Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 25. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Violeta Tomić od 17.30 ure dalje, gospa Iva Dimic od 15.30 do 18.30, gospa Ljudmila Novak od 12. do 19. ure, gospod Bojan Podkrajšek, Luka Mesec od 18.30 do 20. ure, dr. Franc Trček do 18. ure, Matjaž Hanžek, gospod Roberto Battelli in gospod Jožef Horvat od 12. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO INTERPELACIJE O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRICE ZA DELO, DRUŽINO, SOCIALNE ZADEVE IN ENAKE MOŽNOSTI DR. ANJE KOPAČ MRAK Interpelacijo je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Pri obravnavi te točke dnevnega reda poslanke in poslance glede na to, da je v okviru interpelacije izpostavljen konkreten primer obravnave dveh mladoletnih otrok, opozarjam, da v svojih razpravah spoštujete tako mednarodnopravno, ustavno in zakonsko zagotovljene pravice do zasebnosti – 35. člen Ustave, 16. člen Konvencije OZN o pravicah otroka, 17. člen Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah –, do varstva osebnih podatkov – 38. člen Ustave –, še posebej pa varstvo mladoletnih otrok – 56. člen Ustave. Še enkrat poudarjam, prosim za posebno skrbnost; ne le zaradi mladoletnih otrok temveč tudi zato, ker so postopki še odprti. Prav tako smo v skladu z Ustavo Republike Slovenije tudi kot državni organ odškodninsko odgovorni za škodo, ki lahko nastane z našim protipravnim ravnanjem – 26. člen Ustave. Besedo dajem predstavnici predlagatelja gospe Suzani Lep Šimenko za dopolnilno obrazložitev interpelacije.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana vladna ekipa, lepo pozdravljeni! 24. oktobra 2016 smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ponovno vložili interpelacijo o delu in odgovornosti ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak, tudi drugič zaradi številnih nepravilnosti v primeru odvzema koroških dečkov starim staršem. Razlogi in argumenti, ki smo jih ob prvi interpelaciji v Slovenski demokratski stranki že izpostavili, so se v vmesnem času le še dodatno potrdili. 19. oktobra 2016 je bila namreč javno objavljena odločitev Vrhovnega sodišča, ki je ugotovilo, da je bil odvzem dveh dečkov starim staršem nezakonit in da so bile starim staršem kršene ustavno varovane pravice. Ugotovljeno in potrjeno je bilo, da je Center za socialno delo Velenje otroka odvzel prehitro; počakati bi namreč moral na odločitev ministrstva glede dovoljenja za izvajanje rejništva starim staršem. Sodna veja oblasti je pravnomočno in dokončno ugotovila, da je z odvzemom koroških dečkov prišlo do kršitve človekove pravice do družine in to iz razlogov, na katere smo opozarjali že ob prvi interpelaciji in so bili v javnosti znani že ves čas. V normalni državi bi bilo jasno, kaj bi sledilo takšni odločitvi Vrhovnega sodišča – ministrica bi odstopila sama ali pa bi jo k temu pozval predsednik Vlade; nenazadnje je sam že pred prvo interpelacijo dejal, da je mogoče najti določene vidike njene objektivne odgovornosti. V razvitih demokracijah ministri odstopajo zaradi bistveno manjših zadev, še posebej če so vanje vpleteni in so strankarsko sodelovali pri političnem imenovanju odgovornih oseb na strokovna mesta. A predsednik Vlade tudi tokrat ni ukrepal. Ministrici, ki omogoča kršenje ustavno varovanih pravic, zaupa. Ne gre zgolj za to, kaj je ministrica naredila, temveč za to, kaj je opustila in bi bila dolžna storiti ter kaj je kot nosilka politične funkcije zagovarjala. Brezbrižnost in aroganca tako ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti kot predsednika Vlade kažeta na popolno zatajitev pred volitvami večkrat izrečenih in poudarjenih načel pravne države ter visokih moralnih in etičnih standardov, ki jih je dr. Miro Cerar tako rad in pogosto izpostavljal. Niti sedaj, ko bi morali slediti sodbi Vrhovnega sodišča, temu ni tako. Sodba Vrhovnega sodišča opozarja na temeljne pomanjkljivosti, ki so bile v postopkih odločanja organov, ki spadajo pod nadzor Ministrstva za delo, prezrte. Razmerje med otroki in njihovimi starimi starši je varovano z ustavo in Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Govoriti o tem, da je ta sodba prva, ki govori o pravici starih staršev do družinskega življenja, kar je v prvem odzivu na sodbo izjavila ministrica, kaže na ignoranco do materije s področja njenega dela. O pravici starih staršev do družinskega življenja pojasnjuje namreč večletna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice. Nepoznavanje ali ignoranca do materije ter neprimeren izbor kadra na najvišja mesta organov v sestavi ministrstva pa se kaže v nezakonitostih, kot je primer koroških dečkov. Dejstva, argumenti, ugotovitve upravne inšpekcije in nenazadnje tudi sodba Vrhovnega sodišča potrjujejo, da je pri odvzemu dveh koroških dečkov starim staršem šlo za nezakonitosti, ki se dogajajo pod okriljem Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Ministrica se je 6. aprila 2016 z izpostavljenim primerom koroških dečkov pojavila na tiskovni konferenci. Ugotovljene nepravilnosti v samem postopku kažejo na to, da je takrat želela politično prikriti nepravilnosti, ki so se zgodile. S svojo politično avtoriteto je želela vplivati na javno mnenje in prepričati širšo javnost, da je vse v najlepšem redu. Kot opozicija smo seveda dolžni opozoriti na zlorabo politične funkcije za kritje strokovnih napak. V danem primeru ne gre za zlorabo konkretnega primera, ampak za to da kot opozicija ravnamo odgovorno in uporabimo vsa možna politična sredstva, saj je ministrica iz politične funkcije ves čas zagovarjala odločitev institucij, ki so kršile človekove pravice oziroma za odpravo kršitev človekovih pravic ni naredila nič, čeprav bi po nadzorstveni funkciji to lahko storila. Interpelacijo zoper ministrico smo vložili zaradi njene odgovornosti pri nesorazmernem posegu v človekove pravice, varovane z Ustavo Republike Slovenije – le-te so: varovanje otrok in družine ter ustvarjanje za varstvo potrebnih razmer po tretjem odstavku 53. člena Ustave, posebno varstvo in skrb za otroke po 56. členu Ustave, pravica do osebnega dostojanstva otrok in njihovih starih staršev po 34. členu Ustave, pravica do zasebnega življenja otrok in starih staršev po 35. členu Ustave – ter zaradi opustitve dolžnega ravnanja v okviru političnih in uradnih pooblastil ter za zagotavljanje teh človekovih pravic pri nezakonitem odvzemu otrok v oskrbi starih staršev s strani Centra za socialno delo Velenje ter pri razbitju družinske skupnosti in s tem posegom v ustavne pravice starih staršev in vnukov. Drugič, zaradi odgovornosti in opustitve ravnanja kot pristojne ministrice, ki je dolžna zagotavljati, da državni organi in nosilci javnih pooblastil v vseh postopkih v zvezi z otrokom skrbijo za otrokovo korist in celovitost družinske skupnosti. In tretjič, zaradi odgovornosti in vpletenosti pri politizaciji dela centrov za socialno delo na primeru Centra za socialno delo Slovenj Gradec in odgovornosti za posledice prikritja napak Centra za socialno delo Slovenj Gradec, ki je bil pristojen za odločanje o vlogi za rejništvo starih staršev, pri katerih sta vnuka živela. Poglejmo nepravilnosti in odgovornost ministrice skozi postopke nezakonitega odvzema koroških dečkov. Odgovor na interpelacijo namreč ne vsebuje konkretnih odgovorov na posamezne konkretne očitke. Na več mestih je celo manipulativen in namerno zamolči bistvo problema. Stara starša sta skrbela za svoja vnuka po tem, ko je partner njune hčere umoril njuno hči, mamo dveh otrok. Otroka sta bila v njuni oskrbi tri mesece, vse do takrat ko je Center za socialno delo Velenje vnuka odvzel in ju dodelil v rejništvo neznani družini. Odvzem otrok je bil skrajno neprimeren in sicer na način, da sta bila otroka odpeljana iz vrtca brez vednosti starih staršev. Takšen način bi lahko uporabili zgolj v primeru, da bi bilo zdravje ali življenje otrok ogroženo. Šlo je za preuranjen, nesorazmeren in nezakonit poseg pri izvrševanju odločitve Centra za socialno delo Velenje, s katerim se je poseglo v družinsko skupnost starih staršev in vnukov, kot jo priznava 8. člen konvencije o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Čeprav sta stara starša za otroka skrbela 3 mesece, jima Center za socialno delo Velenje ni dodelil skrbništva, kar je skrajno nenavadno, saj 182. člen Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih določa, da se za skrbnika imenuje njegov sorodnik, če to ni v nasprotju s koristmi varovanca. Glede na to, da sta bila otroka pri starih starših tri mesece, to zagotovo ni bilo v nasprotju s koristmi otroka. Babica je na pristojni center za socialno delo Slovenj Gradec vložila vlogo za dodelitev rejništva. Ker gre za upravni postopek, bi moralo o vlogi odločiti ministrstvo z odločbo – bodisi vlogi ugodi ali vlogo zavrne. V konkretnem primeru Center za socialno delo Slovenj Gradec vloge ni posredoval na ministrstvo in ministrstvo o tem ni odločalo v zakonitem roku, to je v 60 dneh. Postopek dodelitve rejništva starim staršem še ni bil zakonito končan, ko se je Center za socialno delo Velenje že odločil in otroka dodelil neznanim rejnikom, kar pomeni, da je bil tudi postopek določitve drugih rejnikov izveden prehitro, samovoljno in nezakonito ter ne ozirajoč se na to, ali bo stara mama upravičena do rejništva ali ne. To je nenazadnje potrdilo tudi Vrhovno sodišče. Za to okoliščino je ministrica vedela, saj je bila izpostavljena v medijih, nanjo je posebej opozorila tudi babica. Tako nepravilnost bi morala ugotoviti tudi socialna inšpekcija, ki je naredila izredni pogled na pobudo ministrice, a le-ta ni ugotovila nepravilnosti. Odločba s strani ministrstva je bila izdana komaj 11. aprila 2016 – čez zakonsko določeni rok ter za tem, ko sta bila otroka že v neznani rejniški družini. Izmed vseh nepravilnosti v postopku odvzema koroških dečkov je torej najhujša ravno ta, ki jo je sedaj dokončno in pravnomočno ugotovilo Vrhovno sodišče, ki je navedlo, da je razmerje med otroci in njihovimi starimi starši varovano z ustavo in Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Vrhovno sodišče je izpostavilo, da je treba varovati pravico otrok do starih staršev, pa tudi pravico starih staršev do otrok – ne le pred posegi države, tudi z aktivnim ravnanjem in skrbjo državnih organov. Pri tem razmerje starši in njihovi vnuki lahko nastane in obstoji brez predhodno izdanih pravnih aktov pristojnih organov. Stališče, ki ga je ministrica ves čas politično zagovarjala, izhaja iz napačne ugotovitve, da se starim staršem in vnuku ne prizna statusa družinske skupnosti, ki ga priznava Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Praksa Evropskega sodišča in nenazadnje na tem temelji tudi odločitev Vrhovnega sodišča: poseg v družinsko skupnost s strani države bi se lahko izvedel zgolj zaradi ogroženosti otrok. Ta pogoj v tem primeru ni bil izpolnjen, kar najbolj dokazuje prav dejstvo, da sta otroka kar 3 mesece živela pri starih starših ter široka podpora skupnosti, v kateri stara starša živita. Povsem manipulativno je zatrjevanje ministrice, da je ob tako jasni odločitvi in obrazložitvi sodbe Vrhovnega sodišča treba zasledovati korist otrok. Seveda je treba zasledovati korist otrok, temu nihče ne nasprotuje. Vendar kdo lahko trdi, da je korist otrok v tem, da se razbije družinska skupnost, v kateri živijo, in pri čemer ni razlogov, zaradi katerih bi bili ogroženi? Če bi izhajali iz te prakse, bi lahko centri za socialno delo po svoji diskreciji razbili več tisoč družinskih skupnosti v Sloveniji, ministrica pa bi to zagovarjala kot strokovne odločitve, v katere se poslanke in poslanci kot predstavniki ljudstva ne smemo vtikati. Če bi obramba ministrice v tem delu držala, potem Vrhovno sodišče ne bi odločilo, da je šlo v primeru koroških dečkov za neustaven poseg v družinsko skupnost, saj bi po načelu sorazmernosti upoštevalo korist otrok in zavzelo stališče, da je bil ta poseg nujen. Tudi dejstvo, da Vrhovno sodišče ni odločalo o vrnitvi dečkov starim staršem, v ničemer ne zmanjša teže posega v družinsko skupnost. O vrnitvi ni moglo odločati, saj ti postopki tečejo pred drugimi sodišči in v ničemer ne bodo vplivali na pravnomočno ugotovljen poseg v družinsko skupnost. Ministrica je izredni nadzor socialne inšpekcije nad odločitvijo Centra za socialno delo Velenje najverjetneje zahtevala zaradi pritiskov javnosti. Ugotovitve nadzora pa so bile predstavljene na že omenjeni tiskovni konferenci 6. aprila. Ugotovitev nadzora je bila, da so odločitve zakonite in da nepravilnosti pri delovanju Centra za socialno delo Velenje ni bilo. Na tiskovni konferenci je bil med drugim tudi naveden razlog odvzema otrok starim staršem in sicer, da stara starša nista več sodelovala s Centrom za socialno delo Velenje, pri čemer ni bilo konkretno pojasnjeno, kaj točno naj bi to nesodelovanje sploh pomenilo. Več kot očitno gre za dejstvo, da stara starša nista sodelovala s Centrom za socialno delo Velenje, ker se z odvzemom vnukov nista strinjala. Zastrašujoče je dejstvo, da ministrstvo deluje po principu, da če se z njim ne strinjaš, se lahko nestrinjanje opredeli kot nesodelovanje in s tem organ na silo uredi družinsko razmerje in le-to zagovarja kot avtonomno, strokovno odločitev, ki ji seveda moramo državljanke in državljani Republike Slovenije zaupati, saj jo je nenazadnje izrekla stroka in tej stroki ne bi smeli oporekati. Na tiskovni konferenci 6. aprila so bili ob ministrici prisotni še direktor socialne inšpekcije, takratna direktorica Centra za socialno delo Velenje in profesorica dr. Gabi Čačinovič Vogrinčič. Informacijski pooblaščenec je 31. avgusta ugotovil, da se je profesorica Čačinovič Vogrinčič kot strokovna zunanja sodelavka na nezakonit način seznanjala z osebnimi podatki, saj za seznanitev ni imela ustrezne pravne podlage, in sicer v času od 4. aprila do 11. aprila 2016. Informacijski pooblaščenec je kratko časovno obdobje razumel kot olajševalno okoliščino, hkrati pa navedel, da se v tem obdobju ni seznanila z listinsko dokumentacijo, temveč so bili podatki posredovani zgolj ustno, kar lahko pomeni tudi to, da je profesorica Gabi Čačinovič Vogrinčič svoje strokovno mnenje zavzela le na podlagi ustnih informacij, kar dodatno pojasnjuje dejstvo, da tiskovna konferenca dne 6. aprila 2016 ni bila namenjena objektivni predstavitvi stališča, temveč zgolj pokritju odločitev Centra za socialno delo Velenje in Centra za socialno delo Slovenj Gradec. Odločitev za odvzem vnukov je bila po mnenju sodelujočih na tiskovni konferenci strokovna in v največjo korist otrok. O odvzemu otrok naj bi odločila stroka, kar naj bi pomenilo, da strokovne odločitve ne morejo biti napačne ali predmet dvoma. S takšno razlago se seveda ne moremo strinjati, še posebej takrat ko se izkaže, da je politika tista, ki opravičuje tako imenovane strokovne odločitve in ne dejanskih argumentov. Socialna inšpekcija ni zaslišala starih staršev, da bi preverila ali stanje, ki ga navajajo v Centru za socialno delo Velenje, drži, kar pomeni, da dejanskega stanja sploh niso ugotavljali. Posledično tudi ne strokovnosti in zakonitosti dela Centra za socialno delo Velenje, saj se niso mogli prepričati o resničnosti dokumentacije, ki jo je predložil center. Mnenje socialne inšpekcije je ministrica podprla in zagovarjala. Četudi socialna inšpekcija ni ugotovila nezakonitosti, ministrica na to ni odreagirala. Niti po sodbi Vrhovnega sodišča ne, kar dodatno potrjuje dejstvo, da je želela zgolj formalno pokriti nestrokovno in nezakonito delo Centra za socialno delo Velenje in Centa za socialno delo Slovenj Gradec. 8. aprila je svoje izsledke nadzora na Centru za socialno delo Velenje predstavila tudi Varuhinja človekovih pravic. Tudi ona ni ugotovila nepravilnosti in tudi ta nadzor je bil opravljen zgolj na podlagi poročila Centra za socialno delo Velenje. Razgovora s starimi starši tudi s strani varuhinje ni bilo. Konec maja je Upravno sodišče ugotovilo, da je bil odvzem otrok starim staršem nezakonit. Vloga za rejništvo je bila s strani stare mame vložena 13. januarja, upravni postopek je bil uveden 27. januarja, ko je bila vloga po dopolnitvi popolna. Ker gre za upravni postopek, v katerem je pristojni organ za odločanje ministrstvo, bi moral Center za Slovenj Gradec vlogo babice odstopiti v reševanje na ministrstvo. O vlogi bi moralo biti odločeno najkasneje v roku 60 dni. Center za socialno delo Slovenj Gradec pa je vlogo na ministrstvo poslal šele 11. aprila, verjetno še to po pozivu ministrstva. Ministrstvo je sicer še isti dan izdalo zavrnilno odločbo babici, a prepozno. Skrajni rok za to je bil 27. marec 2016. Nezakonito odločanje o rejniški pravici pa je nepravilnost, ki je vplivala na odvzem otrok iz oskrbe starih staršev, saj postopek ni bil zakonito zaključen. Pravica do rejništva predstavlja bistveni predpogoj za odločanje o tem, ali se vnuka odpelje v drugo rejniško družino in ne dodeli rejništva starim staršem. Tega tudi ni ugotovila socialna inšpekcija, čeprav je šlo za zelo očitno kršitev, ministrica pa, kot rečeno, na to ni odreagirala. Direktor Centra za socialno delo Slovenj Gradec je zaradi objektivne odgovornosti po ugotovitvah upravne inšpekcije odstopil. Žel veliko prepozno. Je pa s tem potrdil, da je prišlo do napak, ki jih je ministrica zagovarjala. Odgovornosti pa ni čutila ministrica, pa čeprav se je pri imenovanju taistega direktorja osebno angažirala in so takrat predstavniki ministrstva v svetu centra za socialno delo povozili mnenje zaposlenih, ki so vztrajali, da Jurij Šumečnik ne izpolnjuje pogojev za vodilnega delavca v sociali, saj ni imel zahtevanih delovnih izkušenj na področju socialnega varstva. Kljub dejstvom je po ponovnem razpisu in ob zadostni politični večini v svetu zavoda dobil podporo in postal direktor. Seveda ni zanemarljivo, da je bil politično nastavljeni direktor vidni član SD. Politika je v tem primeru povozila stroko in takšne politične odločitve so imele za posledico nezakonito ravnanje direktorja. Prav zaradi tega bi tudi ministrica morala nositi odgovornost za nepravilnosti na Centru za socialno delo Slovenj Gradec. Nepravilnosti v postopku pri odločanju o vlogi za rejništvo na strani Centra za socialno delo Slovenj Gradec je potrdilo tudi Vrhovno sodišče. V postopku so bile kršene človekove pravice, postopek je bil nezakonit. Julija 2016 je odstopila, kot izhaja iz izjav medijev, iz osebnih razlogov tudi direktorica Centra za socialno delo Velenje. Tudi veliko prepozno, nepopravljiva škoda je bila narejena. Po odvzemu otrok iz družinske skupnosti so se dolgo časa onemogočali stiki vnukov s starimi starši; stike so se jima omogočili šele po odločitvi Upravnega sodišča junija 2016. Stara starša sta danes sicer upravičena do stikov z vnukoma, vendar le enkrat do dvakrat mesečno in ob prisotnosti socialnih delavcev. Z javno razglasitvijo sodbe Vrhovnega sodišča 19. oktobra 2016 se je dokončno potrdila nezakonitost odvzema vnukov starim staršem in poseg v ustavne pravice do družinske skupnosti. Gre za odločitev, ki jo je ministrica zagovarjala, pri tem pa opustila svojo nadzorstveno funkcijo, da bi že takrat znane kršitve preprečila in jih odpravila. Izgovor, da sodišče ni presojalo o koristi otrok, je manipulativen; sodišče je sicer zavrglo zahtevek za začasno odredbo, s katero je zastopnik zahteval vrnitev vnukov starim staršem, vendar zgolj iz razloga, ker o dovoljenju za rejništvo odloča drugo sodišče. Odgovornost ministra je jasno opredeljena v Zakonu o državni upravi in Ustavi Republike Slovenije. V skladu s 114. členom Ustave je vsak minister odgovoren za delo svojega ministrstva, na podlagi 16. člena Zakona o državni upravi pa minister vodi in predstavlja ministrstvo ter izdaja predpise in druge akte v skladu z zakonom ter sprejema druge odločitve iz pristojnosti ministrstva. V odnosu do organov v sestavi ministrstva, kot je socialna inšpekcija v okviru Inšpektorata za delo Republike Slovenije, pa minister po 23. členu Zakona o državni upravi daje organom usmeritve za delo ter obvezna navodila in naloge, da v mejah svoje pristojnosti opravi določene ukrepe ter o tem poroča. V zvezi s tem lahko minister zahteva poročila, podatke in druge dokumente v zvezi z delom organa v sestavi. Pri odvzemu vnukov je prišlo do številnih nepravilnosti. Sporen je bil način odvzema otrok starim staršem, saj življenje ali zdravje otrok ni bilo ogroženo. Morilcu matere otrok, njihovemu očetu ni bila odvzeta roditeljska pravica, namesto tega je celo sodeloval kot stranka v postopku. Center za socialno delo Slovenj Gradec je nezakonito obravnaval vlogo za rejništvo starih staršev, ker je ni oddal v odločanje pristojnemu ministrstvu; s tem se je onemogočil postopek dodelitve starim staršem v rejništvo, saj o njuni vlogi ni bilo zakonito odločeno. Center za socialno delo Velenje ni imel stvarno utemeljenih razlogov, da ne bi otroka v rejništvu dodelil starim staršem; nesodelovanje starih staršev ne more biti utemeljen razlog, odločilna bi morala biti zgolj otrokova korist. Otrokoma ni bil dodeljen skrbnik, ki bi moral biti praviloma sorodnik otrok, razen če to ne bi bilo v nasprotju s koristmi otrok. Socialna inšpekcija je nadzor opravila zgolj na osnovi poročila Centra za socialno delo Velenje, ne da bi se pogovorila z nasprotno stranjo, v tem primeru s starimi starši. In kot je najbolj očitno, bilo je poseženo v človekovo pravico do družinskega življenja starih staršev in vnukov. V skladu s 53. členom Ustave mora država v vseh svojih dejanjih paziti na to, da bo varovala družino in otroke in za to varstvo zagotavljala potrebne razmere. V skladu z 8. členom Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin je kot družina varovana tudi širša družina, še posebej če gre za vzpostavljene družinske odnose med otroki in drugimi sorodniki. Tudi v tem odgovoru na interpelacijo – tako kot v prvem in med celotno razpravo – se je ministrica izognila pojasnilom, zakaj je s svojim ravnanjem omogočila ohranitev stanja neustavnega razbitja družinske skupnosti, čeprav ima na voljo jasne formalne vzvode po Zakonu o državni upravi in po Zakonu o upravnem postopku. Ministrica dr. Anja Kopač Mrak v zvezi s temi nepravilnostmi in posegi v človekove pravice ni samo objektivno, temveč tudi subjektivno odgovorna. Socialna inšpekcija je organ v sestavi ministrstva, ki je sicer pri svojem delu samostojen, vendar je v skladu z Zakonom o državni upravi dolžan upoštevati navodila ministrice, ki ima tudi pravico do vpogleda v celotno dokumentacijo inšpekcijskega nadzora. Izsledke nadzora, ki ni ugotovil nepravilnosti, je podprla, čeprav je bilo že od vsega začetka jasno, da socialna inšpekcija ni ugotavljala dejanskega stanja, saj ni zaslišala starih staršev. Z nepravilnostmi je bila seznanjena tako s strani babice kot tudi s strani njenega odvetnika, in to še pred tiskovno konferenco 6. aprila. Namesto da bi v skladu s svojimi pristojnostmi po 23. členu Zakona o državni upravi od socialne inšpekcije zahtevala dodatno preučitev primera, se vse do danes o teh nepravilnostih iz socialne inšpekcije ni opredelila. V skladu z 274. členom Zakona o upravnem postopku ima ministrica kot pritožbeni organ zoper odločitve centrov za socialno delo pravico odpraviti ali razveljaviti odločbe po nadzorstveni pravici, če je bil z odločbo očitno kršen materialni predpis, kot se je to zgodilo v konkretnem primeru, ko o odločbi Centra za socialno delo Slovenj Gradec še ni bilo odločeno v skladu z zakonom. Namesto da bi preučila možnosti, ki jih ima po nadzorstveni pravici, je ministrica nekritično sledila ugotovitvam socialne inšpekcije in se postavila na stališče, da nepravilnosti ni bilo. Ministrica je aktivno sodelovala pri nameščanju političnega kadra na vodstveno funkcijo in s tem kljub številnim opozorilom zanemarila stroko. Takšna odločitev je imela za posledico nezakonito ravnanje centra za socialno delo, kar je ugotovila upravna inšpekcija. Ministrica bi tako morala nositi odgovornost za politizacijo dela na Centru za socialno delo Slovenj Gradec in za napake, ki so se zaradi političnega in nestrokovnega kadrovanja zgodile. Predsednik Vlade je pred obravnavo prve interpelacije izjavil, da je zaradi nepravilnosti v postopku mogoče najti določene vidike njene objektivne odgovornosti, saj je za zakonito in učinkovito delovanje resorja odgovoren minister. Sledila je odločitev Upravnega sodišča, ki jo je potrdilo tudi Vrhovno sodišče, a predsednik Vlade ni storil ničesar. Če se uporabi politična pooblastila ministra, da se prikrije ali ohrani določene nepravilnosti pri posegu v človekove pravice, je treba za ugotavljanje odgovornosti uporabiti interpelacijo kot politično sredstvo. In to smo tudi storili, v tem primeru v spremenjenih okoliščinah že drugič. Interpelacije nismo vložili zgolj zato, ker bi želeli ponovno razpravljati in prepričevati vas, cenjene kolege iz koalicije in tudi dela opozicije, da se je v primeru dveh dečkov ravnalo nezakonito, nemoralno, neetično. O tem smo govorili. Spomnite se glasovanja prve interpelacije. 43 poslancev je bilo za interpelacijo in 38 proti. O tem se je velikokrat izrekla strokovna javnost, o tem se je izreklo tudi Upravno in pa Vrhovno sodišče Republike Slovenije. V Slovenski demokratski stranki smo na številne nepravilnosti, ki so se skozi izpostavljeni primer zgodile, opozarjali od začetka. S sodbo Vrhovnega sodišča so nastopile nove okoliščine. Glede na to, da ministrica niti po sodno potrjenih nepravilnostih ni toliko samokritična, da bi odstopila sama in da predsednik Vlade niti po odločitvi Vrhovnega sodišča ne ukrepa, je edina možnost, da se o njeni odgovornosti ponovno izrečemo tukaj v Državnem zboru. Verjamem, da boste poslanci po spremenjenih okoliščinah in dodatnih argumentih zelo dobro razmislili, kako boste ob koncu glasovali. Vlagatelji interpelacije tako predlagamo Državnemu zboru, da po opravljeni razpravi razreši dr. Anjo Kopač Mrak z mesta ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Hvala.
Odgovor ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na interpelacijo ste prejeli 23. 11. 2016. Besedo dajem ministrici dr. Anji Kopač Mrak za obrazložitev pisnega odgovora.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, spoštovani poslanke in poslanci! Veliko tega, kar smo in bomo slišali danes, smo slišali že pred pol leta – isti predlagatelji z istimi oziroma zelo podobnimi očitki o istem konkretnem primeru. Tudi moji odgovori bodo podobni. Tako kot takrat tudi danes ocenjujem, da vložena interpelacija glede na njeno vsebino predstavlja zlorabo instituta interpelacije. Podpisniki interpelacije kot podlago za interpelacijo uporabljajo vsebino, ki sploh ne bi smela biti predmet interpelacije kot instituta ugotavljanja odgovornosti ministra, pač pa stvar ravnanja institucij sociale države in ustreznih upravnih oziroma sodnih postopkov. Podpisniki interpelacije ste zaradi nerazumevanja ali pa z namenom moje osebne diskreditacije pomešali naloge in pristojnosti posameznih organov. Vsebina interpelacije temelji na konkretnem primeru obravnave dveh mladoletnih otrok, pri katerem postopki še zdaleč niso zaključeni. Ustava Republike Slovenije namreč določa, da je proti odločitvam in dejanjem upravnih organov in nosilcev javnih funkcij zagotovljeno sodno varstvo pravic in zakonitih interesov državljanov ter organizacij. In tudi v tem konkretnem primeru, ki ga navajate že v drugi interpelaciji zoper mene, je tako – pravno varstvo je zagotovljeno in postopki pred pristojnimi sodišči so v teku. Tudi današnja interpelacija je zato še vedno predvsem zloraba konkretnega primera; zloraba tragedije družine, zloraba mladoletnih otrok, zloraba starih staršev v ozke politične namene. Gre za tipičen primer politične manipulacije predlagateljev, ki se v konkretnem primeru ne sprašujejo o interesu dveh ubogih otrok, temveč poskušajo pridobiti politične točke. Še enkrat ponavljam: primer, zaradi katerega sem interpelirana, je v pravni državi stvar pristojnih institucij in sodnih postopkov in slednji še vedno niso zaključeni. Odvetnik starih staršev je imel številne javne nastope – nekatere tudi sporne z vidika varovanja osebnih podatkov – in na vsaj enem izmed njih je sredi letošnjega oktobra sam povedal, da je zaradi primera vložil 26 pritožb in 45 pravnih sredstev. Ne le odvetnik starih staršev, tudi podpisniki interpelacije se tako v tej interpelaciji kot v javnih nastopih ves čas javno izrekate in opredeljujete do konkretnih postopkov, v katerih sta udeležena dva mladoletna otroka. Ponavljam, govorimo o konkretnem primeru, govorimo o koristih otrok in varovanju zasebnosti. To bi morali spoštovati vsi, tudi politika in mediji. O koristi otrok namreč, vsaj upam, v naši državi ne bomo razsojali po vzoru ameriških TV serij. Naj spomnim, da je ob obravnavi 21. rednega letnega poročila o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2015 na Komisiji za peticije ter človekove pravice in enake možnosti v začetku oktobra poslanska skupina podpisnikov interpelacije vložila med drugim tudi predlog, s katerim Državni zbor Republike Slovenije priporoča državnim organom, posebej ministrstvu, naj se vzdržijo javnega izjavljanja ali opredelitev do postopkov, v katerih so udeleženi otroci, vse do končne odločitve pred temi državnimi organi. Pa se na tem mestu sprašujem, zakaj podpisniki interpelacije sedaj menijo, da za njih to priporočilo ne velja, saj se v interpelaciji in v javnih nastopih sami ves čas izrekajo in opredeljujejo do konkretnih postopkov, v katerih sta udeležena dva mladoletna otroka. Ob tem moram opozoriti, da je zato treba pri obravnavi te interpelacije v prvi vrsti imeti pred očmi pravico do zasebnosti, ki je v primeru mladoletnih otrok še toliko bolj pomembna in jasno opredeljena v Konvenciji o otrokovih pravicah. Interpelacija predstavlja tudi poskus vplivanja podpisnikov interpelacije na potek in vsebino konkretnega postopka, kar je z vidika delitve oblasti nedopustno. Glede na vsebino obrazložitve je očitno namen interpelacije tudi rušenje zaupanja državljank in državljanov v institucije socialne države in diskreditacija mene kot ministrice. Spoštovani predlagatelji interpelacije! Zdi se, da za vsako ceno hočete mojo glavo. Za vsako ceno želite javno razgrniti zgodbo te družine, pri čemer niste pripravljeni upoštevati in slišati nekaterih temeljnih dejstev. Postopek namestitve otrok v rejniško družino, ki je bil voden s strani pristojnega centra za socialno delo, je bil zaključen, preden sem sama izvedela za ta primer. S pobudo za izvedbo nadzora s strani socialne inšpekcije in z nastopom na novinarski konferenci sem tudi nemudoma in pravočasno izpolnila svojo nadzorno vlogo ter vlogo obveščanja javnosti, ki mi jo dajejo predpisi. Vseskozi sem ravnala po svoji vesti in v skladu s prisego, ki sem jo ob nastopu funkcije ministrice podala pred tem visokim zborom. Ravnala sem in ravnam torej v skladu s svojimi pristojnostmi. Katerikoli minister ali ministrica namreč izven izrecno določenih pristojnosti ne sme posegati v delo organov državne uprave oziroma organov z javnimi pooblastili v zvezi z vodenjem in odločanjem v konkretnih upravnih postopkih, kar postopek na katerega se nanaša interpelacija, nedvomno je. V primeru samostojnosti pri vodenju in odločanju upravnih postopkih na centrih za socialno delo kot ministrica ne le da nimam takšne možnosti, pač pa je tudi ne smem imeti, saj pravno to ni dopustno, kot tudi ni primerno in dopustno, da me predlagatelji interpelacije z zahtevami pozivate k vmešavanju v postopku mimo pooblastil, ki mi jih dajejo zakoni in drugi pravni akti. Zgleda, da bi vi radi živeli v državi, kjer minister odloča, komu bo otrok odvzet, komu bo zaupan v vzgojo in skrb mimo za to pristojnih institucij. Po drugi strani je precej nenavadno, da interpelacija prav o tem konkretnem primeru, za katerega je odvetnik starih staršev zahteval mojo izločitev iz vseh uradnih postopkov. Da bi bil odstranjen vsak dvom o nepristranskosti, sem tako že spomladi Vladi Republike Slovenije predlagala, naj me izloči iz vseh postopkov. Vlada je to tudi storila. To pomeni, da nisem in ne smem biti seznanjena z vsebino zadeve in da v skladu s svojimi pristojnostmi o pooblastilih o njej ne morem in ne smem odločati. Žal o primeru poleg socialne in pravne stroke sodi tudi politika, mediji in ulica. Žal je družina v medijih bolj razgaljena, kot bi smela biti in žal se slišijo le zahteve in pravice starih staršev, ki jih seveda imata, da ne bo narobe razumljeno, vendar predlagatelj, odvetnik starih staršev, včasih tudi ulica pozabljajo na koristi otrok, ki so pred interesi starih staršev. Sodba Vrhovnega sodišča, ki je bila po navedbah podpisnikov povod za drugo interpelacijo, jasno loči med koristmi otrok in babice. In če ste jo prebrali, potem veste, da to ni sodba o koristih otrok, pač pa o pravicah babice. Vrhovno sodišče je odločilo, da je bilo z odvzemom vnukov poseženo v ustavno pravico babice do družinskega življenja. Odločitev Vrhovnega sodišča spoštujem, vendar tudi Vrhovno sodišče v sodbi poudarja, da je pri odločanju o mladoletnih otrocih na prvem mestu njihova korist, ki je varovana z ustavo in mednarodnimi pogodbami, pa tudi z drugimi zakoni in predpisi, ki veljajo v Republiki Sloveniji. Odrasli imajo zato v razmerju do varstva koristi otrok na prvem mestu dolžnosti, šele nato njihova lastna upravičenja, so med drugim zapisali v sodbi. To mora veljati za celotno delovanje državnih organov, izvajalcev javnih služb, pa tudi nosilcev političnih funkcij in medijev. Vrhovno sodišče Republike Slovenije je v tej zadevi odločalo o ustavnih in konvencijskih pravicah starih staršev do spoštovanja pravice do družinskega življenja. Vrhovno sodišče Republike Slovenije navaja, da je bila stari materi kršena njena ustavna pravica, ni pa ugotavljalo morebitne kršitve pravic otrok kot tudi ne njunih koristi. To ni manipulacija, ki jo očitate, pač pa je dejstvo, ki je v odločitvi večkrat poudarjeno, in sicer, da odločanje v koristi otrok ni bilo predmet tega sodnega spora. In zelo dobro veste, ampak kljub temu nadaljujete z zaničevanjem mojega, našega dela in blatenjem mojega imena. Pravnomočnost konkretne odločitve o posegu v pravico do družinskega življenja je ustavna vrednota, ki pa ne more biti absolutna, kadar je treba glede na okoliščine posameznega primera dati prednost načelu največje koristi otroka zaradi spoštovanja njegovega osebnega dostojanstva in drugih človekovih pravic, kar je že odločilo tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije. O sodbi morda še to, da je Vrhovno sodišče v odločanju o začasni odredbi, da se otroka vrneta k babici na dom do zaključka postopka, odločilo, da se takšen predlog zavrne. V obrazložitvi te odločitve je navedlo, da je razmerje med otroci in njihovimi starimi starši pomembno z vrste različnih vidikov otrokovega bivanja in razvoja in da zaradi tega v določenih okončinah uživa ustrezno pravno varstvo, ki pa je na prvem mestu usmerjena v varstvo pravic in koristi otrok. Tudi v tej odločitvi je torej Vrhovno sodišče postavilo interes otrok na prvo mesto, za kar se bom tudi sama vedno zavzemala. Družinska skupnost starih staršev je varovana, a ni nad interesom otrok in o interesu otrok še ni odločalo sodišče. Med očitki v interpelaciji izpostavljate tudi odvzem oziroma neodvzem roditeljske pravice očetu. Zakon določa, da se odvzame roditeljska pravica roditelju, ki zlorablja roditeljsko pravico, zapusti otroka ali s svojim ravnanjem očitno pokaže, da ne bo skrbel za otroka ali drugače hudo zanemarja svoje dolžnosti. Kot ministrica nimam nobenih pristojnosti glede odvzema roditeljske pravice. Tega ne morem predlagati in o tem ne morem odločati. Odvzem roditeljske pravice je v pristojnosti sodišča, center za socialno delo pa je eden od možnih predlagateljev, ki pa je v skladu s pojasnjeno vlogo centrov za socialno delo pri tej presoji samostojen. Če mislite, da lahko dam navodilo centru, da naj odvzamejo in predlagajo sodišču odvzem roditeljske pravice, živimo v drugačnih državah. V konkretnem primeru sem za odvzem oziroma neodvzem izvedela iz medijev. Tudi očitek, da dobro počutje otrok v rejniški družini ni dokazano, je zavajajoč. Stanje in razpoloženje otrok preverjajo delavci pristojnega centra za socialno delo in druge institucije, pa tudi zdravnica in psihologinja zdravstvenega doma. Gre za temeljno zaupanje v delo institucij in v funkcioniranje države, v kateri živimo, države, v kateri eni in isti vedno znova vidite zarote, ki gredo onkraj meja dobrega okusa. Neresnična je tudi trditev, da so se starima staršema onemogočali stiki. Iz informacij o primeru, objavljenih v različnih medijih izhaja, da se je Center za socialno delo Velenje tako pred namestitvijo otrok v rejniško družino kot tudi po njej s starima staršema poskušal dogovoriti o obsegu in načinu stikov otrokoma. Ponujen obseg stikov, ki je bil večji od trenutnega obsega stikov, ki ga je določilo sodišče, sta stara starša oziroma njuni odvetniki ves čas zavračala. Prek odvetnikov sta stara starša predlagala tudi prenos krajevne pristojnosti za dogovarjanje o stikih na drugi center za socialno delo. Ministrstvo je temu predlogu, kar je v naši pristojnosti, nemudoma ugodilo. Trenutni obseg stikov, ki je manjši od predloga centra za socialno delo, je torej – kot sem že omenila – po pregledu in proučitvi dokumentacije ter na podlagi narokov, kjer sta se imela možnost izjasniti tudi stara starša, določilo sodišče. Ministrstvo ne sodeluje v tem postopku pred sodiščem, prav tako na delo in odločitve sodišča kot ministrica nimam prav nikakršnega vpliva. Zato ni jasno, kaj mi v tem pogledu podpisniki interpelacije očitate. Sta pa bila na žalost, kljub tajnosti postopka glede poteka stikov otroka ponovno po nepotrebnem izpostavljena v javnosti. Glede očitka v zvezi s spremembo priimka otrok želim pojasniti, da z dejstvi v zvezi z navedbami, da je bil v konkretnem primeru otrokoma spremenjen priimek po očetu v drug priimek, nisem seznanjena in nanj nisem vplivala. Zakon o osebnem imenu v 20. členu določa le, da lahko spremembo osebnega imena mladoletni osebi zahteva tudi skrbnik otroka, z navedenim pa mora soglašati pristojni center za socialno delo, ki mora pri tem upoštevati največjo korist otroka. Toliko o konkretnem primeru, zaradi katerega stojim tukaj; o očitkih za dejanja, za katera nisem odgovorna. Sem pa odgovorna za sistem in me veseli, da v interpelaciji tokrat dela ministrstva v primerjavi s prvo interpelacijo ne postavljate pod vprašaj. Z veseljem bom naštela, kaj smo na tem področju družine in otrokovih pravic v zadnjih mesecih naredili. Poslanke in poslanci tega državnega zbora ste pred dvema mesecema brez glasu proti sprejeli novelo Zakona o preprečevanju nasilja v družini, ki na podlagi izkušenj iz prakse nadgrajuje ukrepe in postopke za še večjo zaščito žrtev nasilja. Uvaja pa tudi jasno izraženo stališče, da telesno kaznovanje otrok ni dovoljeno. Vse to pomeni uresničevanje zaveze o ničelni toleranci do nasilja v družbi. Morda na tem mestu in ko govorimo o konkretnem primeru ne bi bilo odveč ponoviti, da se je za dodatno zaščito otrok pred izpostavljanjem v javnosti dodala omejitev, da je kakršnokoli izpostavljanje dopustno le, če se s tem ne izpostavlja otrok ali njihovih osebnih podatkov. Zavedam se, da noben sistem ni popoln, zato je v teku reorganizacija centrov za socialno delo. Namen reorganizacije je vrniti stroko socialnega dela tja, kjer bi vedno morala biti – na teren k ljudem, kjer so realni problemi, ki jih je treba pomagati rešiti. Zato je v načrtu regijsko povezovanje obstoječih 62 centrov za socialno delo v petnajst območnih centrov za socialno delo, kjer bo večja koncentracija znanja, ljudi in bo zagotovljena optimalnejša organizacija dela. Naj poudarim, da bodo ostale vse izpostave centrov in da se za ljudi z vidika dostopnosti ne bo nič spremenilo, verjamem pa, da se bodo izboljšale storitve. Takšna reorganizacija bo ljudem omogočila bolj kakovostne storitve, zaposlenim pa omogočila več terenskega dela. Med drugim bodo vpeljane tudi mobilne enote. Hkrati z reorganizacijo centrov za socialno delo pripravljamo nov sistem odločanja o socialnih pravicah; želimo vpeljati informativno odločbo o letnih pravicah, ki bo bistveno poenostavila tako ljudem kot tudi delavcem centrov za socialno delo. Prav danes bo Vlada obravnavala tudi nov, sodoben družinski zakonik. Zakonik temelji na besedilu družinskega zakonika, ki je bil leta 2012 z izdatno pomočjo predlagatelja današnje interpelacije zavrnjen na referendumu. Če se to ne bi zgodilo, danes o tem primeru verjetno niti ne bi razpravljali. V družinskem zakoniku je definicija družine nova, razumevanje družine je širše – družina je življenjska skupnost otroka z enim ali obema od staršev ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima do otroka obveznosti in pravice. Torej za družino ni nujno, da gre za skupnost otroka z obema staršema. Zadostuje en starš oziroma skrbnik in otrok je tisti, ki ustvarja družino. Zdaj ne bomo več govorili o roditeljski pravici, pač pa o starševski skrbi, ki poleg pravic zajema tudi dolžnosti in predvsem odgovornost staršev za skladen razvoj otroka. Prav tako družinski zakonik prinaša pomembno novost: možnost uresničevanja starševske skrbi tudi starim staršem in drugim sorodnikom, ko otrok nima več živečih staršev, in sledi številnim pripombam, ki so bile dane v času javne razprave. Ena največjih sprememb v družinskem zakoniku pa je prenos odločanja s centrov za socialno delo na okrožna sodišča, kar bi veljalo že danes in za ta primer, če ne bi imeli referenduma pred štirimi leti. Centri za socialno delo bodo seveda ohranili svojo svetovalno vlogo in pomoč družinam ter prenesli odločanje na sodno vejo oblasti. Sicer pa več o tem, ko bo Vlada družinski zakonik sprejela. Spoštovani! Interpelacija temelji na vsebini, ki bi ne smela biti njen predmet, pač pa je stvar upravnih in sodnih postopkov. Interpelacija temelji na konkretnem primeru. Večina dogodkov, povezanih s primerom se je zgodila, preden je ministrstvo prejelo kakršnokoli informacijo v zvezi s primerom. V konkretnem primeru ne bi mogla, nisem in tudi ne smem centru za socialno delo dajati kakršnihkoli navodil, kako naj postopa, saj to jasno izhaja iz vloge pooblastil in nalog posameznih organov. Interpelacija poskuša vplivati na potek in vsebino konkretnega postopka, ki ni zaključen pred pristojnimi organi. Varstvo pravic posameznika zoper odločitve in dejanja upravnih organov in nosilcev javnih pooblastil pa je v skladu z ustavo zagotovljeno v sodnem varstvu. Minister ne sme posegati v njihovo delo v zvezi z vodenjem in odločanjem o konkretnih postopkih, kar postopek, na katerega se nanaša interpelacija, nedvomno je. Današnja interpelacija predstavlja zlorabo instituta, ki je sredstvo za uveljavljanje politične odgovornosti ministra, ki je odgovoren za politiko ministrstva in za njeno izvajanje. Gre za političen nadzor Državnega zbora nad delom ministrstva, nikakor pa ne za nadzor dela uprave, kar ta interpelacija je. To ogroža temeljno načelo delitve oblasti, saj 120. člen Ustave zagotavlja samostojnost in neodvisnost uprave pri izvrševanju njenih funkcij v razmerju do drugih vej oblasti. Odgovornost ministra oziroma ministrice za delo ministrstva je treba razumeti v okviru zakona, torej glede dejanja političnih usmeritev, nadzora nad delom, izdajanja predpisov in drugih aktov iz pristojnosti ministrstva ter drugih nalog, ki jih določajo predpisi. Pri institutu interpelacije gre torej za politično odgovornost o delu ministra oziroma ministrice, njegovega oziroma njenega resorja ali njegovih oziroma njenih oziroma njenih podrejenih, na katere ima možnost vplivanja, vendar ne v smislu zapovedovanja točno določene storitve, ukrepa oziroma odločitve. Ponavljam, obravnavanje in opredeljevanje konkretnih odločitev v zvezi z izpostavljenim primerom je popolnoma nedopustno, saj v primeru teče še vedno več postopkov na sodišču. Sodišče bo odločalo o otrokovi koristi in na žalost upam da ne poslanke, poslanci, mediji, ulica ali kdorkoli drug. Zato je politična obravnava konkretnih zadev posameznega postopka in zahteva po vplivanju na organe in osebe, pooblaščene za odločanje nedopustna in nezakonita. Ustava varuje pravico do zasebnosti, ki vsebuje tudi dolžnost varovanja osebnih podatkov in skrbno ravnanje z njimi ter njihovo zbiranje in vodenje samo, če tako določa zakon. Še posebej pa je treba varovati pravico do zasebnosti otrok. Ustavna pravica do zasebnosti otrok obsega tudi zaščito otrok pred izpostavljanjem v medijih in prepoved zlorabe posameznih primerov, ki se nanašajo na varstvo v korist otrok za nek drug namen. Prepoved izpostavljanja otrok javnosti določa tudi 9. člen Zakona o preprečevanju nasilja v družini, ki opredeljuje, da so starši ali otrokov skrbnik, rejnik, posvojitelj dolžni v okviru izvajanja skrbi za otroka tega varovati pred izpostavljanjem javnosti. Da ne bomo imeli oziroma verjetno že imamo zgodbo, podobno kot je bila v preteklosti koroške deklice. In kar je meni najpomembnejše, interpelacija ki ne sledi temeljnim načelom varovanja koristi otrok, je zloraba političnega in medijskega prostora. Spoštovani, spoštovane. Očitke, navedene v interpelaciji v celoti zavračam in predlagam Državnemu zboru Republike Slovenije, da predlagani sklep o moji razrešitvi zavrne.
Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Preden se nadaljuje s stališči poslanskih skupin predlagam, da pojasnite slovenski javnosti, ali je ta točka dnevnega reda uvrščena na sejo Državnega zbora v skladu s 118. členu Ustave, v skladu z 250. do 253. členom Poslovnika Državnega zbora in v skladu s četrtim odstavkom 19. člena Poslovnika Državnega zbora – v izogib vsem nadaljnjim razpravam o tem, ali gre za zlorabo ali gre za kakršnekoli druge zadeve pri obravnavi te točke dnevnega reda. Namreč, ministrica je v svojem odgovoru na interpelacijo v uvodnem stavku povedala, da gre za zlorabo. In od vas terjam odgovor, ali so izpolnjeni ustavni in poslovniški pogoji za obravnavo te točke dnevnega reda. Hvala lepa.
Te točke ne bi bilo na dnevnem redu, če ne bi bili vsi pogoji izpolnjeni. Vsebina, na katero se pa pravzaprav skušate referirati, je pa stvar politične ocene. Kaj to pomeni in kaj ne pomeni in tudi akt zagovora je stvar politike in ne česarkoli drugega. To vem iz lastnih izkušenj, ko je bilo dokazano, da stvari niso ustavno skladne in se je kljub temu zahtevala razrešitev. Tako da ker to vem iz lastne izkušnje, pritrjujem sicer, da so izpolnjeni vsi pogoji. Ampak v vseh primerih je tako zastavitev interpelacije kot odgovor nanjo politični akt in o njem, o vsebini tega, v to se ne bom spuščal. Je pa kot vedno, da končam – to je pa postala sedaj že tradicija –, tudi zlorabljeno postopkovno, zato da bi skrenili pozornost ob vsaki interpelaciji na začetku. Običajno se posluša vsaj predstavitev vseh stališč, potem dobi predlagatelj še enkrat možnost; ni treba s postopkovnimi skušati vplivati na takšen ali drugačen način in razpravljati. Sedaj bom seveda dobil še eno postopkovno, zato ker sem nekaj povedal nazaj, zaradi tega da bomo pač malo več časa porabili. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, če to vašo razlago razumemo tako kot ste jo povedali, potem so za obravnavo te točke dnevnega reda izpolnjeni vsi ustavni razlogi in tudi vsi poslovniški razlogi. In jaz mislim, da bi morali v primeru ko kdorkoli v tem Državnem zboru izjavi, da gre za zlorabo instituta interpelacije, odreagirati, pa tudi če je to ministrica, ki je interpelirana. Na tak način se začeti obravnavo interpelacije ne da in se tudi ne sme. Pri interpelaciji je treba dati vsebinske odgovore, ne pa namige in klevete. Jaz mislim, da bi morali, gospod predsednik, vi ministrico ko je končala predstavitev svojega zagovora, opozoriti na to, da je akt vložen v skladu z ustavo in z vsemi poslovniškimi določbami in stoji vsebinsko, zato ker ni bilo nobene zahteve za kakršnikoli popravek, in stoji tudi poslovniško, pravno. Vaša naloga je, da ministrico in kogarkoli na take stvari tudi opozorite. Hvala lepa.
Te točke ne bi bilo, če ne bi bilo vseh postopkovnih pogojev za to, torej pravno gledano vse ustreza. Tisto kar bom pa ponovil, tisto kar sem tudi prej povedal: na interpelacijo, ki je politični akt, je dopustno odgovoriti politično. In politika vsebuje tudi vrednostne ocene. Do njih ima pravico tako ministrica kot tisti, ki so vložili interpelacijo, zaradi tega je nikoli in nikdar ne bom opozarjal. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani! Najprej, uvodoma bi rad povedal eden sam stavek, ki se mi zdi zelo pomemben. Če kdo zavaja slovensko javnost, ste to, gospa ministrica, vi. Suzana Lep Šimenko je v svojem nagovoru v imenu predlagatelja zelo jasno opredelila argumente, zakaj smo vložili interpelacijo proti gospe ministrici. Ampak tako ministrica kot tudi vlada Mira Cerarja od prve interpelacije do danes ni slišala ključnih argumentov, zakaj pravzaprav je ministrstvo delovalo v nasprotju z zakonodajo in vsem tistim, kar je bilo danes povedano. Očitno bomo potrebovali predlagatelji to, da bomo te argumente ponovili še če je treba desetkrat, da bo vsaj enkrat ministrica in vlada Mira Cerarja slišala prave argumente, zakaj smo interpelacijo vložili. Sedaj pa gremo k stališču poslanske skupine. V Slovenski demokratski stranki bomo interpelacijo, ki smo jo vložili proti ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Andrejo Kopač Mrak, brez dvoma seveda podprli, saj tudi v tem odgovoru ni uspela konkretno in prepričljivo odgovoriti, pojasniti nekatere ključne očitke v zvezi z očitnimi kršitvami človekovih pravic v primeru koroška dečka. Celo več. Še vedno vztraja, da je bilo z vidika ministrstva vse zakonito in se ni dalo ali se še vedno ne da narediti nič, da bi se vsaj odpravilo škodljive posledice pravnomočno ugotovljenega neustavnega posega v družinsko skupnost starih staršev in vnukov. Enostavno ni mogoče razumeti, da se ministrici ne zdi, da je nastopil trenutek, ko je treba reči bobu bob in prevzeti najmanj objektivno odgovornost za stanje na ministrstvu, ki ga vodi. To je praktično že tretja interpelacija proti ministrici za delo. Prva v mesecu juniju, potem interpelacija proti celotni Vladi Republike Slovenije, kamor sodi seveda tudi Ministrstvo za delo, družino in seveda sedaj ponovno, saj je bila v tem času sprejeta dokončna sodba Vrhovnega sodišča v zadevi koroška dečka. Vrhovno sodišče je namreč pravnomočno odločilo, da je bilo z odvzemom vnukov poseženo v ustavno varovano pravico starih staršev do družinskega življenja. Vrhovno sodišče v tem upravnem sporu ni moglo odločiti o tožbenem zahtevku, da se mladoletna otroka namestita v rejništvo na dom tožnice oziroma starih staršev, saj se to ugotavlja v drugih postopkih, vendar pa odločitev kljub temu po vsebini razlogov pomeni ustrezno podlago za ureditev bodočih razmerij med tožnico in vnukoma. Vrhovno sodišče ni moglo odločiti, da se mladoletna otroka ponovno namestita na dom tožnice, saj zahtevek po vsebini presega možnost odprave posledic nastale kršitve ustavne pravice tožnice. Vsekakor pa je ugotovilo, da je odvzem vnukov pomenil neustaven poseg v družinsko razmerje, kar ne bi ugotovilo, če bi bila v tem primeru korist otrok takšna, da se družinske skupnosti s starimi starši ne razbija. Kot je navedeno v obrazložitvi razlogov sodbe, je razmerje med otroki in njihovimi starimi starši varovano z ustavo in Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Pravico otrok do starih staršev, pa tudi pravico starih staršev do otrok je treba varovati ne le pred posegi države, temveč tudi z aktivnim ravnanjem in skrbjo državnih organov. Razmerje med starimi starši in njihovimi vnuki oziroma med mladoletnimi otroki in njihovimi bližnjimi sorodniki lahko nastane in obstoji tudi brez tega, da pristojni organi predhodno priznajo obstoj takšnega razmerja. Čeprav je drugačno kot razmerje med starši in otroki in uživa manjšo stopnjo pravnega varstva, lahko pride do posebnega izraza v primeru, če so mladoletni otroci ostali brez skrbi svojih staršev, kar je bilo podano prav v konkretnem primeru. Torej več kot očitno je, da je ministrica za delo subjektivno ali pa vsaj objektivno odgovorna v skladu s 114. členom Ustave Republike Slovenije – je vsak minister odgovoren za delo svojega ministrstva. Ministrica pa ni samo ves čas iz položaja politične funkcije zagovarjala takšen poseg v družinsko skupnost, temveč je tudi opustila nadzorstveno funkcijo po veljavni zakonodaji, da bi se takšne kršitve človekovih pravic odpravile. Subjektivna odgovornost se nanaša na pristojnosti in naloge, ki jih izvršuje kot ministrica in je odvisna od njene konkretne odločitve, da nekaj stori ali pa dolžno ravnanje opusti. Ministrica na podlagi 16. člena Zakona o državni upravi vodi in predstavlja ministrstvo ter izvaja predpise in druge akte v skladu z zakonom ter spreminja druge odločitve iz pristojnosti ministrstva. V odnosu do organov v sestavi ministrstva, kot je socialna inšpekcija lahko ministrica daje na podlagi 23. in 24. člena Zakona o državni upravi usmeritve za delo ter obvezna navodila in naloge, da v mejah svojih pristojnosti opravi določene ukrepe ter ji o tem poroča. V zvezi s tem lahko minister zahteva poročila, podatke in druge dokumente v zvezi z delom organa v sestavi. V tem delu je ministrica opustila dolžno ravnanje, da bi od socialne inšpekcije zahtevala dodatne opredelitve do kršitev človekovih pravic in drugih nezakonitosti v postopku, ki so bile javnosti znane dalj časa in jih je tudi pravnomočno potrdilo Vrhovno sodišče in Upravna inšpekcija. Prav tako je ministrica opustila nadzorstveno funkcijo nad odločitvami vpletenih centrov za socialno delo, saj bi lahko po nadzorstveni pravici v skladu z Zakonom o splošnem upravnem postopku odpravila vse neustavne in nezakonite odločitve pristojnih centrov za socialno delo, kot je tudi obrazloženo v interpelaciji. Takšno dolžno ravnanje ji zapoveduje 53. člen Ustave, ki določa, da mora država v vseh svojih dejanjih paziti na to, da bo varovala družino in otroke in za to varstvo zagotavljala potrebne razmere. To se nanaša tudi na vsako ravnanje in opustitev ministrice dr. Anje Kopač Mrak. Namesto tega imamo zdaj stanje, ko so pravnomočno ugotovljene najhujše kršitve človekovih pravic v družinskem pravu. To je razbijanje družinske skupnosti, ministrica pa v zvezi s tem ne naredi ničesar. Ministrica je pred časom v zvezi s svojo odgovornostjo izjavila, da, »si ne želi živeti v državi, v kateri bi minister dvignil telefon in naročil centrom za socialno delo kako naj ravnajo«. V zvezi s tem lahko samo dodamo, da si nihče v Sloveniji ne želi živeti v državi, kjer Vrhovno sodišče ugotovi kršitev človekovih pravic s strani centrov za socialno delo, pristojni minister pa ne naredi nič, da bi posledice takšnih kršitev odpravil. Poleg subjektivne odgovornosti je ministrica v slovenskem ustavnem sistemu odgovorna tudi objektivno, kot je zapisal predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, ko še ni bil predsednik Vlade: »Nesporno je, da je objektivna odgovornost v politični sferi dejansko nepogrešljiva, kajti v kompleksnih organizacijskih okvirjih političnih institucij ter v okviru velike politične dinamike sodobne družbe je pogosto nemogoče v zadostni meri ugotoviti vse vzročne povezave in stopnje morebitnega krivdnega ravnanja različnih subjektov v okviru državnih organov ter diferencirano uveljaviti politično odgovornost.« Zdaj lahko tudi vidimo, da predsednik Vlade dr. Miro Cerar nekaj govori, drugo pa dela, saj bi v nasprotnem primeru sam pomagal, torej predlagal razrešitev ministrice dr. Anje Kopač Mrak. Zdaj pa še enkrat nekaj konkretnih argumentov, zakaj smo vložili interpelacijo. Pri odvzemu vnukov iz oskrbe starih staršev ter pri dogajanju v povezavi s tem je prišlo do najmanj naslednjih nepravilnosti, in prav je, da se to ponovi, če je treba petkrat v Državnem zboru da bo ministrica razumela, za kaj gre. Prvič. Vnuka sta bila odvzeta nenadoma in na skrivaj, brez vednosti starih staršev, od katerih se nista mogla niti posloviti. Vsak poseg mora zasledovati načelo sorazmernosti glede na korist otrok, kar bi v danem primeru pomenilo, da bi se to lahko izvedlo samo, če bi bilo ogroženo življenje ali zdravje otrok. V bistvu je šlo za ugrabitev. Drugič. Morilcu matere otrok, njihovemu očetu ni bila odvzeta roditeljska pravica niti postopek za odvzem ni bil začet s strani Centra za socialno delo Velenje. Namesto tega je oče sodeloval kot stranka v postopku in je za razliko od starih staršev edini, ki se v postopku namestitve otrok v rejo lahko pritoži. Prav tako je sedaj le oče tisti, ki poda soglasje za posvojitev otrok, ker mu roditeljska pravica ni bila odvzeta. Tretjič. Center za socialno delo Slovenj Gradec je nezakonito obravnaval vlogo za rejništvo starih staršev, ker je ni poslal v odločanje pristojnemu ministrstvu. Namesto tega je izdal neobrazloženo mnenje, zakaj stara starša nista najbolj primerna. S tem je bil onemogočen postopek dodelitve vnukov starim staršem v rejništvo, saj o njuni pravici do rejništva še ni bilo zakonito odločeno. Četrtič. Center za socialno delo Velenje ni imel stvarno utemeljenih razlogov, da ne bi otroka v rejništvo dodelil starim staršem. Namesto njih je izbral drugo rejniško družino in za to celo potreboval soglasje roditeljev, pri katerih sta otroka živela – torej starih staršev – po 158. členu Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Otrokoma ni bil dodeljen skrbnik, ki bi moral biti praviloma sorodnik otrok, razen če bi bilo to v nasprotju s koristjo obeh otrok, kar pa v danem primeru ni bilo. Center za socialno delo Velenje je postopek vodil samovoljno in starima staršema vsiljeval odločitev ter ju ni informiral o pravnih posledicah odločitev in izjav. In pa sedmič, kar je najbolj pomembno, v postopku odvzema vnukov starim staršem je prišlo do neustavnega posega v družinsko skupnost. Niti centri za socialno delo niti ministrica, in to še do danes življenjski skupnosti starih staršev in vnukov ne pripoznajo statusa družinske skupnosti, čeprav je to že uveljavljen standard po Evropski konvenciji o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Ministrica je ob imenovanju prisegla, da bo spoštovala ustavni red, da bo ravnala po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi delovala za blaginjo Slovenije. Interpelacija kot politično sredstvo je več kot upravičena, saj je ministrica v okviru politične funkcije na začetku neustaven poseg v družinsko skupnost zagovarjala, vse do danes pa ni naredila ničesar, da bi posledice takšnih kršitev človekovih pravic odpravila. Zato bomo seveda v Slovenski demokratski stranki glasovali za interpelacijo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Franc Jurša.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovana ministrica dr. Anja Kopač Mrak, spoštovani ministrski zbor, spoštovane kolegice in kolegi, lepo vas pozdravljam! Nova seja Državnega zbora in nova, a hkrati stara interpelacija proti ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Zdi se mi, da se že ponavljamo, a moram še enkrat povedati, da to serijsko vlaganje interpelacij ni samo neproduktivno in patetično, pravzaprav je že kar malo smešno. Ponovno bomo izgubili 11 ur, ki bi jih tudi pristojni ministri lahko namenili čemu drugemu. Morda za pripravo zdravstvene reforme, zakona o dolgotrajni oskrbi, minister Koprivnikar bi se lahko pogajal s sindikati in tako dalje. In s tem sem seveda malenkostno kritičen tudi do te vlade in tudi do te koalicije. Veliko se je že špekuliralo, kako bo DeSUS danes sploh glasoval glede na to, da ministrice prvič nismo podprli, a naj že takoj na začetku povem, da tokrat interpelacije zoper dr. Anjo Kopač Mrak ne bomo podprli. Pa ne zato ker bi ministrica za 360 stopinj spremenila svoje delo in svoje politike, temveč zato ker ne moremo dopustiti, da si predlagatelji nabirajo politične točke na tragediji neke družine iz Koroške. Tema današnje interpelacije ni vredna komentarja; s to zgodbo naj se ukvarjajo pristojne institucije, ne pa politika. To, da se danes v tej hiši ponovno pogovarjamo o teh dveh nesrečnih dečkih, se mi zdi zavržno in popolnoma nesprejemljivo in pri tej zgodbi mi ne želimo sodelovati, zato na to temo tudi ne bomo razpravljali. Bomo pa morda razpravljali o kakšnih drugih socialnih temah, recimo: zakaj še nismo videli osnutka zakona o dolgotrajni oskrbi, kako se bomo spopadli z demografskimi trendi, kako bomo poskrbeli, da naši ljudje ne bodo več živeli v pomanjkanju, kako bomo zaščitili upokojence in jim omogočili dostojno in aktivno starost, kako bomo mlade vključili na trg delovne sile, kako bomo reorganizirali trg delovne sile, da bo še vedno dovolj prijazen, hkrati pa bo državi še vedno ohranjal konkurenčnost. Lahko bi se tudi vprašali, zakaj smo pri Zakonu o osebni asistenci prehitevani po desni, kaj se recimo dogaja z reorganizacijo centrov za socialno delo, kdaj bomo sprejeli družinski zakonik in tako naprej in tako naprej. Kot že rečeno, pri pripravi interpelacije smo ministrici odrekli podporo zaradi popolnoma drugačne zgodbe. Takrat je šlo za naše nezadovoljstvo nad določenimi socialnimi politikami, ki jih je vodila ministrica. Ni šlo za koroška dečka, kar smo zelo jasno in glasno tudi povedali. Z delom ministrice seveda nismo čisto zadovoljni, se pa stanje izboljšuje. Vzpostavili smo dialog in to je najbolj pomembno. Pred nami so še mnogi skupni izzivi. Trendi so pozitivni in zato ministričin odhod ne bi koristil prav nikomur. Res je, žalostni usodi dečkov so na nek način botrovale tudi določene odločitve, a to bo morala presojati ministrica sama. Dr. Anja Kopač Mrak bo morala po sodbi Vrhovnega sodišča sama oceniti svojo odgovornost glede velenjskih dečkov, a tu gre vseeno poudariti, da je pri omenjeni sodbi šlo za pravice starih staršev in ne za pravice otrok. Drži, da sta bila dečka odvzeta na zelo neprimeren način, a to ni direktna krivda ministrice, ki jo imate danes na žaru. Pomenljivo je tudi dejstvo, da sta otroka še vedno v rejniški družini, da slišimo, da jima gre dobro. In zato se sprašujemo, kdo smo mi, da bi dvomili v presojo socialnih, pedagoških in drugih strokovnih služb. Kot že rečeno, junija se nismo strinjali z določenimi socialnimi politikami ministrice. Predvsem smo govorili o politikah na področju javnih zavodov in centrov za socialno delo. Dogajale so se napake, ki pa se zdaj tudi postopno odpravljajo. Dr. Anja Kopač Mrak nam je tokrat obljubila, da bo upoštevala pripombe in za zdaj ocenjujemo, da je naše zahteve in kritike v veliki meri že upoštevala, nismo pa še čisto zadovoljni. Delo ministrice bomo vsekakor budno spremljali tudi v nadaljevanju. Ker nimamo večjega razloga, da ministrici ne bi verjeli, da se bo trudila še naprej in ker dr. Anja Kopač Mrak zagotovo ni najšibkejši člen te vlade, današnje interpelacije ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi! Danes bomo ponovno žvečili že prežvečeno temo. To bomo počeli kljub temu da od meseca aprila, ko ste vložili prvo, skoraj popolnoma identično interpelacijo do danes ni novih dejstev, ki bi napotovala na drugačne odločitve. Ker smo še vedno prepričani, da dr. Anja Kopač Mrak, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dela zelo dobro, se Socialni demokrati tudi te interpelacije nikoli nismo ustrašili. Žalosti nas edino to, da se moramo namesto z iskanjem rešitev in delovanjem v korist državljanov in skupnosti nenehno vračati nazaj in mencati na mestu ter se ukvarjati s stvarmi, od katerih nihče nič ne pridobi. Danes je na programu ponovitev parlamentarnega šova. A ne gre le za še enega izmed nizov spopadov med opozicijo in koalicijo. Ne, danes smo ponovno priča najnizkotnejši zlorabi dveh otrok, katerih kruto usodo največja opozicijska stranka vedno znova in znova izrablja kot orodje za obračunavanje s koalicijo. Če smo mislili, da smo že na najnižji točki in da ni mogoče pasti še niže, smo se seveda motili. Za predlagatelje interpelacije očitno družina le ni tako sveta celica družbe. Zakaj bi sicer stisko družine in otrok nenehno vračali pod reflektorske luči na oder in jo postavljali pred javnost, da ji sodi? Danes zato ne gre za skrb za usodo posameznika. Danes gre spet za zlorabo. Danes na odprte rane ponovno posipamo politično sol. Interpelacija je sicer legitimno orodje opozicije, za katero se je žal v tem primeru izkazalo, da gre za navadno politikantsko izkoriščanje težke družinske tragedije ter hudo zlorabo in poseg v zasebnost mladoletnih otrok. Tako kot prve tudi te interpelacije ne bi smelo biti. Ne bi je smelo biti, če premoremo vsaj kanček empatije do otrok. Konkreten primer še vedno ni končan. Relativiziranje vsebine, katere bistvo je korist otrok, pa tem istim otrokom ne pomaga, ampak jim dela nepopravljivo škodo. Nedolžne otroke tako brezvestno razgaljati javnosti in jih zaznamovati za vse življenje za cenene politične točke ni več le še eden izmed prispevkov k degradaciji moralno-etičnih standardov, pač pa je znak, da ste nekateri med nami moralno dno že dosegli. Tako kot smo enkrat že povedali, povejmo ponovno. Razvpitost primera izpostavlja vprašanje, zakaj je konkretni center za socialno delo presodil, da otroka po hudi izgubi za svoj razvoj potrebujeta več kot jim lahko v danih razmerah nudita stara starša, ki sta nekaj časa že tudi skrbela zanju. Odgovora ne vemo. In ker gre za varovanje otrokovih koristi, je tako tudi prav. Poslanci tudi nismo upravičeni, da bi odgovor na to poznali ali ga zahtevali. Ostaja dejstvo, da nobena institucija v državi še ni ugotovila, da v konkretnem primeru center za socialno delo ni zasledoval koristi otrok, ki so še vedno nekaj, kar moramo vsi postaviti na prvo mesto. Ali so bila v zadostni meri upoštevana hotenja in upravičenja vpletenih odraslih oseb, pa je povsem drugo vprašanje. Vendar pa nikakor ne smemo koristi otrok in koristi vpletenih odraslih oseb enačiti. Odrasli lahko ščitijo svoje koristi in pravice sami, pravice in koristi otrok pa mora ščititi država. Seveda pa je pomembno, da je vsakomur ki meni, da so institucije države napačno presodile in napačno ukrepale, zagotovljeno pravno varstvo v sodnih in upravnih postopkih. Vse to je v povezavi s tem primerom zagotovljeno, zato tukaj končamo. Zadnjo naj povedo pristojne institucije, sodišča; mi poslanci tega ne moremo in ne smemo. Spoštovane in spoštovani! Glede na to, da v tragičnem primeru presojajo pristojne institucije, kar Državni zbor nikakor ni, se bomo o tem ali ministrica uživa našo podporo, odločali na podlagi rezultatov dela. In teh je bilo obilo. Večkrat so že bili javno predstavljeni in nekaj priložnosti bo tudi danes. Njena politika je dobra in v svojem izvajanju še vedno sledi socialnim demokratskim vrednotam: solidarnosti, enakosti, pravičnosti, partnerstvu, strpnosti in zagotavljanju varnosti. Socialni demokrati interpelacije seveda nikakor ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Začel bom z anekdoto, ki pa je resnična in je povezana z ministrico Anjo Kopač Mrak. Njen strankarski kolega Borut Pahor je večkrat izjavil, da je bila največja napaka njegove vlade ta, da je podcenila obseg bančne krize. Sedaj se ne bom spuščal v to ali je bila to res zgolj napaka, niti v to koliko drugih škodljivih ukrepov je sprejela Pahorjeva vlada. Bistveno je nekaj drugega. Če politik naredi tako hudo napako, bi se morala njegova politična kariera nemudoma končati. Ampak Pahorjeva politična kariera se ni nemudoma končala, v bistvu je celo napredoval na mesto predsednika republike, kjer še naprej dela napake. Zakaj to izpostavljam je v razlogu, da je točno to podobnost med predsednikom države in med ministrico za delo. Že ko je bila sekretarka v Pahorjevi vladi, je naredila največjo napako svoje kariere. Potezo, ki je 50 tisoč naših prebivalcev prikrajšala za vsako obliko socialne pomoči. Kljub temu se njena politična kariera ni končala. Še več, tako kot Pahor je tudi Anja Kopač Mrak napredovala po politični lestvici. Na ministrskem položaju še naprej dela napake, ki jih seveda plačujejo drugi, zlasti socialno najranljivejši prebivalci Slovenije. Tudi ko se pod pritiskom javnosti loti odpravljanja nekaterih svojih napak, jih ne odpravi do konca. Preden se lotim karakterizacije teh napak, naj povem še to, da v resnici ni šlo za napake. Šlo je za načrtno protisocialno politiko. Anja Kopač Mrak in njena tovarišija vračajo našo socialno politiko v 19. stoletje. Cenzusi se ne uporabljajo kot pokazatelj, kdo potrebuje pomoč, ampak kot sredstvo, kako zavrniti čim več prosilcev. Kdor pa vendarle prejme pomoč, se mora odreči elementarnim pravicam, kot je to denimo pravica, da svoje premoženje prenese na svoje potomce. Skratka, medtem ko se po svetu širi ideja temeljnega dohodka za čim širši krog ljudi, ekipa Anje Kopač Mrak zožuje socialno državo na goli fizični minimum. Če nas vprašate, ali je tak človek primeren za ministra, je naš odgovor popolnoma jasen – »ne«. Zagovornik represivne socialne politike ne sme biti minister za socialne zadeve. Politik ki noče popraviti niti tistih napak, ki jih sam priznava, sploh ne sme biti minister. Seznam protisocialnih ukrepov Anje Kopač Mrak je dolg, modus operandi njenega delovanja pa preprost. Prestiž njene stranke in njen ministrski stolček imata prednost pred potrebami ljudi. Izpostavil bom samo najbolj očitne primere. Anja Kopač Mrak je soavtorica spremenjene zakonodaje o socialnih prejemkih, na podlagi katere je bila ljudem de iure odvzeta državna pokojnina, de facto pa tudi varstveni dodatek. Kot ministrica v vladah Alenke Bratušek in Mira Cerarja je dvakrat predlagala neustrezne popravke, ki so resda izboljšali njen rating, niso pa rešili problema kot so obljubljali, da ga bodo. Opozicijske stranke – leve, desne, niti nima veze – smo vsaj trikrat predlagale ustrezno rešitev, ampak namesto da bi se Vlada vključila v zakonodajni postopek, je koalicija te predloge povozila. Prejšnji mesec, se pravi šest let po sprejemu Svetlikovega zakona je ekipa Anje Kopač Mrak nastopila z novim polovičarskim predlogom. Piar ene osebe in ene stranke je ponovno dobil prednost pred potrebami socialno ogroženih prebivalcev. Naprej. Ekipa Anje Kopač Mrak je leta 2014 predlagala novi Zakon o inšpekciji dela, s katerim je prekarne delavce postavila v slabši položaj, kot so ga imeli po stari zakonodaji. Ko smo marca v Združeni levici predlagali popravek, se njeno ministrstvo ni hotelo vključiti v zakonodajni postopek. Pol leta pozneje je pripravilo svoj zakon, ki pa pušča na cedilu najbolj kritično skupino delavcev; to so tisti delavci, ki so zaposleni v nezakonitih agencijah za posredovanje dela. Naprej. Odpust dolgov socialno ogroženim, ki ga je predlagala in operativno izvajala ministrica Anja Kopač Mrak, je bil celo po vladnih kriterijih neuspešen – seveda če odštejemo piar termine, ki jih je ministrstvo želo na ta račun. Od 290 tisoč revnih ljudi v Sloveniji je bil na koncu dolg odpisan manj kot 4 tisoč prebivalcem. Modus operandi ministrice je bil spet popolnoma enak kot pri vračljivosti socialne pomoči in kot pri popravku Zakona o inšpekciji dela. Koalicija zavrne predlog Združene levice, ki je bil za socialno ogrožene osebe veliko ugodnejši, potem v drugem koraku ministrstvo pripravi svoj predlog, ki je pa izjemno restriktiven. Za to sta seveda seveda soodgovorna cela Vlada in koalicija, bodimo pošteni, ampak za slabo izvedbo je pa odgovorna izključno ministrica. Torej, v vseh teh primerih, ki sem jih naštel, imajo ambicije ene osebe, karierne ambicije Anje Kopač Mrak in ene stranke, Socialnih demokratov prednost pred potrebami prebivalcev te države in to tistih najranljivejših, najbolj revnih, najbolj izpostavljenih. Preden obrazložim te primere, moram opozoriti še na problem boja proti revščini. Pred kratkim smo obeležili drugo obletnico Cerarjeve vlade. Vlada je takrat šla v projekt propagandne brošure z naslovom, ga bom kar citiral: »Ključni pozitivni premiki ob drugi obletnici delovanja vlade dr. Mira Cerarja«. V tej brošuri se niti enkrat ne pojavi beseda revščina. In to je seveda korektno. Vlada Mira Cerarja kljub tretjemu zaporednemu letu gospodarske rasti ni naredila nič za odpravo revščine. Ja, izvajala se je obstoječa zakonodaja, to drži. Ni bil pa narejen noben korak za to, da bi v Sloveniji absolutno revščino odpravili in dejansko pomagali tistim, ki živijo v razmerah relativne revščine. Prav nasprotno; večina intervencijskih ukrepov ki so bili, poglej ga zlomka, sprejeti že v času Pahorjeve vlade, veljajo še naprej. Koalicija je pravkar sprejela Zakon o izvrševanju proračunov in s tem še za dve leti zamrznila usklajevanje socialnih prejemkov z rastjo minimalnih stroškov. Starševski dodatek, otroški dodatek, invalidski dodatek, nadomestila za brezposelne, vse to še naprej ostaja zamrznjeno. Skratka, medtem ko je Vlada že dvakrat znižala dohodnino za 10 % najbolje plačanih, medtem ko so se plače politikov povečale tudi za več kot 5 %, se varčevanje za socialno ogrožene nadaljuje. Ali se kdaj vprašate, kako to da neka Nemčija, ki je imela leta 2014 samo 5 % brezposelnost, za brezposelne nameni 1,8 % svojega BDP? Slovenija pa zgolj 0,8 % in to kljub temu, da smo imeli skoraj dvakrat višjo brezposelnost, 9,7 %. Seveda je vse jasno, če pogledamo nadomestila za brezposelne. Minimalno nadomestilo znaša 350 evrov bruto, kar se prevede v 270 evrov neto, se pravi celo 22 evrov manj od socialne pomoči, vse skupaj je pa itak za tretjino pod pragom tveganja revščine. Sedaj se bo ponudil odgovor, da za to ni kriva samo ministrica, ampak cela Vlada in koalicija in ta ugovor bi zdržal. Ampak ali je ministrica ob takih poraznih socialnih številkah sklicala tiskovno konferenco? Ali je protestirala? Se je kakorkoli oglasila? Ne, ni, seveda ni. Je zagrozila z odstopom, če bo zakon sprejet? Spet je odgovor negativen. Če bi to seveda storila, bi jo lahko kdo še prijel za besedo. In je jasno, da se takih akcij za reševanje revščine v Sloveniji ni polotila, ker ji očitno njen ministrski položaj pomeni vse, vsebina njenega resorja pa bore malo. Takoj vam lahko navedem še en primer oziroma še dva primera. Cerarjeva vlada je z občinskim Zujfom ukinila subvencijo za socialno ogrožene prebivalce, ki so prisiljeni najemati stanovanje na trgu. Pozor, koalicija je šla v kršitev ustave zato, da napade tiste uboge ljudi, ki v nasprotju s 87 % naših sodržavljanov nimajo svojega stanovanja. Spravila se je na ljudi, ki zaradi katastrofalne stanovanjske politike ne dobijo niti neprofitnega stanovanja. In kako je odreagirala ministrica za socialne zadeve? Je ponudila odstop? Je izstopila iz svoje stranke, ki je zakon podprla? Ne, naredila ni nič. Ravnokar mineva leto dni od sramotnega referenduma o izenačitvi pravic istospolnih parov. Zakaj je zakon Združene levice na referendumu padel, je več razlogov. Eden izmed najbolj bistvenih razlogov je zagotovo ta, da ima Rimskokatoliška cerkev praktično neomejena sredstva za svojo homofobno propagando, se pa razlogi ne izčrpajo tukaj. Za poraz sta kriva tudi Vlada in tudi Anja Kopač Mrak. Vlada se je namreč odločila, da v tej kampanji ne bo sodelovala. In kako se je spet odzvala ministrica za enake možnosti? Naredila ni nič. Preden dokončno obrazložim tiste primere, pri katerih ministrica ni samo tolerirala nesprejemljivih odločitev Vlade in koalicije, ampak jih je tukaj sama izvajala, naj opozorim še na bistveno težavo njene socialne politike – to so prenizki socialni prejemki. Leta 2009 je Ministrstvo za delo pripravilo izračun, ki je pokazal, da mora biti socialna pomoč težka vsaj 385 evrov, kot goli fizični minimum v tej državi. Ker je bila takrat minimalna plača 460 evrov neto, so potem ta znesek zaokrožili na 308 evrov no in na koncu so pristali na 288 evrov. Ampak se niti ta borna številka ni realizirala, zato ker je takratna Pahorjeva koalicija sprejela interventni zakon in znižala minimalni dohodek na 260 evrov. Od takrat se je minimalna plača zaradi pritiskov sindikata povečala za dobrih 100 evrov, lansko leto so delavci na minimalcih končno dobili pravico do dodatkov. Zadnjič se je državni sekretar Pogačar pohvalil, da se je število delavcev na minimalcu znižalo iz 40 tisoč na 20 tisoč. No ampak kljub temu je socialna pomoč danes še vedno samo 292 evrov. Proračun, ki ga je koalicija sprejela, določa, da bo 60 tisoč ljudi živelo z dohodkom, ki je za dvakrat nižji od praga tveganja revščine. In preden spet slišim, da je to realnost, da v tej državi ni denarja, naj povem, da bi bilo za dvig minimalnega dohodka na potrebnih 385 evrov, da bi za ta dvig potrebovali od 60 do 90 milijonov evrov. Zdaj pa pozor, koalicija je z dvema spremembama dohodninske lestvice v korist 10 % najbolj privilegiranih ljudi v slovenski družbi prihodke v letu 2017 zmanjšala za 80 milijonov evrov. Sicer je res kozmetično popravljati davek na dobiček podjetij, ampak če bi naredila zgolj to, kar so obljubili Socialni demokrati v svojem programu, bi morali od tega davka dobiti 90 milijonov evrov več. No in po zagotovilih ministrice iz odgovora na moje poslansko vprašanje na junijski seji naj bi bil letos po 7 letih končno izveden nov izračun minimalnih stroškov. Ne vem, če bodo ta izračun dejansko izvedli, vem pa, da sam po sebi ne pomeni nič. Leta 2009 je taisti izračun namreč pokazal 385 evrov za začasno socialno pomoč, no pa smo danes, 7 let kasneje še vedno skoraj 100 evrov pod tem zneskom. Še enkrat ponavljam, koalicija je sprejela proračun, ki predpostavlja, da bodo socialni transferji zamrznili in močno dvomim, da bo ta koalicija predlagala rebalans zaradi socialno ogroženih prebivalcev. Zdaj se torej vračam k problemom iz uvoda, ki jasno kažejo modus operandi ministrice Anje Kopač Mrak. Pahorjeva koalicija je torej sprejela nov Zakon o socialnih prejemkih, zaradi katerega se je po ugotovitvah te vlade število prejemkov, bom kar citiral izraz »prejemnikov radikalno zmanjšalo«. Za ponazoritev, leta 2011 smo imeli povprečno 47 tisoč prejemnikov varstvenega dodatka in 14 tisoč 600 prejemnic kmečkih pokojnin. Zlasti te ženske, ki so bile s tako revnih kmetij, da si niso mogle privoščiti niti kmečkega zavarovanja, so bile tiste, ki jih je takšna ureditev najbolj prizadela. Kajti število prejemnikov varstvenega dodatka, ki je nadomestil oba stara prejemka, se je leta 2012 zmanjšalo na samo 13 tisoč. Trenutno jih je pa celo samo še 11 tisoč. Se pravi, je bilo v tem procesu prizadetih 50 tisoč ljudi. In če tukaj spet citiram Vlado, »ta trend ni povezan z manjšimi potrebami, ampak z individualnimi odločitvami« . Kar tukaj Vlada trdi, je, da je upad te številke posledica uvedbe vračljivosti. Kot rečeno, je ekipa Kopač Mrakove leta 2013 predlagala popravek zakona, ampak je bil ta popravek kozmetičen. Ostal je zastraševalni učinek plombe na nepremičnine. In spet citiram Vlado, »tako v absolutnem kot v relativnem smislu zmanjšuje število in delež starejših prejemnikov« . Torej tistih, ki jim je varstveni dodatek prvenstveno namenjen. Pošten politik bi verjetno takoj na začetku novega mandata predlagal dokončno ureditev, ampak ne Anja Kopač Mrak. SDS je dvakrat predlagala odpravo vračljivosti varstvenega dodatka, Združena levica je predlagala popolno odpravo vračljivosti tudi za socialne storitve in so Vlada in ministrica vse to blokirali. Ampak glej si ga no, letos novembra se je taisti lik pojavila kot velika rešiteljica, ki bo popravila svojo lastno napako. Ampak kot sem navedel že v drugih primerih, spet je na mizo prinesla polovično rešitev, ki je za marsikaterega socialno ogroženega človeka celo manj ugodna od aktualne ureditve. In kaj bo koalicija s tem dosegla? Približno toliko, kot bi dosegla s protiustavno ukinitvijo subvencije za najemnino. Poglejte, izdatki za tisoč novih prejemnikov varstvenega dodatka za celo leto so 1,8 milijona evrov. Ta vlada bo samo za operacijo Nata v Latviji letno zmetala 4,6 milijonov evrov. Varčevalni učinek je torej zanemarljiv, sredstva so, samo troši se jih denimo za Natove piarovske eskapade v Latviji. Zakaj torej ministrica še vedno vztraja pri plombah, zakaj ima dobesedno na piki prav socialno ogrožene ljudi? Naslednji primer je delovna inšpekcija. Mogoče se to zdi komu tehnični problem, ampak je v resnici zelo daleč od tega. Naši delavci so vedno bolj prekarni in če kdo, ki ima še redno službo, misli, da se ta problem njega ne tiče, se prekleto moti. Imamo cele panoge, kjer je prekarnost norma, normalna zaposlitev pa postaja izjemna. In nosilci kapitala zavestno kršijo zakon, zato ker vedo, da se jim ne more zgoditi nič. V takšnih razmerah je ekipa Anje Kopač Mrak leta 2014 predlagala nov Zakon o inšpekciji dela. Ampak namesto da bi ta zakon povečal pooblastila delovne inšpekcije, jih je dejansko zmanjšal, prekarce pa postavil v slabši položaj kot delavce, zaposlene na črno. Namreč, po starem Zakonu o delovni inšpekciji je moral delodajalec, pri katerem je delavec delal na črno, temu delavcu v treh dneh izročiti pogodbo o zaposlitvi. Popolnoma isto pristojnost ima inšpektor Fursa po Zakonu o preprečevanju dela na črno, ki je bil sprejet istega leta. No, ampak ekipi Anje Kopač Mrak je kljub temu uspelo predlagati zakon, ki prisilno samozaposlenemu te pravice ne daje. Že leta 2015 jo je na to opozoril inšpektorat za delo, v Združeni levici pa smo vložili novelo zakona. Vlada – torej Ministrstvo za delo v njenem imenu – v zakonodajnem postopku spet ni hotela sodelovati in 8 mesecev kasneje za Združeno levico je vložila svoj predlog, ki pa je bil spet pomanjkljiv. Zakon ščiti prisilno samozaposlene, ne ščiti pa delavcev nezakonitih agencij. Ministrstvo je predložilo tak zakon, čeprav nas mediji vsak teden obvestijo o novem primeru, ko neka firma najema delavce od firme, ki ne izpolnjuje pogojev za posredovanje dela. Nosilci kapitala to počno naklepno, ampak če jih dobi inšpekcija dela, v zdajšnjih razmerah plačajo minormno kazen. Delavec ostane prepuščen kriminalcu, ki si upa reči podjetnik ali delodajalec, ki sedi na čelu nezakonite agencije. Mogoče bo ministrica uporabila Pahorjev izgovor, ampak glejte, če politik potem ko je bil že opozorjen, zavestno predlaga škodljiv predlog, potem ni več govora o napaki, govora je o namernem povzročanju škode. O odpisu dolgov niti nima smisla pretirano izgubljati besed, zaradi tega ker je zgodba ponovno zelo podobna – Vlada se ni vključila v zakonodajni postopek, ko smo v Združeni levici vložili zakon. Ko je po dolgem času predlagala svoj zakon, smo ministrstvo opozorili, da je definicija upravičencev preozka in da izpušča večino relevantnih terjatev. Naši amandmaji so bili zavrnjeni brez argumentov, na koncu pa je bil dolg odpisan samo 3 tisoč 914 upravičencem. Skratka, cel projekt se je zaključil kot en velik debakel. Če upoštevamo, da smo imeli v tem času 290 tisoč statistično revnih ljudi, da smo imeli 170 tisoč prejemnikov različnih vrst socialnih prejemkov, je bil ta učinek ukrepa res izrazito, izrazito zanemarljiv. In kot sem omenil prej, edini izplen tega ukrepa so bili piarovski, propagandni, samopromocijski termini gospe ministrice. Ministrica Anja Kopač Mrak je pred dvema letoma prisegla, da bo delala za blaginjo Slovenije. Kljub temu je kot članica Vlade mirno podprla vse ukrepe, s katerimi ta vlada siromaši državo. Med temi ukrepi pa moram posebej izpostaviti privatizacijo državnih podjetij, zniževanje davkov za privilegirane skupine prebivalstva in tako naprej. Po drugi strani pa ni niti predlagala, kaj šele izvedla nujnih ukrepov za dostojno preživetje naših državljanov. In to so tisti resnični razlogi, zakaj bi morala Anja Kopač Mrak leteti, in to že zdavnaj. Žal se predlagatelji današnje interpelacije raje ukvarjajo z zlorabo otrok za svoj lasten politični prestiž, zato okrog tega ne bom niti izgubljal besed. Mogoče se bom zadržal zgolj toliko, da vam povem, da iz točno tega razloga interpelacije vendarle ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, ministri, kolegice in kolegi! Pred pol leta smo krščanski demokrati v stališču ob obravnavi interpelacije ocenili, da ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ne dela dobro, da je interpelacija upravičena in bi morala ministrica celo sama odstopiti. Krščanski demokrati vseskozi opozarjamo na napačno politiko ministrice, ki jo vodi še iz časov, ko je bila državna sekretarka pri takratnem ministru Svetliku. Predlagatelji interpelacije so predlog za razrešitev ministrice sicer utemeljili zgolj na konkretni temi, ki jo vsi že dobro poznamo iz medijev – koroških dečkih, kar morda ni najbolj posrečeno. Na osnovi informacij, dostopnih javnosti pa lahko upravičeno domnevamo, da so bile v postopkih storjene velike nepravilnosti in nezakonitosti, kar je nesprejemljivo. Ministrica je osebno odgovorna za to, da postopki in posegi v družine, kadar so ogrožene otrokove koristi, niso celovito in primerno urejeni. Če smo bolj natančni, ti postopki niso izvajani s potrebno občutljivostjo, ki se pričakuje ob hujših posegih v družino. Gre, na primer, za odvzem otroka ali za njegovo nastanitev v zavod. Če so otrokove koristi ogrožene, je država upravičena in dolžna poseči v pravice staršev, vendar le iz vnaprej določenih razlogov in po vnaprej določenem postopku. Ti postopki ne bi smeli biti neurejeni in prepuščeni v odločanje socialnih delavcev, saj so tudi oni v stiski, ker nimajo na voljo sistemskih rešitev. Zato je bil odvzem otrok v konkretnem primeru videti kot akcija specialcev, brez dogovora in obveščanja prizadetih. Takšen način nikakor ne more biti v korist otrok. Naj se ustavimo še pri 3. točki interpelacije, ki ministrici očita odgovornost in vpletenost pri politizaciji centrov za socialno delo, na primer CSD Slovenj Gradec. Mediji so obširno poročali o dolgem postopku imenovanja direktorja CSD Slovenj Gradec v začetku leta 2014. Ministrica sicer zavrača očitano politizacijo centrov za socialno delo in trdi, da je bil postopek imenovanja Jurija Šumečnika, njenega strankarskega kolega izveden v skladu z določbami Zakona o zavodih in Zakona o socialnem varstvu. Navaja, da je bil gospod Šumečnik 23. junija 2014 izbran za direktorja zavoda. 12. avgusta 2014 je bilo izdano pozitivno mnenje k njegovemu imenovanju od Mestne občine Slovenj Gradec. Soglasje ministrice k imenovanju je bilo izdano 23. septembra 2014, Svet zavoda pa ga je imenoval za direktorja 1. oktobra 2014. Ministrica pa verjetno z razlogom zamolči vse dogajanje okoli postopka imenovanja gospoda Šumečnika od januarja 2014, ko je bil razpis ponovljen – tudi zaradi nejasnosti in ali omenjeni izpolnjuje vse pogoje. Krščanski demokrati podpiramo razrešitev ministrice dr. Anje Kopač Mrak zaradi številnih zgrešenih politik in projektov, za katere je kot ministrica neposredno in posredno odgovorna. Tukaj imamo v mislih tudi projekte in spremembe, ki jih ni opravila, pa bi jih nujno morala na zakonodajni ravni, kot na primer: ministrstvo še vedno ni pripravilo zakona o dolgotrajni oskrbi, osebni asistenci in zavarovanju za dolgotrajno oskrbo. Upamo sicer, da se bo sedaj po vložitvi Predloga zakona o osebni asistenci, ki smo ga pretekli teden vložili poslanci Nove Slovenije, ta postopek pospešil, saj je izjemnega pomena, da se to področje celovito uredi. Na organizacijski ravni še vedno ni izvedena reorganizacija centrov za socialno delo, ki jo napoveduje že od začetka mandata. Krščanski demokrati bi v zvezi s tem želeli videti projektno dokumentacijo, predloge konkretnih rešitev in pravno podlago zanje. Ministrica in predsednik Vlade sta namreč v zvezi s tem že pred pol leta trdila, da je v zvezi s tem vse pripravljeno. Predpisi, ki so bili pripravljeni in sprejeti, so slabi in neučinkoviti. Denimo Zakon o odpisu dolgov, ki je doživel porazno slab odziv deležnikov. Drug tak zakonodajni polom predstavlja Zakon o preprečevanju dela na črno, z uvedenimi vrednotnicami. Več stroškov kot pa koristi. Omeniti moramo zadnjo novelo ZPIZ-2, ki je številne samostojne podjetnike dobesedno prisilila v to, da so prenehali s svojo dejavnostjo. To ministrstvo ne spodbuja tistih, ki bi želeli delati, in to je nerazumljivo ter nesprejemljivo. Ministrstvo zamuja pri pripravi številnih predpisov iz normativnega programa dela za leto 2016. Ministrica je objektivno odgovorna za nesprejemljive zaostanke pri reševanju pritožb na drugi stopnji v zvezi z uveljavljanjem pravic po Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Čeprav javno velikokrat poudarja, koliko ljudi je na odpravi zaostankov zaposlenih in kako se število nerešenih pritožb hitro zmanjšuje, se na nas še vedno obračajo številni državljani, ki so v veliki stiski zaradi nerazumnega čakanja na pravično odločitev ministrstva. Zanima nas, spoštovana ministrica, kako dolgo lahko po vašem mnenju čaka državljan, družina v stiski na odločitev vaših uradnikov? Številni že javno opozarjajo na slabo kadrovsko strukturo zaposlenih na Direktoratu za socialne zadeve in druga politična kadrovanja na ministrstvu. Iz tega sklepamo, da so, milo rečeno, čudni in škodljivi ukrepi centrov za socialno delo po vsej Sloveniji tudi posledica nepremišljenega in političnega kadrovanja na ministrstvu. Ministrica, ki bi morala ščititi družino, je dejansko v zadnjih letih družini ravno najbolj škodila. Krščanski demokrati sprašujemo, kje je resolucija o družinski politiki? Lahko bi še naštevali in naštevali. Projekti za zaposlovanje mladih – ni posebnih rezultatov; vedno več je tridesetletnikov, ki so brez redne zaposlitve, brez družin in živijo doma. Neodzivanje na javne kritike starejših, ki so jih tudi strokovni delavci Zavoda za zaposlovanje, ki je v njeni pristojnosti, zavajali in spodbujali, naj plačujejo prostovoljne prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, sedaj pa se ti ne vštevajo v pokojninsko dobo. Ministrstvo ne naredi nič v podporo družinam, ki živijo pod pragom revščine. Ministrstvo praktično sploh še ni začelo črpati sredstev iz evropskih skladov, pa smo sredi finančne perspektive. Spoštovana ministrica! Kdaj bodo končno objavljeni razpisi za črpanje teh sredstev? Krščanski demokrati še vedno menimo, da je čas, da se ministrica umakne. Poslanci Nove Slovenije bomo podprli predlog za razrešitev ministrice.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček. Izvolite, gospa Klanjšček.
