Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 3. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Bojana Muršič, mag. Tanja Cink, mag. Margareta Guček Zakošek do 15. ure, gospa Irena Grošelj Košnik, gospod Janez Janša, gospod Srečko Blažič od 15. ure dalje, gospod Kamal Izidor Shaker od 15.30 do 19. ure, mag. Dušan Verbič do 13. ure, Matjaž Hanžek in gospod Tomaž Gantar. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O FISKALNEM PRAVILU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 20 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 20 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Andreju Širclju.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Minister, kolegi in kolegice! Državni zbor Republike Slovenije je 24. maja 2013 sprejel ustavni zakon o spremembi 148. člena Ustave Republike Slovenije. S tem je spremenil ta člen in določil tudi način izvrševanja tega člena. Določil je, da morajo biti vsi prejemki in izdatki za financiranje javne porabe srednjeročno uravnoteženi brez zadolževanja ali pa morajo prihodki presegati izdatke. Določil je tudi, da se od tega načela lahko začasno odstopi v izjemnih okoliščinah. Poleg tega je ustavni zakon v 2. členu določil, da se izvedbeni zakon sprejme v šestih mesecih od uveljavitve ustavnega zakona. To dejansko pomeni konec novembra leta 2013. Izvedbeni zakon se prvič uporabi za pripravo proračuna države za leto 2015. Pri tem pa je dolžnost postopnega prilagajanja za pripravo proračuna države za leto 2015 v skladu z načelom uravnoteženosti. Ustavni zakon se je uveljavil z razglasitvijo v Državnem zboru in kot sem dejal je do 30. novembra 2013 nastala obveznost prilagajanja in uporaba 148. člena Ustave. Če tega dejansko ni, potem je država v neustavnem položaju. Šestmesečni rok je določen, vendar se dejansko to ni zgodilo. Ni se zgodilo niti v prejšnji vladi, niti v sedanji vladi, niti v prejšnjem državnem zboru. Do sedaj imamo seveda novo možnost, da se sprejme na podlagi ustave izvedbeni zakon, s katerim bi se zagotovila uravnoteženost javnih financ. To bi se moralo zgoditi že za proračun v letu 2015, za katerega vemo, da se to ni zgodilo. S tem, ko je Slovenska demokratska stranka predlagala sprejem izvedbenega zakona, bi prišlo do odprave neustavnega stanja, ki je prišlo zaradi tega, ker v prejšnjem parlamentarnem obdobju nismo oziroma Državni zbor ni sprejel tega zakona, čeprav je bil zakon dejansko pripravljen in zakon je bil tudi obravnavan v Državnem zboru, vendar takratna koalicija je temu seveda nasprotovala. Kaj bi se pravzaprav dobilo s tem zakonom in kaj se tudi s tem zakonom pridobi? Pridobi se usklajene javne finance, ki so pogoj za konkurenčno gospodarstvo, za socialno državo ter seveda za nižje obrestne mere. Z drugimi besedami. Mednarodni trgi se običajno odzovejo in so se vedno odzvali tako na takšen zakon, da so zmanjšali obrestne mere, kar pomeni, da je treba manj dajati za obresti in za odplačilo dolgov in seveda dolgoročno ostane več za socialo in dolgoročno ostane seveda več tudi za razvoj same države. Skratka, sprejem tega zakona ima pozitivne učinke na boniteto države in obrestno mero, po kateri se država zadolžuje. Predlagani zakon vsebuje tudi določbo, kjer se omejuje zadolževanje na 45 % bruto družbenega proizvoda in v skladu s to določbo se prejemki oziroma prihodki od kupnin finančnega premoženja ne menjajo za poplačilo dolgov. Poleg tega pa želim opozoriti, da je treba zagotoviti tudi odgovornost Vlade, da se ustava izpolnjuje in da se ustavna določba dejansko tudi izvršuje. Če Vlada tega ne stori, bi seveda moral predsednik Vlade ponuditi svoj odstop. Skratka, ta odgovornost izhaja že iz same ustave. Mi predlagamo v Slovenski demokratski stranki, da sklenemo, da je to zakonsko besedilo primerno za nadaljnjo obravnavo, in da izpolnimo svojo ustavno dolžnost.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada ne podpira Predloga zakona o fiskalnem pravilu, ki je pred vami, saj se z njim pretirano omejuje možnost oblikovanja fiskalne politike. S tem predlog zakona presega namen, ki se ga je zasledovalo pri spremembi 148. člena Ustave Republike Slovenije, to je, zagotoviti dolgoročno vzdržnost javnih financ ob upoštevanju prevzetih mednarodnih obveznosti. Določbe predlaganega zakona so bolj stroge kot omejitve, ki izhajajo iz pravil sprejetih na ravni Evropske unije. Ta pravila že sama po sebi predstavljajo strog okvir za oblikovanje javnofinančne politike, zato dodatnih omejitev pri uporabi fiskalne politike za odzivanje na šoke v ekonomski aktivnosti ne podpiramo. Osrednji element predlaganega zakona je fiskalno pravilo, ki temelji na švicarski formuli določanja maksimalnega možnega obsega izdatkov sektorja države. S tem se določanje obsega javnih financ v posameznem letu prepusti matematični formuli, neodvisno od številnih dejavnikov, ki vplivajo na stanje javnih financ in gospodarske razmere v državi. Uporaba formule torej zožuje možnost vodenja proticiklične in protišokovne fiskalne politike, kot to dopuščajo omejitve Pakta za stabilnost in rast. To pa posledično pomeni nižjo gospodarsko rast in manjšo raven zaposlenosti. Izpostaviti je treba tudi izjemno spremenljivost izračunov potencialne ravni bruto domačega proizvoda, ki je ključni element za izračun najvišjega možnega obsega izdatkov po švicarski formuli. Če bi torej želeli, da dejanska raven izdatkov sektorja države ne presega izdatkov, izračunanih v skladu s švicarsko formulo, bi ob vsaki spremembi vhodnih podatkov to povzročilo potrebo po spremembi javnofinančne politike. V nasprotnem primeru izvrševanje javnih financ ne bi bilo v skladu z določili predlaganega zakona. Kombinacija volatilnosti pri izračunu potencialnega bruto domačega proizvoda in obveznosti, da so javne finance nenehno skladne s švicarsko formulo, lahko kljub ustreznem planiranju naknadno pokaže, da je bila javnofinančna politika prociklična, zaradi česar je potrebna korekcija v naslednjem letu. Vodenje fiskalne politike na osnovi te formule torej povzroči dodatno nestabilnost. Formula se je resda izkazala primerno za Švico, ni pa primerna za Slovenijo, državo brez lastne monetarne politike, ki je poleg fiskalne politike drug ključen instrument za uravnavanje šokov v gospodarstvu. Tudi volatilnost izračunov potencialnega bruto domačega proizvoda v Švici se je v preteklosti izkazala za manjšo kot v Sloveniji. Vse to so dejavniki, ki bi jih bilo treba pri oblikovanju pravil upoštevati. Po nam dosegljivih informacijah nobena od držav EU nima švicarske formule pri prenosu fiskalnega pakta. To so ključni razlogi, zakaj Vlada obravnavi predlaganega izvedbenega zakona o fiskalnem pravilu nasprotuje. Ob tem je pomembno tudi dejstvo, da je Vlada v Državni zbor že poslala svoj Predlog zakona o fiskalnem pravilu. Vladni predlog je pripravljen skladno s sprejetimi mednarodnimi zavezami in predstavlja strog okvir za vodenje fiskalne politike, a v nasprotju s predlogom, ki je pred vami, dodatno ne omejuje z evropskimi pravili dopustne fleksibilnosti. Če torej samo še enkrat povzamem mnenje Vlade, predloga zakona, ki je pred vami, Vlada ne podpira in nasprotuje njegovi nadaljnji obravnavi. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Slovenska demokratska stranka se je odločila, da izvedbeni predlog zakona o fiskalnem pravilu vloži v proceduro Državnemu zboru. Danes je pred nami prvo branje tega zakona. Slovenska demokratska stranka se zaveda odgovornosti in zaradi tega smo tudi vložili ta zakon v proceduro. Dejstvo je, da je Slovenija že več kot leto dni v neustavnem stanju. Državni zbor Republike Slovenije je dne 24. maja 2013 sprejel Ustavni zakon o spremembi 148. člena Ustave Republike Slovenije in Ustavni zakon je v 1. členu določil, da morajo biti vsi prejemki in izdatki za financiranje javne porabe zajeti v proračunih države. Prihodki in izdatki proračunov države morajo biti srednjeročno uravnoteženi brez zadolževanja ali pa morajo prihodki presegati izdatke. Od tega načela se lahko začasno odstopi samo v izjemnih okoliščinah za državo. Z zakonom, ki ga sprejme Državni zbor z dvotretjinsko večino glasov vseh poslancev, se določijo načini in časovni okvir izvajanje ustavnega načela uravnoteženosti, merila za določitev izjemnih okoliščin in način ravnanja ob njihovem nastopu. Ustavni zakon v 148. členu je v 2. členu določil, da se izvedbeni zakon sprejme v šestih mesecih od uveljavitve ustavnega zakona, hkrati pa je določil, da se načelo uravnoteženosti iz spremenjenega 148. člena Ustave Republike Slovenije, drugi odstavek, in izvedbeni zakon prvič uporabijo za pripravo proračuna države za leto 2015, pri tem, da dolžnost postopnega prilagajanja za pripravo proračuna države za leto 2015 v skladu z načelom uravnoteženosti nastopi z razglasitvijo ustavnega zakona. Ustavni zakon se je uveljavil z razglasitvijo v Državnem zboru Republike Slovenije dne 31. maja 2013. S tem sta že nastali ustavni obveznosti sprejema zakona iz tretjega odstavka spremenjenega 148. člena Ustave Republike Slovenije do 30. novembra 2013 in obveznost postopnega prilagajanja za uporabo spremenjenega 148. člena Ustave Republike Slovenije za pripravo proračunov države za leto 2015. Državni zbor Republike Slovenije je dne 19. aprila 2014 sprejel Zakon o ratifikaciji medvladne pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji s podporo vseh poslanskih skupin. Temelj pogodbe je fiskalno pravilo v tretjem členu pogodbe, ki določa, da morajo biti proračuni uravnoteženi ali v presežku. To pomeni, da strukturni primanjkljaj na letni ravni ne sme preseči 0,5 % bruto domačega proizvoda. Pogodbenica bo lahko v izjemnih okoliščinah začasno odstopala od srednjeročnega proračunskega cilja oziroma od ukrepov za doseganje tega cilja. Gre za primere izjemnih dogodkov zunaj nadzora držav ali za primere hudih gospodarskih težav, pri čemer pa začasno odstopanje ne sme ogroziti srednjeročne fiskalne vzdržnosti. Zato morajo pogodbenice fiskalno pravilo zavezujoče narave prenesti v nacionalne zakonodaje najpozneje v roku enega leta od uveljavitve pogodbe. Pogodba se uveljavi najkasneje 1. januarja 2013, če listine o ratifikaciji deponira najmanj dvanajst držav pogodbenic. V decembru 2013 je država Finska postala dvanajsta država pogodbenica, ki je ratificirala pogodbo, tako da je ta začela veljati z dne 1. januar 2013. Državni zbor Republike Slovenije je pogodbo v pravni red Republike Slovenije prenesel tako, da je to pravilo zapisala v Ustavo Republike Slovenije, pri čemer je ustavni zakon, 148. Člen, določil obvezujoči šestmesečni rok za sprejem izvedbenega zakona ter obveznost, da se priprava proračuna za leto 2015 izvaja v skladu s tem zakonom, ter obveznost, da se postopno prilagajanje začne izvajati takoj z uveljavitvijo spremembe Ustave Republike Slovenije. Šele s sprejemom in uveljavitvijo izvedbenega zakona se določi način in časovni okvir izvajanja načela uravnoteženosti iz spremenjenega 148. člena Ustave Republike Slovenije, kar pomeni, da je izvajanje fiskalnega pravila dejansko možno šele z uveljavitvijo izvedbenega zakona, ki pa do danes niti ni bil predlagan v sprejem Državnemu zboru. Prejšnja vlada Alenke Bratušek je dne 30. septembra 2013 v postopek sprejema Državnemu zboru Republike Slovenije predložila Predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2015, ki je bil sprejet 15. novembra 2013. Prav tako je prejšnja vlada Alenke Bratušek z dne 30. Septembra 2014 v postopek sprejema predlagala Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2014, ki je bil sprejet 15. novembra 2013. Aktualna vlada Mira Cerarja pa je dne 30. oktobra 2014 v postopek sprejema Državnemu zboru Republike Slovenije predlagala rebalans proračuna Republike Slovenije za leto 2014. Sprejeta sprememba proračuna Republike Slovenije za leto 2014 predvideva proračunski primanjkljaj v višini več kot ene milijarde evrov, pri čemer predvideva tudi neto zadrževanje za tekoče potrebe v višini 1,6 milijarde evrov. Rebalans proračuna Republike Slovenije za leto 2014 pa predvideva za 197 milijonov evrov višji proračunski primanjkljaj, ki naj bi skupaj znašal več kot 1,2 milijardi evra, pri čemer predvideva neto zadrževanje za tekoče potrebe v višini kar 2,4 milijardi evrov. Proračun za leto 2014, ki je bil predlagan in sprejet v času, ko še ni veljal ustavni zakon, 148. člen, je predvideval proračunski primanjkljaj v višini 907 milijonov evrov in neto zadrževanje za tekoče potrebe 1,3 milijarde evra. Sprejeti proračun za leto 2015, ki ga je predlagala prejšnja vlada Alenke Bratušek, bi že moral spoštovati spremembe ustavnega zakona, 148. člena, vendar pa predvideva proračunski primanjkljaj v višini 859 milijonov evrov in neto zadrževanje za tekoče potrebe v višini 1,1 milijarda evrov. Tako iz spremembe proračuna Republike Slovenije za leto 2014 kot iz rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2014 ter tudi iz proračuna Republike Slovenije za leto 2015 je razvidno, da se proračuni odmikajo od ustavno dopustnega cilja, določenega iz ustavnega zakona, člena 148. Glavni razlogi za sprejem tega zakona, ki so bili že predhodno navedeni, razlog za takojšen sprejem tega zakona je odprava neustavnega stanja, ki je nastalo zaradi opustitve ravnanja Vlade Republike Slovenije v mandatu predsednice mag. Alenke Bratušek. Takšno neustavno stanje se še nadaljuje v času predsednika dr. Mira Cerarja, saj se od nastopa vlade s polnimi pooblastili v zakonodajni postopek predložili Predlog zakona o fiskalnem pravilu. Ne samo, da je sprejem zakona potreben zaradi odprave neustavnega stanja v javnih financah, v katerem je Republika Slovenija zaradi kršitve Ustave Republike Slovenije s strani nekdanje predsednice Vlade mag. Alenke Bratušek, ampak tudi zaradi neustavnega stanja, ki ga je sedanji predsednik Vlade dr. Miro Cerar očitno ne želi odpraviti. Na posvetu predsednikov parlamentarnih političnih strank iz prejšnjega sklica Državnega zbora je bila dne 27. februar 2014 ustanovljena delovna skupina za pripravo predloga zakona o fiskalnem pravilu. Delovna skupina je predlog zakona pripravila in opozorila na odprta vprašanja, vendar pa predloga zakona prejšnja vlada ni sprejela. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke tako predlaga zakon, ki je bil pripravljen in v temeljnih rešitvah usklajen v okviru te delovne skupine. V skladu z 2. členom Zakona o Vladi Republike Slovenije je Vlada Republike Slovenije tista, ki v skladu z ustavo, zakoni in drugimi splošnimi akti Državnega zbora določa, usmerja in usklajuje izvajanje politike države. V ta namen izdaja predpise in sprejema druge pravne, politične, ekonomske, finančne, organizacijske in druge ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev razvoja države in za urejenost razmer na vseh področjih iz pristojnosti države. Vlada predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije v sprejem zakone, državni proračun, nacionalne programe in druge splošne akte, s katerimi se določijo načela in dolgoročne politične usmeritve za posamezna področja iz pristojnosti države. Poslovnik Državnega zbora Republike Slovenije v prvem odstavku 114. člena določa, kdo ima pravico predlagati zakone v sprejem v Državnemu zboru Republike Slovenije. To so Vlada Republike Slovenije, vsak poslanec, Državni svet Republike Slovenije in najmanj 5 tisoč volivcev. Dolžnosti poslancev so opredeljene v 15. členu Zakona o poslancih, in sicer se nanašajo le na udeležbo na sejah in glasovanje. Predlaganje zakonov je izrecno opredeljeno kot pravica poslanca in ne dolžnost poslanca. Ker vlada dr. Mira Cerarja še vedno opušča ustavno in zakonsko dolžnost, da bi v sprejem predlagala zakon o fiskalnem pravilu, ta zakon predlagajo poslanci v okviru teh svojih pristojnosti. Dokončna in dejanska implementacija fiskalnega pravila oziroma pravila uravnoteženosti javnih financ, predvsem pa njegovo izvrševanje v proračunih države ima merljive pozitivne učinke na boniteto države in na obrestno mero, po kateri se država zadolžuje. V času takšnega neustavnega javnofinančnega položaja na področju javnih financ je 11. februarja 2014 prišlo do zadolžitve Republike Slovenije v višini 3,5 milijarde dolarjev za pet in deset let. Če bi bil izvedbeni zakon po ustavnem zakonu 148. člena sprejet in bi se proračunska politika izvajala z načeli po tem členu, bi bile obrestne mere lahko bistveno manjše. Podatki iz drugih primerljivih držav kažejo, da vsaj za eno odstotno točko. Kar pomeni, da bi bilo zadolževanju države na tem primeru cenejše vsaj za 35 milijonov dolarjev letno. Škodljive posledice neupoštevanja Ustave Republike Slovenije so torej nastale v času največjega zadolževanja Republike Slovenije v nekaj mesecih, ne glede na to, da je na sekundarnem trgu obveznic cena zadolževanja kasneje padla. Republika Slovenija se ni zadolžila po aktualni obrestni meri na sekundarnem trgu, ampak po višji obrestni meri v času zadolževanja na primarnem trgu ob izdaji obveznic. Razlika v obrestnih merah v času zadolževanja in današnjih obrestnih merah na sekundarnem trgu predstavlja čisto izgubo zaradi neustavne, in sicer neustrezne javne finančne politike, tako prejšnje vlade kot sedanje vlade Mira Cerarja. Dolžnost in odgovornost vlade dr. Mira Cerarja je, da takšno neustavno stanje odpravi v najkrajšem možnem času in doseže spoštovanje mednarodnih zavez, danih s strani Republike Slovenije, predvsem pa, da omogoči pozitivne učinke na boniteto države in nadaljnji padec obrestne mere, po kateri se država zadolžuje. Republika Slovenija se je pod vlado dr. Mira Cerarja zadolžila 28. oktobra 2014 za dodatno eno milijardo, po sicer bolj ugodni obrestni meri, kot se je pri tem zadolžila prejšnja vlada, predvsem zaradi mednarodnih ekonomskih gibanj na finančnih trgih in seveda zaradi ukrepa Evropske centralne banke o znižanju obrestnih mer. Ne glede na to, pa bi se s pravočasnim sprejemom zakona o fiskalnem pravilu lahko dosegla še nižja obrestna mera, ki bi upoštevala tudi pravne okvirje zakona o fiskalnem pravilu, kar bi pripomoglo k srednjeročni in dolgoročni konsolidaciji javnih financ. V nadaljevanju bi radi predstavili cilje tega zakona, ki jih sledi. In sicer so cilji predlaganega zakona: zagotoviti vzdržne javne finance, zagotoviti zakonski okvir za učinkovito in ustavno upravljanje z javnimi financami, zagotoviti makroekonomsko stabilnost za vztrajen in stabilen narodnogospodarski razvoj, oblikovati pravila za večjo fiskalno disciplino. Načela predloga tega zakona so: načelo previdnosti, ki določa, da je pri načrtovanju predvidenega obsega prihodkov sektorja države treba upoštevati kazalnik in tveganje pri določanju predvidenega obsega prihodkov proračuna, saj v nasprotnem primeru ni mogoče zasledovati proračunske discipline. Načelo srednjeročne uravnoteženosti, ki določa, da so proračuni države srednjeročno uravnoteženi, če strukturni saldo sektorja države ni nižji od srednjeročnega fiskalnega cilja. Minimalno vrednost srednjeročnega fiskalnega cilja pa se za Republiko Slovenijo določi na podlagi o uredbi EU, ki ureja krepitev nadzora nad proračunskim stanjem ter nadzor in usklajevanje gospodarskih politik, pri čemer je najnižja dopustna vrednost srednjeročnega cilja izravnan strukturni saldo. Izpolnjevanje načela srednjeročne uravnoteženosti se ugotavlja na podlagi konsolidiranih bilanc prihodkov in izdatkov vseh institucionalnih enot sektorja države ob upoštevanju metodologije ASAP. S predlaganim zakonom se določajo pravila, s katerimi se krepi proračunska disciplina. Podlaga za vsebino predlaganega zakona je določena v ustavi, in sicer s sprejemom 148. člena Ustave, na podlagi katerega bi morali biti vsi prihodki in vsi odhodki proračuna sektorja države brez zadolževanja uravnoteženja ali v presežku. Kvaliteto javnih financ je najlažje zagotoviti v fazi načrtovanja, zato predlog zakona posebno pozornost posveča tudi tej fazi. S predlogom tega zakona se posebna pozornost posveča tudi načrtovanju prihodkov. Da bi bilo načrtovaje prihodkov proračuna države kot tudi proračuna celotnega sektorja v državi čim bolj realno, skrbi Fiskalni svet, ki je samostojen in neodvisen državni organ, ki samostojno izvršuje pristojnosti, pripravlja in javno objavlja ocene in daje priporočila Vladi ter Državnemu zboru v zvezi s skladnostjo javnofinančne politike s fiskalnimi pravili in opravlja naloge, določene v tem zakonu in zakonu, ki ureja javne finance. Predlog zakona določa okoliščine, v katerih se lahko odstopi od načela srednjeročne uravnoteženosti ter obseg dopustnih odstopanj od načela srednjeročne uravnoteženost. Z namenom postopnega približevanja javnofinančnih konsolidacij pa se določa načelo srednjeročne uravnoteženosti in uporabo fiskalnega pravila tudi v obdobju približevanja srednjeročnemu fiskalnemu cilju. Glede na dejstvo, da gre danes za prvo obravnavo tega predlaganega zakona, bi tudi v Slovenski demokratski stranki radi opozorili, ker gre za prvo branje, da smo pri pripravi tega zakona ugotovili, da ta zakon ima v enem delu še določeno pomanjkljivost, ki jo je treba dopolniti, in sicer v delu, kaj se zgodi v primeru, da vlada tega fiskalnega pravila ne upošteva. Mislim, glede na to, da gre danes za prvo branje, da bomo lahko v nadaljevanju tudi to našo dopolnitev ustrezno prilagodili. Ključna zadeva, kot ocenjujemo, v tem predlaganem zakonu je 5. člen in načelo o omejevanju odhodkov proračuna države, tako imenovano fiskalno pravilo, ki vključuje tudi jasno formulo, na kakšen način se zadevo izračuna oziroma je temu zakonu dodano neko sidro, na osnovi katerega se omejuje odhodke. Ta 5. člen, ki je za nas eden izmed ključnih, določa vsakoletni izračun vzdržnega obsega izdatkov, ki z upoštevanjem odstopanja od dolgoročnega trenda gospodarske rasti vsebuje tudi manevrski prostor za proticiklično delovanje proračunske politike. Določa tudi absolutno zgornjo mejo, ki jo določa dolgoročni trend rasti, in je enostavno razumljiva formula hlajenja narodnega gospodarstva v dobrih letih in njegovega ogrevanja v slabih letih. Lahko se zavedamo, kam to neustavno stanje pelje. Lahko pelje v stanje, da bo Slovenija izgubljala na mednarodnih trgih svojo boniteto. Lahko pelje v to, da bomo prišli do ekstremnega zadolževanja, kar je na nek način že politika sedanje vlade Mira Cerarja tudi pokazala. To pomeni, da se bo nadaljevala politika prejšnjih vlad, politika novega zadolževanja in politika novih davčnih obremenitev tako za državljane Republike Slovenije kot za samo gospodarstvo. Pri tem je treba opozoriti na dejstvo, ki je velikokrat spregledano. In sicer, ko se pogovarjamo o zadolženosti Republike Slovenije v primerjavi z ostalimi članicami Evropske unije, lahko pridemo do spoznanja, da zadolženost v primerjavi z bruto domačim proizvodom procentualno ni tako kritična, smo nekako v evropskem povprečju, čeprav vemo, da smo že presegli teh 82 %. V Slovenski demokratski stranki bi radi opozorili predvsem na odhodke državnega proračuna za plačilo obresti. Te po sedanjih znanih kazalcih znašajo več kot 1,1 milijarde evrov. Pri tem je treba opozoriti, da letni prihodki v proračun pa znašajo zgolj 8 milijard evrov in da smo pri tem ena izmed posebnosti evropskih držav. Dejansko v Sloveniji gospodarstvo proizvaja samo za plačevanje obresti. In če se bo to stanje nadaljevalo, če tega ne bomo z nekim fiskalnim pravilom, izvedbenim zakonom, jasno omejili tudi s formulo in sidrom, bomo prišli do tega, da bo Slovenija zgrmela v globok prepad, iz katerega ne bomo mogli priti tako zlahka, in bodo potrebni dodatni in dodatni ukrepi, ki pa bodo v breme davkoplačevalcev in gospodarstva. Pri tem je treba omeniti, kdaj se je to ekstremno zadolževanje Republike Slovenije začelo. Vse številke kažejo na to, da se je ekstremno zadolževanje Slovenije začelo v času vlade Boruta Pahorja in se je ta zadeva nadaljevala. Vsi kazalniki kažejo, da je bila takrat ekstremna zadolžitev. V Slovenski demokratski stranki smo v obdobju od leta 2009 vedno opozarjali, da je takšno zadolževanje Republike Slovenije nevzdržno. Problem, ki smo ga opazili v Slovenski demokratski stranki in na katerega smo opozarjali, je, da je bilo to zadolževanje tako vlade Boruta Pahorja, vlade Alenke Bratušek in pa sedanje vlade Mira Cerarja namenjeno izključno za tekočo porabo. Za tekočo porabo. In v Slovenski demokratski stranki seveda ocenjujemo, da je takšen način zadolževanja nevzdržen, kajti vso to zadolževanje ni prineslo niti enega novega delovnega mesta ali pripomoglo k zviševanju bruto domačega proizvoda. Druga zgodba bi bila, če bi se politika ali ena izmed teh vlad odločila, da bo zadolževanje namenjeno nekim novim projektom, nekim novim investicijam, ki bi pognale bruto domači proizvod navzgor, ki bi spodbudile gospodarstvo in pa seveda na drugi strani, da bi odprlo kakšna nova delovna mesta. Ampak v Sloveniji se v zadnjem obdobju izključno zadolžujemo za, bi rekel, tekočo porabo in tukaj je nekaj hudo narobe. In ključna zadeva pri nas je, da se to neustavno stanje, ki ga trenutno imamo, povrne v ustavno stanje in seveda da sprejmemo takšno fiskalno pravilo, ki bo imelo rep in glavo in ki bo seveda imelo sidro. Pri tem je treba poudariti, da Slovenska demokratska stranka je državotvorna stranka in da je vedno, bi rekel, držala besedo. Slovenska demokratska stranka je ne glede na to, da je v letu 2013 šla v opozicijo, podprla predlog fiskalnega pravila. Kajti zavedamo se, da je fiskalno pravilo nujno potrebno, smo pa zaskrbljeni, da smo sedaj več kot eno leto v neustavnem stanju in da ni bil sprejet tako imenovani izvedbeni zakon, ki bi moral biti dan. Tukaj smo slišali na moji levi strani, kaj pa zadolževanje takrat gospoda Šušteršiča v tistem enoletnem obdobju vlade Janeza Janše. Ja, seveda, zadolževanje je bilo tudi takrat, vendar poglejmo si, zakaj je bilo potrebno to zadolževanje. Glavnina glavnic v času zadolževanja Boruta Pahorja je padla v obdobje 2013 in pa leto 2015 in tukaj je bilo približno pet milijard. In druge izbire kot neko zadolževanje ni bilo. In vsaj zame osebno, bi rekel, bomo posledice vlade Boruta Pahorja občutili, bi rekel, še kar nekaj naših generacij in da je bila to verjetno najslabša vlada, ki ni poskrbela takrat za gospodarski razvoj in pa seveda za krizo, evropsko, svetovno, ki nas je takrat doletela. V Slovenski demokratski stranki bi radi opozorili še na eno zadevo. Fiskalnega pravila in pa izvedbenega zakona ne sprejemamo zaradi Bruslja, sprejemamo ga zaradi Slovenije in zaradi nas samih. In fiskalno pravilo in pa izvedbeni zakon, takšen, ki ga je predlagala Slovenska demokratska stranka, je edino zagotovilo za bodoče generacije, da ne glede na to, ali bo leva ali bo srednja ali bo desna vlada, ne bo mogla nekih generacij ekstremno zadolžiti. In jaz mislim, da bi moralo biti vsem nam v interesu, da sprejmemo takšne zakone, kajti ta zakona bo pripomogel k temu, da se vladam, še enkrat bom omenil, tako levim kot srednjim ali desnim, ki bodo v prihodnosti imele oblast v Sloveniji, prepreči, da bi Slovenijo in pa nadaljnje generacije ekstremno zadolžile. V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da se danes opravi prva razprava. V Slovenski demokratski stranki smo pripravljeni upoštevati tudi določene pripombe, ki bi bile dane na ta zakon že v samem stališču. Sem pa predstavil, da ena pomanjkljivost tega zakona, ki smo ga predlagali, še obstaja, da jo je treba vgraditi v sam zakon, in sicer kakšne so posledice oziroma kakšni so ukrepi, če ena izmed vlad, ki bo na oblasti, krši to fiskalno pravilo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Gospod predsednik, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Dovolite, da vam na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus k Predlogu zakona o fiskalnem pravilu. Poslanke in poslanci Desusa smo maja lani podprli spremembo ustave, s katero se je v ta najvišji pravni akt vneslo fiskalno pravilo. Naša poslanska skupina se je za to odločila zaradi dejstva, ker učinek dosedanjih prizadevanj za zajezitev posledice splošne krize očitno na žalost ni bil zadosten. Prav tako nas pa k sprejemu ustreznih fiskalnih pravil za krepitev fiskalne discipline zavezuje tudi fiskalni pakt. Spremembo ustave je Poslanska skupina Desus podprla z upanjem, da bo zagotovila boljše spoštovanje proračunske discipline in bolj odgovorno ravnanje iz javnimi financami. Osnovni namen fiskalnega pravila je namreč uravnoteženje javnih financ, doseganje makroekonomske stabilnosti na srednji rok ter, dovolite mi, dolgoročne blaginje na daljši rok. V skladu s sprejetim ustavnim zakonom bi morali v šestih mesecih, torej pol leta, to je do konca novembra 2013, sprejeti še izvedbeni akt, pa do tega na žalost še danes ni prišlo. V prejšnjem mandatu je bilo sicer, jaz verjamem, vloženega izjemno dosti napora za oblikovanje izvedbenega akta. Ustanovljena je bila delovna skupina in tako poslanci takratne koalicije kot seveda tudi opozicije so si na vso moč prizadevali, da bi realizirali oblikovanje in sprejem zakona o fiskalnem pravilu. Stališče Poslanske skupine Desus je, da moramo nujno in čim prej sprejeti zakon za izvedbo tega ustavnega določila. Verjetno se vsi strinjamo s tem, da je javne finance treba čim prej stabilizirati. Žal poslancem do konca prejšnjega leta ni uspelo rešiti še nekaterih odprtih vprašanj. Poslanska skupina SDS je junija letos vložila predlog zakona, ki je bil praktično rezultat dela prejšnje delovne skupine. Zakon je bil vložen po tem, ko je predsednik države že razpustil Državni zbor, o primernosti zakona za nadaljnjo obravnavo pa so poslanci glasovali na 70. seji Državnega zbora 20. junija letos. Zdaj imamo v obravnavi praktično enak predlog zakona, kot je bil tisti, ki junija ni dobil zadostne podpore, saj za sklep ni glasovalo zadosti poslancev. Poslanska skupina Desus je že takrat opozarjala, da se z vnosom fiskalnega pravila v nobenem primeru ne sme posegati v socialno področje in na področje pokojnin. Na tem stališču vztrajamo še danes in bomo tudi vedno. Predlog zakona, ki je praktično rezultat dela delovne skupine takratnih parlamentarnih strank in ga imamo danes v obravnavi, je za našo poslansko skupino v končni fazi nesprejemljiv. Moramo pa v Poslanski skupini Desus ponovno izpostaviti, zakaj smo junija glasovali, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in zakaj bomo enako ravnali tudi tokrat. Izpostaviti želimo določbo, ki praktično preprečuje, onemogoča ustanovitev demografskega rezervnega sklada, ustanovitev katerega si je Desus izpogajal, dosegel torej že ob sprejemu pokojninskega zakona in še enkrat pozneje ob sprejemu Zakona o slovenskem državnem holdingu, ki smo ga tudi v tem mandatu, torej v rezervni demografski sklad zapisali v koalicijski sporazum oziroma pogodbo. V primeru, da tokrat ta zakon podpremo, bi izneverili seveda sebe, kar pa je še bolj bistveno, izneverili bi veliko skupino upokojencev, nenazadnje tudi aktivnega prebivalstva, potencialnih skupin upokojencev. Osnovni namen demografskega sklada je namreč zagotavljanje dodatnih virov za financiranje penzij. Namenjen je torej zagotavljanju dolgoročne vzdržnosti pokojninskega sistema iz demografskih razlogov. Dejstvo ja namreč, da so iz leta v leto manjši prilivi v pokojninsko blagajno, veča pa se število upokojencev. To je pa posledično vedno bolj obremenjujoče za budžet. Z dodatnimi viri iz upravljanja državnega premoženja bi tako vsaj delno nadomeščali manjkajoča sredstva in posledično razbremenili proračun. Če bi poslanci Desusa podprli takšno besedilo predloga zakona, kot ga imamo zdaj na mizi, bi to pomenilo v končni fazi kolaps pokojninske blagajne, kar bi imelo neslutene negativne posledice. Hkrati določba onemogoča v predlaganem zakonu tudi nakazilo sredstev iz Kada na ZPIZ, za usklajevanje pokojnin seveda. In še enkrat poudarjamo, onemogočen prenos 10 % kupnine državnega premoženja, ki smo jih predstavniki Desusa mukoma izborili kot enega izmed virov financiranja pokojnin. Glede na to, da gre za izjemno zahtevno materijo, je treba oblikovati kakovostne rešitve in zato doseči čim širši konsenz oziroma soglasje. Naj še enkrat povem, da se stališče Poslanske skupine Desus od junija do danes ni spremenilo, zato tudi tokrat ne bomo podprli sklepa, da je predlog zakona primeren, da gre v nadaljnjo obravnavo. Na koncu bi rad poudaril še dejstvo. Ne drži to, da Vlada ni pristopila k reševanju tega problema oziroma k pripravi zakona. Vemo namreč, da je 4. decembra 2014 sprejela Predlog zakona o fiskalnem pravilu in ga poslala v obravnavo v Državni zbor. Vlada je k pripravi zakona o fiskalnem pravilu pristopila, prepričan sem v to, celovito ter ga predstavila tudi poslanskim skupinam ne le koalicije, ampak tudi opozicije, z namenom, da dobi, kot rečeno, čim širšo podporo. V Poslanski skupini Desus verjamemo, da bo predlog zakona, ki ga je pripravila in vložila Vlada, deležen široke podpore, da bomo znali stopiti skupaj tako, kot smo to že storili ob sprejemu ustavnega zakona, še verjetno katere druge zadeve, ter tako v kar najkrajšem možnem času sprejeli izvedbeni predpis. Vsi si želimo imeti zdravo in uspešno gospodarstvo in fiskalno politiko ter uravnotežen proračun. Kolegice in kolegi, na podlagi navedenega predlaganega Predloga zakona o fiskalnem pravilu poslanci in poslanke Poslanske skupine Desus ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Po več kot poldrugem letu od sprejema sprememb 148. člena Ustave Republike Slovenije imamo danes na mizi drugič predlog izvedbenega zakona, ki naj bi določil način in časovni okvir izvajanja načela uravnoteženosti proračuna. V Poslanski skupini Socialnih demokratov sicer pozdravljamo vnovični konstruktivni prispevek največje opozicijske stranke, a iz razlogov, ki jih bom predstavil v nadaljevanju, predloga navkljub prepričanju njegove dobronamernosti predloženega besedila ne moremo podpreti. Ko smo 24. maja 2013 glasovali o predlogu ustavnega zakona, smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov edini prispevali glasove proti. Odločitev smo utemeljili z oceno, da je fiskalno pravilo cilj, ki ga je mogoče doseči le, če pravilno ocenimo realne okoliščine in pri tem ne tvegamo, da na račun njegove takojšnje uveljavitve ogrozimo ali pa zastavimo javno šolstvo, javno zdravstvo, socialno varnost in pa družbeno pravičnost. Takrat smo presodili, da je tveganje za to preprosto preveliko. Socialni demokrati načelo uravnoteženega proračuna podpiramo. Nenazadnje smo ga podprli ob njegovem prvem zapisu v Zakonu o javnih financah daljnega leta 1999. A poleg vprašanj izravnave prihodkov in dohodkov je treba odgovoriti na vprašanje: pod kakšnimi pogoji, s katerimi mehanizmi in v kakšnem časovnem intervalu je ta cilj vendarle mogoče doseči. V letu 2013 jasnih odgovorov nanje nismo dobili. Po današnjem predlogu odgovorov Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki pa so enaki prejšnjim, pa vnovič ocenjujemo, da so ti odgovori nezadostni. Ob tem ugotavljamo, da predlagatelj besedila od zadnje različice, ki jo je Državni zbor obravnaval junija, ni upošteval niti časovne dimenzije, saj v predhodnih odločbah še vedno postavlja določene roke v čas, ki je že minil. Predloženo besedilo po oceni Socialnih demokrat zelo nazorno odseva dva vidika slovenske politične stvarnosti. Prvi je vezan na način prenašanja evropskega pravnega reda v naš slovenski. Pogosto se namreč tudi na škodo naših ljudi vedemo bolj papeško od papeža samega. Kako drugače razumeti predlog zakona, ki bolj kot je treba, ampak bolj kot je treba omejuje možnosti prilagajanja javnih finančnih ciljev realnim družbenoekonomskim okoliščinam. Nekritičen prenos tako imenovane švicarske formule, strožja definicija izjemnih okoliščin in določba o avtomatizmu krčenja pravic so le trije predlogi, ki predstavljajo bistveno strožji okvir, kot pa izhaja iz fiskalnega pakta. Radikalizem bi sicer lahko razumeli kot vzgojni ukrep, ker z domačo nalogo nekako zamujamo, a takšen ne le, da drastično zmanjšuje že tako omejene možnosti fiskalnega pravila in fiskalne politike, ampak tudi na široko odpira vrata razžiranju socialne države. Iz navedenega izhaja drugi vidik slovenske politične stvarnosti. V zadnjih dveh letih smo bili priče poskusom uveljavljanja tako imenovane neoliberalne politike, neoliberalne agende, četudi so ji državljanke in državljani na volitvah izrekli odločni ne. Tako del politične opcije svojih programskih izhodišč ni mogla uveljaviti, zato je v minulem obdobju glasno pozivala k, če se spomnite, prihodu zloglasne trojke. Program slednjih je namreč v precejšnji meri podoben ali pa sovpada z njihovimi. Temu smo se v prejšnji Vladi uspeli izogniti. Koliko in ali je k temu prispeval zapis načela uravnoteženosti proračuna v ustavo, so pa ocene seveda lahko različne. Trojka je nato izginila iz vsakodnevnega diskurza dela politične javnosti, tudi zato, ker je del le-te bolj ali manj neposredno priznal napake v ocenah in v ravnanju. Kot nadomestna rešilna bilka za uveljavitev programskih smernic največje opozicijske stranke pa se je ponudila nova ustavna kategorija, to je, srednjeročno uravnotežen proračun. Na praktični prikaz političnih implikacij zapisa srednjeročno uravnoteženega proračuna v ustavo ni bilo treba dolgo čakati. Žuganje z ustavno obtožbo predsednika Vlade nakazuje novo možnost opoziciji pri rušenju vsakokratne vlade, kadar le-ta ne bo izpolnjevala ustavnega določila. V Poslanski skupini Socialnih demokratov obravnavani Predlog zakona o fiskalnem pravilu ocenjujemo kot orodje, ki se lahko izrodi v izživljanju nad temeljnimi postulati socialne države. Kot takšen ne bo deležen potrebne dvotretjinske večine. Zato se oziramo k besedilu, ki ga je pripravila zdajšnja Vlada. V njem je že upoštevano tudi stališče nas, Socialnih demokratov, da je treba za doseganje cilja srednjeročne uravnoteženosti proračuna iskati vire za polnitev prihodkovne strani. Tako se bomo izognili avtomatizmu krčenja pravic prebivalk in prebivalcev, kot je predlog Slovenske demokratske stranke. Socialni demokrati tudi menimo, da bi moral Zakon o fiskalnem pravilu izkazovati nedvomno namero, da se razpravo o proračunski uravnoteženosti iztrga iz primeža ozkih finančnih okvirjev. V ta namen predlagamo dvoje. Prvič, okrepi naj se vlogo Državnega zbora pri pripravi in sprejemanju dokumentov, ki jih Vlada posreduje v Bruselj. Med njimi opozarjamo zlasti na program stabilnosti, ki vsebuje podroben načrt za vzpostavitev pogojev za stabilno gospodarsko rast in uravnoteženje javnih financ. Drugič, fiskalni svet naj se razširi s članom, ki ga bo predlagala institucija, ki ni del oblasti in katere delo zajema širše področje družbe. Po naši oceni je takšna institucija, ki tudi med ljudmi uživa visoko zaupanje, Varuh človekovih pravic. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zagovarjamo načelo srednjeročne uravnoteženosti proračuna, a predvsem ne na račun socialne države. V enem izmed preteklih stališč smo poudarili, da razumemo fiskalno pravilo kot zdravilo, ki v neustreznih odmerkih lahko učinkuje kot strup. Predlagani zakon Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke pa je prav ta tako imenovani strup. Odmerek, ki ga za zdravljenje javnih financ predpisujejo v največji opozicijski stranki, je namreč za socialno državo smrtonosen. Zato ga v Poslanski skupini Socialnih demokratov seveda ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani zbor! Hvala za besedo. Uvodoma bi povedal, da Zvezna Republika Nemčija nikoli po letu 1969 ni imela izravnanega proračuna. To pomeni, da je zadnjih 45 let imela javnofinančni primanjkljaj. Že samo ta podatek pove, kako neživljenjska ideja je fiskalno pravilo. Uporaba tako grobe administrativne metode bi povzročila nepopravljivo ekonomsko in socialno škodo tukajšnjemu gospodarstvu, ampak o tem malo kasneje. Najprej se je treba spomniti, kdo, kako in zakaj je vpisal fiskalno pravilo v ustavo. 2. marca 2012 so voditelji 25 držav članic Evropske unije podpisali pogodbo o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju, ekonomski politiki in monetarni uniji. Ta pogodba nima statusa obvezujoče direktive, ampak gre za prostovoljno multilateralno pogodbo. Velika Britanija in Češka republika je, recimo, nista podpisali in to možnost je imela tudi Slovenija. Ampak namesto, da bi takratna esdeesova vlada in koalicija v dobro države in državljanov to možnost izkoristila, sta pogodbo ratificirali v rekordnem času, že 19. aprila 2012. Dalje, 24. maja 2013 je Državni zbor z dvotretjinsko večino sprejel ustavni zakon o spremembi 148. člena Ustave. To je storil kljub temu, da pogodba vpisa fiskalnega pravila v ustavo ne zahteva, ampak le priporoča. In kljub temu, da mednarodne pogodbe v našem pravnem redu se tako ali tako uporabljajo neposredno. Torej je bil naš politični razred spet bolj papeški od papeža in je svojo državo spravil v še slabši položaj, kot so mu to nalagale mednarodne obveznosti. 24. maja 2013 je Državni zbor poleg tega z dvotretjinsko večino sprejel še prepoved referendumskega odločanja o zakonih, ki urejajo, na primer, davke in ratifikacije mednarodnih pogodb, kakršna je tudi pogodba o fiskalnem pravilu. S tem je državljanom dokončno odvzel pravico do odločanja o ključnih političnih vprašanjih in si po eni strani utrdil svoj položaj do centrov moči in kapitala v Bruslju in zahodni Evropi, po drugi strani pa povečal svojo neodvisnost od državljanov. Kadar se državljani in politični razred o nečem radikalno ne strinjajo, državljani od tega dne naprej nimajo več možnosti, da bi uveljavili svojo voljo. Dalje. Zakaj je fiskalno pravilo škodljivo? Vsiljevanje fiskalnega pravila je prežitek neoliberalizma v času, ko se ta umika iz mednarodnih finančnih organizacij, ki so ga do zdaj same predpisovale, in celo iz same Evropske komisije. Kdo lahko po tragediji v Grčiji, po gospodarskem zlomu južnoevropskih držav, po krizi v Sloveniji in na Hrvaškem sploh še zagovarja politiko stroge finančne konsolidacije. Kdo razen treh ali petih odstotkov najpremožnejših Evropejcev in kolaborantskih političnih razredov v banana državi, kakršna smo postali, lahko stopi pred svoje državljane in jim vsiljuje take nečloveške ukrepe? Če se vrnem malo nazaj. Ko je udarila svetovna gospodarska kriza, so se kapitalske in politične elite odmaknile od neoliberalne usmeritve, ki jo je povzročila. Na začetku po letih 2009 in 2010 so oblasti v Združenih državah Amerike in v Evropski uniji ravnale podobno. Države so z milijardami proračunskih sredstev reševale bančne sisteme, centralne banke pa so spustile obrestne mere. Rezultate poznamo. Brezposelnost se je v teh letih, torej 2009 in 2010 začela zniževati, gospodarska rast je bila v večini držav pozitivna. Od leta 2011 naprej pa se gospodarska gibanja v ZDA in Združenih državah Amerike, še posebno to velja za evrsko območje, razlikujejo kot noč in dan. To je posledica tega, da so v Evropski uniji po začetnem šoku prevladali liberalni krogi, ki so vsilili politiko strogega varčevanja in celotno Evropsko unijo povlekli v drugo recesijo. Socialna katastrofa, ki jo je trojka povzročila od Latvije, Portugalske, Španije, Grčije je samo vrh ledene gore. Če primerjamo razmere v evrskem območju z razmerami v, recimo, Združenih državah Amerike, ugotovimo naslednje: samo v letih 2011 in 2012 je bilo v evrskem območju izgubljenih 722 milijard potencialnega bruto domačega proizvoda. V Združenih državah Amerike v tem trenutku BDP že presega za 8 % tistega izpred krize. Evrsko območje pa je po sedmih letih še vedno na 99 % tistega izpred krize. Stopnja brezposelnosti je tako v ZDA kot v Evropi, preden je Evropa začela z radikalno varčevalno politiko, znašala 10 %, ampak v ZDA je v zadnjih štirih letih padla pod 6%, v evrskem območju pa se je dvignila na 11,5 %. V Španiji in Grčiji so stvari tako radikalne, da lahko govorimo o izrednih razmerah. V baltskih državah in jugovzhodni Evropi je prišlo do eksodusa mladih, ponekod se je v času krize izselilo kar 10 % aktivnega prebivalstva. Danes imamo v evrskem območju 2 milijona manj delovnih mest kot pred začetkom krize. Eno četrtino prebivalcev evrskega območja ogrožata revščina in socialna izključenost, lani je bilo takih celo 5 milijonov več kot pred krizo. In to se dogaja v eni izmed statistično najbogatejših regij na svetu. To, spoštovane kolegice in kolegi, so posledica neoliberalne fiskalne konsolidacije še preden je fiskalno pravilo sploh začelo veljati. Če grem dalje. Kdo je pri nas predlagatelj fiskalnega pravila? Ironija usode ali pa tudi ne, je, da fiskalno pravilo predlaga prav stranka, ki je vodila najbolj prociklično ekonomsko politiko v zgodovini Slovenije, zanjo pa navija stranka, ki je imela v tisti nesrečni vladi finančnega ministra. To je vlada, ki je skupaj z Banko Slovenije odgovorna za neslavne rekorde v obdobju našega kazino-kapitalizma med leti 2005 in 2008. Če omenim samo nekatere rezultate: avgusta 2005 je bila Slovenija kot celota še neto upnica do tujine, avgusta 2008 je njen zunanji dolg presegel 10 milijard evrov. Španija, ki velja za učbeniški primer napihovanja nepremičninskega balona, se lahko skrije pred nami. Med letoma 2005 in 2008 so se cene nepremičnin v Španiji povečale za 28 %, v Sloveniji za 46 %. Hkrati s tem se je napihoval borzni balon. Leta 2004 je bila vrednost indeksa SBI pod 5 tisoč, leta 2008 je presegla 12 tisoč točk. Tudi zasebni sektor se je nenormalno pregreval. Slovenija je imela 2005 samo 1,7 % primanjkljaj na tekočem računu plačilne bilance, leta 2008 že 5,4 %. Inflacija je dosegla 5,5 %. Res je, da je bilo v Sloveniji samo 67 tisoč registriranih brezposelnih v tem obdobju, ampak skoraj 30 tisoč delovnih mest, ki jih je ustvaril kazino-kapitalizem, so bila najtežja in najslabše plačana delovna mesta v gradbeništvu. Ko je profesor Prašnikar, ki ga tako radi omenjate tukaj, zaradi študije o političnem kadrovanju v državnih podjetjih analiziral zadolževanje in vlaganje vseh naših podjetij z več kot 250 zaposlenimi, je ugotovil naslednji dve stvari. Prvič, v vseh državah je bilo ekscesno zadolževanje in investiranje omejeno na majhen segment podjetij, pri nas pa je med leti 2005 in 2008 zajelo vsa podjetja, ki imajo nad 250 zaposlenih. In drugič, investicije primerljivih tujih podjetjih so se v najbolj pregretem letu povečale za 10 %, pri povprečnem slovenskem podjetju pa so presegle kar 50 % bilančne vsote. Prašnikar je s svojimi sodelavci prišel do sklepa, da je bila ključna napaka makroekonomske politike v letih 2007 in 2008, odsotnost kakršnihkoli makroekonomskih zavor. In šest let po tej katastrofi bi nas radi ti ljudje, ki so vodili to narodno gospodarsko katastrofo, učili ob vodenju proticiklične fiskalne politike. Tako kot zdaj ti ljudje, ki pridigajo o slabem opravljanju državne lastnine in tajkunskih prevzemih, so v preteklosti sami nadzorovali državne banke, ki so kreditirale tajkunske prevzeme. Preko Kada in Soda so se prodajala državna podjetja različnim finančnim holdingom in tajkunom. Res je, kriza v Sloveniji je svetovna in Slovenija bi se ji težko izognila. Ampak kriza bi bila veliko krajša in manj boleča, če ne bi bile v ključnem obdobju narejene tako grobe napake. In zdaj nam ljudje, ki so neposredno odgovorni za to ekonomsko politično katastrofo, predpisujejo recepte za zategovanje pasov in nas učijo kako voditi fiskalno politiko države. Evropskemu in slovenskemu neoliberalizmu je uspelo izkoristiti krizo za zmanjšanje pravic delavstva, za zmanjšanje socialnih pravic za razgradnjo socialne države. Zadnja dva dneva so predlagatelji tega zakona in njihovi simpatizerji tožili nad usodo invalidskih podjetij, brezposelne mladine, prekernih delavcev, policistov. Če bi govorili o socialnih prejemkih, bi ti isti politiki, ki so predlagali in sprejeli znameniti ZUJF oziroma ga ohranjajo pri življenju, verjetno izražali spet veliko skrb za revne, za žrtve poplav in podobno. Po drugi strani pa nihče niti ne trzne z očesom, ko predlagate prisilni jopič, ki bo zadušil in uničil socialno državo. Edina dobra stvar pri fiskalnem pravilu je, da ga v obdobju krize ni treba uporabljati. Zato bi bilo edino razumno, če bi ga že uzakonili, da se ga določi kar se da fleksibilno. Predlagatelji zakona, seveda, ravnajo prav obratno. Izjemne okoliščine so opredelili kar se da togo in strogo. Fiskalno pravilo naj bi se nehalo uporabljati le v primeru, ko bi prišlo do 3 % padca BDP v enem ali dveh letih skupaj. Spoštovani! Slovenija je po letu 1992 tak padec BDP doživela samo v letih 2009 in 2013 skupaj, pa še takrat samo za las, ker se je v obeh dveh letih skupaj BDP zmanjšal za 3,6 %. Danes se redko kdo spomni, da smo imeli v letih 2010 in 2011 že pozitivno gospodarsko rast. Ampak če bi takrat veljalo fiskalno pravilo, kakršnega predlaga SDS, bi morali že v teh letih radikalno zmanjšati porabo. Po takem scenariju bi Slovenija že dve leti pred ZUJF spet padla v recesijo. Ali si sploh kdo predstavlja, kakšne bi bile socialne posledice? Če kdo misli, da smo tako daleč, da ne more biti slabše se moti. Priložnosti za nazadovanje je ogromno. Če bi mi od leta 2010 uporabljali fiskalno pravilo, kakršno je tu predlagano, bi bile naše razmere zdaj bistveno bolj podobne razmeram v Grčiji, kot si mislimo. Pri nas je socialno ogrožena petina prebivalstva, v Grčiji 35 %. Pri nas je brezposelnost na rani 11 %, v Grčiji 26 %. Predlog zakona o fiskalnem pravilu pa je recept za grški scenarij. Na ta scenarij v Združeni levici ne bomo nikoli pristali. Na ta scenarij ljudje v Sloveniji ne bodo nikoli pristali, tako kot niso pristali Grki, Španci, Hrvatje in drugi evropski narodi. Tega je evropskim ljudstvom preprosto dovolj. Ali se res nismo nič naučili iz katastrofalnega leta 2012 in druge esdeesove vlade! Tokrat se obračam na vas, koalicijske poslance iz Stranka Mira Cerarja, ki si še niste umazali rok. Železna ekonomska zakonitost je namreč, da v krizi moramo povečevati proračunsko porabo, če ne, se bo gospodarska aktivnost zmanjšala še bolj, kot je to neizogibno zaradi ekonomskih nihanj. Če se bo zmanjšala aktivnost, se bo seveda povečala brezposelnost in socialne stiske, s tem pa tudi socialni izdatki. Vsakič znova se pokaže, da je javno porabo najlažje zmanjšati pri prebivalcih, ki se temu ne morejo organizirano upreti, pri tistih, ki potrebujejo takšno ali drugačno vrsto družbene pomoči. Leta 2011 in 2012 se je to še stotič potrdilo. Najprej so se zaostrili pogoji za pridobitev socialne pomoči in varstvenih dodatkov, tako da se je samo med januarjem 2011 in 2012 zmanjšalo število prejemnikov socialne pomoči za 10 %, število prejemnikov varstvenega dodatka pa kar za 64 %. Potem je bil z ZUJF znesek denarne socialne pomoči znižan zgolj na dve tretjini minimalnih življenjskih stroškov. Ta ureditev se ni spremenila, čeprav sta se od takrat zamenjali že dve vladi in dve vladajoči koaliciji. Na tokratno polagamo upe, da bo vendarle kaj drugače. In če preidem k sklepu. V fiskalnem pravilu ni ničesar, česar preudarna fiskalna politika ne bi uporabila kot sredstvo za preprečevanje napihovanja finančnih in nepremičninskih balonov ter nesmotrnega zadolževanja podjetij, ki za kratek čas ustvarja navidezno zaposlenost in blaginjo že na srednji rok pa socialno opustošenje. V normalnih ali dobrih časih pa fiskalno pravilo pomeni manj sredstev za revne in ranljive, manj delovnih mest v javnem sektorju, slabše zdravstveno varstvo, slabše javno šolstvo, privatizacijo javnih storitev. Zato je fiskalno pravilo nesprejemljivo in ga ne bomo podprli. Scenarij predlagateljev je že dlje časa znan. Sindikate razbiti, delavce spreti med seboj in jim odvzeti pravice. Revne ponižati in nadzorovati. Uvesti apartheid med revnimi in bogatimi na področju zdravja in izobraževanja. Gojiti družbo neenakosti in strahu za preživetje. Potem pripeljati drugo republiko in velikega vodjo. Predpogoj za vse to pa je, da ljudem odvzamejo ekonomsko in socialno varnost. Ta politika je v zadnjih letih že trikrat dobila nezaupnico. Esdeesova vlada je razpadla zaradi ljudskega odpora. Državljanska lista Gregorja Viranta, ki je bila nosilka neoliberalizma, na zadnjih volitvah ni dobila niti odstotka. Pozitivna Slovenija, ki je nadaljevala vse zgrešene Šušteršičeve projekte – ZUJF, slabo banko, privatizacijo, Slovenski državni holding –, se je sesedla same vase in pogorela na volitvah. Kdor nadaljuje s tako politiko, dela v nasprotju državljanov, kdor dela v nasprotju z voljo ljudstva, pa ne bo dočakal mandata. