kratka, ker je bila večina že povedana. Zakon, ki ga bomo danes sprejeli – predvidevam, da bo to celo soglasno – je dejansko neprecenljive vrednosti za otroke in tudi starše bolnih otrok. Zagotovo bo zmanjšal številne stiske družin in je tudi prav, da ga soglasno oziroma v čim večjem številu potrdimo. Do sprejetja PKP6 je v bolnišnici lahko zraven otroka bival starš otroka le do vključno šestega leta starosti, naprej je bilo potem seveda možno ob doplačilu in starš je bil brez bolniškega nadomestila. Kolikor mi je znano, je bila možnost bolniške le za prvi dan in zadnji dan, odpust, za ostale dneve je bilo treba dati dopust. Vem, da si je že tudi naša bivša ministrica Milojka Kolar Celarc v svojem mandatu ob pripravi sprememb, ki žal niso bile sprejete zaradi zaključka mandata, prizadevala in želela izboljšati to situacijo vsaj za določene skupine. Ampak potem torej do sprejetja ni prišlo, tako da smo lahko začasno to zadevo uredili v PKP6 in pa sedaj, torej ko je Državni svet vložil ta zakon, ki smo ga skupaj v koaliciji in tudi na Odboru za zdravstvo najprej dopolnili z amandmajem, da bo možno sobivanje enega od staršev tudi v zdravilišču v primeru rehabilitacije, danes, torej v amandmaju, o katerem trenutno razpravljamo, se pa vključuje še možnost sobivanja za rejnike. Žal se večkrat v kakšnih zakonih na rejnike pozabi, tako da sem vesela, da se zdaj pravočasno tudi vključujejo, in tudi zakonce ali zunajzakonske partnerje starša otroka. Rekla bom samo še to, kar sem povedala tudi na Odboru za zdravstvo. Pediater mojih otrok je vedno poudarjal, vedno, ob vsaki bolezni, da otrok ozdravi prej, če je ob njem mama, tako se je on izrazil, torej eden od staršev. Tako da tudi jaz želim vsem tem hospitaliziranim otrokom, da čim prej ozdravijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kot zadnji v tem krogu še gospod Nik Prebil. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednica. Lep pozdrav še enkrat vsem! Če si kaj želim, je dejstvo, da te seje oziroma te tematike ne spolitiziramo, ker resnično ni namenjena temu. Namenjena je temu, da se sprejme rešitev, ki verjamem, da bo šla skozi z enotno podporo, rešitev, ki v prvi vrsti beneficira našim otrokom in njihovim staršem. Pravica vseh otrok, ki imajo v bolnišnici vseskozi ob sebi lahko svoje starše, torej tiste, ki jim najbolj zaupajo, tiste, ki jih najbolj čutijo, je pravzaprav sestavni del oskrbe otrok v bolnišnici, ne nazadnje je to zapisano tudi v Listini Evropskega združenja za pravice otrok v bolnišnicah in številnih drugih konvencijah. Ko govorimo o tem, da takšne storitve zagotavljamo, moramo upoštevati v prvi vrsti otrokovo korist. Sem pa sodijo vsekakor tudi tisti, ki so po letih odrasli, a zaradi določenih težav v razvoju ne morejo odločati sami o sebi kot nekdo, ki dosega status odrasle osebe. Zato je treba urediti tudi to področje, vsekakor. Tudi zdravstvena stroka si je tukaj enotna, da je sobivanje enega od staršev ob hospitaliziranem otroku izredno dobra pot, jo tudi podpira, saj meni, da prisotnost staršev povečuje zdravstveno oskrbo oziroma pospešuje potek samega zdravljenja pri otroku, saj daje občutek varnosti in povečuje dovzetnost za zdravljenje. Kar se tiče tistega, kar je bilo na odboru, celotne vsebine ne bi želel ponavljati, smo pa v LMŠ vložili skupaj z nekaterimi strankami opozicije amandma, ki je omogočal trajnostno urejanje pravice, in sicer na podlagi skrbništva po Družinskem zakoniku. Zakaj je bilo to narejeno na ta način? Zaradi tega ker Družinski zakonik povsem jasno določa status invalida, kako se tak status pridobi, torej jasno določa tudi pravice, ki iz tega izhajajo. Koalicija je tukaj predlagala nek svoj amandma, neko širšo ureditev, ki seveda zadevo ureja na podoben način, zato ji nismo nasprotovali in zakon smo potrdili že na matičnem odboru. Tukaj pa samo kratek komentar kolegici, kar se tiče tega, česa ni bilo in kaj je bilo in zakaj smo šele danes. Poglejte, če bi upoštevali proceduro in šli po tem, bi danes prvič govorili o tem zakonu. Ker smo se srečali s temi starši otrok, tako v naši stranki kot tudi v številnih drugih strankah – da ne bo govora o tem, kdo je kaj naredil – smo prepoznali to stisko in smo ocenili, da je zadevo treba rešiti prej, zato je tudi šla v interventni zakon in tudi tam ji nismo nasprotovali. Tam smo dali svoj amandma, ki je že takrat na predlog društva Mavrica širil zadevo s posebnimi potrebami, pa ga v tisti fazi žal niso podprli vsi. Časa za širšo ureditev namreč takrat ni bilo, vemo, s kakšno hitrostjo se sprejemajo interventni zakoni. A kot rečeno, je bila zadeva vseeno urejena na širši način tudi kasneje s koalicijskim amandmajem. Kot rečeno, jaz ne želim te seje izkoriščati za pridobivanje nekih političnih točk, jaz in tisti, s katerimi sem sedel, točno vedo, da sem jim pomagal, in to meni povsem zadošča, kot mi zadošča to, da bo zadeva po vsem tem času končno urejana. V LMŠ bomo zakon seveda podprli, kar pa se tiče amandmaja, ki je predlagan s strani koalicije tudi pri tej seji, da se med upravičence do sobivanja dodajo osebe, katerih položaj je primerljiv položaju staršev, je seveda to ustrezna rešitev, kakor tudi predlagani datum za neke določene informacijske in organizacijske prilagoditve, zato mu ne bomo nasprotovali. Odlično je, da to ureditev sprejemamo danes. Veseli me, da bo glede na stališča, ki so bila izražena, ta podpora visoka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati pri tem amandmaju? [[Ne.]] Če ne, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 6. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, SMC in NSi. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 6.b člen ter amandma poslanskih skupin SDS, SMC in NSi. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Če ne, zaključujem razpravo. S tem smo izčrpali amandmaje. O njih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 3. marca, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslanke in štirih poslancev s prvopodpisano Mašo Kociper. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Andreju Rajhu. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Hvala za besedo. Slovenija se podobno kot večina evropskih držav sooča s staranjem prebivalstva. Demografske spremembe so neizogibne in temu moramo prilagoditi naše obstoječe sisteme. Ustvariti moramo možnosti in priložnosti za kakovostno življenje vseh generacij in predvsem tudi za dostojno staranje. V Stranki SAB se vse od ustanovitve stranke zavzemamo za to, da našim upokojencem zagotovimo dostojno življenje. Zavedamo se namreč, da so upokojenci s svojim delom naši družbi dali veliko in da so za svojo državo pošteno delali. Naša dolžnost je, da jim zagotovimo varno in dostojno starost. Zavedamo se, da bo javnofinančna situacija zaradi trenda starajoče se družbe težka, vendar je naša naloga, da jo rešimo. Ena od rešitev za stabilnost pokojninske blagajne bi bil tudi pravi demografski sklad, ki bi zagotavljal stabilne vire za dopolnilno financiranje pokojninske blagajne. Govorim o pravem demografskem skladu in ne o skladu za podreditev in uničenje državnega premoženja. V Stranki SAB smo ponosni, da smo uspeli s svojim predlogom in odmerni odstotek pri upokojitvi dvignili na 63,5 %. Nekoliko manj zadovoljni smo bili z relativno dolgim prehodnim obdobjem šestih let, zato smo lansko jesen pripravili novelo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, s katero smo želeli skrajšati prehodno obdobje s šestih let na tri leta. Ne zgodi se pogosto, ampak tokrat se je in v SAB smo veseli, da je našemu predlogu in našim argumentom prisluhnila tudi Vlada in predlog našega zakona podprla. Z eno spremembo sicer, in to je, da se prehodno obdobje do polne uveljavitve odmernega odstotka pri 63,5 % uveljavi v štirih letih, kar pomeni, da bo veljal od 1. 1. 2023 dalje. Seveda bi bili v SAB bolj veseli takojšnje uveljavitve, smo pa tudi realni in se zavedamo javnofinančnih omejitev države. Poleg navedenega je bil prvotni predlog dopolnjen tudi z določitvijo zagotovljene invalidske pokojnine, tako bodo zavarovanci, ki so pridobili pravico do invalidske pokojnine, to prejemali v znesku, ki se za leto 2021 določi v višini 41 % najnižje pokojninske osnove. Nekaj je še nejasnosti glede tega, da bi lahko ta sprememba pomenila, da se takšna invalidska pokojnina zagotovi le v letu 2021, na kar smo opozorili tudi sami, prav tako Zakonodajno-pravna služba. Dobili smo zagotovilo Vlade, da bo na novo določena najnižja invalidska pokojnina zagotovljena tudi v naslednjih letih. Za konec naj še enkrat poudarim, da smo v Poslanski skupini SAB zlasti v luči sprejetja instituta tako imenovanega prisilnega upokojevanja v sedmem protikoronskem paketu še vedno mnenja, da je prvotni predlog skrajšanja prehodnega obdobja s šest na tri leta pravičnejši in za posameznike ugodnejši. V vsakem primeru pa ocenjujemo, da je skrajšanje prehodnega obdobja nujno, saj bi v nasprotnem primeru lahko marsikoga oškodovali za višjo pokojnino. Veseli me torej, da smo dosegli soglasje in da se našemu predlogu novele obeta velika podpora. V upanju, da to ni zadnje tovrstno sodelovanje opozicije in koalicije, se tako v imenu stranke SAB zahvaljujem vsem, ki boste naš predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici odbora, gospe Evi Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano Mašo Kociper. Pri delu odbora so sodelovali predstavnik predlagateljev, predstavnik Ministrstva za delo, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavnik Državnega sveta in predstavnik Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Predstavnik predlagateljev je v dopolnilni obrazložitvi predstavil predlog zakona. Predstavnik Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je povedal, da Vlada razume in uresničuje potrebe starejših in podpira predlog zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je med drugim povedala, da je vsebina predloga predvsem vprašanje vsebinske presoje, torej politične odločitve, zato je Zakonodajno-pravna služba k njemu dala le nomotehnične pripombe, ki jih je predlagatelj v amandmajih upošteval, razen h končni določbi. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da Državni svet podpira predlog zakona in ob zavedanju, da se bo s hitrejšim dvigom odmernega odstotka odpravilo vsaj del neenakosti v sistemu pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Izpostavil je še nekatera druga problematična področja ZPUZ-2, ki jih je potrebno urediti. Predstavnik Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je dejal, da so rešitve glede invalidskih pokojnin ustrezne in jih v Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje podpirajo. Povedal je, da je obstoječi predlog korekten, še posebej, če gre za politični konsenz. V razpravi so člani odbora napovedali podporo o predlogu zakona in se strinjali, da je potrebno izboljšati položaj starejših ter vsem zagotoviti varno in dostojno starost. Pravica do pokojnine je v Sloveniji opredeljena kot ena izmed temeljnih pravic do socialne varnosti. Ob tem so nekateri opozorili, da predlog zakona prinaša zgolj parcialne rešitve in je nujno v prihodnosti začeti s celostnim reševanjem obravnavane problematike. Vsi so bili mnenja, da bi morala politika pri tovrstnih vprašanjih stopiti skupaj. Odbor je sprejel amandmaje SDS, NSi in SMC, in sicer glede dviga najnižjih invalidskih pokojnin. Potem smo glasovali o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejeli. Pripravljen je dopolnjen predlog zakona.
Hvala lepa. Predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti so se vsi opravičili, gospod minister in oba državna sekretarja, zaradi covid situacije, tako da ne bo kakšnega nesporazuma, zakaj ni predstavnikov Vlade pri tej točki. Sledi pa predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi dobi besedo gospod Aljaž Kovačič, predstavil bo stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Kolegice in kolegi! V Listi Marjana Šarca že od začetka našega delovanja stremimo k ukrepu za izboljšanje položaja vseh skupin prebivalstva. Dvig najnižjih plač in pokojnin je zapisan tudi v našem programu in to smo v dobrem letu tudi dosegli. Ko je naša vlada leta 2018 prevzela oblast, smo hkrati prevzeli tudi številne nakopičene probleme v družbi, tudi zatečenega stanja v pokojninskem področju. Vlada Marjana Šarca je kmalu po nastopu mandata začela s pripravo sprememb pokojninske zakonodaje, česar smo se lotili z veliko mero odgovornosti in preudarnosti. Situacije se nismo lotili s parcialnimi ukrepi, temveč smo pripravili resne in premišljene ukrepe, ki so se izkazali za potrebne in finančno vzdržne. Usklajeni so bili tudi v okviru socialnega dialoga. Z novelo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju iz leta 2019 smo stremeli k podaljševanju delovne aktivnosti, spremembe pokojninskega sistema smo želeli vpeljati postopoma. Ohraniti smo želeli finančno vzdržnost države. Zato smo uredili postopen dvig odmerne lestvice za izračun pokojninske dobe pri 40 letih pokojninske dobe, tako za ženske kot moške v višini 63,5 odstotka. S tem smo zagotovili, da se bodo nove pokojnine in nadomestila iz invalidskega zavarovanja v povprečju zvišala med 5 in 15 odstotki. Spremembe pokojninskega sistema morajo biti uvedene postopoma, zaradi česar smo predlagali šestletno prehodno obdobje, s čimer smo sledili cilju podaljševanja delovne aktivnosti in dvigu dejanske upokojitvene starosti. Po našem predlogu se ureja tudi višji odmerni odstotek v primeru odmere invalidske pokojnine za primer invalidnosti, ki je posledica poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, ki se bo odmeril od pokojninske osnove v višini 63,5 odstotka, in novo najvišjo odmero invalidske pokojnine zavarovancem, ki so postali invalidi pred dopolnitvijo 65. leta starosti. Prav tako smo določili dodatni odmerni odstotek v višini 1,36 odstotka na račun skrbi za vsakega rojenega ali posvojenega otroka. Uredili smo dvojni status upokojencev, s katerim upravičenec prva tri leta v delovnem razmerju po izpolnitvi pogojev za starostno upokojitev poleg plače prejema tudi 40 procentov pokojnine, po preteku treh let pa 20 procentov. Poleg tega se bo po prehodnem obdobju zvišala najnižja osnova za odmero vdovske in družinske pokojnine s 33 odstotkov pokojninske osnove na 38 procentov. Vlada Marjana Šarca je dvignila tudi sredstva za letni dodatek oziroma tako imenovani regres upokojencev, pri čemer največ sredstev prejemajo ravno upokojenci z najnižjimi pokojninami, z uskladitvami pa smo v letu 2019 zagotovili še višje pokojnine za 3,2 odstotka. Ukrepov na pokojninskem področju smo se torej lotevali premišljeno in jih uvajali postopoma, pri tem pa pazili, da med ljudmi ne povzročamo neutemeljene neenakosti. Na tej točki velja spomniti, da so bili upokojenci najbolj prikrajšani prav v času vlade Janeza Janše v letu 2012 ob sprejetju zloglasnega ZUJF-a. Vlada Marjana Šarca pa je čez nekaj let v zelo kratkem času sprejela ukrepe za izboljšanje statusa vseh upokojencev, zaradi česar na očitke nekaterih koalicijskih poslancev, kako prejšnja vlada za upokojence ni storila nič, ne moremo pristati. Je pa res, da smo se rešitev lotevali premišljeno, preudarno, postopoma in v okviru socialnega dialoga. Trenutna vlada podpira predlagane rešitve, ki jih imamo na mizi danes, kar pomeni, da prevzema tudi odgovornost za spremembe pokojninske zakonodaje. V Listi Marjana Šarca v tem primeru ne nasprotujemo predlaganim rešitvam in bomo predlog zakona tudi podprli.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi! Strategija dolgožive družbe navaja, da je stopnja tveganja revščine starejših od 65 let v Sloveniji relativno visoka. Po zadnjih razpoložljivih podatkih Statističnega urada Republike Slovenije iz leta 2019 je stopnja tveganja revščine starejših skoraj dvakrat večja od povprečne stopnje tveganja revščine, saj znaša za starejše od 59 let kar 21,4 odstotka, pri čemer so tveganju revščine še posebej izpostavljene samske starejše ženske. Na višjo stopnjo tveganja revščine pomembno vplivajo relativno nizke pokojnine, ki so glavni vir dohodkov starejših. Slovenija namreč spada med države, kjer so pokojnine glede na višine prejemkov pred upokojitvijo občutno nižje kot v povprečju Evropske unije. Ker se s staranjem prebivalstva povečuje delež skupin prebivalstva, ki so pogosteje izpostavljeni tveganju revščine, je treba sisteme socialne zaščite oblikovati tako, da bodo zagotavljali dostojne pokojnine, dostojen življenjski standard v vseh življenjskih obdobjih. Socialni demokrati podpiramo predlog zakona, ki skrajšuje prehodno obdobje za uveljavitev višjega odstotka za odmero starostne, invalidske ali vdovske pokojnine, ki je bil sprejet s spremembo pokojninskega sistema leta 2019, s šest na štiri leta. Na odboru smo podprli tudi amandma, ki bo na novo določil zagotovljeno najnižjo višino invalidske pokojnine. Invalidom, ki že sprejemajo invalidsko pokojnino, bo z novim določilom zagotovljena invalidska pokojnina v višini 41 procentov najnižje pokojninske osnove. Spoštovani kolegice, kolegi! Predlagane spremembe pokojninskega sistema podpiramo, ker bodo zagotovile višji življenjski standard bodočim upokojencem. Z novelo zakona bomo tudi hitreje dosegli izenačitev položaja žensk in moških pri višini odmerne stopnje ob upokojitvi. V luči zadnjih parcialnih sprememb pokojninskega sistema pa vendarle pozivamo, da se za prihodnje spremembe pokojninske reforme poskuša najti tudi čim širše družbeno soglasje, ki bo upoštevalo interese vseh generacij ter socialnih partnerjev. Takšen način spreminjanja pokojninskega sistema namreč pogosto povzroči kakšno novo krivico ali sproži novo neenakost znotraj iste skupine upravičencev do posamezne pravice. Na našo poslansko skupino so se namreč že obrnili posamezniki, ki so se upokojili po 57,25-odstotni odmerni stopnji, ki menijo, da je nepošteno in krivično, da so izključeni iz sprememb pokojninskega zakona, ki jih sprejemamo danes, ki bodo omogočali postopno zvišanje odmerne stopnje za moške na 63,5 procenta. Torej mi dovolite, da s tega mesta ponovim poslansko pobudo, ki jo je kolega Dejan Židan nedavno naslovil na pristojno ministrstvo, da v najkrajšem možnem času pripravi ali zagotovi analizo, ki bo zajela višino izplačanih pokojnin, katere so bile priznane v različnih obdobjih in na podlagi različnih predpisov v pokojninskim in invalidskim zavarovanju. Ta analiza naj služi za širok socialni dialog o potrebnih ukrepih in spremembah pokojninske zakonodaje, s katero se bo zagotovila pravičnejša in primerljiva višina pokojnine. Ne glede na obdobje upokojevanja bodo vsi upokojenci v enakopravnem položaju z upokojenci, ki se bodo upokojili po 1. 1. 2023. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat vsem! Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bil sprejet decembra 2012, danes že devetič noveliramo. Danes ta zakon dobiva drugačno podobo in predvsem čedalje bližje smo zaključku, da leta 2012 nismo imeli pokojninske reforme, kot se je to takrat rado sporočalo. Pri vseh dosedanjih spremembah pokojninske zakonodaje, za katere se strinjamo, da so bile potrebne, se povečujejo tudi izdatki iz pokojninske blagajne, kar seveda veča pritisk na javne finance. Pa vendar, vse novelacije Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju do sedaj so bile sprejete s široko politično podporo in z namenom, da spreminjamo oziroma popravljamo krivice za nazaj. Prav gotovo pa so te spremembe pomenile splošno izboljšanje materialnega položaja zavarovancev. Ena takih sprememb je tudi sprememba, ki jo obravnavamo danes. V koalicijskem sporazumu smo se zavezali, da bomo že tako predolgo prehodno obdobje za dvig odmernega odstotka na 63,5 odstotka dosegli v štirih letih. Vmes se je seveda zgodila epidemija covid-19 in poslabšanje finančne kondicije države, vendar smo kljub temu našli širši konsenz. Ta konsenz je bil prisoten tudi v protikoronskih svežnjih ukrepov, s katerimi smo uspeli izboljšati tudi položaj tistih z nizkimi dohodki, torej tudi upokojencev. S podporo noveli, ki je pred nami, pa želimo zagotoviti ugodnejše pogoje upokojevanja tistih, ki imajo danes zelo nizke plače in se jim zaradi tega obetajo tudi nizke pokojnine. Danes so na račun veljavne zakonodaje, to je zaradi predolgega šestletnega prehodnega obdobja, oškodovani predvsem tisti, ki so pogoje za upokojitev že dosegli, vendar zaradi nizkih plač in še vedno nizkega odmernega dohodka vztrajajo v delovnem razmerju. Prehodno obdobje za dosego višjega odmernega odstotka se s to novelo tako krajša s 6 na 4 leta za starostne pokojnine, najnižje pokojnine, invalidske ter vdovske in družinske pokojnine. Z dopolnilom na pristojnem odboru pa smo sprejeli tudi prepotrebne oziroma nujne spremembe, ki so se nanašale na najnižje invalidske pokojnine. Z dopolnilom smo na novo uredili zagotovljeno višino invalidske pokojnine. Prejemnikom invalidske pokojnine, ki je nižja od zagotovljenega zneska, ki se v letu 2021 določi v višini 41 procentov najnižje pokojninske osnove, bo tako izplačana zagotovljena invalidska pokojnina, ki se bo približala višini denarne socialne pomoči. Ta rešitev bo veljala za vse, to je za vse tiste, ki imajo že uveljavljene invalidske pokojnine, in tudi za novo upokojene uživalce invalidske pokojnine, ne glede na zakonodajo, na podlagi katere jim je bila priznana invalidska pokojnina. Danes bomo naredili še en korak na poti k zagotavljanju pravičnejše ureditve, predvsem za tiste, ki že tako težko živijo bodisi zaradi nizkih pokojnin bodisi zaradi prenizkih plač. Pa vendar ostaja problem nizkih pokojnin in nizkih plač problem, ki se mu moramo kot družba vedno znova posvečati in ga naslavljati tudi v drugih zakonih. V prihodnje pa bo potreben tudi razmislek o morebitnem drugačnem pokojninskem sistemu, ki že s sedanjimi številnimi spremembami dobiva drugačno podobo. Predlagane spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra seveda podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Miha Kordiš. Izvolite.