Hvala lepa. Najprej bi vse lepo pozdravila! Danes bomo ponovno razpravljali o še eni interpelaciji, ki jo je – kot že nekaj zadnjih – vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. In tudi tokrat bomo odločali o delu in odgovornosti ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Ministrica se bo danes že drugič – če pa štejemo še interpelacijo celotne Vlade, že tretjič – zagovarjala o praktično isti zadevi. Seveda se lahko tukaj vsi skupaj vprašamo po smiselnosti takega početja, saj je ministrica, ker je očitno, eno in eno sedemnajstino interpelacije že preživela, in kot kaže, bo tudi današnjo. Pa vendar se današnja interpelacija razlikuje od tiste, ki smo jo obravnavali junija letos na 20. redni seji. Današnja interpelacija se nanaša samo in zgolj na konkreten primer dveh otrok ter njunih starih staršev, tako kot tudi kar enajst poslanskih vprašanj, ki jih je ministrica prejela v zadnjih mesecih. Sama sem veliko razmišljala o tem, kaj naj sploh še o tej zadevi povem. Sprašujem se, ali je stališče poslanske skupine v takem primeru sploh smiselno in potrebno. In to zato, ker bomo zopet enajst ur z nepremišljeno lahkoto govorili o tragediji dveh majhnih otrok. Namreč, ko s takšno lahkoto v javnosti govorimo o primeru dveh dečkov, ki ju je njuno življenje že v rani mladosti zaznamovalo, se moramo zavedati, da ju s takšnimi javnimi razpravami zaznamujemo tudi sami. Se na primer danes še kdo spomni primera ravnatelja ene mariborskih šol, ki je prav zaradi velike publicitete v medijih zaradi manjše afere storil samomor? Ali pa, se danes še kdo spomni primera koroške deklice? Tudi takrat je javnost zahtevala svoj davek in ta davek, spoštovani, nikakor ni zanemarljiv. Vsakokrat ko na dolgo in široko razpravljamo o življenju teh dveh dečkov, otroka svojo izkušnjo podoživita. Mar morda pozabljamo, da oba otroka obiskujeta vrtec in se v okolju, kjer živita, družita s prijatelji in znanci? Ob tem pa celotna Slovenija spremlja in se sprašuje, kako se bo zgodba koroških dečkov končala, v parlamentu pa še vse skupaj začinimo z vprašanjem, ali bo ministrica jutri še ministrica. V maniri: cilj pač opravičuje sredstva. Žalostno je le, da sta sredstvo v tem primeru dva nič kriva in že brez naše izdatne pomoči travmatizirana otroka. Nova okoliščina, zaradi katere so predlagatelji morali reagirati s ponovno interpelacijo, je torej odločitev Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, ki je v mesecu oktobru 2016 razsodilo, da je bila s postopkom odvzema otrok starima staršema oziroma babici kršena z ustavo zagotovljena pravica do družinskega življenja. Spomnimo, da je Center za socialno delo Velenje odvzem otrok izvršil po hitrem postopku, ne da bi počakal na odločitev Ministrstva za delo glede izdaje ustreznega dovoljenja za rejništvo starim staršem. Tukaj želim posebej poudariti, da v poslanski skupini kot tudi v Zavezništvu odločno nasprotujemo takšnemu samovoljnemu ravnanju državnih organov – še posebej, ko so v postopek vpleteni otroci. Vendar pa je ob vsem tem treba povedati, da Vrhovno sodišče konkretnega primera po vsebinski plati ni presojalo, zato moramo presojo glede največje koristi otrok prepustiti za to specializiranim državnim organom, ki morajo svoje delo opraviti z vso skrbnostjo in odgovornostjo. Prav tako so nekateri postopki pred pristojnimi organi še v teku oziroma še niso zaključeni, zato je tudi s tega vidika vpletanje politike in posledično tudi javnosti v zasebnost obeh mladoletnikov nesprejemljivo. Prav je, da se na nepravilnosti opozarja, pa vendar nihče od nas nima vpogleda v potek in vsebino konkretnih postopkov, kaj šele v življenje otrok ali v življenje njune babice in dedka, zato nimamo pravice soditi. Naj se ob tej priložnosti dotaknem nekaterih po mojem mnenju še kako aktualnih izzivov, za katere upam, da so na Ministrstvu za delo obravnavani prioritetno in na katere sem opozorila tako ob prvi interpelaciji ministrice kot tudi večkrat na Odboru za delo. Najprej bom izpostavila družinski zakonik. Celovita preureditev področja družinskega prava je nujno potrebna, še posebej zato da bo v bodoče takšnih primerov, kot je ta pred nami, manj. Ministrica za delo je predlog tako imenovanega družinskega zakonika predstavila že v mesecu maju, kar v poslanski skupini in Zavezništvu pozdravljamo, vendar pa menimo, da je skrajni čas, da se zakonik, ki bo bolje urejal družinska razmerja, čim prej vloži v proceduro Državnega zbora. Prav tako v poslanski skupini nestrpno pričakujemo realizacijo za leto 2016 in 2017 napovedanih ukrepov reorganizacije centrov za socialno delo, ki bi pripomogli k večji učinkovitosti zaposlenih ter posledično tudi prijaznejšim storitvam za uporabnike. V luči gospodarske rasti in izboljšanja razmer, kar koalicija pogostokrat izpostavlja, pa ponovno ne morem mimo dejstva, da ste poslanci koalicije podprli predlog Vlade glede podaljšanja določb Zakona o uravnoteženju javnih financ v delu, ki ureja socialno politiko. Ali se torej gospodarsko rast izpostavlja samo ob predlogih zakonov, ki prinašajo dodatne politične točke – enega takšnih primerov smo namreč obravnavali včeraj na izredni seji Državnega zbora –, tam kjer pa bi odprava ostrih ukrepov državljanom prinesla vsaj majhno olajšanje, pa pri koaliciji naletimo na gluha ušesa? Ne glede na povedano pa sva obe poslanki Zavezništva mnenja, da ministrica dr. Anja Kopač Mrak v okviru svojih zmožnosti in pristojnosti svoje delo opravlja dobro. Prepričani sva, da se ministrica pri vsakodnevnem delu zaveda vrednot, ki so ključne za učinkovito delovanje za državo enega najbolj pomembnih ministrstev, in sicer socialnost, solidarnost in enakopravnost. Kljub vsemu povedanemu pa so v Poslanski skupini nepovezanih poslancev glede vloženega predloga interpelacije zoper ministrico dr. Anjo Kopač Mrak mnenja deljena, zato bomo glasovali po svoji vesti. Hvala lepa.
Dr. Jasna Murgel bo pravila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani državljani! Ja, danes vsi ugotavljamo, da danes ponovno razpravljamo o interpelaciji o delu in odgovornosti ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak. Naj samo pojasnimo državljanom: če je pač interpelacija vložena, nimamo izbire kot to, da o tem razpravljamo. Morda si ne bi želeli o tem razpravljati, ampak ko je po postopku vložena interpelacija, seveda o tem moramo razpravljati. O interpelaciji moramo razpravljati in ta je v večjem delu enaka – to smo tudi rekli, marsikateri izmed nas, da je enaka – tisti, ki je bila vložena že junija letos in ponovno postavlja v ospredje mladoletna otroka ter njuno družinsko tragedijo, ne ozirajoč se na njuno dostojanstvo in pravico do zasebnosti. In to kljub temu, da nas je tudi varuhinja za človekove pravice tukaj v parlamentu pozvala, pravzaprav nekako že prosila, da naj ne obravnavamo te problematike, tega konkretnega primera tukaj spet še enkrat ponovno in ponovno, zato da dejansko poskrbimo za to, da bodo varovani interesi teh otrok. Interpelacija je institut, s katerim Državni zbor vrši nadzor nad delovanjem posameznega ministrstva in Vlade. Zato je prav, da se ga uporabi vsakič, ko obstajajo utemeljeni razlogi, ki kažejo, da delo nekaterih ministrov ne ustreza več vrednostnim merilom in načelom Ustave Republike Slovenije. Vendar v imenu interpelacije, ki jo danes obravnavamo, temu ne moremo pritrditi. Uporaba interpelacije, da se omaje zaupanje v delo državnih institucij tako, da se izrabi stisko dveh mladoletnih otrok, je po našem mnenju neprimerna in neutemeljena. Predlagatelji interpelacije očitajo ministrici marsikaj: odgovornost za domneven nesorazmeren poseg v človekove pravice, opustitev dolžnega ravnanja, odgovornost in vpletenost pri politizaciji dela centrov za socialno delo in tako dalje. Tako kot junija letos ponovno poudarjamo, da v interpelaciji navedeni očitki nakazujejo na nerazumevanje nalog in pristojnosti posameznih organov – centrov za socialno delo, socialne inšpekcije in pristojnega ministrstva ter nenazadnje tudi sodišča. Gre za samostojne državne organe in ne za organe v sestavi, ki bi bili neposredno podrejeni ministrici. Ministrica je pristojnosti, ki jih je imela – ja, socialna inšpekcija je, kot pravite, podrejena lahko v določenih primerih ministrici –, tudi uporabila in izvedla v konkretnem primeru. Po našem mnenju primeri, ki odmevajo v javnosti, ne morejo biti povod za poskus izvajanja pritiskov na neodvisne organe, ki delujejo znotraj posamezne veje oblasti ter v skladu z zakoni in drugimi predpisi sprejemajo odločitve, katere moramo spoštovati. Gre za načrtno spodkopavanje zaupanja v delo državnih institucij in ustvarjanje zmotnega prepričanja, da v našem pravnem redu najranljivejši niso zaščiteni. Naj ponovno spomnimo, da je Slovenija ratificirala Evropsko konvencijo o uresničevanju otrokovih pravic ter Konvencijo Sveta Evrope o zaščiti otrok pred spolnim izkoriščanjem in spolno zlorabo. Posebno varstvo otroci uživajo tako v skladu z Ustavo Republike Slovenije kot tudi v skladu z Zakonom o preprečevanju nasilja v družini, katerega smo prav letos novelirali z Zakonom o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki ga bo tudi kmalu nadomestil družinski zakonik. Resor, ki ga vodi ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, je obsežen. Politike in ukrepi ministrstva pa se neposredno dotikajo najbolj ranljivih skupin v naši družbi. Novela Zakona o socialnovarstvenih prejemkih, ki predlaga črtanje instituta zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine v lasti prejemnikov denarne pomoči in varstvenega dodatka, bo sprejeta ravno na decembrski seji Državnega zbora. Tudi dolgo pričakovani družinski zakonik bomo sprejeli kmalu, kajti verjetno bo prav danes sprejet tudi na seji Vlade, tako da bo postopek končno stekel glede sprejemanja tega pomembnega, zelo pomembnega akta, ki zelo pomembno vpliva na družinska razmerja v naši državi in na katerega smo tako zelo čakali, pa ne samo po krivdi ministrstva. Dejstvo je, da čaka ministrstvo, ki ga vodi ministrica Anja Kopač Mrak, še veliko dela pri izpolnjevanju zavez, ki jih ima. Vemo, ni vse idealno in bo treba izpolniti še preostale obveze iz koalicijskega sporazuma. S tega vidika so pomembne aktivnosti ministrstva za ureditev tistih vidikov delovnopravne zakonodaje, ki so se izkazali kot pomanjkljivi, omogočajo kršitve pravic delavcev ter omejujejo fleksibilnost na trgu dela. Pred dnevi se je ravno zaključila javna razprava o treh pomembnih zakonih s tega področja, torej Zakona o delovnih razmerjih, Zakona o inšpekciji dela ter Zakona o urejanju trga dela. Od ministrice pričakujemo, da bo paket teh treh zakonov v prvih mesecih naslednjega leta tudi predložila na poslanske klopi. Pogovarjali smo se tudi o zakonu o čezmejnem izvajanju storitev, ki je tudi prav tako pred vložitvijo v parlament. Zakonska ureditev osebne asistence je po našem prepričanju zelo pomembna. Bomo imeli priložnost na podlagi zakona, ki ga je vložila tudi Poslanska skupina NSi, razpravljati o tem zakonu. Želeli bi si, da bi jo kar najboljše uredili. Tudi pomembno je področje dolgotrajne oskrbe, na katerem moramo še delati, in sicer skupaj z Ministrstvom za zdravje; gre za zelo zapleteno področje, ki ga poskušamo urejati že vsaj 10 let, pa nam še ni uspelo. Menimo, da je to pomembna prioriteta te države in da je to področje treba dokončno urediti. Ne pozabimo, da se je ministrica dr. Anja Kopač Mrak zavezala tudi k implementaciji zakonskih sprememb za reorganizacijo centrov za socialno delo. Zaradi tega pa so potrebne tudi spremembe zakonodaje in tudi spremembe te zakonodaje so v pripravi. Gre za eno ključnih sprememb na področju delovanja ministrstva. In to je tisto, kar lahko ministrstvo dejansko uredi in s čimer lahko bistveno vpliva na vsebino in učinkovitost dela centrov za socialno delo, s čimer bo bistveno pripomoglo k učinkovitosti dela teh centrov, da bodo lahko dejansko še boljše pomagali državljanom v namenih, za katere so ti centri ustanovljeni in potrebni. In na koncu naj dodam še to; bilo je omenjeno tukaj, kaj je normalno in kaj ni normalno. Menimo, da ni normalno, da se tukaj v Državnem zboru pogovarjamo že tolikokrat o konkretnem primeru, o katerem še poteka odločanje pred pristojnimi organi. V normalni državi – mislim, če se že pogovarjamo na ta način – menimo, da se to ne bi smelo dogajati. Pustimo, da organi, ki so pristojni – konkretno sodišče sedaj –, odločijo o konkretnem primeru. Kajti sodišče je usposobljeno in pristojno v tej zadevi za odločanje o tem. Vem, morda bi predlagatelji pogledali sodno prakso Upravnega in Vrhovnega sodišča, pa morda bi razpravljali še o kakšnem primeru, ki je pri teh sodiščih. Ali bomo sedaj vsak primer, ki se nam zazdi, da bi morda bil lahko predmet razprave tukaj v parlamentu, obravnavali tukaj? Zato menimo, da je odgovor na to vprašanje, ki je sicer zgolj retorično, »ne, Državni zbor za konkretne primere ni pristojen«. Sploh pa ne za tako občutljive primere, kjer se obravnavajo koristi otrok. In sodišče bo v tem primeru odločilo, odloča, poteka, pustimo ga, naj odloči in ne drezajmo več v postopek, kjer se obravnavajo koristi otrok, kjer se obravnavata vsaj dve človeški usodi in naj se pristojni organi ukvarjajo s tem. Glede na to, da je osnova interpelacije torej ta konkreten primer in zaradi vseh drugih razlogov, ki smo jih navedli, bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra glasovali proti interpelaciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Za besedo je prosila predstavnica predlagatelja, gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala za dano besedo. Saj moram reči, da po poslušanju vseh predstavljenih stališč sem na nek način – tudi glede na izjave, ki smo jim bili priča danes zjutraj in včeraj s strani medijev – pričakovala takšne predstavitve. Seveda sem pa nad njimi razočarana. Jaz še zmeraj verjamem – pred nami je skoraj 9 ur razprave, kjer bomo lahko soočali dejanske argumente in razloge, zakaj je do vložitve te interpelacije prišlo –, da se boste poslanci takrat, ko boste glasovali, resnično vprašali, katero tipko boste pritisnili. Ker nenazadnje, stvari so tukaj, jaz mislim, da pa dokaj jasne. Šla bom po vrsti glede tega, kar smo danes tukaj slišali. In sicer najprej na sam odgovor oziroma uvod ministrice. Bilo nam je očitano, da zlorabljamo konkretni primer, da želimo pridobiti politične točke, da se ne govori o koristi otroka, da rušimo institucijo socialne države in tako naprej. Spoštovana ministrica, do te interpelacije ne bi prišlo, če ne bi prišlo do nepravilnosti v postopkih. V postopkih pri organih, ki spadajo pod resor Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Mi danes tukaj ne govorimo o primeru, ne govorimo o vsebini primera, mi govorimo o nepravilnostih, ki so se dogajale v okviru ministrstva oziroma na organih, ki spadajo pod ministrstvo. In to je problem. Če do teh nepravilnosti ne bi prišlo, nenazadnje tudi ti primeri verjetno ne bi bili na sodiščih, ker ne bi bilo potrebe po tem. In resnično, dajmo se skoncentrirati na vsebino interpelacije; pa bom potem malo kasneje spet vse povzela. Ministrica je izjavila, da rušimo institut socialne države. Ravno zaradi takšnih nepravilnosti se ruši institut socialne države in ravno zaradi tega državljani Republike Slovenije več ne zaupajo v socialno državo! Mi je ne rušimo s tem; problem je, da so bile nepravilnosti dokazane, nezakonitosti narejene in do tega ne bi smelo priti. In kakšni so postopki nenazadnje tudi na centrih za socialno delo, ste pa, spoštovana ministrica, odgovorni za to, kako morajo stvari potekati. Vi jim dajete navodila, kako naj ravnajo. Vi ste tisti, vi pripravljate zakonodajo. Kar se tiče izjave, da je bil postopek zaključen, preden ste vi izvedeli za ta primer. Pri obravnavi prejšnje interpelacije ste sami rekli, da ste bili s strani babice o primeru seznanjeni 25. marca. To je bilo, preden sta bila otroka odvzeta starim staršem, postopek je pa seveda tekel že prej. Ampak to je bilo še znotraj nekega obdobja, ki bi lahko, če ste vedeli, da stvari ne potekajo zakonito [[…]]Ker nenazadnje verjetno obstaja zakonska podlaga za to da v primeru, kadar je oddana vloga za rejništvo, na eni strani imate zakonski rok 60 dni, ki ga morate spoštovati, na drugi strani pa mora o tem odločati ministrstvo. Spoštovana ministrica, ali je bila stalna praksa, da je zgolj center za socialno delo podal mnenje? Ali ni bila stalna praksa, da v takih primerih mora odločiti ministrstvo, pa bodisi vlogi ugodi ali jo zavrne, ampak odločiti mora ministrstvo? V tem primeru je direktor Centra za socialno delo Slovenj Gradec ravnal napačno, vloga ni bila poslana pravočasno na ministrstvo, bila je šele v aprilu, takrat ko ste potem vi tudi na hitro dali odgovor na to. Ne vem, spoštovana ministrica, meni to ni smešno. In zaradi tega, ker to ni bilo spoštovano, to so bile nezakonitosti v postopkih, do katerih se je opredelilo Vrhovno sodišče [[...]]Da o tem, kaj je reklo Upravno sodišče, ki je že predhodno o tem odločalo, in da so pozabili tudi štampiljko dati, kdaj je bila posamezna vloga oddana – pa ne enkrat, kar dvakrat –, niti ne govorimo, ker je tako ali tako absurd. Ampak očitno nekdo ni vedel, ker ni bil strokovnjak za to področje, ali pa je namerno povzročil neko nepravilnost. Ampak to je nezakonito, sodišče je o tem odločilo. In to se je zgodilo na centru za socialno delo, ki je, se strinjam, samostojen. Vendar pa vi imate organ v sestavi ministrstva, imate Inšpektorat Republike Slovenije za delo, ki opravlja naloge inšpekcijskega nadzora, pod katerega spada socialna inšpekcija. In po Uredbi o organih v sestavi je to organ v sestavi Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. In prek tega organa ste vi pravilno odredili nadzor, ampak vedeli ste tudi, kako je bil ta nadzor opravljen – šli so zgolj skozi poročilo centra za socialno delo, niso pa vprašali še druge strani, da bi dejansko lahko verodostojno opravili svoj nadzor. In vi ste temu verjeli, zaupali, šli na tiskovno konferenco in tako naprej, to kar smo že slišali. Nadalje, spoštovana ministrica, kar nekajkrat ste rekli, da o tem odloča ulica. Kdo je ta ulica? Ste tukaj mislili na državljane Republike Slovenije? Oni so za vas ulica? Pokrivate zelo občutljiv resor in jaz mislim, da je pa to precej neprimerno. Velikokrat ste rekli, »korist otrok«. Zakaj bi bila otroka kar tri mesece pri starih starših, če ne bi to bilo v njuno korist? Če ne bi bilo, bi center imel to možnost in bi otroka vzel že prej, takoj po teh tragičnih dogodkih in očitno ni bilo v nasprotju s koristjo otroka, da sta bila pri starih starših v družinski skupnosti, ki sta jo poznala. In nenazadnje tudi okoli skrbništva. Izjemoma se odloča drugače kot pa določa 182. člen Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Praviloma v takšnih primerih se za skrbnika dodeli nekdo od članov družine. Izjemoma – izrecno je zapisano, »če to ni v nasprotju s koristmi varovanca« – se za skrbnika določi nekdo drug, tako kot je bilo v tem primeru. Ampak zakaj sta potem bila tri mesece pri starih starših? Omenili ste tudi odvzem roditeljske pravice. Ja. Veste, oče je bil v priporu ves čas. On roditeljske pravice niti ni mogel izvrševati. In ne vem, na kakšni osnovi potem center za socialno delo ne da predloga vloge na sodišče, da okoli tega odloča. Tako da tu je veliko nejasnosti. Velik del ste pa tudi posvetili v svojem tem uvodnem nagovoru temu, kaj bo, kaj bi naj bilo, o tem kaj se dela, med drugim tudi reorganizacija centrov za socialno delo. Spoštovana ministrica! 15. maja leta 2013, to je približno več kot tri pa pol leta nazaj, ste v svoji izjavi za javnost rekli, da bo pilotni projekt reorganizacije stekel že v drugi polovici leta 2013 in da bo reorganizacija izvedena v začetku leta 2015. Na zadnje moje ustno poslansko vprašanje, vezano na reorganizacijo – mislim, da v mesecu novembru - ste govorili o tem, kako širok je ta projekt. Jaz se s tem strinjam. Ampak ta reorganizacija se pod vašim okriljem pripravlja že leta. In spoštovana koalicija, ne vem, takrat pri prvi interpelaciji jaz sem razumela, da je to tudi to eden izmed pogojev, ki mora biti izpolnjen za to, da ste podprli ministrico za delo in ji zaupali, ampak do danes ga še ni. Vemo pa, kdaj je že govorila, da bo, ampak v tistem času tega ni bilo. Zavedamo se, da je to projekt, ki ga ne morete narediti čez noč, ampak saj se ne dela čez noč. Dela se že najmanj tri leta in pol in še danes ga nimamo tukaj. Resnično ne vem [[…]]Družinski zakonik, danes bi ga naj Vlada obravnavala. Me veseli, če vse te naše interpelacije spodbudijo vsaj to, da Vlada začne dejansko nekaj tudi pripravljati in delati v tej smeri, da je mogoče to pa nek, bom rekla, dodaten pritisk in da potem je pač treba neke stvari pripraviti. Jaz pa resnično upam, da je ta družinski zakonik v prvi vrsti usklajen s koalicijskimi partnerji in da ne gre kar, ne vem, na silo na Vlado, ker pač je časovno to treba danes skozi spraviti. Resnično upam, da ta družinski zakonik v prvi fazi seveda ga imate vi med seboj usklajenega, da ne bo potem neprijetnosti, ko bomo to obravnavali tukaj v Državnem zboru. Veliko je bilo slišati o razmerju med ministrstvom in organom v sestavi, o tem, za kaj se v bistvu izrablja inštitut interpelacije, pa bom prebrala to kar sem sicer že prejšnjič, ampak očitno se neke stvari tukaj zelo rade pozabljajo, pa bom to ponovila. Inštitut za primerjalno pravo pri Pravni fakulteti v Ljubljani je 13. decembra 2001 izdal eno vsebino in sicer pravno mnenje z naslovom »Razmerje med ministrstvom in organom v sestavi«. Gre za eminentne pravnike in verjamem, da boste njim zaupali bolj kot bi zaupali recimo meni, ki nisem pravnica, zato bom pač to pravno mnenje tudi prebrala. Izdelali pa so ga prof. dr. Gorazd Trpin, prof. dr. Igor Kaučič in prof. dr. Franc Grad. Bomo šli kar glede same interpelacije. »V parlamentarnem sistemu izvaja politično nadzorstvo nad delom Vlade parlament. Politično nadzorstvo parlamenta je torej usmerjeno na delovanje Vlade in ministrov, kar je ena temeljnih značilnosti parlamentarnega sistema. Neposredno odgovornost Vlade ali ministra je zato mogoče uveljavljati samo prek različnih oblik, intenzivnih oblik političnega nadzorstva, ki omogočajo uveljavitev politične odgovornosti Vlade ali ministra in njihovo zamenjavo, kot je zlasti nezaupnica, lahko pa tudi interpelacija. Za položaj Vlade kot celote in ministra torej je značilna politična odgovornost parlamentu, čemur so prilagojena tudi pooblastila in način njihovega delovanja. Politična odgovornost Vlade in ministrov parlamentu je namreč posledica dejstva, da parlament ne more komunicirati z državnimi uradniki, temveč le z vrhom državne uprave, torej z ministri. V našem sistemu je to še bolj izrazito, ker ministre ne postavlja šef države predsednik Republike, temveč sam Državni zbor.« Jaz resnično ne vidim enega razloga, kateri smo mi institut interpelacije pa zlorabili, spoštovana ministrica, žal. Mi lahko komuniciramo z vami za področje dela, ki ga seveda vi pokrivate, in interpelacija je eden izmed institutov, ki jih kot opozicija imamo. In glede na nepravilnosti, dokazane nepravilnosti je seveda tudi prav, da smo le-to izkoristili. Glede na to, da je očitno zavedanje o pomenu človekovih pravic v tem državnem zboru tako nizko, smo pa seveda morali to potrditi po še dodatno, bom rekla, argumentiranih okoliščinah po sodbi Vrhovnega sodišča. Zdaj pa vezano na odgovornost ministra. Berem iz istega pravnega mnenja: »Ministri so po svoji funkciji tako člani Vlade kot tudi predstojniki upravnih organov, kar se kaže v njihovih pravicah in dolžnostih. Vsak minister v skladu s sprejeto politiko vodi in predstavlja ministrstvo, daje politične usmeritve za delo ministrstva in organov v njegovi sestavi, nadzoruje njihovo delo, izdaja predpise in druge akte iz pristojnosti ministrstva in organov v njegovi sestavi ter opravlja druge naloge, ki jih določa zakon ali drugi predpis.« Vezano na individualno odgovornost ministra: »Individualna odgovornost ministra se kaže v tem, da je vsak minister v celoti odgovoren tudi za delo ministrstva, ki ga vodi, in seveda tudi za svojo lastno delo. V tem okviru je minister odgovoren tako za politiko ministrstva kot tudi za njeno izvajanje v posamičnih primerih. To pomeni, da odgovarja ne samo za svoje delo, temveč tudi za delo svojih podrejenih, seveda v okviru pristojnosti ministrstva. Individualna odgovornost ministra v parlamentu se uveljavlja predvsem z interpelacijo.« Tako da lepo prosim, jaz mislim, da vsakršna nadaljnja razprava o tem, če je interpelacija v danem primeru na mestu ali ne, je seveda tukaj popolnoma odveč. Minister daje politične usmeritve za delo organov v sestavi in nadzoruje njihovo delo. Sedaj pa še nekaj zgolj o nadzorstveni funkciji iz taistega pravnega mnenja: »Nadzorna funkcija v upravnem procesu predstavlja povratni tok informacij o celotnem dogajanju v posameznem delu ministrstva. Minister mora imeti zato dostop do vseh relevantnih informacij v zvezi z delom organa v sestavi, sicer te svoje z zakonom določene funkcije sploh ne more opravljati.« Vemo, kaj so organi v sestavi – inšpektorat za delo in v okviru tega socialna inšpekcija, tako da upam, da se ne bomo v nadaljevanju preveč okoli tega več vrteli. Zdaj pa če gremo še na same postopke. Glede skrbništva sem že ponovno ponovila, da je resnično malo nenavadno, da je center postopal, kakor je pač postopal. Ampak v nadaljevanju, vloga za rejništvo je bila popolna, oddana na pristojni Center za socialno delo Slovenj Gradec. Iz centra za socialno delo [[…]]Center seveda pripravi neko mnenje in nato preda v odločanje ministrstvu. To se v tem primeru ni zgodilo in to je ključna nepravilnost, ki se je zgodila. In to je imelo za posledico, da sta bila ta dva dečka odvzeta starim staršem. In v nadaljevanju je še Center za socialno delo Velenje, preden bi prejel odločbo ministrstva, dečka oddal v rejništvo, ne da bi upošteval, kakšna bo ta odločba, pozitivna ali negativna. In to je problem, ki se je zgodil, in to je imelo za posledico potem vse, tudi tisto kar se je v nadaljevanju dogajalo, in to je seveda skrajno neprimerno. Ministrica, še enkrat ponavljam: socialna inšpekcija spada direktno, bom rekla, to je nek vaš nadzorstveni institut, ki ga imate in prek katerega lahko vi zahtevate tudi izredne preglede, tako kot ste to pravilno naredili. Ampak lahko ste seznanjeni z vsemi dokumenti, ki jih ima, ker morate biti z njimi seznanjeni, sicer ne morete svoje nadzorstvene funkcije opravljati. In več kot očitno je bilo, da je tukaj prišlo do nepravilnosti. Tudi do malomarnosti same socialne inšpekcije, ki ni ugotovila nepravilnosti, ki jih je v nadaljevanju ugotovilo Upravno sodišče in potem tudi Vrhovno sodišče. In do danes se še niste opredelili do dela socialne inšpekcije. Direktor je še zmeraj na istem mestu, odstopil je direktor Centra za socialno delo Slovenj Gradec, odstopila je direktorica Centra za socialno delo Velenje po sodbi upravnega sodišča, medtem ko direktor socialne inšpekcije je še vedno na svojem delovnem mestu, čeprav so bile dokazane nezakonitosti, ki bi jih on pri pregledu moral ugotoviti. Zdaj se bom pa še malo navezala na same predstavitve stališč poslanskih skupin. Desus; vsaj glede na to kar smo slišali iz medijev, nismo bili več danes, bom rekla, presenečeni, da tokrat pa ne boste podprli interpelacije. Je pa zanimiva izjava, da si mi želimo nabirati politične točke s tem, da se pogovarjamo o dveh dečkih, in tako naprej. Zanemarili ste vse nepravilnosti, ki so se tukaj dogajale. In kot ste sami lepo povedali, prvih interpelacij niste podprli zaradi nepravilnosti in zaradi kršenja človekovih pravic. Podprli ste ju izključno zato, ker ste politično kalkulirali, kar je seveda skrajno neprimerno. Jaz upam, da tudi ljudje to spregledajo. Mi danes tukaj želimo govoriti zgolj o postopkih – o nepravilnostih, ki so se v teh postopkih dogajale. Seveda ste v svojih stališčih poslanske skupine pa govorili o vsem drugem. Takrat v mesecu juniju je Desus govoril o velikem nezadovoljstvu nad socialnimi politikami, pa bom nekatere te izjave [[…]]Enostavno moram, ker 6 mesecev je razlike, zakonov s tega področja kaj dosti v tem Državnem zboru nismo imeli. In je zanimivo, ta veliki preobrat ali kot je rekel kolega Jurša, da ni to obrat 360 – ne vem, no. Saj potem pa lahko rečemo koliko? Ne vem, 359 ali kolikor pač želite. Takrat je kolega Jurša med drugim tudi rekel, da je pač hudič v podrobnostih. Da primera koroških dečkov verjetno ne bi bilo, če ministrica ne bi močno zamujala s predlogom novega družinskega zakonika, ki med drugim na novo definira tudi rejništvo. No, saj danes očitno ga bo sprejela Vlada. Verjetno ste zdaj dolgo časa se usklajevali okoli njegove vsebine, tako da bomo ga kmalu začeli obravnavati tudi v Državnem zboru. Nadalje je rekel kolega Jurša: »Desetletje že čakamo zakon o dolgotrajni oskrbi.« Ne vem, jaz si ne želim, da bi še kakšno desetletje čakali, ampak zaenkrat še vedno čakamo na ta zakon. Da ministrica ni imela pravega posluha glede projekta prostovoljstva Starejši za starejše. Ne vem, mogoče tukaj ste očitno našli en skupen jezik. Da še toliko bolj čudi dejstvo, da njene socialne politike žal niso dovolj učinkovite. Milijardo in pol evrov na letni ravni namenjamo za socialne transfere, a v resnici gre le za gašenje požara, pravega učinka pa ni. Ob tem pa čakamo, da ministrstvo dokončno pripravi reformo trga dela, ki je v resnici edini pravi odgovor na mnoga socialna vprašanja. Zaenkrat žal jaz ne vidim, da bi se na tem področju kaj spremenilo, da bi se zmanjšalo. Še vedno dajemo verjetno isto milijardo in pol ali koliko je rekel kolega Jurša za socialne transfere. Če se na področju urejanja trga dela stvari pripravljajo, odlično. O tem bomo razpravljali drugič, takrat ko bomo te zakone imeli tudi v Državnem zboru. Me pa malo bode sama izjava predsednika SD, ki učinkovito socialno politiko povezuje s tem, koliko denarja namenimo za socialno politiko. Jaz bi bolj rekla, da moramo vezati na zaposlenost in na delovna mesta, ki jih imamo, ne pa na denar, ki ga dajemo v te namene. Kolega Jurša je med drugim tudi rekel: »Ne podpiramo ministričine politike na področju centra za socialno delo, socialne delavce preveč obremenjuje z administracijo.« Ne vem, ali se je tukaj kaj spremenilo? Ne moremo niti mimo dejstva, da Ministrstvo za delo že skoraj desetletje obvladuje zgolj ena politična stranka, kar je vidno tudi v kadrovski strukturi samega ministrstva. To ni dobro za državo. Lahko bi kakšno rekel tudi o kadrovanju v svetu zavodov, centrov za socialno delo, domov za starejše, kjer se stranka SD včasih obnaša malo preveč po domače. Zdaj pa ne vem, ali ste zdaj izčistili vse SD kadre iz centrov za socialno delo, potem domov za starejše, kaj je bilo še tukaj omenjeno, ali kako? Ali se politično več ne kadruje? Ali ste naredili ne vem kaj, da ste zdaj Desusu dopustili, pa da bo zdaj še Desus po teh zavodih kadroval ali kako? Ker če se prav spomnim, je morda bil ravno tukaj problem. Tako da ne o tem, kdo si nabira politične točke. Zlorabili ste takrat vsebino te interpelacije, ki ni zanemarljiva; gre za kršenje človekovih pravic. Zgolj zato, da bi dosegli nekaj – kaj? Da bo zdaj še Desus kadroval po teh zavodih. Jaz upam, da ne boste kadrovali politično, da boste kadrovali strokovno in da ne bomo čez leto ali dve govorili o primerih nezakonitosti, ki se bodo zgodile zaradi takšnega političnega kadrovanja. Ker če bi bil na mestu strokovnjak – pa v končni fazi je popolnoma nepomembno, kakšna politična opcija je, tudi če je politično obarvan, nimam s tem težav –, dokler je strokovnjak in svoje delo opravlja strokovno in zakonito, potem ni težav. Kadar pa se na neko mesto da človeka, ki ni strokovnjak in če pri tem, ko malo pobrskamo po spletu, vidimo, da so bile gore objav, kako neka oseba nima ustreznih delovnih izkušenj, da zaseda neko delovno mesto, pa se potem z raznimi ponovitvami razpisov in preglasovanji doseže, da ta oseba pride na določeno delovno mesto, potem pa ta oseba ne ravna zakonito in pride do napak, kot so se zgodile v tem postopku, oprostite, potem pa tukaj več ne moremo biti tiho, no. Tako da kolegi iz Desusa, resnično vas prosim, če ste se zdaj s stranko SD »zdilali« okoli kadrovanja, kadrujte strokovno, če že nameravate kadrovati, je pa to skrajno, skrajno neprimerno, resnično. Mogoče še samo izjava kolega Prikla 20. oktobra, to je bilo po odločitvi Vrhovnega sodišča. Takrat je rekel pač to, kar navaja medij STA: »Poslanec Uroš Prikl odločitev Vrhovnega sodišča danes ocenjuje za zelo neprijetno zlati zato, ker se kopja visoke politike lomijo na usodi otrok. Je pa konkreten primer po njegovem alarm in signal, da na področju socialne politike nekaj ni v redu. Rekel je tudi, da je ministrica prva med enakimi na področju socialne in družinske politike na ministrstvu odgovorna za nemoteno delovanje sistema. Primer koroških dečkov pa je zagotovo eden od odklonov v tem sistemu, ki ga je treba ponovno proučiti in narediti vse potrebno na sistemski ravni, da do takšnih zgodb več ne bo prihajalo.« Jaz upam, da se kolegi iz Desusa tega zelo dobro zavedate. SD, vaše stališče [[…]]Saj na nek način popolnoma razumem – zagovarjate, stojite za ministrico, kar se mi zdi popolnoma normalno. Ampak reči, da za nas družina ni sveta, se mi zdi skrajno neprimerno. In ponovno bom poudarila: to, kar je nam resnično pomembno, je to, da so postopki zakoniti. V tem primeru je dokazano, da so bili nepravilni in nezakoniti – najprej z Upravnim sodiščem, ker seveda socialna inšpekcija, ki je v okviru ministrstva, tega ni ugotovila, je potem ugotovilo to Upravno sodišče – in potem tudi z Vrhovnim sodiščem. In to je tisto, kar je problem in nekdo v tem primeru zagotovo mora odgovarjati. Tudi stališče Nepovezanih poslancev [[…]]Ponovno poudarjam, mi tu ne govorimo o primeru, ne izpostavljamo nekih dejstev, ne sodimo, ali sta stara starša primerna rejnika ali ne. Ne govorimo o tem, mi govorimo o postopkih, ki so se zgodili. In v postopkih so nepravilnosti in temu ne moremo oporekati. Človekove pravice so bile kršene. Enostavno, postopek je bil nezakonit in pika, o tem nimamo kaj razglabljati. Jaz resnično želim odgovor s strani ministrice, ali je bila to stalna praksa, da centri za socialno delo niso posredovali vloge na ministrstvo. Koliko je bilo takih primerov, če je bilo teh primerov več? Ker to so bile vse nezakonitosti v postopkih. In nenazadnje, kdo je za to odgovoren? Kakšno vidite vi odgovornost socialne inšpekcije, ki teh nepravilnosti ni ugotovila? Kar se tiče stališča največje koalicijske stranke. Interpelacija opozicije; vas očitno zelo boli, da mi vložimo interpelacijo. Poglejte, mi uporabljamo vse, kar nam je dano, mi postavljamo poslanska vprašanja, mi predlagamo zakone, spremembe zakonov, vlagamo amandmaje. Ampak v tem primeru ni odreagirala ministrica, ni odreagiral predsednik Vlade. Edino kar lahko po sodbi Vrhovnega sodišča naredimo, je, da se o tem izreče Državni zbor. Nenazadnje v našem sistemu ministre postavlja Državni zbor in zato je prav, da se poslanci ponovno izrečemo o njeni odgovornosti. Ne gre pa tu za noben pritisk na organe z namenom spodkopavanja zaupanja v državne organe, ne. Ampak ministrica je odgovorna za to da državni organi, ki spadajo pod Ministrstvo za delo, delujejo zakonito. Za to pa je odgovorna, in da naredi vse, da bodo tako tudi delovali. Mogoče za konec zdaj v tem prvem delu še zgolj to, bom prebrala, kar je bilo zapisano tudi po odločitvi Vrhovnega sodišča v Večeru, in sicer s strani pravnice dr. Barbare Rajgelj. Med drugim je zapisala: »Delo centrov za socialno delo je vsekakor zelo naporno, odgovorno in včasih brez ene same prave rešitve, vendar to ni opravičilo za nezakonito delovanje. Celo več, zakonito delovanje lahko olajša njihovo delo. Jasni in predvidljivi postopki ter sprejemanje odločitev v pravno veljavni obliki in s kakovostno obrazložitvijo olajšajo delo odločevalcev in povečujejo pravno varnost uporabnikov. Zato je toliko bolj nerazumljivo, da se izvršilna oblast s pomočjo odvetnikov in agencij za odnose z javnostmi brez potrebe upira spoštovanju človekovih pravic.« Še kako se z zapisanim strinjam. Hvala zaenkrat.