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Spoštovani gospod minister, dr. Mramor, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Moram si vzeti malo sape. 24. maja 2013 je bila izglasovana ustavna sprememba 148. člena Ustave Republike Slovenije, po kateri je prišlo do zapisa fiskalnega pravila v ustavo. To ustavno določilo zavezuje vsakokratno vlado k srednjeročni uravnoteženosti prihodkov in izdatkov proračuna države brez zadolževanja. 148. člen Ustave določa tudi, da mora biti ustavni zakon o izvedbi fiskalnega pravila sprejet v roku šestih mesecev. Sprejet bi moral biti že novembra lani. Torej smo s sprejemom tega zakona v zamudi že več kot eno leto. V parlamentarni proceduri sta sedaj dva zakona o fiskalnem pravilu, prvega, ki ga obravnavamo danes, je pripravila skupina poslancev, drugega pa je pripravila Vlada in ga tudi že predstavila poslanskim skupinam, tudi opozicijskim. Tako se bomo poslanske skupine odločale o dveh različnih konceptih doseganja javnofinančne uravnoteženosti. Predloga zakona se namreč bistveno razlikujeta v načinu in času odprave javnofinančnega primanjkljaja. Za sprejem zakona je potrebna dvotretjinska večina vseh poslancev Državnega zbora, zato bo treba iskati širše politično soglasje za sprejem tega zakona. Danes obravnavani predlog zakona je v tem pogledu dokaj strog in dosleden. Predlog zakona, ki ga obravnavo danes, določa tako imenovano švicarsko formulo za omejevanje proračunskih izdatkov v posamičnem proračunskem letu in maksimalno trajanje srednjeročnega obdobja gospodarskega cikla, ki lahko traja največ sedem let. Predpisuje tudi natančno, katere so izjemne okoliščine, v katerih je možno začasno odstopanje od fiskalnega pravila, ter pristojnosti in naloge Vlade, Državnega zbora in drugih organov v primeru, ko pride do neuravnoteženosti proračuna države zaradi izjemnih okoliščin. Vladni predlog zakona o fiskalnem pravilu je ohlapnejši in pušča Vladi pri proračunskem načrtovanju več manevrskega prostora, lahko bi rekli, za preživetje vlade oziroma koalicije. Ne določa formule za izračun zgornje višine javnih izdatkov, ne omejuje časovnega pojma srednjeročnosti in ima ohlapno definicijo izjemnih okoliščin. Minister za finance je ob predstavitvi vladnega predloga poudaril, da s prevzemom evra kot skupne valute držav evroobmočja naša država nima več vpliva na denarno politiko in torej na področju denarne politike nima vzvodov za uravnavanje nekaterih nihanj. Fiskalna politika je zato tisti edini vzvod, s katerim je možno dosegati določeno fleksibilnost v proračunu. Vladni predlog predvideva postopno odpravo strukturnega primanjkljaja, in sicer po pol odstotka letno in naj bi se začel uporabljati pri načrtovanju proračuna za leto 2016. Slovenija pa bi tako za odpravo strukturnega primanjkljaja po predvidevanju nekaterih potrebovala od štiri do pet let. Danes lahko ugotavljamo, da bolj kot odlašamo s strukturnmimi reformami, z uravnoteženostjo državnega proračuna večji in bolj boleči rezi bodo, žal, potrebni. Prej ali slej bo prišel dan, ko bo Državni zbor moral sprejeti, na žalost, na žalost boleče ukrepe, vendar pričakujem, da bodo predstavljeni tako, seveda slovenski javnosti, davkoplačevalcem, državljanom in državljankam, da bomo lahko kratkoročno na koncu tunela videli luč. Ne bo šlo drugače. Ne bo šlo drugače. Lahko se strinjamo, da je bil gospod Benjamin Franklin moder mož, na tej točki se gotovo strinjamo. Lahko se tudi strinjamo, da je povedal, da sta za bogastvo ljudi potrebni dve besedi, varčnost in podjetnost, no, mislil je na realizacijo teh dveh besed. Ampak, kako preprosto, kajne? Ampak, ko mi hočemo varčnost in podjetnost tukaj za temi glasovalnimi napravami uresničiti, potem nas pa zmanjka, vsaj nekatere. In še nekaj. Ker smo vsi seveda specialisti, kako deliti, manj pa nas je, kako ustvarjati novo vrednost, se na tem mestu spomnim tudi izjave gospe Margaret Thatcher, ki je povedala: "Socializem je dober tako dolgo, dokler vam ne zmanjka denarja od drugih." Nova Slovenija – krščanski demokrati smo prepričani, da je treba zadolževanju države dejansko in čim prej narediti konec. Zadnja leta se vlada za pokrivanje tekočega proračuna izdatno zadolžuje, in to z zaskrbljujočo dinamiko. Tudi sedanja vlada, čeprav ni na oblasti 100 dni, danes je, mislim da ravno 90. dan, se je zadolžila za 1 milijardo evrov in prodala za pol milijarde zakladnih menic. Obresti za kredite znašajo preko milijarde letno, po zadnjih podatkih okoli 1,2 milijardi, kar je že blizu 15 % celotnih proračunskih izdatkov. Tako zadolževanje je neodgovorno do državljanov, ki posledično živijo slabše, iz dneva v dan slabše, zato je v Sloveniji vse več revščine, z vedno nižjim standardom. Je neodgovorno do prihodnih rodov, do naših otrok in naših vnukom, ki jim bomo zapustili tako dediščino. Slabo dediščino. Zato se v Novi Sloveniji zavzema za koncept, ki bo naredil konec nadaljnjemu zadolževanju, pa čeprav bodo ukrepi boleči, kot sem povedal. Vsako odlaganje s tem rezom, na žalost pomeni samo to, da bodo potrebni rezi večji in še bolj boleči. Danes obravnavani poslanski Predlog zakona o fiskalnem pravilu bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije v prvi obravnavi podprli. Seveda kot so sami avtorji povedali, je mogoče in treba v nadaljnjem postopku nekatere rešitve še dopolniti in izboljšati. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Lahko rečem, da smo mi že od ustavnorevizijskega postopka za spremembo 148. člena Ustave, torej od 2012 naprej zagovarjali stališče, da mora biti konsolidacije javnih financ postopna. Upoštevati je treba več dejavnikov. Tako na primer mora biti javnofinančna politika, ki jo država vodi, vzdržna in to sploh v času, ko se ta sooča z eno največjih kriz finančnega in gospodarskega sistema. Javnofinančna politika ne sme in ne more v zaostrenih razmerah dodatno negativno vplivati na gospodarsko rast in na zaposlovanje oziroma zaposlenost. Še več, nasprotno, spodbujati mora oboje. Razlika v stališčih glede potrebnega časa za konsolidacijo javnih financ je bila tudi glavni razlog, da do spremembe 148. člena Ustave ni prišlo že v letu 2012. Takratna aktualna vlada je želela hitro konsolidacijo, mi pa smo – sploh po opravljenih simulacijah delovanja fiskalnega pravila – zagovarjali stališče, da mora biti konsolidacija postopna. V nasprotnem primeru bi, po naši oceni, povzročila negativne posledice na skoraj vseh družbenih področjih. Tako na področju gospodarstva in zaposlenosti, še posebej bi bil na udaru javni sektor, storitve, ki jih ljudje dobijo od javnega sektorja, in to ne tisti javni uslužbenci, bom rekla, pa ne mislim nič slabega, uradniki, ki jih imajo ljudje po navadi v mislih, ko govorijo, da je javni sektor treba zmanjševati, ampak ljudje, ki delajo v zdravstvu, šolstvu, kulturi, policiji in še kje, bi lahko naštela. 24. maja 2013 je dejansko prišlo do dogovora, katerega posledica je danes spremenjeni 148. člen Ustave. Ustavni zakon je tako določil, da morajo biti prihodki in izdatki proračunov države srednjeročno uravnoteženi, brez zadolževanja ali pa morajo prihodki presegati izdatke. Od tega načela se lahko začasno odstopi samo v izjemnih okoliščinah za državo. 2. člen tega istega ustavnega zakona pa je določil, da je treba izvedbeni Zakon o fiskalnem pravilu sprejeti v roku šestih mesecev od njegove uveljavitve. Postopno prilagajanje pa se upošteva že ob sprejemu proračuna za leto 2015. To pa seveda nikakor ne pomeni, da mora biti proračun uravnotežen že v letu 2015, v kar nas nekateri radi neprestano prepričujejo. Torej, če nekoliko poenostavim, upoštevati je treba prejemke in izdatke po metodologiji ESA 95. To seveda ne pomeni zgolj proračuna Republike Slovenije, tu so še proračuni občin, pa pokojninska blagajna, pa zdravstvena blagajna, Kad, SDH. Torej vsi prejemki in izdatki, vsi prihodki in odhodki naštetih proračunov morajo biti srednjeročno uravnoteženi. Za sprejem izvedbenega zakona, torej takšnega zakona, kot ga danes obravnavamo, je potrebna dvotretjinska večina. To, spoštovani, ni slučajno. Za tak zakon je edino pravilno, da ne rečem pošteno, da se ob njegovem sprejemu doseže čim širši konsenz. Postopno prilagajanje k srednjeročni uravnoteženosti je bilo upoštevano že bo sprejemu proračuna za leto 2015, čeprav nekateri danes to zanikate. Ustavni zakon smo, lahko rečem, po dolgotrajnem usklajevanju konec maja 2013 torej dobili. Prav tako so bila njegova določila upoštevana, kot sem že rekla, pri sprejemanju proračuna za leto 2015. Začetek leta 2014 je bil v znamenju usklajevanj med predstavniki parlamentarnih strank in Ministrstvom za finance. Ti sestanki so bili redni, lahko rečem tudi plodni. Do aprila 2014 je bil tako usklajen znaten del besedila tega zakona. Predsedniki parlamentarnih strank bi pravzaprav morali uskladiti še pet odprtih točk. Če jih naštejem. Glede fiskalnega sveta. Fiskalni svet, ki je po našem mnenju ključen nadzorstveni neodvisni organ, ki bi naj po interpretaciji enih imel več operativnih pristojnosti v zvezi z nastopom ali prenehanjem izjemnih okoliščin, po drugih interpretacijah teh pristojnosti praktično ne bi smel imeti. Po eni razlagi bi moral biti fiskalni svet imenovan z dvotretjinsko večino, po drugi ga sploh ne bi smeli urejati znotraj Zakona o fiskalnem pravilu. Evropska unija, naj samo spomnim, pričakuje, da bo fiskalnemu svetu omogočeno podajanje neodvisnih ocen in mnenj v zvezi z javnofinančno politiko. Vlada pa bi take ocene in mnenja morala spoštovati. Prav predlagatelji današnje različice izvedbenega zakona se z ureditvijo pristojnosti fiskalnega sveta, kot neodvisnega organa, niso strinjali. Odprto je ostalo tudi vprašanje glede določanja izjemnih okoliščin, meril za izjemne okoliščine, obsega možnega odstopanja od fiskalnega pravila ter določitev potrebne večine, ki bo lahko odločala o morebitnem obsegu odstopanj od fiskalnega pravila. Tretja odprta točka je bilo vprašanje odgovornosti v primeru odstopanja od fiskalnega pravila. Tudi prehodno obdobje, obdobje približevanja srednjeročnemu fiskalnemu cilju ni bilo usklajeno, saj so se eni želeli, da bi se v prehodno določbo izrecno zapisala letnica, kdaj bi strukturno uravnoteženost javnih financ morali doseči, drugi pa so opozarjali, da bi lahko glede na okoliščine konsolidacije in hitro spreminjajoče se makroekonomsko okolje, okoliščine prišli v situacijo, da bi z ustavnim zakonom določili krajši rok za strukturno uravnoteženost proračuna v države, kot pa bi bila v primeru sprememb okoliščin naša mednarodna zaveza v skladu z EU pravili. Znano je, da nam skrajni rok za dosego strukturne uravnoteženosti proračunov določajo evropska pravila. In res je, da je ta rok trenutno določen do konca leta 2017. Ampak, kot je bilo pred mano večkrat povedano in omenjeno, tudi sama sem prepričana, da tega nikakor ne delamo in ne smemo delati zaradi zahtev Evrope, ampak zato, ker se moramo sami zavedati, da je naše javne finance treba spraviti v red, ne glede na to, kdo vodi in sestavlja slovensko vlado. In prav zato v tem trenutku daljšega časovnega obdobja, kot je določen po EU pravilih, v zakon, po naših ocenah letnice ni mogoče zapisati. V primeru spremenjenih okoliščin in ponovnega podaljšanja za dosego strukturne uravnoteženosti proračunov pa bi postavitev konkretnega roka v predlog zakona lahko pomenila strožjo javnofinančno varčevalno politiko, kot bi bila potrebna. Zadnjo neusklajenost je predstavljal člen, ki je določal uporabo presežkov za namen zniževanja dolga. Spoštovane kolegice in kolegi, v prvi polovici letošnjega leta so potekala intenzivna usklajevanja izvedbenega fiskalnega zakona, če ga lahko tako imenujem, zakona, ki za sprejetje potrebuje dvotretjinsko večino, in takrat zakona ni bilo mogoče uskladiti. V Zavezništvu ne nasprotujemo sprejetju izvedbenega zakona o fiskalnem pravilu, temu nismo in tudi v prihodnje ne bomo nasprotovali, vendar pa smo ves čas zagovarjali, da je za konsolidacijo javnih financ treba doseči postopnost, v srednjeročnem obdobju. Naj se nekoliko dotaknem še javnega dolga, ki je prav tako posledica javnofinančne politike. Res je, da je javni dolg v letu 2013 narasel, je pa dejstvo, da največ zaradi sanacije bančnega sistema. Slovenski javni dolg se je povečal oziroma povečeval vsa leta od leta 2008 naprej. Če odmislimo leto 2013, ki je bilo z vidika obsega povečanja res enkratno, se je povečal med koncem 2008 in koncem 2012 za dobrih 30 odstotnih točk BDP. To pomeni povprečno približno 8 odstotnih točk BDP letno. In to je podatek, ki kaže, da je z našo javnofinančno politiko nekaj treba narediti. Še enkrat, ne glede na to, katera Vlada je na oblasti, bi bilo prav, da obstajajo neka določena pravila. Mislim pa, da je prav, da povemo, da če bi fiskalno pravilo Slovenija imela uveljavljeno, recimo, od leta 2000, projekcija in izračuni kažejo, da je bila javnofinančna politika najbolj v nasprotju s fiskalnim pravilom, ki je danes predlagano v tem zakonu, v letih 2006, 2007 in 2008, v najboljših časih, ki jih je naša mlada država kadarkoli imela. Se pravi, leta 2006, 2007 in 2008 je vlada ali pa država, če želite, najbolj kršila fiskalno pravilo, ki bi bilo takšno, kot je danes predlagano. Sanacija bančnega sektorja je Slovenijo stala približno 15 % BDP, tisto, kar je že bilo izvedeno, in tisto, kar se načrtuje za dokončanje še v letošnjem letu. Kot omenjeno, v programu stabilnosti je preostanek ukrepanja v bančnem sektorju v letošnjem letu predviden zato, ker nam v lanskem letu zaradi izvedenih postopkov, ki so se vlekli dlje časa, kot smo predhodno načrtovali, pač stvari ni uspelo dokončati. In brez dodatnega ukrepanja v bančnem sektorju Vlada v programu stabilnosti načrtuje javnofinančni primanjkljaj na ravni 3,2 % BDP. To je pravzaprav popolnoma identično, kot smo načrtovali v lanskoletnem programu stabilnosti, in je popolnoma skladno z začrtano postopno javnofinančno konsolidacijo. Gremo po poti, da bomo leta 2015 svoj proračunski primanjkljaj lahko znižali pod 3 % BDP. Če strnem, lahko rečem, da smo v Zavezništvu prepričani, da je do konsolidacije javnih financ treba priti postopno, tako, da ne bo prizadeta že tako krhka gospodarska rast, tako, da bo le-ta imela najmanj negativnega vpliva ali učinka na že tako problematično stanje na trgu dela in tako, da bo dosežen maksimalni konsenz. Vse to je razlog, da današnjega predloga zakona ne moremo in ne bomo podprli. Pa čeprav tudi sami verjamemo in mislimo, da je izvedbeni zakon potreben in ga je treba sprejeti, a le tako, da se res doseže konsenz. Nenazadnje je treba za njegov sprejem zagotoviti dvotretjinsko večino. Ravno zaradi te dvotretjinske večine, spoštovani gospe in gospodje v koaliciji, me preseneča, da si predsednik Vlade do danes ni vzel še niti minute časa za to, da bi tudi opozicijo povabil na pogovor o tako pomembnem zakonu, kot je fiskalno pravilo. Je to sodelovanje? Je to izraz želje dobiti dvotretjinsko podporo v tem Državnemu zboru? Ne bi rekla. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo gospa Urška Ban.
Hvala lepa za besedo, spoštovani! Tako imenovani fiskalni pakt oziroma pogodbo o stabilnosti, usklajevanju in upravljanja v ekonomski in monetarni uniji, ki jo je podpisalo takratnih petindvajset držav članic EU, je začela veljati 1. januarja 2014. Namen pakta je dolgoročno zagotavljanje proračunske discipline in preprečevanje kriz. Države podpisnice so se s podpisom in ratifikacijo pakta zavezale k finančni disciplini z uporabo pravila o uravnoteženem proračunu in samodejnega korektivnega mehanizma. Ta morajo države unesti v svoje nacionalne pravne sisteme, po možnosti na ustavni ravni, piše v besedilu pakta. Republika Slovenija je fiskalni pakt podpisala 2. marca 2012 in se s tem zavezala, da bo v svojo zakonodajo vključila ustrezna fiskalna pravila za krepitev fiskalne discipline. V letu 2013 je Državni zbor sprejel spremembo 148. člena Ustave Republike Slovenije. S to spremembo je določil temeljno načelo javnofinančne politike države in določil, da se z zakonom, ki ga sprejme Državni zbor z dvotretjinsko večino glasov vseh poslancev, določijo načini in časovni okvir izvajanja načela uravnoteženosti proračunov države brez zadolževanja, merila za določitev izjemnih okoliščin in način ravnanja ob njihovem nastopu. Ključni namen spremembe 148. člena Ustave Republike Slovenije je bil zagotoviti dolgoročno vzdržnost javnofinančne politike ob upoštevanju prevzetih mednarodnih obveznosti. Skladno s tem bi morale biti rešitve v izvedbenem zakonu o fiskalnem pravilu v kar največji meri usklajene z določbami iz mednarodne pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni politiki. Pri tem je pomembno tudi to, da mora Vlada Republike Slovenije že v skladu z usmeritvami EU sprejemati takšne rešitve, ki srednjeročno zagotavljajo makroekonomsko stabilnost in ravnovesje. S fiskalnimi pravilom, ki je temelj fiskalnega pakta, se namreč država podpisnica zaveže, da ne bo porabila več kot ustvari, z drugimi besedami, nacionalni proračun države mora biti uravnotežen ali pa izkazovati presežek. V skladu s fiskalnim paktom bo cilj veljal za doseženega, če letni strukturni javnofinančni primanjkljaj države, torej primanjkljaj, ki ne upošteva ali konjunkture ali recesije, ne bo presegel meje 0,5 % nominalnega bruto družbenega proizvoda. Fiskalni pakt tudi določa, da je začasen odklon od pravila o uravnoteženju proračuna dovoljen le v izjemnih gospodarskih razmerah, na primer v obdobju globoke gospodarske krize. Če je javni dolg občutno nižji od referenčne vrednosti 60 % bruto družbenega proizvoda, se lahko meja primanjkljaja določi na enem odstotku bruto družbenega proizvoda. Po našem mnenju Predlog zakona o fiskalnem pravilu, ki ga predlaga skupina poslank in poslancev, presega navedene zahteve, ki izhajajo iz fiskalnega pakta. Predlagani zakon je torej ostrejši od zavez Slovenije, ki so bile sprejete z ratifikacijo o fiskalnem paktu. Fiskalno pravilo, ki temelji na uporabi švicarske formule, kot je to predlagano v tem predlogu zakona, močno omeji uporabo proticiklične fiskalne politike. Takšen koncept fiskalnega pravila je primeren za države z lastno monetarno politiko, ki jo je poleg fiskalne moč uporabiti za uravnavanje šokov v gospodarski aktivnosti. Države članice Evropske unije, ki pa uporabljajo skupno valuto, nimajo možnosti uporabe monetarne politike, zato javnofinančna pravila Evropske unije omogočajo več fleksibilnosti pri uporabi fiskalne politike. Po tako imenovani švicarski formuli se najvišji možni obseg izdatkov sektorja država določi glede na predviden obseg prihodkov in raven potencialnega v primerjavi z dejanskim BDP. Tako fiskalno pravilo predpostavlja stalno izravnan strukturni saldo sektorja država, fiskalni pakt pa omogoča določitev srednjeročnega fiskalnega cilja v razponu, ki navzgor ni omejen, navzdol pa je omejen s strukturnim deficitom v višini 0,5 % BDP. Ključno merilo pri določitvi minimalne vrednosti srednjeročnega cilja na nivoju Evropske unije sta vprašanji priseganja mejne vrednosti za javnofinančni deficit na ravni 3 % BDP in dolgoročne vzdržnosti javnih financ, ki je odvisna predvsem od višine dolga sektorja država in stroškov potencialnih obveznosti, ki bi v prihodnosti lahko močno vplivale na javno porabo. Določitev minimalne vrednosti srednjeročnega cilja kot izravnan strukturni saldo, ki je določen po tem zakonu, je torej restriktivnejša določba, kot to določa fiskalni pakt, ki kot najnižjo vrednost določa strukturni deficit v višini 0,5 %. Ta določba lahko pomeni večje zmanjšanje javne uporabe ali trajni dvig davkov. V praksi se lahko namreč zgodi, in to ne glede na uporabo formule za izračun potencialnega BDP, da bodo projekcije javnih financ v času priprave proračunov dejansko povsem skladne s fiskalnim pravilom. Samo zaradi revizij podatkov o gospodarski rasti za nazaj in sprememb napovedi za naprej, pa bi lahko prišlo do drugačnih izračunov potencialnega BDP in nato do naknadne presoje, da javne finance saldo sektorja država v preteklosti niso bile skladne s formulo, čeprav so bile načrtovane skladno s pravilom. Vlada, ki bi to že v naprej upoštevala pri pripravah proračunov, bi lahko posledično bila še bolj restriktivna, kar pa bi de facto še zaostrilo pravilo po formuli, ki je že tako ali tako strožja od tistega, ki ga zahteva fiskalni pakt. Res je, da je trenutni srednjeročni cilj, ki ga je Evropska komisija postavila na ravni strukturne uravnoteženosti, vendar pa se to lahko zniža, ko bo Slovenija izvedla potrebne strukturne ukrepe, ki bodo izboljšali dolgoročno vzdržnost javnih financ in dvignili potencialno gospodarsko rast. Vendar pa je treba upoštevati, da je potrebno večje vlaganje javnih sredstev v človeške vire v obliki javnega šolstva, vlaganje javnih sredstev v tehnološko posodobitev gospodarstva in raziskave in razvoj gospodarstva, da bi dvignili potencialno gospodarsko rast in dohitevanje ostalih razvitih. To pa bi s tako ostrim fiskalnim pravilom v prihodnje onemogočilo. Fiskalno pravilo, ki je strožje od zahtev Evropske komisije pa tudi onemogoča spodbujanje gospodarstva v obdobju padcev gospodarske rasti, ko je padec gospodarske rasti manjši od 3 % BDP. Takšno fiskalno pravilo pa poglablja bodoče krize. Uporaba švicarske formule že v letu 2015, bi zahtevala izjemno obsežno javnofinančno konsolidacijo že v tem letu, kar bi glede na izkušnje iz leta 2012 imelo močan negativen vpliv na gospodarsko aktivnost. Tudi definicija poslabšanja gospodarskih razmer je v tem predlogu zakona veliko strožja, kot to določa zakonodaja Evropske unije, ki v takih primerih omogoča ekonomsko presojo in se kot poslabšanje gospodarskih razmer upošteva tudi daljše obdobje nizke rasti in ne tako, kot to določa ta zakon, ki obdobje znatnega poslabšanja gospodarskih razmer opredeljuje kot realno krčenje gospodarstva v posameznem letu ali v dveh letih zapored, skupno za več kot 3 %. Predlog tega zakona predvideva tudi sprožitev korekcijskega mehanizma v primeru izjemnih okoliščin, kar ni v skladu z mednarodno pogodbo. Korekcijski mehanizem se mora sprožiti, ko izjemne okoliščine prenehajo, če je zaradi njih prišlo do odstopanja. Določba glede avtomatskega zmanjšanja vseh pravic, ki so financirane iz državnega proračuna, je tako z vidika zahtev fiskalnega pakta nepotrebna, saj ta določba določa zgolj, da je treba določiti postopek, na podlagi katerega bodo oblikovani ukrepi za odpravo srednjeročne neuravnoteženost. 10. 6. 2014 je tudi mednarodni denarni sklad podal opozorilo glede tako zastavljenega pravila, ki si ga želi uzakoniti v celo ostrejši obliki. Kot so opozorili strokovnjaki mednarodnega denarnega sklada na Bruseljskem ekonomskem forumu, da pravila EU, ki zmanjšujejo proračunske primanjkljaje, znižujejo javne investicije in povečujejo procikličnost in podaljšujejo recesije. Tako da je Mednarodni denarni sklad povedal, da so takšna pravila neprimerna. Iz povedanega sledi, da se zastavljanje numeričnih ciljev fiskalne politike lahko izkaže za prociklično in kontraproduktivno. Evropski fiskalni pakt zato predstavlja ustreznejši fiskalni okvir. Uvaja srednjeročno sidro javnofinančne stabilnosti, ki poleg trdnih zavez k omejitvi zadolževanja, omogoča večjo fleksibilnost v recesiji. Mehanizem doseganja te fleksibilnosti ob trdnih srednjeročnih temeljih pa je fiskalno pravilo. Bistvo fiskalnega pravila je, da v recesijah omogoča povišano trošenje države. Srednjeročno trdne temelje pa zagotavlja imperativ oblikovanja proračunskih prihrankov v ekspanziji. Zato je to okvir, ki lahko odgovarja na dileme, ki jih izpostavlja Mednarodni denarni sklad. Izrecno omogoča spodbujanje rasti v recesiji. Naraščajoči deficit v recesiji pa se ravno zaradi pravila ne prenese v dvom o solventnosti državi, saj pravilo narekuje tudi proračunske suficite. Kredibilno pravilo je torej instrument izvitja iz začaranega kroga omajanega zaupanja v solventnost evropskih držav. V Poslanski skupini SMC se zavedamo, da je na podlagi ustave potrebno čimprejšnje sprejetje izvedbenega zakona ter zanj pridobiti širok konsenz. Zato je Vlada v proceduro že vložila izvedbeni zakon, ki ga v naši poslanski skupini podpiramo. V Poslanski skupini SMC tudi menimo, da predlagani vladni zakon, ki je že v proceduri, omogoča to določeno fleksibilnost vladam pri svojem delovanju in sestavljanju proračunov ter daje več prostora za vodenje proticiklične ekonomske politike. Kljub vsemu pa se zavedamo, da fiskalna pravila niso zadosten pogoj za uspešno fiskalno konsolidacijo v Sloveniji brez ustreznih strukturnih reform. Samo fiskalno pravilo samo po sebi zagotovo ni mehanizem, ki bi deloval škodljivo na gospodarstvo. Nasprotno. Izkušnje drugih držav govorijo o nasprotnem. Velja pa kljub vsemu opozoriti, da je Slovenija drugačna država od, na primer, Švice in Švedske in za nas resnično ne veljajo enake politične in ekonomske oziroma monetarne zakonitosti kot kje drugod. Po našem mnenju vladni predlog zakona izkorišča vse možnosti v skladu s paktom stabilnosti in rasti in ni strožji, kot to od nas zahteva evropski pravni red. Torej dodatno ne omejuje z evropskimi pravili dopustne fleksibilnosti. Pravilo omogoča tudi vodenje bolj asimetrične fiskalne politike v dobrih časih v primerjavi z mehanično uporabo pravila izravnanega strukturnega salda, na katerem temelji švicarska formula. Možno pa bo tudi upoštevati vse prihodnje spremembe pakta na ravni EU in je zato nesmiselno preveč določeno oziroma fiksno zapisati določbe v sam izvedbeni zakon. Vsega navedenega predlog zakona, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev, po našem mnenju, ne upošteva, zato tega predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima mag. Andrej Šircelj kot predlagatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Minister, kolegi in kolegice! No, jaz mislim, da je prav, da seveda v imenu predlagateljev se odzovem na nekatera stališča in seveda na nekatere teze, ki ste jih v stališčih poslanskih skupin dejansko predstavili. Zdaj, prvo, kar bi rad povedal, gre za prvo fazo postopka in gre za splošno razpravo. Veseli me, da ste se opredelili do temeljnih značilnosti tega zakona, bi pa rad povedal, da seveda tukaj je Državni zbor, tukaj imamo izvedbeni zakon in ustava je pač okvir, tukaj je treba pogledati, kaj ta ustavni okvir pove, in v skladu z ustavo morajo biti napisani tudi zakoni. Tako da tukaj verjetno, če komu ni všeč ta ustavna določba, bo moral seveda ali iskati rešitev v nekih drugih predpisih, ki so nad ustavo, kar je treba seveda povedati, ali pač spremeniti ustavo. Tako da tukaj je takšna zadeva, kakršna je, in navsezadnje tudi minister za finance je prisegel pred ustavo. Tako da tukaj je ta ustavna določba tista, ki zavezuje. Verjetno prisega ni sama sebi namen, ampak je to, da se bo ustava dejansko tudi spoštovala. Zaradi tega so seveda neka stališča, ki so povedana takšna, ki so v nasprotju z ustavo, verjetno nekoliko problematično oziroma bi jih bilo v zvezi s tem seveda še dodatno osvetliti, morda tudi osvetliti strani predpisov Evropske unije in kaj to dejansko pomeni. Zdaj, seveda, tukaj je bilo ogromno nekih velikih besed, ideološko podkrepljenih in tako naprej, in seveda vprašanje, kaj je tisto, kar je osnova, kar je baza za napredek. Ali je to seveda to, da se troši več kot se ustvari? Namreč tukaj bi bilo treba predvsem tistim, ki govorite o socialni državi, ki govorite o javnem šolstvu, ki govorite o javnem zdravstvu in o vsem tem, kar danes v Sloveniji imamo in nam kažejo tudi primerljive analize, bi bilo treba pogledati, zakaj tako je, in drugo, kaj prinaša to, da porabimo več kot ustvarimo, in da to razliko seveda nadomestimo z zadolževanjem. Osnovna teza fiskalnega pravila je, da mora javni sektor porabiti toliko, kot ustvari brez zadolževanja. To je tudi osnovna teza v ustavi in tudi v fiskalnem paktu, če želite. In, zakaj? Zaradi tega, ker če se dodatno zadolžujete in porabite tisto, kar ne ustvarite, dejansko to naredite tako, da vzamete kredit in plačujete obresti tujim posojilodajalcem. Zaradi tega se te obresti, vrednost teh obresti, znesek teh obresti se povečuje, in to je obveza, ki je fiksna do mednarodnih inštitucij, treba jih je plačati, zaradi tega manj ostane za javno šolstvo, manj ostane za javno zdravstvo in manj ostane za socialo. To je osnovna logika, ki deluje na dolgi rok. Če se zadolžite, se dajte zadolžiti po takšni obrestni meri, ki bo nižja, kot je donosnost tiste investicije, za katero boste ta dolg porabili. Kar pomeni, če je obrestna mera 3, bi bilo dobro, da je donosnost tiste investicije najmanj 3,5 ali 4. Poglejte, to je osnova ekonomike, osnova ekonomije in mislim, da bi bilo seveda dobro tudi, da bi bilo v nekaterih stališčih, predvsem tistih, ki zagovarjajo ogromno trošenje in tako naprej, morda tudi na podlagi kakšnega ekonomista, Krugmana in tako naprej, ki upošteva Združene države Amerike, ki pa se lahko zadolžuje na račun drugih držav, ker ima dolar, ker lahko prenese ta bremena na druge države, ker je dolar še vedno svetovna valuta. Toliko, malo o ekonomiji, pa brez kakšne ideološke navlake, ki je bilo tudi, jaz pač mislim, vsaj v nekaterih stališčih poslanskih skupin, kar veliko. To se pravi, če odgovorim sedaj na to, ta predlog zakona bo tudi zagotovil dolgoročno vzdržnost pokojninskega sistema, ker iz tega pokojninskega sistema bodo dejansko plačane vse pokojnine in to ne pomeni kolapsa pokojninskega sklada, kot je dejal kolega iz Desusa. Ne strašiti ljudi o nečem, česar dejansko ta zakon ne prinaša. In ne prinaša niti kolapsa pokojninskega sistema niti socialnega sistema, niti razgradnje socialne države niti socialnejšega šolskega sistema in tako naprej, v bistvu strašite pred nečem, česar ni. Ekonomija je pač realna veda in ne temelji na nekih ideoloških predpostavkah o tem, kjer se govori, da nekaj bi bilo tako in nekaj, ker enostavno ni in je to dobesedno zavajajoče, če o tem seveda govorimo. Če seveda tukaj sedaj nadaljujemo in govorimo seveda o tem, da bi to pomenilo razgradnjo socialne države, da gre tukaj za večjo omejitev, ne, gospe in gospodje, tukaj gre za ustavno določbo in gre za to, da država v širšem smislu, tukaj pač nekateri vemo, da je to ESA 95, vključno z občinami, vključno s pokojninskim, zdravstvenim skladom, vključno z nekaterimi podjetji, ki so v državni lasti, to pomeni ESA 95 porabi toliko, kolikor dejansko dobi prilivov od davkov na dolgi rok in tudi tukaj, kot je bilo omejeno, se upošteva srednjeročni dolgi rok v skladu z evropskimi predpisi, tukaj se omenja 7-letni rok, da je treba to uskladiti. Uskladiti je treba tako, da se odhodke prilagodi prihodkom, kar določa tudi ustava, vendar na eksakten način s formulo ali pa, če želite, z švicarsko formulo. Na takšen način se to dela tudi v drugih evropskih državah in to ni poponoma nič narobe, je pa eksaktno. Vlada tukaj nima možnosti, da bo sama povedala Državnemu zboru, da so malo preveč porabili, da je malo več bilo potrošeno za tisto, kar ni bilo dejansko ustvarjeno, in zaradi tega je ta meja določena. Seveda, kot razumem mnenje Vlade, ki je v pisni obliki drugačno, kot ga je predstavil minister Mramor predvsem v stavku, ki pravi, da Vlada Republike Slovenije Predlogu zakona o fiskalnem pravilu nasprotuje. Nasprotuje zakonu o fiskalnem pravilu, ki je na podlagi ustave, na podlagi, katere je tudi minister za finance prisegel. To je nekoliko strožje, kot je tukaj dejansko povedal, ampak mu nasprotuje. V redu, potem smo pač v neustavnem stanju in to seveda verjetno ni dobro. Če seveda govorimo naprej in seveda govorimo o tem, da gre tukaj za izživljanje nad temeljnimi postulati socialne države. Gospe in gospodje, pa poglejte, jaz ne vem, na katerih šolah se take skovanke učite, ampak tukaj ne gre za nobeno izživljanje, tukaj gre za to, da bomo v tej državi spoštovali ustavo, gospe in gospodje. Pravni red, ki ga je treba spoštovati. Tukaj ne gre za to, da bo seveda poraba temeljila na realnih prihodkih, to ni noben strup za socialno državo, daleč od tega, to je ravno to, da se na podlagi realnega trošenja javnega sektorja zagotovi razvoj, zaradi tega, če se bo zagotovil razvoj na tej osnovi, bo to tudi razvoj, ki bo prispeval k večji zaposlenosti, k dodatnim delovnim mestom, k večji gospodarski rasti, k večji konkurenčnosti, in to zaradi tega, ker bo država na dolgi rok manj obremenjena z obrestmi. Tako da tukaj dejansko ne gre za nič drugega, kot za to. Tukaj ne gre tudi za nobeno restavracijo neoliberalizma, jaz mislim, že več člankov je bilo o tem, kaj neoliberalizem je in od kje izhaja. In je to zdaj kot neka skovanka, kot nekaj tujka, da gre tukaj za strogo varčevanje. Gospe in gospodje, varčuje se takrat, ko imaš nek višek. Varčuje se takrat, ko vam ostane 500 evrov od plače in daste na varčevalni račun. Če pa potrošite več kot je vaša plača, potem pa ne varčujete, ampak se zadolžujete. In tukaj bi bilo verjetno res v tem Državnem zboru treba poenotiti vsaj razlago osnovnih pojmov, o čem dejansko govorimo. Če vi trošite več kot ustvarite, ne varčujete. Vi potrošite nekaj, česar niste ustvarili na podlagi kreditov, za katere plačujete obresti. Če govorimo seveda in nekaj debate je o tem tudi bilo – in mešamo seveda zadolževanje države ali zadolževanje javnega sektorja in zunanje zadolževanje ali zunanji dolg, kot je bilo rečno. Če mislite, da lahko katerakoli vlada uravnana zunanji dolg, potem se motite. A moramo iti pa v boljševizem, kjer bo pač nek partijski komisar ali kdorkoli že bil, določal, koliko kredita lahko vzame posameznik, koliko kredita lahko vzame podjetnik in koliko kredita dejansko lahko ne samo vzame, ampak potroši. Če gremo zdaj v to, potem poglejte, jaz mislim, da je to stanje dejansko preživeto in tukaj ne gre za strogo varčevanje, ampak gre dejansko za to, da zunanji dolg vključuje dolg podjetij, dolg fizičnih oseb in dolg države. In dolg države se je od leta 2008 do leta 2012 povečal od 8 milijard na 30 milijard, ki jih imamo danes. In ta dolg države, za ta dolg države je odgovorna Vlada, je odgovoren finančni minister in je nenazadnje odgovoren Državni zbor. Za dolg posameznikov, ki so vzeli potrošniški kredit, za to da so kupili voziček za otroka, pa, oprostite, Vlada nima nič v demokratičnih državah. Morda pa, če nekdo misli na neke totalitarne države in sisteme, tam pa mogoče kaj ima. Vendar temu smo rekli v Slovenski demokratski stranki odločno ne in odločno hvala lepa. Tako da s takimi idejami, ki temeljijo na nekih predzgodovinskih izhodiščih, je verjetno treba enkrat zaključiti in svetovna zgodovina je to pokopala globoko pod zemljo. Tako da mene seveda veseli, da obstaja pri nekaterih stališčih poslanskih skupin pa še vedno neko območje, kjer se dejansko da ta zakon urediti, kjer se da zakon dejansko spraviti v kontekst, da bo sprejemljiv, bom rekel, tudi za druge politične stranke. Tukaj mislim predvsem na to, če govorimo o vlogi fiskalnega sveta. Vloga fiskalnega sveta je lahko večja ali manjša, vprašanje pa je, ali si želimo tukaj nov birokratski aparat ali ne, ali želimo neko novo inštitucijo ali ne, ali lahko koristimo že inštitucije, ki dejansko obstajajo. Izjemne okoliščine in odstotek, ki govori o treh odstotkih padca bruto družbenega proizvoda, je seveda določen. Določen je na podlagi razprave, na podlagi zgodovinskih podatkov in takšen dejansko je napisan. Lahko pa se verjetno tudi spremeni v nadaljnjem postopku tega zakona. Ravno tako jaz mislim, da je nujno vključiti tudi določbo o odgovornosti, če se fiskalni zakon dejansko ne uresničuje, če se ta zakon dejansko krši. Jaz mislim, da je zato treba v zakonu navesti tudi, kdo je odgovoren. In v tem primeru je odgovorna Vlada. Postopnost. Seveda, vendar tukaj je treba pač upoštevati ustavo. Gospe in gospodje, ustava govori o določenih letnicah in določenih obveznosti. In jaz mislim, da v tej državi ne moremo zamahniti z roko in reči, veste kaj, saj ustava pa sploh ni pomembna, malo bomo pozabili na ustavo in tako naprej [[…]]m smo to delali takrat, pač smo se zmotili. Ali so pa nekateri mogoče celo šli spreminjati ustavo s figo v žepu. Glejte, gospe in gospodje, to je preresna zadeva, da bi ustavo spreminjali na takšen način, in jaz mislim, da dokler ustavna določba obstaja, jo je treba spoštovati. Drugače pač to ne gre, drugače bomo prišli v anarhijo. In ne vem komu je v interesu, da bomo prišli v anarhijo. Prišli bomo seveda tudi v anarhičen položaj na področju javnih financ. Ker dokler bodo odhodki proračuna večji od prihodkov in bomo razliko krili z dodatnim zadolževanjem, toliko časa bomo šli v vse večjo in večjo anarhijo na področju javnih financ in toliko bolj bomo vedno odvisni od tujega kapitala in od tujih finančnih inštitucij, ki jim je treba plačevati obresti in ki jim mora Grčija tudi plačevati obresti in ki jim mora Španija plačevati te obresti, če že tako govorimo, tem finančnim inštitucijam, ki jih lahko naštejemo. In večje zadolževanje seveda pomeni manjšo ekonomsko samostojnost. In, oprostite, v Slovenski demokratski stranki si ne želimo manjše ekonomske samostojnosti države Slovenije. Če pa kdo troši na račun večjega zadolževanja, pa dejansko s tem prispeva k večji nesamostojnosti finančnega sistema in s tem tudi ranljivosti celotne države. Logika je obrnjena. Ustvarjalnost, ustvarjanje, invencije, inovacije, to prinaša dodatno vrednost, to prinaša napredek, to prinaša novo zaposlenost, ne pa trošenje na račun nekoga in nečesa, kar ni ustvaril. Zaradi tega v Slovenski demokratski stranki predlagamo ta zakon že drugič, zaradi tega, ker želimo tej državi zagotoviti zdrave temelje, zaradi tega, ker ugotavljamo, da so bili ti zdravi temelji porušeni s prekomerno zadolžitvijo te države in seveda obresti plačujemo preko Atlantika v ZDA. In kdor je za takšno trošenje, če misli, da ne – zmeraj več obresti se bo preko Atlantika plačevalo. In mi menimo seveda, da je ta predlog zakona primerna osnova za nadaljnjo obravnavo in tudi primerna osnova za to, da se vključijo določene zahteve, ki jih imate in da se na koncu seveda skupaj z dvotretjinsko večino pride do tega, da se sprejme zakon, ki bo v skladu z ustavo, in ki bo tej vladi omogočal, da deluje z ustavo. Danes smo v neustavnem stanju. Danes, gospe in gospodje, smo v neustavnem stanju. Zaradi tega jaz predlagam, da se razmisli o teh rešitvah, da se razmisli tudi o stališčih in da se seveda na koncu, ko bomo o tem glasovali jutri, zakon podpre.
Hvala. Na splošni razpravi poslank in poslancev ima sedaj besedo gospod Matjaž Nemec. Pripravi naj se gospod mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani, ob današnji razpravi o zakonu o fiskalnem pravilu je treba poudariti, da je namera predlagatelja sicer legitimna in upravičena in predvsem v luči sprejetja izvedbenega zakona, s katerim že pošteno zamujamo. Pa vendar, zaveza o fiskalnem pravilu, ki smo jo zapisali v ustavo, je samo temelj, na katerem pa moramo sami postaviti primerno zavetrje za naše javne finance. Čeprav sledimo zavezam iz mednarodne pogodbe o stabilnosti, pa uspešnosti teh zavez ne gre iskati v razmerju z izvedbo fiskalnega pravila, da več kot bomo omejili in bolj strogo bomo finančno dieto ubrali, lažje bomo tudi prišli na zeleno vejo. Simulacije uporabe stroge finančne diete današnjega predloga kažejo, da bi morali med leti 2016 in 2018 privarčevati milijardo 300 tisoč evrov. Pa se vprašajmo, kje bomo to vzeli, ali bo to pri socialni državi, gospodarstvu ali investicijah. Kot je bilo danes že rečeno, so nekatere države že tako prezadolžene, poznamo Nemčijo, Italijo, Japonsko, Grčijo, nekatere so regijske, svetovne velesile, Grčija pa je primer slabe prakse in v velikih težavah. Kar se danes pogovarjamo, da je treba na nek način omejiti to, kar ustvarimo in kar porabimo, je tudi res. Zato moram reči, da je moja percepcija temu predlogu relativno naklonjena. Vendar, za uravnoteženost proračuna moramo imeti na razpolago različna orodja, ki jih bomo uporabili zato, da ne bomo odvisni samo od časa in stanja financ niti trendov mednarodnega gospodarskega okolja. Tako se moramo v času, ko smo na poti gospodarskega okrevanja, v katerem smo tudi zdaj, izogniti preostri in nerazumni samoregulativi na način, da bo zakon postal sidro naših javnih financ tudi takrat, ko bi lahko na krilih rasti mirneje zapluli proti gospodarskemu razvoju. In to je tisto, kar se meni osebno zdi zelo pomembno in kar me tudi skrbi. Prevelika restriktivnost in togost predloga vnaša v zakon predvsem neke vrste pasti. Ne govorim o kratkoročnih, ampak morebitnih dolgoročnih v primeru gospodarskega okrevanja. Mednarodna in nam lastna ustavna zaveza uravnoteženega proračunskega sektorja države tako ne upravičuje dejanj, ki bi navzven sicer lahko laskala z zgledno poslušnostjo, pripravljenostjo sprejemati zaveze, navznoter pa bi razjedala možnosti ukrepanja. Če se zdi, da fiskalno pravilo potrebujemo zaradi nam lastnih napak – te so bile in so in teh zavedamo – ter navsezadnje zaradi evropskega okvira skupnega ukrepanja v boju proti makroekonomskim neravnovesjem, si tega ozkega prostora ne smemo zapreti zaradi nam lastnih neprevidnosti in nesposobnosti. Zaradi vsega povedanega se sicer osebno s ciljem uravnoteženosti strinjam, ampak s potjo se ne strinjam, zato predloga ne bom podprl.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Matej Tonin, pripravi naj se gospod mag. Anže Logar.
Spoštovane kolegice in kolegi, lep dober dan vam želim! V svoji razpravi bi rad opozoril oziroma odgovoril na nekaj vprašanj, ki se pojavljajo v zvezi s fiskalnim pravilom. Prvo vprašanje je, zakaj fiskalno pravilo sploh potrebujemo – zato, da ustavimo zadolževanje. Zakaj pa je pomembno, da zaustavimo zadolževanje – zato, ker nas bodo v nasprotnem primeru obresti potopile in zadušile. Ne vem, ali se vsi poslanci v Državnem zboru zavedate, da Slovenija danes kar več kot 10 % svojega proračuna nameni zgolj za obresti. To je več kot milijarda evrov, to je TEŠ! Si predstavljate, koliko debate in koliko razprav imamo o TEŠ in o tej čudni in nepotrebni investiciji! Ampak mi vsako leto samo za obresti damo za en TEŠ. Jaz upam, da se bo ta primerjava koga dotaknila in da bo začel na te stvari gledati nekoliko drugače. Mi fiskalnega pravila ne uvajamo zaradi tega, ker grdi tujci želijo, da mi to storimo, pač pa zaradi tega, da preprečimo, da vsako leto skozi okno vržemo za en TEŠ denarja. Si predstavljate, kaj bi s tem denarjem lahko naredili, koliko cest, koliko mostov, kakšne šole bi lahko zgradili. Tudi plače v javnem sektorju bi lahko povečali in še kaj. To je zelo realen problem, s katerim pa se ne ukvarja veliko ljudi v tej državi. Drugo vprašanje. Kaj konkretno nam prinaša fiskalno pravilo oziroma kaj zahteva fiskalno pravilo? Nekaj časa nazaj je bila sprejeta sprememba ustave, ko smo spremenili 148. člen Ustave, ki zahteva, da so prihodki in izdatki srednjeročno uravnoteženi. Kaj to konkretno pomeni – srednjeročno uravnoteženi? Ne danes, ne takoj, ampak v nekem časovnem razdobju. Fiskalno pravilo ne govori o tem, da moramo danes za vsako ceno uravnotežiti proračun. Govori pa o tem, da moramo v dobrih časih kaj prišparati, po domače povedano, da bomo lahko trošili v tistih slabih časih. Torej fiskalno pravilo pravi, v dobrih časih, ko nam gre dobro, nekaj dajem na stran zaradi tega, da bomo lahko nekoliko več trošili in spodbujali gospodarsko rast takrat, ko bomo v krizi. To ni nekaj na silo, kar ste želeli opozarjati drugi. Tretje vprašanje. Kako hitro bomo fiskalno pravilo uveljavili? Ali pa debate o tem, kako hitro naj ga uveljavimo postopno, zelo hitro in podobno. Zdaj, če mi odlašamo z uveljavitvijo fiskalnega pravila, pomeni, da bo naš dolg še naprej naraščal. Če bo naš dolg naraščal, bodo naraščale tudi obresti. Ko pa naraščajo obresti, se delež v proračunu za vse ostale izdatke zmanjšuje. In upam, da to slišijo predvsem tisti, ki so za veliko vlogo države oziroma za to, da bi država marsikaj morala urediti in urejati. Če ga pa uveljavimo takoj danes, je pa treba po nekaterih izračunih v proračun zarezati še za dodatnih 800 milijonov evrov. Če pogledamo oba scenarija, ugotovimo, da sta oba scenarija boleča. Prvi scenarij je boleč na dolgi rok, drugi scenarij je boleč takoj. Ampak je pa med njima bistvena razlika. Če z njim odlašamo, potem spet bremena prenašamo na prihodnje generacije, prenašamo breme, na primer, na mojo hčerko, ki je nekaj dni nazaj praznovala svoj prvi rojstni dan. Če pa ga uveljavimo takoj ali pa zelo hitro, pa to pomeni, da bomo morali te boleče in trpke trenutke predvsem prenašati mi oziroma te trenutne generacije. Če ste pozorno spremljali strokovne razprave v zvezi s fiskalnim pravilom – bilo jih je kar nekaj –, če ste si na primer prebrali članek v Financah Jorga Petroviča, prvega namestnika Računskega sodišča, on je zelo jasno opozoril in izpostavil: "Naša ustava, 148. člen jasno piše, da država ne sme imeti nič strukturnega primanjkljaja, medtem ko ga na drugi strani fiskalni pakt EU omogoča minus 0,5 % BDP strukturnega primanjkljaja. To je razlika, ki se je moramo zavedati, ko razpravljamo o fiskalnem pravilu, da obstaja razlika med tistim, kar zahteva od nas Evropska unija, in tistim, kar imamo zapisano v ustavi. V ustavi imamo trenutno zapisano nekoliko bolj rigorozno in ostro določilo in zato poslanski predlog tega fiskalnega pravila sledi tej ustavni določbi, medtem ko pa za enkrat lahko rečem, da vladni predlog tej ustavni določbi ne sledi, sledi pa fiskalnemu paktu EU. V zvezi s fiskalnim pravilom vsekakor lahko rečem, da, čeprav je boleč, je dober. Marsikaj v življenju je tako, da čeprav je težko, čeprav je boleče, ampak se pa dolgoročno izkaže, da je bilo dobro in da je bilo nujno. Pa, da ne bo kdo razumel, da to fiskalno pravilo, da je pa vse super, pa da je vse krasno, kljub vsemu so strokovne razprave nakazale tudi na nekaj pomanjkljivosti oziroma na nekaj težav pri samih teh fiskalnih pravilih. In ena izmed težav, ki jo več ekonomistov obravnava, je težava z izračunom podatkov, ki se uporabljajo pri izračunih omejitev pri fiskalnem pravilu. Zelo izpostavljen je bil na primer izračun BDP, ki se, kot lahko vidimo, spreminja iz leta v leto in se delajo različne ocene. In prav ta izračun BDP se uporablja v formulah in izračunih pri fiskalnem pravilu in pri omejevanju proračuna. To je zagotovo neka težava, ki se nakazuje. In še ena težava, ki se mi pa zdi ključna, ki nam lahko pomaga tudi pri našem odločanju o tem zakonu, pa je, kaj storiti ali pa kaj se lahko zgodi, če se razmere v državi sredi leta ali pa v nekem letu pomembno spremenijo. Če se bistveno, če se drastično spremenijo tako ali tako fiskalno pravilo predvideva določene izjeme. Ampak če se pa, bom rekel, pomembno spremenijo okoliščine, mora pa Vlada ukrepati, da sledi tem proračunskim pravilom, da sledi fiskalnemu pravilu. In na razpolago ima dve možnosti. Ena možnost je, da poviša davke, da izpolni zahteve fiskalnega pravila, ali pa da zniža odhodke oziroma izdatke državnega proračuna. V času pretresov in pomembnih sprememb sta oba ukrepa – višanje davkov in nižanje porabe – lahko dodatno olje na plamen krize. Zaradi tega ste lahko v zadnjih dneh v strokovnih razpravah prebrali –, katera omejitev je boljša, ki jo predlagajo fiskalna pravila? Fiskalno pravilo, ki ga uporabljamo danes in ki so ga predložili poslanci, za omejitveno formulo določa zgornjo mejo izdatkov. Na drugi strani tisti osnutek, ki ga je pripravljala Vlada, na nek način omejitev postavlja na primanjkljaj. In strokovne razlage so, da v takšnih primerih, ko se stvari sredi leta spremenijo, omogoča več manevrskega prostora, to pravilo ki ga predlagajo v poslanskem predlogu zakona o fiskalnem pravilu, da se določi zgornja meja izdatkov. Ker je zgornja meja izdatkov določena, ni treba potem izdatke prilagajati samemu primanjkljaju, da ti zagotoviš neko zakonitost ali pa zakonito izvedbo tega fiskalnega pravila. Jaz se zavedam, da je ta materija zelo komplicirana in zahtevna, da ni to neka stvar, ki bi jo lahko kar tako čez ramo vrgli. Zaradi tega so nekritične razprave kar tako vse počez, da je to vse nesmiselno, da grda Evropska unija zahteva nekaj od nas, da bi ta narod še bolj stisnila v kot in nam povzročila še več težav. Jaz upam, da se zavedamo, da fiskalno pravilo uvajamo predvsem zaradi nas samih in zaradi prihodnjih generacij. In zakon, ki je danes na mizah, mislim, da je dobra osnova, da z njim nadaljujemo, da danes dobi podporo. Glede na to, da vsakršno fiskalno pravilo terja dvotretjinsko večino, ne vem, če ne bi bilo pametno tudi s strani koalicije ali pa Vlade razmisliti, da bi ta zakon podprli in ga poskušali v skladu s svojimi željami tudi amandmirati. Če se bodo tukaj odnosi med koalicijo in opozicijo zelo zaostrili, potem še tega dolgo časa ne bomo sprejeli, kar je pa spet velika škoda in pa slabost za državo. Moj predlog bi bil, da tudi koalicija danes ta zakon podpre in ga potem v nadaljevanju z nadaljnjo proceduro še dodelate, tako kot mislite, da je prav. Meni se v takšni obliki, kot je predložen, zdi sprejemljiv.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Anže Logar, pripravi naj se gospod dr. Franc Križanič.