Danes se razpravlja o zakonu, s katerim se bo prehodno obdobje za dvig odstotka odmerne pokojnin skrajšalo s 6 na 4 leta. Razpravlja se torej o relativno majhni spremembi, ki bo, predvidevam, v Državnem zboru tudi sprejeta. Lahko pa razpravljamo še nekoliko bolj resno in se povprašamo o prioritetah. V Levici smo za današnjo razpravo in za ta zakon storili natančno to. Z amandmajem predlagamo tri preproste spremembe in dopolnitve zakona, ki pa bi se na blagostanju najrevnejših upokojencev krepko poznale. Te tri dopolnitve so sledeče. Tiste absolutno najnižje pokojnine se kratkomalo dvignejo. Pika. Dvignemo jih najmanj na raven kratkoročnih minimalnih življenjskih stroškov, torej 442 evrov. Da se pokojnine, drugič, za 40 let delovne dobe dvignejo vsaj na raven minimalnih življenjskih stroškov, dolgoročnih, to je 613 evrov. In kot tretje, da se oba omenjena dviga upoštevata tudi pri odmeri sramotno nizkih nadomestil iz invalidskega zavarovanja, pa pri odmeri vdovskih in družinskih pokojnin. Vse to se izplačuje iz penzijskega peharja. Predlagamo tudi, da se ti dvigi upoštevajo za tiste, ki so že upokojeni in najnižje pokojnine že prejemajo. Najbrž bomo v sledeči razpravi slišali, kako se stvarem ne streže na tak način, da se gremo v Levici cenen populizem, da ne znamo računati ali karkoli podobnega, čeravno na prisotnost v dvorani malo dvomim, da bomo priča kakšne resne razprave. Vseeno pa argument velja. Gospe in gospodje, vse, kar predlagamo v Levici, je sprememba prioritet; takšna sprememba, ki odgovarja na realne družbene probleme. In revščina upokojencev je v tej državi žal problem številka ena. Na to kaže praktično vsaka statistika. Na primer, od vseh priznanih in odmerjenih invalidskih pokojnin v letu 2020 je kar 70 odstotkov najnižjih. Ali leto prej, leta 2019 – varstveni dodatek je takrat prejemalo 19 tisoč ljudi, čeprav je bilo prejemnikov pokojnin, nižjih od 500 evrov, ki bi bili upravičeni do tega varstvenega dodatka, kar dvakrat toliko. To, v Levici pravimo, je diskusija o prioritetah. In lahko dodajamo, da so bile prioritete političnega razreda v preteklosti zgrešene. Že kar nazaj zadnjih 30 let je bila, recimo, prioriteta Drnovškove vlade, če tu začnem, dvakratno znižanje prispevkov za delodajalce. Zavod za pokojninsko zavarovanje je v tem času izgubil 20 milijard evrov sredstev, danes pa se za pokojnine doplačuje iz državnega proračuna, se pravi iz sredstev vseh državljank in državljanov. Ali koalicijska naveza danes SDS–NSi. Njihova prioriteta je bilo v preteklosti varčevanje. Govorili so, da so dvigi nemogoči. Ali na drugi strani parlamentarne dvorane prioriteta Socialnih demokratov – ukinitev državne pokojnine. Zgrešeno, zgrešeno in še enkrat zgrešeno! To so bile torej prioritete političnega razreda v preteklosti, danes pa imamo priložnost, da jih popravimo, v obliki amandmajev, ki smo jih k zakonu priložili socialisti. Finančno prav velikih razlik tudi naš predlog ne bo prinesel, to je res, ne govorim o posameznih pokojninah, ki jih prejme nekdo, ki ga dostojna pokojnina lahko dvigne iz revščine, govorim z vidika celote državnega proračuna, bo pa tistim posameznikom, ki bodo deležni tega dviga, prihranil stigmo in sramoto, da je prisiljen prosjačiti po centrih za socialno delo za nekaj, kar mu tako ali tako pripada. Če si delal 40 let, ti pripada pokojnina, vredna preživetja, in tudi če 40-letne delovne dobe nisi izpolnil, ti ravno tako pripada znesek, s katerim se lahko vsaj približno potegneš skozi mesec. Kdo si bo s temi sredstvi pokril položnico za oderuško dopolnilno zdravstveno zavarovanje – recimo? Vsi skupaj, mislim, da lahko v današnji razpravi premislimo, zakaj smo v Državnem zboru, kaj so naše prioritete, in dvignemo najnižje pokojnine s podporo našemu amandmaju.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov bo predstavila Tadeja Šuštar. Izvolite.
Hvala za besedo. V Novi Sloveniji smo veseli spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Predvideva se skrajšanje prehodnega obdobja za postopno izenačitev odmernega odstotka za moške z odmernim odstotkom za ženske. Odmerni odstotek za 40 let pokojninske dobe za moške je v letu 2020 znašal 58 pa pol odstotka, v letu 2021, po uveljavitvi novele, bi znašal 59 pa pol odstotka, v letu 2022 61 in pol odstotka, leta 2023 pa 63 pa pol odstotka. Tako bi se odmerni odstotek za moške izenačil z odmernim odstotkom za ženske že leta 2023 namesto šele leta 2025, kot je predvideno v sedanjem veljavnem zakonu. Na podoben način se skrajšuje prehodno obdobje tudi za najnižje pokojnine, za vdovske oziroma družinske pokojnine. Pod prejšnjo vlado smo ob obravnavi takratne novele ZPIZ-2G na seji matičnega delovnega telesa 25. novembra 2019 v Novi Sloveniji vložili amandma, s katerim bi se prehodno obdobje za dvig odmernega odstotka na 63 in pol odstotka že takrat skrajšalo s petih na tri leta. Žal nam takratna koalicija ni prisluhnila in je bil naš amandma zavrnjen. V Novi Sloveniji - krščanskih demokratih, ne gledamo na to, kdo je predlagatelj zakona, ampak gledamo rešitve, ki jih spremembe zakona prinašajo. Ker je spremembo, ki jo sedaj obravnavamo, sprožila Stranka Alenke Bratušek in je po sprejetih amandmajih skoraj identična našemu predlogu iz leta 2019, jo bomo z veseljem podprli. Veseli nas, da zdajšnja opozicija vidi, da je v času vladanja delala napake in da je zavračala dobre predloge samo zaradi tega, ker so prihajali iz opozicije. Mi se zavedamo, kot je rekel naš minister Janez Cigler Kralj, da stiske, ki se pojavljajo, niso ne leve ne desne, ne rdeče ne črne in te stiske smo se trudili, se trudimo in se bomo trudili odpravljati, ne glede na to, s katere strani rešitev prihaja. Koalicija je na matičnem delovnem telesu vložila tudi amandma, po katerem bo že v letu 2021 zagotovljena invalidska pokojnina znašala 41 odstotkov najnižje pokojninske osnove. Zaradi te spremembe bodo moški z najnižjimi invalidskimi pokojninami v primerjavi z lanskim letom letos prejeli okrog 50 evrov višje pokojnine. Lanska najnižja invalidska pokojnina za moške je namreč znašala 331,1 evra, po našem predlogu pa bo znašala 383,6 evrov z že upoštevano januarsko uskladitvijo. V Novi Sloveniji bomo zakon podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavila mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat in hvala za besedo! Naraščajoče staranje prebivalstva odpira vrsto vprašanj: od vzdržnosti pokojninskega sistema, ureditve dolgotrajne oskrbe do dostopa do zdravstvenih storitev, obenem pa od nas terja učinkovito ukrepanje. Vseh teh izzivov se ne da rešiti z eno samo spremembo zakona, lahko pa začnemo z več majhnimi koraki. Po poti zavzemanja za ranljive skupine prebivalstva hodimo v stranki SAB vse od ustanovitve naše stranke in hodili bomo, dokler ne uspemo zajeziti revščine med upokojenci, dokler ne bomo mladim vrnili upanja na boljšo prihodnost in dokler zaupanje ljudi v našo državo ne bo spet povrnjeno. Ko smo šli leta 2018 na volitve, smo obljubili, da bomo upokojencem dvignili odmerni odstotek. Ko smo po volitvah sestavljali levosredinsko vlado, je bila to naša prva zahteva, ki smo jo zapisali v koalicijsko pogodbo in seveda tudi realizirali. Nas je pa že takrat konec leta 2019 ob sprejemanju novele, ki je prinesla višji odmerni odstotek, motilo nekoliko predolgo prehodno obdobje, in sicer 6 let. Zato smo v stranki SAB pripravili novelo, spremembo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju s ciljem skrajšanja prehodnega obdobja za polni odmerni odstotek, in sicer na 3 leta. Prvotni namen našega predloga je, kot je rečeno, skrajšanje obdobja za uveljavitev višjega odstotka za odmero pokojnine s 6 let na 3 leta. Kljub temu smo na seji matičnega odbora naš prvoten predlog dopolnili z amandmajem, ki predvideva skrajšanje prehodnega obdobja s 6 let na 4 leta. S takšnim predlogom smo namreč dosegli soglasje tudi z vlado oziroma z vladno koalicijo. Tako bodo v letu 2023 vsi, ki se bodo upokojili ob polnih pogojih, deležni višjega odmernega odstotka, in sicer v višini 63,5 odstotka. V stranki SAB se že vrsto leto odločno zavzemamo za ureditev statusa sedanjih in bodočih upokojencev. Nesprejemljivo je, da velik del starajočega prebivalstva živi na pragu, nekateri celo pod pragom revščine. Našim upokojencem smo dolžni zagotoviti varno in dostojno starost, pa to ne pomeni samo dostojne pokojnine, to pomeni tudi, da upokojenec s svojo pokojnino pokrije stroške bivanja v domu za starejše – danes na žalost ni tako. To pomeni tudi, da se upokojenec lahko brezplačno vozi z javnim potniškim prometom, kar sem predlagala kot ministrica za infrastrukturo in seveda smo skupaj soglasno v Državnem zboru to tudi udejanjili. To pomeni tudi, da dobi dodatek za rekreacijo – ali kot radi rečemo regres – izplačan, kot določa sistemski zakon in se tega sistemskega zakona ne izigrava, kar se na žalost dogaja že kar nekaj zadnjih let. Skratka, veliko je še potrebno urediti. Smo pa v Poslanski skupini SAB veseli, da so naša prizadevanja obrodila sadove in – kot kaže – bomo danes z veliko večino sprejeli rešitev, ki je dobra za naše upokojence. V Poslanski skupini SAB bomo predlog naše novele soglasno podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi, vsem lep pozdrav! Pomembna pozitivna sprememba pokojninskega sistema se je sprejela konec leta 2019, ko se je določil dvig odstotka za odmero pokojnine moškim s 57,25 na 63,5, in sicer z dinamiko šestletnega prehodnega obdobja. Slednje bi se izteklo leta 2025. Že takrat smo si v Poslanski skupini Desus prizadevali za to, da bi se pokojnine lahko v višini 63,5 odmerjale že prej. Zato smo ob zavedanju vzdržnosti pokojninske blagajne in posledično obremenitve državnega proračuna ter tudi vprašanja nesorazmernosti posega, ki bi lahko med zavarovanci, ki so se upokojili v letu pred izvolitvijo spremembe ter v letu po uveljavitvi, povzročil prevelike razlike in s tem krivice, po tehtnem premisleku predlagali, da bi se dinamika dosega 63,5 odstotka odmere dosegla leta 2023. Zdaj pa malo za spomin. Poleg nas so identične predloge podali tudi Poslanska skupina Nove Slovenije in Poslanska skupina Alenke Bratušek. Žal naši amandmaji takrat niso bili deležni zadostne podpore. Veseli nas, da so tokrat skrajšanje prehodnega obdobja za dvig odmernega odstotka za vse vrste pokojnin prepoznali tudi tisti, ki so pred dvema letoma identične predloge kar treh poslanskih skupin zavračali in predlogom niso namenili podpore. Krajše prehodno obdobje je več kot potrebno zato, da se razmerje med pokojnino in plačo čimprej ustrezno popravi. Pričujoča novela zakona bo tako zagotovila višji življenjski standard bodočim upokojencem, in sicer ne samo starostnim, ampak tudi invalidskim upokojencem, višje bodo tudi vdovske in družinske pokojnine ter najnižje pokojnine. Dodatna rešitev, ki jo prinaša predlog novele zakona in je bila oblikovana na seji matičnega delovnega telesa, se nanaša na zagotovljeno invalidsko pokojnino, do katere bodo upravičeni invalidski upokojenci, ki imajo že uveljavljene invalidske pokojnine, kot tudi na novo upokojeni, znašala pa bo najmanj 41 odstotkov najnižje pokojninske osnove. Invalidska pokojnina bo tako znašala nekaj več kot 383 evrov, do nje pa bodo upravičeni vsi tisti, ki ne dosegajo tako imenovane polne pokojnine dobe po sedaj veljavnem zakonu. Glede na podatke ZPIZ Slovenije bi do zneska zagotovljene pokojnine bilo upravičenih približno 10 tisoč 200 invalidskih upokojencev, ki imajo pokojnino odmerjeno v celoti na podlagi slovenske pokojninske dobe, ter približno dva tisoč 600 upokojencev, ki imajo pokojnino odmerjeno v sorazmernem delu. Za dostojno preživljanje jeseni življenja pa je ključno tudi to, da se ob ustreznem razmerju med dohodkom, ki izvira iz časa delovne aktivnosti, in dohodkom, ko nekdo prične uživati zasluženo pokojnino, nujno še nadalje zagotavlja ustrezno ekonomsko varnost upokojenih. Pomembno je torej ohranjanje vrednosti pokojnin v času izplačevanja, kar se doseže z usklajevanjem pokojnin. Ni treba posebej ponavljati, da so bili upokojenci v času prejšnje krize prikrajšani za 8,4 odstotka in da se je to prikrajšanje tudi in predvsem zaradi vztrajnosti Desusa uspešno zmanjšalo na 3,6 odstotka. Slednjo razliko seveda želimo še odpraviti in to v čim krajšem možnem času, pri čemer pa se zavedamo, da bo v upoštevanje potrebno vzeti tudi opozorilo ZPIZ, da so nekateri upokojenci, ki so se upokojevali kasneje, v bistveno boljšem položaju kot tisti, ki so šli v pokoj pred letom 2011. Tako bomo danes obravnavali noveli vsi poslanci Poslanske skupine Desusa z veseljem zagotavljamo podporo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, se bom pač sam popravil, sem Jani Ivánuša, Ivanúša je nekdo drug. Toliko. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj prisotnim v dvorani! Slovenski upokojenci so ljudje, ki so dolga leta vplačevali v pokojninsko blagajno, gradili našo prelepo domovino, nekateri pa so se zanjo ob osamosvojitvi tudi borili. Slovenci kot narod moramo imeti do svojih najstarejših rojakov najvišje spoštovanje in hvaležnost, saj so oni tisti, ki so premagovali ovire, s katerimi se mnogi od nas nikoli ne bomo srečali. Stari očetje in matere naše domovine si zaslužijo v zadnjem obdobju življenja, da jim kot narod damo nazaj to, kar so oni dali nam in naši državi. V svojem zadnjem življenjskem obdobju si zaslužijo uživati ne samo dostojno, ampak tudi prijetno življenje, tako kot si jo vsak v svoji domovini. Povišanje odmerjenega odstotka s 57,25 na 63,5 odstotka je pravi korak v to smer, prav tako pa tudi skrajšanje prehodnega obdobja za uveljavitev. V Slovenski nacionalni stranki tudi podpiramo koalicijski amandma, ki dviguje invalidske pokojnine. Najnižje invalidske pokojnine bi se že zdavnaj morale dvigniti vsaj na raven socialne pomoči, ki bi invalidom omogočala nekoliko bolj dostojno življenje. Dvig invalidske pokojnine v letu 2021 na 41 odstotkov najnižje pokojninske osnove je vsota, ki je primerljiva znesku socialne pomoči, kar je seveda edino pravilno. Pokojninski sistem mora temeljiti na pravičnosti, predvsem pa solidarnosti znotraj države, kar je ena izmed najvišjih moralnih vrednot vsakega naroda. Tako kot je bilo to večkrat povedano na odboru, mora slovenska politika, ne glede na to, ali prihaja z desne ali leve, pri tematiki slovenskih upokojencev absolutno stopiti skupaj. To, da pri nekaterih najstarejših rojakih sploh prihaja do tveganja revščine, kot slovenski narod ne bi smeli dopustiti. Na drugi strani pa financiramo prišleke iz tujine, ki v preteklosti niso nikakor prispevali h gradnji naše domovine, v prihodnosti pa ji bodo le škodovali. Slovenci se moramo v prihodnje vprašati, kdo si bolj zasluži denar iz državnega proračuna in kdo si ga bo bolj zaslužil v prihodnosti; očetje in matere našega naroda, ki so Slovenijo ustvarjali, brez katerih ne bi bilo niti nas niti naše domovine, ali tujci, ki jo bodo uničevali. Mislim, da je odgovor na to vprašanje za vsakega, ki se vsaj s kančkom morale vpraša o pravičnosti in morali, jasen. Ni pa jasen odgovor za tiste, ki so zaslepljeni z mednarodno propagando, katere nemoralni cilj je uničevanje solidarnosti znotraj avtohtonih narodov. V Slovenski nacionalni stranki absolutno podpiramo predloge, ki bodo izboljšali življenjske razmere naših najstarejših sonarodnjakov. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila mag. Karen Furman. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani navzoči! V Slovenski demokratski stranki danes izpolnjujemo obljubo, ki smo jo dali ljudem. Prehajamo od besed k dejanju in s predlaganim koalicijskim dopolnilom Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju rešujemo stiske invalidskih upokojencev z najnižjimi pokojninami, ki so bili tudi pod vlado Marjana Šarca pozabljeni. Dejstvo je, da smo v Slovenski demokratski stranki že v tem mandatu, in to kar dvakrat, v parlamentarni postopek vložili predlog sprememb pokojninskega zakona, s katerim smo predlagali dvig najnižjih invalidskih pokojnin na znesek minimalnega dohodka oziroma denarne socialne pomoči. Invalidskim upokojencem z najnižjimi pokojninami kot eni izmed najbolj ranljivih skupin naših državljanov smo želeli zagotoviti vsaj nek socialni minimum. A žal je takrat vaša vlada, spoštovana opozicija, naš predlog kar dvakrat zavrnila. Po današnjem predlogu koalicijskega dopolnila se tokrat vendarle na novo ureja višina najnižjih invalidskih pokojnin. Ta bo v letošnjem letu znašala 41 odstotkov najnižje pokojninske osnove, usklajevala pa se bo v skladu s sistemskim pokojninskim zakonom. Pomembno je, da dvig najnižjih invalidskih pokojnin ne velja samo za letošnje leto, ampak tudi za naprej in tako za sedanje invalidske upokojence kakor tudi za tiste, ki se šele bodo upokojili. Tako bo predlagana novela torej zajela vse invalidske upokojence, katerih pokojnina znaša manj kot 41 odstotkov najnižje pokojninske osnove, s čimer bo najnižja invalidska pokojnina odslej primerljiva znesku denarne socialne pomoči. V kolikor bo predlagana zakonska novela sprejeta, se bo z njo skrajšalo tudi prehodno obdobje za izenačitev odmernega odstotka za moške z odmernim odstotkom za ženske, in sicer s 6 na 4 leta. Spoštovani, pod vlado Marjana Šarca je torej veljalo, da nekdo, ki ne dela in nima niti enega delovnega dneva oziroma delovne dobe, lahko dobi kar 400 evrov socialne pomoči, nekdo, ki zaradi svoje invalidnosti ne more več delati, pa mu takšnega socialnega minimuma takrat niste želeli zagotoviti. A danes vlada Janeza Janše sliši in razume stiske upokojencev ter uresničuje svoje obljube. Pod to vlado smo že popravili krivice več kot 56 tisoč ljudem, ki sem ji doba dokupa ni priznala, pa čeprav so po takrat veljavnih predpisih pošteno plačali. Popravili smo krivice kmečkim zavarovancem, ki se jim višina pokojnine ni priznala glede na višino vplačanih prispevkov. Pri takšnih odločitvah, ko lahko nekaj dobrega naredimo za ljudi, se mi od kolegov iz tokratne opozicije razlikujemo, ker v Slovenski demokratski stranki tudi takrat, ko smo v vladi, svoje obljube izpolnimo in podpiramo predloge, za katere vemo, da bodo prinesli nekaj dobrega za naše državljane, pa ne glede na to, kdo jih predlaga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev objavljene na e-klopi. V razpravo dajem 1. člen ter amandma poslanske skupine SDS, SMC in Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Prosim za prijavo. Prva ima besedo Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Ne bom dolga glede na to, da je na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide glede tega zakona potekala zelo dobra konstruktivna in tudi kvalitetna razprava, pa vendarle se mi zdi, da je potrebno nekaj stvari doreči oziroma izreči, ker so bile predstavljene v preteklosti, niso bile sprejete, danes pa upam, da bodo. Zakon bom podprla, tako sem ravnala tudi na Odboru za delo, ampak moram pa tukaj povedati, da smo v preteklosti v Slovenski demokratski stranki večkrat predlagali, da se dvignejo invalidske pokojnine. Vsakič znova smo bili zavrnjeni, danes to popravljamo in verjamem, da se bo to pač uredilo in da se bodo invalidske pokojnine dvignile na raven minimalne pomoči oziroma socialne pomoči. Mi smo v preteklosti predlagali, kot je bilo že prej povedano, tudi dvig odmernega odstotka, pa mislim, da ste tudi v SAB glasovali proti; danes to oziroma mi smo to potem že popravili. V preteklosti smo tudi predlagali, da se v pokojninsko dobo upošteva tudi dokupljena doba, bili ste proti, potem smo to popravili in je sprejeto. Že prej je bilo povedano, da smo že v preteklosti želeli, da se odpravi diskriminacija kmečkih zavarovancev, tudi tega niste podpirali, in potem smo, ko smo seveda prevzeli oblast, tudi to nemudoma popravili. Nekdanji kmečki zavarovanci so namreč plačevali višino zavarovanja za polni obseg pravic, ko pa so se upokojili, so jim priznavali ožji obseg pravic in s tem manjšo odmero pokojnine. Tukaj gre nedvomno za diskriminatornost, ki jo je bilo potrebno odpraviti in smo jo tudi odpravili. Na odboru smo vložili koalicijske stranke amandma, ki zvišuje najnižje invalidske pokojnine. Že prej sem povedala, da smo v Slovenski demokratski stranki dvakrat predlagali, da se invalidske pokojnine dvignejo vsaj na raven socialne pomoči. Bili ste proti, danes mi izpolnjujemo obljube, ki smo jih dali volivcem. Res sem zelo vesela in zadovoljna, da se bo invalidom v tej kategoriji, upokojenskim invalidom, vendarle nekoliko izboljšala situacija, finančna. Seveda zelo pozorno spremljam situacijo, tudi sicer, na področju invalidov. Pred kratkim sem se, preden smo vložili tudi ta amandma, sestala s predsednikom invalidskih organizacij Slovenije, kjer sva opravila zelo konkreten pogovor o tem, kaj bi bilo potrebno še storiti na področju invalidov. Med drugim je bilo tudi to, da je potrebno zvišati invalidske pokojnine, in seveda sem vesela, da smo danes to uspeli in da lahko izpolnimo to obljubo, ki sem jo jaz ne nazadnje dala tudi predsedniku invalidskih organizacij. Druga stvar, ki jo bomo morali nedvomno narediti na tem področju, je tudi problematika nadomestil za telesno okvaro. O tem smo večkrat govorili, ampak upam, da se bomo kot država tudi zbrali skupaj in to popravili. Zdi se mi tudi dobro, da smo pred časom opravili zelo pomembno razpravo glede zaposlitvene rehabilitacije. Takrat smo sprejeli tudi boljše rešitve za aktivno delovanje invalidov. Tukaj smo sodelovali tako opozicijski kot koalicijski poslanci, kar se je pokazalo tudi sedaj ob tem zakonu. Tako koalicija podpira tudi opozicijske predloge, če so seveda dobri. In ne nazadnje, moram opozoriti oziroma se spomniti tudi na to, da je bil dan invalidom solidarnostni dodatek v višini 150 evrov v zadnjem protikoronskem paketu. Skratka, jaz bom zakon, kot sem že povedala, podprla. Mislim, da so tudi predstavniki tako ZPIZ-a kot tudi drugih, ki so bili vabljeni na sejo odbora, povedali, da so rešitve ustrezne, da bi bilo sicer potrebno odpreti še nekatera druga področja, zlasti v ZPIZ-2. To nas še čaka, ampak mislim, da se delajo pravi koraki, odpravljajo se nekatere neenakosti v sistemu pokojninskega in invalidskega zavarovanja in to je dobro. V Slovenski demokratski stranki se bomo vsekakor še naprej trudili, da bomo delali dobro v skrbi za upokojence in seveda tudi druge. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pokojninski zakon oziroma ureditev pokojnin je precej kompleksna zadeva in nam uspeva sedaj delček po delček, kar smo že začeli v prejšnji vladi, urejevati in zdaj se urejuje naprej. Tudi po naši iniciativi. Najprej pa je prav, da se spomnimo in se ozremo na pravno ureditev pokojninske pravice. Govorim o pokojninski pravici. Gre v prvi vrsti za pravico socialnega prava, ki uživa okrepljeno pravno varstvo. V evropskem sistemu, ne samo pri nas, torej v evropskem prostoru pokojnina temelji na obveznem pokojninskem zavarovanju, na načelih vzajemnosti in družbene solidarnosti. Čeprav institut starostne pokojnine mnogi še vedno vidijo zgolj kot nekaj, kar je namenjeno omogočanju preživetja starejših, ki ne morejo več opravljati dela, to ne drži povsem. Pokojnina je postala posebna pravica s 50. členom Ustave leta 2004, katere namen je bil, da se ob socialni vsebini pravice do pokojnine prizna tudi njena ekonomska vsebina. Temu je postopoma sledila tudi zakonodaja in sodna praksa. Ustavno sodišče je povsem jasno izreklo, da je pokojnina odraz prispevka, ki ga je državljan vložil iz svojih dohodkov; skratka, da gre za pravico, ki je posamezniku priznana na temelju minulega dela. Torej ima pokojnina in socialno plat in ekonomsko. Pridružil se bom kolegom, ki so ugotavljali, da so starejši, naši očetje, matere in njihovi starši, tisti, ki so ustvarili materialno bazo razvoja sodobne slovenske države. Zato so vsekakor upravičeni do spodobnega socialne in ekonomskega položaja v družbi. Marsikatere priložnosti pa so bile pri tem izpuščene. Med njimi tudi to, kar smo danes doživljali, oblikovanje močnega demografskega sklada že prej v času privatizacije družbenega in državnega premoženja. Vendar je to mogoče vsaj deloma sanirati še v novejšem času, ampak ne s takim zakonom, kot nam je bil danes predložen. Torej, v odnosu do upokojencev, naših mater in očetov in njihovih staršev, pa je za mnoge od njih sedanje stanje velika socialna in ekonomska krivica. Problemi, ki jih imamo v sedanjem pokojninskem sistemu, še ostajajo. S tem popravkom bomo odpravili nelegitimno zmanjševanje pokojnin z zvišanjem odmernega odstotka, nekaj smo že prej odpravili, nelegitimno omejevanje oziroma prepovedovanje poklicnega dela in drugega plačanega dela upokojencev. Izziv zagotovitve finančne vzdržnosti pokojninskega sistema pa, kakor sem že rekel, še vedno vidim deloma v ustanovitvi neodvisnega avtonomnega demografskega sklada, ampak v povsem drugem konceptu, kakor se je danes ponujal, uveljavitvi načelo, da vsako delo šteje, in z ustreznimi ukrepi na trgu dela moramo spodbuditi zgodnejše vključevanje mladih na trg dela in stimulirati podaljševanje delovne aktivnosti in spodbujati dvig upokojitvene starosti. To nas tudi še čaka. Ekonomska fakulteta nam je v preteklem oziroma predpreteklem letu na poslovni konferenci ponudila tudi izhode, in sicer pokazala je projekcijo do leta 2059, ki nakazuje rešitev v postopnem približevanju naslednjim ciljem. Torej so zadeve rešljive, samo moramo dolgoročno in na pravi način delati. Torej, podaljševanje vključenost starejših na trg dela še za nadaljnjih – danes smo slišali, da smo v zadnjih 20, 30 letih to podaljšali za 6 let – še za nadaljnjih 7 let. In hitrejše vključevanje na trg dela za dve leti – s tem bi dosegli nekje Švedsko – in postopno približevanje produktivnosti evropskemu povprečju. Ob teh pogojih, ob teh parametrih bi ostala obremenitev BDP Slovenije s pokojninami tu nekje izpod 11 procentov. Torej, rešitve so, samo resno se jih moramo lotiti in na prav način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš. Izvolite.
Dve točki oziroma ena točka razprave in eno vprašanje k temu amandmaju imam. Prva točka razprave je naslednja. Danes smo poslušali predhodne govorce, tudi pri stališčih poslanskih skupin, kako je SDS nastopila, ja, mi pa rešujemo upokojence, izpolnjujemo obljube in tako naprej. Pa bi rad izpostavil naslednje. Kakšno leto dni nazaj se je v Državnem zboru procesiral poseg v dokupe pokojninske dobe in v kmečke pokojnine. Tisti poseg je bil nekoliko formalno vprašljiv z vidika tega, da naredimo tako, da ne bomo povzročali novih krivic za še kakšne druge skupine upokojencev. Je pa odprl tudi člene zakonodaje, ki je nam v Levici omogočil amandmiranje. Amandmirali smo, da se priznajo pokojninske pravice tudi samoplačnikom, ki so v preteklosti vplačevali v pokojninsko blagajno, potem se je normativna ureditev, se pravi zakonodaja, spremenila, njih o spremembah zakonodaje – torej teh samoplačnikov – ni nihče obvestil, zato so vplačevali še naprej. Tisti denar se jim ni pa priznaval nikamor oziroma se jim ni priznaval tako, kot so bili oni prepričani, da se jim. Tako smo v sklopu tega posega v dokupe in v kmečke pokojnine želeli rešiti tudi to, in je kazalo, da glasove imamo. Tomaž Lisec iz SDS je stopil do mene: »Miha, glej, imam glasove naše poslanske skupine, dogovorjeni smo tudi z Novo Slovenijo, dajmo to spraviti skozi.« Jaz sem bil že vesel, evo, čeravno smo opozicijska stranka v Levici, bomo pa tole z združenimi močmi vseeno uspeli rešiti. Potem je pa prišlo do glasovanja – pof! Zmanjkali so glasovi z desne tribune. Upokojenci, ki se jim je zgodila krivica, da so vplačevali, potem se jim pa ta sredstva niso polno priznavala v pokojninskih pravicah, so še danes na suhem, še danes trpijo krivico, ki jim jo je zadal pokojninski sistem. Toliko o tem, koliko veljajo SDS-ove obljube, koliko oni pomagajo ljudem, so dorasli svojim besedam in tako naprej. Ampak to samo za uvodno točko konteksta; dejansko se ne bi preveč zaletaval na tej točki v SDS zaradi tega, ker je v osnovi to, da se invalidske pokojnine popravijo navzgor, dobra stvar. Imam pa eno vprašanje za pobudnike te spremembe, in sicer: Zakaj invalidske pokojnine ja, invalidsko zavarovanje oziroma nadomestilo iz invalidskega zavarovanja pa ne? Oboje se namreč plačuje iz iste pokojninske kase. Invalidi – vemo, v kakšnem slabem socialnem položaju so. Smiselno bi bilo vse to popraviti v kompletu.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. [[oglašanje iz dvorane]] Se opravičujem, nisem videl. Potem prosim za prijavo. Izvolite. Prijava teče, prijavite se. Prijavljena imamo dva. Prvi dobi besedo Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Saj dejansko se že vrtimo v tem času, sploh v zadnjih teh dveh, treh letih pa tudi že prej, kolikor sem spremljal stvari, okrog ene in iste točke, in to so pač zelo slabe oziroma prenizke pokojnine in tudi zelo slab socialni in premoženjski položaj upokojenk in upokojencev v Sloveniji. In ko pridemo do takšnih predlogov kot danes, je treba zadevo podpreti, ampak tudi še z našimi amandmaji, ki so zelo dobro pripravljeni oziroma tudi dopisani. Upam, da bo tudi danes, ko smo pač že prej razpravljali tudi o SDS, da bodo danes to podprli. Želim si, da bi. Pa Nova Slovenija. Imamo stvari, ki so zelo boleče oziroma tudi v nebo vpijoče glede podatkov glede te socialne ogroženosti starejših v Sloveniji. Po podatkih ZPIZ-a je leta 2020 kar 3 tisoč 564 oseb prejemalo invalidsko pokojnino nižjo od 300 evrov. In ja, potrebno se je zamisliti, vprašati, zakaj je do tega sploh lahko prišlo. Imamo tudi stranke, ki bi to morale popravljati, urgirati, sodelovati, vztrajati. Za to so tudi tukaj v Državnem zboru bile tudi izvoljene. V Levici smo zmeraj pripravljeni, ko je potrebno pomagati oziroma ko je treba reševati in biti opora oziroma tudi glas tistih najšibkejših v naši družbi, in to upokojenci vsekakor so. Ko pa govorimo o invalidih in o invalidskih pokojninah, pa kot je že prej Miha razložil, se je treba zmeraj vprašati in poglobiti oziroma tudi predlagati dobre rešitve. Pa bom nadaljeval naprej s podatki. Najbolj so izpostavljene ženske, predvsem starejše od 65 let, 23 odstotkov, pri stopnji tveganja revščine starejših od 75 let pa znaša celo 28,1 odstotka v Sloveniji. To so spet podatki, ki človeka ne samo zelo prizadenejo, ampak ga tudi prizemljijo v nekih zadevah, kaj se je v bistvu dogajalo v zadnjih 30 letih v Sloveniji, da se pogovarjamo o teh številkah, da se pogovarjamo o takšnih temah, da se pogovarjamo o tem groznem socialnem položaju upokojenk in upokojencev in seveda tudi invalidk in invalidov, sploh, ko se gre za njihove pokojnine oziroma invalidsko upokojene. Še naprej. Okoli 20 tisoč upokojencev ima pod 400 evrov pokojnine. Spet, dejansko, številke ne lažejo. Vsi, ki ste krojili politiko zadnjih 30 let v smislu tega, sploh da ste bili z namenom tukaj, da specifično določeno skupino rešujete in ji pomagate, se zamislite oziroma se vprašajte, zakaj je temu tako oziroma kaj ste v tem primeru sami napravili oziroma opravili. Potem v letu 2018 je bilo med vsemi prebivalci približno 10 odstotkov takih, ki so svoje zdravstveno stanje ocenili kot slabo ali zelo slabo in samo med starejšimi – 65 let ali več – je bil delež takih bistveno višji in je znašal 23 odstotkov. To so vse posledice teh nizkih, sramotnih pokojnin in tudi obravnavo upokojencev. Bom še pustil nekaj časa še za naprej, da bomo lahko razpravljali. V vsakem primeru, prosim, da podprete te naše amandmaje, ker so res dobro zastavljeni, napisani in dodelani, ker spet bo prišlo z druge strani, da sodelujmo, stopimo skupaj. Ja, zdaj pa imate res idealno šanso, da res stopimo skupaj, pa sodelujmo, pa podprite naše amandmaje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Res je, tema pokojnin, njihova višina, je v bistvu ena pomembnejših tem v naši družbi, saj je to tema, ki naslavlja socialno eksistenco, socialno varnost in tudi tveganje za nastop revščine med najranljivejšimi prebivalci naše družbe. Z ekonomsko krizo in tudi kombinacijo, bom rekel, zmanjšanja zaposlenosti ljudi, se je tudi začel manjšati odmerni odstotek za pokojnine in ta je celo od 84 odstotkov zaradi krize padel na 57 in pol odstotka. V stranki SAB smo se vedno zavzemali za pravice upokojencev in tudi bili prvi zagovornik za to, da se pokojnine redno usklajujejo, tudi za to, da se začne regres izplačevati tako kot pred krizo v dveh višinah. Pri nekaterih zadevah smo bili bolj uspešni, pri nekaterih manj, bili smo tudi del koalicije in smo se, kljub temu da so bile naše želje in nameni jasni in glasni, v določenih zadevah morali podrediti sklepom vlade. Ampak ne glede na to, na našo pobudo so se pokojnine začele usklajevati, so se tudi redno in izredno usklajevale. Za upokojence se je zagotovil tudi brezplačni javni medkrajevni potniški promet, za katerega želimo, da se tudi razširi na slovenska mesta in vasi, tako da bo ta trajnostna mobilnost zaživela v polni meri. Zadnja zadeva, ki jo danes naslavljamo, je seveda tudi to, da se odmerni odstotek hitreje začne dvigati tudi za moške. Vemo, da je za ženske že urejen pri 63,5 odstotka, za moške pa še ne in z današnjim sklepom oziroma s sklepom, ki ga bomo sprejeli na tej seji Državnega zbora, se bo prehodno obdobje za moške skrajšalo in bo v bistvu ta odmerna stopnja namesto v šestih letih usklajena v štirih letih. V stranki SAB smo kot predlagatelj te spremembe z ostalimi deležniki v parlamentu in tudi v Državnem svetu našli soglasje in potrebno podporo, za kar sem hvaležen in se vam zahvaljujem. Bi pa vseeno želel povedati, da treba zadeve, povezane z višino pokojnin, nekako naslavljati širše in celostno. V Sloveniji moramo poskrbeti, da bodo mladi začeli prej vstopati na trg dela in zaradi staranja prebivalstva in dolgožive družbe bomo morali poskrbeti tudi, da bodo delavna mesta prilagojena starejši populaciji, tako da bodo lahko ob zmanjšani psihofizični sposobnosti primerni za delo. Če se je v zadnjih desetih letih oziroma zadnjih letih življenjska doba bistveno podaljšala, se je pomembno tudi zavedati, da ob teh demografskih trendih to pogojuje in za sabo vleče tudi podaljšanje oziroma kasnejše upokojevanje. Pred tem se ne bomo mogli skriti, še posebej ob dejstvu, da se to razmerje med delovno aktivnim prebivalstvom in upokojenci nekako giblje v razmerju 1 : 1,5, v Avstriji je to razmerje med upokojenci in delovno aktivnimi ljudmi 1 : 3,5. Tako ko nekdo govori, zakaj so v tujini ali v sosedstvu pokojnine boljše in višje, je potrebno imeti to pred očmi in ta