Predstavnica predlagatelja je nastopila v sklopu razprave poslank in poslancev, ki jo nadaljujemo z gospodom Sašo Tabakovićem. Pripravita naj se gospod Jan Škoberne in gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Ponovna oziroma vnovična interpelacija ministrice sloni na primeru tako imenovanih koroških dečkov, ki je zelo razburkal javnost in tudi medije. Priznam, tudi sam sem zaradi tega primera uporabil institut poslanskega vprašanja, kjer sem predvsem želel razjasniti celotno sliko tega primera z opozarjanjem na sistemsko ureditev zakonodaje in za ponovni razmislek o konceptu razumevanja progresivne družinske politike. Torej, kaj se pravzaprav dogaja na področju zakonodaje, da do teh primerov ne bi prišlo, kot seveda predstavnik zakonodajne veje oblasti. Tako da mislim, da je to predvsem naloga poslancev in ne izključno samo neko prerekanje okoli določenih konkretnih primerov. Kar se tiče samega koncepta progresivne družinske politike; to je bil tudi en izmed pogojev Poslanske skupine Stranke modernega centra ministrici ob zadnji interpelaciji, naj čim prej pripravi sodoben družinski zakonik. Namreč, če bi ta družinski zakonik danes že imeli, tega nesrečnega primera koroških dečkov pa verjetno še marsikaterega drugega ne bi bilo. Govorim o rešitvah, ki predvidevajo ustanovitev t. i. družinskih sodišč, ki bi jasneje razmejila pristojnosti v primeru odvzema otrok, kar posledično pomeni tudi reorganizacijo in pomenov centrov za socialno delo. Vsi se zavedamo, da so otroci ustavna kategorija in se seveda strinjamo, da je treba za njihovo dobrobit kar najbolje poskrbeti, še posebej v trenutkih, kadar za to ni sposobna matična družina. To je seveda odgovornost vseh nas in seveda tudi odgovornost skupnosti. In moram priznati, da je seveda ministrica v tem delu svojo obljubo izpolnila. Namreč, družinski zakonik smo imeli tudi v koalicijskem usklajevanju, tudi danes se bo obravnaval na vladi. In ta družinski zakonik tudi predvideva rešitve, o katerih sem govoril, torej o ustanavljanju t. i. družinskih sodišč. Ti bodo tako v pravdnem in nepravnem postopku odločali o sporih, ki se tičejo varstva, vzgoje in preživljanja otrok, prav tako ki se tičejo podaljšanja oziroma prenehanja roditeljske pravice, ki bo po novem definirana kot starševska skrb. Pristojno bo tudi, kot rečeno, za namestitev otroka v rejništvo oziroma v posvojiteljsko družino. Predvsem pa z namenom, da bo vsem deležnikom, ki bodo v teh postopkih, družinsko sodišče namenjalo, kako bi temu rekel, nekako enostavno enako obravnavo oziroma enaka izhodišča za obravnavo. Kar se tiče problematike centrov za socialno delo; treba se je zavedati, da je zdajšnja organizacija centrov za socialno delo nekako v neki čudni koliziji odgovornosti in odločitev pri opravljanju nalog, ki jih ti centri imajo, in ta organizacija sloni na zakonodaji, ki jim te naloge tudi nalaga. Dejstvo je, da je socialna stroka znotraj centrov za socialno delo enostavno v določeni meri zagotovo preobremenjena, kadar se postopki tičejo tako kompleksnih primerov, kot je tudi odvzem otrok. In rezultat te obremenjenosti je zagotovo tudi postopek odvzema otrok, o katerem govorimo, v katerem je Vrhovno sodišče odločilo, da sam postopek ni bil korektno izpeljan, sicer pa se Vrhovno sodišče ni opredeljevalo do same vsebine tega primera. Ampak konsekvence vseeno so. Vemo, da sta odstopila dva direktorja centra za socialno delo in res je, tukaj seveda tudi ostaja odprto vprašanje glede vloge direktorja za inšpekcijski nadzor. Vseeno pa ostaja tudi vprašanje, ali je kršenje nekega pravnega postopka na enem od centrov za socialno delo razlog, objektivni razlog, da ministrica odstopi. To seveda je legitimno vprašanje, ampak se je treba vprašati, kako bomo postavili merilo objektivne odgovornosti. Ali bo merilo objektivne odgovornosti na podlagi odločb sodišč, v katere funkcionarji neposredno ne bodo vpleteni? Vprašanje odgovornosti je zagotovo na mestu, ampak če se pogovarjamo o odgovornosti na podlagi odločitev sodišč, potem se moramo tudi vprašati o odločitvah sodišč, ko so ministrovali različni veljaki stranke SDS. Spomnimo se samo primera izbrisanih, ki je v resnici oškodoval enormno število državljanov, pa zaradi tega ministri niso odstopali. Tako da ko se pogovarjamo o higieni funkcionarjev, je to popolnoma na mestu, s tem se popolnoma strinjam, se mi zdi pa, kadar se pogovarjamo o sami higieni, da je treba seveda vzeti posamezen primer in nekako razpreti tudi ta zemljevid in kontekst določenega primera. To govorim tudi v luči, da je ministrica v resnici že sama opozarjala na zastarelo zakonodajo, ki je, kot rečeno, v tem trenutku seveda dober poligon za napake, ki so se dogajale tudi na centru za socialno delo. Konec koncev bi te napake, kot rečeno, odpravil družinski zakonik, ki pa vemo, da se je pripravljal že od leta 2012. Moramo imeti tudi ta historiat v glavi, kdaj je bil že pripravljen pa zaradi kakšnih razlogov je v bistvu družinski zakonik vse padel. Tako da ko se pogovarjamo o objektivni odgovornosti, moramo nekako imeti malo širšo sliko pred seboj in jaz osebno menim, da ministrica ni ravnala toliko sporno, da bi to zahtevalo njen odstop. Res je tudi to, da je interpelacija politično vprašanje in da je treba to vprašanje naslavljati tudi na način, kakšno pravzaprav vizijo ministrstvo prek ministra nosi – v tem primeru, kakšna je v resnici socialna vizija oziroma socialna politika države. Gledano celostno, za socialne transferje posameznikom in gospodinjstvom v proračunu Republike Slovenije je za leto 2016 načrtovanih milijardo 220 milijonov evrov, kar je v resnici za 40 milijonov evrov več kot je bilo za leto 2015, in največji delež teh odhodkov seveda odpade na Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve – milijardo sto milijonov. In v strukturi teh sredstev oziroma transferjev gre največji delež za družinske prejemke, starševska nadomestila, transferje za zagotavljanje socialne varnosti, transferje nezaposlenim, štipendije in podobno, kar seveda pomeni, da Vlada za izvajanje dela socialne politike namenja kar 13 % celotnega državnega proračuna. Mislim, da to ni malo in mislim, da je tudi to nek odraz, koliko je v resnici predsednik Vlade pa seveda tudi celotna koalicija socialno občutljiva. Res pa je, da je na mestu vprašanje, kaj se pravzaprav dogaja s tem, če lahko rečem s tem delom proračunskih sredstev, na kakšen način so ta sredstva porabljena in kako v tem delu seveda tudi razumemo socialno politiko. Tukaj pa seveda ostajajo odprta vprašanja, kaj se dogaja pravzaprav s socialnimi transferji, koliko so ti učinkoviti, v kakšni meri primerno naslavljajo vprašanja za reševanje najranljivejših skupin. Ker moramo se zavedati; ko sem poslušal stališče kolega Kordiša, kjer je rekel, da posameznemu človeku pripada samo nekaj okoli 300 evrov socialne pomoči, pri tem pa se zanemarja podatek, koliko sredstev gre iz otroških dodatkov. Da so pa v resnici danes otroški dodatki postali socialni korektiv in da v tem smislu gledano v bistvu imamo neko konzervativno socialno politiko, kjer se na nek način veliko izdatkov daje za družine, kar je seveda prav, ampak na drugi strani se pa tudi pozablja na neke posameznike, ki si pa družine ne ustvarijo, In to se pozna potem tudi naprej pri ostalih socialnih politikah, ki se tičejo subvencioniranja stanovanj in podobno. Nadalje je tudi odprto vprašanje, kaj se dogaja z delovnopravno zakonodajo. Torej, koliko so realno zaščiteni delavci, kadar so ti recimo izkoriščani. Spomnimo se samo primera iz lesnopredelovalne industrije. Kaj se pravzaprav dogaja s prekariatom? Ker to je postal pojav, ki na žalost postaja vse bolj množičen. To pa so neka vprašanja, za katera verjamem, da bo prišlo še v tem mandatu do določenih sprememb. In lahko tudi rečem, da v tem smislu tudi pričakujem tudi večjo agilnost s strani ministrice in ministrstva. To govorim predvsem iz zavedanja, da je enostavno to resor, ki je izjemno občutljiv za naše državljane in državljanke, tudi v nekem splošnem dojemanju politike, tudi tega sklica Državnega zbora, saj socialna politika močno vpliva na vsakdan naših državljank in državljanov. In ker je interpelacija ministra tudi možnost, da predstavi svoje delo in svojo vizijo, si seveda tudi želim, da bo na ta tudi moja odprta vprašanja širše občestvo verjetno dobilo odgovore, s katerimi nas bo ministrica prepričala, koliko je vredna zaupanja mandata, ki ji ga je podelil v resnici ta cenjeni Državni zbor. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jan Škoberne [[…]]Gospa Lep Šimenko, imate besedo kot predstavnica predlagatelja, za vami pa gospod Jan Škoberne. Izvolite.
Najlepša hvala. Saj bom zelo kratka, ampak vseeno. Jaz mislim, da je interpelacija namenjena temu, da ministrica odgovori na vprašanja, ki so izpostavljena v sami vsebini interpelacije. O tem, kaj bo se delalo, na kakšen način, ne vem, čemu je v prvi vrsti bil namenjen hiring, preden smo ministrico tudi postavili na to funkcijo [[…]]Nenazadnje lahko o tem kadar koli razpravljate na teh vaših koalicijskih sestankih. Danes mislim, da je prav, da se posvetimo vsebini same interpelacije. In ponovno, jaz bi prosila ministrico, da odgovori na ključna vprašanja, kakšna je tukaj vloga socialne inšpekcije. Zakaj ta socialna inšpekcija ni ugotovila nepravilnosti, ki jih je ugotovilo Upravno sodišče in potem v nadaljevanju tudi Vrhovno sodišče? Nenazadnje se je o tem spraševal tudi kolega Tabaković. Bi pa mogoče želela še njemu nekaj stvari dodatno pojasniti. Ja, mi smo tukaj resnično pristojni, da sprejemamo zakonodajo, na drugi strani imamo pa izvršilno vejo oblasti, ki pa to zakonodajo potem izvršuje. Ampak kaj storiti v primeru, ko pa jo, ne vem, ignorira? Je več primerov, ki so se zgodili pod to vlado, ko izvršilna veja posameznih členov posameznih zakonov ne spoštuje. In gre mimo tega. In mi kot opozicija, mi si to jemljemo kot našo dolžnost, da opozarjamo na takšne nepravilnosti. To je naša dolžnost, da to storimo. Vi, spoštovana koalicija pa dajete nam včasih malo prisluhniti, da boste videli, da dejansko govorimo utemeljene stvari. Glede tega kaj bi naj bilo merilo objektivne odgovornosti, mogoče samo kolegu Tabakoviću: ja ne vem, ali ni kršenje človekovih pravic, ki je zdaj pravnomočno ugotovljeno s sodbo Vrhovnega sodišča, dovolj močno merilo?
Besedo ima gospod Jan Škoberne. Pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert in mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite, gospod Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministrica, cenjeni državnosekretarski zbor, drage kolegice in kolegi. Seveda je povsem odveč razpravljati o tem ali in zakaj ima orodje interpelacije v rokah opozicija. Prav je, da ga uporablja in prav je, da interpelacijo, kadar je v Državni zbor vložena skladno z vsemi pravili, ki jih za to imamo, tudi obravnavamo. O tem ni in ne more biti nobenega dvoma. Bolj zabavno ali pa zanimivo pa je seveda vprašanje, kaj je namen te interpelacije, še posebej ko to postavimo v kontekst dejstva, da smo zadnjo interpelacijo celo proti celotni Vladi Republike Slovenije obravnavali 21 dni nazaj. Niti mesec dni ni minil od trenutka, ko smo vse to, kar bomo danes v zelo fokusiranem delu enega resorja premlevali 11 ur, že premleli. Pred tem smo to taisto tematiko enkrat v celoti že premleli. Med dvema obdobjema teh tematik pa smo premlevali druge resorje in druge interpelacije; povsem legitimno, povsem pravilno, to je orodje opozicije. Se pa lahko vprašamo, kaj z institutom interpelacije počnemo. Na vsaki interpelaciji je v dvorani manj prisotnih poslank in poslancev, tudi s strani predlagatelja, tudi s strani partnerjev na desnem, ki jih običajno krijejo, danes očitno vsaj tekom moje razprave ni nikogar. In interpelacija kot institut, ki ga opozicija v Državnem zboru ima, na takšen način izgublja svojo vrednost. Ampak ponovno, o tem bodo presojali tisti, ki jim je interpelacija kot orodje predvsem namenjena. Nazaj k namenu. Kdaj se opozicija običajno odloča za začetek masovnega vlaganja interpelacij – po vrsti na vsakega, občasno na vse, potem pa ponovno začne ta isti krog? Takrat, ko ima težave z lastno konsolidacijo. Takrat, ko mora poiskati zunanjega sovražnika, da lahko sama utrdi svoje vrste, da se ponovno najde, Da se, kot bi rekli, prešteje. In povsem logično, lahko razumemo: številni izstopi iz največje opozicijske stranke, tudi izstopi iz poslanske skupine, ustanavljanje novih strank, tudi glede na trenja znotraj koalicije v zadnjih mesecih, občutek da bodo volitve kmalu tukaj, vse to ima za logično posledico iskanje zunanjega sovražnika, poenotenje notranjih vrst in kaj je bolj priročnega kot interpelacija. S prstom kazati na nekoga drugega, da sam nisi pod fokusom kamer. Ampak to je stvar, kot že rečeno, predlagatelja in tistega ki se za to odloča, kakor je tudi denimo stvar predlagatelja, da se je odločil, da ne bo predlagal v imenovanje iz svojega reda podpredsednice ali podpredsednika Državnega zbora, ki jim pripada po Poslovniku. Ker seveda lažje je ovirati kakor delati, bolj enostavno je kritizirati kot konstruktivno prispevati. Ampak ker ne verjamem, da je to namen predlagatelja, sem vesel, ker sem v ponovni vložitvi iste interpelacije s celo malenkost bolj okrnjeno vsebino kot nazadnje prepoznal, da je tudi Slovenska demokratska stranka razumela, kako pomembni so koncepti krožnega gospodarstva, kako zelo pomembno je, da nekaj kar lahko uporabimo, uporabimo večkrat, da ne obremenjujemo okolja in da dodano vrednost iščemo z nečim, kar je mogoče in lahko uporabljeno večkrat. Najbolj enostavno. Vsebine interpelacije predsednik Državnega zbora pač ne presoja, ampak ugotavlja, da so procesni razlogi za njeno vložitev izpolnjeni in interpelacija je na vrsti. Torej, če potrebujemo zunanjega sovražnika, če potrebujemo medijski prostor in če potrebujemo notranjo konsolidacijo, lahko to isto interpelacijo vlagamo znova in znova in znova, iz nje iztržimo neko dodano vrednost, dokler je ne skrčimo na en sam mikro problem, ki ga ni več mogoče obravnavati, ker je vse to rešeno. In zelo sem vesel, da ta koncept krožnega gospodarstva vsaj v tem delu razume tudi Slovenska demokratska stranka, ker nazadnje kolega Breznik, ki je o tem govoril, tega ni povsem razumel. Ampak če se za hip vrnem k interpelaciji in temu, kaj pa v podtalnosti skuša podobno kot včeraj lekarniški amandma Nove Slovenije zares doseči. Ta interpelacija ima v svojem jedru vgrajen napad ali pa vsaj zelo resno kritiko in zahtevo po reviziji trenutno obstoječega republikanskega sistema, ki ga imamo. To je sistem, kjer noben nosilec oblasti ne more samovoljno, po lastni presoji zaradi svojega lastnega karakterja vsevprek odločati, kot se mu pač zdi, samo zato ker je nosilec oblasti. Zato imamo sistem, ki preprečuje, da bi nosilci oblasti lahko samovoljno – sedaj si bom pa sposodil vašo dikcijo – kradli otroke ali pa se odločali, kdaj je neka družina bolj primerna za intervencijo države, kdaj pa manj. Da tak sistem ni primeren za sodobni čas, da to ni sistem republike, ki jo imamo, je jasno že davno. Magna carta libertatum pač ne bi bila sprejeta in uveljavljena, če bi bilo vse dobro s tem, da fevdalci vsevprek odločajo o usodi ljudi, kakor da gre za njihovo živino, kakor da gre za njihovo lastnino. Tako pač ne gre in tako se tudi nosilci oblasti v državi – ministri, predsednik Vlade, vsi funkcionarji – ne morejo in ne moremo obnašati. Zato imamo sistem. In teza, da je ministrica odgovorna za to ker ni šla preko sistema, ker ga ni zlorabila in ker ni intervenirala in presegla svojih pooblastil, je ravno to – grožnja republikanskemu modelu države, ki ga imamo in ki ga je bilo dolga leta treba graditi in se mu ne smemo odpovedati. Lahko bi seveda razpravljal tudi o dotičnem primeru, pa se mi zdi, da je to že v prvi interpelaciji – v odgovoru ministrice, v številnih javnih razpravah, ki so se žal zgodile – bilo povedano že tolikokrat, da posebne potrebe po tem, da zgodbo pogrevamo, niti ni. Ministrica bo danes tudi na pobudo predlagateljice gotovo še odgovorila. Bilo bi nenavadno, da bi glede na obseg problematike in čas, ki ga ima, odgovarjala vsakemu izmed prijavljenih poslank in poslancev posebej. Celo logično bi bilo, da bi svoje odgovore – kot je običajno tudi na odborih – strnila in predstavila v delih po tem, ko vsaj nekaj izmed poslank in poslancev svoje razprave opravi. Ker ne gre pozabiti, ne gre za razpravo med predlagateljem in Vlado. Gre za razpravo o interpelaciji, ki jo opravljamo poslanke in poslanci, ker bomo mi odločili in ker smo tako predlog kakor tudi odgovor dobili na mizo, torej lahko relevantno odločamo. In čeprav v tokratni interpelaciji, kar me veseli, to ni predmet vprašanja in predloga sklepa, mi dovolite, da se na kratko osredotočim tudi na politike, ki jih izvaja Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Veliko je bilo kritičnega povedanega, tukaj moram reči, predvsem s strani kolegov na moji desni, na radikalno levi, ki v bistvenem delu ne razumejo razlike med našim videnjem, socialdemokratskim videnjem socialne politike in morda radikalno levičarskim. In tu pride do ključnega nerazumevanja. Za nekoga so pomembni samo transferji, samo višina socialnih pomoči, za nekoga drugega pa je pomembno izgraditi možnost poštene zaposlitve, pravičnega dela in razumevanje socialne politike, tudi družinskih politik predvsem skozi doseganje zaposlenosti. In ključni dosežek ministrice in ministrstva, ki ga vodi, je, da je od časa največje krize, ko je bilo 130 tisoč brezposelnih, danes v tej državi po treh letih 30 tisoč brezposelnih manj, pri čemer raste število zaposlenih in pada število brezposelnih. Prepolovilo se je število ljudi, ki so na minimalni plači, torej dobivajo višje prejemke. Več kot 300 milijonov evrov je v naslednjem štiriletnem obdobju 2016 do 2020 namenjenih samo za zaposlovanje mladih. Dodatno za aktivno politiko zaposlovanja starejših. In to je bistvena in glavna socialna politika: ustvarjanje delovnih mest, omogočanje razvoja novih delovnih mest in omogočanje tega, da ljudje s svojim delom poštenim dostojno preživijo svojo družino in lahko ne le preživijo, ampak življenje tudi živijo. In ne gre samo za vprašanje minimalnega dohodka, ki ga nekdo dobi. Gre za vprašanje, kako preprečiti, da bi tovrstni transferji sploh bili potrebni – z omogočanjem zaposlovanja, konkurenčnosti okolja in nenazadnje tudi tega, da bo država bolj prijazna do delodajalcev. Samo z zmanjšanjem birokratskih ovir skozi ukrepe in spremembe zakonov te ministrice za časa njenega ministrovanja se je breme za državo in za gospodarstvo zmanjšalo za 84 milijonov evrov. To ni nepomembno. To je izjemnega pomena. Prvič imamo od leta 2016 štipendije za deficitarne poklice, tisoč štipendij. Zakaj? Zato, ker se je v pravem času prepoznalo, da potrebujemo nekatere poklice, nekatera znanja, nekatere veščine, ki so bili dolgo zapostavljeni in zapostavljene, zato da bomo lahko omogočili gospodarski potencial, da bomo razvijali obrt, malo podjetništvo in tisto česar v Sloveniji, to je dejstvo, manjka. Ampak o teh ukrepih seveda nihče ne govori, ker ni oportuno govoriti, da je ministrica v svojih ukrepih delala dobro, da izvaja dobre socialne politike, dobre družinske politike in da je njeno delo vredno ne interpelacije, ampak kvečjemu pohvale. In še zadnja reč, ki se mi zdi izjemno pomembna. Danes je predlagatelj, ki ga izjemno skrbi za družino – in prav je tako –, tisti ki ni prispeval svojih glasov za uveljavitev Zakona o preprečevanju nasilja v družini. Jaz ne vem, ali je res tako, da se da vse po vetru spreminjati, ali je res tako, da lahko vse pozabimo in da nič ni pomembno. Podobno kot pri kolegu Kordišu. Vlada Boruta Pahorja je bila po njegovem mnenju daleč najslabša. Lahko. Dejstvo pa je, da je bila to edina vlada, ki je za tretjino dvignila minimalno plačo. Da je bila to vlada, ki je v najbolj zahtevnih gospodarskih razmerah subvencionirala delovni čas in ohranjala zaposlitve, zato da so lahko ljudje delali naprej, da je država prešla krizo in da se nismo znašli v točki, ko bi ljudi lahko reševali samo še s socialnimi transferji, za katere itak nismo imeli denarja, ampak da smo omogočili ljudem, da delajo, da od svojega dela živijo. In tu gre za ključno nerazumevanje socialnih politik, ki jih vodi dr. Anja Kopač Mrak. Sem pa vesel, da se je na strani SDS tekom moje razprave zbralo več predstavnikov predlagatelja. In spoštovane kolegice in kolegi, zelo se veselim nadaljevanja današnje razprave in zelo sem vam hvaležen, da mi zdaj že več kot enkrat na mesec omogočite, da tudi na tak način razpravljamo na tem plenumu. Hvala lepa in vse dobro, spoštovana ministrica.
Postopkovno, gospod Jernej Vrtovec, izvolite.
Gospe in gospodje, ampak SD ostaja res ujet v preteklost. To se je videlo skozi to razpravo. Jan nikakor ne more pozabiti včerajšnje seje, ko smo imeli lekarniški zakon in naš amandma, ampak mislim, da bolj kot naš amandma, na katerega se dajejo video izjave po Državnem zboru, nikakor ne more pozabiti na to, da naš amandma dejansko nič več ne pomeni glede ugovora vesti. Kajti ministrica za zdravje je včeraj dejala, da je ugovor vesti že v obstoječi zakonodaji. Zaradi tega morda ta travma zaradi preteklosti. In najprej bom rekel tako: piar predlog SD in Janov, da se ukvarjajo s tem, kar je danes in kar bo jutri, ne kar je bilo včeraj s to preteklostjo, če že ne z letom 1945, kot ponavadi. Proceduralni predlog je, da se držimo točke dnevnega reda, predsedujoči, na tej seji, da se ne pogovarjamo o drugih stvareh ampak o interpelaciji, ne o tem kakšni so bili ukrepi Pahorjeve Vlade za nazaj. Hvala za vse banane, ampak tudi za vse dolgove ob tem.
Postopkovno, gospod Franc Breznik, izvolite.
Hvala. Glejte, spoštovani kolega in spoštovani podpredsednik, prosil bi, da upoštevamo in se osredotočimo na današnjo temo. Tema je interpelacija proti ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, tema je odvzem pravic, kršenje pravic, kršenje celih členov konvencije. In da tudi kolega Škoberneta prosite, naj ne razlaga o nekem krožnem gospodarstvu in o takih zadevah. Jaz se bom potem oglasil, lahko mu nudim kakšno predavanje, kakšno uro in pol. Ko sem bil v njegovih letih, sem običajno delal, delal, ustvarjal in se učil. Po 40. letu pa sem prišel v politiko, zato da te prakse nekako poskušam uveljaviti prek zakonodaje. Zato bi prosil, da gremo k bistvu in da gospod Škoberne in ostali kolegi iz SD poskušajo s protiargumenti dokazati, zakaj je bilo v redu, da so ugrabili sredi belega dneva dečka in ju odpeljali in kakšna doktrina je to in ali imajo za to protiargumente. To je tisto, kar mora biti današnja razprava, argument proti protiargumentu. Zato vas prosim, da to upoštevate in daste neka navodila svojim kolegom v SD, da se vrnemo k bistvu. O krožnem gospodarstvu, kolega Škoberne, pa vam bom naslednjič vse povedal, kako to deluje, kako to v bistvu ne deluje in povzroča še večjo revščino. Toliko z moje strani. Najlepša hvala. Pa prosim, da upoštevate moj predlog.
Imamo še eno postopkovno. Gospod Matjaž Han, imate besedo, izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa. Sicer bi lahko tudi vi odreagirali, ampak [[…]] Se strinjam, Franci, argument proti argumentu. Jaz verjamem, da mogoče niste poslušali razprave, ki so bile že v tem državnem zboru, v tej sredini, kjer je ravno to, kar je Jan naredil, da je šel s protiargumenti, ki jih je imel, naredil gospod oziroma pardon, tovariš Kordiš. In nič drugega se mi nismo pogovarjali in nič drugega se ne pogovarjamo. Če bi se pa pogovarjali o interpelaciji, ki je danes na mizi, bi pa kar se mene tiče morali to sejo obstruirati. Pa ne zato, da ni to tema, ampak zato, ker jaz osebno ne poznam nobenih novih dejstev, zakaj je prišlo do te interpelacije. Gospod Jan Škoberne je pa govoril samo o tistem, kar so nekateri govorili že v tej dvorani pred eno uro in pol. Hvala lepa. Jaz vem, da je težko poslušati, ker je tudi meni težko poslušati. Hvala lepa.
Gospod Franc Breznik, imate postopkovno. Izvolite.
Jaz bom zelo kratek. Jaz bi samo prosil, Matjaž, da upoštevaš – upam, da si prebral, zakaj sploh gre –, da so nova dejstva, nova sodba je bila pravnomočna med tem časom, med eno in drugo interpelacijo. In da tudi kolegu Škobernetu poveš, da je tvoj nekdanji strankarski predsednik sam povedal, da je bila njegova vlada katastrofalna in da je napačno identificiral probleme in je imel napačne rešitve za te probleme. Kot primer je tudi navedel sanacijo bančnega sistema, ki jo je prepozno zaznal, zato je povzročilo celo [[…]]Zato bi pač prosil, ker si pač starejši, imaš več izkušenj, da kolegu Škobernetu pač poveš, da je sam predsednik SD povedal, da je imel katastrofalno vlado, da vsaj to upošteva. Najlepša hvala.
Hvala, gospod Breznik. Nisem sicer razumel, kakšen je postopkovni predlog, ampak razumem, da smo vsi dojeli, da se moramo uokviriti v vsebino, ki je danes v ospredju. Tako da predlagam, da nadaljujemo s tistim, zaradi česar smo tukaj. Gospa predlagateljica, imate besedo. Gospa Suzana Lep Šimenko, imate besedo. Izvolite.
Najlepša hvala. Jaz bi se mogoče odzvala na sam zaenkrat neodziv ministrice in sicer da je prav da se nekako stvari zaokrožijo. Če pogledam malo na pretekle izkušnje, vsaj iz tega mandata; večinoma so ministri govorili po predstavitvi vseh stališč poslanskih skupin, so naredili tisti prvi zaključek, seveda se pa potem potrebi dalje odzivali. Tako da jaz bi pričakovala, da bi se spoštovana ministrica odzvala na naša do sedaj zastavljena vprašanja in podala pomembne odgovore. Zlasti, bom ponovno poudarila, glede odgovornosti in vloge socialne inšpekcije in glede samih postopkov. Kako se je dejansko lahko dopustilo, da je do tega na centrih za socialno delo prišlo, kar je bilo že prej izpostavljeno. Vseeno se čisto na kratko pa moram odzvati na izvajanje kolega Škoberneta, in sicer bom začela kar zadaj, tam pri hvalospevu te socialne politike. Veste, ta decembrski čas, predpraznični čas marsikdo doživlja zelo tragično. Ne tako veselo, kot mogoče kdo tukaj ali pa, ne vem, tam pri stranki SD. Jaz ne vem, kadarkoli grem v trgovino, so zunaj vozički in se zbira hrana za ljudi, ki si tega ne morejo kupiti. Tako da jaz [[…]]Resnično me skrbi, kako si sploh dovolite takšne hvalospeve o uspešnosti te socialne politike. Pojdite malo med ljudi, med državljanke in državljane Republike Slovenije, pa vam bodo oni povedali o teh vaših uspehih in kako lahko preživijo, kako lahko preživijo tudi tisti, ki delajo, nenazadnje. Zdaj pa vseeno. Bilo je prvo postavljeno vprašanje, kaj je namen te interpelacije. Spoštovani poslanec, 19. oktobra je bila pravnomočna sodba Vrhovnega sodišča, kjer je bilo ugotovljeno, da je bil odvzem otrok starim staršem nezakonit, da so bile kršene z ustavo varovane človekove pravice. In vi govorite, da tukaj ni nobenih novih okoliščin. Seveda so. Gre za pravnomočno sodbo. Postavili ste si vprašanje, kaj je namen te interpelacije in na to vam odgovarjam. Poglejmo v magnetogram, pa bomo videli. Omenili ste tudi to, da je bila interpelacija nekaj dni nazaj interpelacija Vlade. Ja, takrat smo razpravljali, kaj ste oziroma kaj niste naredili v tej vladni ekipi. Pred tem smo že razpravljali z zelo podobno vsebino, ampak kot rečeno, tukaj imamo nove okoliščine. Oktobra je bila javno naznanjena sodba Vrhovnega sodišča, ki je jasna – odvzem otrok je bil nezakonit in šlo je za kršenje ustavno varovanih človekovih pravic. In tukaj jaz mislim, da se sploh ni kaj za sprenevedati. Tako da bi pa tudi prosila, spoštovani predsedujoči, dajmo se resnično v nadaljevanju te seje držati teme in to je interpelacija in vsebine te interpelacije. Hvala.
besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravi naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar in mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Jaz v bistvu prav uživam, kadar je pred menoj gospod ali pa kolega Jan Škoberne, ker vsakič ko nastopi, pihne tako mimo, da se človek malo nasmehne, potem pa se vpraša, kje pravzaprav živimo. Njegova razprava o interpelaciji je bila zreducirana na en čas, ki smo ga že vsi preživeli. Danes je iskal sicer zunanje sovražnike, je pa pozabil na notranje. Edino kar je v njegovi razpravi manjkalo, je pa bil tisti zaključek in ta ostaja očitno še danes enak: za dosego cilja so dovoljenja vsa sredstva. Tukaj pa se z Janom Škobernetom seveda ne bova strinjala. Namreč oni ostajajo tam, v tistem času, ko si lahko v tej državi počel, kar si želel in so lahko delali tudi organi, kar so želeli; kršile so se človekove pravice, pa se ni zgodilo nič. Danes jaz upam, da ta vladavina prava ali pa pravna država ni samo navidezna. Ampak ko sem poslušala nekatere razprave v tem Državnem zboru, sem imela občutek, da je za nekoga pravzaprav vse to navidezno. Kajti v stališčih in tudi nekaterih razpravah – mene je to osebno zelo zmotilo – so bila podana dejstva v smislu – od prejšnje interpelacije do danes se ni praktično zgodilo nič. Kolegice in kolegi, kako se ni zgodilo nič? Vrhovno sodišče je odločilo, da je prišlo v postopku do kršenja ustavnih pravic. Kako lahko katerikoli poslanec v tem Državnem zboru reče, da se od takrat do danes ni zgodilo nič ali pa nič pomembnega? Potem sem v eni od razprav poslušala kako pravzaprav o tem sploh ne bi smeli v tem Državnem zboru govoriti, gre za neke konkretne primere, interpelacija je nesmiselna, pogovarjati bi se morali o drugih stvareh. Imamo mnenja državljank in državljanov – tistih, ki so živeli neposredno okoli te družine. Imamo odločitve sodišč, imamo dokazila, da je bila v postopku kršena zakonodaja in da se stvari niso dogajale tako kot bi se morale. Kaj za vraga še sploh rabimo v tej državi, da bo en minister v tej vladi pa le prevzel odgovornost in bo rekel: »Poglejte, nekaj je šlo močno narobe in dejstvo je, da zadev nimam pod kontrolo.« Ministrica lahko reče, da ni objektivno odgovorna, da ni subjektivno odgovorna. Ampak ministrica, kakorkoli, že vi ne kontrolirate svojega ministrstva, niste sposobni ali je pa nekaj drugega. Ali pa ste želeli v prvi vrsti braniti svoje strankarske vrste in nekako svojo strokovnost dati pod preprogo in ko vam ni uspelo, se je seveda ta slika obrnila na drugo stran. Ampak če je to res, potem je pa ta interpelacija še toliko bolj opravičena, ker gre pa povsem za politično odgovornost, ker je v ospredju politična pripadnost in bom tudi pojasnila, zakaj. Najprej pa še to. Primer, ki ga danes obravnavamo, ni vzrok te interpelacije, je posledica, spoštovani! Je posledica nestrokovnosti, nezakonitosti in trenutno absurdnega stanja. Če bi na teh centrih delali ljudje, ki imajo dejansko strokovno podlago, tudi jaz verjamem, da morda do tega sploh ne bi prišlo. Veliko strokovnjakov imamo v tej državi, ne vem, tako kot je gospod Borut Pogačnik – nenazadnje ga je vaš predsednik države nadgradil za svoje delo –, in je jasno povedal, da je tukaj nekaj zelo narobe. Pa pojdimo po vrsti. Center za socialo delo Slovenj Gradec, vodil ga je Jurij Šumečnik. Bile so pripombe pred njegovim imenovanjem, da gre za osebo, ki nima strokovnih referenc, ki se zna zgoditi, da delo ne bo opravljala kakovostno in tudi ne strokovno. Res pa je, da je bil omenjeni predsednik regijske koordinacije SD. Se pravi, to je tesni strankarski kolega. Da ta zadeva ni tako nepomembna, govori tudi podatek, da omenjenega ministrica kljub vseh nepravilnostih ni pozvala k odstopu, ampak je to naredil sam. Ampak glej ga zlomka, mi danes govorimo o številnih nezaposlenih. Omenjeni je en, dva, tri dobil zaposlitev v Elektro Celje. Elektro Celje, kjer v nadzornem svetu sedijo tudi občinski svetniki SD. Kaj je to potem? Delal je nestrokovno, potem pa očitno sedaj pač v elektro je zelo strokoven; iz centra za socialno delo je šel v Elektro Celje, in takole dobi službo, še predno se stvar ohladi. Tako hitro poskrbite za svoj kader. In potem ne mi reči, da je bilo v tej zgodbi vse dobro in vse tako kot bi moralo biti. Še več, poslušajte te zadeve, kako so potekale. Kako so organi v tem primeru takole z roko v roki ščitili drug drugega. Ministrica je ničkolikokrat za tem odrom in sicer povedala, kako lahko nekdo zlorablja bolečino otrok in družine; ministrica, 6. aprila ste stopili pred kamere in o tem govorili. Ja zakaj pa? Zakaj se pa takrat niste odpovedali tiskovni konferenci in rekli, »ne bomo govorili, dokler ne bodo znana vsa dejstva«. Ne. Vi ste šli na tiskovno konferenco in ne sami, s seboj je vzela tudi doktorico Gabi Čačinovič Vogrinčič. Mimogrede, za državljane bo morda tudi zanimiv podatek, da je omenjena rekla, da je bil zanjo največji stres v življenju, ko je dr. Pučnik rekel, »Jugoslavije ni več, sedaj gre za Slovenijo«. Ampak pustimo to. Omenjena je sodelovala na tej tiskovni konferenci kot strokovnjakinja in je povedala, da se je s podatki in informacijami seznanila. Pridobila jih je. Potem pa so se začeli malo ljudje tudi spraševati in podan je bil predlog s strani državljana na informacijsko pooblaščenko, v kakšni vlogi je sodelovala gospa Gabi Čačinovič Vogrinčič, saj je bila seznanjena z osebnimi podatki starih staršev in otrok. Mene prav nič ne zanima na kakšen način – ustno ali pisno –, gospa je pač trdila, da zadeve pozna. Ministrica je odgovorna za to, ker je bila zraven nje na tiskovni konferenci. In iz Urada informacijskega pooblaščenca so takrat odgovorili oziroma so zapisali, da težav ni in da predpisi niso bili kršeni. To mnenje, spoštovani, pa si je predstavnik informacijske pooblaščenke ustvaril na podlagi zapisa tiskovne konference. Se pravi, ali je šlo za zlorabo podatkov, je omenjeni ocenil na podlagi zapisa tiskovne konference. A bejž no. In seveda, da je omenjena strokovnjakinja in da je tam nastopila, poslušajte dalje, kot supervizorka. To je odgovor uradne osebe! Seveda so ljudje šli naprej in kaj hitro se je ugotovilo, da gospa Čačinovič ni supervizorka in da te funkcije nima. In ko je dobila informacijska pooblaščenka novo vprašanje, je pa začela zadeve obračati drugače in v odgovoru ni šlo več za tiskovno konferenco, ni šlo več za pomembnost, kaj je bilo tam povedano, ampak da se je z gospo podpisala pogodba in da je vse v redu. A bejž no. Potem pa ugotovimo, da se tudi pogodba ni pravočasno podpisala in da je gospa sodelovala na tiskovni konferenci brez pogodbe; ni bila supervizorka, izbrana pa je bila gotovo na željo ministrice, kajti nihče mi ne bo ne v tej dvorani ne v tej Sloveniji rekel, da je ministrica pod prisilo sodelovala z nekom na tiskovni konferenci. Ampak saj ne gre za to, da bi bila doktorica kriva, s katero ministrico zelo dobro sodeluje. Gre za to, da so iskali način kako prikriti nezakonitosti in nepravilnosti, ki jih niso naredili samo nestrokovni ljudje, ampak so jih naredili strankarski kolegi. Zato se izrabljajo naše institucije, in to različne; od informacijskega pooblaščenca, do centrov, do ministrstev. In to je nedopustno. Če boste danes potrdili, da ministrica ostane na tem mestu, potem dokazujete, da je v tej državi vse mogoče. Ni pomembno, kaj reče sodišče, ni pomembno, da se krši ustava, pomembno je izključno, da se zaščiti strankarske kolege in kolegice in da se ohrani oblast. Pa tega vendar nihče, ki ima malo etike in morale, ne bi mogel narediti. In še nekaj za konec. Po enem letu vladanja je predsednik Vlade podal naslednjo izjavo: »Ena od prioritet te vlade je tudi povrnitev zaupanja v ljudi v pravno državo. Svoje aktivnosti bomo usmerili v višjo raven varovanja človekovih pravic.« Naj zaključim, spoštovani. Vrhovno sodišče je ugotovilo, da so bile kršene človekove pravice. Predsednik Vlade vam je govoril, da boste dvignili raven varovanja človekovih pravic. Kako lahko dopuščate, da Anja Kopač Mrak še vedno sedi na tem stolu? In ne govorite o žarih, ne govorite o tem, da je zopet na tnalu! Ni ji treba biti, samo odstopno izjavo naj napiše, kajti tukaj pa gre za državljanke in državljane. In ne se igrati s tem, da izpostavljamo neke posamezne otroke, dečke; za vsakega otroka v tej državi gre, za vsakega. Kajti vsakemu bi se lahko to zgodilo in mi smo dolžni za to v tej državi poskrbeti. Ker sem pa poslušala še veliko drugih razprav o tem, kako druga področja delujejo, bom pa samo namignila ministrici, kaj pravzaprav res delajo na Zavodu za zaposlovanje, po kakšnih kriterijih zaposlujejo ljudi. Ja, ministrica, vaš odgovor še vedno čakam. So pa, bi rekla, ne samo obtožbe ampak hude krivice, kar precej konkretne. Če je delno res tisto, kar je prišlo v javnost in kaj je prišlo do nas poslancev, potem ministrica čim prej poberite papirje in dajte odstopno izjavo, že zaradi vaše stranke če ne že zaradi drugega. Hvala.
Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar. Pripravi naj se mag. Bojana Muršič ter dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci, predstavniki Vlade in drugi prisotni! Iz lastnih izkušenj vem, da je delo ministra odgovorno, pa tudi izjemno težko, če se minister trudi delati v skladu s potrebami prebivalcev in z zahtevami ministrskega resorja. Je že tako, da socialno področje ni bilo prioriteta slovenskih predsednikov vlad, še najmanj pa finančnih ministrov. Zato bi si morali kot ministrica še posebej vztrajno prizadevati, da s finančnimi sredstvi in zakonskimi podlagami zagotovitespremembe v korist najranljivejših skupin prebivalstva. Nedvomno je bilo na vašem resorju veliko storjenega, veliko pa je še treba storiti. Trg dela in pokojninski sistem sta prav tako kot socialni sistem predvsem v rokah Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, svoj del odgovornosti pa zagotovo nosijo tudi predsednik Vlade, minister za finance in drugi ministri – najmanj gospodarski pa tudi zdravstveni, šolski, okoljski in pravosodni ministri. Posledice omenjenih sistemov in vzpostavljenih delovnih, pravnih, zdravstvenih, okoljskih, izobraževalnih, pokojninskih in socialnih razmer prebivalstva pa so hude. Sistemi nadzorov na vseh navedenih področjih so bolj kot ne slabo delujoči, prav tako kot organizacija in postopki dela v centrih za socialno delo. Naj pri tem glede na eno izmed razprav še omenim, da je stranka Desus odločno proti političnemu kadrovanju na strokovnih mestih. Tudi pri iskanju in odločitvah o kadrih morajo biti po našem mnenju spoštovane vse strokovne in tudi zakonske določbe. Država proizvaja množico prekarnih delavcev brez osnovnih človekovih pravic, množico zaposlenih s plačami, s katerimi se ne da preživeti, mlade brez eksistenčne prihodnosti v naši državi, ki zato zapuščajo Slovenijo, in množico starejših s pokojninami, ki ne dosegajo praga revščine. Na starost so ljudje pahnjeni v revščino, ministrstvo pa, kot kaže vsebina bele knjige pokojninskega sistema, nima vizije, kako bi se to v prihodnje lahko spremenilo. Prav tako v Državni zbor še nista prispela zakona o osebni asistenci in o dolgotrajni oskrbi, zaradi česar so najbolj ranljivi v hudih človeških, socialnih in zdravstvenih stiskah. Tako kot je prevečkrat zapostavljena, diskriminirana in preslišana množica mladih je pogosto zapostavljen, diskriminiran in preslišan velik del starejših. Ob tem zavezuje državo 2. člen Ustave Republike Slovenije, po kateri je Slovenja pravna in socialna država, in 66. člen Ustave Republike Slovenije, ki določa, da država ustvarja možnosti za zaposlovanje in delo ter svojim državljanom zagotavlja nujno zakonsko varstvo. Zavezujoče določbe, ki bi jih morala udejanjati država, najdemo tudi v Splošni deklaraciji o človekovih pravicah in v Evropski socialni listini. Kljub vsem tem zavezam so ljudje izpostavljeni izkoriščanju v okviru prekarnega dela, brezposelnosti in celo brezdomstvu. Oropani so osnovnih človekovih pravic in dostojanstva. Slovenija je na prvem mestu po deležu začasnih zaposlitev med mladimi in v vrhu po delnih zaposlitvah. Namesto zagotavljanja delovne in pravne varnosti dovoljuje država brezobzirno izkoriščanje zaposlenih. Vrstijo se deložacije in razseljevanje družin, kar se očitno sprejema kot nekaj normalnega, čeprav sodi streha nad glavo med osnovne človekove pravice. Omenila sem že, da ne gre vse na rovaš obdobja vašega ministrovanja, temveč tudi vašega predhodnega dela na tem ministrstvu in vaših številnih predhodnikov, ministrov tega in drugih resorjev te in druge vlade in predsednikov vlad različnih političnih opcij, ki so prav tako dajali prednost elitam in kapitalu pred potrebami ljudi. Jasno je, da se preteklih napak ne da odpraviti čez noč, težava pa je, ker popravki potekajo zelo počasi ali pa sploh ne. Dovolite mi, da ob današnji razpravi spomnim, da je sistem socialne varnosti prebivalstva vse bolj odvisen od aktivnosti Rdečega križa, Karitasa, dobrodelnih organizacij in dobrodelnih ljudi, s pomočjo katerih naj bi se poskrbelo za lačne, bose in gole sodržavljane, ki jim je država s tem odvzela človeško dostojanstvo. Ljudje si – posebej še po dolgoletnem delu – zaslužijo kaj več kot le miloščino. Spoštovana gospa ministrica, ljudje imajo pravico do ohranitve svojega človeškega dostojanstva, zato vzpostavitev sistema miloščine ni ustrezno nadomestilo socialne politike države. V letu 2015 je pod pragom revščine živelo 287 tisoč oseb, socialno izključenih pa je bilo 385 tisoč oseb in resno materialno prikrajšanih 116 tisoč oseb. Nekoliko manj kot leto prej vendar zaskrbljujoče za tako majhen narod, kot je slovenski. Vlada in ministri bi si morali bolj aktivno prizadevati za to, da bi lahko vsakdo dostojno živel, da bi bila mladim posameznikom in družinam zagotovljena stanovanja, delo in prihodnost, starejšim pa zdravstvena in socialna varnost in da bi imel vsakdo možnost prispevati k razvoju naše družbe. Žal pa se vlade pogosto trudijo premožnim dati še več – ali prek davčnega sistema ali pa kar prek zvišanja plač, kot je bilo v zadnjem razvpitem primeru sporazuma s Fidesom. Spoštovani! Z belo knjigo o pokojninski reformi še ne odgovarjate na izzive dolgožive družbe, saj predvidevate še nadaljnje zmanjševanje razmerja med povprečno pokojnino in povprečno plačo. Slovenija je tudi med redkimi premožnimi državami, ki se z oblikovanjem dodatnih skladov za starejše ali na drug način ni pripravila na upokojevanje t. i. baby-boom generacije. Naloga države je, da s svojimi institucijami, zakoni in z drugo regulacijo vzpostavi mehanizme socialne države, da se prepreči revščino in socialno izključenost in poskrbi za otroke, invalidne osebe, starejše in vse, ki niso sposobni sami poskrbeti zase, ljudem ki so sposobni delati pa da se z delom zagotovi možnost dostojnega preživetja. Tega naša država še ne zagotavlja. Spoštovana gospa ministrica! Današnjo interpelacijo boste preživeli. Kot pozitivno posledico interpelacije vzemimo nekatere rešitve, ki bodo prav zaradi interpelacije že danes sprejete na Vladi v obliki družinskega zakonika. Naj vam bo današnje zaupanje koalicijskih partnerjev spodbuda, da boste do konca mandata rešili ali vsaj postavili temelje za rešitev najbolj perečih nerešenih nalog na vašem ministrskem resorju. Hvala lepa.
besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se gospa Jelka Godec in dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana ministrica, državna sekretarka, kolegice in kolegi! V začetku moram reči, da me žalosti dejstvo, da danes ponovno razpravljamo o konkretni vsebini v okviru interpelacije zoper ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anjo Kopač Mrak. Nikakor ne morem mimo dejstva, da do današnje razprave sploh ne bi smelo priti. Ministrstva in pristojni organi morajo delati v skladu s pravno državo in zaščititi najranljivejše skupine, v tem konkretnem primeru ta dva koroška dečka. V tem primeru gre za usodo otrok, težke družinske tragedije. Primer še vedno ni zaključen, odpiranje konkretnih zadev v Državnem zboru pa se mi zdi nesprejemljivo. Ne vem, ali se mi sploh tukaj zavedamo, kako bosta ta dva dečka se počutila, ko bosta zaznamovana na svoji življenjski poti. Vedno bosta izpostavljena tako medijem kot tudi posameznikom. Si to želimo? Predvsem zato, ker so medijski pritiski lahko tako zelo hudi in vprašanje je, ali bosta otroka zmogla v svojem življenju prebroditi vse tegobe in se postaviti zase. Zato v konkretnem primeru ne morem in še posebej ne želim govoriti, o tem mora odločati sodišče v imenu pravne države. Da pa do tega kar se je zgodilo ne bi prišlo, je pomembno sledeče: da se sprejme družinski zakonik, ki je danes v obravnavi na Vladi, s katerim se bodo vse pristojnosti odločanja o poseganju v družino pri rejništvu, posvojitvi, odvzemu otrok, namestitvi v zavode prenesle na sodišča. Seveda pa bo treba ustrezno organizirati tudi sodišča oziroma sodno mrežo in spremeniti še kakšen zakon – Zakon o pravdnem in nepravdnem postopku –, v katerem bodo opredeljene posebnosti družinskih sporov. Novosti, ki jih prinaša zakonik, se nanašajo tudi na to, ali se bodo starši lahko vnaprej izrekli, pri komu bi želeli, da bi otrok ostal v primeru njihove smrti ali daljše nezmožnosti opravljanja starševske skrbi. Seveda gre v tem primeru za izraz volje in ne za avtomatizem. Novi predlog zakonika določa tudi, da stari starši in drugi sorodniki ne bi posvajali svojih vnukov, ampak bi jim ob izpolnjevanju pogojev podelili starševsko skrb, kar ne bi imelo negativnih posledic tako za družinska razmerja kot tudi premoženjske interese otrok. Prav tako se več sprememb nanaša tudi na zakonsko zvezo. Velik del zakonika pa temelji na besedilu iz leta 2012, ki je bilo na referendumu zavrnjeno. V tem konkretnem zakoniku pa sta izvzeti dve ključni zadevi – obravnava pravic istospolnih skupnosti in prepoved telesnega kaznovanja otrok, ki je urejeno v drugem zakonu. Pomembno je, da se osredotočimo na rešitve, ki so pomembne za našo državo. In če danes govorimo o interpelaciji, je pomembno, kaj vse je ministrica že naredila in kaj še bo ministrica naredila do konca svojega mandata, da bo državljankam in državljanom v bodoče bolje. Ključno je tudi dejstvo, da se v zadnjem obdobju število brezposelnih znižuje. Novembra leta 2016 je bilo v Sloveniji registriranih 96 tisoč 843 brezposelnih oseb, kar je 10 tisoč 569 ali skoraj 10 % manj kot novembra lani. Medletne primerjave kažejo nadaljevanje in celo pospeševanje upadanja števila registriranih iskalcev zaposlitve; res pa je, da ta nihanja beležimo tudi ob sezonskem delu. Tudi ukrepi aktivne politike zaposlovanja se vse od začetka gospodarske krize izboljšujejo. Letošnje leto bo v ukrepe vključenih 17 tisoč oseb, v prihodnjih letih se načrtuje povečanje za nekaj tisoč. S temi ukrepi dosegamo zniževanje stopnje brezposelnosti, učinki pa se kažejo tako na lokalni ravni, v nevladnih organizacijah in širši skupnosti. Prehodi v redne zaposlitve pa so še toliko bolj pomembni. Dotakniti se je treba tudi usposabljanja na delovnem mestu, v katero je bilo vključenih več kot 14 tisoč ljudi. Po zadnjih ugotovitvah je velik delež teh vključenih ohranil tudi delovna mesta. Res pa tudi je, da Slovenija še vedno spada med države Evropske unije z nadpovprečnim tveganjem revščine in socialne izključenosti. Naraslo je število oseb; pred krizo v letu 2008 je bilo teh oseb 339 tisoč, v letu 2014 pa 410 tisoč. Pomembno pa je dejstvo, da v zadnjih dveh letih, odkar je ministrica na resorju, se to število ni povečevalo. Ampak zaradi tega so bili centri za socialno delo po eni strani podvrženi dodatnim delovnim obremenitvam z uvedbo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Pred sprejetjem tega zakona se je odločalo o petih pravicah, danes se odloča kar o trinajstih pravicah. Po drugi strani pa je povečanje potreb po nudenju strokovne pomoči različnim skupinam uporabnikov. Pri tem se ugotavlja, da so centri za socialno delo preobremenjeni, v veliki meri opravljajo upravno-administrativna dela, kar po mojem ne sodi v ta del. Zato je toliko bolj pomembno, da se centri za socialno delo reorganizirajo – predvsem v smeri poenostavitve upravnih postopkov, razbremenitve strokovnih delavcev na centrih za socialno delo z upravnimi postopki, več časa nameniti izvajanju strokovnih nalog na terenu, racionalizacije in povečanja učinkovitosti ter vzpostavitve skupnih služb. Ključno pa je, še enkrat, da strokovne delavke na centrih za socialno delo delo opravljajo strokovno, več na terenu in ne administrativno v pisarnah, daleč stran od realnega sveta. Ob tem tudi ne morem mimo dejstva, da imamo v obravnavi spremembe Zakona o socialnovarstvenih prejemkih, s katerim se predlaga črtanje instituta zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve na nepremičninah v primeru novih upravičencev do denarne socialne pomoči oziroma varstvenega dodatka. Kot vemo, v Sloveniji obstaja velik delež lastniških stanovanj, s katerimi si posamezniki in družine rešujejo svojo stanovanjsko vprašanje. Navezanost na nepremičnine je velika, predvsem pri starejših v smislu načela zagotavljanja osnovnih pogojev za preživetje. Zato se predlaga meja premoženjskega cenzusa v višini 120 tisoč. Torej, če bo oseba imela stanovanje, katerega vrednost ne presega 120 tisoč evrov, je upravičena do socialne pomoči ali do varstvenega dodatka, ki ga pa ne bo treba vračati, kot je bilo to treba sedaj. Zavedati se moramo tudi, da so pričakovanja državljank in državljanov velika. Zaposleni si želijo dostojne plače, s katerimi bodo lahko preživeli sebe in svoje družine. Upokojenci si želijo dostojne pokojnine, zato je ključno, da se razmisli tudi o povišanju najnižje osnovne pokojnine za polno delovno dobo. Tudi mladih ne smemo pozabiti. Za mlade je treba poskrbeti, da bodo imeli zaposlitve in si ustvarjali družine. Vse to pa je tek na dolge proge, zato je ključno, da se prisluhne najranljivejši skupini ljudi in jim omogočimo to, kar si zaslužijo. Ministrica, vam pa na nadaljnji poti želim, da čim več svojih zadanih ciljev uresničite. Hvala lepa.
Predstavnica predlagatelja, imate besedo. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči. Jaz resnično bi prosila, da se držimo teme, ki jo imamo danes na dnevnem redu, in to je interpelacija ministrice zaradi nezakonitega odvzema dveh otrok in zaradi odločitve Vrhovnega sodišča, ki je ugotovilo kršitve človekovih pravic. Vse to kar smo pri prejšnjih dveh izvajanjih slišali, je to kaj bi naj bilo, da bi bilo drugače in kako je vse super in fino. To kako je vse super in fino na področju socialne politike, najbolje vedo državljanke in državljani Republike Slovenije, tako da tega ni treba razlagati. Vsak ima kakšno izkušnjo ali sam pri sebi ali kje v ožji družini, zato to zelo dobro razume, danes smo pa tukaj, da razčistimo nepravilnosti, ki so izpostavljene v sami interpelaciji. In zato vas prosim, predsedujoči, da vse bodoče razpravljavce tudi na to opozorite in da se resnično držimo točke dnevnega reda. Bi pa ponovno prosila ministrico, da končno odgovori na vprašanja, ki so ji bila že danes tukaj postavljena. Hvala.
Besedo ima gospa Jelka Godec, pripravi naj se dr. Vinko Gorenak in mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Jaz bom počasi začela verjeti, da naše interpelacije so v dobro v bistvu SD pa Desusu, sicer SMC ne, ker imate priložnost, da razlagate svoje programe, in da med tem ko namesto da bi govorili o interpelaciji, govorite o tem, kaj bo ministrstvo naredilo in kaj bo ministrica naredila. Še enkrat, tako kot je bilo pri ostalih interpelacijah, interpelacije so za delo za nazaj, torej pregledujemo delo, dvo in pol letno delo tega mandata in ne govorimo o tem kaj bo naprej. Ker to, da poslušamo kar naprej, »bomo, bomo in bomo v prihodnosti«, to ni tema interpelacije, kot je rekla kolegica Suzana. Tako da jaz bi na tem mestu torej rekla tudi to, da naše interpelacije več kot očitno spodbudijo delo ministrstev, ker danes bo na Vladi tudi družinski zakonik, ko smo interpelirali ministrico za zdravje, se je začela zdravstvena reforma oziroma spremembe nekako pisati – sicer izhodišča. Torej si naše interpelacije definitivno očitno v dobro tega, da predstavljate programe in da začnete delati. Kar se pa tiče same interpelacije; v juniju, 14. junija sem pred prvo interpelacijo predsednika Vlade spraševala o tem, ali misli, da je v primeru koroških dečkov gospa Anja Kopač Mrak kakorkoli odgovorna, subjektivno, objektivno. In predsednik Vlade je takrat odgovoril, da je ministrica dr. Kopač Mrakova objektivno odgovorna v primeru torej koroških dečkov, vendar pa po njegovem mnenju objektivna odgovornost ne dosega tiste intenzitete, ki bi utemeljevala kakršnokoli ukrepanje v smislu, da bi predsednik Vlade zahteval njeno razrešitev. Torej takrat ko še sodišče, Vrhovno sodišče ni odločalo, je že predsednik Vlade dejal, da je ministrica objektivno odgovorna, vendar ta objektivna odgovornost ne dosega te ravni, da bi jo pozval k odstopu. Danes, po tem ko je 19. oktobra Vrhovno sodišče Republike Slovenije javno razglasilo sodbo v zvezi s primerom koroških dečkov in odločilo, da je bil odvzem dečkov nezakonit ter da so pri tem bile kršene ustavne pravice starim staršem oziroma stari mami, in s tem dokončno potrdilo nezakonitost odvzema vnukov starim staršem in pa poseg v ustavne pravice do družinske skupnosti, pa predsednik Vlade dobesedno molči, ministrica molči in govori o tem, da se ne čuti odgovorno. Torej, da ta objektivna odgovornost kljub sodbi, razsodbi Vrhovnega sodišča, ki ugotavlja nepravilnosti oziroma potrjuje nepravilnosti in tudi poseg v človekove pravice, še vedno ni dovolj visoka, da bi minister odstopil, da bi se čutil vsaj odgovornega. Po 114. členu Ustave Republike Slovenije je minister odgovoren za delo svojega ministrstva in na tem mestu je vprašanje potem, zakaj imamo ministre, če ne odgovarjajo za nič? Ne odgovarjajo za to, da so se dogajale nepravilnosti na centrih za socialno delo, da socialna inšpekcija pri preverbi ni ugotovila nobenih nepravilnosti, medtem ko Upravno sodišče in Vrhovno sodišče ugotavljata nepravilnosti. Torej, kakšno odgovornost ima potem minister, če ima pod seboj Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, v njeni pristojnosti so centri za socialno delo, je socialna inšpekcija, pa se ne čuti odgovorne? Torej, za kaj potem minister – v tem primeru dr. Kopač Mrakova – sploh je odgovorna? Potemtakem za nič. Potem se nobene odgovornosti ne prevzema, tako ne na ministrstvu kot kjer drugje. Sicer to ni edino ministrstvo, ampak očitno tako je. Še enkrat je treba poudariti da vsi, ki zagovarjate ministrico v svojih dejanjih, v bistvu govorite o tem, kaj je dobrega naredila na nekih drugih področjih ali oziroma bo naredila, na področju koroških dečkov pa se tega področja izogibate na daleč. Zato je treba povedati, da sta bila vnuka odvzeta nenadno in na skrivaj, brez vednosti starih staršev, da sta stara starša dobila SMS obvestilo, da so otroci pač dani v rejništvo oziroma da jih bodo odpeljali, da morilcu matere otrok – torej njihovemu očetu – ni bila odvzeta roditeljska pravica niti postopek za odvzem ni bil začet s strani CSD Velenje, da CSD Slovenj Gradec je nezakonito obravnaval vlogo za rejništvo starim staršem, ker je ni poslal v odločanje pristojnemu ministrstvu. In tu bi se ustavila. Da ministrica 6. aprila 2016 ni tega vedela, me nihče ne bo prepričal. Da ministrica ni vedela, da ni odločala o tem, kar bi morala, torej o vlogi, ki jo je stara mama naslovila na CSD Slovenj Gradec in bi moral direktor potem, ko je podal mnenje in tako naprej, to posredovati ministrstvu v odločanje, da ministrica tega takrat ni vedela, nihče me o tem ne bo prepričal. In če je kdo izrabil že takrat stisko starih staršev in želel v javnosti oprati zadeve, je to ministrica. Ker ministrica je bila prva, ki je šla pred kamere 6. aprila in zagovarjala nepravilnosti CSD Slovenj Gradec, nepravilnosti CSD Velenje, danes pa v bistvu te zadeva zanika, čeprav sta odstopila tako gospod Šumečnik kot direktorica CSD Velenje. Torej dva, ki sta delala nepravilnosti, torej ki nista delovala pravilno, sta odstopila. Ministrica pa se ne čuti odgovorne, čeprav sta obe ustanovi, inštituciji pod njenim, bom rekla, vodstvom. V vaši sestavi, ministrica, so centri za socialno delo. Naslednja stvar; CSD Velenje ni ustvaril utemeljenih razlogov, da ne bi otroka v rejništvo dodelili starim staršem. CSD Velenje je za odvzem vnukov iz oskrbe starim staršem navedel, da sta stara starša prekinila sodelovanje pri določitvi rejniške družine, čeprav bi moral biti edini argument otrokova korist in ne to, kako v bistvu starša razumeta odločitev CSD Velenje. Nadalje; otrokoma ni bil dodeljen skrbnik, ki bi moral biti praviloma sorodnik otroka. CSD Velenje je postopek vodil samovoljno in starima staršema vsiljeval odločitve ter ju ni informiral o pravnih posledicah odločitev in izjav in tako naprej. Torej več nepravilnosti, ki pa jih, ponovno poudarjam, socialna inšpekcija ni ugotovila. Kako potem, ministrica, to razlagate? Upravno sodišče pa Vrhovno sodišče ugotavljata nepravilnosti, jih potrjujeta s sodbami, a vi še vedno stojite za tem, da je socialna inšpekcija, ki je pod vašo pristojnostjo, pa delovala optimalno. Ste zahtevali mogoče nadzor nad tem, kar je naredil inšpektor? Ste mogoče zahtevali od njega dodatna pojasnila, zakaj pa on ni tega ugotovil? Konec koncev lahko sami sebe vprašate, kako 6. aprila niste vedeli, da CSD Slovenj Gradec ni poslal vloge. Ali ste šli kar pred kamere, ne da bi se sploh informirali o tem primeru? Ker če ste to naredili, potem vam je v bistvu to ena večjih napak, da greste in zagovarjate stvari, ki se potem kasneje v sodbah izkažejo, da niso pravilne oziroma da gre celo za kršenje človekovih pravic, da zraven na novinarsko konferenco potegnete strokovnjakinjo, ki nima vseh pristojnosti oziroma jih ni imela, da tam razlaga stvari, ki jih je. In gospa ministrica, ne morete reči, da za to niste odgovorni, ker še enkrat – centri za socialno delo, socialna inšpekcija so pod vašo pristojnostjo. So samostojni, vendar so pod vašo pristojnostjo. Če se lahko minister pa člani vaše stranke vmešavajo pri imenovanju članov v svete zavodov centrov za socialno delo, potem se dajte tudi čutiti odgovorno za to, kar delajo direktorji centra za socialno delo. Ker kar tako reči, »jaz pa nisem za nič odgovorna«, potem ne rabimo ministrov, ne prevzemate nobene odgovornosti, kar je v Sloveniji že tako ali tako očitno pri tej vladi, da se ne čuti za popolnoma nič odgovorno. Ne spoštuje ne Ustavnega sodišča, ne Vrhovnega sodišča, nobenih zadev se ne spoštuje, samo da se seveda kadruje na veliko. In, ko je govoril kolega Škoberne o krožnem gospodarstvu, kako je naša interpelacija v bistvu primer krožnega gospodarstva, da ohranjaš okolje [[…]]Krožno gospodarstvo je zaposlovanje gospoda Šumečnika, to je krožno gospodarstvo. Daš odpoved na centru za socialno delo, ker si zelo strokoven, kaj kmalu te zaposlijo na Elektru, ker si tudi strokoven. To pa je krožno gospodarstvo, zato ker smo v pravi stranki oziroma ker imamo prave podpornike. Torej in zdaj me zanima, če gospod Šumečnik je zdaj [[…]]Prej je poznal socialno zakonodajo na področju družine, sociale, danes pa je že elektroinženir oziroma se spozna na energetiko. To je krožno gospodarstvo! Naša interpelacija [[…]]Pa ne bo nihče rekel, da po zadnji iz junija ni nič novega. Ja, novo je in to je sodba Vrhovnega sodišča in to je to. In ne govoriti, da kar ni. In ministrica, predvsem pa tukaj bi bilo seveda na mestu vprašanje tudi za predsednika Vlade, ali je ta objektivna odgovornost zdaj tako visoka, da je dosegla takšno raven, da predsednik Vlade od ministrice zahteva odstop? Kaj v Sloveniji je tisto merilo, ko mora minister oditi? Kaj je tisto merilo? Niti sodba Vrhovnega sodišča Republike Slovenije ni merilo, torej sodba, ki ugotovi kršenje človekovih pravic ni merilo. Ni merilo odločba Ustavnega sodišča. V Slovenji v tej vladi ni merila, da nek minister prevzame odgovornost. Nihče v Sloveniji ne prevzema več odgovornosti s strani vladnih služb in kjer koli drugje. Eden drugega ščitijo. In ministrica je 6. aprila 2016 prišla, bom rekla, brez glave na tisto novinarsko konferenco in zaščitila, politično zaščitila direktorja CSD Slovenj Gradec in CSD Velenje in še koga drugega. Danes pa te zadeve v bistvu potrjujejo sodišča, ministrica pa pravi, da se ni nič zgodilo, nič takšnega, za kar bi se čutila odgovorno. Tako da bo seveda tudi vprašanje torej še enkrat za predsednika Vlade, naslovljeno mogoče kdaj pisno ali pa ustno, kakšno merilo je za optimalno odgovornost, da minister mora oditi. Hvala.
Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. No, zdajle po štirih urah razprav smo, gospod predsednik, prišli v situacijo, ko se soočamo ponovno z molkom organa. Namreč, tisti ki je interpeliran, tisti ki bi moral na očitke odgovoriti argumentirano in strokovno – z dokazi, z ravnanji in tako naprej –, ne odgovarja. In lepo vas prosim zdaj, ko ste ponovno prevzeli vodenje seje, da opozorite ministrico, da naj končno nekaj spregovori. Molk organa ni značilen za parlamentarno prakso, razen v mandatu vlade Mira Cerarja. Ministri ne govorijo. Če kaj, potem kaj preberejo, kar jim strokovni sodelavci prinesejo, ampak da bi odgovorili na konkretna vprašanja, ki so bila podana v tej razpravi, pa ne odgovarjajo. To je kot v nekaterih posebnih oblikah gospodarskih družb, ko piše »direktor«, zraven je pa pripis, »ni odgovoren«. In tukaj imamo ministra za delo z imenom in priimkom in najbrž naprej dostavek, »ni odgovoren«. Prosim, da gospod predsednik poskrbite, da bomo dobili kakšne odgovore po štirih urah. Hvala lepa.
Vlada je prisotna na ustrezen način v samem postopku in to je vse, kar je možno na tej točki odgovoriti. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravita naj se gospod Uroš Prikl in gospod Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsednik. Zdaj moram prilagoditi moj nastop temu, kar ste zdajle rekli. To, gospod predsednik, kar vi pravite velja za ta mandat. Kaj lahko? Lahko? Prav. To, kar ste zdaj rekli, velja za ta mandat. In velja za to nesposobno vlado in velja za to nesposobno vodenje tega Državnega zbora. V preteklosti, predsednik, ni bilo tako. Ni bilo tako. O tem govorim kompetentno, ker sem sedel kot minister tamle na interpelaciji, na vašem stolu pa je sedel gospod Presečnik, ki je vodil sejo, pa še kdo drugi. Sedanja ministrica – zaradi tega, kar pač vi počnete in dovoljujete, moram jaz to razgaliti pred slovensko javnostjo – sedi tam na svojem stolu, približno me spominja na študenta, ki mora biti na predavanjih, ker sicer ne bo pogojev za izpit, pa piše tvite ali pa ljubavna pisma. To dela ministrica. Piše tvite in se reži. Med drugim je zapisala pravkar: »Definicija družine je širša, otrok je tisti, ki ustvarja družino.« Seveda po sistemu dva ata, pa otrok, pa je družina. Ali pa dve mami, pa je tudi družina, če je še otrok. Propagando pelje, namesto da bi počela to, kar sem jaz počel, recimo, ko sem jaz sedel na tistih stolih tam in se zagovarjal v obliki interpelacije, pa je nasproti mene tamle sedel general z veliko vojsko, ki se je imenoval gospod Möderndorfer. Predsednik, enega poslanca praktično ni bilo, da mu ne bi odgovoril takoj. Ko pa mi je začelo zmanjkovati časa, pa sem seveda bil prisiljen, da – gospod Jurša se bo spomnil – nekako združim dva, tri nastope poslancev, pa potem odgovorim. Mi pa smo zdajle 13.14, se pravi, od devetih zjutraj govorimo o tej interpelaciji, ministrica se pa reži pa piše tvite. Ministrica, če ste sposobna, če ste kompetentni, ker vi pravite, da ste, pa tudi vaš predsednik Vlade tako verjetno misli, ker drugače vas ne bi tja postavil, potem začnite govoriti. Začnite odgovarjati. Posebej še enkrat poudarjam, ni bilo poslanca, ki mu ne bi odgovoril, in to takoj. Vi pa ste tudi odgovor predsednika Državnega zbora na vprašanje gospoda Tanka. Vidite, kaj je: ali je nesposobna Vlada, kar tako ali tako po mojem je, ali pa čaka tu zato, da bo minil čas, da bodo izpolnjeni pogoji za izpit, če vrnem zgodbo v življenje študentov. Gremo na praktične primere. Ko so se na relaciji med Državnim zborom in Ministrstvom za notranje zadeve leta 2012 izgubili podpisi – mimogrede, danes so vsi postopki vseh organov, tudi policije in tožilstva končani in ni nobene krivde na ravni MNZ, tako da vemo –, sem jaz poklical predsednika Vlade in rekel, »predsednik, zgodilo se je to in to, če boš ocenil, da je ovira prevelika, lahko takoj poveš, da si sprejel moj odstop« . In poslal sem mu – ne odstopa ampak ponudbo za razrešitev, kako se že reče, no, se opravičujem –, skratka, ponudil sem mu odstop; ne odstopil, ponudil sem mu odstop. Zakaj? Ker mora Vlada delati naprej, ker mora Vlada upravljati odgovorno to državo. In njegov odgovor je bil, »če bom zaslutil, da je najmanjša krivda na tvoji strani ali strani tebi podrejenih, bom odstop tudi sprejel«. To je odgovorno. Kaj pa vi počnete? Držite se stola, kot da vas je s Superkleberjem nekdo prilepil gor, še vstati ne morete, ali kako. Če imate čisto vest, pridite na Komisijo za peticije. Ne, tam vas ni. Zbežite pred resnico. Zdaj še državna sekretarka več ne prihaja. Če imate čisto vest, pridite pred kamero in povejte! Če pa nimate, pa v tla gledate. Ja, prav, pa naj si gledalci ustvarijo svoje mnenje. Ko govorite o tem, kako je nemogoče, da bi posegali navzdol, jaz sem vam že povedal, kakor oni so neodvisni, so samostojni bla bla bla. Leta 2003 je Ustavno sodišče odgovorilo na to dilemo. Takrat sta se sprla generalni direktor policije in minister, ker generalni direktor policije ni hotel dati določenih podatkov ministru. Odločilo je Ustavno sodišče. In če upoštevam odločbo Ustavnega sodišča in mnenje skupine skrajno levih ustavnih pravnikov, vam lahko povem naslednje: vi ste upravičeni do vsakega podatka, do vsakega podatka, ne morete se sklicevati na to, da so oni samostojni pa strokovni in tako dalje in tako dalje, ampak ste dolžni ukrepati. Celo v primeru policije, ko dobro veste, da gre za veliko bolj občutljive osebne podatke, ko gre za prisluškovanja, ko gre za druge prikrite preiskovalne ukrepe, je situacija po tisti odločbi Ustavnega sodišča in po tistem strokovnem mnenju jasna – minister ima pravico do vsakega podatka, razen če zakon to omeji. Potem smo pa to omejili v enem primeru. Vi takih omejitev nimate navzdol, zato se ne izgovarjajte, ne bežite pred realnostjo in – ne vem, kaj naj rečem –, ne lažite, da nimate možnosti. Imate vse možnosti, da posežete. Seveda ne morete odločati, imate pa druge možnosti posegov. Ko smo imeli neko sejo – ne vem, katera je že bila, ali je bila Komisija za peticije ali Odbor za delo, družino in socialne zadeve –, je vaša državna sekretarka rekla približno takole: »Ne morem govoriti o osebnih podatkih, o zadevi ki se nanaša na koroške dečke, ne morem govoriti o tem, a veste, to so zaupni podatki, lahko to škodi otrokom …« in tako naprej. Na moj predlog smo sejo zaprli za javnost, se preselili v tisto malo sobo tam zgoraj in državna sekretarka je spet obnemela. Ko smo jo vprašali, »zdaj pa tu povejte, kaj so tisti razlogi, da se je ta odvzem otrok dogodil«, ni imela česa povedati. Se pravi, sklicevala se je na neko zaupnost, ko pa so bili vzpostavljeni tehnični pogoji, da se ta zaupnost varuje, pa je bila tiho. Je bila pa tiho, saj ste bili nekateri poslanci zraven, in ni povedala nič. Pa še nekaj, gospa ministrica. Ko je v šentviškem predoru padlo s stropa 5 ali 6 kvadratnih metrov ometa, pa je bil poškodovan avstrijski avto, mislim da državljan ni bil, je minister Žerjav ponudil odstop. Kaj ima minister Žerjav s petimi kvadratnimi metri ometa? Koliko je bil on kriv? Objektivno se je čutil odgovornega. To je bila vlada Janeza Janše. Danes, ko pa imate sodbo Vrhovnega sodišča, sodbo Vrhovnega sodišča, da je šlo za kršitve ustavnih pravic, ki so jih naredili vaši podrejeni, pa vi – pol kile Superkleberja, pa na stol. Namesto da bi ponudili odstop in odšli. Vidite, to so merila. Ko v Parizu iztiri vlak, minister za promet ponudi odstop pa tudi odide. V Sloveniji pa je vse drugače. Skratka, da zaključim. Ministrica, vas so imenovali na ta položaj zakaj? Ker ste pač članica neke politične stranke in ker je tista politična stranka v Vladi, ste vi ta položaj dobili. Priplaval vam je po vodi, po defaultu, ker ste pač pomembna članica neke politične stranke. Saj tako je načeloma v vseh vladah. Ampak gospa ministrica, za vsakim od teh poslancev tukaj je nekaj 100 ali nekaj tisoč – do 6111 v primeru Janeza Janše – glasov volivcev. Se vam ne zdi, da ste dolžni spoštovati volivce in odgovarjati in ne sedeti prilimani na stol. Vprašajte svojo vest. Hvala lepa.
Besedo ima ministrica za delo, družino, socialne zadeve, enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak. [[oglašanje iz dvorane]]
Vidim, da je želja po tem, da govorim, čeprav mi ponavadi rečete, da preveč govorim. Ampak tako, kot je ponavadi, nikoli ni dovolj dobro, ali tako ali drugače narediš. Kar se tiče pojasnil, ki jih pač zahtevate; treba je povedati, da imate vi na voljo 5 ur časa. Jaz bi sicer lahko imela 2 uri, vendar sem se odločila za eno uro. 30 minut v uvodu sem pojasnila, kar se mi je zdelo, da je nujno pojasniti, kratko pa je treba državljankam in državljanom povedati, da je celovit odgovor na vse očitke v interpelaciji podan v pisnem odgovoru na 20 straneh: vsa pojasnila glede odvzema, pristojnosti, upoštevanja, kaj so pooblastila ministrice za delo, kaj so javni, samostojni socialnovarstveni zavodi. In seveda če ne želite predvsem, da je to na nek način predvsem gledalkam in gledalcem namenjeno to današnje soočenje, imate vse moje odgovore v tem pisnem delu. Zdaj pa morda samo kot en tak najbolj očiten primer zavajanja v zadnjem trenutku; pa verjetno ne bi imela 10 ur časa, da bi odgovorila na vse to. Že prejšnjič junija, že na komisiji je gospod Vinko Gorenak operiral s to zgodbo. Sklep Ustavnega sodišča v postopku za preizkus pobude generalnega direktorja policije Marka Pogorelca na seji dne 22. novembra 2011, in sicer to se nanaša na obrazložitev, kakšne naj bi bile ministra pooblastila nad Policijo. In tukaj zelo jasno – pač tako kot pravi gospod Vinko Gorenak – pravi, da ima v skladu s 16. členom pravilnika, ki delavcem ministrstva za notranje zadeve, pooblaščenim za opravljanje nadzora nad izvajanjem nalog policije, daje med drugim pooblastilo zahtevati podatke iz evidenc, ki jih vodi policija, in zahtevati vpogled v dokumente, ki jih pri opravljanju svojih nalog pridobiva policija. Ampak prosim vas, policija niso centri za socialno delo. Centri za socialno delo so samostojni javni socialnovarstveni zavodi. Ampak to je takšna najbolj prepričljiva manipulacija. Ministrica je odgovorna, ministrica to mora. Dejstvo je, da je bistvo te interpelacije v tem, da izgleda, da je tudi po toliko urah, tudi po vsem napisanem razumevanje tega, kaj je pristojnost ministra, še vedno bistveno drugačno. Kar se tiče sodbe Vrhovnega sodišča, sem v uvodu povedala, da je govorila o posegu v družinsko skupnost babice in dedka in da je nedvoumna in da jo bomo seveda spoštovali. Ni pa – čeprav bi Vrhovno sodišče lahko odločilo, če bi menilo, da je to nedvoumno izkazano, da je otrokova korist – odločilo tudi, da se otroka nemudoma vrneta k starima staršema. Pa tega ni storilo zaradi tega, ker za presojanje otrokove koristi je potreben poglobljen strokoven postopek in ti tečejo pred za to pristojnimi ustanovami. In dokler postopki niso končani, je komentiranje žal, se opravičujem, politična manipulacija. In če želite, da ponovno še, tako kot je bilo zadnjič, šestnajst ur – danes enajst ur – v svojih dveh urah pojasnjujem, pojasnjujem ene in iste stvari. Mene kot ministrico predvsem, se zdi ali se poskušate prikazati, kot da se ne počutim odgovorna, da sem trdosrčna, da mi ni mar. To so groba zavajanja, to so grde laži. Dejstvo je, da je bilo ob interpelaciji in vseskozi tudi v planu dela ministrstva zelo pomembno sprejetje družinskega zakonika in jaz sem zelo vesela, da lahko povem, da je Vlada Republike Slovenije sprejela danes družinski zakonik, ki bo marsikatero zgodbo, o kateri danes govorimo ali je predmet, razrešil – ta bi bila sicer razrešena že mnogo let naprej. Ampak vseeno, po letu 1976 se nam obeta nova celovita prenova družinske zakonodaje. Žal je danes ne morem na Vladi predstavljati, ker sem tukaj zaradi interpelacije, ponovno s strani Slovenske demokratske stranke. Osnovni cilj novega družinskega zakonika je izboljšanje položaja otrok v družinskih razmerjih in zagotavljanje učinkovitejšega izvajanja načela varovanja koristi otroka, izboljšanje pravne varnosti državljanov na področju odločanja v zakonskih in družinskih sporih ter poenotenje postopkov glede odločanja o ukrepih za varstvo koristi otrok in hitrejše reševanje zadev na družinskem področju, kar je posebej pri odločanju o ukrepih za varstvo v koristi otrok izrednega pomena, saj imajo predolgi postopki za otroka nepopravljive negativne posledice na njegov nadaljnji razvoj. Definicija družine glede na veljavno zakonodajo je v družinskem zakoniku nova, razumevanje je širše – družina je življenjska skupnost otroka z obema ali enim staršem ali z drugo odraslo osebo, če ta skrbi za otroka in ima do otroka obveznosti in pravice. Otrok je torej tisti, ki ustvarja družino. Izraz roditeljska pravica je zamenjan z izrazom starševska skrb, saj gre po eni strani za obveznost staršev do otrok, po drugi strani pa imajo prav takšne obveznosti tudi morebitni posvojitelji, ki sicer niso roditelji, so pa starši. Hkrati izraz skrb bolje označuje celoto pravic in obveznosti v razmerju staršev do otrok. Spreminjamo tudi določilo glede skupne vzgoje in varstva otrok. Sodišču omogočamo, da odloči o skupni vzgoji in varstvu otrok, če oceni, da je to v korist otroka, tudi če starša o tem ne dosežeta soglasja oziroma sporazuma. Novost je tudi v naprej izražena volja staršev, kar daje staršem možnost, da za primer smrti ali trajnejše nezmožnosti izvajanja starševske skrbi vnaprej izrazijo voljo, kdo naj za otroka skrbi, če sami ne bi mogli več skrbeti zanj. Sodišče voljo staršev upošteva če to ni v nasprotju s koristjo otroka. Ena izmed izpostavljenih tematik v javni razpravi je bila možnost posvojitev vnukov, ki nimajo več živih staršev. Pri tem so številni izpostavili vrsto možnih negativnih posledic takšne posvojitve za otroka. Navajali so zlasti vpliv na možnost dedovanja in na druge pravice po pokojnih starših ter vprašanje otrokove identitete, saj bi otroka s posvojitvijo s strani enih starih staršev iztrgali iz rodbine po drugem staršu. Našli smo rešitev, ki ohranja prednosti posvojitve v smislu zagotavljanja trajne skrbi za otroka in se izogne negativnim posledicam. Za otroka, ki nima več živih staršev, lahko sodišče sorodniku, ki izpolnjuje pogoje za posvojitev in je pripravljen celovito prevzeti skrb za otroka, podeli starševsko skrb. Tako podeljena starševska skrb bi se sorodniku lahko odvzela le na enak način in na enaki podlagi, kot se lahko starševska skrb odvzame staršu. Ena temeljnih novosti glede na današnjo ureditev je, da se v predlogu zakonika pristojnosti za odločanje o ukrepih za varstvo koristi otroka prenašajo s centrov za socialno delo na sodišča. Sodišča bodo tako odločala o začasnih odredbah in ukrepih trajnejšega značaja. Sodišče bo odločalo o rejništvu in skrbništvu, o nujnih ukrepih, kjer je otrok tako ogrožen, da ne more niti trenutka več ostati v matični družini, pa bodo še vedno odločali centri za socialno delo, vendar bo tak ukrep lahko trajal največ šest dni. Prenos na sodišče bo potekal postopno. Pravosodno ministrstvo mu mora poleg kadrovskih pogojev zagotoviti tudi zakonsko podlago. Prenos bo končan s 1. 1. 2019. O zakonski zvezi družinski zakonik. Ohranja se načelo enakopravnosti zakoncev, pravice in dolžnosti zakoncev in tudi pomen zakonske zveze, ki je v zasnovanju družine. Bodočima zakoncema se daje na voljo več možnih načinov sklenitve zakonske zveze; županom kot osebam, ki uživajo poseben ugled v družbi, predlog zakonika podeljuje zakonsko pooblastilo za sklepanje zakonskih zvez, s čimer se sledi pogostim željam zakoncev. Novost je, da si zakonca lahko prosto dogovorita svoj pogodbeni premoženjski režim, lahko pa ostaneta pasivna in se njun premoženjski režim presoja po določbah tako imenovanega zakonitega premoženjskega režima kot do sedaj – z eno besedo, uvaja se možnost ženitnih pogodb. Ohranjajo se določbe glede sporazumne razveze zakonske zveze in razveze na tožbo zakoncev ter razmerja med razvezanima zakoncema – dolžnost preživljanja razvezanega zakonca. Novost pa je predvidena v primeru, ko zakonca nimata skupnih mladoletnih otrok in če se dogovorita o najpomembnejših medsebojnih razmerjih – o premoženju, stanovanju –; zakonska zveza se lahko v teh primerih razveže pred notarjem v obliki notarske listine. Med novostmi družinskega zakonika je tudi mediacija v družinskih zadevah. Ta se lahko opravi pred, med in po koncu sodnega postopka, in to glede vseh družinskopravnih spornih vprašanj. Mediacijo naj bi izvajali centri za socialno delo in sodišča, lahko pa se dovoljenje podeli tudi drugi fizični ali pravni osebi. V družinskem zakoniku, ki ga je danes sprejela Vlada, uvajamo tudi programe v podporo družini in status društev na področju družinske politike. Programi v podporo družini so namenjeni pripravam na starševstvo, spodbujanju pozitivnega starševstva in krepitvi starševskih kompetenc, izboljšanju komunikacij in odnosov v družini, ustvarjalnemu in aktivnemu preživljanju prostega časa otrok in družin, lažjemu usklajevanju družinskega in poklicnega življenja. Programi v podpori družini se delno ali v celoti financirajo na podlagi javnih razpisov za obdobje največ pet let. Ustvarjamo tudi podlago za sprejetje resolucije o družinski politiki, ki bo temeljni strateški predpis na področju družine in ga bo morala Vlada pripraviti na vsakih deset let; kot vemo, je bila zadnja resolucija s tega področja sprejeta leta 1993. Da se okrepi pomen področja družine in izboljša medresorsko sodelovanje, predlagamo tudi ustanovitev sveta za otroke in družino na ravni Vlade, ki bo sproti spremljal ukrepe na področju družinske politike in Vladi dajal ustrezna priporočila. Menim, da je odgovornost ministrice predvsem sistemske narave – priprava potrebnih zakonskih aktov in skrb za sistem kot celoto. O konkretnem primeru naj do konca odločijo sodišča in tisti, ki so pristojni, da odločajo, opredeljujejo, kaj je otrokova korist. Ne, jaz sama se ne čutim, ne po svoji strokovnosti ne po svoji osebni, da lahko sodim o tem, kaj je otrokova korist. In gospod Gorenak, če se vi čutite, prav. Jaz se samo bojim, da boste enkrat minister za delo. Hvala.
Replika, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Predsednik, v tem sklicu se res dogajajo nenavadne reči. Tam enkrat v času hude poletne vročine je gospod Kopmajer tamle govoril o nekem zakonu, če se spomnite, ki sploh ni bil na dnevnem redu, ampak je bil šele potem čez dva dni. Vročina naredi svoje, sem razumel. Zdaj pa ni vročine, razen če je vročina pri ministrici. To pa verjamem, da lahko je. Ministrica, interpelacijo imamo, ne družinski zakonik. Torej, govorimo o interpelaciji in ne družinskem zakoniku. Tega smo že menda, tega je Vlada že sprejela, mi ga bomo pa šele dobili, ali kako že. Tisto kar je pa še vsebinski del replike, pa poglejte; če vi mislite, da je organ v sestavi fičfirič napram kateremukoli javnemu zavodu z vidika pristojnosti ministra, se motite. Organ v sestavi država ustanovi v skladu z zakonodajo na tistih področjih, za katere smatra, da so najpomembnejša področja, običajno tudi zelo velika področja in regulirana z zakonom. Vojska, policija, finančna uprava in tako dalje, zapori in tako dalje in tako dalje. In razmerja ministra do organov v sestavi so običajno ožja. Zakaj? Ker imajo organi v sestavi svoje predstojnike. Tako da vaša objektivna odgovornost v smislu tega, kar počno zavodi, ki sodijo v vaš resor, je večja od odgovornosti ministra za notranje zadeve ali obrambo ali tako dalje v smislu odnosa do organov v sestavi. Ampak vi to govorite, govorite in govorite in konec. Ne vem, koliko še imam, spomnite me, predsednik, da ne bom predolg. Ampak poglejte, ko govorite o tem, »organi naj odločijo«. Ja, lepo vas prosim. Organi so odločili, da mora iti nekdo v arest, in to tisti, ki je dobil največ glasov. Ja, to so odločili organi. Organi so odločili, da nekdo izgubi mandat v Državnem svetu, govorim o Kanglerju. Potem so pa organi odločili, da ni nič kriv, ampak kdo mu je pa mandat vrnil? Nihče. Torej, moramo se oglašati prej. In jaz sem vas vprašal takrat, zakaj ste tako odločili. Ja, stroka. Kakšna stroka? Saj ste vi tudi stroka! Saj učite te predmete na fakulteti. Potem pa povejte, zakaj je bila taka strokovna odločitev sprejeta. In na zaprtem delu seje nočete povedati, zakaj je bila taka odločitev sprejeta. A vidite, to je pa problem obnašanja ministrov. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravita se naj gospod Matjaž Han in gospa Irena Grošelj Košnik. A, predlagatelj ima prednost. Okej. Predstavnica predlagatelja, gospa Suzana Lep Šimenko, potem pa pridejo na vrsto ti, ki sem jih navedel.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Jaz moram reči, spoštovana ministrica, da to kar ste vi malo prej izvajali, je pa res zloraba interpelacije. Govorili ste namreč nekaj čisto drugega, kar ni točka današnjega dnevnega reda. O družinskem zakoniku bomo v tej hiši govorili, ampak enkrat drugič, ko bo do Državnega zbora prišel. Zaenkrat še verjetno ni glede na to, da je bil komaj na Vladi sprejet. Tako da o tem in to možnost predstavitve boste imeli, ampak enkrat drugič, danes žal ne. In mi je žal, da te vaše dragocene minute raje izkoriščate v te namene, namesto da bi dejansko odgovorili na vprašanja, ki so vam bila tukaj že večkrat postavljena. Zdaj pa bom šla malo na temo današnje interpelacije, ker se mi zdi, da smo že malo preveč skrenili iz same točke dnevnega reda. Bomo šli kar po vrsti. Po tem tragičnem dogodku je stara mama, čeprav po Zakonu o izvajanju rejniške dejavnosti, dala vlogo za rejništvo na pristojni center za socialno delo, krajevno pristojni, to je v tem primeru Slovenj Gradec. Vloga je bila 27. januarja popolna in to pomeni, da so takrat začeli teči zakonsko določeni roki. Pač roki, v katerih mora biti o tej vlogi odločeno. Ta rok je 60 dni. Izteče se 27. marca 2016. In kaj se je dogajalo? O tej vlogi bi moralo odločiti ministrstvo, bodisi vlogi ugodi, bodisi jo zavrne, seveda ob ugotovitvah centra otroka, tako piše v Zakonu o izvajanju rejniške dejavnosti. To pomeni centra za socialno delo Slovenj Gradec. Pač imamo v tem primeru dva centra. Ampak kaj se je zgodilo? Do tega ni prišlo. Še preden je bilo o vlogi zakonito odločeno, je Center za socialno delo Slovenj Gradec, to pomeni center za socialno delo, kamor sta spadala otroka, dal otroka v neznano rejniško družino. To je naredil na skrajno neprimeren način – nenazadnje je to potrdila tudi varuhinja –, na način, da ju je odpeljal iz vrtca. Običajno bi se za to seveda lahko odločil, ampak takrat, če bi bilo, ne vem, življenje otrok ogroženo. V tem primeru absolutno o teh stvareh ne moremo govoriti. Spoštovana ministrica, mene resnično zanima, vi ste bili sami seznanjeni s tem 25. marca s strani babice. Pri obravnavi prve interpelacije ste rekli, da ste takrat nemudoma odreagirali. Kako ste odreagirali? Vse ste želeli zelo na hitro prikriti. Zahtevali ste izredni nadzor socialne inšpekcije, ki je pa pregledala zgolj poročilo centra in na osnovi tega rekla, »nepravilnosti tukaj ni«. Vi ste temu slepo zaupali. Sklicali ste tiskovno konferenco, vi ste tisti, ki ste ta primer dali prvo pod drobnogled javnosti ali kako naj rečem, vi ste šli prvi v javnost s tem primerom, ne Slovenska demokratska stranka. Z vami na tiskovni konferenci je bil direktor socialne inšpekcije, takratna direktorica Centra za socialno delo Velenje in prof. dr. Gabi Čačinovič Vogrinčič. In kaj je bilo ugotovljeno kasneje? Da se je ta strokovna sodelavka neupravičeno seznanila z osebnimi podatki. Da sploh ni imela pravne osnove za to, da bi se seznanila z osebnimi podatki v času od 4. do 11. aprila ali od 6. do 11. aprila, nekaj dni. Seveda je informacijski pooblaščenec v nadaljevanju to dal kot olajševalne okoliščine, ampak bilo je rečeno, da je bila seznanjena zgolj ustno. Ampak kaj to dodatno pojasnjuje? To dodatno pojasnjuje le to, da je več kot očitno bila ta tiskovna konferenca sklicana zgolj z namenom, da se prikrijejo določene nepravilnosti, ki so se dogajale tako na Centru za socialno delo Slovenj Gradec kot na Centru za socialno delo Velenje. In ste zelo na hitro želeli vse stvari pomesti pod preprogo. Seveda ste potem nekatere napake popravljali za nazaj. 11. aprila je ministrstvo izdalo odločbo, seveda po zakonsko določenem roku 60 dni. To je bila dokazana nepravilnost. Dokazalo jo je najprej Upravno sodišče in 19. oktobra je to potrdilo tudi Vrhovno sodišče. Res je, direktorica Centra za socialno delo Velenje in direktor Centra za socialno delo Slovenj Gradec sta odstopila, ampak direktor socialne inšpekcije je še vedno na tem mestu. Spoštovana ministrica, tudi vi ste še vedno na tem mestu. Predsednik Vlade, ki je tako poudarjal visoke pravne standarde, ki je nenazadnje ustavni pravnik – tukaj vemo, da je šlo za kršenje človekovih pravic –, pa ni urgiral. Moram reči, da so zelo različni kriteriji, kdaj nekdo ostane kot funkcionar na nekem mestu v tej vladi in kdaj mora nekdo oditi. Nekdo mora oditi že, če se smatra, da ne bo izvršil sklepa Vlade, nekdo pa krši človekove pravice, kar je dokazano z odločbo Vrhovnega sodišča, pa ostane minister. Nekdo odide zaradi paštete, drugemu so dokazane nepravilnosti in ostane minister. Resnično, težko to razumemo in resnično je nesprejemljivo. In zaradi tega smo mi kot opozicija dolžni na to opozoriti in vi kot poslanci ste dolžni glasovati na način, da takšne nepravilnosti odpravite. Jaz verjamem, da se vsak pri sebi zaveda, kaj vse to pomeni. Da ne navajamo še drugih stvari – o odvzemu oziroma neodvzemu roditeljske pravice človeku, ki je ni mogel izvrševati, ni je mogel, ker je bil v priporu. Pa spet center za socialno delo ni dal pobude za to – ali kako naj rečem – na sodišče o dodelitvi skrbništva. Kako lahko na eni strani pustite otroka pri starih starših tri mesece, na drugi strani pa potem očitno, ne vem, bi bilo v nasprotju z otrokovo pravico, če bi bila pri njima? Ja več kot očitno ne, če sta bila tri mesece pri starih starših in bila deležna njune ljubezni. Kar se tiče socialne inšpekcije. Spoštovana ministrica, je organ v sestavi vašega ministrstva, seveda pod Inšpektoratom za delo. Kako zagovarjate delo socialne inšpekcije? Še zmeraj slepo verjamete? Kako zagovarjate po vseh dokazanih nepravilnostih? Kakšno vlogo te socialne inšpekcije vidite v prihodnje? Morda raje to povejte, kaj boste v prihodnje naredili, da do takšnih anomalij ne bo več prihajalo? Inšpekcija, edina, ki jo imate, da lahko bdi nad po vaše popolnoma samostojnimi odločitvami centra za socialno delo, očitno ne deluje. Kaj boste storili? Mogoče bi o tem kaj več povedali. Ker potemtakem se nam lahko zgodi, da bodo pa centri za socialno delo začeli delovati popolnoma v njihovem interesu, saj tako ali tako nimajo nadzora. Ker ta nadzor očitno ne deluje. Dokazano ne deluje, Upravno sodišče je to ugotovilo, Vrhovno sodišče je to ugotovilo. Bile so nepravilnosti v postopkih, ki jih socialna inšpekcija ni ugotovila. Resnično, spoštovana ministrica, jaz bi res prosila, dajte nam odgovore na ta vprašanja, to je ključno, to so ključne napake. In zato ste vi dolžni, da poskrbite, da do tega ne bo več prihajalo. Hvala.