Hvala lepa, predsedujoča. Začel bi s stavkom, ki ga je podal gospod Šircelj. Rekel je: "Zavedajmo se, da smo v neustavnem položaju." Ne vem, če je to sporočilo dovolj močno udarilo v ta hram demokracije, da bi prisotne in tudi tiste poslance, ki so odsotni, prepričali o nujnosti čim prejšnjega udejanjanja določil in pa zavez, ki smo jih zapisali v ustavo. Še enkrat, smo v fazi neustavnega stanja. Naj za začetek samo popravim besede predsednice Odbora za finance, ko je enega od razlogov, zakaj ne podpirajo pričujočega predloga Slovenske demokratske stranke, ki uvaja podobne rešitve, kot jih imata Švica in Švedska, dejala, da niso ekonomske zakonitosti enake kot v Švici in na Švedskem. Popolnoma enake so. Trg deluje po svoje, razlika je v izvedbi in razlika je v implementaciji. In tukaj imamo v Sloveniji problem. Če ne bi imeli na področju implementacije in izvedbe v Sloveniji problema, se danes ne bi o tem pogovarjali. Potem tudi ne bi bili že eno leto v neustavnem položaju. Pa vendarle smo. Meni je žal, da vlada Alenke Bratušek ni imela poguma, da bi izvedbeni zakon sprejela v času svojega mandata. Tukaj za to govornico je navedla nekih pet razlogov, pet neusklajenih področij, čeprav sem prepričan, da je glavni razlog nekje drugje. Njen donedavni politični boter in mentor, zavedajoč se, kaj fiskalno pravilo pomeni, ji pač tega ni dopustil. Žal tudi vlada Mira Cerarja očitno nima tega poguma. Če bi ta pogum imela, ne bi v prvem odstavku svojega stališča že zapisala, da Vlada Republike Slovenije Predlogu zakona o fiskalnem pravilu nasprotuje. Pri ostalih predlogih po navadi Vlada obrazloži in na koncu zapiše, da iz navedenih razlogov posameznemu predlogu nasprotuje. Tukaj pa imamo brutalno dejstvo že v sami prvi povedi. Ampak to itak vemo, da vlada Republike Slovenije pod vodstvom Mira Cerarja nima poguma. Vsak dan smo priča temu. Ne nazadnje najbolj eklatanten dokaz je bilo pogajanje z javnim sektorjem, kjer je vlada že ob prvi grožnji pokleknila. Rahlo nenavadno je to, da vlada temu zakonu o fiskalnem pravilu nasprotuje, ob tem da je nekaj členov popolnoma identičnih tistim, ki jih je pripravljala vlada, in da je nekaj členov ali pa večina členov vsebinsko podobna oziroma vsebinsko ista temu, kar je v našem predlogu zakona o fiskalnem pravilu. Razlikuje se samo v eni zadevi. Tako imenovani švicarski formuli. Če mi dovolite, da rahlo poenostavim. Medtem ko bi vlada Mira Cerarja, ne vem, angino ali pa pljučnico zdravila z lekadolom, predlagamo v Slovenski demokratski stranki instrument na ravni antibiotika. In ni res razlog, kjer pravite, da je ta predlog zakona bolj papeški od papeža in da zato nam ni treba tega sprejeti. Glejte, če sem še malce slikovit. Tiste dame, ki ima rade čokolado, boste razumele. Če imate težave z odvisnostjo od čokolade, in mi imamo težavo z odvisnostjo z zadolževanjem, in se želite te težave odvaditi, imate dve možnosti: ali v zamrzovalniku oziroma hladilniku pustite 300-gramsko čokolado in rečete, da bom danes pojedla samo eno tablico. Ali pa si odščipnete eno tablico, jo pustite v hladilniku, čokolado pa skrijete. Dama ne Švedskem ali v Švici ima lahko tam 300-gramsko čokolado, ker ve, da bo vzela samo en košček in bo njena potreba po čokoladi zadostovala. Očitno pa v Sloveniji, kar nas prepričuje tudi praksa, ni dovolj, da odščipnemo košček in rečemo, "ah, so izredne razmere, zunaj je mraz, dežuje, v službi mi ni bilo v redu, malce sem žalostna, bom vzela še en košček". In tako gre košček za koškom, da na koncu pridemo do milijarde 200 evrov vsako leto za obrestmi. Komu na čast? In če v Sloveniji potrebujemo takšno zakonsko ureditev, da se v hladilnik da samo košček čokolade, je očitno to za nas prava formula, švicarska formula. Zanimivo je tudi to, zakon, ki ga predlagamo s švicarsko formulo, je v veliki meri podoben oziroma identičen s tistim, ki so ga pripravljali na ministrstvu ministra Čuferja. In veste, kdo je bil takrat državni sekretar? Gospa Vraničar. Veste, kdo je danes državni sekretar? Gospa Vraničar. In takrat je bil ta zakonski predlog ustrezen, danes pa piše: Vlada Republike Slovenije Predlogu zakona o fiskalnem pravilu nasprotuje. Ena oseba v roku treh mesecev spremeni stališče. Gospa Vraničarjeva je že večkrat na Odboru za finance rekla, da pač izvaja naloge, ki jih daje minister. Verjamem. Verjamem tudi, zakaj je prišlo do tega preobrata. Ta obrat je napovedal minister Mramor že na svojem hearingu. Pa vam preberem citat. Ko je naš kolega iz Združene levice grmel čez fiskalno pravilo in predlagal, da naj se to fiskalno pravilo umakne iz ustave, je gospod Mramor odgovoril takole, citiram, izbris iz ustave fiskalnega pravila: "To mi je všeč, radikalna ideja." In danes se ta radikalna ideja rahlo deradikalizira v tej varianti, da se iz predloga umika švicarska formula. Naš namen zakona je vladi ponuditi pomoč, vladi ponuditi instrument, na podlagi katerega bo lahko izvajala vzdržno fiskalno politiko, za katero se je pa sama zavezala v koalicijski pogodbi. Logika je drugačna. Logika vlade je v tem, da razmišlja, češ, mi jim želimo podtakniti nek zakon, da bi jim otežili delo. Ne, ni res. Mi vam dajemo v roko instrument, šele to, poglejte, kakšna lepa popotnica – predlagala je SDS. Vedno boste lahko to rekli, poglejte, saj ta zakon je predlagala SDS. In na podlagi tega instrumenta boste lažje in učinkovitejše izpeljevali svoje reforme. In da zaključim z besedami ali z argumentom nesojene komisarke, ki je tu za to govornico želela predstaviti razloge, zakaj ta predlog v Zavezništvu Alenke Bratušek ne bodo podprli. Rekla je, da ravno v letih 2006, 2007 in 2008 je vlada delovala najbolj v nasprotju s fiskalnim pravilom. Poglejte, 2006, 2007, 2008 smo imeli največjo gospodarsko rast v zgodovini Slovenije. In to, poglejte, za stranke levice je najboljši argument, da podprejo naš predlog fiskalnega pravila. Kajti v tistih letih, ko bo zopet na oblasti Slovenska demokratska stranka in bodo zopet rekordne rasti pod vodstvom gospoda Janše, boste lahko s tem fiskalnim pravilom prišli ven in boste rekli: "Delujte tako, kot zahteva švicarska formula in kot deluje fiskalno pravilo. Še enkrat, naš namen je dati vladi instrument, uporabite ga, ne pa da ga zavrnete samo zato, ker ga je predlagala opozicija. Hvala.
Hvala. Besedo ima dr. Franc Križanič, pripravi naj se gospa Suzana Lep Šimenko.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani visoki zbor! Fiskalno pravilo je dejansko inštrument, ki si ga ekonomska politika vzame kot pomoč, da uravnava ekonomsko politiko, fiskalno, monetarno v obdobju recesije in obdobju konjunkture na način, da se javni dolg bistveno ne povečuje. Vsekakor pa, da se povečuje manj, kot raste bruto domači produkt. Fiskalno pravilo pomeni, da imamo v obdobju recesije primanjkljaj, obdobju konjunkture javnofinančni presežek. Ta presežek je običajno zaradi gospodarske rasti manjši od predhodnega primanjkljaja, saj ta rast hkrati nadomešča in znižuje delež dolga v BDP. Izračuni tukaj so dosti komplicirani, prihaja do nekaterih odstopanj, zato ni dobro, da se tako pravilo postavi preveč togo. Smiselno pa si ga je na nek način postaviti, da se država dolgoročno ne zadolžuje. Mislim, da je vladni predlog dovolj premišljen, da bo postavil kriterije za upoštevanje tega pravila. Jaz pričakujem, da bo našel širšo podporo tudi v opoziciji, zlasti v teh, ki sedaj predlagajo tudi te, kako bi rekel, na ravni domače naloge narejene rešitve. Vloga države pri vzpostavljanju javnofinančnega ravnotežja in gospodarske rasti je pripoznana in pomembna najmanj od leta 1929, od tiste velike krize dalje. Mi smo imeli seveda svojstveno vlogo države ali pa ekonomske politike v obdobju 2004–2008, ko se je slovensko narodno gospodarstvo zadolžilo, mislim za približno 80 % več, kot je bilo dolžno prej, skupni makroekonomski dolg se je povečal na 40 milijard. Ročnost je bila katastrofalna, precej tega se je pripeljalo preko bank. Del te zadolžitve je seveda bil posledica opustitev Banke Slovenije, del pa enega posebnega projekta, tako imenovanega umika države iz gospodarstva, ki je spodbudil menedžerje, da so najemali poceni kredite in kupovali svoja podjetja. Dobesedno so hodili predstavniki Soda in Kada od podjetja do podjetja in razlagali, da se umikajo, in tako so menedžerji začeli iskati variante, kako bi si vzpostavili neko stabilno lastniško strukturo in na koncu koncev so se kar sami javili za te solastnike. Tako je nastala tajkunska kriza. Se pravi, ta makroekonomski dolg, ki je nastal v obdobju 2004–2008, je bil povezan in je bil del krize umika države iz gospodarstva. Ko je nastopila kriza, je pri priči tri milijarde evrov odteklo zaradi kratkoročne narave teh terjatev. Država je bila prisiljena vzeti najprej z zakladnimi menicami, kasneje pa z izdajo obveznic kredite na svetovnem trgu, srednjeročne, dolgoročne, tudi tako da jih je potem plasirala v banke in nadomestila izpad osnove za normalno kreditiranje gospodarstva. To nas seveda dela sedaj močne, precej denarja imamo naloženega, smo dokaj likvidni, tega je približno tretjino sedanjega javnega dolga, kot je ugotavljal minister pri odgovoru na moje ponedeljkovo vprašanje. Zato se je javni dolg ves čas povečeval precej bolj od javnofinančnega primanjkljaja in fiskalno pravilo tovrstne rasti javnega dolga, kjer država enostavno rešuje gospodarstvo, ki na tako kratki rok ne more vrniti kreditov, ki jih je vzelo v pričakovanju, da bodo vendarle srednjeročno ali dolgoročno ti krediti zapadli in da bodo tudi potem še na voljo, da se ne bo treba kot Ceaușescu do ničle razdolžiti. Tukaj se je seveda slovenski javni dolg povečal bistveno nad vsemi parametri. V obdobju Pahorjeve vlade je to doseglo 15 milijard, danes je že 30, se pravi od 7 na 15 se je povečalo v obdobju Pahorjeve vlade, od tega del zaradi javnofinančnega primanjkljaja, del pa zaradi plasiranja denarja naprej kot depozite v banki. Pomembno je, da imajo ti depoziti ali pa drugi plasmaji ustrezen donos, da se s tem krijejo obresti, in to razbremenjuje potem plačilo celotnih obresti, sčasoma pa da se ta denar tudi umika, vrača in da se zmanjšuje tovrstna prisotnost države v gospodarstvu, bolj preko kreditov kot preko lastništva. Seveda so pa nosilci ekonomske politike v obdobju 2004–2008 skuhali še eno, in sicer so uvedli davčno reformo. In zopet ne moremo kriviti ne vem kako širok krog, točno se ve, kateri ljudje so to predlagali in kdo je v hotelu Ribno koncipiral pretirano znižanje davčnih stopenj in odpravo davka na izplačane plače. Po oceni Ministrstva za finance je to pripeljalo do strukturnega javnofinančnega primanjkljaja oziroma izpada dohodkov – ta, ki nastaja v obdobju konjunkture in recesije – za 900 milijonov evrov. AMF je dal nekoliko nižje, ampak tudi v tem rangu 800 milijonov. Se pravi, tudi druge institucije so opazile to napako in delegacija Mednarodnega denarnega sklada je predlagala, da se to ne uvede. V obdobju hitre gospodarske rasti in ene največjih konjunktur v tem obdobju po drugi svetovni vojni je to znižanje davčnih stopenj vplivalo na pospešeno inflacijo, na padanje konkurenčnosti in na večji zunanjetrgovinski primanjkljaj. Tako pregreto in tako "razštelano" gospodarstvo je potem dobila Pahorjeva vlada, ki ji ni preostalo drugega, kot da spodbudi vse kvalitativne faktorje razvoja, zlasti povečanje sredstev za raziskave in razvoj, in s tem zagotovi stabilno rast izvoza, kljub temu da smo v območju evra, in kljub temu da je evro visoko precenjen proti vsem valutam naših trgovinskih partnerjev, proti kitajskemu renminbiju, tam lahko računate 80, 70 %, proti dolarju 15, 20 % in vse ostalo vmes. Kljub temu smo zagotovili rast izvoza, diverzificirano, geografsko, po panogah, in neko stabilnost, ki nam jo zdaj zunanjetrgovinski presežek, ki dosega več kot 2 milijardi, daje. Tako je problem velik strukturni primanjkljaj, ki ga je leta 2012 ta nesrečna vlada, ki je takrat nastopila, še dodatno poglobila z znižanjem stopenj pri davku od dohodka pravnih oseb in uvajanjem novih olajšav. In to že v razmerah, ko smo imeli velik javnofinančni primanjkljaj. Se pravi sedanji predlagatelji – niso čisto isti, tega zelo togega zakona o fiskalnem pravilu, ki pa jih seveda nagovarjamo, naj podprejo vladni zakon, ne smemo biti preveč kritični, da se ne razjezijo, kajne – so znižali davčno stopnjo, ravnali so v nasprotju s tem, kar bi po tem fiskalnem pravilu takrat morali narediti, vsaj ne bi smeli zniževati davčnih stopenj. Hkrati so pa zmanjšali za okoli 400 milijonov javno porabo, kar je pripeljalo do 800 milijonov izpada BDP, povzročili so krizo dvojnega dna. Potem so stigmatizirali banke in ustvarili neko virtualno bančno krizo, ki je na koncu začela postajati realna bančna kriza. Ustvarili so razmere neke abnormne dokapitalizacije bank, razlastitve bank, ki je sledila sicer naslednji vladi, in v tem slogu so se stvari potem odvijale do današnjega stanja. Se pravi, danes je stanje tako, da imamo preveč državnega denarja v bankah, imamo preveč kapitala, te banke ne morejo pri tem kapitalu nikoli ustvariti donosa. Pričakovati je, da jim bo zagotovljeno sodno varstvo oziroma da bo lastnikom, razlaščenim malim delničarjem zagotovljeno sodno varstvo, da se bomo tu srečali še s kakšnimi odškodninami, se pravi, celo vrsto nereda. Kljub temu smo pa močno, malo odprto gospodarstvo, izvozno orientirano, izvoz temelji na znanju, na uvajanju novih tehnologij, novih pristopov in novih rešitev, na diverzifikaciji produktov. Pričakujem, da bo vendarle stekla kreditna aktivnost zlasti zaradi akcij Evropske centralne banke, da bo nekaj tega prišlo, in znaki so, da prihaja tudi sem. Ob vseh težavah, ki jih predstavlja zdaj padec vrednosti rublja in nihanje pri izvajanju investicij na osnovi evropskih sredstev, si vendarle lahko obetamo gospodarsko rast in postopno izboljšanje javnofinančnega ravnotežja. Strukturni primanjkljaj, ki smo ga skuhali z davčnima reformama 2007 in 2012, pa bo treba odpraviti. Deloma smo ga odpravili z dvigom stopnje DDV in z dvigom trošarin, deloma pa bo treba najti vire še za približno tretjino tistih 900 oziroma potem je bilo še 170 dodatnih. Tretjina nam še ostane, in jaz pričakujem, da bomo to v naslednjih letih rešili, in to na strani prihodkov, ker tam je nastalo, in v gospodarstvu, ki deluje na ravni postindustrijske družbe in terja močan kvartarni sektor, močno šolstvo, močno zdravstvo, močno kulturo, znanost in varnost. V takem gospodarstvu pač ne moreš imeti zelo nizkih davkov, to je primerno za kolonije.
Hvala. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko. Pripravi naj se gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana državna sekretarka! Bom začela kar tako: javne finance v Sloveniji niso uravnotežene, smo izjemno visoko zadolžena država. Javni dolg po zadnjih podatkih znaša okoli 82 % bruto domačega proizvoda. Morda bi kdo rekel, da glede na povprečje javnega dolga, zadolženosti Evropske unije ali katere izmed članic Evropske unije to ni veliko, vendar ne smemo pozabiti tega, da je bil javni dolg konec leta 2008 22 % bruto domačega proizvoda. In kaj je tu zaskrbljujoče? Zaskrbljujoč je hiter trend naraščanja javnega dolga in pa tudi samo dejstvo, ali smo ta javni dolg sploh sposobni odplačati. Sama ekonomska moč v Sloveniji namreč ni dobra in zato je upravičeno, da smo glede tega zaskrbljeni. Če se vrnem na leto 2007, takrat smo imeli celo proračunski presežek v višini 0,5 % bruto domačega proizvoda. V letu 2008 je bil proračunski primanjkljaj, lahko bi temu rekli zmeren – 1,9 % bruto domačega proizvoda. Po letu 2008 pa je žal zmeraj znašal nad 3 % bruto domačega proizvoda. Torej nad dovoljeno mejo 3 %. V letu 2013 celo 14,7 %, kar je seveda posledica tako imenovane sanacije bančnega sistema, ki pa vemo, kako deluje danes. V letu 2014 se ocenjuje, da bo primanjkljaj nekje 1,2 milijardi evrov, kar bo znašalo 4,3 % bruto domačega proizvoda. Ponovno visoko nad ciljem, ki ga imamo zapisanega v programu stabilnosti. Kot nam je poznano, je Slovenija od leta 2009 v postopku presežnega primanjkljaja in moramo po priporočilih Sveta Evropske unije ta proračunski primanjkljaj spraviti pod 3 % bruto domačega proizvoda. Zaradi izjemno visoke zadolženosti moramo letno, to, kar je že bilo omenjeno s strani kolega Tonina, za obresti namenjati skoraj 1,1 milijardo evrov. To je skoraj 13 % vseh prihodkov, ki jih dobimo v proračun. Da si boste mogoče vi tukaj ali pa državljanke in državljani pred televizijskimi zasloni to lažje predstavljali, to je približno toliko, kot če bi od neto plače 770 evrov moral dati mesečno za obresti 100 evrov. Najete kredite moramo vrniti, z obrestmi seveda, in prav bi bilo, da breme tega neodgovornega ravnanja politike ni na državljankah in državljanih. In tudi ni na gospodarstvu. Žal pa se v zadnjih tednih dogaja prav to – s ponovnim dvigovanjem davkov. Zaradi preprečitve tega brezglavega zadolževanja in s tem prenašanja bremena krize na gospodarstvo, na državljanke in državljane ter predvsem na generacije za nami je nujno, da imamo pravila za izvedbo fiskalnega pravila čim bolj jasno in nedvoumno zapisana. Nobena vlada si več ne sme jemati pravice, da lahko zapravi več, kot ustvari. In to, da zapravimo več, kot ustvarimo, da se ta razkorak med zapravljenim in ustvarjenim celo povečuje, nas iz meseca v mesec stane več. Največ pa bo to stalo naše otroke, ki jih je pa ravno zaradi negotove prihodnosti Slovenije vedno manj. Kot vemo, se od leta 2011 nataliteta ponovno zmanjšuje. Ravno zaradi tega je konec meseca maja Državni zbor v ustavo dodal določbo, da mora biti proračun Republike Slovenije srednjeročno izravnan, brez zadolževanja. Izvedbeni zakon o fiskalnem pravilu bi moral biti sprejet do konca novembra 2013. A glede na to, da danes o njem tukaj govorimo, je več kot očitno, da ga še zmeraj nismo sprejeli. Zamujanje s sprejetjem tega izvedbenega zakona prejšnje vlade pa tudi za trenutno vlado pomeni težjo prilagoditev na sam začetek veljavnosti ustavne določbe v letu 2015. Osebno se mi zakon o fiskalnem pravilu, ki je danes pred nami, zdi izjemno dober. Pa bom navedla dva ključna razloga. Prvi je ta, ker vsebuje formulo, ki zelo jasno določa izračun zgornje meje izdatkov države. In kot drugo je to, da jasno definira v katerih izjemnih okoliščinah pa lahko država odstopa od načela srednjeročne uravnoteženosti javnih financ. In to je takrat, kadar pride do znatnega poslabšanja gospodarskih razmer, in tukaj je ponovno definirano, kdaj je to, kadar je realno krčenje gospodarstva v posameznem letu več kot 3 %, drugi primer pa je, kadar pride do naravnih in drugih nesreč. Namen tega ustavnega pravila je, da se prepreči nenehno naraščanje zadolževanja države. Zato se mi resnično zdi prav, da ta zakon čim prej sprejmemo. In verjemite, to je resnično dober zakon. Kakor koli v Sloveniji je več kot očitno, da nismo sposobni imeti zakona, ki bi bil preveč mlahav. Rabimo konkretne ukrepe in konkretne stvari zapisane v zakonu. Isto velja za ta zakon o fiskalnem pravilu. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se gospod Andrej Čuš.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Ustava je najvišji pravni akt, sprejet z dvotretjinsko večino. To pa pomeni, da je bilo ob sprejetju doseženo visoko soglasje. Tako smo se maja 2013 z visoko podporo sporazumeli, da bomo fiskalno pravilo zapisali v ustavo. In smo to tudi storili. Zakaj? Ker je to dobro za nas in za našo državo. Če je nekaj dobro in prav, pa še z ustavo določena obveza, zakaj potem nismo sposobni, da se tega tudi držimo? Seveda pa bi morali v izpolnjevanje te zaveze vložiti malo več napora in malo več odrekanja. Tega pa očitno nismo sposobni narediti, ker se še premalo zavedamo posledic tega pogubnega odlašanja in zadolževanja. Vsi vemo, kako hitro je v zadnjem letu naraščala zadolženost države in da zaenkrat nimamo rešitev, kako to naraščanje zaustaviti oziroma trend obrniti v nasprotno smer. Če se izrazim s primerom iz kmetijske ekonomike, bi lahko rekli, da kupujemo drago seme, ki ga potem pojemo, namesto da bi ga posejali in razmnožili. Tako tudi naše zadolževanje sproti pojemo oziroma porabimo za tekoče potrebe, namesto da bi ga vlagali v spodbujanje gospodarstva, nova delovna mesta in v tiste panoge, kjer imamo še rezerve, kot na primer turizem. Hkrati pa brez racionalizacije in odrekanja ne bo šlo. Ne moremo več prihraniti za odplačilo dolgov in se hkrati tudi dnevno zadolževati. Fiskalno pravilo smo zapisali v ustavo, izvedbenega zakona nismo sprejeli v šestih mesecih, pač pa bo tukaj kmalu maj in s tem dve leti. Zaradi tega smo v Novi Sloveniji nezaupljivi tudi do te vlade ali katere koli naslednje vlade in se bojimo, da se ne bo držala obvez. Žal večina vlad podleže vsakodnevnim pritiskom zainteresiranih skupin, ki se borijo za ohranitev standardov in statusa, ki pa jih več ne moremo plačevati. Fiskalno pravilo je škodljivo, pravi mladi Luka Mesec iz Združene levice. Kaj bi šele bilo, če tega pravila sploh ne bi bilo! Ali se z nenehnim zadolževanjem res lahko izkopljemo iz težav? Samo z bankrotom države in morebitnim odpisom dolgov v najbolj idealnem primeru. Vmes pa revščina in kaos. Do eksodusa mladih je prišlo zaradi tega, ker so države predlogo odlašale z ukrepi in so se samo zadolževale in trošile. Za okrevanje so bili nujni drastični ukrepi, da se sedaj kaže izboljšanje. Nekatere države so to storile, na primer Irska in tudi Latvija pa še katera druga, in se že kaže izboljšanje. Gospodarska aktivnost se zmanjšuje, zmanjšanje brezposelnosti pa je zgolj navidezno zaradi subvencioniranih programov zaposlovanja ki pa ne prinašajo trajnih rešitev. Za zadovoljevanje državnih potreb nalagamo gospodarstvu nove davščine, s tem pa mnoge preženemo s podjetjem vred v tujino, potencialne vlagatelje v nova delovna mesta pa v druge države. Zakaj? Ker se tam politika zaveda, da je gospodarstvo tisto, ki plačuje davke, da lahko država zadovoljuje svoje potrebe. Prav zaradi tega je treba v zakon zapisati bolj natančno in striktno pravilo, kako in kdaj bomo izravnali naš proračun. Seveda je to trenutno lahko boleče, je pa zdravilno, za kar bi prav tako lahko vzeli kakšen primer iz vsakdanjega življenja ali celo iz medicine. Včasih je treba tudi zarezati, da boli, če hočemo ozdravitve. Zavedam se, da ni mogoče samo jemati, predvsem pa ne tistim, ki že tako ničesar nimajo. Pač pa predvsem ustvarjati pogoje za reforme, hitrejše zaposlovanje, odpravljati birokratske ovire, spremeniti delovnopravno zakonodajo, ki bo omogočala bolj fleksibilno zaposlovanje, ker bomo potem imeli več in ne manj zaposlenih. Postaviti si moramo samoomejitve in izpeljati reforme. Veselim se tistih časov, ko bo, bom spet omenila, Luka Mesec predsednik vlade in bo levica vladala in bomo samo zapravljali in se lepo imeli. Žal pa verjetno ne dolgo časa, potem se nam lahko zgodi to, kar se nam je že zgodilo s prejšnjo državo. Pa naj se malo pošalim, potem bomo pa naročili kakšno vesoljsko ladjo in odšli na mesec, morda pa tam veljajo drugačni pogoji kot v vsakdanjem življenju. Ta zakon bom podprla, ker je to dobro za ozdravitev slovenskih financ. Seveda ob konkretnih in spodbudnih ukrepih za krepitev gospodarstva.
Hvala. Besedo ima Andrej Čuš, pripravi naj se gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Mislim, da je bilo približno leto in pol nazaj, ko je še prejšnji Državni zbor sprejel spremembe ustave, kjer se je sprejela določba, da mora biti proračun izravnan brez zadolževanja. Sicer je zadolževanje možno v nekaterih izjemah in okoliščinah, ki pa so žal v Sloveniji postale že precej vsakdanje. Žal se je vlada Mira Cerarja odločila, da ne bo podprla predloga Slovenske demokratske stranke, saj je tudi minister večkrat tudi danes priznal, da vlada ni sposobna uravnotežiti proračuna, saj imamo ogromno finančnih obveznosti tako doma kot do tujine. Malo me tudi žalosti, počasi bo sto dni vlade Mira Cerarja in do danes nisem videl nobenega konkretnega sistemskega zakona. To priznavate tudi poslanci koalicije. Vse je interventno, vse je na horuk po nujnih postopkih, čeprav na deklarativni ravni pa predvsem ugotavljate. In tudi te ugotovitve so res tako pametne, kot da bi danes ugotovili, da je zemlja okrogla. Res. In ljudje so razočarani, smo razočarani. Problem zadolževanja se je začel v letu 2009 oziroma proti koncu leta 2008, ko takrat vlada Boruta Pahorja ni znala primerno odgovoriti na krizo, v katero je padla Slovenija, Evropa, tudi svet. In treba je priznati, marsikje so bili problemi in marsikje tudi kdo ni primerno odreagiral. Žal pa se nismo zgledovali po tistih, ki so reagirali primerno, in danes sploh ne vedo več, kaj je kriza, ampak si jemljemo za vzgled države, ki so bolj na repih razvitosti. Zadolžili smo se v šestih letih z 8 na 30 milijard evrov. To je po mojem edini protikrizni ukrep, ki so ga v Državni zbor ali pa v politiko privedle leve vlade v Republiki Sloveniji. In do danes nismo imeli niti enega strukturnega ukrepa, ampak samo zadolževanje na račun ohranjanja trenutnega stanja in financiranja brezidejnih politik vlade Mira Cerarja. In veste, kdo bo poraženec tega stanja? Poraženci bodo predvsem mladi in pa rodovi, ki šele prihajajo. Novorojenec, ko pride na svet, ima 14 tisoč evrov dolga. Glede na to, da ta bremena rastejo iz dneva v dan, saj smo lahko ponosni, kako se včasih poceni zadolžimo, bo vedno slabše, in naša prihodnost v državi bo vse slabša. Zato se ogromno mladih raje odloči, da gredo v tujino. In žal je tako. Povedal bi tudi, da vsaka leva vlada, ki se je do sedaj zadolževala, predvsem vlada Alenke Bratušek je imela za uspeh, kako poceni se zadolžujemo, kako so obrestne mere padle. Pri tem pa nismo bili sposobni niti pogledati na svetovne finančne trge, recimo, Hrvaško, ki se je zadolževala še ceneje kot mi. Mi smo se zadolževali dražje kot Čile, Bocvana, Hrvaška, in za to se verjetno nismo borili oziroma se niso borili naši starši. Stanje v proračunu je alarmantno. Eno milijardo letno namenimo samo za odplačilo obresti. In to stanje prav kliče po rešitvah in konkretnih ukrepih, strukturnih reformah, ampak mislim, da temu ne bo tako. Kje so sedaj morala, etika, nova politika, ki so jo ljudje tako podprli, ko pa nasprotujete temu, da bi samo izvršili ustavo? Smo v neustavnem stanju in, ne vem, že drugič boste verjetno glasovali v tem mandatu proti ustavi. In če so to nova politika in novi standardi me prav skrbi, kakšen zgled dajete sovrstnikom in vsem tistim, ki nas gledajo. Dovolite mi, da ob koncu razprave citiram bivšega ministra dr. Šušteršiča, ki je po mojem mnenju eden boljših finančnih strokovnjakov v državi in bi si tudi lahko prebrali kakšno njegovo mnenje, on pravi: "Vladni predlog je v nasprotju z ustavnimi določbami in pogosto tudi nima prave ekonomske logike. Bolj kot na slovenski ustavi temelji na evropskem paktu za stabilnost in rast. Čeprav smo pakt tudi sami sprejeli, to še ne pomeni, da je v ustavi nadrejen. Zato bi bilo najbolj pametno, če bi Vlada svoj predlog umaknila in poskušala potrebno politično soglasje doseči z dopolnjevanjem poslanskega predloga SDS." Spoštovani poslanci koalicije, apeliram na vas, ne samo da ste v Državnem zboru, da sedite in gledate v zrak, mogoče rešujete kakšno križanko, ampak dajte vsaj obrazložiti, zakaj boste glasovali proti načelom, ki ste jih tako zagovarjali v volilni kampanji. Upi volivcev po novi bolj etični politiki so se kmalu razbili na čereh slovenske politične realnosti. Spet je zavladalo razočaranje.
Hvala. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospa Maruša Škopac.
Podpredsednica, najlepša hvala. Jaz bom morda malo nenavadno začel svojo razpravo. Nisem prepričan, da je uvedba fiskalnega pravila najboljša rešitev. Res nisem prepričan. Ampak mislim, da to sedaj ni bistvenega pomena. Vedeti je treba, da se je pred dvema letoma politika za to odločila praktično enotno oziroma z veliko večino glasov za. In to je danes dejstvo. Zakaj ste se odločili za to? Verjetno zato, ker dokler je bilo na deklarativni ravni soglasje, da bomo skrbeli za srednjeročno in dolgoročno vzdržnost javnih financ, na nek način ni bilo učinka in smo tonili vse globlje in smo se še bolj zadolževali in s tem delali dolg naslednjim generacijam. Dejstvo je, ustava je spremenjena, obligacija je, da moramo sprejeti ustavni zakon, torej zakon o fiskalnem pravilu. Meni je zelo žal, da ni sprejet že v tem trenutku. Smo na nek način v neustavnosti. Ampak moje trdno prepričanje tudi je, da je treba pripraviti takšnega, ne da bo dosegel samo tistih 60 glasov, dvotretjinsko večino, po možnosti večino vseh poslancev, 90. In zato moramo enostavno strniti vrste. Jaz moram povedati iskreno, da tega predloga ne bom podprl. Pa ne zato, ker je predlagatelj opozicijska stranka SDS, to sploh ni za mene bistveno. Meni se zdi bistveno to, prej ste nekateri dajali primerjave, da je ta predlog zakona bolj papeški od papeža. Jaz tu ne bi presvetlega omenjal, ampak zdi se mi, da je vendarle bolj rigorozen, kot pa naj bil. Jaz mislim, da tistih 0,5 %, ki še dopušča del fiskalnega salda, je to v tem trenutku zelo, zelo pomembno, da ne gremo, jaz bom temu rekel, tako na nož in s tem prizadenemo nekatere pravice socialno najbolj ogroženih. Ko sem predstavljal stališče Poslanske skupine DeSUS do tega predloga, sem tudi povedal, da če se ta zakon podpre, potem je rezervni torej medgeneracijski sklad, ki bo skrbel, verjamem, da bo v kratkem zaživel in skrbel za vzdržnost pokojnin in za manjšo obremenitev proračuna, mrtev. Ta sklad je potem mrtev, ga je nemogoče formirati. Moje trdno prepričanje je, da je zakon, ki ga predlaga Vlada, boljši od tega zakona predvsem iz tega razloga, ker je manj restriktiven na samem začetku in gre v tisto postopnost, da se v srednjeročnem obdobju javne finance stabilizirajo, če hočete normalizirajo, in da dosega ta država neko blaginjo na dolgi rok. Jaz mislim, da je to bistvenega pomena, in mislim, da drži tudi dejstvo, da je Vlada naredila vse potrebno. Jaz verjamem, da je tudi vsem poslanskim skupinam, koalicijskim zagotovo je, ker sem sodeloval in bil zraven, verjamem da tudi opozicijskim, predstavila rešitve tega zakona, zelo nazorno, primerjava vašega predloga zakona in tega, ki ga je Vlada pripravila. In mene je ta vladni zakon seveda prepričal. Bom glasoval zanj in ne za tega. Jaz upam, da sem bil zadosti nazoren, zadosti plastičen, zakaj je temu tako. Ne bi rad, to vedno znova poudarjam, v trenutkih ko na nek način vsi plačujemo ceno, pa si bom dovolil reči, nekaterih minulih zavoženih odločitev, pa me v tem trenutku sploh ne zanima, kdo je te zavožene odločitve sprejemal. Mislim, da v tem trenutku zategovanja pasu tisti, ki so kakšen milimeter nad, predvsem pa tisti, ki so pod mejo socialne izključenosti, pa ne smejo plačevati cene nastale situacije. In to je poglavitni razlog, da bom podprl zakon Vlade in ne vašega. Ob tem izražam svoje upanje, željo, hotenje, da vendarle stopimo skupaj in v največjem možnem številu dosežemo neko soglasje. Kot rečeno, žalosti me, da v tem trenutku še ni ta zakon sprejet, ampak ne nazadnje, za nekaj dni ali pa kakšen teden pa se mi zdi, da pri pravih odločitvah pa vendarle ne gre hiteti in se ne gre prenagliti. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Maruša Škopac, pripravi naj se gospod dr. Vinko Gorenak.
V Poslanski skupini SMC predlaganega zakona o fiskalnem pravilu ne bomo podprli, saj pretirano omejuje možnost oblikovanja fiskalne politike. Poleg tega pa SDS v predvolilnem programu govori o zlatem fiskalnem pravilu, ki pa za razliko od predlaganega pravila omogoča zadolževanje za investicije. Predlagano fiskalno pravilo omejuje zadolževanje tako v slabih kot v dobrih časih. Tako imenovana švicarska formula, ki jo zasleduje predlog zakona, ni primerna za Slovenijo, državo brez lastne monetarne politike, ki je poleg fiskalne politike drugi ključni instrument za uravnavanje šokov v gospodarstvu. Uporaba te formule v veliki meri zožuje možnost vodenja proticiklične in protišokovne fiskalne politike, kot to dopuščajo omejitve pakta za stabilnost in rast. Predlagano fiskalno pravilo je ostrejše od zavez Republike Slovenije, ki so bile sprejete z ratifikacijo o fiskalnem paktu, ki nadalje določa najnižjo raven strukturnega primanjkljaj na ravni -1 % bruto družbenega proizvoda. Predlog zakona, ki je pred nami, po drugi strani zahteva strukturno uravnoteženost proračuna, kar bi pomenilo večje zmanjšanje javne porabe ali pa trajni dvig davkov v višini 1 % bruto družbenega proizvoda. Strukturna uravnoteženost je tudi sicer naš trenutni srednjeročni cilj, ki ga je postavila Evropska komisija, vendar pa se ta lahko zniža, ko bo Slovenija izvedla strukturne ukrepe, ki bodo izboljšali dolgoročno vzdržljivost javnih financ. Predlog zakona je tudi strožji od zahtev Evropske komisije. Onemogoča namreč spodbujanje gospodarstva v obdobju padcev gospodarske rasti, ko je padec gospodarske rasti nižji od 3 % bruto družbenega proizvoda, in tako poglablja bodoče krize. Je tudi ostrejši od vseh fiskalnih pravil v vsej zgodovini evrske unije. V Paktu stabilnosti in rasti je tako določeno, da so izjemne okoliščine opredeljene kot padec bruto družbenega proizvoda na letni ravni v višini 2 % ali pa kot akumuliran upad proizvodnje med daljšim obdobjem negativne rasti bruto družbenega proizvoda. V predlogu, ki ga obravnavamo danes, pa so izjemne okoliščine določene precej strožje, in sicer kot znatno poslabšanje gospodarskih razmer, ki je opredeljeno kot krčenje gospodarstva v posameznem letu v višini več kot 3 %. 10. junija letos je mednarodni denarni sklad podal opozorilo, da je fiskalno pravilo, ki ga določa Evropska komisija in katerega želi SDS trajno uzakoniti v še ostrejši obliki, napačno zastavljeno. Po mnenju strokovnjakov mednarodnega denarnega sklada imajo namreč pravila Evropske unije, ki določajo zmanjševanje proračunskega primanjkljaja držav članic, za posledico zmanjšanje javnih investicij, povečanje procikličnosti in s tem podaljšujejo recesije. Mednarodni denarni sklad je tako dokazal, da so takšna fiskalna pravila škodljiva. Zato je Vlada pripravila in v Državni zbor že poslala svoj predlog fiskalnega pravila, ki je pripravljen skladno s prejetimi mednarodnimi zavezami. V stranki SMC zaradi vsega navedenega predlaganega zakona o fiskalnem pravilu ne bomo podprli.
Besedo ima gospod mag. Branko Grims, pripravi naj se Branko Zorman.
Hvala za besedo. Prav zanimivo je poslušati, kakšen odnos ima koalicija do slovenske ustave. Potem marsikatero glasovanje v Državnem zboru, tudi kakšno zavestno kršenje človekovih pravic postane razumljivo, kot da je ustava nekaj, kar je tam napisano, potem pa malo spoštujemo ali pa ne spoštujemo, če nam ne paše. Veste, tako pač to ne gre. Prva in edina zaveza, ki jo imamo kot zakonodajalci, je zaveza slovenski ustavi, šele potem pridejo vsi drugi mednarodni in ostali akti, ki jih je treba upoštevati. Če komu ustava ni všeč, lahko tudi ustavo spremeni, ampak potem za to tudi prevzame odgovornost. Dokler pa je ustava takšna, kot je, pa jo je treba spoštovati. In kaj je bistvo zgodbe, o kateri danes govorimo? Povedati jo je mogoče na en način, ki bo razumljiv vsakemu državljanu in vsaki državljanki. Pot v pekel je tlakovana z dobrimi nameni, pravi en star slovenski pregovor. Jaz ne dvomim, da ko je gospod Pahor nekoč prevzemal, konec leta 2008, vlado, da je imel najboljše namene. Ampak kaj so naredili? Takrat se je že v mednarodnem prostoru do konca zaostrila kriza, in ta je seveda začela vplivati tudi na Slovenijo. Očitno je bilo, to je bilo takrat očitno vsakemu trotu, da se bodo zmanjšali prilivi. To so kazali že tudi vsi ekonomski kazalci. Ampak kaj je pa naredila Pahorjeva vlada? Rebalans, v katerem je sicer priznala, da bodo nižji prilivi, hkrati pa povečala porabo za skoraj milijardo evrov, češ, da je treba dati vsem vse na kredit. In tako se je začelo. Od osamosvojitve do Pahorjeve vlade je bila zadolženost Slovenije skupaj s tistim, kar smo podedovali od rajnke Juge, dobrih 7 milijard evrov. Še nekoliko zmanjšala se je ta zadolžitev v času od 2004–2008, v času vlade Janeza Janše. Potem pa je narastla na norih 30 milijard evrov, kolikor znaša zdaj. To se pravi, samo dve vladi tranzicijske levice, Pahorjeva in pa Alenke Bratušek, sta zadolžili to ubogo Slovenijo za več kot 20 milijard neto novih dolgov. In kakšno je danes stanje v Slovenji? Vsak otrok, ko se rodi, mu tranzicijska levica v zibelko notri za darilo da več kot 14 tisoč evrov dolga. Po domače rečeno, tranzicijski levičarji so temu ubogemu dojenčku, ki veselo kobaca in se veseli življenja, zagonili en avto v steno, pa ga zažgali, tako da ga nikoli več ne bo mogel voziti. Ampak plačal ga pa bo. Ali pa če želite z vidika ene povprečne slovenske štiričlanske družine. Tranzicijska levica vsaki družini izroči dolg 56 tisoč evrov neto. To je danes ena hišica v Beli krajini ali pa Prekmurju, majhna luštna hišica, ki jo je tranzicijska levica zažgala, razstrelila, sesula in ta družina nikoli ne bo v njej živela. Ampak plačala jo pa bo. In kar je najbolj noro, očitno hoče ta vrla tranzicijska levica še kar naprej voditi isto politiko. Novi dolgovi, novi dolgovi, nadgrajujemo nove dolgove z naslednjimi dolgovi. To pač tako ne gre. V modernem svetu to tako ne gre, in to vi veste. In ta račun zdaj že prihaja. Danes praktično ni več manevrskega prostora v proračunu, ker obresti že požrejo vse, kar je na razpolago. In še huje bo. Ampak to se hoče nadgraditi, da se bo delal vtis, kako se razvijamo, še z novimi zadolževanji. In tukaj je en temeljni problem. Še celo v času prejšnje vlade, pa kakorkoli smo kritični do nje, v času njenega zadnjega konca smo se vendarle začeli pogovarjati, iskati konsenz o fiskalnem pravilu, o tem, da naslednjim rodovom ni dopustno pod nobenih pogojem prepuščati plačil za lastno ravnanje, jih spravljati v dolgove, ker je to uničujoče za gospodarstvo, za državo kot celoto. In kar je najhuje – tudi za njeno suverenost ter blaginjo ljudi. Takrat so bila pogajanja, tudi sam sem bil na njih, kjer smo dosegli soglasje o vsakem stavku zakona o fiskalnem pravilu. O vsakem stavku. Čisto vsi prisotni so se strinjali. Vsak stavek smo toliko časa brusili. In ko je bilo treba to sprejeti, je takrat gospa Bratušek rekla: "Veste, mi pa tega ne bomo podprli." In tako so se zadeve zaustavile. Kasneje pod pritiskom Nemčije, je treba direktno povedati, smo se še enkrat premislili, in smo vendarle fiskalno pravilo zapisali v ustavo. Treba je samo še sprejeti izvedbeni zakon, seveda skladen z ustavo. In tak je danes pred nami. Zopet plod pogajanj in konsenza političnih strank še v prejšnjem mandatu. Ampak o tem konsenzu danes pa ni več nobenega sledu. Reče se: "Ja, veste, ustava velja ali pa ne velja, to nas niti ne zanima, malo je čudno napisana, ne bomo tega se šli, bomo upoštevali, kaj sicer piše v enih drugih aktih Evropske unije, ker nam bolj pašejo." Tako približno je danes razprava koalicije tukaj. Ta zakon, ki je pred nami, je ustrezen in je brez dvoma skladen z ustavo. Lahko ga sprejmete, lahko ga še kakorkoli izboljšate. Ampak nedopustno pa je reči, da mi smo že pripravili nekaj boljšega, če vam še dr. Janez Šušteršič zelo jasno napiše, da je s svojim zakonom storila vlada samo to, da poskuša prelisičiti slovensko ustavo. Te pravice, gospe in gospodje, pa nima nihče. In zaradi tega je vredno podpreti ta zakon. Ne zaradi vas, ne zaradi nas, ampak zaradi vseh in zaradi naslednjih rodov. Zato ker vsak dober gospodar ve, da lahko porabi samo toliko na dolgi rok, kolikor tudi v resnici ustvari. In to je bistvo našega zakona.
Hvala. Besedo ima gospod Branko Zorman, pripravi naj se dr. Vinko Gorenak.
Predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani kolegi, spoštovani predstavniki Vlade. S Predlogom zakona o fiskalnem pravilu, predlaganega s strani SDS, se seveda ne strinjam. Ne strinjam se pa iz več razlogov. Pa ne zato, ker je že pripravljen in vložen vladni predlog zakona o fiskalnem pravilu, ampak ker ta vaš predlog v določenih vsebinah ni najbolj, kako bi rekel, primeren ali pa moder. Ko je Slovenija sprejela evro, mi neke lastne denarne politike v bistvu nimamo več. In vse, kar nam je še ostalo od orodij, s katerimi lahko vodimo proticiklično ekonomsko politiko oziroma se v določenih gospodarskih situacijah prilagajamo, je fiskalna politika. Ta vaš predlog fiskalnega zakona pa v bistvu onemogoča, glede na trenutno zadolženost države, ki vemo, da je skoraj 80 % BDP, kakršne koli manevre ali v dobrih ali pa v slabih časih. Ta švicarska formula že danes večkrat omenjena, smo ugotovili, da je ne uporablja razen Švice nobena država. To verjetno ni slučaj. Švicarska formula je verjetno primerna za države, ki imajo ob fiskalni tudi lastno denarno politiko. Kot rečeno pa Slovenija lastne denarne politike od trenutka, ko je vstopila v evro območje, nima. Poleg tega so določbe v tem vašem zakonu strožje, kot so od nas zahtevane. Skratka, bolj stroge od omejitev, ki pa so sprejete v okviru EU. V tej tako imenovani švicarski formuli smo že ugotovili, da je ta potencialni obseg BDP težko izračunati, ker se lahko na podlagi nekih preteklih napačnih izračunov oziroma ob spremembi nekih pogojev lahko ti kriteriji bistveno spremenijo in potem tudi ta formula izkaže bistveno drugačen rezultat. To pomeni, da bi Vlada lahko v določenem trenutku, kljub temu da je sprejemala proračun, v neki kasnejši fazi tekom leta padla v položaj, ko bi dejansko to fiskalno pravilo kršila, ker so se pač določene okoliščine spremenile. Hkrati bi povedal še mogoče to, ker danes ni bilo izpostavljeno, da v tem vašem predlogu fiskalnega pravila je neko določilo, ki govori o zadolžitvi države nad in pod 45 % BDP. Glede na to, da vemo, kako je Slovenija zadolžena danes, in vemo, da se država ne bi smela več zadolževati, to je jasno, bomo, da bomo prišli s teh 80 % BDP zadolžitve na 45 %, ko se po vašem zakonu pa sprostijo določena orodja, mi potrebovali po moji oceni, ne vem, ampak verjetno vsaj deset let. To pomeni, da deset let določeni proračunski uporabniki oziroma enote države ne bi mogle razpolagati z določenim delom svojih prihodkov. Pa bom ilustriral. Dokler se ne pride pod ta drugi kriterij, to se pravi po vašem pod 45 % BDP zadolžitve države, bi občine v primeru prodaje nekega državnega premoženja morale te kupnine namenjati izključno za zmanjševanje dolga države. To se pravi za odplačilo dolga, glavnice in obresti. Ista zgodba, kar je pa mogoče še bolj s stališča občin nenavadno, če je občina ustvarila nek presežek in ga je prenesla v naslednje leto za neko planirano investicijo, v skladu z vašim predlogom zakona o fiskalnem pravilu to več ne bi bilo mogoče, ampak bi ta presežek moral iti takoj za odplačilo dolga, to se pravi za zmanjševanje dolg, za zmanjšanje glavnice in za plačilo obresti. To pomeni, da se bistveno omejuje neka svoboda oziroma nek logičen manevrski prostor, ki ga določeni akterji v tej državi morajo imeti. Iz tega razloga v naši stranki in tudi osebno nasprotujemo nadaljnji obravnavi tega predloga zakona. Hvala.
Hvala. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravi nas je gospa Marija Bačič.