vzrok, ki ga imajo v tujini, ima tudi korenine v priseljevanju. Ko nekdo govori o teh razmerjih in po drugi strani tako udarja po priseljevanju ljudi oziroma izraža neko sovražnosti do tujcev, potem mora vsa dejstva ljudem predočiti in povedati, kaj vleče, kako so ukrepi med sabo povezani. Kakorkoli že, zelo sem vesel, da je naš predlog stranke SAB dobil v Državnem zboru oziroma bo dobil ustrezno podporo. Vseeno pa v bistvu želim, da se tudi v nadaljnjih razpravah, ko bomo sprejemali nove zakonodajne ukrepe, ima tudi nekako v glavi oziroma v mislih to, da moramo spodbuditi mlade, da čim prej začnejo delati. Te nizke pokojnine, torej 300, 400 evrov, imajo posledico v nepolni delovni dobi in to je treba jasno predočiti. Torej, ni to minimalna pokojnina, ampak to je pokojnina za sorazmerni del delovne dobe, in tisti, ki ne dela, to je v bistvu dokaz ta odmerni odstotek oziroma te nizke pokojnine, ki so nižje od minimalne, ima to vzrok v tem, da ljudem preprosto manjka delovna doba. Mi moramo mladim poslati sporočilo, da se delo splača, delati začnite čim prej, da boste imeli polne pogoje ob nastopu pogojev za upokojitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Prosim za prijavo. Prvi dobi besedo Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, najlepša hvala za besedo. Že prej sem povedal: ta vlada dela. Ko smo prevzeli to vlado, smo naleteli na kup težav, na kup problemov; skratka, gori na čisto vseh področjih. Ta vlada, ta koalicija dela in rešuje en problem za enim problemom. Ta vlada dela, kakorkoli se zdaj posmehujete, ta vlada dela. Bom tudi v nadaljevanju povedal en primer, koliko ste delali vi in koliko delamo zdaj mi. V Novi Sloveniji - krščanskih demokratih smo veseli spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, s katerim se predvideva skrajšanje prehodnega obdobja za postopno izenačitev odmernega odstotka za moške z odmernim odstotkom za ženske. Odmerni odstotek za 40 let pokojninske dobe za moške v letu 2020 je znašal 58,5 odstotka, v letu 2021 po uveljavitvi novele bi znašala 59,5, v letu 2022 61,5 in leta 2023 63,5 odstotka. Tako bi se odmerni odstotek za moške izenačil z odmernim odstotkom za ženske že leta 2023 namesto šele leta 2025, kot je predvideno v sedaj veljavnem zakonu. Na podoben način se skrajšuje prehodno obdobje tudi za najnižje pokojnine, za vdovske oziroma družinske pokojnine. Rad bi spomnil, da smo pod prejšnjo vlado, ko smo obravnavali ta zakon – takrat smo v Novi Sloveniji vložili amandma, s katerim bi se odmerni odstotek za moške skrajšal s 5 na 3 leta, takrat smo to v Novi Sloveniji predlagali, da bi se ta odmerni odstotek še enkrat skrajšal s 5 na 3 leta. No, verjetno veste, kaj se je takrat zgodilo. Takratna vlada, vlada Marjana Šarca, koalicija KUL temu ni bila naklonjena. Še enkrat več se potrjuje dejstvo, da tisto, kar govorimo v Novi Sloveniji, ko smo v opoziciji, da tisto delamo tudi takrat, ko smo na oblasti, ko imamo škarje in platno v rokah. KUL opozicija je tokrat verjetno spoznala, da je takrat zavrnila dober predlog samo zaradi tega, ker je prišel iz takratne opozicije. Glejte, že naš minister Janez Cigler Kralj je rekel, da stiske, ki se pojavljajo, niso ne leve, niso ne desne, ne rdeče, ne črne. In te stiske smo se trudili, se trudimo in se bomo trudili odpravljati ne glede na to, s katere strani rešitev prihaja. V Novi Sloveniji smo skupaj s koalicijo predlagali, da se že v letošnjem letu uveljavi 41-odstotni odmerni odstotek za najnižje invalidske pokojnine tako za moške kakor za ženske. Kaj to konkretno pomeni – s tem bodo najnižje invalidske pokojnine za moške za okrog 50 evrov višje, kot so bile lansko leto. Jaz večkrat rečem, da štejejo dejanja; dejanja, s katerimi skrbimo za dostojno življenje starejših in naših najranljivejših državljanov. Naj bo teh dejanj čim več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V začetku svoje razprave, ker to od mene zahteva olika, se zahvaljujem Poslanski skupini SAB za vložitev tega zakona. To je en dokaz, da lahko nekaj dobrega naredimo za naše ljudi, če sodelujemo. To je še en zakon opozicije, ki ga podpira ta koalicija, in ni zadnji. Pa ne bom delal inventure, kdaj je katera koalicija podprla kakšen in koliko opozicijskih predlogov. To danes ni bistveno. SAB je pravzaprav ujela pravi trenutek in zaznala tudi našo koalicijsko pogodbo, kar je hvale vredno, kjer imamo v poglavju II Mladi, družina, pokojnine, socialne zadeve pri točki 7 zapisano Dvig odmernega odstotka na 63,5 odstotkov v štirih letih. Mi smo ta poskus, torej Nova Slovenija je ta poskus že imela v času prejšnje vlade, nismo uspeli, ampak bolje pozno kot nikoli. Tokrat vidim, da je naklonjenost temu zakonu in smo zaradi tega izjemno zadovoljni. Seveda to ni pokojninska reforma, čeprav nas ta zalogaj čaka. Gotovo ne v tem mandatu, ampak v začetku naslednjega. Ta je nujno potrebna in bo morala korenito poseči v naš sistem, naš penzijski sistem. Če mi dovolite, naj samo povzamem nekaj ukrepov oziroma zakonskih rešitev, ki smo jih sprejeli v lanskem letu od 13. marca naprej, ko je ta vlada prisegla, pa so bili realizirali. Najprej je lani bilo realizirano redno letno usklajevanje pokojnin v višini 3,2 odstotka, kar pomeni za upokojence 172 milijonov evrov. Potem je bil upokojencem z najnižjimi pokojninami do 700 evrov izplačan solidarnostni dodatek, tako imenovani protikoronski dodatek, v skupni vrednosti približno 67 milijonov evrov. Konec junija je bil upokojencem izplačan tudi redni letni dodatek k pokojninam, ki je skupaj znašal približno 138 milijonov evrov, skoraj 139 milijonov evrov. Naj spomnim, da je decembra bila realizirana po novem zakonu, ki smo ga sprejeli, po novem zakonu izredna uskladitev pokojnin, in to za 2 odstotka, kar v finančnem smislu pomeni 94 milijonov evrov. Če seštejem, ugotovim, da je v lanskem letu za dodatek k pokojninam in za razne solidarnostne dodatke in uskladitve bilo izplačanih, v lanskem letu, dobrih 471 milijonov evrov. 11. januarja letos je bil izplačan drugi protikoronski solidarnostni dodatek upokojencem z najnižjo pokojnino v skupni vrednosti približno 70 milijonov evrov. Tako pridemo do skupnih izrednih izplačil, poleg redne pokojnine, v lanskem letu, vključno z letošnjim januarskim, in ta vsota je približno 540 milijonov evrov. Za nekoga veliko, za nekoga premalo; sploh, če to številko primerjamo z vrednostjo 5,8 milijard evrov, kar je skupna vrednost, če smem reči, pokojninske blagajne za leto 2020. Vse to, kar sem naštel, sploh pa izredna uskladitev pokojnin, kar dva solidarnostna protikoronska dodatka v skupni vrednoti slabih 140 milijonov evrov, smo delali koalicija skupaj, takrat še skupaj s Poslansko skupino Desus, kateri je treba priznati najprej, da obžalujem, da so izstopili iz koalicije, treba pa je priznati njihovo stalno permanentno prizadevanje za boljši standard upokojencev. Tukaj rad dodam morda malo v šali, še bolj pa zares, da Desus največ za upokojence doseže, ko je v naši družbi. Ampak to je zgolj za razmislek. Pošteno je, da je tudi Vlada dala pozitivno mnenje za predlog zakona stranke SAB. Vlada – in tu se moram zahvaliti ministru Janezu Ciglerju Kralju, ki nas gotovo spremlja od doma iz karantene, če smem tako reči, a Vlada Republike Slovenije je preučila navedbe in utemeljitve predlagateljev zakona. Kot izhaja iz same koalicijske pogodbe, ki sem jo že citiral, je dvig odmernega odstotka na 63,5 odstotka v štiriletnem prehodnem obdobju eden izmed ciljev in zato je povsem normalno, da predlogu zakona Poslanske skupine SAB Vlada ni nasprotovala. Kljub želji po zagotavljanju čim višje socialne varnosti upokojencem je namreč potrebno pri dvigu odmerjenih odstotkov s – pozor!– 57,25 odstotka na 63,5 odstotka, upoštevati tudi naravo pokojninskega sistema, ki pa ne omogoča hitrih sprememb. Vse spremembe pokojninskega sistema morajo namreč biti vpeljane postopno, razumno, racionalno, učinkovati pa morajo za naprej ter ob ustrezno dolgih prehodnih obdobjih. Za zagotavljanje večje pravičnosti do vseh deležnikov sistema je zato potrebno, da se tudi višje pravice zagotovijo postopoma ter ob ustrezno dolgem časovnem obdobju. Mi obžalujemo, da je treba jasno priznati; v tem trenutku Državni zbor ni sposoben rešiti in popraviti nekih krivic, ki so se v preteklosti – pa ne bom citiral, katere vlade so bile – upokojencem dogajale. In so se dogajale. V nekem devetletnem obdobju, to sem imenoval pravilo dveh devetk, v devetletnem obdobju, recimo od 2008 do 2017, je odmerni koeficient padel za 9 odstotnih točk, zato pravilo dveh devetk. Za 9 odstotnih točk. To je dramatično za upokojence. Kako to za nazaj popraviti? Kakšen je to finančni zalogaj? Kako sploh lahko zakonodaja retrogradno deluje? Saj lahko, če Državni zbor to zna upravičiti, tu ne vidim problema, je pa to zalogaj, ki najbrž spet terja neko večjo večino v Državnem zboru in večjo stabilnost v političnem sistemu. To nas gotovo še čaka. Krivice je pač potrebno popraviti. Razpravljavci iz koalicijskih vrst so pred menoj že povedali, da zakon seveda prinaša tudi izboljšanje področja invalidskih pokojnin, to smo dolgo zanemarjali, pa še bi lahko na dolgo govoril, katera področja so posebej zanemarjena. Sramotno nizke so kmečke pokojnine. Res je, vsak bo rekel, ja, niso plačevali, zdaj pa pač ne morejo dobiti. Najbrž res, najbrž res, ampak bi tam moral skočiti verjetno nek socialni korektiv; ne kot pokojnina, ampak nek socialni korektiv. Obžalujem, da je nekoč neka vlada ukinila tako imenovane državne penzije, to sicer niso bile penzije, ampak to je bil velik udarec za ljudi na robu. In to prav iz neke stranke, iz neke koalicije, ki se je deklarirala za izjemno socialno. To obžalujem, te rane se vidijo še danes. Nekaj smo jih popravili, nekaj pa nas še čaka. Prav zato moramo biti poslanke in poslanci zelo previdni, ko spreminjamo pokojninski sistem, ki seveda mora biti tudi predvsem vzdržen. Vzdržen. Ne moremo si kar omisliti, da bomo kar naenkrat vsem dali tisoč evrov penzije. To so bile neke obljube; ali niso bile dobro razumljene, to ni stvar današnje razprave. Marsikdo pa na to pade, sploh takrat, ko je volilna kampanja. Še enkrat zahvala SAB, da smo lahko mi uresničili eno točko koalicijske pogodbe. Vsi skupaj, Državni zbor bo sprejel zakon, Državni zbor bo nekaj dobrega naredil za upokojence. Se pravi, tisti, ki se bodo upokojili od 1. januarja 2023 naprej, bodo imeli odmerni količnik 63,5 odstotka, in to je delo tega zakona oziroma tega državnega zbora. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Mislim, da je osrednja diskusija oziroma bi morala biti danes osrednja diskusija osredotočena na problem revščine upokojencev. Ja, popolnoma se zavedam, da originalni zakon od SAB v osnovi reže čas oziroma reže razloge, v katerih naj se dvignejo odmerni odstotki, vse super in prav, ampak skozi ta zakon pa se je odprla tudi možnost, da naslovimo revščino upokojencev kot daleč najbolj pereč problem, ki ga znotraj sklopa reševanja revščine imamo. V to svrho smo v Levici k zakonu predložili amandma. Ta amandma mislim, kot sem začel, bi moral biti v centru današnje razprave. Kaj želimo doseči? Prvič. Za absolutno najnižje pokojnine, lahko jim rečemo dohodkovno dno za vse upokojence, ne glede na to, ali so delali 40 let ali ne, se pokojnine dvignejo vsaj na raven kratkoročnih minimalnih življenjskih stroškov – 442 evrov. Pa se bo našel kdo, ki bo rekel, ja, zakaj pa niso več delali, zakaj pa niso več vplačali v pokojninsko blagajno – glejte, pokojnine so toliko nizke, ogromno je takih nizkih pokojnin, s katerimi ljudje v tej državi ne morejo preživeti. In minimum kakršnekoli družbe, ki sama sebi reče socialna, je ta, da je za slehernika poskrbljeno, da lahko pride skozi mesec. Da v družbi ni revščine. Žal Slovenija revščino ima. Ta revščina je huda, še posebej je huda pri upokojencih, znotraj tega so pa zlasti na udaru starejše kmečke ženske. Skratka, prvi ukrep, ki ga v Levici predlagamo, pa počasi bi lahko rekel, kar zahtevamo zaradi tega, ker ljudje životarijo v takih sramotnih pogojih, da to ni za nikamor, plačno dno oziroma dohodkovno dno za vse pokojnine 442 evrov – kratkoročni minimalni življenjski stroški. Drugi ukrep. Za tiste, ki so izpolnili 40 let delovne dobe, naj se postavi dohodkovno dno za pokojnino na raven dolgoročnih življenjskih stroškov, to je 613 evrov. Če si delal 40 let, nimaš kaj životariti z nižjo penzijo od izračunanih – in to je edina taka številka in izračun, kot ga imamo: dolgoročnih minimalnih življenjskih stroškov. Teh 613 evrov ti pripada zato, ker si delal 40 let, zaradi tega, ker obstajaš in gradil si to družbo, gradil si to državo – to ti mora vrniti. In tretjič, oba dviga se morata upoštevati tudi pri odmeri nadomestil iz invalidskega zavarovanja, pri odmeri vdovskih, družinskih pokojnin. Vse te določbe pa veljajo tudi za že obstoječe prejemnike pokojnin. Se pravi, ne samo za bodoče upokojence, to naj velja tudi za aktualne upokojence, ki nosijo revščino. Razlog, zakaj smo se odločili za ta amandma v Levici, sem v resnici že namignil. Odgovarjamo na stvarno družbeno potrebo, na stvarno družbeno krivico in bedo. Mislimo, da nas tukaj nikakršen argument ne more prepričati v nasprotno. Zelo si želimo, da bi bil ta naš amandma sprejet, ker ga vidimo tudi kot prvi resnejši korak, v kolikor je sprejet, borbe proti revščini med upokojenci. Ker vse, kar smo do zdaj videli, večinoma, so bili kozmetični popravki. Edini tak, da se ga spomnim od leta 2014, odkar sem tukaj notri – v resnici sta bila dva. Prvi je ta, da se odmerni odstotki sploh dvignejo in da se ustavi ta trend padanja odmernih odstotkov, in drugi, da se je v zakonodajo vpisalo najnižjo pokojnino za polno delovno dobo. To sta neka dva taka instituta, ki sta pokojninsko politiko usmerila v pravilno smer, nista šla pa dovolj daleč. Seveda tudi ta amandma, ki ga dajemo v Levici, ne bo kar z magično paličico rešil revščine upokojencev, še vedno se pa pogovarjamo o razmeroma nizkih zneskih. 442 evrov kot najnižja pokojnina je še zmerom sramotno nizka pokojnina, 613 kot najnižja pokojnina za 40 let delovne dobe, ja, še vedno je sramotno nizka pokojnina, so pa to veliko višje pokojnine, kakor jih ljudje sedaj imajo in s katerimi se morajo znajti in priti skozi mesec. Kako to izgleda? Trenutna zagotovljena pokojnina za 40 let dobe je v decembru 2020, se pravi zadnji podatek, ki ga imamo, znašala 566 evrov. Najnižja pokojnina, se pravi tisto, kar sem nekaj momentov nazaj označil kot dohodkovno dno, pa je znašala 246,45 evrov. Gospe in gospodje, prosim, povejte mi, kdo lahko z manj kot 250 evri penzije v tej državi preživi. Pokažite mi ga! In kako ljudje to trpijo, prenašajo, kako se znajdejo, kako so še živi pri tako mizernih zneskih, je meni popolnoma nepojmljivo. Starostniki hodijo po pakete na Rdeči križ, Karitas, pa se bo našel kdo silno pameten in postregel s sledečim argumentom, ki ga v Levici poslušamo čisto vsakič, ko poskušamo dvigniti najnižje penzije, in to je: ja, pa pokojninska blagajna, to niso socialni transferi, pokojnine so pokojnine, če hoče kdo izboljšati svojo pokojnino s socialnimi transferi, ima varstveni dodatek. Češ, tukaj so ločeni instrumenti pokojninskega in socialnega sistema ne smemo zamešati in prekrižati. Čisto na konceptualni ravni lahko to lahko zelo hitro odpravim, da gre za preprosto neumnost; neumnost, ker že sedaj pokojninski sistem na tak način ne deluje in konec koncev je pokojninski sistem brez vključene solidarnosti in osnovnih mejnikov, ki ljudem omogočajo preživetje, brez zveze. Solidarnost mora biti temeljno vodilo, ne neka pretočnost in zavarovalniški sistem. Kot drugo – to pa mislim, da je še ena stvarna potreba ljudi v tej družbi, na katero poskušamo odgovarjati – kot drugo naš socialni sistem. To ni narejeno kot nekaj, kar bi ljudem hotelo pomagati, kar bi reševalo revščino, še najmanj pa revščino starostnikov, ki se tudi z informacijsko tehnologijo in tako naprej malo težje znajdejo kakor mlajše generacije, tudi vzgojeni so verjetno v nekoliko bolj disciplinatornem duhu. Naš socialni sistem, vključno z varstvenim dodatkom, ki naj popravi najnižje penzije upokojencev, je labirint raznorazne birokracije, dokazovati moraš od Poncija do Pilata. Vse. Zaprosil boš za en socialni transfer, te bodo spustili, to navajam po spominu, ampak mislim, da sem točno, čez več kot 40 različnih evidenc, slekli te bodo tam do gat. In čeprav si delal celo življenje, si prispeval v družbi in to moraš potem pa – kaj? Na stara leta prosjačiti pred državnimi uradniki, da ti dajo to, kar ti itak pripada. Ampak ti ne dajo v obliki pokojnine, kjer ljudje razumejo, da to sem si prislužil, to je nekaj, kar mi bo zagotovilo varno starost, ampak v obliki socialnega transferja. V obliki, recimo temu socialne pomoči za starostnike, varstveni dodatek. Ogromno starostnikov – revnih sploh, ampak govorimo o starostnikih –, ki tolčejo revščino, se za to, za varstveni dodatek in za popravek pokojnine navzgor ne odloča. Prvič zaradi tega, ker sploh ne vedo, da je to kakršenkoli instrument, ki jim je na voljo. Ogromno ljudi sploh ne ve, kaj lahko v tej državi koristijo. Kot drugo, tudi če vlagajo prošnje, se najdejo kakšni bolj zadrti uradniki, pa najdejo tisoč in en razlog in socialni sistem