Besedo ima končno gospod Uroš Prikl. Pripravita naj se gospod Matjaž Han in gospa Irena Grošelj.
Končno, predsednik, se vam zahvaljujem za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Jaz načeloma nisem se imel niti namena oglašati, čeprav sem se prijavil k razpravi, to pa preprosto iz tega razloga, ker je moje osnovno mnenje oziroma osnovno stališče, da na takšnih konkretnih primerih pod firmo interpelacije o delu ministrice ni primerno – moje mnenje, poudarjam – se seveda o tem pogovarjati v Državnem zboru ob tej točki. Oglasil sem se pa iz razloga, ker sem bil v eni izmed predhodnih razprav omenjen oziroma je bila citirana moja izjava o tem, kaj si mislim o tem konkretnem primeru, ki ga danes tukaj obravnavamo. Da sem za STA dejal, da »ocenjujem odločitev Vrhovnega sodišča za zelo neprijetno, zlasti zato, ker se kopja visoke politike lomijo na usodi otrok«, trdim še zdajle. Iskreno mi je žal in sočustvujem in se mi zdi neprimerno, da dejansko samo še imena in priimke čakam teh otrok pa starih staršev, potem pa smo prišli res preko vsakih meja. Zato še enkrat trdim, da stojim za to izjavo, ker se mi resnično ne zdi primerno. Mogoče izraz visoka politika [[…]]Ja, visoka politika v smislu, da v Državnem zboru govorimo o konkretnih primerih in skušamo tukaj neke rešitve najti. Rekel sem tudi, da »je ministrica prva med enakimi na področju socialne in družinske pa še kakšne politike, ki je odgovorna za nemoteno delovanje sistema«. Tudi za tem stojim in to povsem drži. »Primer koroških dečkov pa je zagotovo eden izmed odklonov v tem sistemu, ki ga je treba ponovno proučiti in narediti vse potrebno na sistemski ravni, da do takšnih zgodb več ne bo prihajalo.« Seveda je to treba narediti in od ministrice smo pričakovali in pričakujemo tudi v tem trenutku, da na sistemski ravni – to pa enostavno pri predlaganju predpisov, zakonov – pride pred nas in nas tudi postavi pred dejstvo, da takšne ali drugačne predpise seveda tudi sprejmemo. In kaj se je zgodilo v zadnjem času? Zgodilo se je to – pa mi dovolite, da bom majčkeno ven iz konstelacije ožjega dela današnje interpelacije šel –, vmes smo sprejeli na odboru že v Državnem zboru pa bomo v ponedeljek Zakon o socialno varstvenih prejemkih, takisto v ponedeljek bomo omehčali ZUJF na področju dijaških kosil. Povedala vam je prej ministrica, da je bil danes na Vladi sprejet. Moram povedati, da nas je koalicijske poslanke in poslance seznanila tudi z družinskim zakonikom, kjer ocenjujem, da je ena izmed poglavitnih pozitivnih novosti, ki verjamem, da se bo ustrezno prijela, tudi tako imenovana razširjena starševska skrb. Če bi to imeli prej, torej nimamo še, s sprejemom družinskega zakonika pa bomo imeli, do te zgodbe verjetno ne bi prišlo. Namen oziroma želja je tudi, da pridemo čim hitreje do reorganizacije, dolgo pričakovane – ne za časa trajanja mandata ne Mrakove, ne Svetlika ampak neprimerno dlje; jaz imamo malo tega kronološkega spomina, vam povem, da se vsaj enih 15 let o tem pogovarjamo –, torej reorganizacije centrov za socialno delo. Nenazadnje jaz pričakujem kakšne novosti tudi na področju Zakona o socialnem varstvu. Nenazadnje, želim si več sredstev, več možnosti, več v končni fazi štipendij za dijake in študente, pa verjetno bi še. Ja, seveda – konkretne cilje in ukrepe na področju APZ, torej aktivne politike zaposlovanja, kjer bomo še bolj [[…]]Ker je premalo to, da smo znižali za par deset tisoč število zaposlenih, in to pričakujemo seveda od ministrice. Če bi tukaj rekel: »ministrica pa dela ono, ni nobenega odklona, vse je b. p., vse je idealno«, seveda bi lagal. Ampak trdim, tako kot je Jurša povedal, ko je predstavljal stališče poslanske skupine – zagotovo ni Anja Kopač Mrak najšibkejši člen te vlade, je pa res, da po mojem okusu – pa ne zato, ker sem deset let delal na tem ministrstvu, še malo več, pa ker tudi zdaj vodim v tem Državnem zboru Odbor za delo – jaz ocenjujem, da je to najtežje ministrstvo. To upravičeno ocenjujem iz tega razloga, ker dejansko se to ministrstvo srečuje s človekom, z ljudmi od rojstva. Težko je reči, da pred rojstvom že. Ampak zagotovo od rojstva pa do smrti, pa še po smrti. Veste, o čem mislim. Pa to ni seveda opravičilo. Zdaj pa tisti drugi del, o čemer sem želel povedati. Jaz resnično mislim, da na konkretnih primerih pač ne moremo se tukaj pogovarjati Nenazadnje tudi ko smo dobili interpelacijo in odgovore, so vsi tisti osebni podatki, ne vem kako se temu reče, zatemnjeni, poštrihani s črno barvo in zagotovo je to tudi prav. Sicer že zdaj jaz mislim, da ko govorimo o koroških dečkih, delamo veliko škodo, potencialno škodo. Jaz ne govorim tukaj, da gre za zlorabo. Ampak zelo blizu sem tega stališča, da pride lahko do te zlorabe, do preveč izpostavljenosti in v končni fazi do stigmatizacije tako otrok, torej dečkov, kot starih staršev, širše družine in tako dalje. In jaz si v zaključku, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, resnično želim, resnično želim, da se ti postopki, ki tečejo na strokovnih ravneh, da se čim hitreje zaključijo, čim hitreje pride do končnih odločitev. Predvsem pa si želim, da bodo te odločitve – vemo, kje morajo biti sprejete, vemo oziroma naj bi vedeli tudi, kdo jih mora sprejemati, sigurno pa ne dnevna politika – prvič, drugič in zadnjič v korist otrok. Ponavljam, želim si, da pride do teh odločitev, da odločevalci ne bodo pod nikakršnim pritiskom, da bodo v korist prvič, drugič in zadnjič otrok. Najlepša hvala.
Besedo ima gospod Matjaž Han, pripravita naj se gospa Irena Grošelj Košnik in gospod Franc Breznik.
Hvala lepa predsednik. Ministrica, predlagatelji, predvsem predlagateljica! Danes, Suzana, si boš v Parlametru popravila statistiko, tako da besedni zaklad se ti bo povečal, imela boš veliko izgovorjenih besed, ampak koroški dečki bodo pa še kar ostali tam, kjer so. To je problem. Parlameter pa bo jutri statistiko tvojih nastopov pač ocenil kot dobro. Jaz se ne bom ukvarjal z definicijo interpelacije. Dolga leta sem poslanec, vem, da je interpelacija orodje opozicije, vem, da ni pomembna vsebina, pomembne so besede, pomembni so nastopi, pomembni so televizijski kadri in pomembno je zbuditi vtis v javnosti, da je v tej državi vse narobe. In tako da kar se tega tiče, je brezveze. Problem pa je, kadar govorimo o interpelaciji, je pa vendarle malo problem ta vsebina. Sedaj bom tudi jaz kot neka papiga tukaj ponavljal, da pač izkoriščamo to tragedijo, ampak resnično tragedijo za to, da se politika sedaj med seboj obklada, se žali in še kaj več bi lahko našteval. To, gospe in gospodje, absolutno ni dobro. Mislim, da če ta dva fantka slučajno sta blizu televizije in slučajno prestavita televizijo – jaz upam, da gledata kaj lepšega –, se bodo take razprave, ki jih imamo danes, tema fantkoma sigurno usedle na dušo in jih bo ta duša spremljala celo življenje, ne samo tragedija, ki se je zgodila v njuni družini. In eno stvar vam pa povem. Ne družinski zakonik ne kakršnikoli zakonik ne bo povrnil mamice tema dvema otrokoma in ne bo povrnil nekega dostojanstva in nekega srečnega otroštva tema dvema otrokoma. Saj je vse lepo in prav, zakoni da se pišejo, ampak še zmeraj zakone na nek način interpretiramo ljudje in ljudje v bistvu delajo ali pa delamo napake ali pa ne. Naši ministrici se danes očita, kakor vsaj jaz razumem, to interpelacijo. Glavni očitek je, da je bila tisti dan na novinarski konferenci in se je odzvala na, bom rekel to, na novinarski problem oziroma novinarsko zgodbo, ki se je pač takrat dogajala. Jaz sem tisoč procentov prepričan – to pa zaradi izkušenj, ki jih imam kot politik –, da če ministrica se takrat ne bi odzvala in ne bi bila na tisti novinarski konferenci, bi bil pogrom na ministrico isti kot je sedaj, samo da bi bila vsebina drugačna. Govorili bi o tem, da je sramota, da se minister ne odzove pri taki tragediji, kot se je naredila, in kako je to mogoče, da sedi v nekih lepih prostorih in nič ne reče. Isto bi bilo, dragi gospodje in gospe. Saj sem tudi jaz politik, saj bi jaz verjetno isto delal, če bi bil na vašem mestu. Samo vam pa povem, da ne bi delal takih zgodb, ki bi imele za osnovo tako tragedijo. Vse ostalo – zakoni, sociala, drugo –, pa to je, gospe in gospodje, toliko prostora za demagogijo [[…]]Saj smo slišali prej Združeno levico. Čeprav meni moji strankarski kolegi rečejo, »ne se ukvarjati z Združeno levico, ne jih kregati«, ampak to, kar je Kordiš govoril, pa to še v Venezueli ni. Ne, ker v življenju moraš biti malo realen. Če bi jaz lahko danes odločal in če bi imel čarobno palico, jaz bi dal vsem delo in za to delo bi morali biti ljudje pošteno plačani in ne bi rabil nobeden nobene socialne pomoči. Ja, razen tistih, ki ne morejo dela opravljati, to so pa invalidi, ljudje, ki so bolni, ljudje, ki ne morejo. Ampak poglejte, ne živimo v Indiji Koromandiji, živimo v enem grdem svetu, kjer vemo, da ima en procent človeštva vso bogastvo na nek način akumulirano pri sebi. Sedaj pa še nekaj o teh koroških dečkih oziroma o tej zgodbi. Nisem toliko razočaran, če politika zagrabi tako zgodbo, ker pač išče politične točke, pa išče ali pa se bo pokazalo tukaj na anketi v petek oziroma v ponedeljek. Bolj sem razočaran, ko odvetniki, ki nimajo kaj delati, najdejo tako zgodbo za svojo promocijo, zato, da so lahko vsak dan na televiziji, in zato, da lahko potem dobijo neke druge posle. Tega pa me je malo strah. In ta odvetnik, ki je bil nenazadnje celo naš svetnik, slišal sem nekje na Koroškem, ali celo podžupan – če si član neke socialdemokracije neke vrednote pač zagovarjaš –, vloži in se potrudi v tej zgodbi vložiti 26 pritožb in 45 pravnih sredstev. Ampak, gospe in gospodje, pa mi bomo imeli tu še 68 interpelacij na to temo, ker vsakič, ko bo sodišče nekaj sprejelo, bo interpelacija. Pa saj tem otrokom in tej familiji se bo do konca zmešalo. Če je to otrokova korist, potem jaz ta moment sem res malo zmeden. Sedaj pa samo še eno veliko vprašanje in velik vprašaj. Verjamem, pa moram reči, ker Jožeta, sva že kar nekaj časa, ne bom rekel da prijatelja, ker bodo rekli da [[…]], ampak zelo dobra znanca. Sigurno je eden tistih ljudi, ki želi ljudem dobro. Tudi jaz. Pa verjetno v tej dvorani vsi. Pa dajmo eno vprašanje. Če ministrica sedajle odstopi, vi boste srečni, mi bomo razočarani. Ali bosta dečka prišla k starim staršem? Ali bosta dečka pred božičem najbolj srečna otroka na tem svetu? Bosta? Če se bo to naredilo in če bi se to naredilo, da Anja odstopi, jaz jo grem sedaj prosit, »Anja, odstopi« . Ne bo jo treba prositi. Anja bi to naredila takoj, če bosta zaradi tega za božič ta otrok, ta fantka srečna odpirala darila pod smrekico, se veselila v družinskem okolju. Se bosta? Ne bosta, ne. Sedajle imam kurjo polt, ker vem, jaz bom srečen in vesel, ker se mi bo hčerka vrnila iz Portugalske, ker bomo lepo za božiča skupaj, srečni doma. Ta uboga otroka, fantka pa ne bosta. Ali bosta pri starih starših? Ali bosta pri rejnikih? Ni pomembno. Ta otroka sta etiketirana. Sedaj je samo vprašanje, kakšno etiketo jima bomo dali. In največjo etiketo, se opravičujem, jima daje politika, ki se v tej tragediji vsak dan znova in znova pogovarja samo zato, da bi spravili iz mesta eno Anjo Kopač Mrak. Včasih sem žalosten in razočaran. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik, pripravita naj se gospoda Franc Breznik in Janko Veber.
Hvala, predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi, vsi prisotni! Ta interpelacija nekako gradi na očitkih, vezanih na konkreten primer odvzema mladoletnih otrok, potem ko je Vrhovno sodišče odločilo, da je pristojni center posegel v pravico babice do družinskega življenja, ko so otroka odvzeli in namestili drugam še pred odločitvijo o vlogi babice za dovoljenje za opravljanje rejništva. Od tu se izpeljejo očitki in odgovornost za nesorazmeren poseg v človekove pravice, opustitev dolžnega ravnanja v okviru pooblastil ter vpletenost v politizacijo centrov. V tej zadevi pa še teče postopek pred Upravnim sodiščem. Sama mislim, da je na nek način res sprevrženo, da se v javnosti razsoja in razpravlja o zadevah, ki se tičejo mladoletnih otrok. Ta dva otroka bosta že tako brez medijskega in političnega razpihovanja zaznamovana za celo življenje. Zakaj bi ju zdaj še dodatno izrabljali za politične namene, dodatno zaznamovali, ko vemo, da v zvezi s tem še tečejo sodni postopki in bodo najbrž dali še dodatne odgovore na to, kdo je, če je in zakaj je odgovoren. Dosedanje odločbe sodišč v tej zadevi govorijo o pravicah odraslih, ne o otrokovih, kar pa je temeljno načelo in središče pozornosti, ko centri odločajo o ukrepih za zaščito in koristi otrok. Zelo verjetno je, da se danes o tem primeru ne bi pogovarjali in ne bi vzniknil, če bi bil leta 2012 sprejeti družinski zakonik, če bi dobil ta zakonik podporo na referendumu. Žal je ni dobil. In danes zaradi tega ugotavljamo, da je vse narobe in kako bi moralo biti. Spomladi smo v Državni zbor prejeli peticijo civilne iniciative, ki se je ob zadnjem medijsko odmevnem primeru odvzema otrok še posebej organizirala. Torej, že leta 2012 je bila priložnost, da bi bilo to področje boljše urejeno. Sama imam dolgoletne izkušnje na področju socialnega dela in delovanje teh služb dobro poznam v organizacijskem in vsebinskem smislu in sem prepričana, da so potrebne korenite spremembe. Iz teh razlogov bom v nadaljevanju procesa reorganizacije centrov in družinske zakonodaje še toliko bolj pozorna. Sprejem družinskega zakonika je nujen, ker bo strokovne delavce centrov razbremenil odločevalske vloge, ki bo v takih in podobnih primerih v pristojnosti sodišč v bodoče. Nemogoče je namreč biti uspešen v svetovalni vlogi in človeku pomagati, če mu hkrati z drugo roko na takšen ali drugačen način, s takimi ali drugačnimi zanj nesprejemljivimi posledicami groziš z ukrepi, kot je na primer odvzem otroka. Verjamem, da tudi mi tu v zvezi s tem nimamo dilem in se strinjamo, da je temeljno poslanstvo centrov pomoč ljudem, bolj kot pa upravno delo. Tam, kjer pa gre za upravno delo in odločanje o zelo pomembnih življenjskih situacijah, ki se jih za nazaj ne da popravljati, potrebujejo prav vsi centri v državi drugačno organiziranost in s tem dostop do kvalitetnih veščih ključnih kadrov pravne in humanistične stroke, da imajo družine, otroci in odrasli v vsej državi možnosti za kakovostno postopkovno in vsebinsko odločanje in tudi do strokovno utemeljenih mnenj v okviru sodnega odločanja. Zdaj temu ni tako, saj morajo centri istočasno ali pa v takojšnjem časovnem zaporedju delovati v več nezdružljivih vlogah: kot zavod ki starše opolnomoča, jim svetuje, jih vodi, kot nekdo ki oceni, kdaj in katere ukrepe je treba sprožiti napram staršem, kot nekdo ki potem te postopke vodi, odloča, odločitev izvrši, in kot nekdo ki hkrati lahko podaja mnenja sodišču, če istočasno tečejo postopki tudi za isto družino na sodišču in hkrati imenuje različne vrste skrbnikov za otroka, za njegovo premoženje. In seveda vsi ti postopki so velikokrat vsebinsko nezdružljivi in pomenijo plodna tla za to, da centri delajo v krču in da dajo večjo težo neki vlogi napram neki drugi, ki pa je prav tako pomembna, saj nastopajo, kot rečeno, v več nasprotujočih si vlogah hkrati. Na seji Komisije za peticije ter človekove pravice in enake možnosti, ki je potekala spomladi na temo delovanja in reorganizacije centrov za socialno delo, je bilo s strani stroke večkrat opozorjeno, da je pravzaprav temeljni okvir socialnega dela, ki ga narekuje pretirana birokracija, velik problem, in tudi postopanje v skladu z Zakonom o splošnem upravnem postopku, ki je na področju dela z družino vse prej kot primeren. Ta upravni postopek je namreč veliko bolj prilagojen izdaji gradbenega dovoljenja kot pa odločanju na področju ukrepov za zaščito otrok. S predlogom družinskega zakonika ter reorganizacijo centrov za socialno delo, to oboje je pred nami, je po mojem mnenju že narejen prvi pomemben korak in vsi bomo imeli možnost, da ga podpremo in tako prispevamo k spremembam, ki so nujne. O potrebi po reorganizaciji centrov so različne vlade govorile že nekje od leta 2002. Ampak samo govorile. Šele sedaj je ministrica, kot kaže, resno pristopila k temu in čas je, da se to delo dokonča. Zato seveda interpelacije ne bom podprla. Hvala.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala za besedo. Jaz mislim, da je to govorjenje poslancev koalicije pove marsikaj. Namreč, govorijo vsenaokoli, ne govorijo pa o vsebini interpelacije in o dejstvih in argumentih, zakaj kljub odločbi oziroma sodbi Vrhovnega sodišča, ker so bile jasne in pravnomočno določene nezakonitosti, ker so bile kršene ustavne človekove pravice, ne vem, še vedno zagovarjate ministrico. Več kot očitno to pač pomeni zgolj to, da nimate drugih argumentov in pač nekako ste se odločili, da ji daste podporo in potem pač iščete vsenaokoli, da jo na nek način, bom rekla, zagovarjate. Ampak kakorkoli. Bilo je rečeno, »centri delajo v krču, o reorganizaciji se govori že dolgo časa« . Ja, ampak tudi ta ministrica o reorganizaciji govori že zelo dolgo časa. Sama si je že postavljala roke o pilotnem projektu v letu 2013, da bo 2015 že reorganizacija centrov narejena in tako naprej. Ta ministrica, o kateri danes govorimo. To kar smo prej tudi poslušali, da je na sistemski ravni stvari treba urediti in da je zakonodajo treba ustrezno urediti. Ja, se strinjam. Ampak marsikaj v tej zakonodaji pa ni narobe. Je pa problem tega, da se zakonodaja ne izvaja. Kaj pa lahko potem naredimo mi tukaj kot poslanci? Lahko kar pustimo izvršilno vejo oblasti, da pač dela po svoje in ne spoštuje zakonodaje? Pa imamo, ne vem, na koncu še drugo vejo oblasti – sodno vejo oblasti, ki pravnomočno pove, nezakonitost je bila narejena. Kaj lahko potem naredimo? In to se je v tem primeru zgodilo. Zakon o izvajanju rejniških dejavnosti je jasen. Tam lepo piše, da mora o vlogi za rejništvo – če je dana s strani sorodnika, niti ni nujno, da bi bila dana –, odločiti ministrstvo. Seveda ob predhodnem mnenju krajevno pristojnega centra, krajevno pristojnega centra otroka. Pa tega ni storilo. V zakonu to piše. Kaj lahko potem naredimo, če se to ne izvaja? Tako da do določene mere se strinjam. Tudi družinski zakonik, v redu. Danes je bil sprejet na Vladi. Lahko bi bil že prej. Lahko bi bil že pred štirimi leti. Tako da ne vem. Kolega Han je rekel, da je pač ministrici še kako mar, da bi odstopila, če bi zdaj koroška dečka šla k starim staršem in tako naprej. Če bi ji bilo resnično mar, bi naredila popolnoma vse kar kot ministrica po nadzorstveni funkciji lahko stori. Pa tega ni storila. S tem je bila seznanjena. Seznanjena. Preden sta bila otroka oddana k rejnikom, je bila seznanjena s tem, da se tam nekaj dogaja. Vedela je določene stvari. Ampak [[…]]Sicer izredni nadzor socialne inšpekcije je odredila, to je bilo narejeno, tam ni bilo ugotovljenih nepravilnosti, čeprav se ve, da so poslušali zgolj eno stran in ne tudi druge strani – starih staršev –, da bi iskali dejansko stanje, kaj se je resnično dogajalo. Temu je verjela in zgodba je šla svojo pot, kakor je pač šla. Ampak nepravilnosti so bile storjene in nekdo je bil v tej zgodbi prizadet. Otroka sta bila odvzeta. In ni bilo dovolj, še odvzem je bil narejen na popolnoma neprimeren način – odpeljana sta bila iz vrtca v neko popolnoma neznano okolje, ne vemo, kam. In razlogov, da je bilo to storjeno, ni. Tri mesece sta bila pri starih starših, kar pomeni, da je bilo to v otrokovo korist, da sta bila tam, sicer bi lahko že prej ravnali drugače. Resnično, jaz tu stvari ne razumem in bi prosila odgovor, kakšna je tu vloga socialne inšpekcije, zakaj se ji zaupa, ali se ji še vedno zaupa, zakaj se je v teh postopkih ravnalo nepravilno in zakaj ministrica takrat ko je lahko, ko je za to izvedela, tega ni naredila. Ni naredila vsega, kar bi po svoji nadzorstveni funkciji lahko storila. Tako da ne mi, prosim, govoriti o tem, kako je ministrici mar. Če bi ji resnično bilo mar, bi to, kar je v njeni pristojnosti, lahko naredila.
Besedo ima gospod Franc Breznik, pripravita se naj gospod Janko Veber in gospa Iva Dimic.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Na žalost, ko prihaja moj čas, ministrice spet ni tukaj. Tu imamo njeno državno sekretarko, ki jo poznam iz njenih arogantnih nastopov, posmehljivih, na sejah Komisije za peticije. Na zadnje seje komisije niti ni prihajala, kjer sem uporabil grobe besede, da taki ljudje nimajo več kaj iskati na takih funkcijah. In če nam uspe priti na oblast, taki ljudje nikoli več ne bodo delali tam, kjer bodo odločali o takih stvareh, kjer se lahko dogajajo nepopravljive posledice. In tudi danes stojim za temi besedami in upam, da jih slišijo tudi vsi ljudje. Zgodba koroških dečkov, zgodba interpelacije je zgodba tragedije po tragediji. Prva je tragedija, ko je pred skoraj enim letom prišlo do umora matere dveh otrok. In druga tragedija, kjer je izrojena, ideološko usmerjena stroka, kvazi slovenska stroka s Fakultete za socialno delo, kjer ni bilo nobene konkurence desetletja, peljala neko doktrino, se izrodila prek stranke SD v socialnih centrih in končala svoje poslanstvo, da je naredila tragedijo po tragediji. To je zgodba koroških dečkov. Zdaj si pa poglejmo, kako se je začelo. Delo – ne Reporter, ne Demokracija, blizu ne nič noben desni medij, Delo – »Direktor CSD po strankarski liniji izbran …« Naprej, leto 2014, 28. januar: »Kandidat za direktorja CSD Slovenj Gradec 54-letni Jurij Šumečnik je predsednik pokrajinskega odbora SD za Koroško, četrti mandat mestni svetnik, dva mandata je bil podžupan, na zadnjih dveh županskih volitvah kandidiral za župana in leta 2008 tudi za poslanca, diplomiral je leta 2008.« To pomeni pri 45. letih; vsa sreča, ampak je diplomiral. Torej človek, ki je bil direktor centra, je po poklicu upravni organizator, torej nima niti univerzitetne izobrazbe in tako naprej. Če nadaljujem s tem: javna uprava, imenovanje gospoda Lukšiča. Torej, v tistem času se je začela njegova velika karierna pot. Zanimivo je tukaj, da ne bom vsega bral, ker nerad berem, da so se potem prijavili tudi kot kandidati samo člani SD, samo člani SD na to funkcijo. Samo člani SD na to funkcijo, tako da boste vedeli, kako zgleda potem imenovanje, kako zgleda glasovanje. Kandidat potrebuje 4 glasove, 4 glasove pa ima ministrstvo in 4 glasovi ministrstva so zadosti, da je kandidat izbran; torej, lokalna skupnost skoraj ne more odločati pri tem. Strokovni izpit je opravil in razpis je bil na isti dan, taisti človek, strokovni izpit in razpis je bil na isti dan. Torej še ni imel strokovnega izpita in je to vse v enem dnevu naredil. Za socialnega delavca upravni organizator! Tu se kaže ta izrojenost, o kateri govorim. Poznate zgodbo, tudi na podlagi vseh današnjih razprav, da je potem odstopil, se je angažiral samo zato, da ministrica ostane na svojem položaju. In kaj mislite, kje je danes? Kaj misli slovenska javnost, kje je danes ta človek? Kaj mislite, kje so ga zaposlili, upravnega organizatorja? Upravni organizator se zdaj ukvarja z energetiko, saj večino SD kadra potem pa imaš v energetiki. Tudi tisti ljudje, ki sprašujejo, zakaj za eno telegraf štango pride šest delavcev in še šest šefov gleda, da bodo telegraf štango prestavili – pač je umetno zaposlen, naš je, dajmo ga zaposliti na energetiki. Vsak ki pogleda položnico za energetiko, naj se vpraša, kam gre njegov denar. In ta gospod je potem v energetskem sektorju zaposlen. Torej, mi imamo v energetiki moje kolege zaposlene, diplomirane inženirje, univerzitetne diplomiranega inženirja tu zadaj, ki so strokovnjaki na tem področju, zato ga tam zaposlimo. Človek upravni organizator se zdaj z energetiko ukvarja, prej pa socialo. To pomeni po tej logiki, Franc Breznik če bi bil član stranke ne SDS ampak SD, bi morda lahko bil tudi strokovni direktor Univerzitetnega kliničnega centra v Ljubljani, ker so lahko univerzalni ti ljudje; kljub temu, da nimam nobenih referenc in da nimam nobenega znanja o medicini, razen o prvi pomoči, ki sem jo moral osvojiti. To je prvi del zadeve, da boste sploh vedeli, kako je prišlo do tragedije. In če lahko nekdo to obrani to zlizanost, to izrojenost, kjer so ljudje, kjer ni več strokovne avtonomije, kjer gre za totalno izrojenost, potem prihaja [[…]]Nekdo je celo napisal: v enem centru, nekje večjem, od 130 zaposlenih ljudi jih je 120 ali koliko, 118 članov stranke SD. In torej tu ni avtonomije nekoga, ker se bojijo v službi, gre že za organizacijske kulture, gre za vprašanje menedžerskega, torej posebne veje znanosti, ki se z organizacijsko kulturo ukvarja. In tu gre za izrojenost – do ministrstva, cela piramida, od šolskega sistema, prek CSD, vseh ostalih zadev, tudi ostalih zavodov, in do ministrstva. In to je ta zgodba. In zdaj poglejmo, kaj se je zgodilo. 30. marca sta bila kot v terorističnem napadu, sredi vrtca odpeljana. Niso mogli počakati, da pridejo k starim staršem pa povedo, da so se tako odločili, kot so se. Ne, pravijo: mi politika, grda politika, desna, nas grdih desnih, ki nismo socialno čuteči, črni, mi smo tisti [[…]]Kaj se je vmes zgodilo, spoštovani kolegice in kolegi? Saj je cela skupnost vedela, da so ju odpeljali, dobesedno nasilno iz vrtca. Tuji ljudi so ta dva človeka odpeljali. In do česa je potem prišlo? Ljudje, ki so poznali stare starše, ki so poznali družino, kompletno tragedijo, sosedje, znanci, prijatelji teh ljudi so v nekaj urah, poslušajte, 3 tisoč 500 podpisov zbrali. Ali se vam zdi, da ti ljudje nimajo občutka za otroka? Se vam zdi, da ti ljudje ne poznajo teh starih staršev, da morda ne bi bili dobri roditelji? Ali vi lahko to branite? Ali lahko to branite, kolegi? 3 tisoč 500 ljudi je civilna iniciativa zbrala. In potem ko se je to začelo dogajati, potem pa, oprostite, zato je moje mesto poslanca, ko sem na to opozorjen, da reagiram s tistimi sredstvi v demokraciji, ki jih imamo na razpolago. Potem je šla sodna zadeva. Prva, druga, tretja stopnja. Poglejmo, kaj je napisalo, ali še enkrat ponavljamo danes, kar se je zgodilo na Vrhovnem sodišču. 19. 10. je presodilo, da je bil odvzem velenjskih dečkov nezakonit, pritožba CSD pa neutemeljena. Resda vsebinsko še niso odločali, v Mariboru, kjer pa odločajo, pa že 6 mesecev še ene seje ni bilo sklicane. Dajmo to v sodne mline, dajmo damage control delati, zato da se počasi zadeva umakne. Mogoče bosta celo stara starša umrla. Ampak imate pa problem, ta stara starša sta pa v bistvu relativno mlada, starost enega je 60 let, drugega pa 54 let. Tiste ultralevičarske emancipirane ženske nekatere še pri teh letih hočejo umetno imeti otroka spočetega. Imamo takšne primere, moderna znanost celo to omogoča. In poglejte, to je ta zgodba. In ko smo imeli zaprte seje, da naj strokovno na zaprti seji nam povedo, članom Komisije za peticije, kateri so bili ti strokovni kriteriji, zaradi česar sta odvzeta [[…]]Čakal sem odgovor, da mi zaprejo usta, da nimam prav, sem na to pripravljen s protiargumentom. Veste kaj je večinoma, kolikor vidim, kam so šla namigovanja, zakaj sta bila odvzeta? Člani t. i. socialno čuteče stranke [[…]]Po vsej verjetnosti sta bila odvzeta zaradi preslabih materialnih pogojev teh starih staršev, premajhne kvalitete stanovanja, mogoče majhne pokojnine in majhne plače. Gre za ljudi, ki pač kot večina slovenskih družin živijo, lahko rečemo revno ali pa socialno, nekje na neki meji socialnega minimuma, tako kot na žalost večina slovenskih družin. In to je po vsej verjetnosti tudi bil pogoj, ker drugega ni bilo. Ker 3 tisoč 500 podpisov ljudi, ki vsak dan poznajo to družino, ki vsak dan celo poznajo, kaj imajo na mizi, kaj jedo, kako se obnašajo, kako se oblačijo, kdaj gredo k maši ali pa ne gredo k maši, če so laiki [[…]]Ti ljudje so povedali, da nekaj ni v redu, da so izrojeni ti ljudje. Poglejte, dvakrat spreminjajo družinski zakonik; slovenska javnost jim pove, da si želi klasično družino in da zdaj pa ne, oni bodo šli še tretjič prenavljati. Ne, ljudje so odločili. Zaenkrat še ima pri nas, lahko rečemo, vsaj po ustavi naj bi imelo ljudstvo neko oblast, prek nas tukaj v parlamentu in prek ostalih ustanov. In poslušajte, konec je s tem, ministrica mora odstopiti in konec, tega ne morete braniti. In zdaj poglejte, gospod Pogačnik, ki je levičar, ki je specialist za psihoterapijo, socialni delavec, grafolog, človek ki ga nikoli nisem videl, da bi dvignil besedo, veste kaj je povedal? Povedal je, da ste koalicija zla, da ste koalicija zla, vam je gospod Pogačnik povedal. Prvič, poslanci ki ste odšli iz Komisije za peticije, da ne more verjeti, da slovenski poslanci nočejo prisostvovati, ker nimajo argumentov. Potem aroganca s strani državne sekretarke, tipična birokratska aroganca, ki se zakriva v neko stroko, ki je ni. Te stroke ni, ker je izrojena, ker nikoli ni imela konkurence, ker ni bilo niti druge fakultete niti, so bili vsi enakih razmišljanjih, vsi v enaki škatli. In to je ta stroka. Vprašaj, koliko se je še takšnih primerov se zgodilo, zato ker ni sistema zavor in ravnovesja, ker je vse izrojeno, spoštovani kolegi. Jaz bi imel rad, da pride vsaj nekaj poslancev, ne vem, liberalcev in vseh ostalih CSD delavcev, da pride do neke kontrole nad temi ljudmi, da pride do neke avtonomnosti, kar je pogoj za delovanje institucij in posledično tudi cele države. In tukaj je problem. In zdaj pridemo na zadnjo točo, najhujšo Prvi stik starih staršev z otrokoma, prve besede ki so bile na koncu tega stika, »babica in dedek, ali gremo končno domov?« . Kaj vam povedo te besede – tiste ki ste matere, tisti ki imate svoje otroke in tisti ki imate še vsaj malo humanizma, ki bi moral biti pred nekimi političnimi odločitvami? Ali vam pove to vse o zgodbi, da so uničili zadevo in da vsak dan, vsako sekundo in vsako uro ti ljudje delajo škodo in ta škoda gre v nepopravljivo? Gospod Pogačnik kot psihoanalitik je povedal, kaj se bo zgodilo: velika verjetnost je, da ta dva dečka ne bosta nikoli razumela, da bosta mislila, da ju babica in dedek nista hotela imeti in da sta zaradi tega morala oditi k rejnikom. Ona dva tega ne bosta razumela v tem dojemanju. In vsaka sekunda, vsaka ura se dela škoda, in to nepopravljiva škoda. In ti so pa zaprti, ščitijo eden drugega v svoji birokratski vzvišenosti in neki kvazi strokovnosti. To je kvazi strokovnost. Ni problem ministrica, poglejte, problem ministrice je, da je to ščitila. Ni problem tega, da je meni podrejeni naredil napako pa ga jaz sankcioniram ali pa ga opomnim, problem je, da ščitim še naprej. In vi ščitite njih zraven. In se proces pa nadaljuje, posledice pri dečkih so pa vedno hujše. In politika SDS se je zadnja skoraj vpletla, ko je cela javnost izvedela, ko so vsi novinarji pisali. Ko so predstavniki civilne iniciative prišli v parlament in nam povedali svoje, so rekli, »poglejte, desetletja živimo tukaj notri, poznamo jih, verjemite mi, da so v redu ljudje da si zaslužijo«. In to je ta zgodba – torej neki kvazi odstopljen človek, ki je naredil napako, ki je zdaj v energetiki s svojim nestrokovnim znanjem, po vsej verjetnosti bo tudi tam strokovni izpit naredil za inženirja ali kaj, ne vem, ker to je vse mogoče, pri vas lahko prestopajo poklice v vse smeri in vse panoge, na žalost. Poglejte, to je ta zgodba. To je zgodba tragedije po tragediji, to je zgodba, ki bo pisala tudi vam usodo, kje ste bili tega usodnega dne, ko ste bili poslanci in ko ste lahko odločali. In odločili ste, da boste eden drugega pokrivali in delali zlo. In jaz sem danes povedal, ni ministrica kriva, če so njeni podrejeni naredili napako, to ne more biti ministrica kriva. Ko pa ti to ščitiš do zadnjega in čakaš to, da bodo sodni mlini še bolj dolgo mleli, tako kot primeru Šilih dva dneva nazaj, 23 let so mleli, niso hoteli priznati napake [[...]]To je krivica. To je grozovita krivica. Če vi delate s svojo koalicijo, s svojimi nereformnimi zadevami veliko gospodarsko škodo, bomo preživeli, mi jo bomo že nazaj postavili, jaz in moji prijatelji bomo to nazaj postavili, gremo mi na vlak 4. industrijske revolucije. Če pa tukaj pri teh zadevah, ko so pa otroci, oprostite, tukaj pa gre za nepopravljive posledice, tega pa ne bomo mogli popraviti ne mi in ne nihče, lahko popravi samo nekdo zgoraj, ki je nad nami. In zaradi tega, oprostite, tega ne morete več braniti, ministrica mora odstopiti, se opravičiti, skupaj z njeno državno sekretarko. In tudi poglejte, stroka – od Fakultete za socialno delo [[…]]Da ne govorim, kaj je povedal gospod Pogačnik o Gabi Čačinovič, da je to druga ženska kot pred 20 leti in da jo je davno povozil čas v njeni strokovnosti in da lahko pripoveduje kakšne pravljice komu, otrokom, sploh spoštovanje do nje. Nimam problema s tem. In taki ljudje, glejte, nimajo več kaj iskati. Mora priti do konkurence, mora priti tudi do konkurence v centrih za socialno delo, mora priti do konkurence v vseh teh [[…]]Ljudje morajo biti postavljeni po strokovnosti. Nimam problema, če si član stranke, ampak ko so člani ene stranke v enem segmentu notri, se potem vse to izrodi. In zato, poglejte, po tragediji se je zgodila tragedija in ta tragedija se nadaljuje vsako sekundo, vsako minuto in vsako uro. In danes je zadnji čas z novimi podatki, torej z novo sodbo Vrhovnega sodišča, da ministrica reče, »se opravičujem, poskušala sem, sem poskušala sem zaščititi, zdaj pa je konec, odstopam, se opravičujem slovenski javnosti, predvsem pa tema dvema otrokoma, katerima se dela nepopravljiva škoda«. Najlepša hvala.
Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravita se naj gospa Iva Dimic in gospod Jani Möderndorfer.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Torej interpelacija, ki je danes na dnevnem redu, je po vsebini skoraj identična, kot je bila pred meseci. Seveda nam ne more biti v ponos, je pa lahko v veliko škodo otrokom in pa seveda stroki. Zavedam se, da pri tako tragičnih dogodkih, kot so to bili, nikakor ne smemo reagirati čustveno, pač pa le in zgolj le strokovno. Seveda v korist najranljivejšim, to je v tem primeru otrokom. In še vedno sem mnenja, da pri tako občutljivih odločitvah mora nastopiti stroka. Stroka, ki pozna družino, je neodvisna, strokovna, realna in pravična, kajti strokovni delavci odločajo o pravicah in o zaščiti otrok. In tukaj, spoštovani, pride v ospredje slogan: Za otroke gre! Vem, da bi vsak stari starš dal vse za svojega vnuka in bi si težko tudi priznal, da fizično ne zmore več kvalitetno poskrbeti za svoje vnuke. Pa si marsikdo tega ne upa povedati – ne zaradi sebe ampak mogoče zaradi sorodnikov, zaradi sosedov, »kaj bodo pa rekli«. Kot babica razumem in spoštujem želje starih staršev, nikakor pa ne razumem vas, mlade kolegice mame, ki velikokrat slišim, da ste mlade in mnoge priznate, da težko sledite vsem zahtevam vzgoje otrok, ki danes niso enostavne – tako od učne pomoči, do raznih izvenšolskih dejavnosti, do kvalitetnega preživljanja prostega časa. Kako bi zmogli šele mi starejši? Tukaj se veliko govori o odvzemu otrok, ki je bil nezakonit. Zdaj vas pa vprašam, spoštovani: če bi prišli iz centra za socialno delo domov po otroka, kaj bi se v tisti družini v tistem trenutku dogajalo? Stara starša bi jokala, otroka bi gledala, kaj se dogaja, bi začela jokati, bi začeli kričati, bi se začeli vlačiti, bi začeli [[…]]Ne vem do česa, lahko tudi do kakšnega prerivanja bi prišlo. V kakšni tragediji, v kakšnem bi ta otroka bila odvzeta tema starima staršema? Ali ne bi bilo to hujše? To bi bila travma, tako za ene kot za druge. Sedaj pa so elegantno prišli po njiju v vrtec, so ju odpeljali, sta šla v urejeno okolje, lepo so otrokoma povedali, otroka sta se zelo hitro tam sprijaznila s prijetnim okoljem in zaživela tako, kot pač živita. Tukaj jaz vidim razliko, da ni bil to nezakonit odvzem, ampak je bil pravičen in v korist otrokoma. Na miren način je bil. Verjemite, da stroka ima izkušnje in da je že presodila, da je tako boljše. Iz tega vidika ravno menim, da imamo pred seboj strokovne delavce, ki so presodili, da za svoj optimalen razvoj otroka potrebujeta več, kot bi jima lahko nudila stara starša. Če bi se vsi tega zavedali, prav zagotovo danes te interpelacije ne bi bilo. Ker se izobraženi ljudje, ki so na centru zaposleni, zavedajo, da o tako občutljivih zadevah odločijo pač za to ranljivo populacijo tako, da je pač za otroke najboljše. Vsem mora biti jasno, da je stroka zasledovala le koristi in predvsem koristi otrok. Ker je v naši državi že folklora, da nikogar ne znamo pohvaliti, kaj šele priznati, da je kdo dober in uspešen – to nam gre težko iz ust –, iščemo samo tisto, kar ni po naši volji, kar nam ni všeč in zato je treba včasih tudi človeka linčati. Tako kot danes našo ministrico. Če ste poslušali in sledili delu ministrice, kaj vse je bilo v teh dveh letih dobrega storjeno za naše dobro in za dobro naših državljanov, bi ji lahko samo čestitali. Namesto čestitk jo danes interpeliramo in malodane pljuvamo po njej. Zdaj bom izhajala iz sebe. Kratek čas sem v parlamentu. A verjemite, da sem bila velikokrat razočarana nad razpravami in nad neprimernimi izrazi in kritikami, ki nam nikakor niso v ponos. Včasih pogosto rečem, da če bomo iskali dobro, bomo dobro tudi našli. Če pa iščemo samo napake, bomo tudi te našli. In če iščemo samo slabo, to nikakor ne prispeva k sožitju med nami, ki si ga pravzaprav vsi želimo, tako levi kot desni. Torej spoštovani, ustavimo se in pustimo otroka tam, kjer sta. Dobro jima je. Stara starša imata možnost, da se videvajo. In bojim se, če bi ju vrnili, če bi zdaj otroka bila še vedno pri babici in dedku, bi težko sledila njunim zahtevam. Mogoče zdaj še, ko sta v vrtcu, ampak ko prideta v šolo – to so take zahteve, verjemite, da res ne vem, če bi jim bila kos. Tako mladi včasih težko vzgajate in težko sledite vašim otrokom, zato pustite nas starejše, da zaživimo sami, da živimo enkrat svobodno in otroke pustimo tistim, ki so mladi, ki so polni energije in vzgajajo deco tako, kot je treba. Pravite, da ne govorimo z besedami oziroma s tistim, kar je v tej vaši interpelaciji napisano. Zdaj sem poslušala gospoda Breznika. Zelo malo je bilo povedano o tej vsebini. Govoril je, pljuval je po nas, po SD, po naših kadrovanjih in tako naprej. Glejte, ko so to take stvari, nekaj poveš [[…]]Mislim, da bi ta interpelacija lahko trajala dve uri in bi vse zvedeli in vse povedali. Ampak nam ni tega mar, nam je mar, da sedimo tukaj 11 ur, da se pljuvamo, si grdo govorimo. Ampak verjemite, iz tega ne bo nobenega haska. Tako da upam in želim naši ministrici, da bo delala še naprej tako kot je delala do sedaj – v dobro vseh nas, v dobro otrok, v dobro vseh državljanov in da bo tudi enkrat zasijala blaginja, tako kot si je pravzaprav zastavila. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravita naj se mag. Branko Grims in gospod Janko Veber.