Hvala lepa. Včasih imam občutek, da poslušam bralne vaje. Bralne vaje ima lahko kdo tudi doma, pa se gleda v špegel, pa je potem isto, kot če to tukaj pove, ampak to ni bil moj namen. Moram reči, da sem bil izjemno presenečen, ko sem poslušal gospoda Mesca. Postalo me je hudo strah. Mislim, da bi morali zaprositi policijo za varovanje. Tako velike količine znanja v eni glavi, pa veste, da ne smemo spustiti iz te države. Ampak potem sem pa videl, da bere. Tako da me je nehalo biti strah. H gospodu Križaniču bi se rad tudi obrnil, ki je spet povedal tisto, kar ga vedno skušam dopolniti, pa ga bom še enkrat. Govoril je o tem, kakšne zadolžitve so bile med leti 2004–2008. Seveda Janševa vlada. Gospod Križanič bi lahko, pa mislim, da ve, ampak zavaja, vedel, da njegov pralni stroj ali pa moj televizor, o njem ne odloča vlada, če jaz vzamem kredit ali pa on. Torej Vlada ne odloča o kreditih, za katere se zadolžijo firme, itn. In tega ne morete naprtiti Vladi, gospod Križanič. Sicer pa, poglejte, fiskalno pravilo, zlato pravilo, jaz ne vem, kaj si mislijo preprosti ljudje, ki nas gledajo, zato bom jaz skušal povedati tako, da bodo razumeli preprosti ljudje. Ti so pomembni po mojem mnenju. Vsak kmet natanko ve, kaj mora biti decembra v kaščah. Toliko tega, toliko tistega, toliko onega. Spomladi pa mu mora ostati toliko, da bo lahko še posejal, da bo lahko v jeseni spet spravil v kašče. Gospe in gospodje, to je vsa modrost. To je vsa modrost. Država torej lahko porabi toliko, kolikor ima. In nič več. Mi pa že šesto ali sedmo leto jemo z veliko žlico na račun tistih, ki jih še na svetu ni. Ko vas poslušam, kako je vaš predlog zakona, ki bo prišel, boljši od našega. Poglejte, – v čem je vaš predlog zakona boljši od našega? Šušteršič, ki mu ne morete reči, da je kakšen član SDS, ekonomist z doktoratom, pravi, da se Vlada izogiba fiskalnemu pravilu, in da to, kar vi predlagate, je poizkus kako bi obšli ustavo. V nadaljevanju nam točno pove in analizira, jaz imam premalo časa, da bi toliko govoril, on točno pove, da nadzor po vašem zakonu ne bo mogoč. Ja seveda ne, saj ne postavljate nobenih limitov. Kaj pa je srednjeročno obdobje za vas? Pet let, deset let ali pa petdeset let, če ga ne definirate z leti. Torej nadzor ni mogoč. Proračun bo lahko srednjeročno zato neuravnotežen. Saj konec koncev niti ne poveste, kaj je srednjeročno obdobje v vašem predlogu. Ali je to sto let ali kaj? Naprej pravi, da se bo zato zadolženost države lahko povečevala še naprej. Kar je seveda spet res. In proračun s tem ne bo blažil gospodarskih kriz – kar bi bil pa namen tega pravila. Šušteršič pravi celo to, da ima Vlada na voljo boljši predlog, namreč predlog SDS, kot pravi, nima nobene od naštetih napak. Nima nobene od naštetih napak, ki jih on vam očita. Zato vas poziva, da to umaknete, in da sprejmete ta predlog, ki ga predlagamo mi. Je pa še nekaj. Veste, moder politik, jaz ne morem reči, da jih v vladi ni. Ali pa jih res ni. V koaliciji pa, vsaj v tistem delu, tam na oni strani, tam so že stari mački, vi ste bolj novi, bi lahko se nekaj zavedali, da tudi vi potrebujete dvotretjinsko večino. Tudi vi jo potrebujete. In če bi bili pametni, bi naredili – kaj? Amandmirali, danes pustili ta zakon v drugo branje in ga amandmirali tam, kjer menite, da je treba kaj popraviti. Ne. Tresk bum. Zavrži. Potem bomo tudi mi vašega zavrgli. Kaj boste pa potem? Pa ne bo dvetretjinske večine. Tako se v politiki ne dela. Če je predlagatelj neka stranka, ki je opozicijska, bi morala biti večina tista, ki bo šla naproti. Jaz se spomnim obdobja 2004–2008, ko sem igral neko vlogo posrednika med Državnim zborom in Vlado v podobi državnega sekretarja v kabinetu predsednika Vlade. In jaz sem bil veliko več časa v takratni opoziciji kot pa v koaliciji. Veliko več časa. V tisti pisarni tam, ki jo ima Vlada na razpolago, smo usklajevali mnoge stvari. Gospe in gospodje, ne boste verjeli, uskladili smo 66 % zakonov v letih 2006, 2007 in 2008. Kriterij, kdaj je bilo pa kaj usklajeno, kdaj ne, je pa bil opozicijski pritisk na gumb "za". Zlasti esdejev, ker pač je bila SD največja. To je modra politika. Samo zavračanje nečesa iz razloga, kjer je pač SDS predlagatelj, je pa politika, ki ni modra, ki je slaba politika. Slabi politiki pa odhajajo po volitvah. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani minister, kolegice in kolegi! V času neugodnih javnofinančnih okoliščinah je vsaka potreba po zagotavljanju uresničevanja pravic posamezne družbene skupine podvržena strogi presoji. V družbi se je vzpostavil občutek, da ocena temelji le še na vplivih na proračun, pa naj bo potreba še tako upravičena. Pobudniki tako praviloma dobijo enoznačne odgovore, ne glede na to, ali odgovarja ministrstvo ali državni organ ali organ lokalne skupnosti. Odgovor je kratek: ni denarja. Sprejetje zakona v predlagani obliki pa bi ta odgovor zacementiral za nekaj prihodnjih let, saj je način izvedbe uravnoteženosti proračuna glede na mednarodne pogodbe pretiran in preobsežen. Morda v osnovi res sledi skrbi za zdravje javnih financ, a zato zanemari zdravje ljudi in skrb za njihovo blaginjo. Velikokrat je iz vrst predlaganega slišati, da morajo izpolniti določene zaveze, ki so utemeljene v mednarodnih sporazumih. A te ne izključujejo izpolnjevanja zavez, ki jih ima država iz naslova z ustavo varovanih pravic. Niti pogodba o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji, kjer je v 3. členu zapisan fiskalni dogovor s fiskalnim pravilom, tega ne izključuje. Sama o presoji izvedba fiskalnega pravila izhajam iz vprašanja, kako bo izvajanje fiskalnega pravila vplivalo na zmožnost zagotavljanja skrbi za ogrožene, ranljive družbene skupine. Njihove podobe so namreč tako kot številne druge skrili za številke v proračunskih postavkah. Izvedbo fiskalnega pravila, kot je predlagana s tem zakonom, zato vidim le še kot dodaten izgovor, da ukrepov, ki bi prispevali k dvigu kakovosti njihovega življenja, ne bo mogoče izvesti. Res je, številni primeri v nebo vpijočih krivic niso bili odpravljeni niti v letih, ko se je cvetenje gospodarstva zrcarilo skozi številke v proračunskih postavkah. Naj na tem mestu omenim le nekaj najbolj nujnih investicijskih potreb na področju institucionalnega varstva odraslih in otrok s posebnimi potrebami. Center za osebe z motnjo v duševnem razvoju na Debelem rtiču, ptujska šola s prilagojenim programom ali objekt v Stari gori, kjer otroci z zmerno in težjo motno v razvoju živijo v človeka nevrednih razmerah. Predlagani zakon o fiskalnem pravilu s prilagajanjem izdatkov, prihodkov k ureditvi razmer zagotovo ne bi pozitivno prispeval. Vlada kot ključni razlog za nasprotovanje predlogu zakona izpostavlja omejitev fleksibilnosti uporabe fiskalne politike. Za urejanje problematike najbolj ranljivih skupin v družbi pa bi morali vzporedno s sprostitvijo omejitev fiskalne politike sprostiti predvsem fleksibilnost naših misli. Upam, da nam bo to uspelo ob obravnavi vladnega predloga zakona o fiskalnem pravilu.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert.
Hvala, gospa podpredsednica. Še enkrat vsem pozdrav tudi s tega mesta! Nimam veliko časa za vsebinsko razpravo, v glavnem sem svoje stvari povedal, bi pa rad na nekaj opozoril. Kje so razlogi za gospodarsko rast leta 2004? V konjunkturi na naših izvoznih trgih in zaradi lokalnih investicijskih projektov, recimo, tudi zaradi županskih volitev. In kaj vidimo naprej? Slabe napovedi za naše izvozne trge, najslabše z EU, Rusijo, Latinsko Ameriko in tako naprej. In drugo leto županskih volitev ne bo. To so realna dejstva. Kolegice in kolegi, predvsem iz koalicije, jaz vas prosim za razmislek, da danes ta zakon spustimo naprej, da mu damo možnost nadaljnje adaptacije, nadaljnjih izboljšav, morda nekega miksa z vladnim zakonom. Ta zakon potrebuje, tudi vladni, 60 glasov. To je ključno. O tem morda danes nismo ali pa smo premalo govorili. Dajmo nekaj narediti za naše ljudi, za naše otroke in za naše vnuke. Če ne bo tu sodelovanja, kot smo ga bili vajeni pravzaprav v prejšnjem mandatu prav pri tem zakonu, ne bo nič ne iz tega zakona in ne iz vladnega zakona. Pa tudi države ne bomo potegnili iz krize.
Hvala. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Pripravi naj se gospod Tilen Božič.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi v dvorani, tudi tisti izven nje, in predvsem slovenska javnost! Meni je žal, da današnja razprava, ki je po mojem mnenju zelo kakovostna, ne nazadnje govorimo o pomembni materiji, nekako ni širša, se pravi, da se je kar nekaj poslanskih kolegov in kolegic odpovedalo razpravi. Menim, da bi bila lahko še veliko bolj kakovostna, če bi vas pri njej sodelovalo mnogo več. Ustavni zakon je gotovo zaveza državljanom. Zaveza, da bo država krepila proračunsko disciplino. Zaveza, da se bo država obnašala kot dober gospodar. Očitek ministrstva oziroma Vlade ter tudi v stališčih posameznih poslanskih skupin in posameznih razpravljavcev, da je predlog izvedbenega zakona zahtevnejši v primerjavi z mednarodnimi obveznostmi, je po moje napačno razmišljanje, ni prava pot. Ravno jasne in zavezujoče določbe v predlogu zakona so tisti elementi, ki so jamstvo, da dosežemo želene cilje, in to je uravnoteženost javnih financ in obnašanje po principu odgovornega gospodarja. Menim, da bi koalicija morala prisluhniti in dejansko pomagati k izboljšanju predlaganega zakona, ne pa da ga enostavno mečete skozi okno. Ne nazadnje predlog, ki ga je pripravila Vlada, je ohlapen, in v bistvu ne sledi zahtevam ustavnega zakona, ki je jasen, a sedaj Vlada z nekimi interpretacijami in manevri želi to spremeniti. Zaveza z ustavnim zakonom je jasna: leta 2015 bi država Slovenija morala imeti uravnotežen proračun. Tega seveda nimamo, a z vašim predlogom izvedbenega zakona se od tega še bolj odmikamo. Ampak v ustavi so datumi jasni in tega ni moč interpretirati po svoje. Sprašujem se tudi, ali pomeni sprejemanje tega zakona zgolj in izključno to, da bomo nekako zadovoljili mednarodnim zahtevam in rekli, da zakon imamo in ni več kršitve ustave. Menim, da bi morali ta zakon sprejeti izključno zato, da dejansko začnemo v državi urejati finance tako, kot bi morali, in da poskrbimo za naš razvoj in uspešnost družbe. Kvaliteto javnih financ je gotovo najlažje zagotoviti v fazi načrtovanja in predlagani zakon posveča ravno tej fazi pomembno pozornost. Veste, največji problem zadolževanja, ki smo mu bili priča tako pri prejšnji vladi pa tudi pri tej vladi, je, kam pravzaprav ta denar gre. Ta vlada si je izposodila milijardo, milijardo dvesto pa moramo dati za obresti. Se sploh zavedamo, kaj počnemo? Ali je bil denar, ki smo si ga v preteklosti izposodili, res namensko porabljen za sistemske rešitve, ki bi omogočale zdravo gospodarstvo in razvoj? Stanje v državi govori, da temu ni tako. Ali morda zaradi zadolževanja državljani živijo bolje? Ne. Ali smo z zadolževanjem poskrbeli za večjo perspektivnost mlajše generacije? Ne. Ali je kriza za nami? Ne. Sedaj vas pa sprašujem, kaj bi lahko počeli s to milijardo dvesto, če bi jo danes imeli. Gotovo že na tej seji, ki poteka od ponedeljka, ne bi bilo treba govoriti o tem, ali imamo zadostna sredstva, da saniramo neko cesto, ki omogoča državljanom vez z državo. Ali bi govorili o tem, da je treba obdavčiti študentsko delo in jim še bolj onemogočiti normalno življenje? Ali bi govorili o tem, da je treba jemati sredstva invalidskim organizacijam? Zagotovo ne. Znano je in povedano je že bilo, da se slovenski novorojenček rodi z velikim bremenom, bremenom dolga, za katerega smo danes odgovorni tudi mi, ne glede na to, kdo ga je sproduciral. In tempo, ki ste si ga zamislili v vašem zakonu, ki ga je pripravila Vlada, tega trenda ne izboljšuje. In naša odgovornost bi bila, da to spremenimo in da v zakonu zapišemo takšne zaveze, ki bodo dejansko to tudi uresničile. Veste, izmikanje odgovornosti z nekimi ohlapnimi zakoni dolgoročno ne bo pomagalo. Enkrat si bo treba naliti čistega vina. Mislim, da je bilo prej dobro rečeno, da si s Švico nismo oziroma se ne moremo primerjati. Seveda ne, ne moremo se z njo primerjati in še dolgo se ne bomo mogli. Vprašajte pa državljane, kaj bi si želeli. Gotovo bi si želeli švicarskih plač in standarda. Zato, spoštovani, če ne bomo dejansko sprejemali zakonov, ki bodo zavezujoči in bodo začeli spreminjati stvari na bolje, bomo lahko zgodbi o uspehu za vedno pomahali. Nasvidenje! Nasvidenje, blaginja v tej državi! In to je tista odgovornost, ki jo imamo. Menim, da bi bilo nujno, da ta zakon z vašimi predlogi izboljšamo, nadgradimo, spremenimo, da gre po fazi naprej. Z načinom, da v nekem trenutku rečete, lepo od opozicije, ker je nekaj pripravila, saj če bi bil vaš zakon prvi na mizi, bi pa verjetno o tistem razpravljali. Ampak ta zakon je pred nami, in prav bi bilo, da bi ga skupaj dodelali do te faze, da bi dejansko pomenil korak naprej v stanju v državi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Tilen Božič, pripravi naj se gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo. Nekajkrat je bilo danes že omenjeno to, nekakšna a priori nasprotovanja. Jaz bi vseeno rekel, da ne gre za a priori nasprotovanja in bom potem tudi nekako razložil oziroma skušal razložiti. Zdaj v začetku pa toliko. Nekega zgodovinskega pregleda ne bi delal, bi povedal samo, v kakšni situaciji smo trenutno. Dajmo reči, da z zadnjimi ukrepi, ki se dogajajo, pa tudi s tem, ko smo si pogledali, tudi naša poslanska skupina, in se seznanili s stanjem javnih financ v Republiki Sloveniji, smo ugotovili, da bo treba sestopiti z oblakov in da dejansko pri tem sestopu, ko pridemo do tal, gre za vprašanje, koliko trd bo ta pristanek. Pri tej trdoti pristanka vseeno, vsaj pri nas, vzamemo v obzir, na kakšen način oziroma kako bodo tudi ta pristanek občutili državljani in državljanke Republike Slovenije, zaradi katerih smo tukaj in ki so nam tudi poverili svoje glasove. Kar se tiče z naše strani oziroma če gremo specifično z moje, tu ni nikakršne zlobe ali kakšne zlonamernosti glede vašega predloga. Nikakor. Dejansko ga pozdravljam. Se mi zdi zanimiv in ta predlog je vsekakor dobrodošel. Zakaj? Tudi danes vidimo, da je spodbudil kar nekaj tvorne razprave. Tu je prišlo do komentarjev tako na vaše rešitve, vmes so se pojavljali tudi komentarji rešitev tega vladnega predloga, kar je vsekakor zelo dobrodošlo. Skozi vse dodelave, ki jih bo treba zdaj v naslednjih mesecih tudi narediti, pa vseeno mislim, da verjetno bomo vladnega dodelovali, bo na koncu treba, tako kot ste rekli vi, pridi do zelo širokega konsenza. Tukaj bo treba dobiti dve tretjini. In za priti do dveh tretjin, so vsekakor vaši predlogi tudi zelo dobrodošli. Izrečene zamisli, izrečene kritike, to bo vsekakor vzeto na znanje, zato ker z vseh strani tukaj hodijo predlogi, ker so neki nameni dobri, da pridemo do ene skupne rešitve. Dodatno, kar bi stavil, da je pozitivno, korajža velja. To je bil prvi korak, ki je bil narejen, prvi osnutek, in mislim, da je tu logično, da je veliko stvari, ki si jih nekako predstavljamo drugače ali pa bi jih reševali na različne način in jih bomo na koncu dodelali v neko najboljšo možno varianto, ki bo sprejemljiva za najširši krog. Tako da zdaj na prvi pogled, ko sem gledal vaš predlog, kar se mi je zdelo pozitivno, matematična enačba, ki ste jo postavili, je zelo enostavna. Jasna je, mislim, da lahko čisto vsakemu, zgoraj potencialni BDP, se pravi izvzamemo v števcu učinke cikla, gospodarskega cikla, v imenovalcu imamo notri dejanski BDP, to pomnožimo z nekimi prihodki, ki jih država doseže in na ta način dobimo jasno številko. To je tako imenovana švicarska formula, o kateri bi tudi še nekaj več povedal kasneje. Glede zadostitve zahtevam EU, smo ugotovili tukaj že, da kar se tiče teh zahtev, da se presegajo. Kar se tiče pristojnosti Državnega zbora s tem v zvezi, po mojem mnenju v odnosu do sprejemanja oziroma potrjevanja ukrepov, ki naj bi jih dala Vlada, je tudi tu predstavljen zanimiv koncept. Zdaj bi šel pa naprej na nevarnosti in se bom vrnil na prednosti, ker vsaka prednost, če jo pogledamo z več strani, ima lahko nekaj pozitivnega, nekaj negativnega. Tako da prva zadeva, ki je, je ravno ta švicarska formula oziroma rigidnost le-te. Če pogledamo Švico in njihovo monetarno politiko, mislim, da slovenski državljani se še spomnijo, kaj pomeni, da ima država svojo monetarno politiko, še posebej švicarski frank. Tisti, ki so najemali posojila v švicarskih frankih, vedo, kaj se je dogajalo v odnosu od švicarskega franka do našega evra, našega skupnega evra, če rečem tako. In ta njihova svoboda, ki so jo imeli, kaj je za njih pomenila, so jo občutili na nek način tudi na svoji koži. In kadar prihaja do recesije, kadar pridemo v konjunkturo, tudi Slovenija, dokler ni bila na evru, je to zelo s pridom izkoriščala. Zelo pogosto. Mi smo izvozno naravnana ekonomija in velikokrat se je izvoznikom dejansko na ta način pomagalo, ko je takratni tolar padel, da smo bili vsi skupaj nekoliko bolj konkurenčni in na ta način stimulirali izvoz, ki nas je vlekel iz tiste situacije, v kateri smo bili, in nam zagotavljal, dajmo reči, že skoraj nadnaravne stopnje gospodarske rasti, vsaj za neko evroobmočje oziroma območje Evropske unije. Kar se tiče te ostrine, ki jo zagotavlja švicarska formula, smo v Sloveniji že večkrat bili nekako močni entuziasti oziroma zagovorniki nečesa ostrejšega, se pravi nečesa močnejšega in da bomo mi na določenih področjih vodili oziroma postavili neko merilo drugim, naj se zgledujejo po nas. V določenih primerih je to dobro, v nekateri slabo. Recimo slabo je bilo takrat v primeru duty free shopov,ko smo se jim odrekli, slabo je bilo v tem primeru, ki ga čutimo še zdaj, in to je priklopu občanov na komunalno infrastrukturo, ko smo prišli do tega, da je 50 enot tisti pogoj, ne 2 tisoč, ko se je treba priklopiti na to omrežje oziroma na skupno čistilno napravo. Zaradi tega bomo čutili posledice oziroma se bomo o tem verjetno pogovarjali tudi še v tej sestavi Državnega zbora. Tako smo, če rečem, stekli naprej pred druge in se hoteli pred drugimi pokazati. Rezultat tega pa ni nujno, da je bilo to za nas oziroma za Republiko Slovenijo boljše. Kar me še moti pri tej švicarski formuli, je, kaj se zgodi ob nastanku težkih razmer, kaj lahko takrat naredimo. Večkrat je bilo tukaj tudi že rečeno tudi s strani predlagatelja, da je dvigovanje davkov nesprejemljivo in dodatno obremenjevanje gospodarstva. Po drugi strani je bilo tudi rečeno, da se ne smemo lotiti socialnih transferjev, ker je že tako težka situacija. Vendar ne glede na to, kako to obračamo, če se uveljavi tako rigorozna formula, bo dejansko v to treba posegati, ker ne glede na to, kaj bomo delali, bo treba zadevo uravnotežiti srednjeročno, tako kot ste prej rekli, recimo, to je relativno, v vašem predlogu ste tudi povedali, kako si predstavljate srednji rok. Tisto, kar je EU dala na mizo, tam ni točno jasno oziroma je lahko nekoliko relativen. In v tem obdobju bo treba zadevo pripeljati na nulo. Se pravi, da tukaj nekih odstopanj ali česarkoli ne bo možno dajati, ker prihajamo potem v dejansko protizakonito situacijo. Kar je potem problematično, je po mojem to, če mi hočemo nekako blažiti učinke teh ciklov, recesije, konjunkture in tako naprej, da lahko imamo dovolj širok nabor ukrepov, da lahko izvajamo proticiklično politiko. Dejansko se je izkazalo v vseh teh letih oziroma v vseh zgodovini človeštva, da en čas se gre gor, en čas se gre dol. Z vidika nekaterih je morda to adrenalinsko, in to radi doživljajo, z vidika večine ljudi je pa to zelo stresna situacija. In v tistem primeru jaz mislim, da je treba nekako bolj proticiklično pristopiti in dovoliti nekoliko večji odklon. Prej sem že omenil dolžino ukrepov. Recesije zelo različno dolgo trajajo. Obdobje stagnacij v nekaterih državah lahko traja tudi desetletja, recesije so tudi že trajale desetletja. Ko mi omejimo nekaj, recimo tam je bilo omenjeno sedem let, ne vem, če je to pravilno zastavljeno. Po mojem mnenju ne. Morali bi na nekaj drugega vezati. Kar se tiče tistega, kar sem prej omenil, pristojnosti Državnega zbora. Tam je predvideno, da po treh mesecih, vsaj to je moje razumevanje, se začnejo sorazmerno močni ukrepi Vlade v tistem momentu. Se pravi, če se ne potrdi, se pravi, država pripravi predloge, da to v presojo oziroma sprejetje Državnemu zboru in po treh mesecih, če v Državnem zboru ne pride do konsenza, imamo resno težavo. Država, se pravi Vlada dobi zelo široka pooblastila in po mojem mnenju začne zadeve peljati tako, kot si je zamislila. V tistemu trenutku lahko pride do nekega spora med državnim zborom in vlado. In v takšnem primeru lahko pride do tega, da Vlada pade. V času recesij je nekako praksa, da se Vlade bistveno hitreje menjujejo že zaradi vseh ostalih pritiskov. Ne samo zaradi tega, ker bi se ukvarjali recimo z nekimi rigoroznimi ukrepi na področju financ v ožjem smislu, ki bi izhajali iz fiskalnega pravila, ampak tudi zaradi vsega ostalega, je tudi splošno nezadovoljstvo in tako naprej, ki dejansko dobi zagon, dobi krila. Dejstvo je, da Vlada lahko pade bistveno hitreje in zaradi bistveno manjših napak. Pa dajmo reči, da je to percepcija, da bi to lahko bile napake. Potem naprej kar se tiče fiskalnega sveta, kar se tiče predloga Vlade, je v tem predlogu zelo skopo opredeljeno, kaj je fiskalni svet, kakšne so njegove pristojnosti, najbrž v širšem smislu, ampak v smislu odnosa do fiskalnega pravila in realizacija tega, kar se dogaja in kako se bo zadeva izvršila. Vseeno pa se mu dajejo zelo široke oziroma pomembne naloge, široke pristojnosti. Jaz verjamem, da takšen fiskalni svet, ko se bo vzpostavil, bo imel vsaj v Republiki Sloveniji med ljudmi, predvidevam, nek ugled. Ker to bo šlo, bi moralo iti vsaj po mojem mnenju, za zares dobre strokovnjake, premišljene ljudi, ki bodo te zadeve peljali, in kar bodo oni rekli, ne bo imelo vpliv samo na to, kako bo odreagirala Vlada, kako bo odreagiral Državni zbor oziroma kako bi lahko odreagiral, ampak tudi, kako si bodo ljudje predstavljali, ali se problemi oziroma težave, ki so nastajale, rešujejo na pravi način. Prej je bilo nekaj debate, kdaj se je začelo, ne vem, pretirano zadolževanje države, kdaj se je začela izrazita ekspanzivna politika na podlagi posojil. Jaz mislim, da ta debata ne prispeva k boljši rešitvi ali pa k boljšemu zakonu o fiskalnem pravilu, tako da se v to vsekakor ne bi spuščal. Zadnja zadeva ali pa predzadnja je pa to, kot sem prej omenil, vidim tukaj neke konceptualne razlike, ki jih bo treba razdelati, od formule naprej, potem do nekaterih manjkajočih segmentov, tukaj sem omenil recimo fiskalni svet, potem sem omenil tudi kar se tiče procikličnosti te politike, ker kot rečeno, mi nimamo več monetarne, kar pomeni, da vse stavimo na fiskalno politiko, to je na pobiranje davkov in potrošnjo le-teh. Mojega nasprotovanja, upam, da ne boste jemali kot a priori zavračanja. Poskušal sem nekako povzeti tisto, kar me nekako tare pri tem, kar me skrbi in zakaj ta predlog zavračam. Imam pa tukaj vseeno še tudi dve vprašanji za predlagatelja. Prej ste sicer že načeli to debato, zakaj tako agresivna formula, se pravi tistega, kar je sprejeto v ustavi oziroma razumevanje tistega člena. Zdaj me pa zanima, ali je možno vsaj z vaše strani, kako vidite oziroma ali bi lahko razmišljali tudi v smeri, da bi se to nekako omililo in na kakšen način se vam zdi, da bi bilo to sprejemljivo. Druga zadeva pa je ravno ta dolžina oziroma obdobje, na katerega se ukrepi nanašajo, ti posebni ukrepi. Kako komentirate dejansko to dolžino ukrepov, kakšen imate pogled na ta predlog, ki je v zakonu oziroma na običajno trajanje in kako bi se dejansko tega lotili, če bi prišlo do neke recesije, ki bi bila bistveno daljša? Se pravi, kakšen bi bil po vašem mnenju učinek in kako bi lahko iz tega izšli. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica, kolegice in kolegi poslanci. Jaz sem zdaj pozorno poslušal razpravo gospoda Božiča in moram reči, da je bila v redu razprava in zaradi tega sem mnenja, da bi mogoče pa le lahko to zadevo danes vsaj potrdili, da bi šla potem razprava naprej, recimo tudi z vašimi amandmaji. Nisem zasledil nekega res a priori nasprotovanja samo zato, ker to mi predlagamo. Dovolite mi, da na začetku, glede na to, da bo kmalu ta božični čas, povem eno razliko med socialističnim in liberalnim božičem. V socialističnem božiču starši dobijo darila od države, otroci jih pa plačajo. V liberalnem božiču pa starši dajo darila otrokom, ki jih starši tudi plačajo. Žal v Sloveniji že predolgo živimo v obdobju socialističnega božiča. Žal je vse preveč božičev socialističnih, zato sem toliko bolj začuden, ko poslušam, sploh iz ene stranke, tam nasproti mene, zagovarjanje, da je kakršenkoli poseg v smislu s fiskalnim pravilom, v smislu potrebe po uravnoteženem proračunu povsem odveč in celo škodljiv za socialno državo. Radi igrajo pač na strune socialne države. Jaz menim, da bi bila socialna država danes bistveno manj ogrožena, če bi to fiskalno pravilo sprejeli že v času Pahorjeve vlade. Vemo, da smo imeli leta 2007 v času prve Janševe vlade prvič izravnan oziroma uravnotežen proračun in zaradi tega socialna država ni nič trpela. Ko poslušam take ideološke socialistične, sem prav moral iti v pisarno po knjigo Miltona Friedmana Kapitalizem in svoboda. Odličen avtor, odlična knjiga. Jaz mislim, da bi bilo to knjigo treba dati v vsako slovensko gospodinjstvo, v vsak slovenski dom, da vsaj malo razblinimo ta socialistični duh, ki to državo sedajle pa že kar lep čas, dolga leta tako duši. Ko govorimo o nekem demokratičnem socializmu, da potrebujemo neko plansko gospodarstvo pa potem političnih pravic neke zahodne [[...]]Demokratični socializem je ravno tako, kot če bi jaz rekel, da sem videl črnega konja bele barve, ki je šel po modri zelenici. Razlika med nami in socialisti je ta, da imamo mi zaupanje v človeka, zaupanje v svobodo in da zagovarjamo ekonomsko svobodo kot temeljni predpogoj vseh nadaljnjih svobod: politične, osebne in tako naprej. Zaradi tega vidim potrebo, da danes potrdimo ta predlog, ki ga je vložila Slovenska demokratska stranka. Če pogledamo vse te milijarde, za katere smo se zadolžili v zadnjih letih, se mi poraja eno bistveno vprašanje: Kje je ta denar? Koliko ljudi zaradi teh 10 milijard v zadnjih dveh letih bolje živi? Koliko podjetij manj je propadlo zaradi teh 10 milijard? Propadajo zaradi teh 10 milijard. In tudi socialna država se zaradi teh 10 milijard krči. Zagovarjamo nacionalni interes v povezavi s tem fiskalnim pravilom. Nacionalni interes je bil, baje, imeti letališče oziroma Aerodrom Ljubljana v državni lasti. In ta nacionalni interes pomeni, da ne moreš, razen v nekatera glavna mesta bivših jugo držav, najdlje tam nekje do Moskve, Frankfurta, kamorkoli dlje hočeš leteti, moraš iti na kakšno sosednje letališče. Zagovarjamo nacionalni interes Adrio, ki v London leti po ceni 350 evrov, Easyjet pa 50, 60 evrov. Gospe in gospodje, to je pač slovenski nacionalni interes! Ker ščitimo podjetja v državni last, ker smo se stalno zadolževali, tudi to, da so ta podjetja lahko preživela, da so se na ta podjetja prisesali raznorazni posamezniki, podporniki, vemo katerih političnih opcij. Ne glede na to, kaj si mislite, pa vendar, jaz menim, da bi tudi v državi lahko in predvsem morali gospodariti na enak način, kot gospodarimo doma. Jaz mislim, da ne glede na to, ali je nekdo z levice ali nekdo z desnice, doma dela enako, ne zasluži tisoč evrov, tisoč 500 pa jih porabi, ker to enostavno ne gre. Z državnim denarjem pa delamo tako, ker pač nikoli nihče ne odgovarja, ker si vsak misli, saj to ni naš denar, saj ni nobenega problema, kaj je tam milijon, milijarda, deset milijard. Vlada pride in gre. Poslanci pridemo in gremo, odgovarja pa za to nihče. Prihodkovna in odhodkovna stran proračuna, vidimo, da se spet dvigajo davki, dela se samo na prihodkovni strani, da bi pa resno začeli rezati na odhodkovni strani, in vlade, tudi vlada Mira Cerarja kot prejšnje, mislim, da smo si enotni, smo nekako talec sindikatov, predvsem sindikatov javnega sektorja. Nihče pa tem gospodom ne pove, da s tem, ko se oni zavzemajo za določen segment, ko se oni zavzemajo za pravice zaposlenih v javnem sektorju, na ta račun izgubljamo delovna mesta v realnem sektorju. In nihče tem gospodom tudi ne pove oziroma jim pove, pa verjetno to preslišijo, da so ravno oni tisti, ki lahko zagovarjajo javni sektor, da sploh imajo koga zagovarjati, ker gospodarstvo financira in producira denar, da javni sektor sploh lahko obstaja. In sindikati so eni izmed največjih škodljivcev tukaj, ki imajo vsako vlado za talca, z eno seveda se hitreje zmenijo, pri drugi so a priori proti. Kljub temu da ne vem kakšnih ukrepov ni, se zgrinjajo trume in trume sindikalistov na slovenske ulice in trge. Od zadolževanja v preteklosti nismo imeli nič, razen tega da sedaj moramo krčiti socialne pravice. Če bi že v preteklosti sprejeli to fiskalno pravilo, sem prepričan, da danes take razprave tukaj ne bi imeli. Milijarde so poniknile v bankah, problem pa je zagotoviti denar kje drugje, ki bi bil bolj potreben. Zato jaz upam in vas pozivam, da vsaj tukaj potem po tej prvi razpravi podpremo ta predlog Slovenske demokratske stranke. Lahko ga boste amandmirali, lahko bodo še nadaljnje razprave, ki bodo pripeljale do tega, da bomo končno sprejeli zakon, ki bo dober ne samo za državo, ampak tudi za naše državljanke in državljane.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec, beseda je vaša. Pripravi naj se gospod Jože Tanko.
Hvala, podpredsednik za besedo. Dejstvo je, da že eno leto kršimo ustavo. Pa mislim, da vsaj mi politiki bi morali vedeti, kaj je Ustava. Da je to naše osnovno vodilo pri delovanju. Že skoraj pet let kršimo tudi Pakt stabilnosti in rasti, ker smo se leta 2009 v Evropski uniji nekaj zavezali. Pri Zakonu o ukrepih na področju plač drugih stroškov dela v javnem sektorju za leto 2015 je Vlada sama zapisala, da je Slovenija na poti h konsolidaciji javnih financ. V preteklosti je že izvedla nekatere ukrepe. Potem pa naprej. Slovenija je od novembra 2009 v postopku čezmernega primanjkljaja. To pomeni, da mora voditi fiskalno politiko tako, da bo zagotovila trajno in vzdržno znižanje primanjkljaja sektorja države pod 3 % BDP. Prvotni rok za dosego tega cilja je bilo leto 2013. Rok za doseganje tega cilja je komisija podaljšala do leta 2015 zaradi nepričakovanih neugodnih gospodarskih gibanj. Vlada se očitno vsaj malo zaveda, ampak ne naredi nič. Ne spoštujemo lastnih pravil, kot so ustava, ne spoštujemo niti lastnih obljub, kot so zaveze, ki jih pošiljamo letno v Bruselj. Lažemo sebi, lažemo Evropi, potem pa poslušamo, kako se gremo neko pretirano omejevanje, kako smo strožji. Poglejte, naša finančna slika je veliko slabša kot v marsikateri razviti evropski državi, zato mislim, da je prav, da se enkrat, ko se bomo streznili, zresnili, globoko razmislili, sploh kje smo po različnih indeksih, in mislim, da je prav, da vodimo bolj restriktivno fiskalno pravilo, kajti očitno se tistih milejših ukrepov ne znamo držati. Kako se bomo držali nekih milejših ukrepov, če pa že eno leto kršimo ustavo na področju fiskalnega pravila pa se ni nobenemu nič zgodilo? Noben minister ni odstopil, noben predsednik Vlade ni odtopil, noben uradnik ni nič kriv. Ko pa na drugi strani poslušam nekatere razprave današnjih poslancev, pa moram reči, da sem se malo vprašal, ali smo leta 2014 ali smo morda leta 2005. Občutek pa imam, da ste nekateri še globoko v prejšnjem sistemu ali pa želijo prejšnji sistem nekako vrniti skozi slovensko politiko in skozi slovensko gospodarstvo v to državo. Jaz sem bil leta 1990 ravno toliko star, da sem se začel zavedati, kako so vsi starejši govorili, nočemo biti več del Jugoslavije, ker želimo svoje fiskalno pravilo, ker želimo biti Švica in tako napre. Ampak z ukrepi, ki jih sprejemamo oziroma v tem primeru z ukrepom, ki ga ne sprejemamo, čedalje bolj postavljamo nazaj ta Jugoslavija. Jaz mislim, da brez te tako imenovane švicarske formule je besedičenje o fiskalnem pravilu popolnoma brezzvezno. Ta naš zakon ali pa vladni, ki se pripravlja, brez švicarskega pravila nismo naredili nič za ureditev slovenskih financ. Nič. Vsaka vlada bo lahko še malo delala po svoje, če bo šlo, bo šlo, če ne bo šlo, se bomo še malo zadolžili, ampak pri tem si še malo zatiskali oči, odgovarjal pa ne bo nihče. Ko se bomo enkrat, čez nekaj let zbudili ob bankrotu države, se bomo spet, v tipični slovenski maniri lovili v tem, kdo je kriv, kateri predsednik vlade je kriv, kateri predsednik vlade ni bil kriv, tri leve vlade pa si očitno že same zatiskajo oziroma zatiskate oči pred realnim stanjem. Jaz moram reči, da ko sem od junija letos poslušal, kako bo neka nova politika, novi obrazi, sem resnično pričakoval, da bodo kolegi, predvsem iz stranke Mira Cerarja, tiste predvolilne besede začeli tudi udejanjati. Jaz mislim, da tukaj imate predvsem kolegi iz Stranke Mira Cerarja, predvsem na vas se obračam, za ostale približno vem, kako so delovali v preteklosti, in ne bodo spremenili svojega stališča, da imamo tukaj neko idealno možnost, da z nekim realnim, vzdržnim sistemom pri fiskalnem pravilu naredimo ta zakon tako operativen, predvsem pa izvedljiv. Na hitro sem izračunal, 36 poslancev SMC, 21 SDS, 5 kolegov iz Nove Slovenije, mislim, da lahko takoj dobimo to večino, ki jo moramo dobiti v Državnemu zboru, da sprejmemo to fiskalno pravilo. Ampak fiskalno pravilo mora biti takšno, da nas bo vsaj malo omejevalo. Če naredimo mi ta zakon takšen, da nas ne bo pri ničemer omejeval, smo le sprejeli še en zakon, ki če se ga držimo ali pa se ga ne držimo, nismo naredili nič in vsak nov predsednik vlade, vsak nov minister za finance bo imel odprta vrta k ponovnemu zadolževanju, pri tem pa bodo strukturne reforme ostale le v besedah pa morda v kakšnem predalu. Ko sem bil na tisti predstavitvi v Državnem svetu, ko je gospod finančni minister razlagal oziroma skušal razložiti, kaj je njihov zakon, in ko sem jaz prebral naš zakon, pa moram na žalost ugotoviti, da imamo kar nekaj konceptualnih rešitev, ki so si, bom rekel strogo, ene na enem polu, druge pa na drugem. Da je v bistvu koncept zelo različen, kaže tudi članek bivšega ministra za finance gospoda Šušteršiča, ki mislim, da je popolnoma v nasprotju s tistim, kar zagovarja ta minister za finance. Skratka, imamo občutek, da se bomo pri tej dvotretjinski večini v Državnemu zboru še zelo lovili in imam občutek, da na koncu bomo nekaj sprejeli, če boste dobili seveda to dvotretjinsko večino, kar v nekaj stran vržen čas. Jaz moram reči, ko sem nekatere poslušalce poslušal, predvsem s tiste smeri nasproti mene, sem se malo vprašal, kako nekateri vodijo svoje domače finance. Razumem, da se je treba občasno zadolžiti, ampak slej kot prej mora nekdo te naše dolgove plačati. Jaz upam, da nima kdo kakšne čarobne paličice, ki domače pufe kar malo zbriše pa reče: "Evo od mene je šlo, kar se pa naprej dogaja, me pa niti ne zanima." Skratka, zelo neodgovorno razpravljanje predvsem v neki paradigmi, kako moramo ohraniti socialno državo. Ampak spoštovani, ko bo enkrat denarja zmanjkalo, kako bomo potem govorili o socialni državi? Pet let prepozno sprejemamo to fiskalno pravilo, mi pa še vedno imamo floskule socialna država, nacionalni interes. In vse to nas stane, da padamo po vseh indeksih katere koli primerjave, ki nam jih ponudijo v primerjavi z razvitim svetom. Ko bo zmanjkalo za pokojnine, ko bo zmanjkalo za plače v javnem sektorju, ko bo gospodarstvo na še bolj nizki točki, kot je sedaj, ko bo več mladih obrtnikov, gospodarstvenikov odšlo, ker bodo rekli, ali se nam je malo odtrgalo s tem poviševanjem davkov in novimi obremenitvami, kdo bo potem skrbel za našo socialno državo? Ampak, seveda, najlažje je nič spremeniti, malo potisniti glavo v pesek in iti dalje s konceptom, dokler bo šlo, bo šlo, potem pa bodo verjetno prišli novi obrazi, ki bodo povedali, kako bodo na novo spremenili. Predvsem apeliram na poslanske kolege Stranke Mira Cerarja, ki so sicer danes imeli nekaj zelo konstruktivnih debat, da tiste predvolilne besede o transparentnem delovanju, o racionalni državi, o pravni državi začnejo tudi uresničevati, ne pa brati uvodov zakonov, ki jih pripravlja Vlada, in pri tem na njihov predlog, verjetno celo zahtevo, pritisniti tipko "za" ali "proti". Če se ne bomo streznili leta 2015, bo glavobol po streznitvi v prihodnjih letih še veliko hujši. Pozivam k racionalnemu delovanju vseh poslancev Državnega zbora, predvsem poslance Stranke Mira Cerarja. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Urška Ban, izvolite, imate besedo. Pripravi naj se gospod Luka Mesec.
Hvala lepa za besedo. Danes razpravljamo o fiskalnem pravilu, kar pomeni, poenostavljeno rečeno, da s tem pravilom država uravnava ekonomsko politiko v času recesij in konjunktur, tako da ne povečuje javnega dolga. Ta definicija sama po sebi zagotovo ni mehanizem, ki bi kakorkoli, kot je bilo danes rečeno, negativno oziroma škodljivo vplival na socialo ali na gospodarstvo. Pomemben je način izvedbe te dikcije in okvir, v katerem to pravilo deluje. Kljub vsemu se moramo pa zavedati, da nobeno fiskalno pravilo ni zadosten pogoj za našo uspešno javnofinančno konsolidacijo, v kakršnem stanju smo, potrebne bodo še druge, bolj vsebinske, strukturne spremembe. Kljub vsemu pa se zavedamo, da je bila v letu 2013 spremenjena ustava z namenom, da se zagotovi dolgoročna vzdržnost našega javnofinančnega sistema, ob upoštevanju prevzetih mednarodnih obveznosti. Na podlagi tega je nujno, in to tudi podpiramo, sprejetje izvedbenega zakona. Jaz se ne bi strinjala, da je ta zakon, ki ga je predlagala Vlada, ohlapen, nedorečen, ker je pripravljen v skladu s sprejetimi mednarodnimi zavezami in na podlagi tega predstavlja oster in strog okvir za vodenje fiskalne politike. Zdaj ne govorimo nasprotnih stvari zato, ker je ta zakon, ki ga danes obravnavamo, predlagala SDS, ampak predvsem, pač z mojega stališča, nek drugačen koncept razumevanja udejanjanja tega člena, zapisanega v ustavi. Ta vladni predlog, ki je mene bolj prepričal – pa da ne bom ponavljala, kar so že predhodniki povedali – omogoča večjo fleksibilnost tej in drugim vladam pri njihovem delovanju pri sestavljanju proračunov ter daje več prostora za proticiklično ekonomsko politiko in omogoča postopno prilagajanje ciljem, ki jih moramo doseči. Ta vladni predlog srednjeročno uravnoteženost prihodkov in izdatkov razume na tistem nivoju, kjer strukturni saldo sektorja države ni nižji od strukturnega primanjkljaja v višini 0,5 % BDP. Predvideva prehodno obdobje postopnega odpravljanja našega zdaj doseženega strukturnega primanjkljaja z ustrezno dinamiko, in sicer kot izboljšanje strukturnega salda vsako leto za 0,5 % BDP. Kar pomeni, da bi bil dejanski primanjkljaj sektorja države odpravljen do leta 2019. Samo to fiskalno pravilo v obliki švicarske formule, ki pa je predlagano v tem zakonu, pa bi po mojem mnenju zahtevalo preveč obsežno javno konsolidacijo takoj, kar bi imelo močan negativni vpliv na gospodarsko aktivnost. Uveljavitev te formule, ki jo ta zakon predpisuje, bi povzročila močen šok pri oblikovanju javnofinančne politike, saj bi zahtevala drastično znižanje javnofinančnih izdatkov, kar ima potem lahko za posledico nepopravljive posledice za to fazo gospodarskega okrevanja, kjer se pač nahajamo. Zakaj se res v osnovi ne strinjamo s to švicarsko formulo? Veliko argumentov je prej že kolega Božič navedel. Jaz mislim, da določenega obsega javnih financ ne moremo prepustiti zgolj matematični formuli, neodvisno od številnih dejavnikov, ki vplivajo na stanje javnih financ in naših gospodarskih razmer v državi. To nam omejuje možnost vodenja proticiklične in protišokovne fiskalne politike, kot nam to določajo omejitve pakta. Danes smo omenjali že Švico. Jaz se bi tudi tukaj strinjala. Ta formula se je izkazala za zelo primerno za Švico. Ampak tam, kot sem že danes povedala, se poleg fiskalne politike vodi tudi monetarna politika, naša država pa ima skupno monetarno politiko, ki jo določa Evropska centralna banka, zato menim, da bi predlagane rešitve, ki so predvidene v tem predlogu zakona, preveč omejevale fiskalno politiko, kot še edini instrument, ki jo imamo za uravnavanje gospodarskih aktivnosti v naši državi. Tudi druge določbe zakona so nekako različne. S tem predlogom, ki ga predlaga vlada, in to kar predlaga skupina poslank in poslancev, pa se nanaša še na druge segmente, na delovanje korekcijskega mehanizma, na definicijo izjemnih okoliščin, na način priprave in spremljanja izvajanja proračunov posameznih institucionalnih enot sektorja države. Saj pravim, moje mnenje tukaj je, da bo nekako, če se bo želelo ta zakon, in to je naša želja, sprejeti, treba doseči nek konsenz, sama pa vidim boljšo osnovo v vladnem zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec, izvolite. Beseda je vaša. Pripravi naj se gospa Andreja Katič.
Hvala za besedo. Jaz bi uvodoma želel opomniti, kar poslušamo predvsem z druge strani dvorane, da smo socialisti razsipni, da ne znamo voditi ne domačih financ, kaj šele državne, pa bi jaz kolega z nasprotne klopi vprašali, kako ste pa vi vodili to državo od leta 2004–2008. Ali ste že pozabili, kako je nastal slovenski javni dolg, kako ste pridelali 10 milijard primanjkljaja, kako ste vodili drugi val privatizacije, kako so nastali tajkuni, kako ste vi, gospod Pogačnik, sedeli na vrhu Soda in prodajali državna podjetja, kako ste spodbujali prociklične politike. Mene res zanima, kje so bili takrat ti pozivi po fiskalni vzdržnosti, po fiskalni konsolidaciji, po odpravljanju makroekonomski neravnotežij. Nikoli v zgodovini te države fiskalna neravnotežja in makroekonomska neravnotežja niso bila večja, kot so v teh letih. In drugič, zdaj ko pravite, da je treba nujno varčevati, če ne bo zmanjkalo denarja za socialo in bo ne vem kakšna kriza. Poglejte, leta 2010 in 2011 je Slovenija že imela rast. Z malo bolj progresivnimi politikami se je že uspela nekoliko izkopati iz recesije. Ampak ko je prišla vaša vlada, ste s ponovnim zategovanjem pasu pri najrevnejših z Zujfom zopet povzročili recesijo v letu 2012, ki se je vlekla naslednji dve leti in šele letos spet malo država okreva. In leta 2015, očitno ste tudi na zadnji vaš mandat pozabili, bi spet počeli isto stvar. Zdaj nam predlagate najregidnejše fiskalno pravilo v Evropi, po katerem bi morala Slovenija v naslednjem letu privarčevati 700 milijard evrov. Prosim, pokažite mi, kje naj ta denar vzamemo. Naj ga vzamemo pri sociali? Pri policiji? Pri invalidih? Pri kom? Vse te ljudi ste dva dni nazaj branili v tej dvorani. Prosim, pokažite, kje lahko država v tem trenutku vzame 700 milijard evrov in potem se lahko začnemo pogovarjati o fiskalnem pravilu, kakršnega vi predlagate. Ne morete pa biti hkrati za najrevnejše, za policijo, za vse, ki so prizadeti ob rezih, hkrati pa podpirati takšne ukrepe, ki nas bodo malo drugače kot ustavno zavezali k nečloveškim politikam. In če končam, večkrat omenjate, tudi vaši kolegi iz NSi, kot pozitiven primer Latvijo. Poglejte, Latvijo je leta 2009 reševal IMF s posebnim posojilom, nikoli niso bili znani po pretiranem zadolževanju, bili so pa znani po fiskalni konsolidaciji. In preden bi našim državljanom ponudili latvijski model, bi rad povedal dva podatka o njihovih uspehih. prvi je, da so po indeksu človeškega razvoja na 48. mestu na svetu, to je za Hrvaško, medtem ko je Slovenija na 25., pred vsemi južno in vzhodnoevropskimi državami, in to predvsem zaradi politik pred letom 2004, ko je Slovenija petnajst let neprestano dohitevala bolj razvite države. In druga zadeva, mogoče to za vas ni relevantno, za prebivalce Latvije pa je. Število prebivalcev Latvije se je med letoma 2005 in leta 2013 zmanjšalo za 225 tisoč. Torej 10 % ljudi je odšlo iz te države zaradi politik, kakršne predlaga vaša stranka. Hvala.
Postopkovno.
Hvala lepa. Postopkovno, izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi! Jaz postopkovno predlagam, da vsi skupaj tukaj pri razpravi uporabljamo informacije in pa podatke, ki držijo. Vse kolegice in kolege naprošam, da naj ne zavajajo ali uporabljajo lažnih podatkov. Kolega Luka Mesec je izjavil, da je vlada Janeza Janše v obdobju 2004–2008 pridelala 10-milijardni primanjkljaj. Kje? Prvič v zgodovini Slovenije se je proračun za leto 2007 pod mandatarstvom Janeza Janše in pa žal pokojnega dr. Bajuka, finančnega ministra, končal s presežkom. In ne zavajati z 10 milijardami primanjkljaja. Ne vi, ne nihče drugi. Spoštovani gospod Luka Mesec, preberite si Zakon o gospodarskih družbah. Kot uradni zastopnik, predstavnik družbe moraš delovati v dobro družbe. In preberite si letna poročila Slovenske odškodninske družbe za leta 2005, 2006, 2007 in 2008. Spoštovani predsedujoči! Predlagam, da apelirate na vse tukaj kolege in kolegice, da naj ne zavajajo in naj ne podajajo lažnih podatkov. Deset milijardni primanjkljaj, dejansko je bil pa prvič presežek opravljen.
Hvala lepa. To bi seveda zahtevalo preveč intervencij od mene. Izvolite, gospod Gorenak, postopkovno.