oziroma naš antisocialni sistem ti ponuja ogromno točk, kje ti lahko najdeš razlog za to, da nekomu ne pomagaš, Vse v našem socialnem sistemu je umerjeno na to, da ljudem ne pomaga, ampak da se jih disciplinira in drži čim bolj stran. Kot tretje, dejavnik sramu, o katerem sem že govoril. Ker sprejemajo revščino kot nekaj, kar je njihov lastni feler v življenju, kot nekaj, za kar so si sami krivi, kot nekaj, za kar se morajo skrivati pred družbo in pred ostalimi ljudmi. Revščina res ni krivda posameznika, revščina je družbena sramota. Zato bi bilo potrebno in o najnižjih pokojninah in o socialnih transferih veliko drugače v Državnem zboru govoriti, ne pa, da vsakič, ko omenimo neke redistributivne mehanizme države in pomoč najrevnejšim, je prvi refleks celotne politike establišmenta – joj, zlorabe. Seveda, takrat ko se kupuje orožje, takrat gospe in gospodje zlorab ne vidijo. Ko je pa treba enemu revežu dva novčiča več dati, takrat pa: joj, ne! Zlorabe. Najlažje pa materialno interveniramo v revščino upokojencev zelo preprosto, tako da najnižje pokojnine dvignejo. Bom še enkrat ponovil, kaj predlagamo: kratkoročni minimalni življenjski stroški, to naj bo dohodkovno dno za vse pokojnine. Pika, konec. To je to. Tu se sploh nimamo kaj pogovarjati – 442 evrov, če si v penzionu, to ti pripada. Gôtovo! Enako za 40 let delovne dobe. Pika, konec, gôtovo – ti pripada 613 evrov. To so dolgoročni življenjski stroški. Opozarjam, te številke so bile naračunane leta 2016. Že takrat so bile nizke, kajne, danes, ko smo štiri oziroma pet let kasneje, je kupna moč teh evrov še toliko nižja. Edine številke so, s katerimi razpolagamo. In seveda, kot tretje, oba dviga, ki ju omenjam, se morata upoštevati tudi pri odmeri nadomestil iz invalidskega zavarovanja, odmeri vdovskih družinskih pokojnin in vse to mora stopiti v veljavo tudi za že upokojene, za aktualne upokojence. Tudi oni morajo biti deležni teh dvigov in se jim morajo glede na te dvige odmeriti pokojnine. Ne vidim razloga, razen političnega prestiža, morda politične trmoglavosti ali pa čistega ináta, zakaj takega amandmaja, kot ga danes predlagamo v Levici, ne bi podprli. Ljudem je hudo, tolčejo revščino, zaslužijo si boljše; ne pogovarjamo se o luksuzu, pogovarjamo se o makaronih, pa o kruhu, in tudi finančne obremenitve pokojninskega sistema v resnici tu ne vidim. Navsezadnje, tudi če bi bila, res ne bomo gledali na vsak evro takrat, ko je treba ljudem pomagati v revščini, še posebej, če se znajdemo, recimo, z vlado, ki sočasno kupuje za 780 milijonov evrov orožja. V nasprotovanju dviga najnižjih pokojnin trajnemu dvigu, eni resni pobudi za reševanje revščine upokojencev, bi pa potem štela finančne posledice, češ, ja, veste, to je pa taka obremenitev blagajne, da to pa res ne moremo narediti. Zato bi želel, da se v diskusijo o temu našem amandmaju in vsebinah, o katerih razpravljamo, vključi tudi kdo iz drugih poslanskih skupin, zlasti iz koalicijskih poslanskih skupin, ki nekako lažje za tak amandma najdejo in prispevajo večinske glasove kot nek Miha Kordiš iz stranke Levica. Bi bilo fino slišati neko opredelitev, če že ne predstavnikov ministrstva, konkretno Ministrstvo za delo – jih danes nimajo, ker so v karanteni, na bolniški in tako naprej –, imamo pa vsaj nekaj koalicijskih poslancev, ki vztrajajo, pa se morda lahko izrečejo o tem našem amandmaju. Čisto materialno še, kar se tiče teh finančnih posledic, ker vem, da to je klasičen argument, ki ga poslušam že šest let in sem ga sit do grla; ne glede na to, da mislim, da kakršnekoli že finančne posledice bi bile, ta sredstva je potrebno najti, najnižje pokojnine je treba dvigniti. Gôtovo! Mislim, da same te finančne posledice ne bi bile preveč obsežne, vsaj ne bi smele biti, iz preprostega razloga – prej sem govoril o varstvenemu dodatku. Vsi, ki imajo tako zelo nizke pokojnine, bi načeloma morali biti upravičeni do varstvenega dodatka, ki se pa plačuje iz državnega proračuna oziroma iz njegove socialne kase. Isti državni proračun financira tudi deficite v pokojninski blagajni. Se pravi, skupna masa sredstev, ki bi šla za ta dvig najnižjih pokojnin, bi se zanemarljivo povečala. Gre samo za to, točno kateri so konti, katere so postavke, iz katerih se črpa. Torej, če se izplača nekaj večja masa za dvig najnižjih penzij iz penzijske blagajne, bo preprosto proračun na eni strani primaknil več preko tega svojega transferja v pokojninsko blagajno, na drugi strani se bodo pa sprostile postavke Ministrstva za delo, ki vključujejo varstveni dodatek.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Res sem poskušal slediti tej zadnji razpravi, res sem vlagal velike napore, ampak moram reči, da se je v zadnjem trenutku moja razprava bistveno spremenila, pa naj mi gledalke in gledalci oprostijo ob tej pozni uri. Prvič, razpravo sem zelo dobro poslušal in moram reči, da se iskreno na tem mestu opravičujem vsem uradnikom, ki vas je moj predhodnik metal v isti koš; birokrati, pa še kakšne hujše besede so bile uporabljene. Osebno poznam kar nekaj odličnih uradnikov, zaradi katerih tudi zaupam v to državo, in moram reči, če ste s temi amandmaji mislili resno, kar dvomim, se sprašujem, zakaj niste, recimo, prišli do Nove Slovenije in nam te amandmaje predstavili. Resno se sprašujem, če ste resno mislili, če ste vprašali mogoče ministrstvo, kakšne bodo finančne obveznosti tega amandmaja ali ste mogoče tako, čez palec zanemarljivo povečali [[…]]Ne vem, ampak res se sprašujem, mogoče pa res obstaja stranka v Državnem zboru, ki ima odgovore na vse probleme. Jaz dvomim, jaz se trudim vsak dan in v prvi vrsti ne trdim, da poznam vse odgovore. Danes obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Tukaj res, kakor naprej v nadaljevanju vidimo, je ta predlog predlagala skupina poslank in poslancev z mag. Andrejem Rajhom, soimenjakom, načelu. Že v prvi vrsti moram reči, da mi v Novi Sloveniji bomo to podprli. Mislim, da zakon je dober, mi smo to nekako že prej, predhodniki pred menoj so to rekli, mi smo že pod prejšnjo vlado pri obravnavi takratne novele ZPIZ-2G na seji matičnega delovnega telesa – lahko vam povem tudi datum, 25. novembra 2019 – vložili amandma, s katerim bi se prehodno obdobje za dvig odmernega odstotka na 63,5 že takrat skrajšalo s petih na tri leta. Res obžalujem, takrat me ni bilo še v Državnem zboru, mogoče ste bili vi, kolegice in kolegi, ampak takrat so bile te rešitve zavrnjene. Mene pa veseli, glejte, vsi spoznamo, da delamo napake in da je takrat bila ta zavrnitev napaka, in me veseli, da ste to zdaj vložili, mi smo to še malček popravili z amandmaji koalicije – in gremo naprej. Mene veseli, da bodo v bistvu od tega imeli najšibkejši členi v tej državi, ljudje. To točko zelo povezujem z demografskim skladom, tudi mogoče zaradi tega, ker seveda sredstva bo treba nekje vzeti. V celotnem dnevu smo danes poslušali o političnem dialogu pa socialnem dialogu in, recimo, pri demografskem skladu so bile zelo težke besede, da koalicija ne vodi političnega dialoga, da ne vodi socialnega dialoga in tako naprej. Ampak jaz močno dvomim o tem, glejte, v tem primeru se jasno in glasno vidi, da ta zadeva deluje, da koalicija in opozicija lahko delujeta, da se dopolnjujeta in če govorimo o nekih zadevah, s katerimi lahko pomagamo ljudem in so dobre, lahko sodelujemo in zadevo povezujemo. Tukaj ne bom omenjal potniškega prometa, ker mislim, da ne spada sem, ampak bom mogoče ponovil še besede svojega kolega, soimenjaka, gospoda Rajha, da mladi morajo prej stopiti na trg dela – zelo se s tem strinjam – in mladim sporočiti, da delo se splača. Mi smo to tudi poskušali. Bom sam omenil, potem se bom nazaj vrnil k zakonu, mi smo poskušali v PKP7, če se spomnite, smo Zakon o interventnih ukrepih za pomoč pri omilitvi posledic drugega vala epidemije covid-19 poskušali določiti, da lahko delodajalec zaposlenemu, ki izpolnjuje – izpolnjuje! – pogoje za starostno upokojitev, odpove delovno razmerje brez navedbe utemeljenega razloga. To je odličen primer, ker se bodo sprostila delovna mesta za mlade. Tega res ne razumem. Imam veliko kolegic, so učiteljice italijanščine, španščine, na štirih, petih osnovnih šolah učijo po 10, 15, 20 procentov zaradi tega, ker za njih ni delovnih mest, ker tam zasedajo ta mesta ljudje, ki imajo pogoje za – po domače – iti v penzijo. Ampak to je že tudi drugo delo. Tako sem bom tukaj samo na besede gospoda Andreja navezal. Popolnoma se strinjam, mladi prej stopati na trg dela, to so vaše besede, in mladim sporočiti: delo se splača. Samo to. Obžalujem pa sklep Ustavnega sodišča o začasnem neizvajanju teh členov, ampak mislim, da se bo na koncu pravilno izkazalo in bo zadeva šla, kot mora. V nadaljevanju je koalicija na matičnem delovnem telesu vložila tudi amandma, po katerem bo že v letu 2021 zagotovljena invalidska pokojnina znašala 41 odstotkov najnižje pokojnine osnove. Zaradi te spremembe bodo moški z najnižjimi invalidskimi pokojninami v primerjavi z lanskim letom letos prejeli okoli 50 evrov višje pokojnine. Mislim, da 50 evrov vsakemu več v žep se bo tu veliko poznalo. Lanska najnižja invalidska pokojnina za moške je namreč znašala 331,1 evra. Po našem predlogu pa bo znašala 383,6 evra z že upoštevano januarsko uskladitvijo. V Novi Sloveniji - krščanskih demokratih zagovarjamo pošteno in zadostno pokojnino. Kdor je vse življenje delal, mora v jeseni življenja to potem tudi doživeti dostojno in neodvisno. S tem se strinjam, mi bomo to podprli. In hvala za pozornost.
Replika.
Replika, gospod Kordiš
Hvala. Zelo očitno sem bil napak razumljen. Bom poskušal odgovoriti po vseh točkah, v katerih sem detektiral, da sem bil napak razumljen s strani gospoda Černigoja iz Nove Slovenije. Najprej mi je očital češ, kako vse birokrate mečem v isti koš, da jim delam krivico, da jih celo žalim, ponižujem, ne vem kaj še vse. Očitno gospod Černigoj govori o stvareh, ki jih sploh ne pozna. Ne ve, da se centri za socialno delo obračajo po navodilih, ki pridejo iz Ministrstva za delo. Te okrožnice vključujejo, kako naj se tolmači obstoječo zakonodajo. Glede na to, da njegova stranka Nova Slovenija drži Ministrstvo za delo in je njihov minister Cigler Kralj, bi gospod Černigoj to lahko vedel. Namesto tega je silno moder v svoji razpravi, ampak samo razkazuje svoje neznanje. O finančnih posledicah smo v Levici zastavili vprašanje. Mi ne delamo polpismenih zakonov, tako kot jih producirate vi vsak mesec vsaj enega, dva. 160 milijonov so finančne posledice tega, da se najnižje pokojnine dvignejo. 90 za tiste najnajnižje milijonov in 70 milijonov za pokojnine za polno delovno dobo. Tretjič, nazadnje, ko sem se usklajeval z desno tribuno s SDS-om in NSi-jem na temo reševanja krivic in stik upokojencev, je bilo okoli leto dni nazaj, kjer je bilo dogovorjeno, da bomo imeli podporo za amandma k posegu v dokupe in kmečke pokojnine in da bomo rešili samoplačnike, ki so kljub spremembi zakonodaje še naprej vplačevali za svoje pokojninske pravice, potem se je pa zakonodaja spremenila, ampak jih država o tem ni obvestila, denarja pa tudi niso dobili nazaj. SDS, NSi, imel sem obljubljene glasove za ta amandma in za reševanje teh pokojninskih krivic. Ko je prišlo do glasovanja, teh glasov ni bilo. Od takrat naprej se jaz s SDS-om, NSi-jem in z desno tribuno pogovarjam samo še pred kamerami, pa naj tukaj točno povejo, kaj mislijo, ker za zaprtimi vrati njihova beseda ni vredna piškavega oreha, čeprav bi se ravno tam morali uskladiti in ravno tam bi se mogli dogovoriti. Za zaključek: naslavljam revščino upokojencev, hud, pereč socialni problem. Ljudje ne morejo preživeti, sem vam dal eno številko, 246 evrov je znašala absolutna najnižja pokojnina v tej državi meseca decembra. To ne gre. Ampak tamle se poslanec Nove Slovenije – s čim ukvarja? Z revščino upokojencev ne. Ukvarja se z mano!
Hvala lepa. Očitno želijo še razpravljati, zato prosim za postopkovno. Izvolite, samo lepo vas prosim, povejte, na kateri postopek poslovnika [[oglašanje iz dvorane]] Jaz raje vidim [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Saj ste se prijavili. Kaj? Odločite se, gospod Černigoj, kaj želite? Ste se prijavili ali postopkovno? Kako? Postopkovno. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, hvala za besedo. Samo prosil bi, če opozorite gospoda Kordiša, da je izrabil repliko, ker jaz še zdaj ne vem, kje sem bil narobe razumljen. Razumem pa, da je želel razpravo, tako da hvala za opozorilo.
Gospod poslanec vam moram povedati, da tudi čas replike sodi v skupni čas in gospod Kordiš ni prekoračil treh minut, kakor je za to dovoljeno. Lahko bi pa tudi gospod Kordiš se prijavil k razpravi pa tudi razpravljal. Sprašujem, želi še kdo razpravljati? Zdaj pa res, gospod, še enkrat odpiram prijavo. Izvolite. Gospod Miha Kordiš ima besedo. Izvolite.
Hvala. Sama revščina upokojencev je tako grozna, da bi se lahko ponavljal v neskončnost, pa se mi ne bi zdelo brez zveze o tem govoriti, pa vendarle ne bom šel še enkrat čez naš celoten amandma, bom rekel le sledeče. Zelo bi bil vesel, če se do tega našega amandmaja, ki poskuša vsaj do neke mere naslavljati revščino upokojencev in dvigovati najnižje pokojnine, opredelite sodelujoče poslanske skupine in poslanci, ki sploh še vztrajate ob tej uri v dvorani. Mi mislimo, da bi ta amandma posvojil celoten Državni zbor in da bi naredili nekaj zelo dobrega. Absolutno najnižje pokojnine, dohodkovno dno 442 evrov – prvič. Drugič, pokojnine za polno dobo, se pravi za 40 let delovne dobe, najnižja pokojnina – dohodkovno dno 613 evrov. Tretjič, vse te dvige se upošteva tudi pri odmeri nadomestil iz invalidskega zavarovanja, ki so trenutno sramotno nizka, pa pri odmeri vdovskih in družinskih pokojnin. Vse te tri točke našega amandmaja pa naj veljajo tudi za aktualne upokojenke in upokojence, ne samo za bodoča upokojevanja starostnikov. Mislim, da sem to že tretjič ali pa četrtič ponovil, za kaj gre pri našem amandmaju. Upam, da me je vsaj tokrat gospod Černigoj razumel, upam, da ste me razumeli tudi vsi ostali, in upam, da se boste v razpravo vključili. Rad bi branil ta naš amandma, rad bi ga zagovarjal in preizkusil argumente z morebitnimi stališči, ki to reševanje stisk upokojencev vidijo kot problematično.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Ker je amandma Poslanske skupine Levica k 2. členu vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 4.a členu, bomo o njiju razpravljali skupaj. V razpravo, torej dajem 2. in 4.a člen ter dva amandmaja Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma poslanskih skupin SDS, SMC in Nove Slovenije za novi 4.b člen. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 3. marca 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O NAGRADI ZLATA ČEBELA v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade dr. Jožetu Podgoršku, ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Izvolite.
Dober večer, spoštovane, spoštovani! Danes govorimo o nagradi zlata čebela. Gre za predlog zakona, ki ureja nagrado zlata čebela, ki se v Republiki Sloveniji podeljuje za prispevek k ohranjanju ter varovanju čebel in drugih opraševalcev, ter postopek predlaganja podeljevanja te nagrade. Ta predlagana nagrada je najvišja državna nagrada za izjemne dosežke na področju zaščite čebel in drugih opraševalcev ter za ozaveščanje o njihovem pomenu za trajnostno kmetijstvo, zagotavljanje prehranske varnosti, ohranjanje narave in njene biotske raznovrstnosti, kulturne dediščine ter zdravja ljudi. Prejemnik ali prejemnica nagrade prejme denarno nagrado in listino. V zakonu je opredeljen tudi postopek predlaganja kandidatov za nagrado. Nagrado lahko prejme državljan Republike Slovenije ali tuj državljan, pravna oseba ali druga organizacija s sedežem v Republiki Sloveniji ali v tujini ali mednarodna organizacija. Naj tudi poudarim, da je predlagana nagrada namenjena predvsem mednarodnemu prostoru, in si želimo tudi, da bi bila nagrada predvsem podeljena tem mednarodnim organizacijam. Nagrada se lahko isti osebi, organizaciji oziroma pravni osebi podeli samo enkrat. Torej, to ni nagrada, ki bi jo podeljevali vsako leto istim, ampak se lahko samo enkrat podeli nagrada enemu in istemu nagrajencu. Nagrado podeljuje Odbor za podeljevanje nagrade zlata čebela. Če odbor sprejme več kot 20 predlogov za nagrado, imenuje predsednik odbora tudi komisijo za pregled vseh teh predlogov za nagrado in potem na koncu odbor odloča izmed 20 predlogov. Nagrada za posamezno leto se podeli za zaključen projekt iz enega od naslednjih področij, treh področij, ki se na vsaka tri leta ponavljajo. Prvo področje je promocija čebel in drugih opraševalcev, naslednje leto se bo podeljevala nagrada za področje ohranjanja čebel in drugih opraševalcev, in naslednje leto, torej tretje leto, nagrada s področja raziskave o čebelah in drugih opraševalcih, in potem se zopet vrnemo nazaj na prvo področje in si ta področja sledijo. V zakonu so tudi opredeljena merila za odločitev o prejemniku nagrade. Naj še omenim, da se bo nagrada praviloma podeljevala ob svetovnem dnevu čebel, torej 20. maja, praviloma 20. maja, in da nagrado podeli odbor, izroči pa predsednik Republike Slovenije. Toliko, na kratko.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Edvardu Pauliču. Izvolite.