Hvala lepa, predsednik. V bistvu je na nek način težko se pogovarjati na ta način, kot bi pravzaprav želela sama predlagateljica. In glede na to, da sem pozorno poslušal od samega začetka vse nastope in njene večkratne pozive, da naj za božjo voljo že nehamo koalicijski poslanci razlagati vsenaokoli, istočasno pa pričakujejo odgovor samo eden in isti: ali bo glava ministrica odšla ali ne, kajti to je glavni cilj in nič drugega [[...]]Seveda, smisel se je pogovarjati o interpelaciji vsaj prvič, ko se pojavi o neki temi, da razčistimo, ali je interpelacija upravičena ali ne oziroma da se takrat odprejo tudi določena vprašanja. Bojim pa se, da tisto kar bi seveda predlagateljica želela, to pa je, da se obnašamo kot fijakarski konji in gledamo samo tisto vprašanje, ki je postavljeno znotraj interpelacije, seveda ne bo zdržalo. V 25 letih, odkar obstajajo interpelacije, še nobena interpelacija ni tekla v okviru tistega vprašanja; največkrat se je odpiralo bistveno širše polje in se je odpiralo pravzaprav od A pa do Ž, pravzaprav vse ali od tu do večnosti, bi rekli drugače, na drugačen način. In zato danes očitati nekomu, da naj neha govoriti, istočasno pa seveda sami odpirajo vprašanja, ki sploh niso predmet te interpelacije [[...]]Zato bom poskušal odgovoriti na par stvari, na katere prej nisem mogel niti replicirati, ker nisem niti še razpravljal, bom pa zagotovo se dotaknil potem seveda tudi glavnega očitka te interpelacije. Pa bom najprej začel s kolegom poslancem Gorenakom, ki pravi, kako je zvest bil pri odgovarjanju na interpelacijo in večkrat je že omenil interpelacijo – izgleda, da mu je bila zelo všeč, ko se mu je odvijala – in omenja mene z mojo vojsko takratno, ko je pravzaprav imel vprašanja na dlani. Seveda na vprašanje nikoli ni odgovoril. Nikoli. Nikoli ni odgovoril na osnovno vprašanje, kam je dal podpise, ki so izginili. Danes sicer govori in razlaga, da je nekaj pokazalo na ministrstvu; v resnici ni pokazalo nič, pokazalo je samo to, da ne more še danes raziskati kjer so ti podpisi. In zato danes je sprevrženo pričakovati, da nekdo odgovarja na določena vprašanja, ko postopki sploh še niso zaključeni. Tudi ni res, kot je rekel gospod Gorenak, da je odgovoril na vsa vprašanja in da je vsakemu kar naprej odgovarjal. Poglejte, tukaj je ta debel špeh te interpelacije, ki se je odvijala in tukaj notri zelo jasno piše in zelo jasno je dokumentirano, da je bil tudi po več kot dve ali tri ure tiho in ni odgovoril nič in ni komuniciral. Zato ne govoriti, kot da je to vaša prva in svetovna in znamenita interpelacija, ki se tukaj odvija in jo predstavljate kot nek svojevrsten unikum nekega, ne vem, potresa v tej državi, ker v resnici gospa predlagateljica ne dobi odgovora. Mogoče pa ste napačno zastavili interpelacijo. Jaz sem v to zagotovo prepričan, ker je prepisana iz prve interpelacije in je popolnoma identična, nič novega ne sprašujete. In če boste prebrali magnetogram – na vsa tista vprašanja, ki jih danes ponavljate kot nedokončan vir želja, bi seveda lahko samo prebrali magnetogram, kjer so bila ta vprašanja oziroma odgovori postavljeni že vse na prejšnji interpelaciji. Ampak okej, v redu, razumem, tukaj je pet kamer ključnih, ki snemajo dogodek in se mučimo tukaj deset ur – Gorenaka sem mučil 18 ur na interpelaciji, mimogrede – in seveda smo na tem, da odgovarjamo na določeno vprašanje in se pogovarjamo. Pa se dajmo. V letu 2008 je bilo 264 odvzemov otrok. Leta 2009 – 293, leta 2010 – 302, leta 2011 – 416, 2012 – 372, 2013 tega leta 385, 2014 – 369, 2015 – 328; vsi so bili odvzeti na podlagi 190. člena, ki govori o odvzemu mladoletne osebe, niso bili odvzeti po Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. So pa bili na podlagi tega zakona v letu 2009 – 24 odvzemov, 2010 – 35 odvzemov, leta 2011 – 47 odvzemov, leta 2012 – 45 odvzemov, 2013 – 48 odvzemov, 2014 – 38, 2015 – 32. Ma kje ste bili takrat? Kje ste takrat vložili kakšno interpelacijo, ko so se vsi ti odvzemi dogajali? Ni vas bilo, ker vas to sploh ni zanimalo, ker to ni bil issue vaš, to ni bila neka zadeva, s katero bi se vi ukvarjali, ker ni bila takrat na politični agendi, ker vi ste se takrat ukvarjali z bolj resnimi zadevami. In danes govoriti o tem, da je vaš glavni problem, da ta dva otroka [[…]]Ne verjamem vam, iskreno povedano ne verjamem v vašo iskrenost, pa se lahko izgovarjate na to, da ste starši, pa matere pa ne vem kaj še vse. To ni res. Vaš glavni cilj je samo politična agenda, zrušiti ministrico in pokazati, kako je tukaj vse gnilo. In istočasno seveda kot EPP propagando povedati, »ko bomo mi prišli, bomo to vse popravili in vse uredili in postavili na pravo mesto«. Bojim se tega dne, kakšno bo to mesto. Bojim se tega in bom naredil vse, da te možnosti ne boste imeli, žal, ker me do danes niste prepričali v to, da bi delali v korist tistega, kar danes zvesto zagovarjate. Zraven naj povem še naslednje. Ob takih interpelacijah seveda nimate niti toliko poguma in se skrivate za svojo lastno imuniteto in poslansko EPP propagando, ki jo izvajate v Državnem zboru, da seveda vmes pomlatite še z ostalimi ljudmi, ki so se tako ali drugače znašli v tem postopku. Seveda bom omenil dr. Gabi Čačinovič Vogrinčič, katero vehementno klofutate kar naprej. Nekateri, ki o njej govorite, bi se morali skriti, ker ji ne sežete niti do gležnjev. Niti do gležnjev. Po njenih referencah, znanju in delu, ki ga je dala v tem slovenskem prostoru, niste vredni tega, da jo omalovažujete na takšen način. Nedostojno je. Še posebej pa zato, ker pridete, preprosto pljunete in greste in mislite, da ste končali in opravili svoje delo in naredili check za svojega šefa, ker ste opravili tisto, kar vam je bilo naročeno. Če se tako dela z ljudmi, na takšen način, potem se bojim, da tudi sodišča niso več nič vredna v tem prostoru, ker za vas nič ne velja. Itak je pa znano, da sodišča upoštevate samo takrat, kadar vam ustreza. Ko vam ne ustreza, sklicujete pa izredne seje in govorite, da je to isto sodstvo zanič in da ne funkcionira. Danes pa cel dan, kot da je sodstvo perfect v slovenskem prostoru, ni težav s slovenskim sodstvom. Zato v vašo iskrenost ne morem verjeti. Zraven tega pa še [[…]]Veste, vsakič znova vas bom spomnil na vašo vest, ko govorite o človekovih pravicah v tem prostoru, o človekovih pravicah. Upam, da razumete to besedno zvezo. Nekdo, ki je 20 let konstantno kršil človekove pravice v tej državi toliko in toliko tisočim ljudem, si upa danes govoriti o človekovih pravicah! Se dogajajo napake? Se. Se dogajajo nepravilnosti? Se. Je treba na njih opozoriti? Da. Vendar žal ste zadnji v vrsti, ki to lahko počnete upravičeno, s ponosom, da tega nikoli niste počeli. Dajte se najprej pogledati v ogledalo! Ministrica, seveda je veliko breme tudi na vas, nesporno. Breme zato, ker pač enostavno poskušate rešiti in reševati tisto, kar smo se dogovorili na začetku tega mandata. Ni skrivnost, da določene stvari peljemo že tudi več let. Sam veste, da sem bil velik kritik centrov za socialno delo od nekdaj in da sem povedal, da se je tem centrom za socialno delo dalo preveč moči. Vendar to ni vaš problem. To je problem, ker smo centre za socialno delo na nek način povzeli iz prejšnjega sistema, jih dograjevali in jim krepili moč pri odločanju. In zato imamo danes svojevrsten dualizem pri odločanju, pri problemu, katerega danes vi omenjate v sami interpelaciji. Na eni strani v nekih postopkih odločajo dokončno centri, v drugih postopkih pa sodišča. To smo v tem prostoru večkrat že ugotovili, da ni dobro. Vendar dragi moji predlagatelji interpelacije, vi ste tisti, ki ste omogočili, da se s tem nateguje in da se s tem ukvarjamo že več kot štiri leta po nepotrebnem, ko bi to že zdavnaj lahko bilo uzakonjeno. In verjetno do tega problema na ta način ne bi prišlo. Ne verjamem pa, če ne bi prišlo. Na ta način pa zagotovo ne. Ker nisem vseved in vsepoved, ne morem vedeti, kaj se bi zgodilo, če bi se zgodilo. Vem pa, kaj se je zgodilo in zato o tem lahko govorim. In tu nimate čiste vesti, zato sebe najprej vprašajte, kaj ste zaustavili, ko je bil referendum o tem, da bi rešili ta vprašanja! In mimogrede, ne boste verjeli, govorili smo spet o besedni zvezi, ki se ji reče človekove pravice. Ministrica, želim vam, da opravite nalogo. Vem, da ni enostavno, ampak dokončati morate svoje delo. Čestitke! Naprej tako.
Besedo ima mag. Branko Grims, pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Žan Mahnič oziroma predlagateljica, ko se vrne.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Gospod Möderndorfer je zdajle tako simbolno odkorakal iz dvorane. Pravi, da ne razume predlagateljev. To njegovo dejanje, ko je šel zdajle ven, zato da ne bi predlagateljev slišal, je simbolno, kajti zakaj on ne razume? Če človek ne posluša, je znanstveno dokazano, da tudi ne more razumeti. In to je problem gospoda Möderndorferja. Kajti če bi poslušal, potem bi gospod Möderndorfer vedel, da je 20. novembra 1989 Organizacija združenih narodov na svoji skupščini sprejela Konvencijo o otrokovih pravicah, ki posebej definira pravice otrok. In če bi poslušal, bi morda celo na pamet vedel, tako kot jaz, da v 3. členu prvi odstavek določa, da pri katerikoli odločitvi ali države ali njenih organov oziroma institucij ali centrov za socialno delo, če hočete, morajo biti pravice otrok vedno na prvem mestu. Ko bi se enkrat strinjali okoli tega, kar je zapisano v Konvenciji o otrokovih pravicah in velja torej že četrt stoletja pa še malo čez, potem bi se lahko pogovarjali tudi o metodah, o vsebini, kaj to v praksi pomeni. Kajti zagotovo ga ni v tej dvorani, ki bi me lahko prepričal, da je v interesu otrok bolj to, da je pri nekih drugih krušnih starših, kot pa da bi bil pri svojem dedku in babici, po nečloveški tragediji ki se jima je že itak v življenju zgodila in je ta dva otroka zaznamovala za vse življenje. In kaj je naredila država? Preden je odločila o vlogi njune babice, je otroka že vzela. Oprostite, gospe in gospodje, to je ugrabitev, to je ravnanje v očitnem nasprotju z interesom otrok. To se pravi, je ravnanje v očitnem, vsakomur pri zdravem razumu očitnem nasprotju z interesom otrok, v nasprotju s Konvencijo o otrokovih pravicah Organizacije združenih narodov. Ne samo da je to protiustavno, to je tudi v očitnem neskladju z mednarodnimi akti. Odgovorna za to je Vlada. Nihče ne more reči, da ne velja v tem primeru tisti člen ustave, ki pravi, da je ministrica ali minister vsak odgovoren za stanje na svojem področju. In ko enkrat pridemo do tega, bi morali iskati odgovor na vprašanje, kako to popraviti, kako otroka čim prej vrniti v okolje, ki je gotovo zanju najbolj primerno – vsaj v okolje širše družine, če jima je bila že s tisto nepojmljivo tragedijo najožja družina odvzeta. Ampak o tem se ne pogovarja, pogovarja se o vsem, kar se je zdaj napletalo, kar z obravnavo nima sploh nobene zveze. Predvsem pa nima nobene zveze s pravicami in interesi otrok, kajti za otroke gre, gospe in gospodje. In vedno, še enkrat povem, kadar ima katerikoli državni organ, državna institucija možnost ali pravico odločati o nekem z otrokom povezanem problemu, mora biti interes, pravica, korist otroka na prvem mestu. In to ste poteptali in to teptate danes s to razpravo na celi črti in to dobro veste. Kako se je lahko to zgodilo? To se pač zgodi, če se začne politično odločati o stvareh, kjer bi se moralo odločati s tisto najbolj osnovno človeško toplino, pač z razumom v okviru pravnega sistema iskati korist za otroke. Kajti če se ena stranka polasti ene institucije tako močno, kot se je po vseh številkah, ki so bile danes tukaj že predstavljene, SD polastila pač centrov za socialno delo in seveda na čelo postavila še svojo ministrico, potem pa se ne gre več čuditi, da je stanje takšno, kot je. Potem se v vseh medijih neskončno govori o pravicah otrok, ki bi naj jih najbolje uresničevali v ne vem kakšnih enospolnih družinah, ne govori se pa o tem, da potrebujejo topel dom, da potrebujejo očka in mamico, če pa zaradi neke skrajno nesrečne okoliščine, ki otroka zaznamuje, tega ne more imeti, pa vsaj dedka in babico; nekoga, ki ga ima rad, ki ga pozna, ki mu zaupa. To je v interesu otroka. Da odrašča v okolju, v katerem se dobro počuti, kjer lahko razvija svoje osebne sposobnosti, svoja čustva, svoje videnje, svoje razumevanje sveta, svoje vrednote. Nihče ne more dati otroku bolje vrednot kot njegova družina. In to so tisti interesi, gospe in gospodje, tiste pravice otroka, ki so zapisane v Konvenciji o otrokovih pravicah organizacije Združenih narodov in za katere pravite, da predlagatelje, ki vas na to želimo opozoriti in samo na to, sploh ne razumete. To o vas pove vse.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospoda Žan Mahnič in dr. Mitja Horvat.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. V okviru druge interpelacije na podobno temo je pravzaprav vendarle treba izpostaviti predvsem dejstvo – ali pa ugotovitev mogoče, bolj pravilen izraz –, da kljub vsem tem razpravam, ki smo jih že do sedaj imeli v parlamentu, pravzaprav ne moremo ugotoviti, ali je za otroke zaradi tega bolje poskrbljeno ali ne. In ključno pri tem sta pravzaprav otroka, ki sta bila v družini, ki je doživela tragedijo, in tragedija je tista, ki jo bi morali pravzaprav poskušati analizirati in se zavzemati za to, da bo čim manj takih primerov v družinah v Sloveniji. In zagotovo se v celoti pridružujem tudi odgovoru ministrice, ki opozarja na to, da je treba zaščititi v prvi vrsti otroke in zasebnost, ki je nenazadnje zagotovljena in jo moramo spoštovati tudi zaradi konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah. In nenazadnje, če pogledamo vse te postopke in očitke, ki se poskušajo podati ministrici, je tudi sama pravzaprav sprejela odločitev in predlagala Vladi, da se izloči iz vseh postopkov, ki so povezani s tem primerom, bodisi v upravnih ali sodnih postopkih. In Vlada je to odločitev sprejela in jo izločila iz teh postopkov, kar kaže pravzaprav na pravilen pristop k vsemu temu postopku, da ne želi politika vplivati na to, kako se bodo posamezni organi odločali. Predvsem pa gredo te odločitve v smer zaščite pravic otrok. In če želimo resnično več narediti na to temo, da bo predvsem manj takih primerov v Sloveniji in nenazadnje, da bomo imeli celo višjo rodnost, kot je ta hip v Sloveniji, potem je seveda treba vzpostaviti tudi ustrezno okolje v državi za to, da se bodo seveda odločali za oblikovanje družine mladi ali vsi tisti, ki imajo to željo in da jim seveda omogočimo ustrezne pogoje – od stanovanj do zaposlitve, do seveda ustreznega varstva, šolstva in seveda tudi zdravstvene oskrbe in nenazadnje potem tudi ustrezne upokojitve. To je tisto, kar bi se morali vprašati, ali je ta hip v Sloveniji v dovolj veliki meri upoštevamo pri rešitvah, ki jih sprejemamo v obliki zakonov ali deklaracij in drugih aktov, ki so predmet obravnav v Državnem zboru. Skratka, cilj nam bi moral biti, da zmanjšujemo stiske ljudi in posledično tudi stiske v družinah. In ko pogledamo, kaj se je pravzaprav dogajalo v zadnjem obdobju, predvsem v obdobju po nastanku gospodarske in finančne krize, se poskuša ravnati pravzaprav ravno v nasprotno smer, torej ne upoštevati položaja in stiske ljudi, ampak bolj upoštevati pravzaprav finančne interese in tisto ozko skupino ljudi, ki stiske ljudi izkorišča za to, da si seveda prilasti čim večje bogastvo. In neoliberalna politika je ena od tistih politik, ki zagotovo pelje v to smer. In tukaj sem že večkrat tudi opozoril na to, da ravno predlagatelj interpelacije vendarle je eden od evidentnih zagovornikov neoliberalne politike, ta pa zagotovo ni prijazna do ljudi. In zato je tudi nekako kontradiktorno, če hočete, da se danes pogovarjamo tudi o takšnih primerih, kajti najprej moramo tudi sami vzpostaviti res boljše pogoje za to, da lahko vsi živimo kvalitetnejše življenje v tem obdobju, v katerem živimo, in da poskrbimo predvsem za mlado generacijo in za njeno prihodnost. Skratka, standard ljudi je tisti, ki bi nam moral biti vedno pred očmi pri vseh odločitvah. Dejstvo je, da tudi v Sloveniji vse bolj izgubljamo prav tisti srednji razred, to je pravzaprav tisti razred, ki ima dostojno plačilo za svoje opravljeno delo in da seveda si lahko zagotovi tudi ustrezno ali pa vsaj primerno stanovanje in da ima možnost seveda obiskovati tudi kulturne prireditve, da ima možnost si organizirati dopust in nenazadnje, da si ima možnost organizirati tudi srečanje znotraj družine tudi v okviru, če hočete, te zadnje odločitve v Državnem zboru – drugega januarja. Torej, kaj ti pomaga tudi prost dan, če pravzaprav znotraj družine ne moreš zagotoviti tega, da lahko na mizo postaviš vse tisto, kar bi si zaslužili in nenazadnje želeli prenekateri, pa jim to mogoče ne bo uspelo. In na ta problem poskušam ves čas nekako tudi opozarjati prav skozi to dejstvo, da vsakič ko pride do prodaje katerekoli lastnine države, ki pravzaprav ni državna ampak lastnina vseh nas kot skupnosti, za vsako prodajo smo toliko revnejši in toliko občutljivejši na vse dogodke, ki se dogajajo tako znotraj države kot seveda tudi zunaj naših meja. In res bi si želel, da pravzaprav oblikujemo rešitev, da prekinemo to slabo prakso, ki nam evidentno škodi. In nenazadnje, vse več primerov evidentnih imamo tudi v tem smislu, da se državo izkorišča in se prenekatera sredstva, ki bi šla lahko v zdravstveno blagajno, v pokojninsko blagajno ali za to da se zagotavlja ustrezna infrastruktura, v žepe tistih lobijev in interesnih skupin ki poskušajo vplivati na odločitve v tistih podjetjih, ki so v državni lasti, ali seveda se tudi poskušati organizirati na način, da pridejo do denarja skozi tako imenovane javne razpise, pri katerih pa vedno znova ugotavljamo, da stvari niso dobro urejene. In če bi samo tukaj naredili bistveno več reda, bi lahko več sredstev ostajalo za to, da jih lahko namenjamo za oblikovanje ustrezne družinske politike, predvsem pa tudi tega, da ohranjamo en primeren status ljudi, in potem so seveda tudi politične odločitve o tem, kako boš to zagotavljal, pravzaprav minimalne. Če je standard ljudi ustrezen, potem je seveda bistveno manj odvisno od tega, ali bo kakšna ustrezna ali neustrezna odločitev politike tudi usodno posegla v status družine ali še huje, v položaj otrok. Torej bistveno več energije, predlagam, bi morali dejansko usmeriti v to smer in se predvsem izogibati politizaciji tistih tem, ki se nanašajo predvsem na otroke. In ta primer je zagotovo eden od tistih, zato seveda zavračam ta koncept interpelacij in predvsem tudi se pridružujem tistim ugotovitvam, da je to pravzaprav zloraba instituta interpelacije.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica gospa Suzana Lep Šimenko, izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Jaz moram reči, da se ponovno izrablja današnja interpelacija za vsebine, ki nimajo popolnoma nobene veze z njo. In govoriti na eni strani o tem, da mi zlorabljamo interpelacijo [[…]]Spoštovani predstavniki koalicije, večina od vas danes ni govorila o temi interpelacije. Jaz vas razumem, zato, ker nimate argumentov, na kakšen način to zagovarjati, zato govorite vse ostalo. Ampak predsedujoči, na vas pa vseeno apeliram, pokrbite za malo več reda med vodenjem same seje in resnično opozarjajte, kadar se govori o temah, ki ne spadajo pod temo, ki jo imamo danes na dnevnem redu. Bilo je rečeno, izogibati se politizaciji tem, ki se nanašajo na otroke [[…]]Poglejte, dokazane nepravilnosti so se zgodile na organih, ki spadajo pod resor Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Vrhovno sodišče je o tem pravnomočno odločilo in jaz ne razumem, kako naj ne bi o tem govorili. Ne predsednik Vlade, čeprav je ustavni pravnik in čeprav je takoj po odločitvi Vrhovnega sodišča dejal, da to pa je resen problem, da ne vem, da se bo treba resno z ministrico pogovoriti, ponovno ni odreagiral. Ministrica ne odreagira na to, ja kaj nam drugega preostane kot pa da o tem razpravljamo v tem Državnem zboru? Saj to je naša dolžnost nenazadnje, da odločamo o odgovornosti ministrice. Pa naj spomnim – predsednik Vlade je sam dejal v mesecu juniju, da je mogoče najti določene vidike objektivne odgovornosti, torej je že sam rekel, da ministrica je objektivno odgovorna. Sedaj so pravnomočno dokazane te nepravilnosti, ki so se zgodile. Saj jaz strinjam, je popolnoma narobe, da o tem sploh razpravljamo, ker v normalni državi to ne bi bilo potrebno. Ministri v normalni državi zaradi bistveno manjših stvari odstopijo. Ne čakajo, da so, ne vem, kršene ustavno varovane človekove pravice. Ampak več kot očitno v Sloveniji pač nismo normalna država in naloga opozicije je, da na to opozarjamo. Vi, spoštovani poslanci koalicije pa seveda da nas poslušate pa da gremo v neko korektno razpravo, ki pa se tiče vsebine interpelacije. Ampak danes je več kot očitno vse drugo na tem dnevnem redu. Oziroma moram se navezati še na prejšnjo govornico, gospo Marijo Bačič, ki je govorila, »elegantno so prišli v vrtec, ju odpeljali v prijetno okolje«. Mislim, to pa je resnično absurd. Vrhovno sodišče je reklo, da je bil odvzem otrok nezakonit, ona pa govori o tem, kako so elegantno prišli v vrtec in ju odpeljali. Mislim, to je resnično nezaslišano. Saj jaz verjamem, da imajo pa ljudje razsodnost in imajo zdravo kmečko pamet in da te stvari razumejo veliko bolje. Mislim, sploh enostavno tega ne morem komentirati. In to naj bi bilo v korist otrok! Vzeti otroke iz družinske skupnosti – govorimo o družinski skupnosti, čeprav ministrica tega ni želela priznati prej, sedaj po sodbi Vrhovnega sodišča bo morala priznati družinsko skupnost tudi med otroki in starimi starši. In verjamem, da jo bo. Ampak že prej je bila ta družinska skupnost po ustavi in pa Evropski konvenciji o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. In govoriti o tem, da je to bilo v korist otrok, to je pa resnično absurdno, tako da številne razprave gredo v popolnoma napačno smer. Bom pa še enkrat citirala besede predsednika Mira Cerarja, ki jih je izrekel 20. 10., to je bilo po sodbi Vrhovnega sodišča, to je bila njegova prva izjava: »Moram reči, da po tej odločbi Vrhovnega sodišča sem zaskrbljen. Takoj ko se vrnem iz tujine, bom se moral z ministrico usesti, pogovoriti, pa tudi sicer bo treba sprejeti neka zelo jasna stališča. In tukaj bi seveda pričakoval neko konkretno moč in sedaj pa bom končno urgiral.« Ampak saj smo marsičesa pri tej vladni koaliciji že vajeni. Kršenje marsičesa, tako da tudi to ni nekaj nenavadnega. Je pa zanimivo to, kar je zapisal sicer časopis Delo 25. 10., kaj je rekel Upravni odbor Skupnosti centrov za socialno delo, ki je izrazil zaskrbljenost nad sodbo Vrhovnega sodišča. Rekli so sledeče: »Ko je Center za socialno delo Velenje odločal o usodi dečkov, so bile zakonodaja, praksa upravnih organov in sodna praksa jasne. Po sodbi Vrhovnega sodišča ni več tako.« In mene, spoštovana ministrica, zanima, kaj je bilo prej jasnega, takrat ko je Center za socialno delo Velenje odločal o usodi dečkov? Kaj je bilo jasnega? Postopek, vezan na rejništvo starih staršev, babice, ni bil zakonito zaključen, ko je Center za socialno delo Velenje že oddal otroka v rejništvo, preden je bilo znano, ali bo vloga babice pozitivna ali negativna s strani ministrstva. Preden, in to je, kaj? To je ta jasna praksa upravnih organov. Na tak način so prej centri delovali. Kaj so tukaj mislili? Koliko je bilo takšnih podobnih primerov, ko ministrstvo ni odločalo, ko se je Center za socialno delo samovoljno odločil, kam bo dal otroke? Koliko je takšnih primerov v Sloveniji? To vprašanje sem vam že prej postavila, pa nisem dobila odgovora nanj, kot tudi še nisem dobila odgovora glede vloge socialne inšpekcije. Kakšna je njihova vloga danes? Ali jih še vedno zagovarjate? Kako ocenjujete nepravilnosti, ki so bile ugotovljene v nadaljevanju s strani upravne inšpekcije? Zakaj socialna inšpekcija ni teh nepravilnosti ugotovila? To je namreč edini organ, ki ga imate vi kot ministrica, da nadzoruje delo centrov za socialno delo. In potem vi rečete, da mi želimo z interpelacijo spodbuditi to, da državljani več ne bodo zaupali v institucije centrov za socialno delo. Ja ne vem, kako jim naj po vsem tem pa še zaupajo. Ali se vi sploh zavedate koliko, koliko pisem, koliko mailov, koliko raznih, ne vem [[…]]Ljudje nas ustavljajo, pridejo v poslanske pisarne in razlagajo svoje zgodbe. Koliko časa čakajo na to, da se vi na Ministrstvu za delo odločite glede posameznih pritožb, ki so zoper odločbe, ki jih izdajo centri za socialno delo? Koliko je teh nerešenih primerov, ki gredo na skrajno zakonsko določene roke? Koliko je tega v Sloveniji? In seveda vi vsi še zmeraj zagovarjate ministrico kljub tej »strokovnosti in samostojnosti« centrov za socialno delo. Spoštovana ministrica! V vašem interesu mora biti, da organi delujejo dobro. O reorganizaciji, to reorganizacijo ste obljubljali že leta nazaj – je še do danes ni. Obljubljali ste jo pred prejšnjo interpelacijo in jaz sem takrat razumela, da je tudi eno družinski zakonik, drugo pa tudi reorganizacija pogoj, da vam največja koalicijska stranka daje še podporo za naprej. Resnično, spoštovana ministrica, odgovorite na vprašanja, ki so vam bila postavljena. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravita naj se dr. Jasna Murgel in gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Ministrica, kolegice in kolegi! Prej je gospod kolega Uroš Prikl dejal, da ministrica verjetno vodi enega najbolj zahtevnih, če že ne najbolj zahteven resor. Jaz se s tem strinjam; to je resor, ki dejansko pokriva celotno življenjsko obdobje in težko je na tem resorju peljati politiko v tej smeri, da boš zadovoljil vse. Vendar je to toliko težje, če resor vodi minister oziroma ministrica, ki pa še dodatno spodbuja sprejemanje nepravilne politike, ustvarjanje nekega konflikta – tudi s svojimi izjavami, predvsem pa nesposobnostjo sprejemanja odgovornosti. Ne samo objektivne, kaj šele subjektivne. Pa nihče tukaj ne krivi ministrice, da je ona osebno prišla v vrtec in odpeljala ta dva dečka. Daleč od tega. Da je prišlo do tega, je nekako logična posledica stanja, ki ga imamo v centrih za socialno delo. Gospa ministrica je na tem resorju že vse od leta 2013 kot ministrica. Prej je bila, če se ne motim, od leta 2008 do 2012 državna sekretarka. To se pravi, samo eno leto vmes ni bila v vodilni vlogi na tem resorju, tako da zagotovo nosi znaten delež odgovornosti pri tej, če lahko rečemo, na eni strani politizaciji centrov za socialno delo, kar se ministrici očita, in pa na drugi strani neukrepanju, da bi se stanje izboljšalo. Zanimivo je, da je bila potrebna prva interpelacija, da je predsednik Vlade Miro Cerar ministrici postavil nek ultimat in ji dejansko rekel, »sedaj pa začni delati, če ne bo treba iti s tega ministrstva«. Žal se v naši državi nič ne da na lep način. Vedno mora priti neka zgodba, vedno mora priti nekaj negativnega. Vedno se mora nekdo zbati za svoj obstoj na delovnem mestu, za svojo službo, da se stvar nekaj premakne. Pa ni samo tukaj na sociali, podobno je na Ministrstvu za infrastrukturo, kjer dokler ni na kakšnem nevarnem odseku, na katerega se opozarja, vsaj kakšna smrtna žrtev, do takrat se, žal, ne lotimo odpravljanja oziroma preprečevanja morebitnih negativnih posledic. Zaradi tega tudi interpelacija. Ne bo interpelacija za vsako odločitev v vseh kazenskih zadevah, ki jih je vložil odvetnik koroških dečkov oziroma starih staršev. Dejstvo pa je, da bila ta odločitev prelomna in da smo se zaradi tega v Slovenski demokratski stranki, ker ni prišlo s strani ministrice do nikakršne samokritike, kaj šele česa drugega, odločili, da ponovno vložimo to interpelacijo in da se po pol leta ponovno pogovorimo, kje imamo problem, predvsem pa zakaj se ta problem ne odpravi. In glej ga zlomka, ravno danes Vlada sprejme oziroma predstavi nove rešitve na podlagi družinske politike. Jaz sem rekel, da takrat ko začnejo Socialni demokrati pripravljati spremembe na področju družinske politike, takrat je bolje, da starši svoje otroke poskrijejo, ker vprašanje kaj bodo šele potem delali centri za socialno delo. Ampak pač to je politika. Socialni demokrati vodijo ta resor, so ga v Pahorjevi vladi, so ga v vladi Alenke Bratušek, so ga v vladi Mira Cerarja. In zaradi tega lahko govorimo predvsem in pa v tem primeru izključno o odgovornosti ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak. Slišali smo večkrat, da se naj ukvarjamo s čim drugim, da to ni predmet interpelacije, da zlorabljamo družinsko tragedijo za nabiranje političnih točk in tako naprej. Jasno je napisano v ustavi in pa tudi v Poslovniku Državnega zbora, kaj interpelacija je in kdaj se lahko interpelacija vloži. In če se ne motim, je ministrica takrat ko je bila s strani Državnega zbora s strani koalicijske večine potrjena za ministrico za ta resor, tam na govornici prisegla, da bo spoštovala ustavni red Republike Slovenije, da bo delovala po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi za blaginjo državljank in državljanov Republike Slovenije. Mislim, da gre nekako v tem besedilu ta prisega. Takrat se je obvezala, da bo spoštovala ustavni red. In med ustavni red, praktično najvišja kategorija, zagotovo spadajo človekove pravice. Koalicije so posebno v tem mandatu polna usta človekovih pravic, kljub temu da praktično vse stlačite v ta bazen, v ta koš človekovih pravic – tudi tisto kar sem ne spada. In potem se zgodi, da ko želite neko stvar okarakterizirati in jo označiti za človekovo pravico in ste v to tako prepričani, da je to človekova pravica, da na podlagi tega prepoveste še eno človekovo pravico, se pravi, pravico do svobodnega odločanja, do posrednih ali neposrednih volitev. Govorim o referendumu; prepoveste še eno človekovo pravico – referendum. Ustavno sodišče potem referendum dovoli, ker vam pove, da se ne govori o človekovih pravicah pri tem, ali bo lahko istospolni par posvojil otroka ali ne. No in ravno, mislim da naslednji teden, 21. decembra, bo eno leto, ko je preko 400 tisoč državljank in državljanov Republike Slovenije povedalo, kaj meni o tej uničevalni politiki, ki se jo vodi do tradicionalne družine, ki je zagotovo temeljna celica družbe. Skratka, ministrica gre proti temu, kar je prisegla – da bo spoštovala človekove pravice. Sodišče je odločilo, da je bila starima staršema kršena človekova pravica. Odgovor je bil, »nismo delovali v korist starih staršev, ampak delovali smo v korist otrok«, varovali so korist otrok. Sprašujem vas, kako ste varovali korist otrok oziroma ali korist otrok ni to, da sta pri starih starših? In v tej interpelaciji smo napisali dejansko stanje takšno kot je, in ker se je proti tem dejstvom težko braniti, se danes predvsem s strani koalicijskih poslancev sliši razprava o splošnem stanju na področju ministrstva, ki ga vodi interpelirana ministrica. Naj še enkrat ponovim, kaj je tema današnje interpelacije. Ministrico interpeliramo zaradi odgovornosti pri nesorazmernem posegu v človekove pravice, varovane z Ustavo Republike Slovenije, ki so: varovanje otrok in družine ter ustvarjanje za varstvo potrebnih razmer po tretjem odstavku 53. člena Ustave, posebno varstvo in skrb za otroke po 56. členu Ustave, pravica do osebnega dostojanstva otrok in staršev po 34. členu, pravica do zasebnega življenja otrok in starih staršev po 35. členu ter opustitev dolžnega ravnanja v okviru političnih in uradnih pooblastil za zagotavljanje človekovih pravic pri nezakonitem odvzemu otrok v oskrbi starih staršev, odgovornost in opustitve dolžnega ravnanja kot pristojne ministrice, ki je dolžna zagotavljati, da državni organi in nosilci javnih pooblastil v vseh dejavnostih in postopkih v zvezi z otrokom skrbijo za otrokovo korist in celovitost družinske skupnosti v primeru nezakonitega odvzema vnukov v oskrbi starih staršev, in pa odgovornost in vpletenost pri politizaciji dela centrov za socialno delo na primeru CSD Slovenj Gradec in odgovornost za posledice prikritja napak CSD Slovenj Gradec, ki je bil pristojen za odločanje v tej vlogi. Se pravi, interpelacija je povsem konkretna, nanaša se na določen primer. In mi tu ne govorimo na splošno o tem mandatu, kaj se je dogajalo na področju socialne politike in kaj se ni. In mislim, da je tu največja težava, ker se je proti konkretnim očitkom, ki so osnovani tudi na sodbah sodišč, ki jih tako spoštujete in zagovarjate – to sodstvo pri nas –, da se je proti temu težko braniti. In edini instrument, ki ga potem imaš, je, da diskreditiraš predlagatelja na način, da zlorablja konkretno vprašanje, lahko temu rečemo tudi politično vprašanje, za to da si nabira politične točke. In naprej, da smo zadevo še bolj specificirali, smo obrazložili dejansko stanje v zvezi s primerom Marija Otorepec in Ivan Škratek, dejansko predstavili, kakšno je stanje na centru za socialno delo v primeru CSD Slovenj Gradec in te napake pri odvzemu vnukov ter kakšna je odgovornost ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Tako da govoriti vsepovprek o socialni politiki kot v bran ministrici – to ni tema današnje interpelacije, kljub temu da vedno, kadar v Državnem zboru odpremo neko točko in recimo, da zaidemo v razpravi nekam drugam, nas predsedujoči opomnijo: »to ni predmet točke dnevnega reda«. Ko pa govorimo o interpelaciji, ki je zelo usmerjena v točno določeno ne samo področje ampak celo točno določen primer, pa celo iz tistih, ki po navadi predsedujoče opozarjajo, »opomnite recimo poslanca SDS, ker to ni točka dnevnega reda«, pa rečejo, »interpelacija je točka dnevnega reda, kjer lahko razpravljaš o vsem«, in zaradi tega se pač ni treba držati besedila in tega, kar je napisano v predlogu, ki smo ga v Slovenski demokratski stranki vložili. Mene žalosti, da si je ena od strank premislila. Nič takega se v teh pol leta, kar smo imeli nazadnje interpelacijo za ta isti primer [[…]]Kljub temu, da so sedaj se nabrale še stvari, ki še dodatno obremenjujejo ministrico. Takrat junija ena koalicijska stranka ministrice ne podpre, sedaj ji je pa pač obljubila podporo s tem, da se je še kar nekaj stvari v tem primeru nabralo in da stvari še zdaleč niso takšne, kot bi morale biti. Pa vendar, vsak z glasovanjem prevzema breme nase. Prisegli ste svojim volivkam in volivcem, ministrica je prisegla, da bo spoštovala ustavo. Te ustave ne spoštuje, ne sankcionira niti tistih, ki te ustave ne spoštujejo, pa so njej podrejeni v tej hierarhiji ministrstva. Žal pa tudi ne spoštuje zavez predsednik Vlade, ko da ultimat, ko da točno določene naloge. Ampak predsednik Vlade je pač takšen, da od njega ne moreš kaj pričakovati, če je to premier, ki se zadovolji z neko široko reformo, pa četudi je napisana na 12 A4 straneh.
Hvala lepa. Proceduralno, gospod Jože Tanko. Izvolite. Postopkovno.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Mi smo vložili interpelacijo 24. oktobra. Vlada oziroma ministrica je pripravila odgovor 23. Novembra. Se pravi, med odgovorom in današnjo sejo je poteklo tri tedne in gospod predsednik, jaz mislim, da bi bilo prav, da se je ministrica po tolikem času – po sedmih tednih, ki je pretekel od vložitve do obravnave točke dnevnega reda – toliko pripravila na to točko, na to posebno točko dnevnega reda, da bi bila sposobna odgovarjati na postavljena vprašanja. Žal kljub intervenciji, že dvakrat sem interveniral, kakšnih posebnih odgovorov na vsebino iz interpelacije ni. Nas ne zanimajo načrti Vlade in ostale stvari. Program pa normativen načrt je pač predlog druge točke, ampak nas pa zanimajo odgovori na konkretno postavljena vprašanja mojih kolegov v imenu predlagateljice in pa tudi ostalih, ki so pri tej točki razpravljali. In glede na to, da je pravzaprav žalostno spremljati, da ne koalicija še manj pa ministrica ni sposobna odgovoriti na vprašanja, ki so tukaj postavljena, predlagam, gospod podpredsednik, da pozovete ministrico – glede na to, da si kar vneto stalno piše že tamle ene 6 ali 7 ur, vse te noticije in tako naprej –, da na to odgovori, kar si je notirala. Pričakujemo odgovore. Interpelacija ni monolog. Ni monolog tistih, ki predlagamo, tudi ni namenjena koaliciji, da obtožuje predlagatelje, da smo karkoli zlorabili, ker jo ves čas pozivamo ministrico, da nekaj konkretno odgovori na postavljena vprašanja. Predlagam pač, da si vzamete nekaj časa in odgovorite na številna vprašanja Suzane Lep Šimenko, Franca Breznika in Vinka Gorenaka, Branka Grimsa in ostalih, ki so pri tej točki razpravljali, da bomo vedeli, ali navedbe predlagateljev držijo ali ne držijo. Glede na to, da imate v koaliciji take velike težave in tudi ministrica sama, naše navedbe držijo in stojijo stoodstotno. Stoodstotno. Podpredsednik, predlagam, da to svojo proceduralno dolžnost opravite in pozovite Vlado k odgovarjanju na postavljena vprašanja.