V smislu replike, ja. Gospod Mesec pride enkrat na mesec in natrosi za en mesec neumnosti. Treba bo malo še v šolo, ampak ne h gospodu Križaniču [[…]]
To ni postopkovno [[…]]
[[…]]ker gospod Križanič počne isto kot gospod Mesec. Še enkrat ponavljam, da bolj plastično povem zaradi ljudi to, kar je gospod Pogačnik pravzaprav tudi že povedal. Dolg, ki ga ustvari proračun, na ta dolg ali pa presežek ima vpliv vlada. In vlada Janeza Janše v letih 2004–2008 je naredila plus. Mi smo imeli leta 2008 plus, ki ste ga potrdili tudi potem tukaj v Državnemu zboru. Če pa se gospodinjstva zadolžujejo, če gospod Mesec kupi kolo ali pa avto na kredit, pa to ni krvi Janez Janša pa njegova vlada, ampak je to stvar, na katero vlada nima vpliva. In ne trositi neumnosti o desetih milijardah dolga, ker to ni res. Mi smo imeli presežek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Gorenak je imel pravico do replike, ker je bil razpravljavec. Gospa Andreja Katič, izvolite, pripravi naj se gospod mag. Marko Pogačnik.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spomnim se, da so leta 2008 bila opozorila tedanji vladi, da prihaja kriza. Po ukrepih, ki so jih izvedli, sodeč, tega niso hoteli slišati. Sprejeli so ukrepe, ki so znižali prihodke v državni proračun. O tem je danes govoril dr. Križanič. Ne podcenjujmo spomina ljudi. Res je, v Pahorjevi vladi so bili na prvem mestu ljudje. Tudi zato je takrat pomagala našemu gospodarstvu, kot na primer našemu največjemu izvozniku Gorenju. Zaradi ohranitve delovnih mest. To priznanje daje tudi predsednik uprave Gorenja. Pa bi lahko naštela tudi druga podjetja. Danes smo tukaj, kjer smo. Združiti bi morali moči, da bi šli po tej poti gospodarske rasti, ki se danes že kaže, naprej. Včeraj smo podprli vaš amandma, ker je bil dober. Ob predstavitvi stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov k letnemu poročilu Varuha človekovih pravic za leto 2013 sem poudarila, da v naši skupini delimo odgovornost in skrb za javnofinančno stanje države, a nas prvenstveno zanima usoda ljudi. V tej luči tudi sama presojam predlog tega zakona o fiskalnem pravilu. Ali izvedba fiskalnega pravila, kot izhaja iz besedila tega zakona, zagotavlja socialno državo? Odgovor je preprost. Ne. Fiskalno pravilo v tem zakonu tega ne zagotavlja. Še več. Kadar bi bilo to potrebno, bi socialno državo žrtvovali na oltarju novih varčevalnih zahtev. Sama sem prepričana, da pretirano varčevanje ne bo prispevalo k razvoju gospodarstva in k našemu boljšemu skupnemu jutri. Pa ne samo to. Predlog hkrati zavezuje roke vsakokratni oblasti, da z različnimi ukrepi poseže v politiko, ki zagotavlja gospodarsko rast in odpira nova delovna mesta. Vztraja namreč pri strogem varčevanju, ki so ga kot preživetega pripoznali že njegovi največji zagovorniki, kot sta Mednarodni denarni sklad in Evropska komisija. Predpostavke strogega javnofinančnega varčevanja je zato treba preseči, spodbuditi razmah gospodarstva z drugimi prijemi, učinkovito pobrati obstoječe dajatve, poenostaviti državo, debirokratizirati postopke, preseči finančni krč. V razpravo o doseganju dolgoročne stabilne ekonomske politike pa je treba vključiti tudi institucije, katerih pogled sega onkraj surovih številk. Glede na to, da predlog besedila, ki je pred nami, nima potrebne večine, svoje moči in pričakovanja Socialni demokrati usmerjamo v vladni predlog. In kot je bilo omenjeno že v stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov, v presojo dajemo predlog, da se sestava fiskalnega sveta dopolni s članom, ki bi ga predlagala politična neodvisna institucija, kot je Varuh človekovih pravic. Institucija, ki ne le, da med državljankami in državljani uživa visoko stopnjo zaupanja, ampak po zakonu skrbi tudi za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v razmerju do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnega odločanja. Kot dodatni argument temu izpostavljam tudi to, da se v vsakoletnih poročilih Varuha izkazuje, da nivo spoštovanja človekovih pravic v precejšnji meri zavisi prav od javnofinančne politike države. Ali je kot boleče opozoril varuh, kriza zobe brusi na najranljivejših in socialno izključenih. In prav zaradi tega menimo, da bi morali v proces našega nadaljnjega gospodarstva in predlaganja finančnih strokovnih vključiti tudi predstavnika s strani Varuha in tako nedvoumno dati zavezo politiki, da bo v javnofinančni stiski v prvi vrsti prepoznavala usodo ljudi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Marko Pogačnik, izvolite. Potem je pa na vrsti dr. Dušan Mramor.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Jaz mislim, da je Slovenska demokratska stranka naštela danes precej argumentov, za katerega bi bilo smiselno podpreti naš predlog fiskalnega pravila predvsem v tem prvem branju. Dejstvo je, Slovenija je več kot eno leto v neustavnem položaju. Za to sta odgovorni dve vladi: vlada Alenke Bratušek in pa sedanja vlada Mira Cerarja. Ocenjujemo, da gre naš predlog v smer, kjer je treba spoštovati ustavo. Mislim, da je treba, da si vsi tisti, ki ne verjamete našim argumentom, še enkrat preberete 148. člen Ustave, ki jasno govori, da bi pod vplivom fiskalnega pravila moral biti že vzpostavljen rebalans proračuna za leto 2015. Veliko se je govorilo o tako imenovani švicarski formuli, vendar v Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da neko sidro mora ta izvedbeni zakon imeti. V Slovenski demokratski stranki smo se vedno zavzemali za uravnotežen proračun in za konsolidacijo javnih financ, kar še zdaleč ne pomeni, da smo mi samo za politiko varčevanja, ampak smo mi predvsem za tisti del, da z nekimi ukrepi, ki bi omogočili razvoj gospodarstva, izboljšanje konkurenčnega položaja, predvsem delamo nekaj na prihodkovni strani. Vendar s politiko prejšnje vlade in sedanje vlade, ki temelji na politiki dodatnega zadolževanja in dodatnih davčnih obremenitev, mi do teh stvari ne bomo prišli. Brez fiskalnega pravila, brez nekega sidra, brez neke formule mislim, da nima nekega smisla, da se ta zakon uveljavlja. Mi sedaj ne uveljavljamo tega zakona zaradi tega, ker hočemo izpolniti samo nek ustavni kriterij, ampak predvsem zaradi tega ker se meni gre v dobro za Slovenijo. In spoštovane, spoštovani! Državljanom in državljankam Republike Slovenije mora biti v interesu, da se fiskalno pravilo sprejme z neko formulo in nekim sidrom. Ne glede na to, kot sem že prej omenil, ali bo leva, ali bo srednja, ali bo desna vlada, da se Republiko Slovenijo zavaruje pred brezglavim zadolževanjem in zadolževanjem generacij. Mi danes plačujemo več kot 1,1 milijarde obresti, verjetno pri 8 milijardah evrov prihodkov. Kaj se bo še zgodilo verjetno s temi obrestmi, bo verjetno več povedal lahko finančni minister dr. Mramor. Zadnje obdobje se je Slovenija zadolževala na ameriškem trgu v dolarjih, napovedi so, da bo dolar v primerjavi z evrom do konca leta rastel – in kakšne posledice bo to imelo? Mislim, da bodo te ekstremno visoke obresti prišle in da ta politika zadolževanja ne bo pripeljala nikamor. Po drugi strani, če ne verjamete, koalicijske poslanke in poslanci, SDS in enako finančnemu ministru dr. Mramorju, priporočam, da jutri, ko je glasovanje, da si v tem vmesnem obdobju preberete članek prvega namestnika predsednika Računskega sodišča gospoda Petroviča. Če ne verjamete nam, preberite njegov članek. Tudi on ugotavlja, da je vaš predlog fiskalnega pravila pomanjkljiv in nima neke vsebine. Če ne verjamete nam, si preberite članek, ki ga je spisal prvi namestnik predsednika Računskega sodišča. In dajmo si nekaj vbiti v glavo: fiskalno pravilo in izvedbeni zakon ne sprejemamo zaradi Bruslja, ampak zaradi Slovenije! Da ne bomo imeli vlade, ali leve, ali srednje, ali desne, ki bo do onemoglosti zadolžila to državo in še pet generacij. Če bomo s takšnim trendom politike zadolževanja nadaljevali, v relativno kratkem obdobju ne bomo več sposobni plačevati obresti.
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, minister za finance, izvolite. Pripravi naj se mag. Andrej Šircelj.
Spoštovani! Dovolite, da še nekoliko podrobneje predstavim mnenje Vlade. Ključni razlog, da zakonu, ki je pred vami, nismo naklonjeni, je ta, da Predlog zakona o fiskalnem pravilu presega zahteve, ki izhajajo iz že tako strogih pravil Evropske unije glede fiskalne politike, pa bom potem na koncu malo širše razložil. Če grem sedaj po posameznih elementih zakona, najprej se obrnem na 5. člen, kjer je določeno fiskalno pravilo v obliki tako imenovane švicarske formule. Ta predpostavlja stalno izravnan strukturni saldo sektorja države. To pravilo je v primerjavi z določili fiskalnega pakta bolj togo in strogo, saj fiskalni pakt omogoča določitev srednjeročnega fiskalnega cilja v razponu, ki navzgor ni omejen, navzdol pa omejen s strukturnim deficitom v višini 0,5 %. Torej, bi lahko bilo nihanje strukturnega deficita med 0, -0,5 in navzgor neomejeno. Uporaba švicarske formula zato močno omeji uporabo proticiklične fiskalne politike. Takšen koncept fiskalnega pravila se sicer zelo uspešno uporablja v Švici, o tem smo že dosti govorili, a je to država s svojo lastno monetarno politiko, ki jo lahko uporabi za uravnavanje šokov in tudi proticiklično. Države članice Evropske unije, ki uporabljajo skupno valuto, nimajo možnosti uporabe denarne politike, zato javnofinančna pravila Evropske unije omogočajo več fleksibilnosti pri uporabi fiskalne politike. 9. člen – definicija izjemnih okoliščin. Predlog zakona omogoča odstopanje od načela srednjeročne uravnoteženosti v obdobju resnega gospodarskega upada, ali v primeru naravnih in drugih nesreč, ali v drugih nepredvidenih dogodkov, na katere ni mogoče vplivati, če imajo ti dogodki pomembne posledice za finančno stanje sektorja države. Ta določba ni problematična in je tudi v skladu z evropskimi pravili. Vendar, naprej pa bolj omejuje, kot omejujejo evropska pravila. Obdobje znatnega poslabšanja gospodarskih razmer opredeljuje kot realno krčenje gospodarstva v posameznem letu ali v dveh letih zapored, skupno za več kot 3 odstotke. Torej gre za veliko bolj strogo definicijo poslabševanja gospodarskih razmer, kot to določa Zakonodaja Evropske unije, ki v takšnih primerih omogoča ekonomsko presojo. Kot poslabšanje gospodarskih razmer se tako skladnost s fiskalnim paktom lahko upošteva tudi daljše obdobje nizke gospodarske rasti. Korekcijski mehanizem, to je 11. člen. Predlog zakona predvideva korekcijski mehanizem v primeru odobritve odstopanja od srednjeročne uravnoteženosti zaradi naravnih in drugih nesreč ter drugih nepredvidenih dogodkov ali po nastopu resnega gospodarskega upada, torej še preden te izjemne okoliščine prenehajo. Mednarodna pogodba na drugi strani predvideva sprožitev korekcijskega mehanizma, če pride do odstopanja, ki ni posledica izjemnih okoliščin. V primeru izjemnih okoliščin torej ni potrebno, da se korekcijski mehanizem sproži, mora pa se sprožiti, ko izjemne okoliščine prenehajo, če je zaradi izjemnih okoliščin prišlo do odstopanja od fiskalnega pravila. Hkrati fiskalni pakt ne zahteva, da se že v sami zakonodaji določijo ukrepi, ki bodo avtomatsko začeli veljati, če pride do odstopanja. Določa zgolj, da je treba določiti postopek, na podlagi katerega bodo oblikovani ukrepi za odpravo srednjeročne neuravnoteženosti. Določba glede avtomatskega zmanjšanja vseh pravic, ki so delno ali v celoti financirane iz državnega proračuna, je tako z vidika teh zahtev evropskega pakta nepotrebna, je pa z vidika poseganja v pridobljene pravice, kot smo mi ugotovili, neustavna – ob posvetovanju s pravniki. Vse do sedaj povedano pomeni, da se s predlaganimi rešitvami v Predlogu zakona o fiskalnem pravilu skoraj popolnoma omeji uporaba fiskalne politike kot instrumenta za uravnavanje gospodarske aktivnosti v državi, ob skupni monetarni politiki, ki jo določa Evropska centralna banka, pa ima to izjemno negativne posledice na gospodarstvo. Poleg tega imamo še določene druge pomisleke. To se pravi, to je konceptualna razlika. Glede drugega odstavka 7. člena in prvega odstavka 14. člena Vlada Republike Slovenije meni, da bi bilo način priprave in spremljanje izvajanja proračuna o posameznih institucionalnih enotah države bolj smiselno celostno urediti v Zakonu o javnih financah. Te določbe namreč po mnenju Vlade za samo izvajanje zakona o fiskalnem pravilu niso nujno potrebne in so po našem mnenju tudi pretirane. Glede 6. člena in prvega odstavka 13. člena, ki se nanašata na porabo presežkov prihodkov nad izdatki posameznih institucionalnih enot sektorja države, je Vlada Republike Slovenije mnenja, da bi morali biti presežki prvenstveno namenjeni odplačilu glavnic dolga teh enot. S tem se namreč zmanjšajo izdatki v prihodnjih letih zaradi nižjih stroškov obresti. Poleg tega se za presežke, ki so namenjeni pokrivanju primanjkljajev v času izjemnih okoliščin ali podpotencialne rasti v prihodnjih letih, v primeru, da niso zbrani na ločenih računih, izgubi sled. Se pravi, mora biti ločen račun. Glede drugega odstavka 13. člena Vlada meni, da vprašanja porabe kupnine od finančnega premoženja države ni primerno urejati v tem zakonu. Zakon namreč ne ureja vprašanja zadolževanja države na splošno, temveč je ključen namen fiskalnega pravila omejiti srednjeročno zadolževanje države za tekočo porabo. To pomeni, da pravilo preprečuje zadolževanje v času ekonomske ekspanzije, saj zahteva, da se takrat ustvarijo presežki. Na drugi strani v času recesije lahko prihaja do primanjkljajev in zadolževanja. Strukturni saldo naj bi skozi celotno obdobje praviloma ves čas ostajal na enaki ravni. Glede 8. člena, ki se nanaša na fiskalni svet, pa je Vlada mnenja, da je zaradi pomembne vloge, ki jo bo ta samostojen in neodvisen državni organ imel pri spremljanju izvajanja pravil, bolj primerno, da se to delovanje določi vsaj bolj natančno že v okviru izvedbenega zakona o fiskalnem pravilu. To so pač ti ostali deli, ki so v bistvu ne toliko konceptualni kot bolj mogoče tehnični. Na koncu bi še enkrat rad poudaril, da Vlada Republike Slovenije ne podpira Predloga zakona o fiskalnem pravilu, o katerem danes teče razprava, ne zaradi tega, ker zakon ne bi bil potreben ali zaradi kakršnegakoli drugega političnega razloga. Kot ključen razlog, kot sem že večkrat omenil, je omejitev fleksibilnosti uporabe fiskalne politike v primerjavi z mednarodnimi obveznostmi. To seveda bi zmanjšalo in o tem ni dvoma. Imate raziskav, kolikor jih želite. To bi zmanjšalo rast gospodarstva in zaposlenosti in negativno vplivalo tudi na vse tisto, kar je od tega odvisno, in kot veste, je pač cela država od tega odvisna. Skratka, švicarska formula je neprimerna. Po naših informacijah je nima nobena država v EU. Evropski pakt stabilnosti je že sam izjemno omejujoč in zato predmet mnogih diskusij in je tukaj veliko vprašanje v Evropi, ali ja sploh ustrezen, posebej glede na razliko v rasti med ZDA, ki so to zavrnile kot neprimerno, pa imajo svojo denarno politiko, kjer je rast sedaj tam okrog 4 % bruto domačega proizvoda, in v EU, kjer je zdaj rast približno 0,8 %. Za Nemčijo bi bila, pač recimo, švicarska formula mnogo primernejša kot za Slovenijo. Pa tudi evropski pakt stabilnosti, ki je, kot sem rekel, zelo omejujoč, je za Nemčijo mnogo primernejši kot za Slovenijo, ki je izpostavljena mnogo višjim šokom kot majhna, zelo odprta ekonomija in za katero je denarna politika ECB mnogo manj primerna kot za Nemčijo. Denarna politika ECB je v bistvu usmerjena v ekonomske razmere v Nemčiji in v drugih velikih državah evro območja, ne pa na Slovenijo. No, pa kljub temu Nemčija nima bolj strogih pravil, kot so ta evropska pravila, in ni dopustila, ko so se evropska pravila sprejemala, da bi bila bolj zavezujoča, kar bi si ona lahko privoščila, Slovenija si pa ne more privoščiti. Mislim, da to so osnovni razlogi, zaradi katerih bi bilo treba najti tukaj v parlamentu rešitev zakona o fiskalnem pravilu, ki dejansko te argumente in te potrebe tudi naslavlja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj, predlagatelj. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, minister, kolegi in kolegice! Po tej obrazložitvi ministra Mramorja glede zakona o fiskalnem pravilu sem jaz morda celo bolj kot glede na ta zakon in usodo tega zakona zaskrbljen glede fiskalne politike, predvsem zaradi tega, ker menim na podlagi povedanega, da bo pač fiskalna politika tudi v prihodnje temeljila predvsem na zadolževanju. Kajti posledica tega, da ne prilagodimo odhodkov prihodkom, je seveda večje zadolževanje in dejansko večja odvisnost od mednarodnih trgov in seveda tudi večje plačevanje obresti. Sedaj to gre namreč v to smer. Namreč številni strokovnjaki govorijo o tem, da je treba imeti določeno sidro in švicarska formula daje to sidro na odhodkovni strani. V vašem zakonu je opredeljeno, da to določa vlada v sodelovanju s parlamentom. In nikoli nobena vlada in parlament ali Državni zbor ne bodo pretirano za to, da se omejuje določene odhodke, še posebno, če to ne bo potrebno. Zdaj, ali je ta formula primerna tudi za ostale države ali ne, kakorkoli že, fiskalni pakt daje vsekakor določen okvir, na podlagi katerega vse države Evropske unije sprejmejo svojo zakonodajo. Menimo, da je določena sidra dejansko treba dati tudi v ta zakon, kajti sicer se na področju fiskalne politike ne bo zgodilo kaj dosti. Mislim, da se tudi proticiklične politike ne bo vodilo na takšen način, kot je morda v teoriji znano in kot jo morda zagovarja – bomo videli, kakšna proticiklična politika bo v proračunu leta 2015 oziroma ob spremembi proračuna za leto 2015. To me prav zanima in me zanima tudi, kako bodo tam odhodki prilagojeni primanjkljaju, ki mora dejansko biti, ker pač dejstvo je, da so realne številke nekaj drugega, kot je teorija v tem kontekstu. Tako še vedno menim, da bi sidro moralo biti, določen je tudi časovni okvir, v katerem se mora to dejansko zgoditi. Glede fiskalnega sveta. Glejte, dopuščamo možnost, da se tudi napiše kaj več o fiskalnem svetu. V enem izmed osnutkov zakona je tudi bilo napisano o tem nekaj več. To imate v Zakonu o javnih financah – fiskalni svet, ki ne deluje. Minister za finance je tisti, ki določa člane fiskalnega sveta, že zdaj bi lahko deloval, po Zakonu o javnih financah je temu tako, da člane določa minister za finance oziroma na predlog ministra potem morda Vlada; kakorkoli že, on je tisti, ki dejansko lahko zagotovi te zadeve v državi, da bo fiskalni svet deloval, ker ga imamo. 13. člen in zadolževanje. Ja, seveda, v 13. členu dajemo kot predlagatelji možnost, da se denar od prodaje finančnega premoženja nameni za poplačilo javnega dolga, in sicer zato da se ta javni dolg čim prej zmanjša oziroma da se zmanjša do 45 % bruto družbenega proizvoda. Navsezadnje nas Evropa zavezuje, da zmanjšamo ta javni dolg na 60 % bruto družbenega proizvoda, sicer bomo plačevali kazni. Ampak zdaj, kakorkoli že, verjetno vsekakor bolje, da vodimo ekonomsko politiko Evrope, kot da bi imeli svojo. Upam, da se vsaj v tem strinjamo, čeprav sem zaznal precej kritike tudi na to vlogo Evropske centralne banke, na monetarno politiko države in tako naprej; skratka, komu je kaj prirejeno. Upam, da minister ne zagovarja kakšne svoje monetarne politike, univerzalne, kakršno smo že imeli morda v neki drugi državi, ki je pomenila čisto nekaj drugega. Glede vsebine zakona bi rekel naslednje. Tu ne gre za to, da bo zdaj Slovenska demokratska stranka tista, ki bo nosila vse dobro iz tega zakona ali pa vse slabo. Gre v bistvu za to, da zakon o fiskalnem pravilu mi potrebujemo na podlagi ustave. Še enkrat, gre za stvar, da ne smemo dopustiti, da bo država v neustavnem stanju, in to že kar nekaj časa je, že skoraj eno leto. Dopuščamo možnost, da se določbe spremenijo z amandmaji. Mislim, da je struktura zakona ravno taka kot vladna, navsezadnje so jo pripravljali isti ljudje, tudi na Ministrstvu za finance so bili v času priprave tega zakona isti ljudje, kot so danes, z drugačnimi rešitvami. Tu ne mislim na ministra, mislim na državno sekretarko, ki je tudi takrat pripravljala ta zakon. Tako je ta struktura zakona popolnoma enaka, s tem da ima naš zakon nekaj več določb, kot je bilo tudi že rečeno, glede zadolževanja in glede reševanja, zaradi tega ker mislimo, da tudi glede zadolževanja je treba v zakonu zadolžiti Vlado in dati neke vire, da se ta zadolženost dejansko zmanjša. Tukaj, minister, nismo primerljivi z Združenimi državami Amerike, kjer ne rabijo fiskalnega pravila, ker imajo drugačno valuto, ker breme zadolžitve prenašajo na druge, če želite, države, narode in tako naprej, da plačujejo njihove obresti in pač to lahko delajo, ker imajo "tako imenovano svetovno valuto", ki je bila včasih drugačna, kot je zdaj – mislim, da vi o tem zelo veliko veste – in je pač njihovo zadolževanje popolnoma drugače in tukaj ni nobene primerjave v zvezi s tem. Treba je seveda povedati to, da ta primerjava ni na mestu ali jo je treba pa še dodatno obrazložiti. Glede na to, da nekateri razpravljavci ste šli nekoliko v zgodovino in zgodovinsko opozorili na to, kje so bile glavne tiste zablode in tako naprej. Med drugim je stalno omenjena tudi davčna reforma ali pa davčne spremembe v letu 2006, 2007 oziroma potem še 2012, kjer sicer ni bilo nobene davčne reforme, samo stopnja davkov od dohodka se je nekoliko zniževala. Tukaj je treba povedati, da enostaven matematičen izračun, da vi obdržite iste stopnje ob istih osnovah, kot so bile prej, ne dajejo takega finančnega računa in teh 900 milijonov ali pa 800 milijonov, kakorkoli že, dejansko na podlagi take metode – enostavno ni mogoče. Tega pač ni mogoče izračunati in o tem pač ni mogoče enostavno tako govoriti, se pa to stalno ponavlja. Tudi kar je omenjala kolegica Katičeva, da bo ta zakon pomenil –, da ne bo zagotavljal socialnost države –, gospe in gospodje, to ni res! In da pomeni več varčevanja! Razjasnimo si pojme. Varčuješ takrat, ko imaš višek denarja, ki ga ne porabiš. Več potrošiš od ustvarjenega pa takrat, ko se običajno zadolžiš in na tej podlagi potrošiš več denarja. Tako je enostavno treba spremeniti terminologijo, o kateri se mi pogovarjamo. Treba je pogledati, kaj je varčevanje. Ne morete vi varčevati, če nimate, samo manj trošite, v tem je razlika. In ne morete vseskozi trošiti na račun prihodnjih rodov! Tu je v osnovi, ker se to ponavlja iz dneva v dan, iz ure v uro, da pa se bo več varčevalo. Nič se ne bo več varčevalo, manj se bo potrošilo. Tako tukaj ne gre za več varčevanja, gre pa za manj porabe. In v tem je glavna razlika. Če bi mi imeli privarčevan denar, potem verjetno tudi ne bi rabili zakona o fiskalnem pravilu, ker bi pač trošil samo tisto, kar dejansko ustvarimo. Dejansko bi tukaj posebej opozoril tudi na stavke kolega Tilna Božiča, ki pravi: "Počakajte, da sestopimo z oblakov in videli bomo, kako trd bo pristanek." Mislim, da verjetno ima on nekaj več informacij kot jaz in da verjetno ob proračunu za leto 2015 bomo videli, kako trd bo dejansko pristanek. Tukaj bi mu rad odgovoril, da v bistvu ta zakon ne presega fiskalnega pakta. Tudi ustavna določba ni v nasprotju s fiskalnim paktom, ker fiskalni pakt dovoljuje nek maksimum. Ne pravi 0,5, ampak do 0,5 % je lahko primanjkljaja. Tako je tudi naša ustava v skladu s fiskalnim aktom, ker se tudi že tukaj zamegljuje, da sta to dve različni zadevi. To enostavno ni res! Ne da se veselim, ampak pač pričakujem ta pristanek. Ali bo trd ali mehek, to bomo videli. Verjetno je to tudi odvisno od ministra za finance in od te vlade. Apeliral bi pa seveda na to, da to je prva obravnava in da v naslednjih obravnavah so mogoče rešitve in se da tudi priti do nekega ustreznega zakona, ki bo verjetno vsem v zadovoljstvo in ki ga lahko sprejmemo.
Hvala lepa. Gospod Tilen Božič je bil imenovan, izvolite, replika.
Hvala za besedo. Samo glede tega, kar ste rekli, da sem rekel: "Počakajte, da sestopimo z oblakov …" Mislim, da nisem tega rekel; kar sem rekel in kar sem mislil, je tako, da ker sem začel malo namigovati na zgodovino, da se je v preteklosti dejansko tudi trošilo preko zmožnosti in tako naprej, da šele s tem, ko smo prišli v Državni zbor, smo nekako videli, koliko je resna situacija – vsaj naša poslanska skupina. Mislim, da nas je glede tega gospod finančni minister kar dobro obvestil oziroma nam razložil že takrat, ko smo se pogovarjali o rebalansu za proračun leta 2014. In moje besede so šle v tej smeri, da dejansko tisto prej so bil oblaki, zdaj smo videli, kje so tla in na teh tleh je treba pristati. Vseeno se vsaj jaz osebno zavzemam za malo mehkejši pristanek, tako kot sem rekel, zaradi tega ker ta mehki pristanek se nanaša ne samo na nas tukaj v Državnem zboru, ampak da se dejansko nanaša na državljane in državljanke Republike Slovenije. Toliko, hvala.
Hvala lepa. Za besedo je prosil dr. Dušan Mramor, minister za finance.
Dovolite mi, ker imam občutek, da je ostalo nekako v zraku, kot da se zavzemamo za neka pravila, ki so brez omejitev in zelo splošna in da dajejo možnost potem Vladi in Državnemu zboru, da po svojem preudarku izbira. Moram reči, da to ne drži. Seveda jaz kot finančni minister, recimo takrat v letih 2002 do 2004, ko smo imeli denarno politiko, bi si zelo želel, da bi imeli takrat tudi švicarsko formulo in tisto bi še nekako šlo. Danes so pa razmere drugačne, ker te denarne politike nimamo. Samo da v bistvu pojasnim, kaj fiskalni pakt dejansko določa, kako omejujoč pravzaprav je že sam fiskalni pakt. Najprej, fiskalni pakt določa, da v srednjeročnem obdobju imaš lahko največ -0,5; se pravi 0,5 strukturnega primanjkljaja. Mi smo to omejili in smo rekli, da ne, niti -0,5 ne smemo imeti, mi moramo imeti 0, ker smo tako zapisali v ustavi. To je dano dejstvo, iz tega moramo izhajati. Se pravi, naš strukturni deficit na srednjeročno obdobje je 0. Sedaj je pa samo vprašanje, koliko lahko, takrat kadar gre ekonomiji slabo, fiskalno podpiramo ekonomijo, koliko imamo tega proticikličnega delovanja v slabih časih in koliko proticiklično takrat, kadar nam gre dobro; koliko moramo takrat prihraniti za slabe čase znotraj tega srednjeročnega obdobja. In tukaj so omejitve v fiskalnem paktu manjše, kot so omejitve v švicarski formuli. Ti greš lahko znotraj tega obdobja do -0,5 po fiskalnem paktu in do +0,5 ali tudi več – znotraj srednjeročnega obdobja –, vendar moraš biti za celo obdobje na 0. Švicarska formula ne dovoljuje, da greš na -0,5 pa na +0,5 kar je večja omejitev, kot je v fiskalnem paktu. Glede na to, da smo država, ki imamo večja nihanja, ker smo manjši, bolj odprti, večja nihanja kot neka Nemčija in velike države, mi rabimo bolj izrazito proticiklično politiko v časih, ko nam gre dobro oziroma ko nam gre slabo. Zato pravim, da za ta čas ni primerna ta politika, ta formula, švicarska formula in se je bolje samo držati fiskalnega pakta. To se pravi, tukaj gre za to tako imenovano proticiklično politiko, ki ti omogoča, da bolj mehko pristajaš pri teh spremembah makroekonomskih pogojev. Druga stvar je pa potem, kako pa lahko reagiraš na šoke. To so pa enkratni učinki, ki se zgodijo, in zopet fiskalni pakt določa to mehkeje, kot je določeno v tem zakonu, o katerem danes razpravljamo. Mi imamo v fiskalnem paktu več možnosti, da delujemo proti šoku, kot pa so omejitve, ki so tu notri. Tu sta dve konceptualni razliki, ampak kar bi pa želel poudariti: tudi fiskalni pakt sam je izjemno omejujoč. Samo malo več prostora navzgor in navzdol ti daje kot švicarska formula. Mislim, da je to za Slovenijo bolj primerno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja in predstavnik Vlade, sta v enakem položaju, le da onadva z dvigom rok. Poslanci pa, lepo prosim, za prijave. Vsak od poslancev ima 5 minut. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka! Rad bi pogledal nekoliko naprej v leto 2015 – kakšna bodo gospodarska gibanja, kakšni bodo prihodki državnega proračuna? Že prej sem v kratki razpravi, ker mi je zmanjkovalo časa, povedal, kje so razlogi za letošnjo gospodarsko rast ali pa, če hočete, za izhod Slovenije iz recesije. Zadovoljen sem, da statistika kaže, da smo izšli iz recesije. Sprašujem pa se, kolegice in kolegi, kaj imajo danes od tega naši ljudje. Res je, da gre za neko histerezno krivuljo, za nek zamik, ampak ta trenutek naši ljudje tega izhoda iz recesije ali pa gospodarske rasti na žalost ne čutijo. Sprašujem se, ali bodo čutili leta 2015 ali 2016. Zakaj je to vprašanje relevantno? To vprašanje je relevantno zato, ker naši izvozni trgi, predvsem nemški, beležijo ohlajanje, in to je problem. Mi tudi vemo, da so prav v letošnjem letu lokalne skupnosti izvajale velike investicije na lokalni ravni, najbrž res tudi zaradi županskih volitev. Drugo leto županskih volitev ne bo. Finančna perspektiva se je sicer začela z letošnjim letom. Naši projekti se bodo začeli, kohezijski predvsem, najbrž, na žalost, šele tam komaj konec leta 2015, saj še operativni program ni potrjen s strani Evropske unije. Ob tem seveda ne smemo spregledati srednjeročnega zornega kota. Slovenija je še vedno na prelomnici, v neki paradoksalni situaciji, ko smo, kot rečeno, izšli iz krize – izšli smo iz recesije, pardon –, še vedno pa smo globoko v krizi. BDP na prebivalca je namreč kljub letošnji rasti realno za 7 in pol odstotkov pod tistim izpred krize, se pravi leta 2008. In letos smo v gospodarstvu pridobili nazaj zelo malo od več kot 90 tisoč delovnih mest, ki smo jih izgubili po letu 2008. Tukaj bi rad, žal, morda ne bo izpadlo kulturno, nekako ugovarjal kolegu Mesecu – pravim, da ne bo najbrž kulturno, ker ga ni tukaj, ampak magnetogram bo lahko prebral. Mislim, da moramo biti tukaj v tem zboru predvsem resnicoljubni. Ne smemo trositi neresnic. Prav trudim se, da izberem besedo neresnica, lahko bi izbral kakšno drugo besedo, pa se trudim, veste, tudi zaradi tega, ker je adventni čas in to je čas, ko nekako smo si ljudje nekako bližje. Ne tako zavajati slovenske javnosti, ki od nas pričakuje rešitve, ne pa neresnice. Treba je ločiti, kaj je, ker gospod Mesec je govoril o 10-milijardnem primanjkljaju državnega proračuna – se je razumelo. Tako se je razumelo. Mislim, to je kolega Pogačnik tako razumel. Moramo ločiti, kaj je državni proračun, kaj je presežek državnega proračuna, kaj je primanjkljaj in kaj je bruto zunanji dolg države. Mislim, da je to hotel povedati kolega Mesec, ampak je vse skupaj pomešal in potem je javnost zmedena. Res je, v letu 2007–2008 smo beležili, recimo, uravnotežen proračun. To je bila prva Janševa vlada, ko je ministrstvo za finance vodil žal pokojni dr. Andrej Bajuk – mislim, da tudi evropski minister leta 2006. Tukaj bom nadaljeval v našem povezovanju, v našem sodelovanju. Poglejte, če bo zdaj vladna koalicija ta poslanski predlog zakona kar vrgla, ne bo nobene možnosti, da bi morda naredili nek miks tega zakona, o katerem smo danes kvalitetno razpravljali – sam sem zadovoljen nad kvaliteto razprav, razen kakšne, ki sem jo omenil in morda vladnega predloga –, in da bi naredili potem skupaj nek dober izdelek; dober za državo, dober za naše ljudi. Veliko naporov pa je bilo vloženih v prejšnjem mandatu, ko smo se pogajali in prišli zelo daleč. Na žalost je padla vlada in je padel tudi zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, izvolite, imate besedo.
Hvala spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Danes bi pričakoval, da bi Predlog zakona o fiskalnem pravilu predložila Vlada in da bi danes razpravljali o vladnem predlogu. To bi bilo pravo in pričakovano od Vlade. Res je pa, da je vlada Mira Cerarja na vladi že pol leta, pa da še ta vlada sploh ni začela resno delati. To pa tudi drži. To ugotavljajo že lastni koalicijski poslanci, ki pozivajo svojo vlado oziroma da ne rečem, da že skoraj prosijo, začnimo že enkrat vendar delati. Ob tem se resno sprašujem, ali si vlada Mira Cerarja želi urediti finančno stabilnost naše države ali si je ne želi. Ali prevladujejo v naši državi tisti, ki jim ta neurejenost odgovarja, ki si želijo, da v naši državi ni vzpostavljen red, ki si želijo, da vlada anarhija itn.? To je resno vprašanje in to vprašanje se mi predpostavlja v dejstvu, da vlada Mira Cerarja krši ustavo. Sedaj se pa tukaj malo zamislimo, to se pravi, najvišji organ v državi, Vlada, ne spoštuje ustave. Ne spoštuje ustave! Po drugi strani bi pa naj ta vlada ali katerakoli vlada pa zahtevala od vseh ostalih red, spoštovanje, poštenost itn. Ja, vedno je treba najprej pogledati pri sebi in tukaj gre v prvi meri za kršenje ustave, kajti Predlog zakona o fiskalnem pravilu je samo neko zagotovilo, nek okvir, ki daje v prihodnosti finančno stabilnost naše države. Danes smo v razpravi slišali, da je ta predlog zakona, ki ga je pripravila opozicijska stranka, Slovenska demokratska stranka, da je to strup. S to ugotovitvijo se zelo dobro strinjam. Ta predlog zakona je res strup za vse prihajajoče, prihodnje vlade, ki bodo morale na finančnem področju urediti uravnoteženje javnih financ, je strup za te vlade, ker bodo morale narediti v državi red in pravičnost. Po drugi strani je pa, bi rekel, tudi strup za vse tiste roparje, tajkune, ki so v veliki meri okradli našo državo. V nadaljevanju je pa tudi strup za naše sodstvo, ki bo v prihodnosti moralo biti bolj učinkovito in bolj operativno in ažurno in uspešno preganjati tiste, ki so zakrivili, ali ukradli, ali ogoljufali, ali finančno izpeljali velika sredstva v tuje oazne države. Ja, tudi za njih je strup, ker takšnega sodstva Slovenija ne potrebuje. Neučinkovitega sodstva Slovenija ne potrebuje! Fiskalno pravilo je zelo zelo širok pojem. Tu se dejansko vidi – razumel bi, če bi vsa tista sredstva, ki so za našo državo velika, če bi ta sredstva namenili v investicije ali v kakšne druge naložbe, ki bi dale povratni kapital in zaslužek za kak odstotek več, kot smo se mi zadolžili. Potem bi to razumel. Ne razumem pa, da ta ves dolg, ta denar, ki si ga sposojamo, porabimo izključno za lastno porabo. Porabimo izključno za ta javni sektor, ki se ve, da je velika volilna masa, ampak rezultat tega so volitve na [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Dr. Franc Križanič, izvolite. Besedo imate.
Predsedujoči, spoštovani visoki zbor! Rad bi vam dodal nekaj podatkov k moji predhodni diskusiji, pa se tudi odzval na nekaj mnenj, ki so bila tule izrečena. Prvič. Seveda, varčevanje na ravni gospodinjstva je eno, varčevanje na ravni makroekonomije je drugo. Tudi na ravni gospodinjstva ali kmečkega gospodarstva, je Cato, stari rimski govornik in mislec, rekel, da gospodar mora več proizvajati, kot porabi in če zaloge vzdržijo, bo obogatel. Te zaloge so pomembne. Makroekonomsko pa je drugače. Makroekonomsko pa je tako, da če varčujete in se tisto naprej ne akumulira in ne potroši za investicije, potem ste to izgubili. In ZUJF je tipičen primer zgrešenega makroekonomskega varčevanja, ki je povzročil v Sloveniji krizo dvojnega dna. Histerija, ki je bila pa povzročena vzporedno in je stigmatizirala slovenske banke in institucija slabe banke s prilivom privatnih kreditnih razmerij v javni dolg je pa povzročila, da je dolg zdaj zrasel že na 30 milijard. Da vam preberem nekaj cifer, ker mi čas to seveda dopušča. Skupne obveznosti vseh od slovenskega gospodarstva, države, bank in podobno, so bile na koncu mandata, v katerem je bil gospod Mramor finančni minister, 15 milijard in 300 milijonov evrov. 2008 so dosegle 39 milijard evrov, vmes so se povečale za solidnih 24 milijard evrov. Ti dolgovi so bili v glavnem kratkoročni, zelo hitro so začeli zapadati in ko je tujina zahtevala denar na hitro nazaj in ko bi se banke zamajale, država ni mogla drugega, kot da je vstopila kot deponent: sama si je sposodila in deponirala ta denar. Zato se je dolg povečeval precej, precej, precej nad javnim finančnem primanjkljajem. Gospod Žnidar, evo, tukaj imate za repliko: ni javni sektor ustvaril tega dolga. Ustvarili so ga privatni dolgovi, ki so bili sicer benevolentno vzeti, računajoč, da bodo po desetih letih lahko poplačani, vrniti je bilo treba po letu in pol. Šel je nekdo graditi tovarno, čez eno leto so mu pa rekli, naj zdaj pa vse vrne. Jasno, da ni mogel! In stigmatizacija – najprej bank, da so nesposobne, če so šle v ta razmerja, nekaj na tem je že bilo, vendar niso na tak način, ker so bila pa vendarle zavarovana z ustreznim premoženjem, in drugič, javnega sektorja – je neproduktivno. Potem seveda, ko se osnova zmanjša pri stopnjah, se zmanjša tudi priliv. Ravno na to se je računalo – ne pri isti osnovi. Ko je osnova padla, so padli prilivi in zato je davčna reforma 2007 in znižanje davčnih stopenj ali mala davčna reforma, kot ji po domače rečemo, 2012, povzročila, da se je strukturni javnofinančni primanjkljaj, ravno ta, ki ga odpravlja fiskalno pravilo, bistveno povečal. In zdaj ti, ki zahtevajo fiskalno pravilo, še takšno fiskalno pravilo so naredili – edino, kar je pa v dobro, in treba je vedno reči dobro dobro, pa je to, da so naredili pomotoma. V ne vem kakšnem slepilu leta 2007 je bila pa pomota bolj razumljiva. Leta 2012 so vam vsi ekonomisti vseh ekonomskih šol – liberalne, orto liberalne, orto neoliberalne – rekli, da ne znižujte davčnih stopenj pri davku od dohodka pravnih oseb, da boste samo poslabšali javno ravnotežje in nič povečali agregatnega povpraševanja, kar bi bilo takrat treba narediti. In to se je potem odpravljalo z dvigom DDV, dvigom trošarin in treba bo narediti še nekaj ukrepov, da se to odpravi – se pravi strukturni primanjkljaj. Ni pa strukturni javnofinančni primanjkljaj vzrok takšne krize, da bi se bal nekdo, da bo padel na pretrda tla in podobno. Treba je pač narediti ustrezne ukrepe in zadevo sanirati. Drugo, skupni državni dolg proračuna oziroma slovenski javni konsolidirani dolg – to je dolg do tujine ali do domačih sektorjev, vseeno do koga. Konec leta 2008 je bil 7 milijard 200 in se je do konca Pahorjeve vlade povečal na 15 200. Od tega je bilo 3 milijarde evrov v depozitih na novo zaradi obrambe gospodarstva, ostalo je bilo zaradi primanjkljaja, ki so ga v obdobju recesije ni dalo z dvigom davčnih stopenj takoj popraviti. Takrat je bilo to 40 % BDP in ni izgledal noben problem, potem pa z DUTB, s slabo banko in s stigmatizacijo bančnega sistema, s tem da bančni sistem danes gospodarstvu posoja samo še 12 milijard evrov, se je pa javni dolg dvignil na omenjenih 30 milijard, o katerih je v ponedeljek na moje poslansko vprašanje govoril finančni minister. Toliko o podatkih.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] V okviru dodatne razprave po 71. členu Poslovnika replike ni. [[oglašanje iz dvorane]] Torej, zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam 9. točko dnevnega reda. [[oglašanje iz dvorane]] Izvolite, proceduralno, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, ki vodite sejo, jaz pač želim da v skladu s poslovnikom vodite sejo in da kot predlagatelj imam seveda možnost besede z dvigom roke. To ste tudi omenili. Tega mi zdaj niste dopustili, zato prosim, da mi daste besedo. Vi ste na začetku povedali, da se minister oziroma Vlada in predlagatelj lahko prijavijo k besedi z dvigom roke. Prosim, če mi daste besedo.
In kolega in sam nisem opazil, da bi dvignili roko, gospod magister – takrat, ko so bile prijave, takrat, ko se čas razdeljuje. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O DELOVNIH RAZMERJIH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina osemnajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina devetnajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Andreju Čušu. Izvolite.
Predsedujoči, predstavniki ministra, kolegice in kolegi, lep pozdrav! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke že nekaj časa spremljamo problematiko volonterskih pripravništev. V zadnjem času pa smo lahko v medijih in tudi iz kontakta s terena razbrali, da je problematika vse večja. Ker menimo, da gre za izkoriščanje mladih, ki se bo lahko še razširilo v prihodnje, smo se v Poslanski skupni SDS odločili, da vložimo v zakonodajni postopek spremembe in dopolnitve Zakona o delovnih razmerjih. S predlogom zakona črtamo pravno podlago za volontersko pripravništvo v Zakonu o delovnih razmerjih in v ostalih zakonih in jo nadomeščamo s sistemskim ukrepom, da so vsi delodajalci, ki zaposlijo pripravnika, oproščeni plačila prispevkov za to zaposlitev. Zavzemamo se za to, da se tudi v zasebnem sektorju stimulira zaposlovanje pripravnikov ter da imajo vsi pripravniki, brez izjeme, pogodbo o zaposlitvi in vse pravice iz pogodbe o zaposlitvi ter se jim to opravljeno delo šteje v delovno in zavarovalno dobo. S tem se stimulira zaposlovanje mladih takoj po končanem šolanju in omogoča hiter prehod mladih v delovno razmerje. Nanaša pa se tako na zasebni kot tudi javni sektor. Dosedanji ukrep, da so delodajalci oproščeni plačila prispevkov za zaposlitev osebe, mlajše od 30 let, se razširi na vse pripravnike za čas pripravništva, ki se zaposlijo po končanem šolanju. Namen tega ukrepa je stimulirati delodajalce tako v zasebnem kot javnem sektorju za zaposlovanje pripravnikov. Sam ukrep ima pozitivne finančne učinke, tako da ne uvajamo nobenih dodatnih stroškov. Kar pa je še pomembnejše – v samem zakonu predlagamo obveznost Vlade Republike Slovenije, da sprejme politiko izvajanja pripravništva, v katerem bo opredelila sofinanciranje in financiranje za tista pripravništva, kjer je to potrebno tako, da se skupno število pripravniških mest navkljub prepovedi volonterskega pripravništva ne bi zmanjšalo, ampak celo povečalo – predvsem v zasebnem sektorju. Z zakonsko določeno nalogo in obvezo Vlade za sprejetje ukrepov in strategije izvajanja pripravništva bo problematika pripravništev in njena rešitev tudi sistemsko obravnavana ter ne bo predmet praznih obljub ali samo začasnih ukrepov. Predlagamo, da se naš sistemski ukrep zaradi prepovedi retroaktivnosti ne uporablja za že sklenjene pogodbe o volonterskem pripravništvu, ampak za vse naslednje sklenitve pogodb o pripravništvu po uveljavitvi novele Zakona o delovnih razmerjih. Tudi Vlada sama je 11. decembra letos na svoji redni seji sprejela stališče, da javni sektor do ureditve volonterskega pripravništva ne bo več sklepal pogodb o volonterskih pripravnikih ter da Vlada ne podpira volonterskega pripravništva, vendar pa ni sprejela nobene časovnice, kdaj bodo ti ukrepi sprejeti. Spet smo žal pri veliko besedah in bore malo dejanjih. Sami zagovarjamo načelo: vsako delo šteje. Tako bodo vsi pripravniki poleg minimalne plače, ki je predpisana v zakonu, imeli plačane tudi druge prispevke. S tem bo mladim omogočen lažji ter predvsem hitrejši vstop na trg delovne sile in pridobitev delovnih izkušenj za nadaljnji poklic, saj bodo vsi delodajalci bolj stimulirani za zaposlovanje pripravnikov, ki bi v nasprotnem primeru nekaj mesecev ali pa, žal, kot je vse bolj v praksi, celo nekaj let čakali na Zavodu za zaposlovanje. Ob tem pa se nam seveda zdi zelo pomembno, da bo vsako pripravništvo štelo tudi v delovno dobo. S tem verjamemo, da bodo mladi tudi bolj konkurenčni na trgu delovne sile. V Državnem zboru je v zadnjem obdobju veliko poslank in poslancev različnih strank, ne glede na koalicijo, opozicijo, govorilo, kako je potrebno prisluhniti mladi generaciji in jim omogočiti dostojno prihodnost. Potekala je tudi nujna seja Odbora za izobraževan je na temo neizvajanja nacionalnega programa za mladino, kjer je bilo, lahko rečem, tri četrtine časa seje govora predvsem o problematiki volonterskih pripravništev. Spoštovane, spoštovani, predlagam, da preidemo od besed k dejanjem. Hvala.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Dejanu Levaniču. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije je Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o delovnih razmerjih obravnavala na seji 11. decembra letos, skupaj tudi z informacijo o stanju na področju volonterskih pripravništev v javnem sektorju, torej kaj se dogaja danes, ki smo ga pripravili na Ministrstvu za delo, družine, socialne zadeve in enake možnosti. Na podlagi predloženega predloga zakona se je Vlada tudi odločila, da predvsem zaradi načina reševanja problematike volonterskih pripravnikov poda odklonilno mnenje do tega predloga zakona. Pa poglejmo, zakaj. Volonterske pripravnike, moramo vedeti, urejajo področni zakoni, torej drugih zakoni, ki določajo tudi obveznost pripravništva na določenem področju. Zakon o delovnih razmerjih, katerega sprememba je pa zdaj na mizi, pa ureja delovna razmerja in glede volonterskih pripravništev določa zgolj to, da tistim, ki ga opravljajo, daje določene pravice. Pred spremembo leta 2013 je Zakon o delovnih razmerjih že imel določene določbe, ki jih je vseboval glede volonterskih pripravništev. Govorimo o trajanju in izvajanju pripravništva, o omejitvah delovnega časa, odmorih, počitkih, o odškodninski odgovornosti, o zagotavljanju varnosti in zdravja pri delu v skladu s temi predpisi, tudi o prepovedi diskriminacije in enaki obravnavi glede na spol ter, če gre za mlajše osebe, tudi določbe o posebnem varstvu delavcev, ki še niso dopolnili 18 let. Leta 2013, takrat prav na predlog Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije in Slovenske ljudske stranke je bila predložena sprememba Zakona o delovnih razmerjih, takrat usklajena z vsemi političnimi strankami in tudi socialnimi partnerji – prav je namreč, da takrat, ko se predložijo spremembe Zakona o delovnih razmerjih, da jih pač skušamo čim bolj uskladiti –, pa je dodatno Zakon o delovnih razmerjih dodal še pravico do malice in prevoza. Ni torej predvidel volonterskega pripravništva, ker Zakon o delovnih razmerjih ne govori o volonterskem pripravništvu, ampak je, glede na to, da obstaja volontersko pripravništvo v drugih področnih zakonih, pač v tem zakonu določil tiste osnovne pravice. Kljub temu da imamo v Zakonu o delovnih razmerjih nekatere pravice priznane, pa nas veseli, da je končno prevladalo mnenje, glede na to, da je bilo veliko debate v javnosti, da morajo volonterska pripravništva enostavno biti plačana pripravništva. Zato je nujno, da v področnih zakonih vsako ministrstvo pogleda, kje je pripravništvo sploh še obvezno, določi število pripravnikov, ki jih potrebuje glede na izobraževalni sistem in glede na potrebe na trgu dela, in zanje zagotovi tudi ustrezno plačilo. Saj je zelo enostavno; gre za Zakon o javnih uslužbencih, Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, Zakon o pravniškem državnem izpitu, Zakon o zdravniški službi in Zakon o zdravstveni dejavnosti. Ravno to, zakaj skozi Zakon o delovnih razmerjih čez noč spreminjati zadeve na področju volonterskega pripravništva ali pa pripravništva sploh, odpira predvsem vprašanje tudi deregulacije poklicev, vse z namenom, in ta napor moramo narediti, da bi se mladim zagotovil hiter prehod na trg dela ter seveda možnost sofinanciranja opravljanja določenih pripravništev, ko gre za iskalce prve zaposlitve. Tukaj bo v nadaljevanju tudi debata o tem, kako pomagati mladim, da bi čim hitreje prišli do določene zaposlitve in če sprejmemo predlog Slovenske demokratske stranke, da bi oprostili plačila prispevkov delodajalce, če bi zaposlovali pripravnike, potem bi ponovno eskalirali dodaten problem, ki ga v družbi že imamo. Danes se nam pojavlja to s samostojnimi podjetniki, potem bi vsak, ki bi dobil zaposlitev, bil pripravnik, ne pa to, kar želimo doseči: želimo dosegati zaposlitve za nedoločen čas in to tudi subvencioniramo. Kljub temu da rešitev, ki jo predlaga Slovenska demokratska stranka, ni sistemska in da je najmanj, kar je treba narediti ali pa je korektno, o spremembah Zakona o delovnih razmerjih obvestiti socialne partnerje in z njimi vsaj uskladiti določene pomanjkljivosti ali pa določene rešitve. Je pa namen, in tukaj moramo biti korektni, in tudi cilj predloga zakona pravi – in to je odprava volonterskih pripravništev, ki danes za svoje delo ne dobijo plačila in to ni prav. Ravno zato je Vlada sprejela, da ne podpira volonterskih pripravništev, naložila ministrstvom, da morajo spremeniti področno zakonodajo in zagotoviti ustrezna plačna delovna mesta, nam pa skozi koordinatorje, torej Ministrstvu za delo, in skozi možnosti sofinanciranja tudi skozi evropska sredstva, da pripravimo v naslednjem letu programe, ki bodo financiranje pripravništev tudi omogočali. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Primož Hainz. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi! Volontersko pripravništvo ni enoznačen in enoten pojem. Razlikujemo namreč med volonterskim pripravništvom, v okviru katerega pripravnik opravlja enako delo kot zaposlene osebe, le da ne prejema plačila za opravljeno delo, in volonterskim pripravništvom, pri katerem gre za usposabljanje pripravnika, kjer pa gre le za minimalni prispevek k večji storilnosti delodajalca. Tipičen primer takšnega pripravništva je volontersko sodno pripravništvo, ki je nujen pogoj za opravljanje pravosodnega izpita. Bolj pravilno kot izjema pri teh pripravnikih pa je, da so zaposleni že nekje drugje in dobijo plačilo za delo pri svojem delodajalcu ter se le nekaj ur na teden seznanijo z vsebinskim delom sodišča. Ravno pri tem pripravništvu, in sicer ne glede na to, ali se opravlja volontersko ali kot plačano in ki se lahko opravlja tudi pri odvetnikih, pa je zaslediti v praksi tudi največ zlorab pripravnikov, kar nas nagiba k temu, da brez zadržka lahko rečemo, da je tovrstno pripravništvo novodobna suženjska oblika dela. Iznajdljivost na temu področju je namreč neizmerljiva. Po naši oceni mora ključno vlogo pri odpravi nepravilnosti odigrati tudi izobraževalni sistem, in sicer v smeri, da že tekom procesa izobraževanja zagotovijo študijske programe z dovolj praktičnega usposabljanja, ki zagotovijo možnost opravljanja morebitnih strokovnih izpitov, ki so pogoj za samostojno opravljanje določenega poklica. Koalicijski partnerji te vlade smo si v koalicijskem sporazumu v poglavju o mladih zadali nalogo vzpostaviti vavčerski sistem za opravljanje obveznega pripravništva in praks, skozi katerega bodo dijaki in študentje pridobili večjo možnost izbire za opravljanje le-teh. Strinjali smo se tudi, da neplačane prakse in pripravništva na področjih, kjer zakonodaja predvideva obvezno pripravništvo in prakse, niso dopustna. Na seji Vlade 11. decembra je Vlada konkretno pristopila k realiziranju teh koalicijskih zavez in sprejela več sklepov: sklep, s katerim se prepoveduje sklepanje pogodb o neplačanem volonterskem pripravništvu; sklep, s katerim je naložila pristojnim resornim ministrstvom, da v skladu s skrajšanim časom pripravijo spremembe področnih zakonov, ki dopuščajo volontersko pripravništvo, ob razmisleku o nujnosti obveznega pripravništva za samostojno opravljanje dela; sklep, s katerim se nalaga priprava sprememb področne zakonodaje na način, da se kot potrebne delovne izkušnje za opravljanje dela upoštevajo tudi ustrezne delovne izkušnje, pridobljene izven delovnega razmerja, ter sklep, s katerim je bilo naloženo Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve in enake možnosti, da skupaj z ostalimi ministrstvi pripravi program zaposlovanja oziroma opravljanja pripravništva iskalcev prve zaposlitve ob uporabi sredstev v okviru Operativnega programa za izvajanje evropske kohezijske politike. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je potrebno problematiko volonterskega pripravništva sistemsko urediti in ne zgolj na način, kot je k temu problemu pristopila Poslanska skupina SDS. Seveda pa je potrebno priznati, da je vložitev novele Zakona o delovnih razmerjih pospešila aktivnost Vlade na tem področju. V Poslanski skupini DeSUS se sicer strinjamo z namenom in ciljem predloga zakona, vendar preprosto s črtanjem zakonskega določila o volonterskem pripravništvu ne bomo rešili celotnega problema. Zato so za nas, poslanke in poslanci Desusa, predvidene aktivnosti Vlade sprejemljive in zadovoljive s tega vidika, ker se bodo odvijale sistematično in vsebinsko po posameznih resorjih s skupnem ciljem sprememb področnih zakonov, ki urejajo volontersko pripravništvo na eni strani, istočasno na drugi strani pa se bodo iskale rešitve v smeri financiranja pripravništev iz virov evropske kohezijske politike. Glede na to v naši poslanski skupini, torej v Desusu, ocenjujemo, da ni potrebe, da gre današnji predlog besedila novele Zakona o delovnih razmerjih v nadaljnjo obravnavo niti za nadaljnjo obravnavo ni primeren, saj tudi ne ustreza nomotehničnim vidikom. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala predsedujoča. Spoštovani kolegi! Poslanska skupina SD je v zakonodajni postopek vložila predlog novele Zakona o delovnih razmerjih, s katero želi odpraviti volonterska pripravništva. Volontersko pripravništvo je oblika pripravništva, ki ga naša zakonodaja pozna že zelo dolgo. Zakon o urejanju trga dela med drugim določa tudi podlago za opravljanje volonterskega pripravništva, bolj specifično pa je volontersko pripravništvo urejeno v področnih zakonih. Res pa je, da se je v zadnjih nekaj letih tudi ta institut, kot mnogo drugih, izrodil in povzroča anomalije, nepravične prakse in težak položaj prizadetih. V tem primeru se dotika predvsem mladih. Vlada je v zvezi z volonterskimi pripravništvi zato že sprejela sklep, da sklepanje pogodb o volonterskem pripravništvu v javnem sektorju ni dovoljeno, in naložilo pristojnim resornim ministrstvom, da v čim krajšem času pripravi spremembe področnih zakonov, ki dopuščajo volontersko pripravništvo. Osnovna ideja novele zakona, ki ga predlaga Poslanska skupina SDS, ima naše simpatije, sama narava izvedbe pa ne. Menimo namreč, da je treba to problematiko videti in reševati, tako kot je, večplastno. Socialni demokrati bomo zato podprli prizadevanja Vlade v iskanju najoptimalnejših rešitev v okviru področnih zakonov, ki določajo obveznosti pripravništva oziroma volonterskega pripravništva. Podpiramo pa tudi njeno namero prevetriti možnosti deregulacije poklicev, da bi se mladim zagotovil hiter prehod na trg dela ter zmožnost sofinanciranja odpravljanja pripravništva iskalcev prve zaposlitve. Pri tem pa je potrebno soglasje in dogovor vseh vpletenih. Tudi veljavna koalicijska pogodba vsebuje določbo, ki hkrati pomeni našo zavezo, da ne bomo dopustili neplačanih praks in pripravništev na področju, kjer zakonodaja predvideva obvezno pripravništvo in prakse. Socialni demokrati smo tudi v prejšnjih vladah zagovarjali stališče, da je treba ukiniti pripravništvo v javnem sektorju povsod, kjer to ni strokovno utemeljen del izobraževalnega procesa, in na tem stališču ostajamo tudi danes. Cilj, ki ga moramo slediti, je povečati število zaposlenih mladih za nedoločen čas, pripravništvo pa pomeni delo za določen čas, z namenom, da se posameznik usposobi za samostojno opravljanje dela v delovnem razmerju. Zato v zvezi s predlaganimi spodbudami delodajalcem za zaposlovanje pripravnikov podpiramo mnenje Vlade, da tudi to ne sodi v ta zakon. Zdaj pa pozor! Spodbuda za zaposlovanje mlajših brezposelnih oseb namreč določa, da so delodajalci, ki za nedoločen čas zaposlijo brezposelno osebo, mlajšo od 30 let, ki je najmanj 3 mesece pred zaposlitvijo prijavljena v evidenci brezposelnih oseb, oproščeni plačila prispevkov delodajalcev za socialno varnost. S temi ukrepi je treba nadaljevati, saj močna segmentacija trga dela posebej prizadene populacijo mladih. Z novelo Zakona o interventnih ukrepih na področju trga dela in starševskega varstva, ki smo ga sprejeli v torek, smo omenjeni ukrep podaljšali za eno leto in od njega si obetamo vsaj tako dober rezultat, kot ga je dalo prvo 9-mesečno obdobje, to je skoraj 2 tisoč 500 mladih, zaposlenih za nedoločen čas. Socialni demokrati bomo še naprej podpirali ukrepe, ki bodo zviševali zaposlitvene možnosti mladih in jim bomo zagotavljali službe za nedoločen čas. Predloga sklepa, da je novela Zakona o delovnih razmerjih primerna za nadaljnjo obravnavo, pa kljub zavedanju o dobronamernosti predloga, ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Združene levice.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Prostovoljno pripravništvo postaja karierna priložnost za tiste mlade, ki jim lahko starši omogočijo brezplačno delo, ali pa metoda za izkoriščanje mladih, ki so prisiljeni poleg neplačanega pripravništva opravljati še kakšno prekerno delo. V normalnih razmerah polne zaposlenosti, kakršne smo v tej državi imeli dobrih 30 let po vojni, bi bilo prostovoljno pripravništvo lahko normalen način, da maturanti in diplomanti spoznajo delovni proces in pridobijo delovne izkušnje – tudi mi smo včasih kot srednješolci delali v proizvodnji. Tudi študentsko delo, ki smo ga obravnavali pred nekaj dnevi, je bilo takrat primeren način usposabljanja ob študiju, odkar pa imamo trajno visoko brezposelnost, je postala metoda socialnega dampinga in čezmernega izkoriščanja. Če bi opravljeno prostovoljno pripravništvo pomenilo začetek kariere, bi se nadaljevalo z zaposlitvijo teh maturantov in diplomantov, bi mogoče še lahko verjeli njegovim pozitivnim stranem. Realnost je seveda drugačna. Po koncu volonterskega pripravništva se diplomanta pač nadomesti z drugim prostovoljcem, kot da gre za potrošni material. Ni torej nenavadno, da so pomisleki in kritike takšne oblike dela vedno bolj glasne, že v osnovi je takšna oblika dela namreč tudi v nasprotju z Evropsko socialno listino, ki jasno določa pravice delavcev do pravičnega plačila, ki bo njim in njihovim družinam zagotavljalo dostojen življenjski standard. In prostovoljno pripravništvo vsekakor ne zagotavlja teh pravic. Slovenska zakonodaja sicer pozna dve vrsti pripravništva: plačano in neplačano. Vendar pa je neplačanih, torej prostovoljnih pripravništev, kar 60 %, od tega največ v javnem sektorju. Po podatkih iz mnenja Vlade Republike Slovenije po številu volonterskih pripravništev izstopa Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, ki ima kar 763 volonterskih pripravnikov, in takšna praksa je preprosto nedopustna. Koalicija je v koalicijski pogodbi zapisala, da neplačana pripravništva na področjih, kjer zakonodaja predvideva obvezno pripravništvo, niso dopustna. Sliši se lepo, vendar nismo prepričani, da koalicija misli resno. Samo dva dni po podpisu koalicijske pogodbe je Ministrstvo za izobraževanje objavilo razpis za kar 247 volonterskih pripravnikov v šolah in v vrtcih. Upali smo, da se bo Vlada zbudila ob predlogu, ki ga obravnavamo danes, vendar pa ob seznanitvi s problematiko volonterskih pripravništev na 13. redni seji ni uspela najti boljše rešitve, kot sprejema petih sklepov, s katerimi ugotavlja, da ne podpira sklepanja novih pogodb o volonterskem pripravništvu ter da nalaga ministrstvom, da pripravijo potrebne spremembe in program zaposlovanja. Po vseh zakonih, ki jih že tri mesece po nepotrebnem obravnavamo po nujnem postopku, bi pričakovali, da bo Vlada enako naredila tudi tam, kjer je to res potrebno. Vendar pa gre brezplačna delovna sila v času nenehnega in nerazumnega varčevanja Vladi očitno na roke. Dejstvo je, da so mladi v vedno težji situaciji, vedno več jih je tudi delovno neaktivnih in brezposelnih. Meseca novembra je bilo tako med brezposelnimi 26,1 % starih med 15 in 29 let, po podatkih Statističnega urada pa je povprečna stopnja delovne aktivnosti med mladimi v letu 2013 znašala 43,5 %. Skrb vzbujajoči so ob tem tudi podatki o spremembi strukture prejemnikov pomoči. Vedno več dobrodelnih organizacij namreč opozarja na zaskrbljujoč trend povečanja števila mladih prosilcev pomoči, to so mladi brezposelni do 30. leta starosti. V Združeni levici se sicer zavedamo, da rešitev, ki jo predlaga SDS, ni najbolj primerna, saj preprosto ukinja volonterska pripravništva na vseh področjih. Prepričani smo namreč, da se je potrebno reševanja te problematike lotiti previdno, da ne povzročimo težav še tistim, ki jim pripravništvo predstavlja predpogoj za pristop k strokovnemu izpitu, ki je pogoj za opravljanje poklica. Vendar pa je tudi tukaj rešitev načeloma jasna. Za tiste poklice, kjer je država predpisala pripravništvo kot predpogoj za pristop k strokovnemu izpitu, ki je pogoj za opravljanje določenega poklica, mora država zagotoviti tudi, da imajo to pripravništvo možnost opraviti, vendar za dostojno plačilo. Nerazumno se nam namreč zdi, da država določi pogoj, ki ga moraš izpolniti, pri tem pa ti ne ponudi možnosti, da ta pogoj tudi izpolniš, razen seveda, če si lahko privoščiš delati zastonj. V Združeni levici bomo sklep, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo, kljub našim pomislekom podprli. Menimo, da imam Vlada več kot dovolj časa, da do druge obravnave predloga na matičnem delovnem telesu predlaga ustrezne popravke. Rešitev pa mora biti seveda takšna, da bo tistim mladim, za katere je pripravništvo pogoj za opravljanje poklica, zagotovila sistem kakovostnih, s strokovnim mentorstvom podprtih in dostojno plačanih pripravniških del. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Pripravništvo v naši državi buri duhove že kar nekaj časa. Številni mladi in njihove organizacije opozarjajo, da se v nekaterih poklicnih področjih, na primer socialno delo, pravo, rednega, s tem mislim plačanega pripravništva dejansko ne da dobiti. Na teh področjih so mnogi mladi resnično prisiljeni v opravljanje volonterskega pripravništva. Poimenovanje je v resnici popolnoma neprimerno, saj se mladi zanj ne odločijo prostovoljno, ampak so vanj prisiljeni. Krščanski demokrati smo zadovoljni z dvema temeljnima rešitvama novele, ki jo tukaj obravnavamo. Novela predlaga črtanje pravne podlage za volontersko pripravništvo in hkrati določi oprostitev plačila prispevkov s strani delodajalca, ki zaposli pripravnika. Gre za uravnoteženo rešitev, ki bo omogočala večjo zaposljivost pripravnikov, ki bi po sedaj veljavni ureditvi opravljali volontersko pripravništvo. Takšna rešitev je že predvidena v veljavnem Zakonu o interventnih ukrepih na področju trga dela in starševskega varstva za iskalce zaposlitve, mlajše od 30 let, če jih delodajalec zaposli za nedoločen čas. Krščanski demokrati smo že pri obravnavi omenjenega zakona pozvali ministrstvo in Vlado, naj čim prej sistematsko razbremenijo prihodke iz dela za celotno delovno aktivno prebivalstvo. Takšen ukrep bi pomenil dobro spodbudo delodajalcem za odpiranje novih delovnih mest in posledično za zaposlovanje. Z novelo se predlaga tudi omejitev oprostitve plačila prispevkov, da se pripravništva v določenih primerih ne bi izkoriščalo za zaposlovanje na način, da se doseže čim večja oprostitev plačila prispevkov za čas, ko se sicer lahko sklene pogodba o zaposlitvi pripravnika. Novela določa tudi sprejem politike izvajanja pripravništva s strani Vlade Republike Slovenije za obdobje petih let z namenom zagotoviti transparentne, stabilne srednjeročne ukrepe na področju izvajanja pripravništva v Republiki Sloveniji. Nanaša se na vse oblike pripravništva. Pripravništvo je po besedah predlagatelja najpomembnejše obdobje mladega iskalca zaposlitve po pridobljeni izobrazbi, še posebej v tistih poklicih, kjer je pripravništvo obvezno za opravljanje poklica. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov bomo predlagano novelo podprli.