Predsedujoči, kolegice in kolegi! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je predlog zakona obravnaval kot matično delovno telo na 24. seji dne 9. 2. 2021. Minister je podobno kot danes predstavil namen in cilje zakona. Zakonodajno-pravna služba je imela konkretne pripombe k trem členom predloga zakona, le-te pa so bile s sprejetjem amandmajev poslanskih skupin SDS, SMC in NSi upoštevane. Predstavnik Državnega sveta je poudaril, da predlog zakona podpirajo. Predstavnik Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije je poudaril, da zbornica pozdravlja in podpira vse aktivnosti, s katerimi se krepi trajnostno kmetijstvo, izrazil pa tudi pričakovanje, da bo ta projekt v praksi dejansko zaživel in dosegel pomemben ugled tako doma kot v tujini. Predstavnik Čebelarske zveze Slovenije je izrazil prepričanje, da bo predlog zakona prispeval k dodatni prepoznavnosti Slovenije v tujini. Čebelarska zveza pričakuje, da bomo v Sloveniji pridobili mednarodne projekte s področja ohranjanja čebel, narave in okolja, ki jih bomo lahko koristno aplicirali tudi v Sloveniji. V razpravi so člani odbora predlog zakona podprli in izrazili mnenje, da se bo s podelitvijo državne nagrade zlata čebela krepil pomen svetovnega dneva čebel in se bo tudi izven meja Slovenije spodbujalo izvajanje projektov za ohranjanje čebel in drugih opraševalcev ter posledično vplivalo na klimatske spremembe. S podeljevanjem nagrade zlata čebela se bo spodbujala inovativnost in vrhunskost posameznikov in pravnih oseb doma in po svetu. Ob tem pa je to veliko priznanje in nagrada vsem čebelarjem, ki so in bodo prispevali k zaščiti čebel in drugih opraševalcev. V zvezi s posameznimi členi je bilo največ razprave namenjene določbi 5. člena, ki določa sestavo in predsednika Odbora za podeljevanje nagrade zlata čebela, to je minister pristojen za kmetijstvo. Izražena je bila bojazen, da bi se lahko nagrada izrabljala v politične namene. Vsakokratni minister bo s tem, ko bo predlagal člane odbora, prevzel nase politično odgovornost, vsakokratna opozicija pa bo lahko problematizirala odločitve tega odbora. Poleg tega je lahko ministrov glas kot 7. člana odbora odločilen jeziček na tehtnici, s čimer se bo minister po nepotrebnem izpostavljal. To ne bi bilo dobro niti za Slovenijo niti za kandidata, ki bi bil izbran kot nagrajenec in vse to bi lahko v precejšnji meri razvrednotilo pomen nagrade. Izražena je bila tudi bojazen, da se bodo nagrade podeljevale predvsem velikim čebelarjem, ki so tudi največji proizvajalci medu in da bodo tako pri podeljevanju nagrad favorizirani tisti, ki proizvedejo več in tudi dosegajo boljše rezultate na trgu. Odbor se je po končani razpravi opredelil do vloženih amandmajev in jih sprejel, prav tako je sprejel vse člene predloga zakona.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov in Predrag Baković. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki prinaša oziroma uzakonja podelitev nagrade na področju promocij ohranjanja in raziskovanja čebel ter drugih opraševalcev v Poslanski skupini Socialnih demokratov soglasno podpiramo. Rečemo lahko, da smo ljudje in naša prihodnost odvisni tudi od čebel, vsi se zavedamo tega, da brez njih ni življenja in da brez njih ni naravnih danosti, ki so nam tako samoumevne. Predlog o svetovnem dnevu čebel, ki se ga sedaj obeležuje po vsem svetu, je prišel ravno iz Slovenije, iz nekdanje slovenske vlade. Takratni kmetijski minister mag. Dejan Židan in njegova ekipa je uspela s predlogom, da se razglasi svetovni dan čebel. Prav je, da tako pomembno žival, od katere je tako odvisna naša prihodnost, obeležimo s svetovnim dnevom. Slovenci nismo znani le po tem, da smo uspeli z idejo o svetovnem delu čebel, znani smo tudi po naših čebelarjih in čebelarkah. Imamo bogato zgodovino in tradicijo čebelarstva, na katero smo še kako ponosni. Ni je pravzaprav vasi ali zaselka v Sloveniji, ki ne bi imela v svoji sredini vsaj enega čebelarja oziroma čebelarke. Zakon, ki bo danes podprt, o tem ne dvomim, prinaša tako imenovano nagrado zlata čebela, ki jo bo prejel posameznik, pravna oseba ali mednarodna organizacija, ki bo na področju promocij ohranjanja in raziskovanja čebel ter drugih opraševalcev naredila največ. Nagrado bo podelil predsednik Republike Slovenije ob svetovnem dnevu čebel, nagrajenca pa bo izbral odbor, ki bo imenovan in potrjen s strani Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano oziroma s strani Vlade Republike Slovenije. O tem, kdo bo imenoval in potrjeval člane strokovnega odbora, smo v naši poslanski skupini imeli pomisleke in na seji matičnega delovnega telesa, na to tudi opozorili, a to vsekakor ni razlog, da zakona ne bi podprli. Živimo v časih, ki nas vse bolj opominjajo na to, da narave ne smemo imeti za samoumevno. Opozorila, ki so različnih oblik, od neurij pa vse do suš in pomorov čebel, so opozorila, ki jih ne smemo spregledati, kajti če jih bomo in v smeri reševanja okoljske in podnebne krize, ne bomo naredili ničesar, danes zaman sprejemamo omenjeni zakon. Zakon, ki ga imamo danes na mizi, je korak v smer, ki si jo želimo, korak v smer reševanja težav in problemov, ki so se pojavili in so odločilni glede našega obstoja in naše prihodnosti. Poslanska skupina Socialnih demokratov, kot že rečeno, bo Predlog zakona o nagradi Zlata čebela soglasno podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Danes obravnavamo Predlog zakona o nagradi Zlata čebela, katerega namen je vzpostavitev sistema podeljevanja najvišje državne nagrade na področju promocije in zaščite čebel. Prav tako je namenjen spodbujanju, ohranjanju in varovanju čebel in drugih opraševalcev, ki so izrednega pomena pri zagotavljanju prehranske varnosti, trajnostnega kmetijstva, biotske raznovrstnosti, varovanja okolja in kulturne dediščine ter posredno s tem tudi zdravja naših ljudi. Po predlogu zakona bo predsednik Republike Slovenije vsako leto 20. maja, na svetovni dan čebel, podelil nagrado zlata čebela. Prejemnik nagrade, ki je lahko domači ali tuji posameznik, ali pravna oseba, ali mednarodna organizacija, bo prejel finančno nagrado in primerno listino. Nagrajenca bo izbrala posebna komisija Odbora za podelitev nagrade Zlata čebela, ki bo sestavljena iz slovenskih in tujih strokovnjakov na tem področju. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo prepričani, da bo ta nagrada spodbujala in podpirala inovativnost ter vrhunskost posameznikov, ki so pomembno prispevali k zaščiti čebele in drugih opraševalcev. Prav tako pa bo spodbujala zavedanje o njihovem pomenu, povezanim z delom in izjemnimi dosežki posameznikov na prej navedenih področjih. Prva podelitev nagrade zlata čebela je načrtovana v letu 2021, ki je hkrati tudi leto predsedovanja Republike Slovenije Svetu Evropske unije. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo mnenja, da si s podelitvijo te nagrade lahko obetamo prenos slovenskega znanja in tehnologije ter ureditev v svetu prepoznavne Slovenije kot zelene, zdrave, proaktivne in inovativne države. Cilj obravnavanega zakona je ne nazadnje tudi obdržati pozornost svetovne javnosti in nadaljevati usklajevanje, proaktivno delovanje in promocijo pri uresničevanju ciljev projekta svetovni dan čebel. Čebelarstvo je ekološko, trajnostno naravnano gospodarstvo, ki je bistveno tudi za preživetje človeka. To ni le tradicija in dediščina, je naša kultura in naš ponos. Tudi zato smo v Poslanski skupni Stranke modernega centra konec preteklega leta izrekli vso našo podporo predlogu za vpis čebelarstva v Unescov seznam neotipljive kulturne dediščine, saj menimo, da je ta kmetijska panoga imela nekoč pomembno vlogo pri oblikovanju naše kulture in na prvoten, pristen in trajnosten način, le-to pa ji moramo omogočiti tudi v bodoče. Želela bi izpostaviti, da izhajam iz čebelarske družine, zato mi je povsem jasno, koliko odrekanja, truda, znanja, sredstev in sreče je potrebno za uspešno čebelarstvo. Po drugi strani pa se zavedam, kako nam čebele, te tihe marljive, nepogrešljive spremljevalke našega življenja vse to vračajo v svojih pridelkih in širše na področju pridelave hrane. Zelo sem ponosna tudi, da je bila ravno naša država tista, ki je v okviru Organizacije združenih narodov predlagala, da se 20. maj razglasi za svetovni dan čebel; po treh letih mednarodnih prizadevanj pa je Generalna skupščina OZN 20. decembra 2017 soglasno sprejela resolucijo, s katero je 20. maj razglasila za svetovni dan čebel. Uspeh je plod sodelovanja med Čebelarsko zvezo Slovenije in Republiko Slovenijo. Zavedati se moramo, da sprejem Resolucije o razglasitvi svetovnega dneva čebel predstavlja enega največjih uspehov slovenske diplomacije. Glavni namen svetovnega dneva čebel pa je, da se ta dan še posebej posveti ozaveščanju svetovne javnosti o pomenu čebel in ostalih opraševalcev. S tem naj bi pomembno prispevali k reševanju globalnih problemov pri prehodu na trajnostno kmetijstvo in k odpravi revščine, lakote in klimatskih sprememb v svetu. Poleg prej omenjenega bo ta dan pomembno prispeval tudi k promociji Slovenije, slovenskega čebelarstva in z njim povezanega slovenskega turizma. Zaradi vseh navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Stranke Modernega centra Predlog zakona o nagradi Zlata čebela soglasno podprli. Za konec pa misel: ostanimo disciplinirani, prilagodljivi, marljivi in delovni, kot so naše male čebelice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Boštjan Koražija, izvolite. Malo če počakate – razkužitev.
Spoštovani, hvala za besedo. Hvala gospe, ki vedno skrbi, da imamo tukaj vse čisto, res so pridne kot čebelice, ko smo že pri čebelah. Človeštvo brez čebel in drugih opraševalcev na tem planetu ne bi preživelo. Vsi se zavedamo pomena, ki ga imajo čebele za ohranjanje življenja na tem planetu. Le malo pa se nas zaveda, da čebele niso le ena od premnogih živalskih vrst. Po slabih sto letih proučevanja si je znanost danes že skoraj enotna, da so čebele izredno inteligentna bitja. Čebele imajo svoj simbolni jezik, ki ga izražajo s tako imenovanim zibajočim plesom. S tem ena čebela ostalim lahko sporoči razdaljo, smer in kakovost nektarja, ki ga je našla. Znanstveniki so ugotovili, da je pri tem sposobna v račun vključiti celo hitrosti vetra. Čebele so nadalje sposobne opazovati in oponašati vedenje drugih čebel, obvladajo pa celo osnovne matematične koncepte, kot sta seštevanje in odštevanje. Da, čebele znajo šteti in računati. In kar je najbolj neverjetno, razumejo koncept ničle in to ne samo na najbolj osnovni ravni ničle kot odsotnosti nečesa, ampak na numerični ravni. Gre za koncept, ki ga ljudje razumemo šele okoli 2 tisoč let. Čebele ga razumejo že na milijone, najverjetneje celo na desetine milijonov let. Ljudje hodimo po tem planetu dober milijon let, čebele so na njem že več kot 100 milijonov let in medtem ko smo ljudje v samo zadnjih nekaj tisočletjih na podlagi izuma zasebne lastnine uspeli pripeljati ta planet v stanje, v katerem ogrožamo obstoj milijonov živalskih vrst in rastlinskih vrst in tudi svoje vrste, so čebele v milijonih let oblikovale ekosisteme poprej nevidene raznolikosti. Ekosisteme, ki ne samo da jih čebele ne ogrožajo, ampak jih z opraševanjem razvijajo dalje in skrbijo za evolucijo življenja; življenja, ki ga ljudje s svojim ravnanjem postavljamo na tnalo in vse bolj preteče vzdigujemo sekiro nad njim; življenja, katerega so z močjo in lepoto bolj kot katerakoli druga vrsta napolnila prav čebela. Pomen varstva in proučevanja čebel je skratka izjemen. Žal pa se to dejstvo raje zlorablja za promocijo nekih parcialnih interesov, namesto da bi bilo zavedanje o tem temelj nekih širših družbenopolitičnih sprememb in ravnanj. Zakon, ki ga danes obravnavamo, to potrjujejo in ni nič drugega kot še en izkaz oziroma izraz dvoličnosti vladajoče politike. Ko pride do okoljevarstvenih in naravovarstvenih tem po navadi postanejo tiho oziroma ne naredijo nič v tej smeri. To je vse, kar trenutna vladajoča politika zmore, ozaveščanje in promocija za spodbujanje ohranjanja čebel, medtem ko vladajoča koalicija predlaga zakon o nagradi zlate čebele, ta ista koalicija drži na oblasti ministra za okolje, ki si je za cilj zadal zabetonirati čim več okolja, s čimer bo opustošil habitate prenekaterih vrst. Medtem ta ista koalicija kategorično zavrača prepoved frackinga v Petišovcih, s čimer bi zaščitili bližje ležeče Biosferno območje Mura pred njegovimi uničujočimi posledicami. Medtem ko se Vlada in vladajoča koalicija trkata po prsih z zakonom o ozaveščanju, niste sposobni podpreti najbolj splošne in pravno nezavezujoče resolucije o razglasitvi podnebne krize v Sloveniji. Govorimo o podnebni krizi, ki vključuje tudi krizo biosfere, krizo, v kateri namesto 10 izumre kar 26 tisoč vrst na leto. In zmožna je zgolj ozaveščanja in promocije. Tako smo ob odsotnosti nacionalne podnebne strategije, podnebnega zakona in ambicioznega nacionalnega energetskega podnebnega načrta, dokumentov, ki bi jih morali že davno sprejeti, pričakali le ta zakon o nagradi zlata čebela. V luči vsega naštetega je ta zakon navadna farsa, vladni posmeh izumiranju čebel, je zgolj in samo zaključek še ene logistične zgodbe, ki ne bo z ničemer pripomogla k varovanju in ohranjanju čebel, zato ga v Levici ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati bo predstavila Iva Dimic. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovani minister! Kranjska čebela je v Sloveniji avtohtona čebelja vrsta, ki ima od leta 2014 posebno varstvo v Resoluciji o zaščiti kranjske sivke. Čebelje pridelke, kakršni so med, cvetni prah, vosek, propolis, matični mleček in čebelji strup, uporabljamo za hrano in lajšanje zdravstvenih težav. Ker se je skozi stoletja znanje čebelarjenja na Slovenskem prenašalo iz roda v rod, ima čebelarstvo v Sloveniji posebno mesto in tudi velik gospodarski pomen. Da bi se zavedali pomena, ki ga opravijo čebele za naš planet, je leta 2020 na pobudo Republike Slovenije Organizacija združenih narodov razglasila za svetovni dan čebel 20. maj. Na svetovni ravni svetovni dan čebel pomembno prispeva k ozaveščanju o pomenu čebel in divjih opraševalcev, prav tako prispeva k reševanju globalnih problemov pri prehodu na trajnostno kmetijstvo ter odpravi revščine in lakote v državah v razvoju. S podeljevanjem nagrade zlata čebela, katerega zakon imamo danes pred seboj, se nadaljuje naše skupno delo in spodbujanje ter inovativnost posameznikov in pravnih oseb, ki pomembno prispevajo k zaščiti čebel in drugih opraševalcev pri zagotavljanju prehranske varnosti, biotske raznovrstnosti, varovanja okolja, trajnostnega kmetijstva ter posredno s tem tudi zdravje ljudi. Nagrada zlata čebela se bo podeljevala v enem od treh področij, ki se bodo ponavljala na tri leta, in sicer v vrstnem redu: prvo leto promocije čebel in opraševalcev, drugo leto ohranjanje čebel in drugih opraševalcev ter tretje leto raziskave o čebelah in drugih opraševalcih. Komisija pa bo mednarodno zastopana, prejemnik nagrade pa le-to lahko prejme samo enkrat. Nagrado bo podelil predsednik Republike Slovenije na svetovni dan čebel. Ker gre s podelitvijo nagrade zlata čebela tudi za mednarodno utrditev slovesa Slovenije kot čebelarske dežele, bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije zakon podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Gospod minister, poslanke in poslanci! V Sloveniji je okoli 11 tisoč registriranih čebelarjev – med njimi ne vem, če ja naša kolegica registrirana, ampak toliko jih je, podatki –, ki imajo v 15 čebelnjakih okoli 208 tisoč čebeljih družin. Predlog zakona o nagradi zlata čebela določa državno nagrado na področju zaščite čebel ter prepoznavanju vloge čebel. Ta nagrada je svetovna in tako razsežnost naj bi tudi imela. Nagrado bo podeljeval predsednik republike, prvo predvidoma 20. maja prihodnje leto, na svetovni dan čebel. Kmetijsko ministrstvo ima v proračunih za leti 2021 in 2022 za ta namen rezerviranih 40 tisoč evrov. Za nagrado bo namenjeno 7 odstotkov tega zneska, preostanek bo šel za stroške delovanja odbora, za podelitev nagrade in za administrativne stroške. Dobro, da ne gre čez polovico. Če bo nagrajenec eden, pomeni, da mu bo zlata čebela prinesla 28 tisoč evrov. Ambicija predlagatelja je, da nagrada zlata čebela postane bolj prepoznavna nagrada za dosežke na področju čebel kot tudi ostalih opraševalcev na svetovni ravni. Hkrati se želi s podeljevanjem te nagrade utrditi sloves Slovenije kot čebelarske, zelene in biotsko raznolike dežele. V Poslanski skupini SAB podpiramo, da se bo s podeljevanjem nagrade zlata čebela spodbujalo in podpiralo inovativnost in vrhunskost posameznikov in pravnih oseb, ki so posebej pomembno prispevali k zaščiti in krepitvi zavedanja o pomenu čebel in drugih opraševalcev v Sloveniji ali v tujini. V Poslanski skupini SAB bomo Predlog zakona o nagradi Zlata čebela podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovani, naj na začetku spomnim, da smo pred sedmimi leti sprejeli Resolucijo o zaščiti kranjske čebele in že tedaj smo v Poslanski skupini Desus poudarili pomen tega drobcenega bitja. Čebela vse nas spremlja skozi vse življenje. Otrokom je simbol pridnosti, varčnosti in skrbnosti za druge, odrasli občudujemo njeno učinkovitost, organiziranost, socialni red in gospodarnost, naučimo se opazovati in razmišljati. Izjemno vlogo čebelarstva vidimo v dejstvu, da okoli 90 odstotkov sadja in zelenjave oprašujejo čebele. Povsem na mestu je poudarek, da še do danes niso odkrili alternative za opraševanje. To nazorno govori svarilo, ki ga je že leta 1949 izrekel Albert Einstein. Citiram: »Ko bo izginila čebela z obličja Zemlje, bo človek preživel le še štiri leta, saj, ko ni več čebel, ni več opraševanja, ni več rasti, ni več živali, ni več ljudi [[…]]« V Poslanski skupini Desus poudarjamo, da slovenski čebelarji – več kot 11 tisoč jih je –, naša avtohtona čebela kranjska sivka ter čebelji izdelki uživajo velik ugled na svetovni ravni. Kranjska čebela je eden izmed simbolov slovenstva in izvozni produkt. Ravno slovenski čebelarji sodijo med največje inovatorje. Slovensko čebelarstvo ima zavidljivo in bogato tradicijo. Vse več ljudi se začenja zavedati pomena čebel in njihovega opraševanja in vse pogosteje se čebelarstva lotevajo tudi v mestih. Spomnimo naj še na en zelo pomemben mejnik v čebelarstvu, 20. maj, ki ga od leta 2017 dalje obeležujemo kot svetovni dan čebel in za obeležitev in razglasitev svetovnega dneva je zaslužna prav Slovenija. Predlog zakona o nagradi Zlata čebela tako predstavlja nadgradnjo vseh do sedaj sprejetih ukrepov v razvoju čebelarstva, vzpostavlja pravno podlago za nagrado, ki jo bo enkrat letno podelil predsednik Republike Slovenije za izjemne dosežke na tem področju. Nagrada se bo predvidoma podelila ob Svetovnem dnevu čebel, torej 20. maja vsako leto. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog zakona soglasno podprli. Ob vseh vrstah nagrad z različnih področij, ki jih imamo uzakonjene, menimo, da si posebno pozornost zaslužijo tudi vsi tisti, ki si prizadevajo za ohranitev in promocijo čebel in ki vlagajo napore v ozaveščanje ljudi, predvsem pa spodbujanje zanimanja za čebelarstvo naših najmlajših. Ker tudi sam menim, da se premalo zavedamo pomena čebele, naj zaključim s sledečim. Čebela živi od 30 do 70 dni. V času njenega kratkega življenja opravlja šest različnih poklicev. Prve štiri dni je čistilka, od petega do enajstega dne je dojilja, nato dela tri dni kot skladiščnik. S štirinajstim dnem življenja končno postane čebela graditeljica, z osemnajstim dnem spremeni svojo vlogo v čebelo braniteljico in nato s svojim dvaindvajsetim dnem življenja postane čebela nabiralka. Za en kilogram medu mora obdelati več milijonov cvetov. Če bi to naredila samo ena čebela, bi opravila pot enako približno sedemkratniku obsegu Zemlje. Zato še enkrat opozorilo, ki je povsem na mestu. Ko bo izginila čebela z obličja zemlje, bo človek preživel le še štiri leta, saj ko ni čebel, ni več opraševanja, ni več rastlin, ni več živali, ni več ljudi. V imenu poslancev Poslanske skupine Desus izrekam posebno zahvalo vsem čebelarjem za skrb, ki jo namenjate čebelam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep dober večer vsem skupaj prisotnim! Spoštovani! Slovenci smo narod čebelarjev. Čebelarstvo ima namreč na naših tleh dolgoletno tradicijo. Vsak dvestoti prebivalec Slovenije je čebelar. Konec leta 2018 je bilo po podatkih v Sloveniji kar 11 tisoč čebelarjev, ki so čebelarili s približno 205 tisoč čebeljimi družinami. Leta 2014 je Čebelarska zveza Slovenije podala pobudo, da naj 20. maj postane svetovni dan čebel. Datum 20. maj ima poseben pomen, saj je bil na ta dan leta 1734 rojen pionir sodobnega čebelarstva in eden največjih strokovnjakov za to področje v tistem času Anton Janša. Generalna skupščina OZN je leta 2017 po več kot treh letih 20. maj le razglasila za svetovni dan čebel. Pobudo so podprle vse članice OZN, 115 držav je bilo sopodpisnic. Čebelarstvo kot nesnovna kulturna dediščina tako postavlja slovensko čebelarstvo v sam svetovni vrh. Slovenija se lahko pohvali z avtohtono vrsto medonosne čebele, to je kranjska čebela, poznana tudi kot kranjska sivka, ki je tudi edina zaščitena avtohtona čebela v Evropski uniji. Prvič je bila kranjska čebela omenjena leta 1879, ko je entomolog in čebelar August Pollmann opisal čebele, ki jih je dobil iz Kranjske in jih tako tudi poimenoval, se pravi kranjska čebela. Leta 1879 tako štejemo kot letnico rojstva kranjske čebele. Slovenija je bila tudi med prvimi v Evropski uniji, ki je že leta 2011 prepovedala uporabo določenih pesticidov, nevarnih za čebele. Ravno tako se lahko Slovenija pohvali z močnim razvitim čebelarskim turizmom oziroma apiturizmom predvsem zaradi svoje posebnosti, kot so tradicionalni panji, edinstveno poslikane panjske končnice kot posebnost slovenske kmečke ljudske kulture, čebelji produkti, apiterapija in podobno. Tudi panjske končnice in apiterapija so zapisane v register nesnovne dediščine pri Unescu. V Slovenski nacionalni stranki smo zato mnenja, da mora Slovenija izkoristiti svoj potencial, saj čebelarstvo predstavlja pomemben del naše naravne in kulturne dediščine ter biotsko raznovrstnost. Se pa nikakor ne strinjamo s tem, da lahko nagrade prejmejo tudi tuji državljani, pravne osebe ali druge organizacije s sedežem v tujini ali mednarodna organizacija. V Slovenski nacionalni stranki zato predlagamo, da se znesek, to je 40 tisoč evrov, raje vsako leto podeli Biotehnični fakulteti, in sicer za namen pomoči pri čebelarstvu, zaščititi čebel, za raziskave toksičnosti različnih faktorjev, raziskave novih zdravil in podobno. Vemo namreč, da so čebelje družine podvržene številnim nalezljivim boleznim, med katerimi sta gospodarsko najpomembnejši predvsem varoza in huda gniloba čebelje zalege. Poleg tega pa ves čas govorimo le o čebelah, nihče pa ne pomisli na čmrlje, ki v Sloveniji izumirajo. V Sloveniji naj bi jih bilo le še 35 vrst, hkrati pa so večji nabiralci medu kot čebele. Se pa je v naši poslanski skupini pojavil tudi dvom o ustreznosti določbe 5. člena, ki določa sestavo in predsednika odbora za podeljevanje nagrade. Člane odbora namreč v imenovanje predlaga minister, ki pa ni vezan na predloge, ravno tako lahko minister, ki je hkrati predsednik odbora, nagrado izrablja v politične namene, tega pa v Slovenski nacionalni stranki ne podpiramo. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Leon Merjasec. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Gospod minister, poslanci in poslanke, dober večer! Lahko bi rekli, da so čebele vir življenja, zato predlagatelj Vlada Republike Slovenije predlaga zakon o nagradi zlata čebela. Slovenija, ki je zaslužna za svetovni dan čebel, ki ga obeležujemo 20. maja, krepi prizadevanja za osveščanje o pomenu tega ogroženega opraševalca. Z zakonom se vzpostavlja sistem podeljevanja najvišje državne nagrade na področju zaščite čebel ter poznavanja vloge čebel in drugih opraševalcev pri zagotavljanju prehranske vrednosti, trajnosti kmetijstva, ohranjanja narave, biotske raznovrstnosti, kulturne dediščine ter posledično tudi zdravja ljudi. S podeljevanjem nagrade zlata čebela se spodbuja in podpira inovativnost ter vrhunskost posameznikov in pravnih oseb, ki so pomembno prispevali k zaščiti čebel in drugih opraševalcev ter krepitvi zavedanja o njihovem pomenu, povezanim z delom, z izjemnimi dosežki posameznika in pravnih oseb na prej navedenih področjih. Zakon o nagradi zlata čebela se želi vzpostaviti na isto raven kot druge državne nagrade, kakršna sta Bloudkova in Prešernova nagrada Republike Slovenije, le da ta ne bi bila omejena le na ozemlje Republike Slovenije, temveč bi jo lahko v imenu države podelili tudi tujim posameznikom in organizacijam. Nagrada zlata čebela se podeli v imenu države v Sloveniji, kjer bo vsako leto priložnost za promocijo Slovenije, slovenskega čebelarstva ter z njim povezana kulturna dediščina in turizem. Nagrada se bo praviloma podeljevala ob svetovnem dnevu čebel 20. maja v Sloveniji. Podelil naj bi jo predsednik države. Cilj samega zakona o nagradi zlata čebela je obdržati pozornost svetovne javnosti in nadaljevati usklajeno proaktivno delovanje pri uresničevanju ciljev pri projektu svetovni dan čebel. Po predlogu zakona bo Republika Slovenija vsako leto podelila nagrado zlata čebela, ki bo namenjena inovativnim projektom doma in v svetu za spodbujanje, ohranjanje in varovanje čebel in drugih opraševalcev. Ob tem pa je to tudi velika nagrada vsem čebelarkam in čebelarjev ter posameznikom, ki so in bodo pomembno prispevali k zaščiti čebel in drugih opraševalcev. Vesel in ponosen sem, da sem eden izmed njih, čebelark in čebelarjev, ki se zavzemamo za to na prej naveden področjih, predvsem pa za ohranjanje naše avtohtone čebele kranjske sivke. Ta zakon se posledično tiče slehernega izmed nas, zato upam, da ta zakon potrdimo vsi poslanci. V Slovenski demokratski stranki bomo zakona soglasno podprli. S čebelarskim pozdravom: naj medi.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Jože Lenart. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani minister! Vsako jutri eno žličko propolisa. Priporočam. Z razglasitvijo svetovnega dneva čebel na pobudo Slovenije smo se kot skupnost odločili, ne samo da je skrb za zaščito čebel in opraševalcev ena najvišjih nacionalnih prioritet, ampak tudi, da bo naše družbeno delovanje brezpogojno odražalo varovanje okolja in sožitje človeka z naravo. Nagrada zlata čebela je v nizu ostalih promocijskih aktivnosti prepoznavanja Slovenije vsekakor dober način za krepitev nacionalne in mednarodne zavesti o prepoznavanju vloge čebel in drugih opraševalcev pri zagotavljanju prehranske varnosti, trajnostnega kmetijstva, ohranjanja narave, biotske raznovrstnosti in kulturne dediščine. Skupek vsega tega je stara modrost, ki pravi, da je čebela naravni barometer zdravja narave, zato se hkrati s tovrstnimi projekti, ki bolj ali manj smiselno sledijo projektu svetovni dan čebel, viša politična odgovornost za vodenje naprednih okoljskih ter čebelarskih politik, ki bodo nastavljale ogledalo tudi drugim državam. Nikakor si ne smemo privoščiti, da bi bila pod vprašaj postavljena naša resnična privrženost varovanju čebel, ki se plemeniti že od časa strokovno znanih slovenskih pionirjev sodobnega čebelarstva, z ohranjanjem kranjske sivke in ne nazadnje z našo vodilno vlogo pri razglasitvi svetovnega dneva čebel. Naša aktivna vloga in trdno stališče pri ohranjanju biotske raznovrstnosti ter popolni prepovedi sintetičnih pesticidov v bližnji prihodnosti bi morala biti samoumevna, sploh v luči doseganja ciljev trajnostnega in ekološkega razvoja kmetijstva. Na drugi strani nas prav tako čaka še veliko dela na področju urejanja zakonodaje, na področju čebelarstva kot panoge. Zato je izredno pomembno, da ob tem, ko se v slovenski politiki na deklarativni ravni vsi strinjamo o vsestranski pomembnosti čebel ter opraševalcev, tega ne pozabimo, ko pride do vprašanja podnebnih sprememb in negativnih vplivov človeka na okolje. S tem ko predsedniško mesto odbora za podelitev nagrade zlata čebela glede na predlog zakona pripade vsakokratnemu ministru ali ministrici, ki se tudi odloči, katere od nominiranih kandidatov za sedemčlanski odbor za podelitev nagrade bo Vladi predlagal v imenovanje, ne pomeni pregovorno porok za neodgovorno ravnanje in politično pristranskost podeljevanja nagrad. Politika si bo tako na področju podeljevanja nagrade zlata čebela zaupanje morala šele pridobiti in ga ne zapraviti, kajti glede na mednarodno razsežnost nagrade popravnega izpita ne bo. Naj zaključim z zapisom Janeza Sumperja, župnika v Skočidolu na Koroškem, danes žal avstrijska Koroška, začetnikom bučeloreje v knjižnici Slovenski bučelar leta 1871. Ja, prav ste slišali, v letu 1871. Takole je zapisal: »Bučelam se je pa tudi paša v naših krajih zelo zmanjšala. Toliko gozdov je posekanih, travnikov ali senožet v njive predelanih. Černilovje in resje, ki bučelam izvrstno pašo daje, se sproti za steljo poseče. Pri vsem tem je in bode bučeloreja še zmerom važna in koristna ostala za kmetijstvo in narodno gospodarstvo, ker nam marsikatere stroške odvrača in premoženje dežele zelo pomnožuje.« Točno 150 let bode od tega zapisa in še zmeraj bi kaj od tega držalo, spoštovane kolegice in kolegi. V LMŠ bomo seveda predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom zbora opravili jutri, v sredo v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU ZEMLJIŠČ ZA IZVAJANJE IZOBRAŽEVALNIH TER RAZISKOVALNIH IN RAZVOJNIH DEJAVNOSTI S PODROČJA KMETIJSTVA IN GOZDARRSTVA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru dr. Jožetu Podgoršku. Izvolite, imate besedo.
Podpredsednik, hvala lepa. Spoštovane, spoštovani! Ja, kakšna žlička medu bi prijala, moram povedati sem bil včeraj popoldan testiran. Ni panike, sem negativen na korono, spomladanski prehlad, nič posebnega, vsaj upam, da bo tako. Namen tega zakona je, da javni izobraževalni in javni raziskovalni zavodi, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija in izvajajo javno veljavne srednješolske, višješolske in visokošolske izobraževalne programe in raziskovalno in razvojno dejavnost s področja kmetijstva in gozdarstva, dobijo v upravljanje – ne v last, v upravljanje – kmetijska oziroma gozdna zemljišča v obsegu, ki ga potrebujejo za izvajanje svoje osnovne dejavnosti, torej raziskovalne in izobraževalne. V upravljanje bodo dobili na podlagi tega zakona največ oziroma predlagamo s tem zakonom, da bodo v upravljanje dobili največ toliko kmetijskih oziroma gozdnih zemljišč, kot jih bo s predpisom določil minister, pristojen za izobraževanje in znanost, v soglasju z ministrom, pristojnim za kmetijstvo, na predlog komisije, ki bo določila kvote. Kvote bodo določene na podlagi kriterijev, ki so tudi v tem zakonu v 7. členu določeni. Javni zavodi bodo lahko pridobili samo tista zemljišča, na katerih ni vzpostavljenega zakupnega razmerja, ta zakon ne posega v obstoječa zakupna razmerja, zaradi tega zakona ne bo nihče, ki je danes zakupnik kakršnegakoli zemljišča v lasti Republike Slovenije, tega zakupa izgubil. Torej bodo na razpolago le tista zemljišča, ki bodo bodisi na novo kupljena ali pa, kjer bo zakupno razmerje skladno z Zakonom o skladu ali pa z Zakonom o kmetijskih zemljiščih prekinjeno. Javni zavodi bodo lahko na podlagi predloga tega zakona pridobivali zemljišča na območju do 15 kilometrov od sedeža javnega izobraževalnega zavoda oziroma raziskovalnega zavoda. Za komplekse, ki bodo večji od desetih hektarjev, bodo lahko dobivali zemljišča v upravljanje na razdalji do 30 kilometrov od sedeža samega zavoda, v primeru, ko pa govorimo o nekaterih raziskovalnih institucijah, kot je Gozdarski inštitut, Kmetijski inštitut, ki pa potrebujejo svoja raziskovalna polja tudi izven teh območij, pa te omejitve razdalje ne veljajo. Na podlagi preliminarnih ocen, govorimo pa okoli 600 hektarjih dodatnih kmetijskih zemljišč, ki jih javni raziskovalni in javni izobraževalni zavodi naj bi potrebovali za izvajanje svoje osnovne dejavnosti, in okoli 500 hektarjev gozdnih površin. Ključna zavoda oziroma ključni instituciji, ki bosta zagotavljali zemljišča, sta tako Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov ter podjetje Slovenski državni gozdovi. Toliko na kratko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Edvardu Pauliču. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je predlog zakona obravnaval kot matično delovno telo na 24. seji dne 9. 2. 2021. Zakonodajno-pravna služba je v pisnem mnenju podala konkretne pripombe k številnim členom predloga zakona, h katerim pa predlagatelj ni pripravil amandmajev. V dodatni obrazložitvi je predstavnica Zakonodajno-pravne službe izpostavila pripombe, ki se nanašajo predvsem na jasnost ureditve in s tem povezano pravno varnost. Upravljanje s kmetijskimi in gozdnimi zemljišči je namreč že predmet sistemskega urejanja, zato je bistveno urediti razmerje med sistemskimi in predlaganimi rešitvami. Zakonodajno-pravna služba je podala tudi pripombo glede komisije za določanje kvot zemljišč, ki bodo pripadala posameznemu upravljavcu. To komisijo naj bi sestavljalo 10 članov; vsak izmed deležnikov bi imel po enega, sklad pa dva člana. Razlogi za takšno razlikovanje iz predloga zakona niso razvidni, zaradi česar se zastavlja vprašanje neenake obravnave. Predstavnik Državnega sveta je poudaril, da predlog zakona podpirajo. V razpravi na seji Državnega sveta pa, da je bilo izpostavljeno predvsem vprašanje sankcioniranja neustrezne obdelanosti zemljišč, ki so v upravljanju javno izobraževalnih in javno raziskovalnih zavodov. Predstavnik Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije je opozoril, da ni pripravljene analize stanja, koliko kmetijskih oziroma gozdnih zemljišč potrebujejo javni zavodi in kakšne bodo potrebe za naprej. Prav tako ni jasno, kaj se bo zgodilo v primeru zmanjšanja števila vpisov dijakov. Opozoril je na nelogičnost v primeru, da nek javni zavod, ki bo sicer dobil v upravljanje kmetijsko ali gozdno zemljišče, ne bo pa več izvajal določenega izobraževalnega programa, zemljišča pa mu bodo ostala v upravljanju. Zbornica ocenjuje, da je predlagana rešitev, ko lahko javni zavod pridobi zemljišče v velikosti deset in več hektarjev tudi v oddaljenosti več kot 15 kilometrov od lokacije zavoda vprašljiva, saj da je razdalja prevelika in je na takšni površini težko gospodariti. V razpravi je večina članov odbora predlog zakona podprla. Poudarjen je bil predvsem pomen praktičnega izobraževanja na kmetijskem področju. Izraženo je prepričanje, da bomo tako v izobraževalnem kot tudi v raziskovalnem delu s pomočjo tega zakona lahko vzpostavili stabilen in napreden sistem izobraževalnega procesa, ki bo dajal ustrezno dolgoročno podporo kmetijskemu in gozdnemu sektorju. Ker bodo zemljišča v upravljanju javnih izobraževalnih in javnih raziskovalnih zavodov, bodo ta zemljišča zagotovo tudi obdelana, saj to terja že sam učni proces. Članica odbora iz vrst opozicijskih poslanskih skupin je poudarila, da v njihovi stranki sicer ne nasprotujejo temu, da se javnim zavodom zagotovijo kmetijska in gozdna zemljišča, je pa izpostavila vprašanje, ali je za ureditev pravice do upravljanja s temi zemljišči dejansko potrebno sprejeti poseben zakon ali pa bi lahko enake učinke dosegli z noveliranjem zakona o skladu in zakona o slovenskih državnih gozdovih. Po končani razpravi je odbor glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mateja Udovč bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani! Danes imamo na poslanskih klopeh Predlog zakona o zagotavljanju zemljišč za izvajanje izobraževalnih ter raziskovalnih in razvojnih dejavnosti s področja kmetijstva in gozdarstva, s katerim se javnim izobraževalnim in javnim raziskovalnim zavodom, katerih je ustanovitelj Republika Slovenija in izvajajo javno veljavne programe srednješolskega, višješolskega in visokošolskega izobraževanja s področja kmetijstva in gozdarstva oziroma raziskovalno ter razvojno dejavnost s področja kmetijstva in gozdarstva, omogoči pravica do upravljanja s kmetijskimi oziroma gozdnimi zemljišči v obsegu, ki je potreben za njihovo izvajanje izobraževalnih oziroma raziskovalnih in razvojnih dejavnosti. V Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog podpiramo, ker smo prepričani, da šole in drugi javni zavodi za kakovostno in nemoteno izvajanje svojih vzgojno-izobraževalnih in raziskovalnih programov potrebujejo zakonsko urejenost, stalnost kmetijskih zemljišč in gozdov. Sam zakon določa, da je posamezni javni zavod upravičen do določene površine zemljišč oziroma do določene kvote. To kvoto bo na predlog posebne komisije določil minister za izobraževanje v soglasju z ministrom, pristojnim za kmetijstvo in gozdarstvo, ob upoštevanju določenih zakonskih kriterijev. Pomembno je tudi določilo, da javni zavodi teh zemljišč ne bodo smeli dajati v nadaljnji zakup, saj bi v nasprotnem primeru odstopali od ciljev in rešitev tega zakona. Z dnem uveljavitve predlaganega zakona bodo tako javni zavodi postali upravljavci zemljišč v lasti Republike Slovenije. Če pa javni zavod s kmetijskimi oziroma gozdnimi zemljišči, ki jih ima v uporabi oziroma v lasti, ne bo dosegel kvote zemljišč, do katere je upravičen, bo zemljišče do kvote pridobil iz zemljišč, ki so v lasti Republike Slovenije. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo temu naklonjeni, saj smo prepričani, da bo ta ukrep v veliki meri pripomogel k nadaljevanju razvoja in kvalitetni nadgradnji izobraževalnega procesa. Naj spomnim, da imajo sicer že danes javni zavodi pravice do brezplačne uporabe zemljišč, ki jih potrebujejo za namen izobraževanja, vendar pa ta brezplačna uporaba izhaja iz sklenjenih pogodb s skrbniki kmetijskih zemljišč ali z družbo Slovenski državni gozdovi. Po novem zakonu pa bodo ti zavodi dejansko postali upravljavci zemljišč, torej jih ne bodo več imeli v najemu. Na podlagi pridobljenih podatkov ugotavljamo, da potreba po kmetijskih in gozdnih zemljiščih zaradi novih načinov in načel izobraževanja in raziskovanja ter potrebnih znanj in veščin udeležencev izobraževanja postaja vse večja. Med drugimi imamo v Sloveniji 12 srednjih šol z biotehniškega področja s pomembno nalogo, da z vzgojno-izobraževalnim delom oblikujejo učečo se populacijo, ki se bo uspešno prilagajala spremembam in bo s svojim znanjem tudi na manjši, mnogokrat odročni ali hribovski kmetiji uspešno zadostila razmeram v kmetijstvu in gozdarstvu. Poleg tega se je potrebno zavedati, da je obvezen sestavni del predmetnikov navedenih srednjih šol tudi praktično usposabljanje z delom, ki poteka vse leto po razporedu glede na potrebe po usposabljanju, kompetence in poklicne zmožnosti posameznega dijaka. Pri tej vrsti izobraževanja in usposabljanja se dijaki vključijo v konkretne delovne naloge posameznega delovnega procesa in se navajajo na popolnoma samostojnost pri opravljanju delovnih nalog. Prepričani smo, da se bodo dijaki na ta način pripravili in navadili opravljati poklicne naloge v konkretnem delovnem procesu, ki ga bodo opravljali tudi po končanem izobraževanju. Hkrati pa smo mnenja, da je za kakovostno izvedbo praktičnega usposabljanja z delom potrebna zadostna ponovljivost posameznih delovnih nalog za vsakega dijaka, saj le ponavljanje dela omogoča samozavestno samostojno delo dijakov. Zaradi vseh navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog zakona o zagotavljanju zemljišč za izvajanje izobraževalnih ter raziskovalnih in razvojnih dejavnosti s področja kmetijstva in gozdarstva soglasno podprli.