Hvala lepa. Mag. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek.
Spoštovani! Pred nami je Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o delovnih razmerjih, ki ga je skupina poslank in poslancev Slovenske demokratske stranke vložilo Državnemu zboru v obravnavo in sprejem. Predlagane spremembe zakona določajo odpravo volonterskega pripravništva, spodbudo delodajalcem za zaposlovanje pripravnikov in zakonsko podlago za sprejem politike izvajanja pripravništva. V Zavezništvu se z nameni in cilji zakona glede ukinitve volonterskega pripravništva strinjamo. Opozoriti želimo, da je bilo še pred več kot 10 leti pripravništvo obvezno, v mandatu od 2000 do 2004 pa se je delovnopravna zakonodaja temeljito spreminjala. Takrat so se vsi socialni partnerji, vključno z Vlado, strinjali, da je treba obvezno pripravništvo čim bolj omejiti in da je treba izjeme zapisati bodisi v kolektivno pogodbo bodisi v zakon. Ob tem pa se postavlja predvsem vprašanje, kako dosledna je bila pri tem država kot delodajalka. Tu bi opozorili tudi na dogajanje pred omenjeno spremembo delovnopravne zakonodaje, ko je Državni zbor na pobudo Sindikata delavcev v zdravstveni negi leta 1999 sprejel spremembe Zakona o zdravstveni dejavnosti, s katerim je takrat omejil volontersko pripravništvo predvsem za medicinske sestre. Zakon je bil takrat dopolnjen z določbo, da mora minister za zdravstvo predpisati normative za določitev potrebnega števila zaposlenih v zdravstveni negi. Izvajanje te določbe je učinkovalo tako, da bi bili javni zdravstveni zavodi dolžni zaposliti pripravnike, če z normativi določeno število delovnih mest ni bilo zasedeno. In kot kaže, se mora zakonodajalec k podobnim ukrepom zatekati tudi po preteku skoraj 15 let, kot da se iz te zgodbe nismo nič naučili. Še posebej zato, ker se vse bolj uveljavlja praksa, da predvsem državne ustanove mladim pri iskanju prve zaposlitve ponujajo možnost pripravništva, pri čemer morajo pripravniki svoje delo opravljati po večini le kot volonterji. Če smo v preteklosti še lahko trdili, da so neplačana pripravništva predvsem izjema, so danes postala skorajda pravilo. S tovrstno prakso se država zagotovo ne more pohvaliti. Šele pred kratkim je Vlada podala informacijo o stanju na področju volonterskih pripravništev v javnem sektorju, kjer je po podatkih iz sredine novembra volontersko oziroma brezplačno pripravništvo opravljalo več kot 800 pripravnikov. Daleč največ volonterskih pripravnikov je v šolstvu, skoraj 760 v osnovnih in srednjih šolah ter vrtcih. Kot je razvidno iz poročila ministrstva za delo, volonterska pripravništva v javni upravi večinoma trajajo med štirimi in dvanajstimi meseci, največkrat pri tem osem ali deset mesecev. Zato se ni čuditi, da so mladi črnogledi glede njihove prihodnosti in da ne verjamejo, da jim bomo ponudili takšne ukrepe, ki bi lahko znižali brezposelnost oziroma jim omogočili zaposlitev. Zakon o delovnih razmerjih, ki v okviru pripravništva ureja tudi volontersko pripravništvo, za katerega pa dela izjemo, saj volonter ni v delovnem razmerju, vendar pa zanj kljub temu veljajo določene varstvene določbe. V Zavezništvu kljub temu ocenjujemo, da med plačanim in volonterskim pripravništvom dejanske razlike ni, razen v pravni obličnosti razmerja. Razlika je zgolj v tem, da bi bili pripravniki, če ne bi bili volonterji, za enako delo, kot ga opravljajo zdaj, tudi dejansko plačani. Res je sicer, da volontersko pripravništvo niti v javnem sektorju ni povsem brezplačno. Tudi volonterski pripravniki so upravičeni do povračila nekaterih stroškov in plačila prispevkov, vendar pa iz omenjene informacije Vlade izhaja, da je tudi v tem primeru stanje povsem neurejeno. Ponekod pripravnikom pokrijejo stroške za prevoz na delo in z dela, stroške za malico in jim plačajo prispevke, ponekod pa jim zagotovijo zgolj malico. Poleg tega bi radi opozorili, da obvezno pripravništvo v javnem sektorju potrebujejo le določeni poklici, drugi pa ne. Sodišča imajo na primer 40 volonterskih pripravnikov, a tu velja pripomba, da volontersko pripravništvo na sodiščih ni enako urejeno. Ti se usposabljajo po vnaprej določenem programu, na tej podlagi pa potem pristopijo k pripravniškemu državnemu izpitu. Drugim volonterskim pripravnikom, ki na primer delajo na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Ministrstvu za okolje in prostor in v drugih, pa po naši oceni ne bi bilo treba delati brezplačno, kot to zdaj počnejo v omenjeni državnih organih. Ko govorimo o volonterskem pripravništvu, je prav, da opozorimo tudi na Zakon o prostovoljstvu. Čeprav je zakonska definicija prostovoljstva jasna, ima Zakon o prostovoljstvu posebno določbo, po kateri se za prostovoljsko delo ne šteje brezplačno opravljanje dela z namenom strokovnega usposabljanja brez sklenitve pogodbe o zaposlitvi, v skladu z zakonom, ki ureja delovna razmerja ali z drugim zakonom. Zatorej Vlado in pristojna ministrstva pozivamo, da odpravijo pričujočo zmedo in da dokončno sprejmemo odločitev o tem, da je vsako pripravništvo že a priori delovno razmerje in da je prostovoljstvo oziroma prostovoljno delo tisto delo, ki ga vsak posameznik opravlja po svoji svobodni volji in brez pričakovanja plačila ali neposrednih ali posrednih materialnih koristi zase, in sicer v dobro drugih ali v splošno korist. V Zavezništvu smo seznanjeni s tem, da je Vlada obravnavala omenjeno informacijo oziroma poročilo o volonterskih pripravništvih. Izdala je priporočilo širšemu javnemu sektorju, naj pogodbe za takšna pripravništva ne sklepa več. Pozvala je tudi pristojna ministrstva, da premislijo, ali so neplačana pripravništva res potrebna, in glede na to ustrezno spremenijo svojo zakonodajo. Kljub temu pa smo presenečeni, da se ni odločila za bolj radikalen ukrep in pripravništvo vsaj v primerih, ko za opravljanje poklica ni obvezno, povsem prepovedala. V Zavezništvu se zavedamo, da predlagani zakon nomotehnično ni najboljši. Poleg tega so predlagatelji po naši oceni povsem brez potrebe v zakon, ki na sistemski ravni ureja delovna razmerja, vključili tudi predlagane spodbude delodajalcem za zaposlovanje pripravnikov. Enako velja tudi za zakonsko podlago za sprejem politike izvajanja pripravništva. Predlagatelje bi radi opozorili, da so bila znotraj Evropske unije sprejeta jamstva za mlade, ki želijo preprečiti, da bi mlade pustili bo robu in dlje neaktivne. Gre za starostno skupno, ki prvič vstopa na trg dela. Mladim se v času krize, ko se zmanjšujejo možnosti za zaposlitev in je povpraševanje delodajalcev vse manj, želi zagotoviti vsaj možnost prvega stopa na trg dela oziroma da so vsaj aktivni. Zato jamstva obvezujejo države, da bodo zagotovile, da bo mlada oseba vključena v enega od ukrepov: pripravništvo, ponudba zaposlitve, usposabljanje in drugo. Mladim naj bi država v štirih mesecih po prijavi na zavodu ali pridobitvi formalne izobrazbe zagotovila kakovostno ponudbo za zaposlitev, možnost nadaljnjega izobraževanja ali pripravništvo. V okviru izvedbenega načrta Jamstva za mlade je predviden ukrep pripravništva, katerega cilj je pridobitev ustreznih delovnih izkušenj za samostojno opravljanje dela. Le-te je mogoče pridobiti le v neposrednih delovnih okoljih, predvsem s prenosom znanj starejših in izkušenejših kolegov, uvajalno obdobje pa se zaključi z uspešno opravljenim strokovnim izpitom. Za pripravništva je predvidenih skoraj 25 milijonov evrov, kar pomeni možnost zaposlitve okrog 4 tisoč iskalcev prve zaposlitve. Poleg tega ima ministrstvo, pristojno za delo, že na podlagi zakona o vladi in državni upravi generalno pooblastilo za oblikovanje programov in ukrepov politike zaposlovanja, torej tudi za pripravništva. Zato ocenjujemo, da določbe novele zakona, ki torej uvajajo spodbude delodajalcem in zakonsko podlago za politiko izvajanja pripravništva, niso potrebne. Kot že rečeno, v Zavezništvu podpiramo namen in cilj zakona v delu, ki se nanaša na ukinitev volonterskega pripravništva, zato bomo, kljub temu da zakon ni nomotehnično najboljši, podprli sklep, da je predlog zakona primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo gospa Erika Dekleva.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, kolegi in kolegice! Spremembe, ki jih je predlagatelj s Predlogom zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o delovnih razmerjih želel uvesti na področju pripravništva, so v osnovi dobre. Sporočilo je jasno: volontersko pripravništvo je treba odpraviti – in s tem se vsi strinjamo. Predlog zakona predvideva tudi zagotovitev delovnega razmerja za vse pripravnike v času opravljanja pripravništva, razbremenitev delodajalca pri zaposlovanju pripravnikov, lažji prehod v delovno razmerje, pridobivanje delovnih izkušenj za tiste, ki pridobijo poklicno kvalifikacijo, ter zagotovitev zakonske podlage in obveznost Vlade, da sprejme politiko izvajanja pripravništva. Cilji predloga zakona so dobri, vendar samega zakona zaradi vsebinskih razlogov ne moremo podpreti. Menimo, da niti ena od predlaganih rešitev ne sodi v Zakon o delovnih razmerjih. V prvi vrsti pa se je treba najprej vprašati, ali je način, s katerim želi predlagatelj uvesti spremembe, sploh ustrezen, saj te rešitev predhodno niso bile usklajene s socialnimi partnerji. Tukaj ne gre za vztrajanje pri upoštevanju pravil postopka sprejemanja delovnopravne zakonodaje, temveč za to, da na splošno glede opravljanja pripravništva Zakon o delovnih razmerjih predvideva zgolj, da se s področnim zakonom ali kolektivno pogodbo na ravni dejavnosti lahko določi, da kdor prvič začne opravljati delo, ustrezno vrsti in ravni svoje strokovne izobrazbe, ter z namenom, da se usposobi za samostojno opravljanje dela v delovnem razmerju, lahko sklene pogodbo o zaposlitvi kot pripravnik. Ravno področni zakoni in kolektivne pogodbe se spreminjajo in sprejemajo s konsenzom socialnih partnerjev, torej tistih, ki potrebe stroke oziroma dejavnosti najbolje poznajo. Pripravništvo naj bi bilo obvezno na tistih področjih, kjer je zaradi narave dela in poklica to smiselno in utemeljeno. Torej ni Zakon o delovnih razmerjih tisti zakon, ki določa, da je pripravništvo na nekem področju obvezno. Zato so predlagane rešitve v temu delu neustrezne. V skladu s povedanim je torej neustrezno spreminjati 124. člen istega zakona na takšen način, da se prepoveduje volontersko pripravništvo, saj je volontersko pripravništvo opredeljeno v drugih področnih zakonih in ne v Zakonu o delovnih razmerjih. Volontersko pripravništvo se lahko opravlja le v primeru, ko je ta oblika dela dopustna oziroma določena v skladu s posebnim področnim zakonom. V primeru, ko je volontersko pripravništvo dopustno, Zakon o delovnih razmerjih v prvem odstavku 124. člena določa samo pravice minimalnega varstva in ne tudi dopustnost oziroma obveznost volonterskega pripravništva. Zato predlagana sprememba 124. člena veljavnega Zakona o delovnih razmerjih ni ustrezna. Pravice minimalnega varstva, ki smo jih prej omenili, pa se nanašajo na trajanje in izvajanje pripravništva, omejenost delovnega časa, odmore in počitke, povračilo stroškov v zvezi z delom, odškodninsko odgovornost ter zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu v skladu s posebnim zakonom. Kot je bilo že povedano, je treba volontersko pripravništvo urejati posamično, v vsakem področnem zakonu posebej. Dodati je treba še, da ga ni mogoče predvideti s kolektivno pogodbo na ravni dejavnosti, kot to sicer velja za navadno pripravništvo po 120. členu Zakona o delovnih razmerjih. Če naštejemo nekaj zakonov in podzakonskih aktov, ki opredeljujejo volontersko pripravništvo, to so: Zakon o javnih uslužbencih, Pravilnik o trajanju pripravništva, načinu, poteku in program usposabljanja pripravnikov, Zakon o pravniškem državnem izpitu, Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, Pravilnik o pripravništvu strokovnih delavcev na področju vzgoje in izobraževanja, Zakon o zdravniški službi, Zakon o zdravstveni dejavnosti, Pravilnik o pripravništvu in strokovnih izpitih zdravstvenih delavcev in zdravstvenih sodelavcev na področju zdravstvene dejavnosti. Vse naštete zakone je treba ustrezno spremeniti, da volontersko pripravništvo ne bo več dovoljeno in ne v Zakonu o delovnih razmerjih. V predlogu zakona se še omenja načelo Vsako delo šteje, katerega seveda podpiramo. V temu kontekstu zato pozdravljamo sklepe Vlade, ki jih je sprejela na 13. redni seji 11. 12. 2014 in s katerimi prepoveduje nadaljnje sklepanje pogodb o volonterskem pripravništvu v javnem sektorju ter nalaga vsem ministrstvom, da v čim krajšem času pripravijo spremembe področnih zakonov, ki dopuščajo volontersko pripravništvo, in nalaga Ministrstvu za delo, da pripravi program zaposlovanja oziroma opravljanja pripravništva iskalcev prve zaposlitve ob uporabi sredstev v okviru operativnega programa 2014–2020. Menimo, da gredo predlogi Vlade v pravo smer. Zaradi vsega naštetega Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o delovnih razmerjih v Poslanski skupini SMC ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, gospod predsednik, drage kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki smo se že na volitvah v Državni zbor Republike Slovenije v programu zavzeli, da bomo zagovarjali čim hitrejši prehod v delovno razmerje po pridobljeni izobrazbi. Tako smo imeli v Slovenski demokratski stranki v svojem predvolilnem programu za letošnje volitve tudi ukinitev volonterskega pripravništva in uvedbo plačanega. Ker imamo dovolj čakanja Vlade Republike Slovenije, da nekaj naredi za mlade – ministrica bo marca že dve leti ministrica, stanje je še vedno isto –, in ker ne želimo, da je program Slovenske demokratske stranke samo mrtva črka na papirju in uresničujemo obljube, ki smo jih dali volivcem pred volitvam, smo se odločili, da ukrepamo sami. Zato smo tudi vložili to novelo. V Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da se volonterske pripravnike izkorišča, da opravljajo delo namesto tistih oseb, ki so za opravljanje tega dela plačane. Ne glede na to, da volonterski pripravniki pridobivajo delovne izkušnje, po našem mnenju ni pošteno, da za opravljeno delo niso plačani. Z našim predlogom rešujemo tako problem neplačanih pripravništev, kot tudi predlagamo spodbude za delodajalce pri zaposlovanju pripravnikov tako v zasebnem kot tudi v javnem sektorju. Problematika neplačanega pripravništva se zadnje čase pojavlja tudi v javnosti, vendar ugotavljamo, da se Vlada Republike Slovenije ni odzvala niti pravočasno niti ustrezno, saj se je odzvala šele, ko smo zakon vložili v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, in to brez konkretnih predlogov in rokov za njihovo sprejetje. S strani Vlade torej tudi po naši vložitvi ni nobenega ukrepanja. Ko v Sloveniji govorimo o neplačanih pripravništvih, moramo najprej ugotoviti, da je področje povsem neurejeno. Podatkov o tovrstnem izkoriščanju mladih ni, neplačanega dela pa je iz dneva v dan več tako v javnem kot v zasebnem sektorju, država pa se neplačanih pripravništev poslužuje dobesedno sistemsko. Pripravnike, ki za svoje delo niso plačani, čeprav je po zakonu pripravništvo obvezno, najdemo v šolah, vrtcih, zdravstvu, na finančni upravi in v številnih drugih ustanovah ter jih je trenutno več kot 800. Ker ti pogosto opravljajo delo namesto drugih, pa je zaradi tega vprašljiva tudi realizacija pripravništva, saj ne doseže želenih ciljev. Čeprav je v koalicijski pogodbi jasno zapisano, da neplačane prakse in pripravništva na področjih, kjer zakonodaja predvideva obvezno pripravništvo in prakse, niso dopustna, država mladim vsakodnevno sporoča, da njihovo delo ni vredno plačila. Glavni nameni sprememb in dopolnitev Zakona o delovnih razmerjih, so predvsem trije. Prvič, zagotovi se plačilo za vse oblike pripravništva, tako da se dosedanje volontersko pripravništvo, ki je mogoče samo v javnem sektorju, nadomesti s sistemskim ukrepom za zaposlovanje pripravnikov. Drugič, dosedanji ukrep, da so delodajalci oproščeni plačila prispevkov za zaposlitev osebe, mlajše od 30 let, se razširi na vse pripravnike za čas pripravništva, ki se zaposlijo po končanem šolanju. Namen tega ukrepa je stimulirati delodajalce tako v zasebnem kot javnem sektorju za zaposlovanje pripravnikov. In tretjič, v zakonu nalagamo Vladi Republike Slovenije, da sprejme politiko izvajanja pripravništva in financiranje le-tega v posebnem dokumentu in s konkretnimi ukrepi. Negativnih finančnih učinkov ne načrtujemo, saj je Vlada na podlagi zbranih podatkov v predlogu Zakona o interventnih ukrepih na področju trga dela in starševskega varstva zapisala, da ima takšen ukrep pozitivne finančne učinke. Vlada je predlagala podaljšanje trajanja omenjenega zakona, zato ne vidimo razloga, da takšnega ukrepa koalicija ne bi podprla v našem predlogu zakona tudi za pripravnike, ki po pridobljeni izobrazbi prvič iščejo zaposlitev in delovne izkušnje, ki jih potrebujejo za nadaljevanje svoje karierne poti. V spremembah Zakona o delovnih razmerjih nalagamo Vladi Republike Slovenije, da pripravi politiko izvajanja pripravništev strateško za obdobje petih let. Tako ima Vlada Republike Slovenije proste roke pri zagotavljanju virov ter nadaljnjega razvoja politike na področju pripravništev. Zakon bomo podprli tudi zato, ker poleg sistemske rešitve pripravništva v Sloveniji vsebuje tudi jasno pravno podlago, da Vlada v najkrajšem mogočem času pripravi in sprejme politiko izvajanja pripravništva, ki bo vsebovala financiranje in sofinanciranje za zaposlitev pripravnikov tako v zasebnem kot v javnem sektorju, kjer bo to pač potrebno. V Poslanski skupini SDS smo se odločili, da je dovolj čakanja na ukrepanje, zato smo proaktivno pristopili k reševanju problematike mladih. Pred nekaj časa je v Državnem zboru potekala nujna seja na temo neizvajanja nacionalnega programa, kjer so naši pobudi prisluhnili vsi ter jo na koncu pri glasovanju tudi podprli. Pričakujemo, da bo omenjeni Zakon o delovnih razmerjih prejel podporo tako koalicijskih kot opozicijskih strank, saj je sistemski ter pušča dovolj prostora za še boljše predloge s strani drugih. Predlog zakona je tako odprt za usklajevanje tako s koalicijo in socialnimi partnerji tekom zakonodajnega postopka, če ima seveda Vlada resen namen obravnavati problematiko pripravništva in ne misli več dopuščati diskriminacije pripravnikov v primerjavi z drugimi delavci. Glede na to, da se našemu predlogu obeta podpora iz vseh opozicijskih strank, pozivamo tudi koalicijo, da se resno loti tega vprašanja, da podpre naše predloge in potem z amandmaji, z razpravo in tudi s pogajanji, kot ste sami dejali, dobimo neko končno rešitev. Naj bo to naše darilo mladim v tem božičnem času, da končno od besed, ki smo jih polni, predvsem s strani koalicijskih poslancev [[…]]Bojim se, da ne boste tega podprli samo zato, ker je to pač predlagala Slovenska demokratska stranka, pa vseeno, če se boste zaradi tega, ker smo mi to predlagali, vsaj lotili reševanja te problematike, mislim, da smo že precej naredili. V Slovenski demokratski stranki bomo to podprli. Hvala.
Besedo ima predlagatelj gospod Andrej Čuš.
Žalosti me, da je kar nekaj poslank in poslancev, ki so predstavljali stališča in nasprotovali našemu predlogu, zdaj zapustili [[…]]
Ali lahko ugasnete mikrofon? Zdaj se pa lahko prijavite.
Še enkrat hvala za besedo. Kot sem povedal, žalosti me, da je precej poslank in poslancev, ki so predstavljali stališča in izrazili nasprotovanje ter pomisleke pri našem predlogu zakona, predvsem s strani vladajoče koalicije, zdaj lepo spakiralo in odšlo iz dvorane, ker mislim, da bo razprava vsebinska, nameni zakona so dobri in tudi v naši poslanski skupini smo odprti za kakršnokoli usklajevanje, ki bo pripeljalo do končnega cilja. Na začetku bi rad povedal, da Vlada zavaja, saj naš predlog ne jemlje nobene pravice, daje samo podlago za zaposlitev pripravnikov. Zakon o delovnih razmerjih v svojem 124. členu govori o volonterskih pripravništvih. Ne vem zdaj, od kod Vladi in koalicijskim poslancem, da Zakon o delovnih razmerjih sploh ne ureja volonterskih pripravništev. Ni logično in res ne vem, od kod to znanje. V vsakem primeru, pa tudi če se bo ta predlog, ki smo ga predlagali v naši poslanski skupini, zavrnilo, v vsakem primeru bo potrebna sprememba Zakona o delovnih razmerjih. Prosim, da si te besede zapomnite. Raje stopimo skupaj in skozi zakonodajni postopek sprejmimo najboljše rešitve. Na podlagi tega, ko sem bral oziroma poslušal vaša stališča, sem dobil občutek, da Vlada in koalicijske poslanske skupine sploh niso prebrale našega predloga v celoti. Na podlagi tega sem ugotovil, da nihče sploh ni prebral prehodnih določb našega predloga zakona. Ne vem, če je to nova politika in novi standardi v politiki, da bereš, lahko rečemo, pravno mnenje Službe Vlade za zakonodajo, potem je to res dosežek za čestitati. Sredstva za volonterska pripravništva mora zagotoviti delodajalec. Kot je tudi gospod Mahnič v predstavitvi stališča poslanske skupine povedal, Zakon o interventnih ukrepih na področju trga dela in starševskega varstva govori, da ni nobenih finančnih posledic. Mislim, da smo v torek v Državnem zboru podaljšali delovanje tega zakona, sicer interventnega, za eno leto in je bilo res ugotovljeno, da so pozitivne finančne posledice. Tako zdaj res ne vem, od kod ta strah in nasprotovanje. Ob tem bi rad opozoril, da koalicija zavrača že drugi sistemski predlog, ki bi rešil problematiko financiranja pripravništev v Sloveniji. Pred nekaj dnevi oziroma tedni je potekala seja Odbora za finance, na kateri je bila obravnavana tudi reforma študentskega dela. V naši poslanski skupini smo predstavili kar nekaj konkretnih amandmajev. Ta, ki pa je bil najbolj navezan na pripravništva, pa je predvideval, da bi prepolovili koncesijska sredstva za posrednike študentskega dela, torej študentske servise in Študentsko organizacijo Slovenije, in na letni ravni bi dobili stabilen in dolgotrajen vir za financiranje pripravništev v Republiki Sloveniji. Žal, seveda, saj sploh niste prebrali, ste dobili ukaz, kako je treba glasovati in – zavrnimo! Danes – še en predlog in spet slišimo: treba je zavrniti. Ob tem bi rad opozoril, da ponujamo sistemsko rešitev – prvič in drugič smo jo – z dolgotrajnim virom financiranja, medtem ko je državni sekretar na Odboru za finance, imam na magnetogramu, zatrdil, da imamo sredstva, da ima Vlada predvidena sredstva samo za leto 2015 in 2016. Če je tak predlog potem boljši – dobro, spoštujemo, ampak potem to vsaj povejte pred vsemi. Moram reči, da me je prizadela razprava Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Z reformo študentskega dela bomo dijakom in študentom vzeli preko 50 milijonov evrov sredstev, ki bodo šla marsikatera tudi za pokojnine in takrat je bilo veliko govora o medgeneracijski solidarnosti. To, da nasprotujete našemu predlogu, ki gre v korist mladim pripravnikom, definitivno ni v duhu medgeneracijske solidarnosti. Govora je bilo tudi, da naš predlog zakona ni usklajen s socialnimi partnerji. Prosim, naštejte mi vsaj enega socialnega partnerja, ki se ne strinja s tem, da bi volonterski pripravniki dobili plačilo za svoje delo. Vsaj enega mi, prosim, naštejte! To so pač neke parole na pamet in to ne drži. Bilo je tudi govora, da bomo preko evropskih sredstev pridobili sredstva za pogodbe za nedoločen čas za mlade, da Evropska unija ne zagotavlja finančnih sredstev za določen čas, ampak to tudi ne drži. V Zakonu o interventnih ukrepih s področja trga dela in starševskega varstva je v vladnem gradivu zapisano, da Poljska financira sredstva za določen čas. Spet niste konsistentni. In Vlada je spet pokazala veliko mero nekonsistentnosti, žal to ni prvič. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo sledili svojemu predvolilnemu programu, kjer smo zagotovili, da bomo rešili problematiko pripravništev, volonterskih, in omogočili mladim čim hitrejši vstop na trg. Zdaj pa, če seveda želimo črpati evropska sredstva, morajo biti mladi prej na borzi vsaj tri mesece. Mislim, da je naš predlog tudi v tem pogledu zagotovo veliko boljši. Smo vam dali sicer, kot ste sami govorili, sto dni miru, ampak mislim, da pa volonterski pripravniki pa ne bodo čakali sto dni. V noveli Zakona o delovnih razmerjih pa mi sami nalagamo Vladi Republike Slovenije, torej vam, ki imate to moč, ki imate tukaj glasovalni stroj, ki veste vse najboljše, da sami določite politiko izvajanja in financiranja volonterskih pripravništev oziroma pripravništev. Sami smo podali že drugi sistemski predlog in sledimo svojemu programu. Vlada je žal, kot že večkrat povedano, ostala samo pri nekih seznanitvenih sklepih in ugotovitvah, ampak ljudje so razočarani. Teh ugotovitev, da se seznanimo z nečem, teh imajo dovolj. Sem že prej pri prvi točki rekel, sprejmimo ugotovitveni sklep, da je Zemlja okrogla – pa bomo s tem komu pomagali? Ne. Pomagali tudi ne bomo, če bomo na sejah Vlade ali pa v Državnem zboru sprejeli sklep, da stanje na področju volonterskih pripravništev ni urejeno. Bomo s tem komu pomagali? Ne, ne bomo, potrebna so dejanja. Sami smo seveda, ko smo vložili zakon v proceduro, povedali, da dajemo v prvo branje, želimo slišati odzive socialnih partnerjev, drugih poslanskih skupin v Državnem zboru, tudi Vlade, in žalosti nas, da niti ena poslanska skupina, ali pa Vlada, ni pristopila, da bi skupaj izboljšali zakon. V končni fazi ga lahko potrdimo v prvem branju, zakon gre v drugo branje, ga skupaj popravimo in verjamem, da bomo imeli najboljši mogoč rezultat: to, da rešimo problematiko volonterskih pripravnikov. Naša novela ne ukinja pripravništev, ampak ureja plačilo za vsakega pripravnika. Dovolite mi, da še povem nekaj s strani mladinskega sektorja. Mladinski svet Slovenije, predsednica je izpostavila: "Takšno izvajanje pripravništev ni v skladu s siceršnjimi nacionalnimi, evropskimi, mednarodnimi delovnopravnimi normami in mladim omejuje možnost za ustrezno doseganje avtonomije ter krši osnovne človekove pravice, kot sta pravica do enakega plačila za enako delo oziroma pravičnega plačila za delo in pravica do pravičnih in zadovoljivih delovnih pogojev." Ena oziroma dve poslanski skupini, tudi Vlada je govorila, da bomo pridobili sredstva za plačana pripravništva iz Evrope, ampak tukaj bi opozoril tudi še na en problem, ki je vezan na to. Na reševanje problema volonterskih pripravništev naj bi se naslonila tudi shema Jamstva za mlade, o tem je bilo veliko govora, ki na tem področju predvideva ukrep Iz faksa takoj praksa, vendar se ta še ne izvaja. Prav tako je treba opozoriti, da se s tem ukrepom ne bo naslavljalo največjega izkoriščanja volonterskih pripravništev, saj javna uprava ne bo upravičena do črpanja subvencij za plačilo mladih, ki morajo opraviti obvezna pripravništva. V desetih minutah smo demantirali vse vaše očitke in mislim, ne mislim, ampak prosim ter pozivam, da pristopimo k konstruktivnemu dialogu. Kot ste slišali, opozicija je enotna, zakon je primeren za nadaljnjo obravnavo, manjka malo glasov in mislim, da bi se jih dalo najti. Hvala.
Kot ste videli, smo sredi splošne razprave poslank in poslancev. Besedo ima gospa Jelka Godec, SDS. Pripravi naj se gospod Tomaž Lisec, SDS.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Malo sem presenečena, ker se toliko ljudi odjavlja od razprave, ki je zelo pomembna za mlade in za zaposlitev mladih. In res je, da je marsikoga danes tukaj v dvorani, pa tistih, ki jih tudi ni danes v dvorani – so jih polna usta besed, da na mladih svet stoji in tudi v teh uvodnih razpravah smo to kar večkrat slišali, da se zavzemajo, seveda, za zaposlovanje mladih in tako naprej. Ti ljudje tudi hodijo na javne tribune in razpravljajo o nezaposlenosti mladih, o tej problematiki volonterskih pripravništev, glasujejo seveda, da so proti volonterskemu pripravništvu, ampak danes spet slišimo neke druge besede, da pač naš predlog spremembe Zakon o delovnih razmerjih vsebinsko ni primeren za obravnavo. O tem malo kasneje. Volontersko pripravništvo seveda ni na vseh področjih in tudi ni obvezno, kot smo slišali danes od ene izmed razpravljavk, da je volontersko pripravništvo ponekod obvezno. Ni obvezno. V vseh zakonih piše, da se "pripravništvo lahko opravlja tudi volontersko". Takšen primer je na področju šolstva. Ker sama prihajam s tega področja, to volontersko pripravništvo najbolj poznam in kot je dejal zadnjič eden izmed ravnateljev, je to ena najboljša stvar. Takšnega zaposlenega imeti – to je super; šibaš ga gor, dol, levo, desno, gre kamor hočeš. Ni boljšega, je rekel – cinično je bilo to povedano, ne pozitivno. Bil je zgrožen nad tem, da ministrstvo in Vlada sploh kaj takšnega omogoča, in je po mojem eden redkih ravnateljev, ki se tega zaveda in pušča svojega volonterskega pripravnika na njegovem strokovnem mestu. Drugače pa imamo šole, kjer učiteljica francoščine uči – da vam ne povem kaj vse! Ker učitelj fizike uči kemijo, biologijo, matematiko, informatiko in podaljšano bivanje. Torej ga porabijo za vse, kjer pač druge učitelje ne morejo: nadomeščanje bolniške in tako naprej. In kaj je tukaj potem pripravništvo? Kaj je tukaj strokovno opravljanje pripravništva? To je navadno suženjsko delo, tako kot so nekateri danes že dejali. Volontersko oziroma pripravništvo so v šolstvu včasih uporabljali za nadomeščanje strokovnih delavcev oziroma za nadomestilo strokovnih delavcev, ki so šli v pokoj, in so se potem tisti mladi tudi kasneje zaposlili kot učitelji. Ker je pač zmanjkalo teh delovnih mest, se je na Ministrstvu za šolstvo uvedlo volontersko pripravništvo in tudi razpisi vsako leto za volontersko pripravništvo, zato ker potem lahko pač ta človek dela tudi strokovni izpit, ker brez tega pripravništva pač ne more opravljati strokovnega izpita – češ da bo potem dobil delo. Ne mislite si, da ga dobi! Ker če niti kot pripravnik ne dobi dela, ga tudi potem, ko opravi strokovni izpit, zelo težko. V bistvu eno leto pripravništva dela zastonj, njegovo delo ni strokovno delo, ker dostikrat slišimo, da opravljajo vse drugo, samo svojega strokovnega dela ne. To je, bom rekla, samo zato, da opravi pripravništvo, da naredi strokovni izpit in potem čaka na zaposlitev. Dosti učiteljev niti ne dobi zaposlitve v šolah, ampak delajo potem kaj drugega. Glejte, država se volonterskih pripravništev v bistvu poslužuje sistemsko in v bistvu izkorišča stisko mladih, ker pripravništvo je torej ponekod pogoj za opravljanje določenih poklicev, recimo v zdravstvu, šolstvu, pri pravnikih, in torej delajo vse, kar jim pač naloži delodajalec. Za delodajalca ta človek sploh ni dodana vrednost, ne rabi ga plačati in ga tudi ne zanima, kaj dela, samo da pač nadomešča tisto, kar je potrebno. Predlog Slovenske demokratske stranke o spremembi Zakona o delovnih razmerjih je sistemski, torej uvaja neko sistemsko rešitev. Ukinja volontersko pripravništvo in daje spodbudo vsem delodajalcem, da zaposlijo pripravnike in imajo tudi delodajalci nekaj od tega, ne samo pripravnik. Vlada je ob tem kar panično reagirala in v bistvu na 13. redni seji – zanimivo, ko prebereš pač izjavo za javnost, sporočilo za javnost, kjer piše, da "nalaga pristojnim ministrstvom, da v čim krajšem času pripravijo spremembe področnih zakonov …" V čim krajšem času! V kakšnem času je to? Ali je to 10, 15 dni ali je to eno leto ali pol leta? V bistvu ni definirano in ko pravite, da Vlada dela prave korake, mene zanima, kateri koraki so to in kaj je bilo že storjeno. "… in da hkrati razmislijo tudi o nujnosti obveznega pripravništva za samostojno opravljanje dela ..." – torej čim prej. Seveda spet sprašujem, kdaj bi to naj bilo. In glede na to, kaj je Vlada naložila ministrstvom, mi je zelo zanimiv odgovor ministrice na moje poslansko vprašanje. Ministrice za šolstvo, izobraževanje in šport je odgovorila takole – po celi strani razlage o tem, kaj je pripravništvo in zakaj se v šolstvu pripravništvo izvaja, se zadnji odstavek glasi takole: "Podobno politiko na področju organiziranega pripravništva s sklenjenim delovnim razmerjem namerava Ministrstvo za izobraževanje, znanost, šport voditi tudi v prihodnje." Govori o volonterskem pripravništvu. Torej, mene zanima, ali je ministrica sedela takrat na tisti seji Vlade, ko je Vlada naložila vsem ministrstvom, naj razmisli o volonterskem pripravništvu. Glede na takšen odgovor mislim, da ne! Ta usklajenost med Vlado, ministrstvi ali poslušnost ministrstev je tudi kar vprašljiva. Ko pravite, da naša sprememba ni vsebinska – to je sicer že kolega povedal, da v Zakon o delovnih razmerjih je 124. člen, kjer lepo piše o volonterskem pripravništvu, vi pa bi namesto tega zakona spreminjali šest področnih zakonov, hkrati pa še vse pravilnike. Glejte, v Pravilniku o pripravništvu v izobraževanju v 3. členu piše takole: "Za pravice in obveznosti iz pogodbe o zaposlitvi in pogodbe o opravljanju volonterskega pripravništva se uporabljajo določbe Zakona o delovnih razmerjih in Zakona o organizaciji in financiranju izobraževanja." Torej v Pravilniku vam govorijo, da je treba spremeniti tudi člene v Zakonu o delovnih razmerjih, in ta je tisti člen, 124., ki naj se spremeni – torej se popolnoma ukinja volontersko pripravništvo. Tako jaz – kot vsi moji kolegi in tudi opozicijski, ki so predhodno obrazlagali stališča poslanskih skupin – pozivam koalicijo in največjo koalicijsko stranko, da le podpre to spremembo, da lahko gre v nadaljnjo obravnavo in potem seveda z določenimi amandmaji ali pa kakorkoli, s pogovori le pripomoremo k temu, da volonterskega pripravništva več ne bo na nobenem področju. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec, SDS. Pripravi naj se mag. Lilijana Kozlovič, SMC.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegi, kolegice! Leta 2013 pri spremembi Zakona o delovnih razmerjih naredili korak naprej in na predlog takrat stranke SDS, Nove Slovenije in Slovenske ljudske stranke izboljšali stanje slovenskega pripravnika, tako da smo mu dali dodatno pravico, za volonterske pripravnike, predvsem dodatek za prehrano, prevoz in še nekatere druge malenkosti. Tokrat pa smo šli v stranki SDS v skladu z našimi predvolilnimi obljubami še korak naprej. Tako želimo izkoreniniti volonterski sistem pripravništva. Najbolj enostavno, najbolj logično in najbolj sistemsko je to, da spremenimo obstoječi 124. člen Zakona o delovnih razmerjih, ki govori o volonterskem pripravništvu. Najbolj enostaven način. Odpremo zakon, tam imamo možnost prehodnih in končnih določb, naredimo tako, da vse ostale zakone, ki so podrejeni Zakonu o delovnih razmerjih, uredimo tako, da samo enkrat odpremo. V 3. členu zakona, ki ga predlagamo, lepo piše, kateri zakoni oziroma katere določbe katerih členov zakonov prenehajo veljati z uveljavitvijo tega zakona: Zakona o javnih uslužbencih, Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, Zakona o pravniškem državnem izpitu in tako naprej. In še več; tiste, ki se sklicujete na nesistemsko rešitev, vas sprašujem. Danes imamo možnost z enim zakonom poseči še na več zakonov in naenkrat vse urediti. Vi pa pravite, da je ta rešitev nesistemska in boste predlagali pet zakonov in v vsakem zakonu boste tisti zakon spremenili in še Zakon o delovnih razmerjih. Kajti, verjetno si ne boste mogli privoščiti, da boste, recimo, spreminjali Zakon o javnih uslužbencih, kjer boste izkoreninili volontersko pripravništvo, brez posega v Zakon o delovnih razmerjih. In potem govoriti, kako je treba spremeniti tudi nekatere podzakonske akte. Spoštovani, preberite si 4. člen tega zakona. Vam ga bom prebral, da ne bo javnost rekla [[…]]– kdo je sistemski in kdo je nesistemski. "V roku 15 dni po začetku veljave tega zakona pristojni državni organi uskladijo podzakonske akte s tem zakonom." Ampak za koalicijske poslance ta rešitev ni sistemska. Pa tudi če ne bi bila sistemska. Tekom te seje ste spreminjali kar nekaj zakonov, kjer ste rekli, da se opravičujete, ni sistemska rešitev, ampak je pa treba nekaj narediti in mi bomo napeli vse sile, da bomo to naredili – o sistemskih rešitvah pa kdaj drugič. Tokrat imate sistemsko rešitev, ampak ne. Obrnete zgodbo iz enega patetičnega razloga: predlagatelj je Slovenska demokratska stranka! Drugih razlogov ni, zato tudi verjamem, da tri četrtine koalicijskih poslancev, ki so se že prijavili k razpravi pri tem zakonu, raje obmolkne, kot pa da izreče kakšno neumnost in ima probleme potem s to sistemsko in nesistemsko rešitvijo. Skratka, izključno politična kaprica vas vodi k temu, da tega zakona ne podprete, in pri tem vlečete na površje sistemske rešitve. Še enkrat sprašujem, kaj je bolj sistemsko, v enem zakonu preko prehodnih in končnih določb urediti še vse ostale zakone, ki se navezujejo na problematiko volonterskega pripravništva, in vse podzakonske akte ali boste raje imeli pet ali šest zakonov, torej pet sej delovnih teles, seja Državnega zbora in tako naprej, kjer boste spreminjali področne zakone in še enkrat Zakon o delovnih razmerjih. Resnično ta vaša sistemska logika mi nikakor ne gre v glavo. Mislim, da gre za čisto navadno politično sprenevedanje tistih, ki nasprotujete zakonu. Bom nadaljeval s tem. Tekom te seje, da ne govorim nazaj, je bilo ogromno debate: mladi, mladi, mladi. Danes z nepodporo temu zakonu izražate lažno medgeneracijsko solidarnost, lažno podporo mladim, lažno idejo o tem, kako boste volontersko pripravništvo rešili. Vlada je sama zapisala: "Seznanili smo se z informacijo o stanju na področju volonterskega pripravništva v javnem sektorju. Sklepanja novih pogodb v volonterskem pripravništvu v javnem sektorju Vlada ne podpira." Fino! Besede lepo zapisane na papirju, tudi v koalicijski pogodbi imate napisano, kako je treba izkoreniniti volontersko pripravništvo, ampak potem se zgodba konča. Da podkrepim vse tiste, ki pravijo, kako se ne pogovarjamo s socialnimi partnerji, naj vas opomnim, da je danes prva obravnava zakona. Na sejo delovnega matičnega telesa lahko povabimo celoten spekter vseh tistih, ki mislijo, da se jih ta zakon oziroma problematika pripravništva dotika. Vsi lahko debatirajo. Tudi za tiste člene, ki se dotikajo pripravništva, ali volonterskega ali kakšne druge rešitve, bodo imeli možnost na delovnem telesu, seveda če boste, spoštovani poslanci iz koalicijskih vrst, dali zeleno luč temu zakonu, da bodo tam lahko povedali, kaj si mislijo o tem 124. členu Zakona o delovnih razmerjih, ki se dotika volonterskega pripravništva. Lahko bomo odprli tudi razpravo o pripravništvu na področju pravosodja, na področju izobraževanja, na področju zdravstvene vzgoje, na vseh tistih, kajti s prehodnimi in končnimi določbami se tudi tistih zakonov dotikamo. Ampak, kot sem že rekel, vsi tisti, ki govorijo, kako kar naenkrat SDS spreminja neke zadeve čez noč. En zakon spreminjamo, en člen tega zakona, pa še nekaj dodatno dodajamo in to je neka famozna sprememba čez noč! Vi pa si boste vzeli čas in spremenili pet zakonov. Resnično ta vaša matematična logika o tem racionalnem, transparentnem in ne vem kakšnem pravnem delovanju koalicije me počasi že, se opravičujem izrazu, zelo najeda. Pa da nismo mi v SDS edini, ki govorimo o tem, da je treba to rešiti, vam bom prebral mnenje Mladinskega sveta Slovenije, ki pa mislim, da pa je le nek reprezentativni vzorec mladih. Tudi Sindikat Mladi plus. Sindikat Mladi plus in Mladinski svet Slovenije sta izjemno skeptična do tega, da bodo pozivi in priporočila, ki so danes podani, torej po sklepu Vlade, in informacije prinesle konkretne rešitve, ki bodo mladim zagotovile dostojno plačano pridobivanje delovnih izkušenj. Iz poročila Vlade namreč niso razvidne nobene konkretne rešitve, predvsem v smislu financiranja. Prav tako ministrstvom niso bili postavljeni roki za ureditev zakonodaje niti ne način, da bodo volonterska pripravništva prepovedana, niti niso nič povedali glede plačanih pripravništev, kako bo z njihovo zagotovitvijo. Skratka, zahtevamo, da se zagotovijo sredstva za plačana in kvalitetna pripravništva, in sicer preko trajnostnega vira financiranja. Pa se dotaknimo financiranja. Vi v zakonodajo, predvsem v tem mandatu, z lahkoto, takrat ko se ukvarjamo s kakšnimi finančnimi viri, zapišete: nima zakon nobenih posledic na proračun ali na katere druge javne porabnike. Tudi v predlogu zakona o interventnih ukrepih na področju trga dela in starševskega varstva niste napisali nobenih finančnih ukrepov. Prav. Mi mislimo, da tukaj tudi ne bo nobenih negativnih finančnih ukrepov, ker vsi tisti, ki izvajajo pripravništva, imajo več kot dovolj proračuna, da lahko to uredijo. Pa tudi če bi se našla neka problematična rešitev, da pa je treba zagotoviti neka sredstva – mi smo pri enem izmed prejšnjih zakonov, ki smo ga obravnavali tekom tega tedna, predlagali, da namesto da se nekaj da študentskim organizacijam in študentskim servisom, dajmo raje za plačana pripravništva. Ampak koalicija, seveda, verjetno ponovno iz neke politične kaprice tega ni želela slišati. Še vedno čakamo na predlog rebalansa za leto 2015. Tudi tam imate možnost, če bo morda, kje kak milijon zmanjkal, ampak verjetno boste takrat tiho in bo glas mladih zoper preslišan. Imamo možnost evropska sredstva počrpati, ki so za problematiko reševanja pripravništva pri mladih, ampak fino je govoriti v besedah, ko imamo pa tri možnosti, od kod vzeti, če bo treba za finančne vire, bo pa vse ostalo le pri besedah, kako je treba izkoreniniti volontersko pripravništvo; ko pa imamo zakon, smo pa lepo tiho. Kar naenkrat imajo danes celo poslanci koalicije problem, da bi bili delodajalci oproščeni plačila prispevkov za čas pripravništva. Pri enem zakonu tako, pri drugem drugače, enkrat vam prija, da so delodajalci oproščeni, drugič vam ne prija. Pa saj tekom enega dneva pri sprejemanju posameznih zakonov spreminjate svoja sistemska razmišljanja in videnja o tem, kako se posamezne problematike lotiti. In spoštovani, težko vam sledimo, ker niti ne vemo, kakšne so vaše sistemske rešitve, če jih pač ni oziroma se tiste podrobnosti spreminjajo tekom ure in ure. Tudi vsi tisti, ki govorijo o tem, kako vsako delo šteje – prav, naredimo tako, da vsako delo šteje tako, da bo plačano; tukaj imate zakon, podpirate ga v prvi obravnavi, pojdimo na odbor, naj vsi povejo, kaj bodo, in naredimo Zakon o delovnih razmerjih kot krovni zakon, takšen kot se na področju pripravništev tiče. Vsi govorijo o tem: socialna država, plačano delo mladim [[…]]Ko pa je tukaj zakon, vsi tisti socialno čuteči, ki smo jih danes poslušali, mislim da šest ur pri fiskalnem pravilu, kako naš predlog ruši socialno državo. Evo, socialna država na top nivoju – plačano pripravništvo! Ampak, koalicija je proti. Zakaj? Zato, ker bodo verjetno s področnimi zakoni, ko bodo, morda pa je vsaj to nek prispevek, ko boste zavrnili, da boste jutri naložili državnemu sekretarju pa direktorju direktorata delo, da pa v roku – ajde, so božično-novoletni prazniki, v roku enega meseca pa pripravita pet zakonov. Pri tem se usklajujeta tako z Ministrstvo za izobraževanje, s pravosodnim ministrom, z ministrico za zdravje, da vse skupaj lepo vkomponirate in naredite pet zakonov. Ker je verjetno za vas lažje tisto urediti, kot pa v enem zakonu naenkrat problem rešiti. Skratka, resnično ne razumem, zakaj tisto enostavno rešitev, ki je v 124. člen –, ja res je, dodali smo tudi 124.a člen, ki se glasi glede politike izvajanja pripravništev in nikakor ne izpada iz koncepta delovnopravne zakonodaje –, tudi tukaj ste našli nek problem, da se to nekako ne dotika delovnih razmerij. Skratka, spoštovani! Še enkrat se bom danes, poslanci Stranke Mira Cerarja, obrnil na vas, kajti vem, da kolegi iz SD in Desusa imajo probleme s takšnim spreminjanjem, ampak vi ste govorili o tem, kako je treba preseči strankarsko politiko, kako je treba imeti enostavne, racionalne, pravno enostavne rešitve, pa boste spet glasovali proti zakonu, ki je sistemski, pregleden, enostaven, racionalen. Škoda, resnično, tiste predvolilne obljube o sodelovanju tudi pri tako malenkostnem zakonu, kot je tale Zakon o delovnih razmerjih, na te konkretne obljube pozabljate z vsakim stiskom "proti", izključno zaradi tega, ker je pač predlagatelj SDS. Premislite jutri do glasovanja, ali se vam takšna politika splača ali pa vas bodo čez čas vprašali, kaj ste govorili pred volitvami in kaj delate sedaj. Verjamem, da marsikdo od mladih vas bo vprašal, kaj imate v koalicijski pogodbi in kako ste pritisnili oziroma boste pritisnili tipko pri jutrišnjem glasovanju. Predlagam, da ste konsistentni pri svojih besedah, to prenesti na dejanje in jutri potrdite tipko "za", da gremo na sejo delovnega telesa, morda še izboljšamo zakon in ga verjetno na januarski seji že sprejmemo. Hvala.
Besedo ima mag. Lilijana Kozlovič, SMC. Pripravi naj se gospod Uroš Prikl, DeSUS.
Hvala predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! Moja razprava bo mogoče nekoliko drugačna, v veliki meri se strinjam s tem, kar sem slišala tako na strani predlagatelja kot tudi poslanskih skupin, v enem segmentu se pa žal ne morem tudi s tem, kar je morda tudi Vlada povedala, ne morem strinjati in bom tudi povedala svoj vidik, ker mislim, da pravzaprav sploh ne potrebujemo spremembe zakonodaje, vsaj ne tako, kot je razlagano. Namreč, ko gledamo, kaj je navedel predlagatelj za razlog in tudi kaj se je s posameznimi stališči poslanskih skupin [[…]]Torej, predlagatelj navaja, da se v zadnjem času v javnosti pojavljajo pomisleki glede volonterskega pripravništva s strani nevladnih organizacij in pa tudi posameznikov, predvsem zato, ker se izkorišča mlade za opravljanje dela brez plačila. S tem se strinjam. Res se to v praksi dogaja. Prav tako navajam med razlogi, da se je dosedanja uredite izkazala kot ureditev, ki jo je možno izkoriščati, zato da volonterski pripravniki opravljajo delo namesto nekoga drugega. Tudi s tem se strinjam. Potem navajate naprej, da v bistvu izhajate iz načela, da vsako delo šteje, in da je namen razbremeniti delodajalce in ukiniti status volonterskega pripravništva. Ampak, ko to obrazložitev slišimo, mislim, da sama zase in tudi razprava govori, da tako kot ravnamo danes, pravzaprav ne bi smeli ravnati. Kajti problemov se rešujemo hitro in mislim, da na napačnem koncu. Pa ne zato, ker je to opozicijski zakon, ampak splošno mislim, da praksa splošno ni bila najbolj primerna. Poglejte, o čem smo v teh dneh govorili. Govorili smo na eni strani o študentskem delu, o delu upokojencev, o delu invalidov – ne invalidi oziroma obratno, neinvalidi za invalide – in danes o volonterskem pripravništvu. Ampak, če pogledamo ozadje te problematike, bomo ugotovili, da je pravzaprav ključ v tem nespoštovanje zakonodaje; da se pravzaprav zlorablja zakonodaja, da se jo izkorišča in da z zakonom velikokrat ni nič narobe, ampak da se to v praksi narobe izvršuje. Mislim, da preden gremo s spremembo zakona, moramo najprej doseči to, da se zakoni, ki jih imamo, spoštujejo, da se torej opravi nadzor, da se ugotovi, kdo so kršitelji, in da se kršitelje kaznuje. Pa tudi, če je to javni sektor in tisti, ki so v javnem sektorju za to odgovorni. Kajti, če gremo hitro in pavšalno, bomo pravzaprav izgubili bistvo. Če gremo pogledat – če se danes pogovarjamo o volonterskem pripravništvu –, kaj je bistvo volonterskega pripravništva in to bistvo oziroma namen zakonodajalca najdemo v obrazložitvi zakona, ki je bil sprejet leta 1997 in je takrat v 198. do 102. členu določal pravzaprav pripravništvo. Povedal je tako: Zakonodajalec je ugotovil, da je v okviru prej veljavne zakonodaje – se pravi prejšnje – imelo pripravništvo dvojni pomen; in sicer usposabljanje, ker programi izobraževanja niso vključevali dovolj praktičnega pouka, in poleg tega je bilo pripravništvo korektiv, ker je država omogočala mladim, da se zaposlijo. Ko so pripravljali ta zakon takrat, so se spraševali, ali je pripravništvo sploh še potrebno, in so tudi naredili primerjavo in so ugotovili, da pripravništva skorajda ne poznajo v Evropi več. Podobno primerjavo ste naredili tudi vi. V bistvu mislim, da je predlagatelj navedel tri države, ki še na nek način poznajo tako obliko. Takrat je zakonodajalec ugotovil, da je v izobraževalne sisteme že toliko vključenega praktičnega pouka, da se ukinja obvezno pripravništvo in da njegov namen ni več usposabljanje. Danes smo slišali velikokrat, da je namen usposabljanje. V obrazložitvi zakona piše, da je namen, da se preveri usposobljenost tistega, ki se je šolal in ki je končal določeno stopnjo – torej ne več usposabljanja. In ZDR in ZDR 1 ne govorita več o obveznem pripravništvu, kar se pa tiče volonterskega pripravništva, pa je prepustil posameznim panogam, da ugotovijo, ali potrebujejo, da se preveri, če je nekdo že usposobljen, in da za to naredi še dodaten izpit. Določil je minimum pravic, tisto pa, kar je bistveno, je tudi določil, da se v takem primeru ne sklene pogodbo o zaposlitvi, ampak samo pisna pogodba. Ta zakon je bil usklajen s socialnimi partnerji v celoti leta 2013 in tudi v Državnem zboru je bil sprejet brez enega glasu proti. Mi pa bomo danes to spreminjali brez soglasja socialnih partnerjev in po mojem mnenju tudi brez pravega razmisleka. Čisto praktičen primer naj povem. Mi govorimo samo o mladih, ampak tega pripravništva, volonterskega pripravništva ne uporabljajo samo mladi. Če nekdo zaključi srednjo šolo in na primer, da se zaposli na občini in potem ob delu zaključi pravno fakulteto, ima delovno razmerje za nedoločen čas. Če bomo to naredili, bo moral ta, če bo želel opravljati pripravništvo na sodišču, prekiniti delovno razmerje, ker s tem, ko bo imel plačane davke in prispevke, ima pravzaprav delovno razmerje na sodišču. Menim, da če bomo spreminjali zakon danes oziroma ga sprejeli, bomo ukinili možnost za tiste, ki ne študirajo redno, da morda opravijo te izpite, ki so še potrebni, to pa seveda moramo preveriti, ali je sploh to še potrebno po področni zakonodaji. Na nek način ponovno uvajamo pripravništvo, o katerem smo ugotovili, da ga ne potrebujemo, ker je šolstvo tako dobro. Ko govorimo, da razbremenjujemo delodajalce s tem, pripravnik za delodajalca ni razbremenitev, ampak je na nek način, tudi če so plačani davki in prispevki, dodatna obremenitev. Sploh takrat, če ga na koncu ne bo mogel zaposliti, kajti delodajalec mora pripraviti program za pripravnika, mora določiti mentorja, in za tistega delodajalca, ki ne namerava takega pripravnika zaposliti, je to na nek način izguba časa. In kje je garancija, da delodajalec, ki bo dobil plačane take davke in prispevke, tega ne bo naprej zlorabljal? Mislim, da te garancije nimamo in smo ponovno spet pri življenju – tudi če ta zakon danes spremenimo in to določimo, kako se bo v praksi izvajal. Moj sklep je, da imamo spet primer zakona, ki kaže na to, da moramo temeljito razmisliti o stanju našega zaposlovanja, o naših zaposlitvah. Res se lepo sliši, da vsako delo šteje, a kaj lahko s tem naredimo. Vsakdo opravlja delo tako, kot se mu zdi, kakor hoče, na črno, nelegalno, in potem pride v Državni zbor in prosi za legalizacijo. Mislim, da moramo pričeti najprej z nadzorom, ugotoviti, kakšno je dejansko stanje, in tudi ozavestiti ljudi, da je treba zakone spoštovati. Hvala.
Besedo ima predlagatelj, gospod Andrej Čuš.
Spoštovana gospa Kozlovič, res je, da se v Državnem zboru pogosto hiti, vse se sprejema na hitro, ampak to predvsem z vaše strani. Za vse, kar ste vlagali v zadnjem tednu, dveh v Državni zbor, predlagate nujni postopek. Torej vse na hitro, ena obravnava, sprejmimo zakon in potem bomo živeli naprej bolje – "kao". Zaradi tega pa smo v naši poslanski skupini vložili novelo Zakona o delovnih razmerjih v prvo obravnavo; torej, da najprej opravimo razpravo na prvem zasedanju, potem, če to potrdimo – jaz vseeno verjamem, da bomo –, gre na matični odbor, kjer se lahko zakon popravi, in potem še v zadnji postopek. Mislim, da smo zelo korektni in konstruktivni, da smo vložili v prvo obravnavo in da z ničimer ne izsiljujemo. Dali smo izhodišče, stopimo skupaj in to popravimo. Bom pa rekel, da je marsikdo tudi iz vaše poslanske skupine, ko je bil na nujni seji Odbora za izobraževanje, kjer je bilo govora o neizvajanju Nacionalnega programa za mladino, povedal, da so pripravništva problem in da je treba to čim prej urediti. Pa vseeno mi nismo zdaj hiteli. Mladi so danes pač v neenakem položaju na trgu delovne sile tudi zaradi tega. Vsi razpisi zahtevajo neko delovno dobo in ne moreš niti konkurirati drugim ali pa starejšim. Potem pa imamo statistiko, da smo poleg Grčije na vrhu po deležu mladih, ki živijo pri starših. Dve tretjini mladih do 34. leta starosti živi v Sloveniji pri starših. Na to ne moremo biti ponosni. Če damo tem volonterjem plačo, sem prepričan, da bo tudi pomembno vplivalo na osamosvajanje mladih, da ne govorim o drugih multiplikativnih učinkih. Strinjam se z vami, da volonterska pripravništva več ne služijo najbolj svojemu namenu, se strinjam, zato ker so volonterski pripravniki postali deklica za vse. Včasih je bil namen pripravništva čim bolje se pripraviti na delo, ki ga boš opravljal, danes pa delajo volonterski pripravniki vse drugo, samo tega ne, ker se na njih gleda kot na poceni delovno silo; dobi malico in potne stroške, plačamo mu mesečno vozovnico po Ljubljani pa vsak dan malico, 20 dni v mesecu, pa bo delal 8 ur na dan ali pa več, ker se želi dokazati, ker je ponosen, da je dobil delo, vesel. Ampak ne, se ga izkorišča in temu je treba reči stop. Ko razmišljamo malo naprej, malo širše, tudi mislim, da bi morali poslanski kolegi iz Desusa to zagotovo podpreti, ker več mladih bo delalo, več denarja bo tudi za pokojnine.
Besedo ima gospod Uroš Prikl, DeSUS, pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar, SDS.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Saj sem vedel, kdaj se moram prijaviti k besedi, čeprav sem malo razočaran, moram odkrito povedati, ker je relativno ali pa absolutno malo poslancev trenutno v Državnem zboru, pa kolikor imam podatek, ne poteka nobena seja delovnega telesa. Ampak dobro. Osebno sem proti volonterskemu pripravništvu, hkrati pa ga ne bi primerjal, kot je bilo že v predhodnih razpravah izpostavljeno, z neko novodobno suženjsko obliko dela, čeprav v končni fazi tudi ni daleč od resnice, če nekdo nekaj dela, koristnega, pomembnega, pa dobi plačilo samo za malico, pa za tiste piškave prevozne stroške, ne pa tudi za to svojo dodano vrednost, ki jo je delavnemu kolektivu prinesel. Mene osebno v življenju ni sram za nobeno stvar, ki sem jo v preteklosti počel, moram pa povedati, da nekatere stvari pa bi drugače počel. Ko sem bil na Ministrstvu za zdravje v vlogi generalnega sekretarja, moram povedati, da sem se posluževal tega ukrepa in na to svojo odločitev nisem najbolj ponosen. Je pa res, tako kot so mene takrat, verjamem, da mnoge delodajalce danes silijo relativno neurejene razmere na trgu dela, da se poslužujejo tudi te bilke rešitve, ki se ji reče volontersko pripravništvo. Veste, v javnem sektorju je že kar nekaj časa prepovedano zaposlovati nove uslužbence. Zelo težko sem v času predprejšnje vlade pridobival soglasje za študentsko delo in tako dalje in tako naprej in pri vsem tem deficitu kadra sem pač nekako bil prisiljen poslužiti se te zadeve. Seveda se strinjam s povedanim, da je treba urediti sistem ne le pripravništva, temveč tudi celoten sistem zaposlitvene politike pri nas. Vlada Republike Slovenije, to je moja ugotovitev in moja ocena, je k temu pristopila sistematično. Naj navedem le nekatere sklepe, ki jih je kak teden nazaj oziroma na prejšnji seji sprejela. Prepoveduje se sklepanje novih pogodb o neplačanem, torej volonterskem pripravništvu, to je sklep, s katerim je naložila pristojnim resornim ministrstvom, da v čim krajšem času pripravijo spremembe področnih zakonov, ki dopuščajo volontersko pripravništvo, seveda ob razmisleku o nujnosti obveznega pripravništva za samostojno opravljanje dela. Nadalje sklep, s katerim se nalaga priprava sprememb področne zakonodaje na način, da se kot potrebne delovne izkušnje za opravljanje dela upoštevajo tudi ustrezne delovne izkušnje, pridobljene izven delovnega razmerja, ter ne nazadnje sklep, s katerim je bilo naloženo Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve – ja, pa še za enake možnosti –, da skupaj z ostalimi ministrstvi pripravi program zaposlovanja oziroma opravljanje pripravništva iskalcev prve zaposlitve ob uporabi sredstev v okviru Operativnega programa za izvajanje evropske kohezijske politike v obdobju 2014–2020. Mislim, da to so sistemski pristopi. Treba je na področnih zakonih nekaj narediti in to je mesto, kjer mora ugledati luč sveta tudi predlog, ki ga vi navajate v ZDR. Menim, da ZDR ni pravo mesto, kjer bi se urejalo oziroma odpravljalo volontersko pripravništvo, saj kot veste, je bil mukoma sprejet na Ekonomsko-socialnem svetu z dolgimi, pa ne bom rekel mukotrpnimi, ampak dosti napornimi pogajanji vseh socialnih partnerjev. Verjamem, da bi to lahko povzročilo težave na Ekonomsko-socialnem svetu, če se taka parcialna rešitev pripelje v tak zakon. Ukrepi, izhajajoč iz sklepov, ki jih je Vlada prejšnji teden sprejela, sem prepričan, da so pravi; tudi koordinator Ministrstvo za delo je prava institucija. Pričakujem, da se bo zastavila konkretna, vemo, kaj pomeni konkretna časovnica, in da se bo pristopilo k realizaciji zastavljenih sklepov. Moj "ne" predlagani rešitvi ne bo zaradi tega, ker je SDS predlagatelj, verjemite mi. Gledam vam v oči in iskreno govorim. Upam, da sem vas z nekaterimi argumenti vsaj poskusil, če že ne prepričal v to, kar govorim. Vedite pa, kolegi, da ste po mojem prepričanju dosegli svoj namen. Skupaj pa bomo dosegli tudi cilj. Zelo hitro pričakujem to od Vlade v zelo hitro pripravljenem zakonu oziroma področnih zakonih. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, SDS. Pripravi naj se gospa Irena Kotnik, SMC.
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa. Kolegice in kolegi! Danes bi bil zelo vesel, če bi bila predlagateljica zakona o sistemski ureditvi pripravništva Vlada. Vendar temu ni tako. Menim, da je lahko Vlada izjemno zadovoljna, da ima v krogu, v Državnem zboru Slovensko demokratsko stranko, ki ji pripravi dve tretjine vseh predlogov sprememb, dopolnitev za nadaljnjo obravnavo kot predlog, dopolnitev ali kot noviteto. Minilo je pol leta, res prosim: Vlada, začnite delati. Časi niso rožnati, posebno pa današnji časi niso rožnati za mlade, zato smo tudi v Slovenski demokratski stranki pripravili ta predlog. Mogoče je treba dodati še kako dopolnilo, še kakšno izboljšanje, ampak kljub vsemu pa lahko rečem, da sem danes zadovoljen. Zadovoljen sem zaradi tega, ker smo spodbudili Vlado, ker smo slišali danes državnega sekretarja, da bodo zdaj aktivno začeli razmišljati tudi o tej problematiki. Samo nekaj mi še manjka: rok, v katerem bo Vlada začela, oziroma rok, v katerem bo Vlada tudi kaj naredila. Čas teče, problemi, težave so pa iz dneva v dan slabši za mlade. Ta naš predlog je operativen predlog, kajti v samem predlogu dejansko dobijo mladi nekakšno zagotovilo za opravljanje svoje prve delovne prakse. Nadalje s tem dobijo tudi tisto samozavest pri svojem nadaljnjem iskanju svoje prve zaposlitve. To so zelo pomembni koraki za tiste mlade, ki iščejo svojo prvo zaposlitev. Seveda je tu še več segmentov, ni samo ta segment, ampak treba je na tem področju nekaj narediti, ker velikokrat tista fraza, da mladi so naša bodočnost – ja, ampak treba jim je pomagati, treba jim je dati osnovo, treba jim je dati možnost, treba jim je pomagati. Časi niso rožnati za mlade in Vlada, prosim, dajte nekaj narediti tudi z vaše stran!. Hvala.
Proceduralno dr. Dragan Matić.
Predsedujoči, predlagam vam, da v smislu objektivnega podajanja podatkov in resničnih dejstev opomnite gospoda Žnidarja, naj ne zavaja javnosti s podatkom, da je Vlada na oblasti že 6 mesecev oziroma pol leta, ker je komaj 90 dni. Upam, da se bo gospod Žnidar naučil računati. Hvala za besedo.
Bomo nadaljevali razpravo, ker ni treba dajati dodatnega pojasnila. To je pač bilo v etru. Besedo ima gospa Irena Kotnik, SMC. Pripravi naj se gospa Suzana Lep Šimenko, SDS.
Spoštovani predsednik, kolegice, kolegi! Če se osredotočim na področje vzgoje in izobraževanja, je do volonterskega dela prišlo predvsem zaradi večjega števila pedagoških delavcev na področju trga dela in pa pomanjkanja prostih delovnih mest. Razpisni pogoji za zaposlitev dajejo prednost kandidatom s strokovnim izpitom in mislim, da sem osvetlila, zakaj pravzaprav danes govorimo o volonterskem delu oziroma zakaj je sploh do tega volonterskega dela prišlo. Zakon o reorganizaciji in financiranju vzgoji in izobraževanja v 110. členu ureja pripravništvo tako, da se pripravništvo lahko izvaja tudi kot volontersko pripravništvo. Pravilnik o pripravništvu strokovnih delavcev na področju vzgoje in izobraževanja v 3. členu določa, da se pripravništvo opravlja na podlagi sklenjene pogodbe o zaposlitvi pripravnika ali sklenjene pogodbe o opravljanju volonterskega pripravništva. Pravice in obveznosti iz pogodbe o zaposlitvi in pogodbe o opravljanju volonterskega pripravništva uporabljajo določbe Zakona o delovnih razmerjih in Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Na področju vzgoje in izobraževanja je 762 volonterjev za volontersko pripravništvo, in sicer od tega 142 za opravljanje dela pomočnikov vzgojitelja in 21 za poklic vzgojitelja predšolskih otrok Mislim, da se bomo slej kot prej začeli spraševati oziroma se lahko že vprašamo, koliko od teh volonterskih pripravnikov bo dejansko dobilo zaposlitev, glede na to, da vemo, da povpraševanje na trgu in pa ponudba nista v skladnosti. Večkrat sem slišala s strani SDS, da v našem koalicijskem sporazumu nismo govorili o tem problemu, ampak v našem koalicijskem sporazumu je zaveza glede reševanja problematike plačanega pripravništva. Zavedamo se te situacije in smo aktivno pristopili k reševanju tega problema, poudarjam pa, da so to le nastavki za konkretne rešitve, ki se morajo odražati v vseh zakonih, ki dovoljujejo neplačano volontersko pripravništvo. Tukaj bi rada zdaj dodala še en odgovor oziroma eno razjasnitev. Poslušala sem kolegico Jelko Godec, ki je govorila o primeru pripravništva v javnem sektorju v šolstvu in primer ravnatelja in kandidata [[…]]Tudi sama prihajam iz šolstva, vsak ravnatelj je odgovoren takrat, ko nekdo pride k njemu, da bo pri njem opravljal volontersko pripravništvo, da mu zagotovi mentorja. Kandidat, da lahko opravi strokovni izpit, mora voditi dnevnik, mora imeti štiri nastope in te nastope tudi predložiti, takrat ko se pripravlja na strokovni izpit. Tako da res ne vem, kako je ta kandidat ta strokovni izpit opravil, lahko pa samo rečem, da me žalosti, da sem slišala, da takšni ravnatelji pri nas obstajajo, sem pa prepričana, da so v manjšini in da jih ni veliko, če ni to samo edini primer. Hvala.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, SDS, pripravi naj se gospa Erika Dekleva, SMC.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni še enkrat. S predlagano spremembo zakona želimo predvsem ukiniti volonterska pripravništva. Zakaj? Zato ker volontersko pripravništvo dejansko pomeni izkoriščanje težke situacije, v kateri se nahajajo mladi. Predvsem zaradi tega, ker izjemno težko dobijo svoje prve delovne izkušnje in sploh svojo prvo zaposlitev, čeprav marsikdaj to pomeni,da ti volonterski pripravniki delajo enako kot njihovi sodelavci, marsikje bolje od koga, ki je tam zaposlen za svoje delo, pa plačila ne prejmejo. Marsikje je volontersko pripravništvo skoraj edino pripravništvo, plačanega pripravništva ni. Pogosto je tudi tako, da na primer brez desetih mesecev delavnih izkušenj ne moreš opraviti strokovnega izpita. Brez strokovnega izpita pa se ne moreš pripraviti niti na morebitno razpisano delovno mesto, saj je ravno to eden izmed razpisnih pogojev. Tako mladim tako rekoč ne preostane drugega, kot da na to volontersko pripravništvo pristanejo. Žal je marsikje prišlo celo tako daleč, da morajo mladi za opravljanje volonterskega pripravništva na čakalno listo, da ga po določenem času sploh lahko dobijo. Številnim mladim, posebej iz določenih poklicev tako danes ostane le dvoje: ali da sprejmejo dano situacijo in pristanejo na to izkoriščanje preko volonterskega pripravništva ali da si začno delo iskati izven Slovenije, saj jo pri nas morda v njihovem poklicu ne morejo dobiti. Res je, da številni mladi o tem ne premišljujejo, ko se vpisujejo na fakultete, in nekako nimajo v glavi tega, ali bodo takrat, ko bodo študij zaključili, sploh lahko prejeli delo. Številni šele takrat, ko so že v neki fazi diplomiranja, začno dejansko premišljevati tudi, kakšne so možnosti za njihovo zaposlitev. Žal se ravno zaradi tega vse več mladih danes odloči in odide v tujino. Se mi sploh vprašamo, kaj pa ob tem izgubljamo? V mlade vlagamo 20 in več let; vlagamo preko vrtcev, vlagamo preko osnovnih šol, srednjih šol, brezplačnega študija na fakultetah. In kaj dobimo nazaj? Vse več mladih odhaja v tujino. Vložimo torej iz državnega proračuna ogromno. V nekem obdobju, ko bi pa mladi začeli vlagati nazaj, s tem ko bi se zaposlili, ker bi kupovali stvari, si pri nas ustvarjali družine, marsikdo, posebej tisti, ki živite ob meji, veste, da mladi odhajajo v tujino. Pri nas konkretno v sosednjo Avstrijo. To je izjemno velika izguba za državo. Največjo izgubo vidim prav v tem, v izgubi teh mladih, ki dejansko na trg dela komaj vstopajo. Z današnjim predlogom zakona za mlade predlagamo, da se ukinejo volonterska pripravništva, da se omogoči spodbuda delodajalcem za zaposlovanje pripravnikov v obliki oprostitve plačila prispevka in da s tem ustvarjamo zakonsko podlago za sprejem politike izvajanja pripravništva v Sloveniji. Vse to s ciljem, da se preneha izkoriščanje mladih z volonterskim pripravništvom, s ciljem, da se da mladim možnost zagotoviti delovno razmerje tudi v času samega izvajanja pripravništva, in pa s ciljem spodbujanja delodajalcev v Sloveniji k zaposlovanju pripravnikov. Ne nazadnje sem prepričana, da bodo tisti dobri, ki se bodo v času pripravništva izkazali, tudi v prihodnje dobili zaposlitev – če govorimo sedaj tukaj o gospodarskih družbah, drugačna zgodba je morda v javni upravi. Ker kakorkoli, vsak gospodarstvenik zmeraj reče, da si dobrega delavca ne želi odpustiti. Tako te bojazni, kar se tiče delovnega razmerja za nedoločen čas, v tem primeru ne vidim. Z vsemi temi cilji in tudi zato, da bodo mladi v Sloveniji spet videli malo svetlejšo prihodnost in da ne bodo več tako množično odhajali v tujino, resnično predlagam, da vsaj ta osnutek v tej fazi, kot je, podpremo in da ga skupaj nadgradimo. Hvala.
Besedo ima gospa Erika Dekleva SMC, pripravi naj se gospa Vojka Šergan SMC.
Hvala za besedo. Odgovorila bi gospodu Andreju Čušu glede usklajenosti s socialnimi partnerji. Spraševal je, kdo od socialnih partnerjev se ne strinja z ukinitvijo volonterskega pripravništva. Verjetno to vi veste, saj ste pred enim letom, ko se je spreminjala delovnopravna zakonodaja, imeli kot takratni koalicijski partner priložnost urediti področje volonterskega pripravništva, tudi na pobudo Mladinskega sveta Slovenije, katerega tako pogosto danes navajate – pa tega niste storili. Pred enim letom je namreč Mladinski svet Slovenije s svojimi predlogi amandmajev opravil cel krog pogovorov in posvetov v vseh takratnih poslanskih skupinah pred drugo obravnavo novega zakona o delovnih razmerjih na matičnem odboru, pa ni bilo posluha. Zdi se, da ni bilo posluha, vendar vsi razlogi so bili takrat taki, kot so sedaj. Nekaj teh razlogov je naštela tudi moja kolegica Lilijana Kozlovič, pa se bom navezala nanjo, ker sem njeno razpravo zelo natančno poslušala in me je prepričala. Morda sploh ni tako zelo treba spreminjati zakonodaje; treba je spoštovati to zakonodajo, ki jo imamo, ne pa jo kršiti in izkoriščati; treba je ugotoviti odgovornost, kršitelje pa kaznovati, četudi je največji kršitelj država. Hvala lepa.
Besedo ima predlagatelj gospod Andrej Čuš.
Na te besede se kot predlagatelj tega zakona skoraj zagotovo moram odzvati. Leto nazaj smo mi zagotovo bili v opoziciji, mislim, da je takrat še bila na oblasti vlada Alenke Bratušek, in ne vem, kaj je takrat bila moja vloga. Je pa res, da je druga Janševa vlada v sklopu Zakona o delovnih razmerjih precej pravic v sklopu ZDR dodala, in mislim, da je prav glede na to, kaj vse se dogaja v zadnjem obdobju, kako je enotna slovenska politika, da je treba rešiti problematiko volonterskih pripravnikov, da je pravi čas, da stopimo skupaj in to rešimo. Kar se pa tiče spoštovanja zakonodaje, mislim, da jo vsak spoštuje, vsaj tisti volonterski pripravnik, ki dobi plačane potne stroške in malico. Ocenite pač, ali se vam zdi to dostojno in moralno tudi v tem slogu nove politike, da ima volonterski pripravnik ne dohodek, ampak povračilo stroškov, da sploh lahko dela, 100 evrov. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Vojka Šergan, SMC. Pripravi naj se dr. Franc Trček, Združena levica.
Hvala za besedo. Spoštovani! Glede na to, da je gospod Čuš rekel, da ni vedel oziroma da je bil v koaliciji ali kako – ampak gospod Vizjak je bil vaš minister za delo, družino, ko ste sprejeli Zakon o delovnih razmerjih, novi zakon. In ta zakon ta volonterska pripravništva prav tako opredeljuje in tudi je bil usklajen s socialnimi partnerji. Zdaj pa bi še sama dodala nekaj o volonterskem pripravništvu. Volontersko pripravništvo se v naši državi uporablja, kot smo ugotovili, najpogosteje v javni upravi, pravosodju, vzgoji, izobraževanju in zdravstvu. Slišali smo, da volontersko pripravništvo urejajo posamezni področni zakoni. Volonterski pripravniki so upravičeni samo do materialnih stroškov, kot so stroški prevoza na delo, z dela ter za prehrano. V Poslanski skupini SMC se strinjamo, da je treba nujno urediti zakonodajo, ki ureja volontersko pripravništvo. Tudi sama verjamem, da je namen in cilj predlaganega zakona dober, ne morem pa se strinjati, da bi zato spreminjali Zakon o delovnih razmerjih, saj se volonterska pripravništva, tako kot sem že omenila, sklepajo najpogosteje v javnem sektorju, podlaga za izvajanje tega pripravništva pa so področni zakoni. Pri tem bi še posebej poudarila, tako kot moji predhodniki, da je bil Zakon o delovnih razmerjih, še enkrat bi poudarila, da je bil usklajen s socialnimi partnerji, in to prav v času vaše vlade. V tisti fazi usklajevanja tega zakona do zdaj nihče od socialnih partnerjev ni zahteval, da bi se možnost opravljanja volonterskega pripravništva ukinila. Socialni partnerji so tisti, ki najbolje poznajo naravo dela v neki dejavnosti oziroma specifike nekega poklica. Oni so tisti, ki na nek način morajo postaviti okvir za kakovost pripravništev na posameznih področjih. Seveda pa se v zadnjem času ugotavlja, da se volonterskega pripravništva pogosto ne uporablja v skladu z namenom samega instituta. Če samo pogledamo nekatere razpise javnega sektorja v zadnjih letih, se lahko samo vprašamo, kako je to sploh mogoče. Izpostavila bom samo dva, da ne bom predolga. Pa začnimo pri Komisiji za preprečevanje korupcije. 31. 5. 2012 je KPK objavila razpis za štiri pripravniška mesta za opravljanje volonterskega pripravništva za kandidate s VII. stopnjo izobrazbe pravne ali ekonomske smeri. Predmet javnega razpisa je bil opravljanje volonterskega pripravništva za usposabljanja za samostojno delo na Komisiji na področju ugotavljanja sumov korupcije, nasprotja interesov, nezdružljivosti, omejitev poslovanja nadzora nad premoženjskim stanjem, prepovedi in omejitev sprejemanja daril, lobiranja, preventive ter pravnih zadev s področja dela Komisije. Drugi primer. V tem nadaljnjem razpisu nekdanje Davčne uprave, ki je 3. 7. 2012 razpisala 52 volonterskih pripravništev za VI. in VII. stopnjo izobrazbe. Prednosti volonterskega pripravništva so na Davčni upravi komentirali tako: volonterski pripravniki si bodo z delom na Davčni upravi pridobili znanje, izkušnje in ne nazadnje tudi reference, ki jim bodo koristile pri nadaljnjem iskanju zaposlitve. Ob zaključku pripravniškega usposabljanja jim bo DURS plačal usposabljanje za imenovanje v naziv. Takšni posamezniki bodo po opravljenem pripravništvu nedvomno v boljšem položaju pri iskanju novih zaposlitev kot njihovi vrstniki, ki takšnih delovnih izkušenj ne bodo imeli. Sama prihajam iz gospodarstva. Vem, kako težko je zaslužiti za plače delavcev, koliko truda je treba vložiti v usposabljanje novega zaposlenega, koliko znanja moraš sam dati v vsakega novega, tudi mladega pripravnika, če ga želiš naučiti poklicno specifičnih kompetenc, vendar nikoli nisem niti pomislila na to, da nekoga ne bi plačala za opravljeno delo, pa četudi bi to bil pripravnik oziroma iskalec prve zaposlitve. Zaradi tega alarmantnega stanja na področju volonterskega pripravništva prav v javnem sektorju je nujno, da pristojna resorna ministrstva v čim krajšem času pripravijo spremembe področnih zakonov, ki to področje tudi urejajo. Nikakor pa se ne strinjam, da bi se spreminjal Zakon o delovnih razmerjih, zato se s predlaganim zakonom ne morem strinjati, pa tudi zato ne, ker se mi zdi, da ni prav, da se zakon nekako, bom rekla, ciljno usmeri, vlaga neskončno veliko amandmajev. Zato je prav, da se zakon uskladi oziroma da ga pripravi pristojno ministrstvo in da ga potem v takšni obliki tudi poskušamo sprejeti. Hvala.
Besedo ima predlagatelj gospod Andrej Čuš.
No, ne vemo, o kolikšnem številu amandmajev tu govorimo. Mislim, da o treh, in ne vem, če je to veliko. Ste v tem obdobju sprejeli vi že veliko več škodljivih zakonov, kot pa je številka tri. Žal je temu tako. Jaz sem v tistem obdobju ravno postajal nadomestni poslanec Državnega zbora in žal je bilo temu takrat tako, da res ni bilo nekega konsenza, kako to primerno urediti. Vam pa povem, da brez naših predlogov, da se dodajo vsaj potni stroški in malica, takrat še tega ne bi bilo. Glede na to, da sedaj ocenjujemo predlagatelji, da je v politiki konsenz – tako v vaši koalicijski pogodbi kot v našem predvolilnem programu, tudi mi smo to predlagali – bi nam lahko rekli samo: hvala. Da imate takšno opozicijo, da dela namesto vas.
Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospod Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Se mi zdi pomembno, da mogoče kakšno rečemo že vmes, glede na to, da je bilo kar veliko debate o tem, kako je treba volonterska pripravništva urediti v bodoče. Se mi pa zdi, da tukaj v dvorani obstaja dokaj jasen konsenz o tem, da volonterska pripravništva enostavno niso sprejemljiva in da je treba za delo enostavno zagotoviti tudi dostojno plačilo. Najprej, kakšen je ta predlog, ali je sistemski ali ni sistemski, je treba pač vedeti, da je ZDR krovni zakon na področju delovnih razmerij, ki ne ureja volonterskega pripravništva, ampak ureja pravice za volonterskega pripravnika. Če boste vprašali pravno službo, vam bo jasno povedala, da se sistemsko z ZDR volonterskega pripravništva ne urejuje. Ampak to ni pomembno v tolikšni meri, kot je pomembno to, da želimo volonterska pripravništva urediti. Kako urediti, je pa zdaj spet zelo pomembno vprašanje. Najprej smo se strinjali s tem, da jih želimo plačati, da bodo od tega imeli neko plačilo za tisto delo, ki ga bodo opravili in potem moramo po področni zakonodaji pogledati, kdo sploh obvezna pripravništva potrebuje, zato da lahko vstopi ne samo v izobraževalni proces, ampak ko stopi iz izobraževalnega procesa, da si pridobi možnost nastopa do strokovnega izpita in kasneje zaposlitve. Veliko debate je bilo o tem, ali je zakon usklajen s socialnimi partnerji in da bi moral biti. Res je! Krovni Zakon o delovnih razmerjih se načeloma usklajuje tudi s socialnimi partnerji, kar je prav. Ker je bila prej debata o tem, pokažite mi enega socialnega partnerja, ki bi nasprotoval ukinitvi volonterskega pripravništva – saj ni bilo debate o tem. Seveda nihče ne podpira volonterskega pripravništva, ampak ne na takšen način. To je edina debata danes tukaj v Državnemu zboru, na koncu koncev ste pa poslanke in poslanci tisti, ki sprejemate zakonodajo, Vlada pa je primorana povedati tako, kot stvari stojijo, in na drugi strani izpeljati zadeve, da bodo končno, saj bomo pogledali malo zgodovinski pregled, volonterska pripravništva urejena na način, da bodo tudi plačana. V debati je bilo večkrat omenjeno, da ni dovolj finančnih sredstev zagotovljenih za plačana pripravništva. V preteklosti – res je, marsikje v javnem sektorju različne vlade niso namenjale finančnih sredstev za plačilo ali pa dovolj velikih finančnih sredstev za plačilo pripravnikov. Mi smo ne samo v okviru Jamstva za mlade, kjer niso namenjena sredstva samo za leti 2015 in 2016, določen znesek za 2015 in 2016, v celotni finančni perspektivi pa za več kot 24 milijonov za plačana pripravništva. V Jamstvu za mlade smo jasno rekli, da želimo plačana pripravništva omogočiti zasebnemu sektorju, gospodarstvu, ker vsi v tej dvorani velikokrat govorimo, da je treba gospodarstvu pomagati, da bo lahko zaposlovalo mlade. Zakaj? Poglejmo samo številko, koliko mladih vsako leto vstopi iz izobraževalnega sistema na trg dela. Takšno gospodarstvo, kot je danes, ne more absorbirati vseh teh mladih ljudi, v javnem sektorju je pa blokada zaposlovanja oziroma zaposlovanje minus ena. Imamo dva segmenta pri zaposlovanju mladih, ki se tolčeta med seboj, in zelo hitro bo prišla debata v Državni zbor, kaj narediti z zaposlovanjem v javnem sektorju: ali nadaljevati takšno politiko ali spremeniti zgodbo, da bomo počasi začeli vključevati mlajše generacije. Tako da – v Jamstvu za mlade ta del. Drugi del na področju javnega sektorja pa tisti, ki predlagate takšne zakone, morate vedeti, kaj se dogaja v javnem sektorju, in morate vedeti, koliko plačanih pripravništev pa danes že obstaja tudi na področju zdravstva in na področju socialnega varstva. Ampak o tem mogoče nekoliko kasneje. Pri tem se mi ključna zdi ena stvar, ki je zelo pomembna: Zakon o delovnih razmerjih – ko je bilo prej rečeno, da Vlada na nek način zavaja, ker pravi, da s tem predlogom nekdo jemlje določene pravice. Ne govorimo o tem. Ampak ko enkrat ukinete pravice, ki so zapisane ali pa zbrišete pravice, ki so zapisane v Zakonu o delovnih razmerjih, ki jih danes prinaša volonterskim pripravnikom, takrat pridete v situacijo, ko volontersko pripravništvo v področnem zakonu še potem obstaja, volonterski pripravnik pa ostane brez pravic. Res je, da je naslednja določba, da se poseže z Zakonom o delovnih razmerjih v vso drugo področno zakonodajo in v tej področni zakonodaji se ti volonterski pripravniki bistveno razlikujejo med seboj. In kaj potem? Ko slišim v tej dvorani, da je to darilo mladim, ukinitev volonterskega pripravništva, s tem da nimamo odgovora, kaj pa potem. Da jim bomo plačali pripravništva? Da jim bomo financirali pripravništva z oprostitvijo plačila prispevkov? Kaj bomo pa potem naredili? Da bo nekdo celo življenje pripravnik? Ker pripravnik ni vezan na leto, v katerega vstopa, je vezan na prvo zaposlitev. Tako kot nam je zadeva eskalirala pri samostojnih podjetnikih, nam bo tudi tukaj. Se pravi, vsak ki bo videl možnost pri subvenciji ali pa oprostitev plačila prispevkov pri pripravnikih, se bo seveda posluževal tega modela; in človeka pripravnika lahko ima zaposlenega eno leto in potem novega pripravnika in spet tako naprej. Pridemo do rešitve, ki niti približno ni realna na trgu dela. Zakaj interventni zakon, zakaj vztrajamo pri interventnem zakonu pri oprostitvi plačila prispevkov? Zato ker želimo spodbujati zaposlovanje za nedoločen čas. Za nedoločen čas! To je ena izmed ključnih stvari, tudi pri spremembi miselnosti. Mislim, da en dan prej je bilo govorjeno o tem, da Zakon o delovnih razmerjih zaposlovanje za določen čas omenja zgolj ob določenih primerih. Seveda, ampak naša miselnost marsikje tudi na področju gospodarstva ne gre v tej smeri, da se zaposluje za nedoločen čas. Naša pobuda v tem segmentu zagotovo ne rešuje vseh problemov, daleč od tega, daje pa sporočilo, ki bo z naše strani šlo tudi kot poziv ostalim ministrstvom, ko bo prišlo do tehnične pomoči v okviru črpanja evropskih sredstev, da mladih ni treba zaposliti za določen čas za teh 7 let, ampak se jih po novem ZDR, in to bi predlagatelj lahko vedel, zaposluje za nedoločen čas, ker je po končanem projektu tega človeka mogoče odpustiti, ker se je projekt končal. Če pa ga zaposlimo za določen čas, mu omogočimo mnogo več varnosti kot sicer. Torej, sprememba miselnosti, ne pa tak način reševanja in predvsem promocija, da je to darilo mladim. Daleč od tega! Mladi danes s tem ne bodo rešeni. Tudi če v ZDR izbrišemo volonterska pripravništva, ostane teh 800 v javni upravi, ki bodo čakali na nadaljnje rešitve. Torej, v redu, zagotovimo financiranje za njih, omogočimo, da so ta pripravništva plačana, in potem jim je treba zagotoviti delovna mesta. Delovno mesto je danes zelo odvisno od zaposlovanja v javnem sektorju, ki je blokirano. Na tak način želimo – ne spodbuditi, ne prepričati ali pa, na koncu koncev, svetovati ministrstvom, to je naloga in to je jasno iz sklepov Vlade. Lahko vam preberem kup sklepov s sej vlad v času vaše vlade, ko so se sprejemali še bolj nedoločni sklepi, ampak na tak način se sprejemajo sklepi na vladi. Drugi sklep je jasen: "Vlada Republike Slovenije volonterskih pripravništev v javnem sektorju ne podpira." Pika! Če bo nekdo to izkoristil in zaposlil ali pa sklenil neko razmerje z volonterskim pripravništvom, bo vsak lahko potegnil ven ta dokument in rekel, da nekdo dela proti Vladi ali pa ima Vlada figo v žepu. To je bilo zdaj jasno navodilo. Nihče do zdaj tega navodila ni dal! Niti predlagatelj, ki je v preteklosti imel priložnost urediti to področje, pa ga ni. Vedno pa ga ureja, ko je v opoziciji, in to je problem v naši politiki – urejamo stvari, ko smo v opoziciji, predlagamo spremembe zakonov, ko smo v opoziciji. Takrat je mogoče zelo hitro predlagati enostavne rešitve, ki pa niso enostavne, ampak na drugi strani povzročajo še več problemov. Leta 2013 je stopila v veljavo sprememba Zakona o delovnih razmerjih. Prej sem za govornico povedal in dal prav, da se je takrat za institut volonterskega pripravnika v ZDR zagotovila še dodatna pravica do malice in prevoza. Ampak če bi bil namen predlagatelja iskren, danes ko se ukinja volontersko pripravništvo, ko se z njihovim predlogom "kao" ukinja volontersko pripravništvo, bi ta institut izbrisal že leta 2013 ali 2012, ko je bil zakon v usklajevanju. In ko bo malo več iskrenosti pri tem, kako želimo mladim pomagati, da jih želimo zaposliti, da jim želimo dati priložnost, je treba vedeti, da danes govorimo o 800 ljudeh v javnem sektorju, ki jim bo treba pomagati preko plačanih pripravništev; da govorimo o mnogo večjem problemu, problemu dolgotrajno brezposelnih mladih. 51 % izmed vseh brezposelnih mladih je dolgotrajno brezposelnih, kar pomeni, da so na zavodu za zaposlovanje leto dni in več in so izven sistema, ki jim leta 2012, ko je brezposelnost med temi mladimi porasla za več kot 10 % – se niste javili v parlamentu in rekli, da jih je treba reševati, in predlagali ukrepe, kako jih reševati. Bomo pa prišli tudi do tega, ko bom povedal rezultate Jamstva za mlade, ki smo ga začeli izvajati preko ukrepov, za katere smo bili pohvaljeni v Evropski komisiji, pa tudi to ni zdaj razlog za pohvalo. Takrat, ko bomo imeli rezultate, da je veliko mladih zaposlenih, takrat nam bo lahko kdo segel v roke in rekel, da smo naredili svoje delo. Danes še nismo tam. V zasebnem sektorju je volontersko pripravništvo prepovedano. Po Zakonu o delovnih razmerjih je volontersko pripravništvo prepovedano. Vem pa, informacije imamo, da se izvaja, da mladi sami bežijo k delodajalcem, ker nimajo druge možnosti. To pa zaradi tega, ker enostavno ni zaposlovanja ne v gospodarstvu ne v javnem sektorju. In tisti, ki danes v Državnem zboru reče, da je treba vse narediti, da se zaposli mlade, je treba pogledati realno sliko. 35 tisoč jih stopi na trg dela, gospodarstvo jih absorbirati ne more, nekako jim bo pa treba pomagati tudi v javnem sektorju, ker imamo tudi letno razlike zdaj na določenih ministrstvih, kjer so najmlajši krepko čez 30 let. Ukrep oprostitev prispevkov, ki je bil sprejet skozi interventni zakon, in danes je bila pobuda, da naj se to razširi na vse, povzroči na drugi strani – in to, prosim, imejte v vidu, ko se delajo ukrepi. Verjemite mi, najlažje bi bilo pobrati finančna sredstva, ki jih na ministrstvu, toliko za informacijo, počrpamo v 99 % in smo najbolj učinkoviti na tem področju, jih počrpamo vse samo zato, da čim bolj učinkovito usmerjamo finančna sredstva v zaposlovanje mladih. Nekaj rezultatov imamo, nekaj ukrepov bo treba spremeniti, ampak ključno je, ko predlagamo neko stvar, jo predlagamo zelo premišljeno. Če boste sprejeli takšen predlog, da bomo podpirali oprostitev plačila prispevkov za pripravnike, verjemite mi, da bo vsak drugi v Sloveniji postal pripravnik in potem bomo imeli še večji problem. Danes gospodarstvo po Zakonu o delovnih razmerjih lahko pripravnika plača najmanj 70 % plače za določeno delovno mesto. Torej ima že možnost tako imenovane subvencije, minimalno pa, kar mu mora dati, je pa seveda minimalna plača. Tako v tem segmentu neka podpora gospodarstvu za to, da uvede mladega na delovno mesto, že obstaja skozi pripravništvo. Da ne govorimo o usposabljanju na delovnem mestu in delovnem preizkusu. Eden izmed najbolj učinkovitih ukrepov zdaj, ki ga tudi gospodarstvo sprejema, zato ker lahko mladega človeka dobijo za mesec, dva ali tri in ga v tem segmentu preizkusijo na določnem delovnem mestu in vidijo, ali je pravi za njih ali ne. Še bomo morali spreminjati ta ukrep, ker imamo določene pobude z njihove strani, ampak jih bomo, delamo in pač se prilagajamo tistemu, kar je na mizi. Čisto na kratko še, ker bo sigurno debata v prihodnje in z veseljem bom komentiral še določene stvari. Treba je vedeti, da je pač ta trenutek za ukrepe Jamstva za mlade bilo razdeljenih do zdaj – kljub temu da še ni črpanja nove finančne perspektive in da smo naredili vse, da smo postrgali, kjer je pač bilo mogoče, tudi zaradi tega, ker se nam je 2012 drastično povečala brezposelnost med mladimi –, je bilo razdeljenih 3,5 milijonov evrov, pripravljamo pa vse projekte, da bomo takrat, ko bo sistem vzpostavljen, to je tudi odvisno od službe, ki bo s tem upravljala, da bomo začeli s črpanjem takoj. Iz faksa sledi praksa – prvi izziv in mentorske sheme sledijo takoj po novem letu z novimi dodatnimi finančnimi sredstvi. Pač, potrebovali smo tudi mi čas v dogovoru z Ministrstvom za finance, da smo prerazporedili dodatna sredstva, za kar smo dobili zeleno luč in januarja startajo ti ukrepi ponovno na novo, ki dajejo tudi zelo dobre rezultate. Mogoče samo v čisti številki. 3 tisoč 500 mladih se je zaposlilo za to subvencijo – Prvi izziv pa Mentorske sheme. Zdaj smo že okrog 3 tisoč številke zaposlovanja mladih za nedoločen čas, to je ta interventni zakon, ki je v prvih devetih mesecih prinesel rezultat tam 2 tisoč 500, zdaj že 3 tisoč. Želimo pa si, da skupaj z gospodarstvom in tudi z vami pridemo še do kakšnega dodatnega ukrepa, ki ga pa k z aktivno politiko zaposlovanja lahko naredimo do te mere, da pač mladim na nek način pomagamo. Ne moremo v vseh teh subvencijah ustvarjati delovnih mest, pomagamo pa tistim, ki imajo v sistemu velike težave. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Franc Trček, Združena levica, pripravi naj se gospod Simon Zajc, SMC.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poslušam vso to debato in sem vedno bolj žalosten. V startu lahko rečem, da Združena levica zakonske predloge ne gleda skozi luč, kdo je ta predlog predlagal, ker če bi šli potem gledat, kaj so vse druge stranke, ki so tu notri lepega – vključno z vami, gospod predsedujoči – govorili o Združeni levici, potem bi bili proti vsem zakonom, razen proti tistim in amandmajem, ki bi jih predlagali mi. Druga zadeva. Mi imamo tu en problem, ki je v bistvu sramota; sliši se na ime volontersko pripravništvo. Sramota je, da se to dogaja v javnem sektorju, sramota, da se to dogaja v zasebnem. Recimo, če se spomnim pol leta, leto dni nazaj, ko se je nek gospod iz piarovsko marketinških mrež zdel sam sebi frajer in dal na spletno stran, da pa naj pride kaka mlada lepotica njemu na volontersko pripravništvo, pa če je dobra, jo bo pa za malico peljal na sendvič. Meni se zdi, da imamo že zdaj dovolj zakonodaje, da bi takega gospoda, bom uporabil to besedo, gospod predsedujoči, prijeli za jajca in ga dobro privili. Ne zanima nas arheologija te sramote, kdo je kdaj, kdo ni, kako je, kako ni [[…]]Dobro, mi smo na srečo stranka, koalicija, ki je šele prišla v parlament, pa bi tudi lahko strokovca pripravil, da bi šel gledat za dvajset let nazaj in bi se natelovadil. Ob vsej tej debati se spomnim nekih protestov, ki so jim eni rekli, mogoče malo preveč, vstaje, kjer so mladi imeli transparente, na katerih je pisalo: Nihče nas ne zastopa. Ta debata je danes v veliki meri lep izraz in prikaz tega. Če imamo neke predpise, ki uzakonjajo pripravništvo, se mora zagotoviti tudi finančni del tega, kolega Lisec je govoril, od kod naj bi to prišlo. Jaz sem sociolog, družboslovec, kolega Milana je tudi nek gospod, ki je na glavo obrnil socialo, verjetno Svetlik, učil, da obstajajo poklici in profesije. Za profesije potrebujete licenco, potrebujete strokovni izpit. Že jaz, če grem po cesti in nekdo dobi epileptični napad, mu bom pomagal, kaj šele zdravnik. Politika je tudi profesija in bi tudi mogoče potrebovali pripravništvo, mogoče volontersko, da bi videli. Vsi tisti, ki so proti temu zakonu zdaj, bi predlagal, da dokler ne sprejmete boljšega zakona vi, da tako v izvršilni oblasti kot v koaliciji volontersko delate naprej. Jaz imam ogromno študentov, malo imam stike z njimi, ampak veste, jaz nisem v njihovi koži, sem iz tistih boljših časov, tudi kolega je, ko smo bili mladi raziskovalci pa smo imeli plače, kakšna generacija petnajst let pred nami je še stanovanje dobile – to je zdaj neko čisto res tretje vesolje. Volonterska pripravništva so tudi velika neenakost možnosti. Saj ti ne moreš [[…]]Veste, študiraš nekaj resnega, komaj nastrgaš in potem imaš pripravništvo in če ravno nisi iz prestolnice ali iz mestnih občin – ja, ali boš pod mostom živel pa jedel travo? Saj podobna zadeva je tudi s štipendijami, tri, štiri mesece traja, da se stelovadijo, študentje v zraku živijo takrat. In državni sekretar, nekako vi govorite na način – evo, spet se bom moral ponavljati out – out. Zadeve je treba reševati in – in! Res je, mi imamo blazen problem s tem, da smo zaspali v razvojnem modelu. Kolegica iz SMC je govorila, da je neusklajenost med ponudbo in povpraševanjem. Mislim! Pa vsaka država,ki da kaj nase, se med drugim tudi ukvarja z nekimi politikami zaposlovanja! Drugače se lahko razpustimo pa bo nevidna roka trga sama delovala. Gospa, ki je šla ven, nekako bo zelo srečna glede tega. Zelo tulim, edini v temu parlamentu, kolega Andrej bo verjetno zastrigel, o odzujfanju. Mi še vedno mislimo kot monade, javni sektor ni samo strošek, javni sektor tudi ustvarja – tudi profit, ne boste verjeli. Zdi se mi, da moramo, bom foucaultski, odpreti ta javni sektor, tudi zasebni sektor. Tudi gledati, kam smo dajali dotacije, v neke firme, ko bi bilo boljše, če bi ta denar čez okno metali iz tega parlamenta. S temi zadevami se moramo ukvarjati! Pa da ne bom ves čas porabil kolegici Violeti, ki bo še kaj povedala – mi bomo to podprli. Je neko izhodišče, ki ni genialno, je v prvi obravnavi, bo šlo na odbor in mene žalosti, da ni tukaj gospoda ministra za gospodarstvo. Zdaj za konec bi rad nekaj prebral iz knjige, ki smo jo vsi dobili: Drago Jančar, To noč sem jo videl, stran 112: "Človeka ne spremljajo stvari, ki jih je storil, ampak tiste, ki jih ni. Ki bi jih mogel ali lahko vsaj poskušal storiti, pa jih ni." Razmišljajte o tem, ko boste razmišljali o ukinjanju volonterskega pripravništva. Hvala.