Hvala lepa. Boštjan Koražija bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
V Levici ne nasprotujemo temu, da javni izobraževalni in raziskovalni zavodi, katerih ustanovitelj je država in izvajajo raziskovalne ali javnoveljavne programe srednješolskega, višješolskega ali visokošolskega izobraževanja s področja kmetijstva in gozdarstva, dobijo za izvajanje teh programov državna kmetijska in gozdna zemljišča. Nasprotno, to podpiramo. Vendar pa vsi ti zavodi ta zemljišča za izvajanje svoje dejavnosti lahko dobijo že danes. Že danes imajo ti zavodi od Sklada kmetijskih zemljišč v zakupu 657 hektarjev zemljišč; od tega 419 hektarjev v brezplačnem zakupu. Že danes imajo ti zavodi z državnim podjetjem Slovenski državni gozdov, SiDG, sklenjeno pogodbo za izvajanje izobraževalne dejavnosti na 225 hektarjih državnih gozdov. Skratka, javni izobraževalni in raziskovalni zavodi že danes lahko dobijo in so dobili na voljo državna zemljišča, ki jih potrebujejo za izvajanje svoje dejavnosti, in na isti način, kot so dobili ta zemljišča, bi lahko dobili tudi še dodatna zemljišča, če obseg njihovih programov to zahteva. Zakon, ki ga danes obravnavamo, v bistvu ne omogoča ničesar, česar že ne bi bilo omogočeno; namreč to, da bi javni izobraževalni in raziskovalni zavodi lahko dobili za izvajanje svoje dejavnosti na voljo državna kmetijska in gozdna zemljišča. Kar se s tem zakonom v resnici počne, je, da se dela obvod okoli že utečenih pravil, na podlagi katerih ti zavodi ta zemljišča danes lahko dobijo. In pa drugače se določa, komu bo šel denar iz upravljanja teh zemljišč. Na kratko povedano, s tem zakonom se omogoča, da bo trenutna oblast lahko samovoljno, mimo trenutnih pravil, delila državno zemljo in državni denar med državnimi družbami in zavodi. Kljub dolgemu uvodu, v katerem se lahko podrobno seznanimo z zgodovino šolskih kmetijskih zemljišč v Sloveniji, predlog zakona na eni sami točki ne pojasni, zakaj je sprejem tega zakona v resnici potreben. Ali kot pravi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, citiram, »pomen predlagane spremembe upravljavca z vidika veljavne zakonske ureditve upravljanja kmetijskih in gozdnih zemljišč ni predstavljen, čeprav mora biti vsak odstop od pravnega sistema utemeljen, saj v osnovi načenja predvidljivost in pravno varnost, ki sta temeljni načeli pravne države »– 2. člen Ustave –» oziroma mora biti obrazložen, saj le tako zagotavlja jasno razmerje do sistemske ureditve.« Tega v predlogu zakona preprosto ni. Sklad kmetijskih zemljišč, SiDG, in javni izobraževalni zavodi niso neke osebe same po sebi z nekimi občimi, sebi lastnimi interesi, ampak predvsem interesi ljudi, ki vse to vodijo. Zato se ne moremo znebiti občutka, da gre pri vsem skupaj za veliko več kot samo za plemeniti cilj, da se javnim šolam da javno zemljo, na kateri bodo lahko učili prihodnje rodove v kmetijstvu. Ker se zemlje in denarja znotraj interesov, ki imajo glede na trenutno politično konstelacijo največ moči, ni dobro razdeliti v skladu z obstoječo zakonodajo, je pač potreben ta lex specialis, ki se danes obravnava in v skladu s katerim bo lahko trenutna vlada na predlog trenutnega ministra s sklepom določila, katera zemljišča v upravljanju sklada SiDG se preprosto vzamejo in dajo v upravljanje posameznim javnim izobraževalnim zavodom. Eden največjih prejemnikov teh zemljišč pa bo očitno javni zavod, s katerim je na nek zelo zapleten način povezan trenutni kmetijski minister, ki je bil na tem zavodu nekaj časa formalno zaposlen, kot se je sam izrazil. Še enkrat, v Levici ne nasprotujemo temu, da javni izobraževalni in raziskovalni zavodi dobijo na voljo za svojo dejavnost državna kmetijska in gozdna zemljišča. Vendar pa je odstop od trenutne ureditve, ki se predlaga s tem zakonom in po kateri vsi ti zavodi še lahko dobijo ta zemljišča, popolnoma neobrazložen. Že sedaj lahko javni izobraževalni zavodi dobijo na voljo kmetijska zemljišča in gozdna zemljišča. Zato bomo v Levici glasovali proti predlogu zakona.
Hvala lepa. Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovani minister! Kmetijstvo nas vse prehranjuje. V Novi Sloveniji smo v temeljni program zapisali: »V izobraževanju je potrebno tesnejše povezovanje teorije in prakse, še posebej v srednješolskem strokovnem in poklicnem izobraževanju ter na visokošolski ravni. Strokovno, poklicno in srednje šolstvo ima pomembno vlogo pri razvoju kadrov za razvoj gospodarstva, občin, pokrajin in države. Vse izobraževalne smer vodijo k cilju, iz tega razloga podpiramo vse smeri in vrste šolanja.« Z zakonom, ki ga imamo danes pred seboj, se javnim izobraževalnim in javnim raziskovalnim zavodom, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija in izvajajo program s področja kmetijstva in gozdarstva, omogoči pravica do upravljanja s kmetijskimi oziroma gozdarskimi zemljišči za izobraževalno dejavnost. Javni zavod ima pravico do upravljanja največ toliko kmetijskih zemljišč, kot je določeno z odredbo, ki jo sprejme minister, pristojen za izobraževanje, v soglasju z ministrom, pristojnim za kmetijstvo, na podlagi komisije za določitev kvot. Javni zavod lahko pridobi le tista zemljišča, na katerih ni vzpostavljenega zakupnega razmerja. Območja, kjer lahko javni zavod pridobi zemljišča so: 15 kilometrov zračne razdalje od sedeža javnega zavoda oziroma enote javnega zavoda, 15 do 30 kilometrov zračne razdalje od sedeža javnega zavoda oziroma enote javnega zavoda, če je skupna površina dodatnih zemljišč najmanj 10 hektarjev. Javni zavod, ki izvaja raziskovalno oziroma razvojno dejavnost s področja kmetijstva in gozdarstva, bo lahko zemljišče pridobil tudi izven 15 oziroma 30 kilometrov zračne razdalje od sedeža javnega zavoda oziroma enote tega javnega zavoda, če se bo s tem strinjal. Ocenjeno je, da javni zavodi dodatno potrebujejo nekje okoli 600 hektarjev kmetijskih zemljišč za dosego kvote. Ta zemljišča bojo seveda postopoma tudi dobili. Ker pa zaradi pomena ohranjanja in prenosa strokovnega znanja, kar kmetijska in gozdarska panoga sta, in je seveda ta prenos izkušenj na mlade generacije, bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije zakon podprli.
Hvala lepa. Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Minister, spoštovani! Namen Zakona o zagotavljanju zemljišč za izvajanje izobraževalnih ter raziskovalnih in razvojnih dejavnosti s področja kmetijstva in gozdarstva je, da javni izobraževalni in raziskovalni zavodi, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija, dobijo v upravljanje ustrezna zemljišča, kmetijska ali gozdna, v obsegu, ki je potreben za izvajanje izobraževalnih oziroma raziskovalnih in razvojni dejavnosti. Gre torej za javne zavode, ki izvajajo srednješolsko, višješolsko ali visokošolsko izobraževanje oziroma raziskovalno in razvojno dejavnost s področja kmetijstva in gozdarstva. Javni zavodi bodo v upravljanje dobili toliko kmetijskih oziroma gozdnih zemljišč, kot jih bo s predpisom določil minister, pristojen za izobraževanje, znanost, v soglasju z ministrom, pristojnim za kmetijstvo in gozdarstvo, na predlog komisije za določitev kvot. Kvote bodo določene na podlagi kriterijev, določenih z zakonom. Po ocenah naj bi šlo skupno za 600 hektarjev kmetijskih in 500 hektarjev gozdnih zemljišč. Z dnem uveljavitve tega zakona postanejo javni zavodi upravljavci zemljišč v lastni Republike Slovenije. V Poslanski skupini SAB zakon pozdravljamo. S tem ko se dodelijo tem javnim zavodom zemljišča v lasti Republike Slovenije, jim zagotovimo zadostne površine zemljišč in gozdov, ki jih potrebujejo za izvajanje izobraževalnih in raziskovalnih dejavnosti, ter hitrejši dostop do njih in možnost upravljanja z njimi. V Poslanski skupini SAB bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani, ob 10. uri bi morali zaključiti, zdaj pa sprašujem še vas pet, ki ste na vrsti, če ste pripravljeni podati stališče, toliko da točko zaključimo danes. [[Da.]] Ni nasprotovanja. Potem nadaljujemo. Branko Simonovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem skupaj! Morda bi v okviru stališča Poslanske skupine Desus k obravnavanemu zakonu uvodoma izpostavili, kako pomembno se nam zdi, da se čim več mladih odloči za poklice, povezane s kmetijstvom, podeželjem, proizvodnjo hrane, gozdarstvom in podobno. Zato je nujno, da se mladim zagotovi ustrezno podporno okolje, v katerem se bodo lahko učili. Tako kot na vseh področjih, je tudi v kmetijstvu bistvenega pomena znanje in inovativnost. Mladim je torej potrebno zagotoviti čim boljše pogoje za učenje. Vedno bolj se tudi zavedamo pomembnosti kakovostne in zadostne samooskrbe in le z znanjem bomo lahko uspešno konkurirali množično pridelani hrani. Na srečo pandemija ni pretrgala verig preskrbe s hrano, lahko pa bi se zgodilo tudi to. Vsekakor smo prišli do zavedanja, kako ranljiv je prehranski sistem. Z danes obravnavanim zakonom se javnim izobraževalnim in javnim raziskovalnim zavodom, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija in izvajajo javno veljavne programe srednješolskega, višješolskega in visokošolskega izobraževanja s področja kmetijstva in gozdarstva oziroma raziskovalno ter razvojno dejavnost s področja kmetijstva in gozdarstva, omogoči pravico do upravljanja s kmetijskimi oziroma gozdnimi zemljišči v obsegu, ki je potreben za njihovo izvajanje izobraževalnih oziroma raziskovalnih in razvojnih dejavnosti. Pomembno je poudariti, da bodo javni zavodi lahko pridobili samo tista kmetijska zemljišča, na katerih ni vzpostavljenega zakupnega razmerja. Zakon torej ne posega v obstoječa zakupna razmerja. Izobraževalni zavodi bodo lahko pridobili samo zemljišča, ki jih bo sklad na novo kupoval, ali pa od tistih zakupnikov, ki bodo sami prekinili zakupno razmerje. Izobraževalne ustanove kmetijska in gozdna zemljišča uporabljajo za praktični pouk in praktično usposabljanje in naša naloga je, da jim to zagotovimo. Ne nazadnje nas v smer, kjer bomo potrebovali znanje in inovativnost, zavezuje tudi več evropskih resolucij, kot so Od vil do vilic, biodiverziteta in Evropski zeleni dogovor. Tu smo zavezani konkretnim in ambicioznim ciljem in zeleni usmeritvi. V Poslanski skupini Desus predlog zakona podpiramo in menimo, da je zagotavljanje zemljišč v izobraževalne namene korak v pravo smer. Zagotovo pa bodo potrebni še dodatni koraki, s katerimi bomo najprej naredili poklic kmeta privlačnejši za mlade, v nadaljevanju pa jim omogočili kar najboljše pogoje za izobraževanje in nato samo delo na kmetiji. Torej v Poslanski skupini Desus bomo glasovali za in zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Še enkrat lep dober večer vsem skupaj. Cilj zakona, ki je pred nami, je, da javni izobraževalni in javni raziskovalni zavodi, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija in ki izvajajo javno veljavne izobraževalne programe ter raziskovalno in razvojno dejavnost s področja kmetijstva in gozdarstva, dobijo v upravljanje kmetijska in gozdna zemljišča za namen izobraževalnih, raziskovalnih in razvojnih dejavnosti. To je nujno, saj tovrstne šole za kakovostno izvajanje svojih vzgojno-izobraževalnih programov nujno potrebujejo stalnost kmetijskih zemljišč in gozdov. Področja, kot so kmetijstvo, gozdarstvo, hortikultura in podobno, so specifična področja, ki zahtevajo nujno praktično izobraževanje in usposabljanje. Zdaj to pa ni mogoče le v tako prirejenih učilnicah kot na primer pri kozmetičarkah ali frizerkah. Biotehniška področja potrebujejo naravni oziroma realni učni prostor, saj lahko le na ta način pridobijo kakovostno praktično znanje, prenos znanja v prakso. Le-to zajema vse, od upravljanja različne mehanizacije, ročnih strojnih orodij in naprav, pripomočkov, materialov do sodelovanja v konkretnih delovnih procesih, usposabljanja in razvoja specifičnih spretnosti ter kompetenc poklica in ne nazadnje do spremljanja in evalvacije. Vzgojno-izobraževalne ustanove morajo zato nujno omogočiti najboljše pogoje za izobraževanje in doseganje kakovostnih učnih izidov ter razvijanje odgovornosti za lastno delo. Zakon določa, da bodo javni zavodi postali upravljalci zemljišč v lasti Republike Slovenije, ki jo imajo v uporabi na podlagi sklenjene pogodbe o zakupu s Skladom kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, pogodbe o dopustitvi izvajanja javnega izobraževalnega programa s področja gozdarstva z družbo SiDG ali koncesijske pogodbe za izkoriščanje gozdov v lasti Republike Slovenije za izobraževalne namene. V upravljanje bodo dobili največ toliko kmetijskih in gozdnih zemljišč, kot jih bo predpisal minister za izobraževanje in znanost v soglasju z ministrom za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Na matičnem delovnem telesu so nekateri izpostavili vprašanje, kaj se bo zgodilo glede izdanih kvot v primeru, da se zavod odloči ukiniti program oziroma če bo število vpisov upadlo. Država se mora potruditi, da do tega sploh ne bi prišlo. Mladim je potrebno približati kmetijstvo, tako kot druge podobne deficitarne poklice. To jim lahko uspe z atraktivnimi vzgojno-izobraževalnimi programi, štipendijami in tudi ozaveščanjem o pomembnosti samooskrbe, varstva okolja in podobna. Predlog zakona bomo v naši poslanski skupini podprli. Hvala lepa za vašo pozornost in vam želim lahko noč.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Leon Merjasec. Izvolite.
Hvala za besedo. Dober večer. Kakovostno izobraževanje je temelj vsakega gospodarskega subjekta, ki s pomočjo znanja in izkušenj uspešno izvaja pridobitno dejavnost na svojem delovnem področju in je temelj sodobne družbe. Za dober prenos znanja v praksi sta potrebna tudi praktično učenje in utrjevanje teoretično pridobljenega znanja. Zato je treba v šolah razviti sistem, ki bo zagotavljal praktično izobraževanje, izpopolnjevanje in korektno izvajanje nalog in realnih delovnih opravil. Potreba po kmetijskih zemljiščih in gozdovih je zaradi novih načel izobraževanja ter potrebnih znanj in veščin udeležencev izobraževanja postala pereča. Šole zato za kakovostno in nemoteno izvajanje svojih vzgojno-izobraževalnih programov potrebujejo zakonsko urejeno stalnost kmetijskih zemljišč in gozdov. S predlaganim zakonom se javnim izobraževalnim in javnim raziskovalnim zavodom – v Sloveniji imamo 20 takšnih šol – omogoči pravico do upravljanja kmetijskih oziroma gozdnih zemljišč v obsegu, ki je potreben za izvajanje izobraževalnih oziroma raziskovalnih in razvojnih dejavnosti. Javni zavod ima s tem zakonom pravico do upravljanja največ toliko kmetijskih oziroma gozdnih zemljišč, koliko jih bo določenih z odredbo, ki jo sprejme minister, pristojen za izobraževanje in znanost, v soglasju z ministrom za kmetijstvo in gozdarstvo na predlog komisije za določitev kvot. Kot je navedeno, bodo po uveljavitvi zakona javni zavodi postali upravljalci zgoraj navedenih zemljišč. Ker je zakon usmerjen k zagotavljanju praktičnega izobraževanje, izpopolnjevanja in korektno izvajanja nalog v realnih delovnih okoljih, ga bomo v Slovenski demokratski stranki podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Jože Lenart. Izvolite.
Hvala. Za prihodnost slovenskega kmetijstva je izredno pomembno, da postane poklic kmetovalca privlačen in da mlade k temu spodbudi tudi inovativen izobraževalni sistem, ki razpolaga s širokim krogom možnosti za praktično usposabljanje oziroma imajo izobraževalne in raziskovalne institucije v upravljanju kmetijska ter gozdna zemljišča v takšnem obsegu, ki je potreben za kakovostno izvajanje njihovih dejavnosti. Kajti delo na zemlji in praktična izkušnja največ pripomoreta k znanju, ki ga bodo lahko s pridom izkoriščali mladi, potem ko bodo aktivno zaposleni v kmetijski panogi na različnih področjih. V LMŠ si predvsem želimo, da stabilen in napreden sistem upravljanja kmetijske zemlje in gozdov s strani izobraževalnih in raziskovalnih institucij na nek način spodbuja k še večjemu poudarku na okoljsko odgovornem kmetovanju in gozdarjenju, ki sledi zakonitostim ekoloških in sonaravnih kmetijskih praks ter trajnostne rabe gozdov. K temu so ne nazadnje usmerjeni aktualni evropski strateški dokumenti in direktive na področju kmetijstva ter gozdarstva. Z upravljanjem zemljišč izobraževalnih in raziskovalnih institucij se veliko pričakuje tudi pri uvajanju novih tehnologij, ki morajo na okoljsko sprejemljiv in trajen način nuditi podporo kmetijstvu in gozdarstvu ob vse bolj izrazitih podnebnih spremembah. Drugo, kar je pomembno, da je izobraževalnih del koncipiran na način, da ustreza formatu družinskih kmetij v Sloveniji oziroma sledi posebnostim slovenskih kmetij, kjer bodo med drugim iskali učenci po zaključku šolanja svoje poslovne in karierne priložnosti. Pomembno vlogo pri zajezitvi trenda ugašanja slovenskih kmetij ima prav izobraževalni sistem. Zlasti zadnji čas zopet postaja vse bolj važno vprašanje debirokratizacije, čemur sledi velika gostota predpisov in neskladja med njimi. Predlagatelji zakona, ki je pred nami, so ob dejstvu, da se je zakon že pripravljal v obdobju prejšnje vlade, imel dovolj časa, da bi se izognil utemeljeni kritiki Zakonodajno-pravne službe in ne zamuditi priložnosti, da svojo zavezo o jasnih predpisih že izpolnijo s predlaganim zakonom. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe zakon ni dovolj jasno urejen in vprašljiv z vidika pravne varnosti, saj predlagatelj ni vložil dovolj naporov za ureditev razmerja med že obstoječim sistemom in rešitvami in predlaganimi. Kljub temu da sta Zakonodajno-pravna služba in Vlada ostala vsaka na svojem bregu, predlagane rešitve stremijo k krepitvi izobraževalnih in raziskovalnih zavodov na področju kmetijstvo ter gozdarstva. Zato bomo v LMŠ zakon podprli. Hvala lepa. Lahko noč in varno pot domov.
Hvala lepa, tudi za dobro željo. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Gregor Židan. Izvolite.
Spoštovani minister, spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Kmetijske šole so se na območju današnje Slovenije ustanavljale že leta 1872, kar je dokaz temu, da ima izobraževalni sistem na področju kmetijstva dolgo tradicijo. Da je izobraževalni sistem v Sloveniji dober in kvaliteten, dokazujejo različni uspehi in dosežki naših državljank in državljanov tako doma kot tudi v tujini. Izobraževanje na področju kmetijstva vsekakor ni izjema. Vsako leto izšolamo ogromno posameznic in posameznikov, ki kasneje v svoji karieri dokažejo, da smo tudi na področju kmetijstva in gozdarstva v samem svetovnem vrhu. Kmetijsko ministrstvo je v zakonodajni proces vložilo zakon, katerega glavni cilj je, da se javnim izobraževalnim in javnim raziskovalnim zavodom, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija in izvajajo javno veljavne programe srednješolskega, višješolskega in visokošolskega izobraževanja s področja kmetijstva in gozdarstva oziroma raziskovalno in razvojno dejavnost s področja kmetijstva in gozdarstva, omogoči pravico do upravljanja kmetijskih oziroma gozdnih zemljišč v obsegu, ki je potreben za izvajanje izobraževalnih oziroma raziskovalnih in razvojnih dejavnosti. Zakon je nastal v tesnem sodelovanju z Ministrstvom za izobraževanje, znanost in šport, saj je bil interes, da se omenjeno področje uredi tudi na njihovi strani. Podporo zakonu je izrazil Državni svet, Zakonodajno-pravna služba pa je glede vsebine imela kar nekaj pomislekov in zadržkov. Tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov smo imeli nekaj vprašanj in pomislekov glede same vsebine in se s pripombami, opozorili Zakonodajno-pravne službe glede določenih dejavnosti in vprašljive pravne varnosti strinjamo. Ministrstvo je v svoji obrazložitvi in odgovoru pojasnilo nekatera vprašanja in dileme, a sta z Zakonodajno-pravno službo ostala vsak na svoji strani. Poklici kmetijstva in gozdarstva vsekakor potrebujejo veliko praktičnega usposabljanja in izobraževanja. Strinjamo se s tem, da se omenjeno področje uredi na zakonski ravni, a kot rečeno, ostajamo glede nekaterih rešitev, ki so predlagane, skeptični. Poklici s področja kmetijstva in gozdarstva postajajo vse bolj pomembni in vse več pozornosti temu tudi namenjamo. Prav je tako in v Poslanski skupini Socialnih demokratov smo mnenja, da je potrebno poklice in izobraževanje s področja kmetijstva ter gozdarstva krepiti in podpirati. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji k prehodnim in končnim določbam niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v sredo, 3. marca, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in prekinjam sejo, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri z 2. točko dnevnega reda, to je s Predlogom zakona o jamstvu Republike Slovenije v panevropskem garancijskem skladu. Hvala lepa. Lahko noč in varno pot domov. (SEJA JE BILA PREKINJENA 2. MARCA 2021 OB 22.17.