Besedo ima gospod Simon Zajc, pripravi naj se gospod Franc Jurša, DeSUS.
Hvala za besedo, lep pozdrav. Zadnje čase dobivamo veliko predlogov in zakonov in amandmajev in pobud, ki vsi nekaj rešujejo, nekaj, kar vsi skupaj hočemo rešiti: ali eno problematiko ali eno skupino, ki je v težavah, ali eno osebo celo, ki je v težavah. Seveda, ko to gledaš, si ne moreš kaj, da ne bi rekel, da je to v bistvu dobra pobuda; dobro je tudi promovirana, dobro je postavljena, mediji jo podpirajo, rešuje konec koncev veliko teh stvari, rešuje stvari, za katere smo se mi zavezali v koalicijski pogodbi, da jih bomo rešili. In si težko potem proti; vse dokler ne pogledaš potem malo globlje in vidiš, da ne moreš podpreti, čeprav je vse tako – ker hoče reševati tudi to, kar bi ti rad rešil, ampak ko greš pogledat, tega ne moreš podpreti. Recimo, v tem primeru rešujemo stvari v napačnem zakonu: stvari, ki jih vsi hočemo podpreti, za katere smo ugotovili, da so problematične, da niso v redu, ampak jih pač ne moreš podpreti. Druga stvar, ki me pri tem zakonu moti ali pa, ki mi dela skrbi, je to, da kopira ukrep iz Zakona o interventnih ukrepih na področju trga dela in starševskega varstva – mislim, smisel tega ukrepa prenese v ta zakon. Tako kot je že rekel državni sekretar, tukaj je en problem. Tukaj se spet odpre okno temu, da boš kar naenkrat ti kot zaposlovalec na vsako leto lepo rotiral pripravnike, za katere ne boš rabil plačevati prispevkov. Tukaj je problematičen ta ukrep, v zakonu o interventnih ukrepih pač ni problematičen, ker tam je pogoj, da ga potem za nedoločen čas zaposliš. Tega ne moremo sedaj na ta način v tem zakonu promovirati. Naslednja stvar – in s tem bom tudi zaključil – je, da Vlada to področje ureja. Ne gre tako hitro, ker kot smo slišali, moraš gledati na več stvari. Seveda je lahko dati na mizo spremembo enega člena, dopolnitve enega člena in pričakovati in promovirati, da bo to vse rešilo, samo vsi vemo, da to ne bo rešilo tega na ta način. Treba je pač področne zakone spremeniti. Meni je žal, da bom pač moral proti temu glasovati. Ne glasujem proti tem rešitvam, ampak načinu teh rešitev.
Besedo ima gospod Franc Jurša, DeSUS. Pripravi naj se Violeta Tomić, Združena levica.
Hvala za besedo, predsednik. Mislim, da po tej razpravi skoraj ni več kaj dosti povedati zaradi tega, ker dejansko spreminjamo ta 24. člen Zakona o delovnih razmerjih in vsebinsko kaj dosti ne moremo govoriti, edino da se ponavljamo, da citiramo tiste sklepe, ki jih je Vlada sprejela, da govorimo o tem, kaj govori ta 24. člen, še malo nečesa dodamo, nekateri celo govorijo o študentskem delu, pozivajo stranko Desus itd. Saj to je prav. Mislim, da imate vi dober občutek, da lahko nas, ki smo v tej stranki, v poslanski skupini, prepričate o dobrem predlogu. Pa zanimivo! Jaz vas bi pohvalil, da ste predlagali to novelo zakona. Predvsem pa bi vas pohvalil zaradi tega, ker sem prepričan, da bomo v bližnji prihodnosti sistemsko te zadeve tudi uredili. Na nek način ste dali neko injekcijo tudi tej naši vladi, da bo to počela. Pa zdaj malo, da spomnim, da ne bi pozabili – bližnjo prihodnost. Gospod predlagatelj Andrej Čuš se mora tega spomniti. On je mlad, to bi bilo za mene, če bi pozabil, nekako normalno, zanj pa ne. Ta Zakon o delovnih razmerjih je pripravljal takratni minister s svojo ekipo, ki se je imenoval – mi boste pomagali, Andrej. Tudi Andrej, kaj ne? Ta Andrej je tudi tako pripravil. Ena vlada, v kateri smo tudi sedeli mi kot Desus, je tudi bila in je v tistem starem zakonu o delovnih razmerjih to tudi bilo zapisano in tudi takrat bi lahko to spreminjali. Ampak veste, ena velika razlika pa je, ko sediš v vladi in ko sediš v opoziciji. Povedati moram, da sem si marsikdaj želel, da bi bil opozicijski poslanec, pa sem imel zelo kratko možnost biti –nekaj mesecev. Takrat bi lahko povedal vse to, kar sem mislil, da bi bilo všečno našim volivcem. ko pa si v koaliciji, moraš pač drugače razumeti zadeve. Poglejte, s tem predlogom o ukinjanju volonterskega pripravniškega dela se popolnoma se strinjam in mislim, da bomo to sistemsko tudi uredili. Pa zakaj se strinjam? Poglejte, leta 1974, pa se zamislite, sem bil pripravnik. Opravil sem pripravniško delo v takratnem, pa ne bom rekel v kakšnem režimu, pa sem dobil zanimivo plačo in sem bil zelo ponosen. Ali veste, kaj sem si kupil za prvo tisto nagrado? Namiznoteniški lopar sem si kupi! In poglejte, koliko je to let! Dobro se spominjam in verjetno ti pripravniki, ki pa tega ne dobijo, pa so relativno zelo žalostni. Pa še malo nekaj državnemu sekretarju. Ja, državni sekretar, čisto prav: mi v Državnem zboru sprejemamo zakone, ampak zakone pripravljate pa vi v izvršni veji oblasti. Seveda pričakujemo od vas, ki ste [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]Ne, to je pač bilo pripravljeno v eni od poslanskih skupin. Ampak vi imate za sabo tudi velik birokratski aparat, strokovni aparat, da bom lepše povedal, ki vam tu pomaga. Mi smo predstavniki tega ljudstva tukaj, smo tudi mogoče z določenega področja neuki in rabimo stroko, da nas poduči, da nas pelje skozi te čeri, ki bi lahko škodile dejansko slovenskemu ljudstvu, se pravi ljudem, ki jih enostavno v Državnem zboru podpiramo. Te novele zakona, ker je preveč skromna, mora biti sistemska, ne bom podprl, sem pa prepričan, da je ta vaš predlog pa spodbuda za Vlado, da bo sigurno pripravila te rešitve.
Besedo ima Violeta Tomić, Združena levica. Pripravi naj se gospod Žan Mahnič, SDS.
Hvala za besedo. Kot smo danes že večkrat slišali s temi, ki se strinjajo s predlogom in se ne strinjajo s predlogom, strinjamo se pa vsi, da postaja volontersko pripravništvo novodobno suženjstvo in to je dejansko res. Prav tako je res, da gre za sramotno prakso, sploh zato ker je to pogosto edina mogoča rešitev, da mladi lahko pridobijo vsaj nekoliko delovnih izkušenj. Seveda pa imajo tako možnost samo tisti, ki si brezplačno delo lahko privoščijo, se pravi spet otroci bogatašev. Pripravništvo bi moralo predstavljati začetek kariere mladih maturantov in diplomantov. Preko pripravništva bi pod vodstva mentorja mladi morali pridobiti tista znanja, ki jih potrebujejo za opravljanje svojega poklica, po opravljenem pripravništvu pa bi se morali imeti morali imeti možnost tudi zaposliti za nedoločen čas. Seveda realna slika ni taka. Mladi so vedno v težji situaciji. Po končanem študiju jih ima vedno manj to srečo, da najdejo ustrezno zaposlitev, ki jim omogoča, da se finančno osamosvojijo ter postavijo na svoje noge. Vedno več jih tako opravlja prekerna dela, ki jim finančne samostojnosti in potrebne varnosti ne ponujajo. Za reševanje te problematike je tako ukinitev volonterskega pripravništva prvi korak, ki ga je treba narediti čim prej. Poleg ukinitve te neplačane oblike dela pa bi morala država tistim mladim, ki jim opravljeno pripravništvo predstavlja pogoj za pristop k strokovnemu izpitu, to pripravništvo tudi zagotoviti – seveda za dostojno plačilo. Slej kot prej se bo tudi Vlada morala sprijazniti z dejstvom, da varčevanje vse počez ne prinaša prav nobene pozitivne posledice, prinaša pa ogromno negativnih, ki so jih mladi v zadnjih letih čutili tudi na lastni koži, zato tudi ta ogromni eksodus mladine. Kot že rečeno, bom podprla predlog, da se obravnava predloga nadaljuje in to kljub temu da mogoče ni idealen in najboljši ta trenutek. Menim namreč, da uvajanje oprostitve plačila prispevkov v primerih pripravništva ni potrebno, saj so le-ti že sedaj upravičeni do plačila v višini najmanj 70 % osnovne plače, kar je neke vrste olajšava. No, do tega plačila jih večina seveda sploh ne pride, saj jih večina opravlja neplačano pripravništvo. Sploh pa to delodajalce ponovno spodbuja k temu, da pripravnike po koncu pripravništva nadomestijo z novimi pripravniki, saj se jim to bolj splača. Ker pa se to v nadaljevanju zakonodajnega postopka lahko še popravi ali spremeni, bom predlog v prvi obravnavi torej podprla, čeprav me skrbi pozicija koalicije, ki igra v smislu: če se ne boš igral po moje, se ne igram s tabo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Kolegi in kolegice, ki ob tej uri še vedno vztrajate v dvorani, lepo pozdravljeni! Veseli me, da smo se, če drugega ne, vsaj poenotili, da volonterska pripravništva nikakor niso sprejemljiva. Veseli me tudi, da če drugega ne, je Slovenski demokratski stranki uspelo vsaj malo spodbosti Vlado, da bo končno naredila nekaj na tem področju, pa četudi samo kopira naš zakon in ga da notri, ga bomo mi podprli. Zdaj v tej noveli dajemo mi samo podlago za plačilo, vemo, da so zdaj volonterska, s to novelo dajemo podlago za plačilo. Ravno zato smo mi ta predlog vložili v prvo obravnavo, ker smo pričakovali nek pozitiven odziv, da vsaj tukaj, na tej prvi obravnavi, ta naš predlog podpremo in da kasneje opravimo razpravo, da povabimo lahko tudi še socialne partnerje. Mimogrede bomo zdaj – upam, da kmalu – lahko tudi dobili predstavnika mladih v Ekonomsko–socialnem svetu, kot je to zadnjič soglasno sprejel tudi Odbor za izobraževanje. Žal, sodeč po razpravah, ne bomo prišli niti do druge obravnave in tukaj se kažejo besede oziroma nedejanja na drugi strani. Dejali ste, da bi bilo potem potrebno še usklajevanje z različnimi podzakonskimi akti; ampak, kdor je zdaj prebral to novelo, lahko vidi, da ravno v 4. členu usklajujemo uskladitev vseh podzakonskih aktov. Govora je bilo tudi o teh osemstotih, ki trenutno opravljajo, kaj se jim bo vse naredilo, če sprejmemo naš predlog, če sprejmemo predlog Slovenske demokratske stranke. Pravic teh, ki to že opravljajo, se ne briše zaradi retroaktivnosti. V predlogu te novele tudi piše, da ta novela velja samo za nove pogodbe. Slišal sem, da probleme rešujemo prehitro [[…]]Ne vem, volontersko pripravništvo, dolgo časa je že, odkar smo tem volonterskim pripravnikom zagotovili v takratni vladi, ki jo je vodila Slovenska demokratska stranka, vsaj malico in potne stroške. Nekaj časa je že minilo, danes prihajamo s tem predlogom – kaj pa je za vas hitro oziroma kaj je za vas počasno? Poslušam te besede, enkrat, ko bom imel čas, bom šel prav pogledat, katera beseda oziroma kaj je bilo v Državnemu zboru s strani koalicije izrečeno večkrat: ali Janez Janša ali sistemskost : nesistemskost? Ne gre samo za mlade, slišali ste, da ne gre samo za mlade, zato sem računal, da bi tudi v Desusu to zadevo podprli. Veseli me, da jo vsaj pozdravljate, ker vem, da tudi starejši, tisti ki mate vnuke, vnukinje, z veseljem odtrgate kakšen del svoje težko prislužene pokojnine in jo daste mladim. Verjamem, da če bi bilo pripravništvo plačano, bi lahko kakšen evro prihranili zase. Slišal sem tudi, da je pripravnik obremenitev; to je tipično razmišljanje gospe, ki je celotno življenje do sedaj delala v javnem sektorju. Da je pripravnik obremenitev! Če gospa ni znala dati pripravniku drugega dela v javni upravi kot kuhanje kave, ji jaz žal ne morem pomagati. Jaz sem med volilno kampanjo hodil po terenu in sem tudi delodajalce, ko sem hodil v gospodarske družbe, vprašal, kakšno je njihovo mnenje o pripravnikih. Vsak je dejal, da to zadevo samo pozdravlja, ker iz šole pridemo dobro podkovani predvsem s strokovnim znanjem, manjka nam pa tiste praktične izobrazbe. In v tem letu veliko delodajalcev, tistih, ki so sami ustvarili neko delo, tistih, ki se jim gre, da njihovo podjetje raste, da bodo na nek način, če se lahko izrazim, na račun države tudi strokovno oziroma praktično izšolali nekega pripravnika. Verjemite mi, da tisti, ki je dober gospodar, takšnega pripravnika ne bo potem vrgel po enem letu na cesto in zaposlil drugega, ker je v enem letu že vložil nekaj energije in znanja za to, da ga je tudi praktično izobrazil. Verjamem pa, da je tudi veliko takšnih, ki to zadevo izkoriščajo. Zaradi tega tukaj tudi ne gre mešati Jamstva za mlade in pripravništva, ker cilj Slovenske demokratske stranke je, da mladim čim bolj omogočim lažje prehajanje na trg dela, cilj tega je, da bi čim prej, ko mladi zaključijo šolanje, da jih praktično – lahko rečemo –, čaka služba oziroma pripravništvo, da se tam eno leto izobrazijo, spoznajo delovno okolje, spoznajo delovne navade in potem se tudi naprej zaposlijo. Naš cilj ni ta, da se potem mlademu človeku, ki je bil tam eno leto, pokažejo vrata in se vzame novega. Zato bi res pričakoval – slišal sem celo, da je po eni strani predlog dober, vendar da se čaka, da bo Vlada pristopila k temu. Podprite, amandmirajte, potem se vsaj še na odborih pogovarjajmo. Še vedno, če ne bo po vaši volji, boste lahko s temi 53 oziroma 54 glasovi večine, ki jih imate, to zavrnili. Bral sem koalicijsko pogodbo. Pisalo je, da so pripravništva nesprejemljiva, a ravno 10. septembra je Ministrstvo za izobraževanje razpisalo spet nova volonterska pripravništva. Ja, vem, da je bilo 8 dni, preden smo potrdili vašo vlado, pa vseeno. Tu je ministrica za delo, družino, socialne zadeve oziroma – se opravičujem – ministrica za izobraževanje na pisno poslansko vprašanje ene od naših poslank, ko jo je zanimalo, kako bo s temi pripravništvi naprej, odgovorila: "Podobno politiko na področju organiziranega pripravništva s sklenjenim delovnim razmerjem namerava Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport voditi tudi v prihodnje." Torej, kljub zavezam v koalicijski pogodbi in kljub temu da je ministrstvo razpisalo volonterska pripravništva, bodo ta pripravništva še naprej. Na eni strani imamo odgovor ministrice za izobraževanje, na drugi strani gospoda Levaniča, da se bo boril proti volonterskemu pripravništvu. Komu verjeti? Ali ministrice iz vrst Stranke Mira Cerarja ali ministrici oziroma njenemu sekretarju iz vrst Socialnih demokratov? Prosil bi vas, da se vsaj tukaj uskladite, razen če si s tem puščate dogovorjeno manevrski prostor, če pride do tega ali onega, da boste lahko rekli, saj smo gospe Godec tako napisali oziroma saj smo vam poslancem tako rekli. Okej; govorimo, govorimo, govorimo. Če se ne motim, bo marca dve leti, odkar bo ministrica za delo, družino in socialne zadeve ministrica. In kaj se je uredilo v tem času, da bi ukinili ta volonterska pripravništva? Zopet se sprašujem, koliko časa bo trajalo, da jih ne bo več. Ali bomo prihodnje leto decembra zopet govorili o tem ali se bo že prej? Upam, da se bo prej – vidim, da mi tam eden od poslancev odkimava. Preveč je govorjenja v tej državi. V Slovenski demokratski stranki smo se odločili, da kljub temu da bo sedaj že tri mesece vlade in razen rebalansa proračuna in dogovora s sindikati nekih presežkov ni bilo pričakovati – mi bomo vlagali zakone še naprej. Če vam bodo po volji oziroma če boste pripravljeni sodelovati z nami, jih lahko potrdite, lahko razpravljamo o njih. Mi smo vedno konstruktivni, pripravljeni na pogovor. Včeraj smo že to dokazali, tudi vi ste ne nazadnje podprli dva naša amandmaja. Tako mislim, da pri kakšni stvari lahko pridemo skupaj. In če kje, so mladi tista tema, pri kateri bi morali priti skupaj, ne pa – saj veste, opozicija je predlagala, bomo rekli, da je v redu, ampak podprli pa ne bomo. Če je tak način delovanja koalicije, kot je prej gospod Jurša dejal, jaz sem sicer opozicijski poslanec, ampak če prav razumem, če bi bil koalicijski, eno mislim, drugo moram pa potem glasovati oziroma povem to, kar mislim, glasujem pa drugače. Res vas prosim, da ko se boste tega lotili, da boste upoštevali tudi te naše predloge. Pri odpravi volonterskega pripravništva ni nobenih škodoželjnih namenov ne z ene ne z druge strani. Ne nazadnje verjamem, da vsi poznate, če že nimate svojih, ki opravljajo ta pripravništva. Danes, ko sem šel na obisk nekam v eno izmed javnih ustanov, sem govoril z eno od teh pripravnic. Verjemite mi, da ko osem mesecev že dela na tak način, da jo vse mine in da ne verjame niti več razpravam, ki jih imamo tukaj v parlamentu. Kot poslanec se nisem izgovarjal, ampak sem dejal: "Ravno danes to predlagamo. Vabljena si, da gledaš razpravo in ob glasovanju jutri boš lahko videla, kateri so tisti, ki se zavzemajo za mlade, in kateri so tisti, ki se sicer zavzemajo, ampak bodo ukrepali nekoliko kasneje." Spoštovana koalicija, predlagam vam, jutri, ko bomo o tej zadevi glasovali, da vseeno podprete ta zakon, da vseeno podprete naš predlog. Še vedno ga boste lahko potem zavrnili in na ta način zadovoljili tistega, ki ga že morate, s tem da zakon zavrnete. Obenem pa tudi pozivam, če so tukaj bile izrečene besede, da se taka praksa ne bo več nadaljevala, da se to potem tudi implementira in da v tej državi nehamo s temi temami oziroma z delom na tak način, "kako bi, da ne bi", iskati samo izgovore. Da se tega ne da, tega se ne da, ampak končno nekaj narediti – tako za mlade kot tudi za vse ostale. Hvala.
Hvala. Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospod Dejan Levanič. Izvolite.
Hvala za besedo. Se strinjamo v tem, da je verjetno treba vsem tistim, ki bodo na neki točki ob nekem določenem času ostali brez možnosti opravljanja določenega pripravništva, to urediti v področnih zakonih tako, da bo vsak minister – in s tem se strinjam –, povedal, kje je to pripravništvo sploh še obvezno, glede na to, da nekomu to onemogoča vstop v poklicno pot. Strinjam se, ni prav, da je na šolstvu 700 in še nekaj volonterskih pripravništev. Enostavno ni, ker je to tako imenovano filanje luknje tam, kjer pač ni denarja za zaposlovanje mladih učiteljev ali vzgojiteljic ali vseh, ki v šolstvu funkcionirajo. Zakaj vam lahko povem, da mi mislimo resno s tem; zato ker na našem področju, na področju socialnega varstva, imajo naši študenti – torej študenti Fakultete za socialno delo pa nekateri drugi, sociologi in še nekdo se vključuje v ta sistem pripravništva – imajo pogoj sploh, da pristopijo k strokovnemu izpitu, da opravijo to pripravništvo. Mi ta pripravništva plačujemo; mi jih plačujemo, trenutno iz evropskih sredstev, ker pač enostavno v integrali denarja za to nimamo. Danes smo sedeli s študenti in jim želimo urediti to na dolgi rok, da ne bo vsako leto debate o tem, kako jim bomo zagotovili ta sredstva. Drug problem se pojavlja, da jih lahko vključimo glede na potrebe, pač, določeno število, medtem ko jih zdaj že 300 ali nekaj čaka, da sploh pridejo do teh pripravništev, da lahko pristopijo k strokovnemu izpitu in da dobijo zaposlitev, zato ker delovnih mest v javnem sektorju ni. Ta problem bo treba reševati, zato je naše prizadevanje, ministrstva, ki je sploh sprožilo to debato – in verjemite mi, ni marsikje naklonjenosti za ukinitev teh volonterskih pripravnikov. Se mi pa zdi pomembno, da gremo s tem naprej na polno. To bo problem ali pa izziv ministrstev, kako poiskati rešitve, da bodo ti mladi na koncu tudi dejansko zaposljivi. Tudi v zdravstvu en del pripravnikov financira zdravstvena zbornica, zdravstveno zavarovanje, tako da se da po segmentih najti finančna sredstva za zaposlovanje teh pripravnikov. Prvi korak, recimo, da je narejen. Drugi korak pri iskanju finančnih sredstev ne sme biti težava, ko govorimo, da je pač delo nekoga ali pa mladega človeka treba plačati. Tretji korak – kje bodo našli zaposlitev? To pa je izziv za vse resorje, za vsa področja in kako pač mladim omogočiti, ki danes vstopajo v izobraževalni sistem, ki razpisuje določena delovna mesta, kako bodo to izobrazbo lahko tudi dejansko unovčili na trgu dela. Samo še ena primerjava. Ko govorimo o pripravništvih, ko pravimo, da jih ne moremo primerjati z Jamstvom za mlade. Zavedati se moramo, da v strukturi gospodarstva je Prvi izziv, recimo, pa Zaposli.me pa podjetnost in podjetništva, modernizacija sistema pripravništva, ki zdaj točno določeno strukturo mladih ljudi spodbudi za neko zadevo, kar jim je všeč, in jih na tak način spodbujamo, subvencioniramo in jim na tak način pomagamo. Drugje, to pa se strinjam, je problem v javnem sektorju. To, kar je resno bilo do zdaj narejeno na področju zdravstva. Ker če pogledate, v informaciji vidite, mislim, da so zdaj samo štirje volonterski pripravniki na področju zdravstva. Strinjam se, nič jih ne sme biti, ampak tam oni urejajo to spodbujanje zaposlovanja že iz finančnih sredstev, ki jih imajo. Prav tako mi na področju socialnega varstva, ostajajo pa problemi na področju odvetništva, na področju šolstva in to bo pač enostavno treba urediti. Hvala.
Hvala. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Andrej Čuš. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Zahvalil bi se gospodu Jurši za te, lahko rečemo, kar modre besede, ampak zaključek te seje definitivno bo, da se vsi strinjamo, da smo v poslanski skupini odprli pravi problem, predlagali pravi zakon, ampak da je pač problem, da smo v opoziciji. Že prej sem v eni izmed prejšnjih razprav, ki je bila malce daljša, pa nimam žal več toliko časa, vsaj v tem sklopu ne, za razpravo, bi rad povedal, da ni Vlada sprejela prav nobenega konkretnega roka, do kdaj bo v Državni zbor vložila to sistemsko rešitev. Čeprav je bilo povedano že z naše strani, s strani več poslancev, da to je sistemski ukrep, ker v vsakem primeru je Zakon o delovnih razmerjih tisti, ki ureja te zadeve. Lahko si pogledate 124. člen Zakona o delovnih razmerjih in tisti, ki ste razpravljali, da to ni res, upam, da boste vsaj na naslednji seji razpravljali drugače. Ob tem bi rad opozoril, da evropskih sredstev za volonterje v javni upravi verjetno ne bo mogoče in se jih ne bo dalo počrpati. Na to opozarja tudi mladinski sektor, ki je enoten in kritičen do besed in sklepov, sprejetih s strani Vlade. Rekli so, da je sicer lepo, da se je nekaj sprejelo, ampak nič obvezujočega, zavezujočega, nobene obljube in je problematično. Seveda je. Mladim se je v preteklosti veliko obljubljalo, ampak žal do danes mogoče se je tu pa tam dobil kak bombonček, v veliki meri pa so se na mlade bolj kot ne preselili dolgovi, katere bodo plačevali – za to stanje danes. S tem, ko bi mi ukinili te prostovoljne volonterje, bi mladim zagotovili plačo, vse druge pravice, delovno dobo in s tem bi se mladi definitivno lažje osamosvajali. Prej sem že enkrat omenil, v Sloveniji smo drugi od vseh držav Evropske unije, kako pozno se osamosvajamo. Dve tretjini mladih do 34. leta, tako je pač bilo v raziskavi, to so lanski podatki, živita pri starših doma. Mislim, da se za to ne borimo. Treba bo nekaj narediti in problematika mladih ni ne leva ne desna problematika, je nas vseh, naše prihodnosti in sem kar malo razočaran, da ne obstaja vsaj nek konsenz, da bi potrdili predlog zakona Slovenske demokratske stranke. Mi smo to problematiko že obravnavali v preteklosti. Sam sem sicer dobil nekaj očitkov, to, pa to, pa to – ampak, poglejte. Ocenili smo, da v Državnem zboru končno obstaja politični konsenz za to, da ukinemo volonterska pripravništva. Glejte, smo v opoziciji, spremljamo, nadziramo delo Vlade in to je naša naloga. Če smo ocenili, da se preveč govori in premalo dela, smo sami šli v akcijo, mislim, da smo pripravili korekten, konstruktiven predlog zakona, vsi ste se sicer nekako opredelili – najbolj me žalosti, da tisti, ki so bili najbolj kritični, so po predstavitvah stališč vstali in odšli, ampak dejstvo pa tudi je, tudi gospod Jurša je povedal, da Vlada mora delati. Na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve imamo ministrico dve leti in če si ni v tem obdobju uspela ustvariti avtoritete, da se te stvari popravijo, potem smo lahko zaskrbljeni. Ona mora dobiti podporo Vlade, predsednika Vlade, povedati, da je to problem – gremo v akcijo! Ampa, seveda, dve leti! Potem pričakujemo, da bomo čez 2 meseca imeli rešitev? Jaz sem skeptičen, pa verjetno potem, ko veste to tudi vi, ko ste to slišali, je tudi kdo od vas. Da nekaj izsiljujemo in izkoriščamo – to sploh ni res! Mi smo vložili zakon zaradi tega v prvo obravnavo, da Državni zbor opravi splošno razpravo in če ga potrdimo – vseeno sem prepričan, da boste sledili svoji volji in potrdili zadostno podporo – gremo v drugo obravnavo, na matično delovno telo, torej Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, povabimo socialne partnerje, strokovno javnost, stopimo skupaj in pripravimo najboljšo možno rešitev. Če pa to ni dovolj, potem pa res ne vem, kaj je dovolj. Lahko bi naredili tako, kot je vladna praksa, vsaj na Ministrstvu za finance pa še ponekod, zdaj smo vse zakone sprejemali po nujnem postopku. A to pa je prava praksa? Nam hočete postaviti tak vzgled, da postavimo predlog zakona, hitro razpravo in nabijamo vse povprek drug po drugem? To po mojem ni pravi način. Garantiram vam in obljubljam, da če jutri na glasovanju ne bo zadostne podpore za ta predlog novele Zakona o delovnih razmerjih, to tudi obljubljam in napovedujem ministrici za delo in državnemu sekretarju, januarja bomo vložili še boljši zakon in verjamem, da boste takrat imeli cmok v grlu, če ne boste nič naredili. Prepričan pa sem tudi, da bo razprava precej boljša, ker danes se je kar polovica razpravljavcev s strani koalicije odpovedala in šla domov. To ni način, danes je bila tukaj opravljena dobra vsebinska razprava in mi je kar žal, da ni bilo več prisotnih. Apeliram tudi na državnega sekretarja: dovolj je besed, naredimo nekaj, dve leti na ministrstvu – bi že morali biti konkretni rezultati. Določene priznavam, vsaj v okviru Jamstva za mlade, ampak mislim, da ni glavni namen, da mlade navajamo na socialno podpro in vse večjo vlogo države. Hvala lepa.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona Andrej Čuš in predstavnik Vlade, prosim, da se prijavita z dvigom roke. Prosim, za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo pet minut časa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Mislim, da se boste vsi z menoj strinjali v tej dvorani, da mi nismo zato tukaj, da delamo težave, ampak da težave rešujemo. Sam sem mnenja, da je predlog zakona, o katerem danes govorimo, težava za mlade. Sedaj, ko sem poslušal spoštovanega sekretarja na ministrstvu, moram priznati, da ne dvomim v njegove sposobnosti, ampak ko tako lepo vse pove, se mi zdi, da če poslušajo to ljudje, so mnenja, da je treba samo še malo v tej državi naštelati pa bo vse štimalo. Ampak seveda, težave ostajajo. Danes govorimo o težavah mladih. Sam sem mnenja, če je pripravništvo potrebno, v to ne želim zahajati, ker je to šolska stroka, potem naj bo to pripravništvo plačano. Naj povem primer dveh spoštovanih državljank, ki sta zaključili zdravstveno fakulteto v Mariboru. Ena od teh dveh se je odločila – ker smo danes dopoldne veliko o Švici poslušali –, da odide v Švico. Seveda ji ni bilo treba delati pripravništva, takoj je lahko dela specializacijo. Seveda, državljani Švice so prav gotovo veseli, da so dobili izšolanega človeka, ki bo opravil specializacijo in bo lahko delal v dobrobit državljank in državljanov države, ki sem jo omenil. Mi, Slovenija je pa to spoštovano državljansko izšolala. Njena sošolka je pa ostala doma, dobila je pripravništvo, ni pa dobila specializacije. V tem je razlika med tema dvema spoštovanima, ki sta šli čez trnovo pot, tako kot vsi njuni sošolci in sošolke. Da ne bom govoril na pamet. Danes sem se pogovarjal z nekim gospodarstvenikom in me je zanimalo tudi njegovo mnenje. Zaposluje preko 120 ljudi že dve desetletji in več in pravi, da ko dijak oziroma študent vstopi v njegovo podjetje, to plača, ker tako čuti. Bilo bi ga pa sram, ker se ukvarja s kovinsko branžo, diplomirani inženir strojništva, ki je prav tako prehodil trnovo pot, tudi njegovi starši, ki so vsak mesec seštevali evre, da je imel za študentski dom, da je imel za malico, da je imel za stvari, ki jih je za šolanje potreboval. In ko tak študent – gospod Jurša je prej lepo povedal, vodja Poslanske skupine DeSUS, kaj si je kupil za pripravniško plačo – komaj čaka, da začne delati in da začne služiti, pa da ni več v breme staršem, tu mislim na finančno plat. Zato sam prav gotovo zagovarjam, da je to pripravniško delo plačano. Ker smo večinoma novi poslanci v tej dvorani, pozivam, da do jutri prespimo in ta zakon potrdimo, v vmesnem času ga pa še dopolnimo. Prepričan sem tudi, če bi poleg sekretarja danes sedel gospodarski minister in pet gospodarstvenikov, bi nas prepričali, vseh 90 poslancev, da bi jutri glasovali "za". Ker pa to ni mogoče, vam predlagam, spoštovane kolegice in kolegi, ker bo jutri zjutraj mogoče malo časa, pa naj vsak v svojem okolju pokliče enega gospodarstvenika in ga vpraša za mnenje o zakonu, o katerem smo se danes pogovarjali. Hvala.
Hvala. Predlagam, da na podlagi dogovora zamenjamo razpravljavca dr. Trčka in gospo Jelko Godec. Lahko? Besedo ima gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala kolegu za zamenjavo in predsedujoči, da je to odobrila. Bom čisto kratka. Namreč, spodbudilo me je razmišljanje oziroma razprava generalnega sekretarja v prejšnjem delu, in sicer ko je dejal, da če bi bili iskreni predlagatelji, potem bi predlagali drugače. Glejte, mi smo bili iskreni pred volitvami in zdaj. Pred volitvami smo imeli v programu, da ni več volonterskega pripravništva, in zdaj smo iskreni, ko predlagamo, da se ukine volontersko pripravništvo. Ne ogrožamo teh 800 študentov, ne se bati, to vi dobro veste, da jih ne. Tudi v četrti alineji te novele lepo piše, da želimo oziroma Vlado pozivamo, da uredi tudi ostale zakone, ki vsebujejo to volontersko pripravništvo. Strinjam se z vami – ja, je razlika med volonterskim pripravništvom na enem področju in na drugem področju in je treba to področno urejati. To tudi želimo s to novelo narediti. Mislim, da ni fer – no, čisto tako –, da nam rečete, da nismo iskreni oziroma da se sprašujete o naši iskrenosti, ko predlagamo ta zakon. Sama sem prvič poslanka in, veste, vsaj v svoji poslanski skupini nisem doživela, da bi kaj šlo mimo te iskrenosti oziroma da ne bi neke zadeve iskreno predlagali ali pa se tudi pomenili o njej, kakorkoli. Hkrati pa – saj vam je že gospod Jurša tudi povedal – Vlada predlaga zakone in mi jih potrjujemo. Ne nam žugati, da smo mi, poslanci tisti, ki zakone spravljamo skozi. Ja, potrdimo jih ali pa ne. Po vsej tej razpravi vidim, da smo vas malo podžgali, pa tudi Vlado, da boste začeli na tem delati in ne bo več teh besedic "bomo čim prej, bomo proučili", ker tudi vem, da je bila vaša ministrica ostra tudi na hearingu in je dejala, da je proti volonterskemu pripravništvu. To mi je všeč in verjamem, da boste vsaj na vašem ministrstvu naredili vse, da do tega ne bo prihajalo. Bi pa prosila, da se uskladite z ostalimi ministrstvi glede na to, kot ste že dvakrat slišali, kakšen odgovor sem jaz dobila od Ministrstva za šolstvo, da to namerava še naprej izvajati. Jaz pa mislim, da če se vlada nekaj dogovori, da potem to velja za vse ministre. Kar se pa tiče ostalih razpravljavcev. Pravijo, da je zadeva dobra, da ne želijo volonterskega pripravništva in potem vzamejo našo novelo in rečejo: "Ampak ko to pogledam, tega ne morem podpreti." Ampak nič naprej! Je kaj ven skočilo ali kaj? Nihče nič ne pove, zakaj. Argumente. Samo dvakrat pove, da ko to pogleda, pa tega ne more podpreti. Naslednjič, ko potem pač rečete, da ne morete nečesa podpreti, prosim vsaj za argumente, da jih dobimo. Mislim, da od dveh poslank danes je to bilo, drugače je pa samo to, da ko to pogledajo, pač ne gre in da to ni vsebinsko. Tako tudi apeliram na vse vas, da vseeno premislite o tem in da če se res vsi tako strinjate, da mladi ne smejo delati več volonterskega pripravništva, da potem ta zakon, novelo potrdite in da gre v nadaljnjo obravnavo. Najlepša hvala še enkrat.
Hvala. Besedo ima sedaj gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Podpredsednica, najlepša hvala. Povedal sem argumente, da vidim oviro pri sebi osebno – pa me več kolegica ne posluša – predvsem v tem, in to lahko preverite pri svojem ministru, bivšem ministru, gospodu Vizjaku. Dolgo časa je ZDR usklajeval s socialnimi partnerji na Ekonomsko-socialnem svetu in če zdaj tako parcialno, ne bom rekel lahkotno, lepo prosim, tako parcialno posežemo v ta zakon, ne bo v redu na strani sindikatov, predvsem pa na strani delodajalcev. To se mi zdi poglaviten razlog, pa ne bom več navajal, ker verjamem, da ste pa drugi moje argumente razumeli. Prej sem malo hitel, ker sem misli, da bodo še moji kolegi poslanci lahko kaj povedali, pa so se potem odjavljali. Želel sem opozoriti na dve zadevi: na deregulacijo poklicev, preveriti to možnost. Mislim, da se Vlada tudi tega zaveda, da to zna biti, ali pa je, kamen spotike na obstoječem trgu dela. Drugič, ukrepi za zmanjševanje segmentacije na trgu dela. Eni ukrepi so že, verjamem, da jih bo še več. Predvsem ta segmentacija še posebej prizadene mlade in mislim, da na teh dveh zadevah, na teh dveh točkah nismo danes čisto nič rekli. Verjamem, da ima to Vlada seveda v mislih. Kot rečeno, pričakujem pri vseh teh sklepih, ki jih je Vlada naložila ministrstvom, predvsem pa Ministrstvu za delo, pričakujem eno časovnico in glede na to, da se direktno ne bo posegalo v ZDR, ni potrebno dolgotrajno usklajevanje in verjamem, da je lahko zelo hitro, absolutno, za moj okus in za moje vedenje, v prvi polovici leta ta področna zakonodaja že spremenjena. In to pričakujem, mimogrede, tudi. Seveda je pa še ena zadeva. Kar tako neke spremembe delati, ki za seboj kocke, domine požene oziroma podrejo – ne vem, če je ravno okej. Poglejte, v tem trenutku je po razpoložljivih podatkih, ki smo jih dobili, nekaj čez 800 ljudi, ki delajo volontersko pripravništvo. Mislim, da v naslednji fazi moramo imeti neki wake up. Povedal sem vam, na nek način obžalujem ali pa nisem vesel nekih svojih minulih odločitev in dejanj, da sem tudi kot generalni sekretar na Ministrstvu za zdravje se tega posluževal. Preverite tudi pri svojem kolegu, gospodu Predaliču. Nisem dobil soglasja [[…]]ZUJF – mimogrede, ni toliko Predalič kriv, ZUJF je kriv, Predalič pa je bil generalni sekretar, pa mi ni umestil točke na dnevni red in nisem dobil soglasja. Nisem dobil soglasja za nadomestne zaposlitve, niti za študentsko delo, plačane oblike dela. To je zgodba. Kar zadeva mojega kolega Juršo, očitno se mu je izplačalo to pripravništvo pred 40 leti, zna tudi dobre stvari povedati, ampak se pa bojim, da sem ga jaz prav razumel in vi narobe. Hotel je povedati, da ko si opozicijski poslanec, je dosti bolj lahkotno na nekatere zadeve opozoriti, to tudi sami veste. Andrej, tudi ti seveda veš, da je dosti lažje opozoriti pa povedati rešitve, iz rokava jih stresti, ko pa jih je treba v končni mozaik vkomponirati, pa ni vedno tako lahkotno. Mislim, da vam je to hotel kolega Jurša povedati, ne pa tega, da eno govoriš, drugo pa delaš, ko si koalicijskih poslanec. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Žal bom moral malo ponavljati to, kar sem že v torek načel. Upam, da bomo v tej stavbi, ne bom rekel za vedno, ampak vsaj še nekaj časa imeli opozicijske in koalicijske poslanke in poslance. Je lahkotno eno in drugo, je naporno eno in drugo. Tako bi rekel, mogoče bi pa kolega Prikl, ki je bil državni sekretar, lahko pomagal mladeničem iz SDS, ki so vložili napore in ki gredo v predlog tega zakona in se nekako premaknemo nekam. Druga zadeva, vedno poslušamo o tem ZUJF. Kdo je sprejel ta ZUJF? Ko človek posluša o ZUJF, misli, madonca, to je še hujše kot trojka. Ne vem, ali je to en komet, ki je padel z vesolja. V tej stavbi se je ZUJF sprejemal in v tej stavbi se ZUJF lahko tudi odpira in spreminja in zdi se mi, da je bil skrajni čas, da se gre že v to. Sedaj, trojke smo se malo rešili, sedaj bo pa ta ZUJF – ko bomo vedno strašili nekako z ZUJF. Kolegi so že načeli temo. Mene blazno žalosti, da je tukaj samo državni sekretar z enega ožjega resornega ministrstva, da ni ministrice zraven, da ni ministra za gospodarstvo, da ni ministrice za šolstvo. Veste, to je spet ena zadeva, ki preči sektorsko polje, če se tako izrazim. Mi imamo pač razdelitev na neka ministrstva, ampak po navadi večina izzivov, težav, problemov ni porinjena nekako samo v eno ministrstvo; in to je to. Vsa ta debata, ki sem jo danes poslušal – pa odkrito povem, razbolen sem od zobozdravnika tekel v Državni zbor, se ne počutim prav najboljše – na nek ta način, da saj imamo najboljše namene, ampak [[…]]Zlasti nekako s koalicijske strani. Pa ne bom več, veste, skoraj pol leta imam dosti tega – soliti pamet, kaj naj dela katera stranka, kaj naj dela koalicija, opozicija. Jaz se tega ne bom več šel. Mogoče, če me boste plačali, pa ne tu notri. Volontersko pa definitivno ne več. Poglejte, povedal vam bom en primer iz hiše, iz katere prihajam, ker imam čas. Letos spomladi sem nekako dobil tak, vljuden, pocukran mail, ker da se je volonterska praksa izkazala za dobro, vodstvo naproša, bla bla bla – v kontekstu: daj Franc, pregovori še študente, da bodo volontersko delali, potem jim pa obljubi, da vas bomo mogoče nekoč pa na FDV zaposlili. Seveda sem znorel. Sem rekel, da če kdo, bi pa morala neka fakulteta za družbene vede odpirati to zadevo in pokazati, kakšna sramota, sramota, sramota je to! Ampak – razen ene sindikalistke se nobeden ni odzval na to. Zakaj to govorim? Ne govorim to zato, da bi zdaj FDV samo tunkal, ampak govorim zato, ker to nekako sprejmemo kot neko prakso, ker verjetno nas osebno, smo malo že prestari, razen kakšnih mladih kolegov, ali ne študirajo take vede, nas ne udari neposredno ali mogoče imamo toliko dohodkov, da vseeno za naraščajnike lahko poskrbimo. Zlasti bi rad, da se jutri glasuje o tem. Mi smo rekli, da bomo podprli in navsezadnje, da se dejansko tudi mlade povabi, da povedo svoje. Kolegi pravijo, gospodarstvenik je rekel, gospodarstvenik to, gospodarstvenik tisto – gospodarstveniki že pridejo, pride še gospa Avberškova z Gospodarske zbornice pa nas natuli gor in dol. Naj mladi povedo, kako jim je! Ne bom zdaj "lapal". Lahko si približno predstavljam, se družim s svojimi študenti [[…]]Dobro, kolega Prikl je govoril o deregulaciji poklicev. Dobro. V nekem segmentu – seveda, ampak to ima tudi neko dimenzijo, neko vprašanje. Mislim, da moramo mi to celo zadevo malo širše vpenjati. Končal bom z Richardom Sennettom, ki je v nekem svojem znanem delu govoril o pravilu 10 tisoč ur. To je staro cehovsko pravilo: potrebuješ 10 tisoč ur, da nehaš biti vajenec. Mislim, da se moramo tudi k temu vrniti pri reševanju razvojnih izzivov Slovenije in reindustrializacije Slovenije in tudi o tem nekako razmišljati – lahko govorimo o dualnosti, lahko govorimo o kakšnih drugih zadevah – in sem noter to vpenjati, in to je tista moja in – in logika. In seveda, čim prej rešiti to sramoto volonterskega pripravništva, ne glede na arheologijo, kdo bi lahko kdaj, pa ni in tako naprej. Hvala.
Hvala. Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar Dejan Levanič. Izvoli.
Hvala za besedo. Mislim, da je dokaj jasno, ker do zdaj še ni bilo trenutka, ko bi Vlada sprejela jasne sklepe in se jasno opredelila, kaj meni o volonterskem pripravništvu; in to je sedaj narejeno. Pa ni konec, seveda ne, to je prvi korak, da uredimo volontersko pripravništvo na ta način, če jim sploh še bomo potem lahko rekli volontersko pripravništvo, da jih plačamo. Ampak verjemite mi, da ministrica za delo, ki ji je letel tudi ta očitek, da si mora narediti avtoriteto v Vladi in to doseči, na svojem področju to uredila; s pobudo kot ministrica je prišla tudi na Vlado, da se to uredi širše. Ne skozi Zakon o delovnih razmerjih, ki sistemsko ne ureja tega področja, tudi če zdaj vse izbrišemo, bo problem, kako urediti obvezna pripravništva v javnem sektorju, še vedno ostal. In če želite – rok. Vse, kar leti čez naslednje leto, to več ni krajši čas. Kakor koli, mislim, da je to jasno. Ne govorim o dveh, treh letih, da se bo zdaj to urejalo in da lahko govorimo o čim krajšem času kot o obdobju ,ki ni definirano. To naslednje leto ne sme več biti pojav v Sloveniji, Vlada je dala jasno, da tega ne podpira, pozvala ministrstva, naj ne sklepajo več novih pogodb o volonterskem pripravništvu, in ključno: naj se vsa neformalna znanja, pridobljena izven, recimo, formalne pogodbe o zaposlitvi, priznajo kot uradne delovne izkušnje in naložila ministrstvu – to smo si sami napisali v sklep –, da skupaj z drugimi resorji najdemo finančna sredstva, da pripravnike tudi zaposlimo. Debata, kako naprej organizirati pa sistem vajeništva – nekatere države se že vračajo v ta sistem, ki je tudi v preteklosti v Sloveniji imel pozitivne učinke – in kako dualni sistem izobraževanja organizirati, je pa sigurno na mestu. Ampak, ne bi rad govoril, kaj je pristojnost katerega od ministrstev, skupaj, ker se to ljudi tudi ne tiče, ker želijo, da svoje naredimo – in tukaj se strinjam –, ampak treba je samo pogledati, da ta trenutek kot predlagatelj zakonov, kot neka izvršna veja oblasti lahko v okviru možnega predlagamo najboljše rešitve. In strinjamo se s predlagateljem, da volonterska pripravništva niso primerna oziroma niso dopustna. Pika. Rešiti jih moramo v naslednjem letu in na podlagi tega se bo tudi krojila tudi debata v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima še predstavnik predlagatelja. Andrej Čuš, izvolite.
Da se navežem na zadnje besede gospoda državnega sekretarja, naj vas tudi seznanim, da je ravno včeraj Poslanska skupina SDS v zakonodajno proceduro vložila dualni izobraževalni sistem. Sledimo problematiki, zelo vezani tudi na mlado generacijo, in definitivno je eden izmed problemov slaba povezanost izobraževalnega sistema in gospodarstva. Ampak, o tem mislim, da bo vsebinska razprava kdaj drugič. Rad bi samo gospoda Prikla obvestil, da tega predloga zakona, čeprav šteje zgolj pet členov, nismo napisali čez noč. To lahko potrdi tudi tisti poslanec ali poslanka, ki je bila prisotna na zadnji seji Odbora za finance, ta je potekala deset dni nazaj oziroma prejšnji teden. Tam smo predlagali konkretno sistemsko rešitev, da se prepolovijo koncesijska sredstva za Študentsko organizacijo in za študentske servise. Marsikdo verjetno v javnosti ni najbolj zadovoljen nad delovanjem le-teh in bi namenili kar nekaj sredstev za plačana pripravništva. Ta predlog je bil zavrnjen, seveda smo iskali druge obstoječe rešitve v sklopu našega predloga in zagotovo je bil smiseln predlog iz zakona, ki ureja področje trga dela in starševskega varstva. Tako je bilo kar nekaj dela, precej strokovnih sodelavcev je sodelovalo pri pripravi in zdaj reči, da je to čez noč – se ne bom najbolj strinjal s tem. Predlagatelj je pa na podlagi koalicijske pogodbe in tudi našega predvolilnega programa ocenil, da je končno v Državnem zboru dovolj politične volje in interesa, da se to področje končno uredi. Tudi sam se strinjam z gospodom Trčkom. Pustimo zdaj na miru že to arheologijo in se lotimo ključnega problema in tudi ena izmed naših želj s tem predlogom zakona je, mladim čim prej omogočiti vstop v delovno razmerje, ne pa, da je tako kot danes, ko mladi diplomanti morajo, če hočejo kakšne socialne programe s strani države dobiti, morajo iti vsaj za 3 mesece na borzo. Naredimo to kar čim prej. Prepričan sem, da bo marsikdo od poslancev koalicije premislil po današnji vsebinski razpravi, prespal, tudi vi mogoče, gospa Murgel, in prepričan sem, da bomo jutri izglasovali pravo odločitev, torej, da gre zakon v nadaljnjo proceduro v Državnem zboru. Mlade bomo povabili na drugo obravnavo, torej na matično delovno telo. Rad bi povedal, da na našo zahtevo smo imeli nujno sejo Odbora za izobraževanje, o kateri je govoril gospod Mahnič. Tam so bili poleg poslancev vabljeni tudi predstavniki mladinskega sektorja: Mladinski svet, mladinski sindikat in druge nacionalne mladinske organizacije. Moram reči, da mi je bilo zelo všeč, ko smo na takšnem kupu slišali toliko različnih mnenj, ampak podobnih predlogov. Odbor je sprejel tudi enega izmed predlogov, da predlaga Odbor za izobraževanje, da se v Ekonomsko-socialni svet vključi enega predstavnika mladih. Mislim, da to je ključnega pomena, če želimo politiko v prihodnje medgeneracijsko uskladiti in delati z roko v roki. Seveda računam na to, da bodo socialni partnerji podprli ta predlog in tako seveda sodelovali v Državnem zboru tudi v prihodnje. Moram reči, da smo na koncu tudi vse sklepe, ki so bili predlagani, malo popravili, jih sprejeli kot sklepe odbora in prav vsi sklepi so bili sprejeti soglasno. Mislim, da je to en model delovanja za naprej, in mislim, da bi morali tudi na področju volonterskih pripravništev ubrati podobno pot. Jutri potrdimo zakon. Gre za dovolj sistemski zakon, korenit, stabilen in potem zakon z vašimi popravki, popravki socialnih partnerjev, tudi ministrstva, popravimo v drugi obravnavi. Gospod Prikl, vi ste predsednik odbora za socialo v Državnem zboru in prepričan sem, da boste pri tem tudi pomagali. Hvala lepa.
Hvala. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 19. 12. 2014, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in prekinjam tudi tretjo sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Hvala.