Hvala lepa. Torej gospa, pred uro približno ste postavili enako vprašanje in ministrica je takrat odgovarjala. Kaj ministrica reče in kaj ne, seveda jaz ne morem polagati v [[...]] Izvolite, postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Res je, da sem postavil podobno procesno vprašanje in sem tudi povedal, da na to kar sem kot procesni predlog dal, ni bilo nobenega odgovora. Gospod podpredsednik, vi ste najbrž slišali, kaj sem vprašal, tudi poslušali ste razprave kolegov poslancev, in če želite voditi sejo tako kot se spodobi, pač morate ugotoviti, da na te stvari, ki smo jih postavili, ni nobenih odgovorov. Nobenih odgovorov! Nihče ni vprašal ministrico o sprejetju novega zakona. Nihče. Govorimo o izvrševanju sodbe Vrhovnega sodišča in na to želimo odgovore – ne o normativnem programu Vlade, ne o viziji ministrstva, ker to ni predmet te točke dnevnega reda, ampak govorimo, po domače povedano, o implementaciji, ureditvi in izvedbi odločbe Vrhovnega sodišča. In najbrž ste ta vprašanja, ki so bila postavljena, slišali. In predlagam vam, da zagotovite, da bomo na ta vprašanja dobili odgovore. Zato je predsedujoči in zato mora predsedujoči voditi sejo. In v skladu s tem kar sem povedal, predlagam, da pozovete ministrico, da bo odgovorila na postavljena vprašanja. Ne rabimo nobenih drugih odgovorov kot samo odgovor na postavljena vprašanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica vas je seveda slišala, ne. Besedo ima dr. Jasna Murgel, pripravita naj se gospod Jože Tanko in gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Če nekako uporabim ta besednjak, ki je bil do sedaj uporabljen, da imate dovolj tega, da razpravljamo, kolegi, predvsem predlagatelji, da imate dovolj tega, o čem vse mi sedaj tukaj razpravljamo danes, da ni to v okviru teme, ki je tema interpelacije [[...]]Sedaj vi pa s to interpelacijo reciklirate eno temo – kar kot v reklami za ene znane baterije, »it goes on and on and on ...« –, en primer, en primer, ki je bil pred centrom za socialno delo in potem na koncu koncev pred Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije. Kaj bomo mi razpravljali v Državnem zboru, katerikoli izmed nas poslancev, kaj bomo mi ocenili, da je povezano z neko temo, je pač naša stvar. In to ravno nam pač vi govorite, ki dostikrat kar razpravljate široko in pač si ne pustite reči in karkoli ugovarjati, da to pa ni sedaj tema določene točke dnevnega reda. Tako da prosim lepo, nehajte nas pozivati, da mi sedaj ne smemo govoriti o tistem, kar smo si pač zastavili, da moramo govoriti. Dostikrat je bilo omenjeno, da je tukaj nekaj nenormalno in ne vem kaj. Jaz bi se vprašala, ali je dopustno, da ves dan razpravljamo o postopku, ki še poteka. Ja, pred Vrhovnim sodiščem je bilo odločeno o začasni odredbi, ampak o vsebini same zadeve se odloča pred Okrožnim sodiščem – o tem, komu bo dodeljeno skrbništvo. Torej tu je konec, konec. Vsebinske obravnave zadeve za nas – to bi za mene bilo normalno –, je konec, sodišče odloča o tem in tukaj Državni zbor za mene, za moje pojmovanje nima kaj iskati. Ne pa da mi sedaj danes razpravljamo o vseh vidikih tega primera: o skrbništvu, ne vem kaj, kam bi morali dati koga in ne vem-. Ugotavljamo, kot da smo mi sodišče. Jaz sicer neke izkušnje s tem imam, na kar bi me kolega Gorenak verjetno spomnil, če bi bil tukaj, ampak ni to namen parlamenta. In spomnili se boste in ponovila bom še enkrat: varuhinja človekovih pravic; tam je stala in je povedala, nas je pozvala, ko je predstavljala letno poročilo o varstvu človekovih pravic, da naj se ne sklicujemo na konkreten primer, naj čim manj s svojo razpravo posegamo v pravice otrok v tem konkretnem primeru. Ampak ne, ste se odločili drugače spet, še enkrat. Jaz mislim, da tega konkretnega primera ne eni in ne drugi ne bi smeli obravnavati – konkretno kaj se v njem dogaja –, ker še ni zaključen pred sodiščem. Pika. Kolega Jani Möderndorfer je povedal, da je bilo že veliko v praksi centrov za socialno delo primerov, ko je prišlo do primera odvzema otroka. A jih bomo zdaj vse tukaj obravnavali? Menda ne bomo. Seveda ne bomo, ker to ni naša pristojnost. In hvala bogu, da ne bomo razpravljali o tem. Ne, ampak vse kar počnemo, kar počnete je to, da na enem primeru, na enem primeru ki se je zdaj zgodil, ustvarjate sliko o centrih za socialno delo, o ministrstvu, o vsem kar leze in gre na enem tem primeru, kako je zdaj vse narobe in vse grozno. Jaz mislim, da ni dobro, da kritiziramo in obtožujemo centre za socialno delo vsepovprek, da nekako ustvarjamo vtis in dajemo sporočilo, da zdaj lahko kdorkoli kritizira karkoli zaradi enega primera. Dobro, rekli boste, »je bilo še več izpostavljenih primerov«, ampak to so dva, trije, par primerov ki ne predstavljajo pomembne številke v primerjavi s tistim kar je vse center za socialno delo obravnaval. Ne moremo dajati sporočila, vsaj jaz mislim tako, da je to zelo zelo nevarno početje, da sporočamo da lahko kdorkoli udriha po dolgem in počez po državnih organih. Recimo: center za socialno delo ne deluje v redu, vse je narobe, zaradi enega primera. Zdravniki, joj to je vse grozno, tudi nimajo pojma, vsi so grozni. Sodniki, ja seveda kaj boste vi rekli, to itak tako vem. In potem kaj se dogaja? V praksi se dogaja to, da stranke pridejo na center za socialno delo, k zdravniku – dobro, pacienti so tam –, stranke na sodišče, in že dostikrat se pogovarjam pač z uslužbenci kjerkoli; dostikrat se zgodi – tudi zdaj pri zdravnikih –, da kar z vrat, ko niti ne stopi dobro noter pacient, stranka, je že nasršen in že pravi, »vi nimate pojma«, in ne vem kaj in je že spor, preden še sploh stopil noter in preden je sploh kakršnokoli storitev dobil, zaprosil karkoli. Jaz mislim, da je to zniževanje zaupanja, ravni zaupanja v samem parlamentu tukaj škodljivo za vse nas, za vse državljane Republike Slovenije in da bi se moral parlament temu izogibati, izpodbijanju zaupanja v druge organe. Vsi si želimo, da bi ti organi, državni organi delovali dobro, da bi nam nudili storitve, ki jih pač nudijo in da bi bila čim višja raven zaupanja v te organe. In torej tudi parlament lahko s svojo razpravo na ta ali drugi način prispeva k dvigu ali pa znižanju zaupanja v te organe in želela bi si, da delamo več na tem, ne da zdaj v prazno govorimo in ponavljamo neke stvari, kar na slepo zaupamo, ampak da se pač izkoristi določen primer, ki ga ponavljamo in ponavljamo, en primer ali pa dva, ali pa, ne vem, posamezne primere izpostavimo in potem na tem primeru gradimo, kako je vse narobe in kako pač ti organi ne delajo in niso zaupanja vredni. Jaz mislim, da če želimo, da imamo institucije, ki so zaupanja vredne, temu ne bi smeli slediti in tega ne bi smeli početi, kajti sicer bomo na dolgi rok čutili posledice menda, mislim, prepričana sem, vsi ki smo tukaj – ne samo državljani, ki so zunaj, ampak celotna država. Torej to je tisti osnovni namen moj, ki sem ga želela povedati, da lahko bistveno prispevamo k dvigu zaupanja tudi v druge institucije in tudi k dvigu zaupanja v sam parlament kot tak. Kar zadeva pa torej [[…]]In zaradi tega, ker nekako interpelacija in njena vsebina, kot je zastavljena na tem enem primeru, ki naj bi pokazal, kaj je vse narobe [[…]]Samo en primer, ponavljam, da bo ja jasno, na tem enem primeru se gradi, kako je vse narobe v centrih za socialno delo, zato pač te interpelacije ne morem podpreti, tudi zaradi tega ker še enkrat spet znova pač govorimo o isti zadevi. Kar zadeva ministrico, pa [[…]]Ministrica, saj veste, da nas čaka še veliko dela in pri tem tudi zelo dobro sodelujemo, veliko stvari je še za opraviti. Jaz bi vendarle izrazila hvaležnost za to, da ste podprli pilotni projekt zgodnje obravnave otrok s posebnimi potrebami, ki je sicer projekt treh ministrstev, ampak tu je bilo treba zagotoviti sodelovanje. Tudi osebno asistenco imamo pred sabo; predlog je vložen, ampak tukaj bomo imeli veliko dela, če bomo, kako bomo v tem postopku v zvezi s tem zakonom postopali, kaj bomo naredili. Veliko bomo morali sodelovati in se pogovarjati, da bo zadeva urejena tako kot bomo mislili, da je najboljše in da bo najboljše urejena za osebe s posebnimi potrebami, ki osebno asistenco potrebujejo. Imeli bomo tudi še razprave o zakonu o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami, še posebej pa mislim, da se bomo zelo dosti ukvarjali z družinskim zakonikom, ki je pred vrati, in tukaj bomo imeli veliko priložnosti za razpravo. Tako da kar nekaj stvari je bilo narejenih iz tega, za kar smo se dogovorili, da bi moralo biti, nadaljujemo delo, tako da imate mojo podporo, ministrica, in vam želim uspešno delo še naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravita naj se gospod Miha Kordiš in gospod Franc Jurša. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da sem na nek način razočaran, da kljub tem pozivom, da ministrica odgovori na postavljena vprašanja, enostavno ne odgovori. Prej ste dejali, da nas ministrica posluša, ampak žal ministrica ne sliši pozivov k temu, da bi odgovarjala na vprašanja. Nekdo, ki pozna parlamentarni postopek – očitno ne gre za nekoga, ki je včeraj prišel v politiko, ampak je že karierni politik –, najbrž ve, da se v parlamentu govori in da se odgovarja in da se tu soočijo stališča, mnenja, da se v teh diskusijah poskuša priti do nekih rešitev ali pojasnil. Pri tej točki dnevnega reda, pri tej interpelaciji – podobno, kot pri prejšnji na področju šolstva – se je pač ministrica, ki je interpelirana, odločila za neko neobičajno taktiko; sedi 7 ur in ne odgovarja. To pomeni da materije, ki je predmet današnje točke dnevnega reda, očitno ni preštudirala, da ni pripravljena na odgovore, da nima odgovorov in da vse tiste navedbe, ki smo jih 23. oktobra napisali v naš tekst interpelacije, stojijo. Niti ena ni bila z eno razpravo, z enim dokazom, z enim argumentom ovržena. Niti ena. In ministrica itak nobene ni, ker ni razpravljala, razen o prihodnjem delu, koalicija pa se je bolj vtikala v vse druge stvari, razen ne v točko dnevnega reda. Predsedujoči, klasika, so dopustili zelo široko razpravo o ozki temi, o specialni temi. In, bom rekel, so dopustili neposlovniško razpravo. Tu lahko samo ugotovim, da je ministrica padla na izpitu. Druge ugotovitve po današnji, ne vem, 7-urni razpravi v bistvu ne more biti, drugega zaključka ni. Moram reči, da sem tudi na nek način presenečen nad uvodnim stavkom, da smo zlorabili institut interpelacije. Predsednik Državnega zbora, ki je bil povprašan o tem, da to komentira, je povedal, da je ta interpelacija vložena v skladu z ustavno določbo – s 118. členom, da je vložena v skladu s poslovniškimi določbami – od 250. do 253. člena – in da je točka obravnavana skladno s četrtim odstavkom 19. člena Poslovnika. Torej, vsi tisti, ki ste govorili o zlorabi, preberite še enkrat te določbe in predlagam vam tudi, da imate kakšen tečaj, da boste tudi razumeli jih. Institut interpelacije je ustavna kategorija in oporekati uporabi parlamentarnega ustavnega in poslovniškega orodja v diskusiji je nek diskurz, je neka deviacija, ki služi izključno samo temu, da bi predlagatelje diskreditirali in da bi se umaknili od konkretne točke dnevnega reda. Jaz sem tu le pričakoval, da bo ministrica znala kaj povedati o teh stvareh. Mimogrede, odločba Ustavnega sodišča je bila izdana 19. oktobra, to se pravi pred 2 mesecema. In danes smo prišli po vseh teh predloženih dokumentih, naših in vladnih, ministrskih in sodbi Vrhovnega sodišča v situacijo, ko minister, ki je interpeliran, ne odgovarja, ne zna odgovarjati, ne zna ubraniti svojih trditev, ki jih je v tistem uvodnem ekspozéju naredil, tam kjer še ni razprave. Če so to strokovnjaki ali pa če so takšni strokovnjaki v tej vladi, da ne obvladajo niti svojega delovnega področja, potem težko govorimo o tem, da bo ta vlada kar koli konkretnega dobrega naredila za ljudi. Interpelacija je institut, ki govori o politični odgovornosti, to je pač sodba Državnega zbora o politični odgovornosti osebe, ki je interpelirana. In tukaj moram reči, da je ta interpelacija vložena zato, ker se očita kršenje postopkov, ker se očita kršenje ustave, ker se očita kršenje zakonov. In minister, ki to področje pokriva, je za to objektivno odgovoren, najmanj objektivno odgovoren. Ministrica ni v teh primerih obravnave tega primera naredila nič, kar bi zmanjšalo škodo, kar bi preprečilo kršitev človekovih pravic in kršitev zakonov. Nič ni naredila v tem primeru. Pravzaprav nasprotno, naredila je vse, da je zaščitila odločitev institucij, ki so pri tem postopku sodelovale, pri katerih se je dogajalo ravno to, se pravi kršenje človekovih pravic. Ravno to. In angažiranje na tiskovni konferenci tistih, ki bi kot državljani lahko vedeli toliko kot mi politiki, vedeli so pa več in to na nepooblaščen način, je problem. To pomeni, da se je že takrat ministrica zavedala problema, v katerem so se znašli v tem primeru, in je naredila vse, da se je politično ubranilo z najvišje možne instance, se pravi z nastopom ministra na tiskovni konferenci odločitev, ki je za moje pojme še vedno škodljiva, nezakonita in neustavna, z nepopravljivimi posledicami že do sedaj. Tukaj reči, da se ministrica ni vtikala v postopek pri tem konkretnem primeru, s tem da je sklicala tiskovno konferenco in povabila 5 ali 6 ljudi na tisto tiskovno konferenco, pomeni, da se je aktivno vključila v postopek že na samem začetku in da ves ta postopek pri neustavnem, nezakonitem odvzemu otrok poteka z vednostjo in pod tutorstvom ministrstva in ministrice. Ni možno zadeve drugače zaključiti. Tukaj moram reči, da ni ministrica samo objektivno odgovorna. Ministrica je subjektivno odgovorna, tudi zato ker ne ukrepa tako kot bi morala. Ima pooblastila do svojih zaposlenih, do zavodov, do centrov, pa ne ukrepa. In to je tudi njena subjektivna odgovornost, zato ker tolerira, pokriva še naprej napake in zlorabe, ki so se v tem postopku zgodile. Problem je pravzaprav še nekoliko večji. Seznanjeni, da v tem postopku stvari ne funkcionirajo, ne delujejo tako kot predpisuje ustava in tudi področni zakoni, so bili tudi drugi. Med drugim informacijska pooblaščenka, med drugim varuhinja človekovih pravic in nenazadnje predsednik Vlade gospod Cerar, ustavni pravnik. Žal moram ugotoviti iz materialov, ki so mi na voljo, da tudi te institucije niso naredile svojega dela. Informacijska pooblaščenka je znala izreči številne kazni za minorne kršitve zakonodaj; ne ustave in človekovih pravic, ampak zakonodaje. V tem primeru je z relativizacijo svoje ugotovitve pokrila odločitev ministrice glede Gabi Čačinovič Vogrinčič, s tem da pravzaprav ni izrekla nobenega ukrepa, nobene sankcije ne proti enim ne proti drugim, čeprav so vsi ti vedeli, da delajo nepooblaščeno. Če se mi poslanci na odprti ali zaprti seji ne moremo seznaniti z nobenimi okoliščinami, potem se tudi nekdo, ki ne dela za ministrstvo, s temi okoliščinami ne more seznaniti, pa tudi če gre za neko profesorico s področja sociale. Žal ne gre. In to, da institucija oziroma informacijski pooblaščenec pokrije neko nezakonito odločitev ministrstva, je to za mene škandalozno. Takega informacijskega pooblaščenca v tej državi ne potrebujemo, ker ene zaščiti, druge kaznuje. In kaznuje tiste, ki so storili po moji oceni marsikdaj bistveno manjši prekršek, kot se je zgodil v tem primeru. Drugo kar je, je problem tudi varuha človekovih pravic. Varuh človekovih pravic se že dolgo seznanja s problemom koroških dečkov. Praktično od vsega začetka. Razen tam na začetku, ko se je pač nekaj ugotavljalo in ugotovilo in tam na nek način je v tisti fazi postopka varuh človekovih pravic zavzel neko običajno stališče, je pa zanimivo, da se po odločbi Vrhovnega sodišča varuh človekovih pravic v tem konkretnem primeru, vsaj kar je meni znano, sploh ni oglasil. Če bi se moral zaradi kršitve ustave in človekovih pravic oglasiti varuh in zaščititi posameznike pred institucijami, potem bi to moral storiti v tem primeru. Od 19. oktobra naprej so okoliščine po odločitvi Vrhovnega sodišča jasne in varuh človekovih pravic ni v tem konkretnem primeru – po tistem kar vem, lahko da ne vem vsega –, naredil nobenega konkretnega koraka, da bi se ta problem rešil v skladu z odločitvijo sodišča. Da je problem še nekoliko bolj zapleten, je problem tudi v tem, da odločitvi Vrhovnega sodišča oporeka celo Skupnost socialnih zavodov. Sprašujem se, ko smo v tej dvorani, dostikrat pravite, »ne komentiramo odločb sodišč, ne smemo jih«. Ena Skupnost socialnih zavodov pa lahko to stori. S kakšnim namenom? Zato da so pokrili svojo šefico, ministrico za delo družino socialne zadeve, ali so to naredili s kakšnim drugim namenom? In veliko vprašanje je tudi, kako so potekali do sedaj postopki. V tem primeru je prišlo pač do neke sodne oziroma javne obelodanitve in je tudi javnost potegnila in tudi politika. Ampak nekaj primerov pa je neznanih, ker se pač ljudje – tisti ki so bili prizadeti v teh postopkih – niso pač znali obrniti pravilno. In zdaj se Skupnost socialnih zavodov postavi očitno v tem primeru nad sodbo sodišča, in to Vrhovnega sodišča. Niso je šli izpodbijat ampak jo komentirajo kot nekaj, kaj je nejasno, kar se ne da implementirati. In očitno je taka ugotovitev Skupnosti socialnih zavodov tista, ki onemogoča, da se karkoli na tem področju s temi otroki dogaja, primernega za njihovo stanje in za njihovo ožjo družino. Mislim, da je to več kot škandalozno. Problem je tudi predsednik Vlade. Če je predsednik Vlade nekaj odločil in ugotovil v tem primeru, neko toleranco, nek rok tudi dal, najbrž za odpravo napake, potem bi morali imeti danes v koaliciji o tem jasno stališče. Če imate ničelno stopnjo tolerance do nespoštovanja zakonov, ustave, človekovih pravic, potem bi morala biti na vašo zahtevo ministrica razrešena. Če imate ničelno stopnjo. Če imate pa pri kršitvah človekovih pravic, pri kršitvah zakonov, pri kršitvah ustave dvojna merila, potem je pa ministrica najboljša, tako kot razpravljajo nekateri pravniki iz koalicije, ki so bili nekoč tudi celo sodniki. Potem je pa to okej, razumem tako odločitev. Ampak potem nimate več ničelne stopnje tolerance do kršitve človekovih pravic. Nimate. Nimate več ničelne stopnje do kršitve zakonov. Nimate etičnih kriterijev več nobenih. Mimogrede, to imenovanje novega državnega sekretarja je že v tem kontekstu narejeno, Jureta Lebna. In tako naprej in tako naprej. In potem lahko samo ugotovimo, da nobena parola, ki ste jo zapisali v svojo koalicijsko pogodbo ali koalicijski sporazum, ne stoji, tam za delo te koalicije ni nobene čvrste zaveze. To ste nenazadnje dokazali tudi pri interpelaciji Vlade, ko ste zminirali predlog sklepa, ki smo ga predlagali, ki je citat iz vaše koalicijske pogodbe, dva odstavka sta bila tam citirana kot sklep, ki sta bila neposredno povezana s tem, in ste ju zavrnili. Jaz mislim, da smo prišli v situacijo, ko nobena stvar več ne deluje v tej državi, ko nobena zaveza ne deluje več v tej državi. Ko predsednik Vlade in ministri ne stojite več za svojo prisego, ki ste jo izrekli v Državnem zboru. Vi ne spoštujete več ustavnega reda, ker kršitev ustave pomeni neposredno nespoštovanje ustavnega reda in miniranje prisege, ki ste jo tu svečano izrekli. Ugotovim lahko samo to, da se problemi in kršitve, problemi s temi otroki v bistvu s časom, ki traja, samo povečujejo. Vi niste v tem postopku v tem času zmanjšali nobenega problema, ki je nastal s tako neustavno odločitvijo oziroma nezakonito odločitvijo, kjer so se kršile človekove pravice, da bi se zadeve zmanjšale. Se niti ne potrudite ampak vztrajate pač na tistem, kar ste naredili, in peljete zadevo do bridkega konca naprej. Mene pri tem moti tudi to, da se je na tak nehuman način postopalo s tema otrokoma. To kar ste odredili, kar se je odredilo z neko odločbo najbrž centra za socialno delo, da se otroka ugrabita v vrtcu in da se odpeljeta na neznan kraj k neznanim ljudem, to je najbrž škandalozno za 21. stoletje in človekove pravice, ki naj bi jih varovali ustava, konvencije in druge zadeve. Na tak način se tega ne počne. Če bi se to zgodilo otrokom ministrice, bi bila najbrž revolucija. Ker se je pa zgodilo nekima otrokoma, ki sta iz nekega šibkega okolja, to je pa model, kako se postopa v takih primerih, in to je grozljivo. Še eno stvar bi rad vprašal. V vseh teh svojih izjavah, ki jih poslušamo, se sklicujete na to, da ste storili maksimalno dobro za otroka. Po katerih kriterijih, na kateri podlagi ste to ugotovili? Kdo je to odločil? Kajti če berem jaz 56. člen Ustave, ki govori posebej o pravicah otrok, tam, ne vem, sprašujem, ali sta bila ta otroka v tej družini, kjer sta bila prej tri mesece po tistem nesrečnem dogodku, zlorabljena? Ali sta bila izkoriščana v tem primeru? Kajti to so najbrž razlogi, ki dopuščajo nek konkreten poseg. Sta bila izpostavljena, ne vem, duševnim, telesnim, socialnim in drugim zlorabljanjem? Na to bi bilo dobro odgovoriti. Kajti če se nekaj sprejme, nekaj odloči in se to argumentira kot največje dobro za otroke in nikjer niti z eno besedico to največje dobro za otroke ni definirano, potem je to samo parola. Je samo parola. Ne stoji na nobeni trdni podlagi. Če boste vi posegli v družino, ki si tega posega ne želi, če jim boste vzeli otroke iz te skupnosti in si tega ne želijo, potem boste vi to težko ugotovili, da gre za največje dobro otrok, če se na vas ni nihče obrnil, da je treba to tako narediti. Peticija ljudi, ki je bila podpisana, govori pa ravno drugače. In tistih 3 tisoč 500 ljudi, ki je to podpisalo – najbrž so to podpisovali ljudje, ki živijo v tistem okolju in zadevo poznajo. Potem pa nek administrator odloči, kaj je največje dobro ljudi. Ministrstvo pa to pokrije. Moram reči, da imam še neko dilemo. Dilema je ta, da ministrica, niti Socialni demokrati niti predsednik Vlade nikakor ne priznajo napake v nekem postopku. To je tak primer. Nihče, ki sem jih imenoval v tem postopku, ne prizna napake. Branite do nezavesti primer, ki je škodljiv, o katerem je odločalo sodišče – in ne v korist tistih, ki so to storili, ampak v korist nasprotne strani. In vi to branite, bom rekel, do nezavesti, do zadnje kaplje krvi. To se mi zdi brutalno, da se na tak način postopa. In to kaže samo na to, da se tista teorija predsednika Brgleza o naravnem pravu samo še vleče naprej. Niste sposobni priznati napake in tako naprej. Kar je še hujše; tudi če sodišče ugotovi napako, je niste in jo nočete popraviti in vztrajate tudi tukaj do maksimuma, dokler se da. Sprašujem, ali je to neka zaveza v tej koaliciji, če lahko stvari na tak način delujejo, da se nobene napake ne da popraviti? Ministrica je prej v tistem briljantnem nekajminutnem nastopu govorila o spremembi zakona. Kaj pa se bo spremenilo, če ne spoštuje sodišča? Naj bi sedaj o tem odločalo sodišče. Tukaj je odločilo sodišče, v tem konkretnem primeru je odločilo Vrhovno sodišče, pa se ne spoštuje sodbe Vrhovnega sodišča. To kar ste sprejeli danes na Vladi, je samo, bom rekel, zavajanje javnosti, zato da se pokaže, da bi se nekaj lahko drugače naredilo. Če imate obraz, bi lahko že od 19. oktobra, ko je bila ta odločba Vrhovnega sodišča izdana, upoštevali sodbo sodišča, pa je niste in je nočete, kar je še hujše. Je niste takrat in je tudi sedaj nočete, pa je minilo od takrat že dva meseca. In samo sprašujem tudi jaz, zakaj se to tako počne? Zakaj se kristalno jasne stvari v tej državi, tudi v tem konkretnem primeru ne premaknejo z mrtve točke? Stojijo tam, kjer so in samo tako, kot ste se vi odločili. Je ni sile, ki bi to premaknila, da bi se popravilo škodo, ki je bila narejena. Sicer jo bo težko kakorkoli popraviti. Moram reči, da je in bi bilo smiselno, da ministrica sama odstopi. Če ministrica sama ne odstopi zato, ker gre za kršitve človekovih pravic, potem bi moral to storiti predsednik Vlade. Če predsednik Vlade tega ne bo naredil, potem ne vem, je treba uporabiti nek drug inštitut. Ampak spoštovani gospodje, če se to ne naredi, potem ste suspendirali 3. člen Ustave, ki pravi, da je kakšna država Slovenija? Pravna in socialna. Zdaj pa sprašujem, če je pravna država, če se ne naredi nič? Če se vztraja pač na nekem nezakonitem stanju. Imate prav, 2. člen je to Ustave. Ampak sprašujem vas, če smo še vedno to – pravna in socialna država? Kršena je konvencija o človekovih pravicah, ki je mednarodni akt, kršena je ustava, kar zadeva človekove pravice, in to v več členih, in imamo odločbo Vrhovnega sodišča, ki je v blato poteptana, kjer nihče noče nič odločati. Jaz pričakujem od neke normalne države in od neke normalne vlade, ki nam je prodala Slovencem neke zaveze, da pač te zaveze uresničuje. Če se pojavi problem, je treba zadevo odpraviti. Vztrajanje na problemu pomeni težavo v tem primeru in v vseh drugih primerih, ki se še vlečejo naprej. In če niste pripravljeni storiti popolnoma nič na tem, da se človekove pravice spoštujejo, da se izvajajo zakonito in tako naprej, potem ne govorite več o demokraciji in ne govorite več o pravni državi, ne govorite več o zakonitosti, etiki in ostalih pridevnikih, ki jih izpeljujete in prodajate to slovenskemu ljudstvu. Zato tudi imamo bančno luknjo in se tam nič ne naredi in zadeve stojijo, ker si na isti način razlagate vse te primere. Pa isto je v zdravstvu, kjer se na isti način zadeve razlagajo. Se pravi, če gre za vaše interese, je zloraba ustave in zakona in tako naprej, je vse dovoljeno, če bo nekdo samo pogledal, kaj se tam čez dogaja, je pa v kazenskem postopku na osnovi indicev in tako naprej. Tako da predlagam, kolegi, da ko boste glasovali o našem predlogu sklepa, da odločite več kot razumno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš, pripravita naj se gospod Franc Jurša in gospod Marijan Pojbič. Izvolite, gospod Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V uvodni besedi sem podal kar obsežno kritiko protisocialnih ukrepov, ki jih izvaja ministrica Anja Kopač Mrak oziroma te ukrepe vsaj tolerira in jih je tolerirala iz izključnega razloga, da se obdrži na svojem stolčku. Žal je bila ta kritika spregledana s strani izvršne veje oblasti, nenaslovljena in neodgovorjena, zato jo bom v ključnih točkah povzel v nadaljevanju. Ampak preden pa to storim, se moram pa odzvati na to kar je izjavil kolega Škoberne iz SD-jevskih vrst, in sicer o temeljnih razlikah med SD in Združeno levico. Prav mi socialisti naj bi se ukvarjali samo s socialnimi prejemki. Poglejte, razlika med SD in Združeno levico ni v tem, da se Združena levica ukvarja samo s socialnimi prejemki. Se pa mi ukvarjamo tudi s socialnimi prejemki, zato ker vemo, da otrokom, pa invalidom, težko zaposljivim ljudem in drugim šibkejšim skupinam ne more pomagati nobena gospodarska rast. Pomagajo jim lahko samo redistributivni mehanizmi države, namerna, sistematična socialna politika. In mi se s temi socialnimi prejemki ukvarjamo tudi zato, ker po priznanju ministrstva ne dosegajo niti približnega minimuma dostojnega življenja. Mi se hkrati s tem ukvarjamo tudi zato, ker ne razumemo, kako se lahko neka vlada, resor in stranka, ki se propagira kot socialna, po eni strani poslužuje zamrzovanja socialnih prejemkov in po drugi strani dvakrat zniža dohodnino za najboljše plače v državi in na ta način izgubi 80 milijonov evrov prihodkov v državno blagajno, kar je približno točno toliko denarja, kot bi ga potrebovali za dvig denarne socialne pomoči na vsaj približno človeka vredno raven. Niti ne zadovoljivo v resnici, ampak vsaj malo bolj normalno, človeško humano, kot je to zdaj. In zato predlagam kolegu Škobernetu, ki nas je tako vehementno napadel, da gre kmečkim ženam, ki jih je Pahorjeva vlada vzela državno pokojnino, pa revnim upokojencem, ki jim je vzela varstveni dodatek, pa prekarcem, ki jih tudi aktualna vlada pušča popolnoma brez pravic, razlagati, da naj nikar ne jamrajo, ampak da naj bojo veseli, ker ima ministrica neko aktivno politiko zaposlovanja. Se pa dejanska razlika med Združeno levico in Socialnimi demokrati skriva nekje drugje. To je zelo lepo tudi taisti kolega Škoberne v resnici povedal takrat, ko je rekel, da mora biti država prijazna do delodajalcev. Država je že prijazna do delodajalcev, tako da je razlika med njimi in nami v tem, da je SD samo še ena mainstreamovska stranka, ki hoče biti na vsak način prijazna do delodajalcev, Združena levica je pa delavska stranka, ki se bori za odpravo nepravičnega sistema, za ukinitev, za preseganje kapitalizma. In ne, Združena levica ni prijazna do delodajalcev. In tisto kar je pa pri ministrici in njeni stranki najbolj žalostno, je pa to, da v resnici ni več nikakršna socialdemokracija, ampak neoliberalizem, ki se skriva za kobajagi rdečo partizansko kuliso. Ministrica in njeni apologeti so se hvalili s tem, koliko se je zmanjšala brezposelnost. Niso bili pa toliko pošteni, da bi povedali, da se je samo lansko leto iz naše države izselilo 8 tisoč 500 naših državljanov. Da vam postavim to v perspektivo – izselilo se je iz Slovenije samo v lanskem letu več ljudi, kot se jih je izselilo med leti 1995 in 2002. To so rezultati naše socialne politike in naših politik zaposlovanja. Če nadaljujem pri Zakonu o inšpekciji dela. Poglejte, v Združeni levici smo pred pol leta predlagali popravek tega zakona in takrat smo se naslonili na analogijo z Zakonom o preprečevanju dela na črno. Seveda je bil praktično refleksen odgovor Vlade, da ta analogija ni mogoča. Potem pa, poglej ga zlomka, pol leta po tem pa Anja Kopač Mrak predlaga zakon, v katerem piše: »Zakonska ureditev v drugem odstavku 19. člena ZID-1 ni popolnoma nova, saj je bila smiselno podobna ureditev v Zakonu o preprečevanju dela na črno.« Zakaj to izpostavljam, je razlog zelo preprost: da ministrica ne rešuje revščine, pa ne rešuje trga dela, pa ne rešuje zaposlitvenih možnostih mladih, ampak na njih samo paradira za lastno samopromocijo, takoj ko pa možnost političnega prestiža izgine, je pa seveda delo njenega lastnega resorja niti približno ne zanima več. Anja Kopač Mrak bi morala zaradi teh svojih politik v resnici oditi že zdavnaj – ne zato ker jo za politični prestiž napada desnica in v procesu zlorablja otroke, ampak zato ker sama ministrica zlorablja revščino za karierno medijsko samopromocijo, ne da bi to revščino odpravljala. Anja Kopač Mrak bi morala skratka oditi, zato ker rešuje prekarnost na tak način, da jo povečuje, revščino rešuje tako, da jo poglablja in brezposelnost na način, da nam ljudi bežijo iz države. Hvala.
Hvala lepa, besedo ima dr. Anja Kopač Mrak. Ministrica, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Jaz lahko zagotovim kolegu gospodu Kordišu, da ministrstvo dela s svojo ekipo po svojih najboljših močeh in v skladu z realnimi možnostmi. Delamo in jaz sama vedno delam to, kar sem prisegla – za blaginjo državljank in državljanov. Socialni položaj državljank in državljanov žal, tudi če vi morda želite prikazati, pač ni odvisen samo od ukrepov Ministrstva za delo in samo od socialne politike, ki prerazporeja ustvarjeno. Dejstvo je, da je pomembna možnost dela, možnost zaposlitve. In če pogledamo nekaj številk na tem področju. Brezposelnost je padla pod 100 tisoč. Pa boste rekli: »Ah, saj to ni nič, saj so odšli v tujino.« Ampak dejstvo je, da stopnja zaposlenosti se je dvignila. In če pogledamo številko: januar 2014 smo imeli delovno aktivnih 781 tisoč 561 ljudi, septembra 2016 824 tisoč 438, kar pomeni malce manj kot 43 tisoč ljudi več. Brezposelnost med mladimi se je znižala od konca leta 2013 do septembra 2016 za 42 %. Z 32 tisoč 523 na žal se še vedno preveč 18 tisoč 919. Jamstva za mlade, s katerimi smo poskušali zajeziti brezposelnost, takrat še v Vladi Alenke Bratušek po poraznem stanju v letu 2012 – smo bili pohvaljeni s strani Evropske komisije in tudi v obdobju 2016–2020 je namenjeno za te ukrepe za zaposlovanje mladih 300 milijonov evrov. Z razpisi aktivne politike zaposlovanja [[…]]Danes mislim, da je s strani Nove Slovenije bilo izpostavljeno, da ni razpisov. To je daleč od resnice. Ukrepi aktivne politike zaposlovanja, usposabljanja na delovnem mestu, delovni preizkus, prvi izziv in drugi so razpisani in dajejo številnim ljudem možnost, da se vključujejo na trg dela. Če pogledamo samo nekaj številk. Na primer leta 2012, to je edino obdobje, ki ga navajate, da nisem bila ministrica oziroma nisem bila na ministrstvu, je bilo v ukrepih aktivne politike zaposlovanja vključeno zgolj 11 tisoč 680 ljudi, leta 2015 22 tisoč 960. Če pogledamo številko na javnih delih: leta 2012 je bilo za to namenjeno 19 milijonov evrov, leta 2015 36 milijonov evrov. Če pogledamo in izhajamo iz tega, da je pač dostojno delo, da je ključna minimalna plača – danes znaša 789,15 evrov. Če pogledamo graf, to smo že velikokrat, graf gibanja minimalne plače je približno tak: leta 1995 je bila uvedena višina minimalne plače kot minimum, za kar je lahko za polno delo nekdo plačan. Ta se ni spreminjala bistveno do leta 2009, ko je v tej isti Pahorjevi vladi, ki jo ves čas izpostavljate, se dvignila za skoraj 25 %. Leta 2015 smo tudi zaradi tega, ker sem jaz ministrica za delo in zaradi tega, ker smo v Vladi, v kateri smo, sprejeli spremembo definicije minimalne plače in danes je stanje tako kot je. Če pogledamo, govorite o prekarnih delavcih. Ja, absolutno, problem imamo. Ampak gospod Kordiš, verjetno boste priznali, da imajo ta problem tudi drugje in ne samo v Sloveniji. Ker žal tudi v Grčiji, ko so reševali probleme po vašem vzoru, pa danes je zelo podobna slika ali pa celo mnogo, mnogo slabša kot je danes v naši državi. Ampak tako je, lažje je seveda ljudem obljubljati, da lahko prerazporedimo. Ampak žal, najprej je treba ustvariti, da lahko prerazporedimo. Ministrstvo za delo je pripravilo dokumente Dostojno delo, Starejši na trgu dela, ključne strateške dokumente. V javni razpravi, v katero ste seveda tudi vi vključeni, je zakon, ki naslavlja ta vprašanja. Trije zakoni. To so Zakon o urejanju trga dela, Zakon o delovnih razmerjih in tudi Zakon o inšpekciji dela. Velikokrat ste, gospod Kordiš, omenili, da nismo vašega predloga podprli. Res ga nismo, samo dajte si pogledati mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, da boste videli, kaj so bili ključni argumenti nepodpore takrat vašemu zakonu. Hkrati smo v letu 2014 spremenili Zakon o agencijah dela. Bančne garancije so potrebne, odgovornost je vključena. Bistveno manj jih je, pa še vedno preveč danes agencij, se strinjam. Dejstvo je, da tukaj znotraj bo treba najti neke rešitve, ampak nikakor ne morete reči, da nič nismo delali in da ne storimo ničesar na tem področju. S socialno politiko, kot sem rekla, razporedimo ustvarjeno. Žal so pokojnine odraz trga dela, plač. In dokler bomo imeli dve tretjini Slovencev pod tisoč evrov neto plače, bodo žal pokojnine tako nizke, kot so. Ampak vsekakor, bela knjiga je odgovor, da bomo imeli na nekem strukturiranem dialogu novo reformo leta 2020 in da bomo zagotovili tudi mladim pokojnine, dostojne pokojnine. Absolutno se strinjam tudi s tem, da minimalna pokojnina za tiste, ki so delali 40 let, mora znašati nad cenzusom varstvenega dodatka. Žal še vedno preveč ljudi živi pod stopnjo tveganja revščine, ampak po drugi strani me pa veseli, da se stopnja tveganja revščine in število ljudi zmanjšuje. Dejstvo je tudi, da glede revščine otrok, ki je najbolj boleča in kjer imamo vsi najtežje srce, ko o tem govorimo, je pa vseeno treba izpostaviti, da po zadnjih podatkih Eurostata je Slovenija med vsemi evropskimi državami na 4. mestu po najnižji stopnji revščine pri otrocih. Pred nami so samo Švedska, Finska in Danska. Žal je revščina – revščina nasploh in žal tudi revščina otrok – odraz in dejstvo v vseh razvitih, modernih, kapitalističnih družbah. Velikokrat postavljate vprašanje o učinkovitosti socialnih transferjev; vprašate se, ali na dovolj učinkovit način prerazporedimo milijardo 300 milijonov evrov. Poglejte, Evropska komisija ki primerja podatke vseh držav članic, je zapisala, da v Sloveniji s transferi zmanjšamo revščino za 42 %. V povprečju držav članic te zmanjšajo samo za 35 %. Dejstvo pa je, da namenjamo za socialne transfere manj od povprečja Evropske unije. Lahko rečemo, da z manj dosežemo boljše rezultate kot primerljive evropske države. Dejstvo pa je, da so med nami še vedno ljudje, ki potrebujejo pomoč in zato vse delamo, da lahko znotraj denarja, ki ga imamo, znotraj okvirov v katerih smo, sproščamo ukrepe in dodajamo pravice. Tudi, če želite, Rdeči križ in Karitas razdeljujeta pakete hrane zaradi tega, ker je Ministrstvo za delo zagotovilo z razpisom 20,4 milijona evrov, da lahko to hrano delijo. Letos smo dvignili minimalni dohodek z 262 evrov na 288; v tem trenutku znaša nekaj preko 292 evrov. V času največje gospodarske rasti 2008–2011, če želite, je bil ta še vedno 230 evrov in je ostal nespremenjen izračun od leta 2001, ko je bil uveden minimalni dohodek. Letos je prek 97 tisoč otrok prejelo za 10 % višji otroški dodatek; skupaj prejema v naši državi otroški dodatek 250 tisoč otrok. Očetje imajo z letošnjim letom za pet dni daljši očetovski dopust, od 1. 1. 2017 za 10 dni; kar pomeni, skupaj imajo 25 dni. Vpeljali smo štipendije za deficitarne poklice. Državno štipendijo zaradi ukrepov, ki jih je sprejela ta vlada, prejema 3 tisoč več mladih skupaj – v povprečju jo je v letu 2015 prejemalo 42 tisoč 435 mladih. Znižano plačilo vrtcev uživa 89 tisoč 500 otrok, subvencije in malice v osnovni šoli 101 tisoč 634 učencev, 22 tisoč 150 dijakov, 70 % znižano ima 8 tisoč 929 osnovnošolcev, 40 % ima subvencijo 4 tisoč 733; skupaj učenci in dijaki – številka je 137 tisoč 446. Brezplačno kosilo v osnovni šoli – 17 tisoč 771 otrok. 70 % subvencije ima 16 tisoč 955 otrok, 40 % 11 tisoč 960, skupaj 46 tisoč 668. Zadnja sprememba bo potrjena naslednji ponedeljek v Državnem zboru. Subvencije najemnine prejema 10 tisoč 500 upravičencev. Tudi projekt odpisa dolgov, ki mu večina pripisujete, da je bil zanemarljiv – 2 milijona evrov je bilo odpisano. Se to zdi nekomu zanemarljivo? Verjetno tisti, ki mu je bilo odpisano, ne deli vašega mnenja. Spremembo Zakona o socialno varstvenih prejemkih boste v Državnem zboru obravnavali v ponedeljek. Ključno je, rečeno je bilo, da ne priznavamo napak. Napako na podlagi dejstev smo priznali, predlagali spremembo in ta sprememba bo bistveno spremenila ne samo od leta 2012, ampak tudi že za naprej, ker namreč Zakon o dedovanju in to, da so pač prejemniki denarno-socialnih pomoči in varstvenega dodatka, denarne in socialne pomoči kot socialne pomoči dolžni vračati njihovi zanamci te prejemke, je uveljavljeno v naši državi od leta 1976. S to spremembo zakona se to ukinja. Na področju invalidskega varstva smo uvedli tehnične pripomočke. Pred tem tega ni bilo. Povečali smo bistveno vključitev v varstveno delovne centre. Število mest zaposlitvenih centrov. Pripravljamo zakon o socialnem vključevanju. Pri osebni asistenci bi bilo verjetno prav povedati, da zakon podpiramo, predvsem ker je plod dela Ministrstva za delo in ga je tudi na tiskovni konferenci Nove Slovenije predstavil uslužbenec Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Na področju nasilja v družini smo sprejeli in ratificirali Istanbulsko konvencijo. Sprejeli smo nov Zakon o preprečevanju nasilja v družini. Danes je Vlada sprejela družinski zakonik. Razpis za petnajst medgeneracijskih centrov je v zaključni fazi pred seznanitvijo izbranih. Reorganizacija centrov za socialno delo – 21. imamo koalicijsko usklajevanje, zakon gre v javno obravnavo. Dolgotrajna oskrba; rekli ste, da ni bil pripravljen osnutek. S strani ministrstva je bil tudi lansko leto dan v javno obravnavo. Sklepi na Vladi, sprejeti leta 2013; tudi glede strategije dolgožive družbe je ministrstvo naredilo svoj del zgodbe, ampak dolgoživa družba ni samo vprašanje resorja Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve, ampak družbe kot celote. Verjamem, da z ekipo poskušamo delati v okviru možnosti. Če bi bil proračun za 5, 10 milijard večji, bi verjetno bilo lahko stanje še boljše. Ampak jaz imam svojo vest čisto, da delamo to kar lahko in tudi moji kolegi v Vladi bi znali povedati, da sem trd pogajalec in da vedno zagovarjam politike in denar za izvajanje, ki so v delu Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Hvala lepa. Gospod Tanko se je javil za postopkovno že prej. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, podpredsednik oziroma vi, ki vodite sejo, verjetno ste le ugotovili, da to kar je sedajle govorila ministrica, ni predmet interpelacije. Najbrž. Upam, da ste sledili. Mi govorimo o delu ministrice in odgovornosti pri konkretnem primeru, ki se ji reče koroška dečka, in pa izvršitev tistega kar bi moralo v tistem primeru biti. To, kar je imela ministrica sedajle, je najbrž neka dogovorjena razprava o odgovoru poslanca Kordiša na poslansko vprašanje iz prejšnje seje, ampak tisto bi morali takrat izglasovati. To kar počnete, to pa se vidi, da sploh ne veste, kaj je točka dnevnega reda; tudi karierni politik, torej ministrica ne ve, kaj je točka dnevnega reda. Po 70 vprašanjih mojih kolegov poslancev, tudi nekaterih mojih, nismo dobili nobenega odgovora. Ministrica je bila tiho. Molk organa, kot sem prej omenil. Ko govorite pa o neki točki, ki bi jo lahko obravnavali pri proračunu, pa je, mimogrede, tam tudi Vlada tiho, ni povedala nič, nihče nič. To je bilo za tam. In takšne stvari, gospa ministrica, si dajte takrat na agendo, ko boste predlagali kakšen ukrep, ki je s tem povezan, pa ko je kakšen zakon predlagan s to zadevo. Zdaj pa govorimo o koroških dečkih. In najbrž vsak povprečen Slovenec, ki gleda to oddajo, ve, da živite v popolnoma vzporednem svetu; ste na seji Državnega zbora, kjer govorimo o vaši interpelaciji v zvezi s koroškima dečkoma, vi pa o brezposelnosti, o socialnih subvencijah in podobno. Koliko tega sta dobila koroška dečka? Okej, dajmo konkretno potem, da ne bomo bluzili po dolgem in počez o vsem, kar komu v glavo pade, ampak da bomo konkretno. Koliko tega dobijo stari starši koroških dečkov? Dajmo, gremo nazaj na konkreten primer. In glejte, gospod podpredsednik, jaz vem, da ste vi zvest vojak koalicije; sejo vodite pač tako, da ne slišite nič, ne vidite nič, poslušate nič, potem pa odločite, da je vse okej. To ne gre. Tisti, ki vodite sejo, si preberite točko dnevnega reda, preberite si gradivo, ki smo ga mi naredili, gradivo Vlade in potem vodite sejo, ne pa, da s tem šaramo od Triglava do Vardarja. [[smeh v dvorani]] To ne gre. Ste diplomanti, ste profesorji, ste doktorji, kako bi bilo to na izpitu pri gospe Mrakovi? Hvala lepa.
Hvala lepa. No, veste, kaj bom rekel, gospod Tanko? Ministrica je bila res malce dolga, ampak bila je v okviru svojega razpoložljivega časa in bila je neposredno izzvana od gospoda Kordiša in je pač ocenila, da mora odgovoriti. Gospod Kordiš, proceduralno, izvolite.
Res je, predsedujoči, popolnoma prav imate, tako da se tudi jaz ne bom odzival na navedbe dolenjskega dečka iz druge strani dvorane, pač pa bom izpostavil naslednje. Kako zgleda zares trdoživ karierni politik, smo ravnokar videli čudovit vzorec, ko je 20 minut ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti razlagala, kako oni vse uspešno vodijo ta resor. Ampak v teh 20 minutah ni uspela pojasniti, zakaj pri nas revščina vztraja na izrazito visoki ravni. Ni uspela razložiti, zakaj narašča prekarnost v slovenski družbi. Prav tako ni znala povedati, zakaj mladi bežijo iz države, dasiravno so politike na njeni socialni straži menda takšne, da je vsem o ful super fino in oni delajo ne vem kaj že. [[oglašanje iz dvorane]] Prav tako ni obrazložila, zakaj je skoraj polovica penzionov v višini pod 500 evrov in ne omogočajo ljudem preživetja. Je pa seveda postregla z nekaterimi diskreditacijami. Na primer, omenila je Grčijo. Žal ni uspela povedati, da so Grčijo na kolena spravili socialdemokrati pod Papandreujem. Omenjala je zakon o inšpekciji dela, ki smo ga pripravili v Združeni levici, in nam pod nos pomolila mnenje Zakonodajno-pravne službe. Hkrati pa ni povedala, da smo mi z amandmaji uskladili vse pripombe Zakonodajno-pravne službe. In nenazadnje se je hvalila s tem, kako so v Pahorjevi vladi – ki je 50 tisoč naših ljudi pustila na cedilu, 50 tisoč revnih ljudi, ki bi potrebovali socialne transferje, je kratko malo pritisnila ob steno in iz sistema za časa te vlade – dvignili minimalno plačo. Ampak veste kaj, to minimalno plačo so Pahorjevi vladi iztrgali delavci, ki so se zbrali v impresivni številki 30 tisoč in napolnili Ljubljano. Dvig minimalne plače ni bil podarjen, delavski razred si ga je izboril. Nenazadnje, minimalno plačo dviga samo vlada, ki jo delavski razred stisne ob steno, ali pa vlada, ki je delavska vlada. Da ta vlada ni delavska, da SD ni delavska stranka, pa zelo dobro vemo, prav tako iz zadnjega odgovora ministrice Anje Kopač Mrak. Sklicevala se je na to, da jo je pohvalila Evropska komisija. Ne reveži, ne upokojenci, ne mladi, ne kdorkoli drug. Evropska komisija. Moj postopkovni predlog pa je, gospod predsedujoči, ali lahko prosim ministrico za delo, družino, enake možnosti, socialne zadeve seznanite s tem, da se moje zadnje ime glasi Kordiš in ne Kordeš. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno gospod Matjaž Han, izvolite.
Hvala lepa. Dobro, da sem na desno uho malo gluh, ampak nisem pa tako gluh, predsednik, da nisem slišal, da se je gospod Kordiš delal norca iz gospoda Jožeta Tanka. Ne glede na to, da sem jaz v drugi stranki – če se ne bomo v tem Državnem zboru vsaj minimalno spoštovali in se ne označevali z nekimi dolenjskimi dečki in ne vem kaj še, potem ne vem, kam bomo prišli. In prosim vsakega predsedujočega, da ne te razprave, ki, bom rekel, zdaj razpravljajo in izrabljajo proceduralne predloge, da še vsebinsko razlagajo vse, kar vejo in kaj ne vejo in kaj znajo in kaj ne znajo. Ampak proceduralni predlog pa je moj, da opozorite gospoda Kordiša, da ne žali poslancev v tem Državnem zboru. Hvala lepa.
Gospod Kordiš, mislim, da ste bili v prejšnjem proceduralnem kar dolgi. Izvolite.
Če sem zares užalil gospoda Jožeta Tanka, v takšnem slučaju se mu opravičujem, sicer pa mislim, da ne potrebuje dolgoletni poslanec Jože Tanko nikakršnega advokata. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko, izvolite. Proceduralno ali razprava? Postopkovno. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz mislim, da bi bil potoški rojak Ronald Šega, ki ima približno toliko potoških korenin kot kolega Kordiš, razočaran nad nivojem razprave kolega. To je astronavt ameriški, ki je po rodu tam, kot je vsaj eden od njegovih staršev. Moram reči, da spoštujem ljudi, ki so tam, ampak ne moreš pa vsega predvideti, ker tam so brihtni ljudje, pa očitno so nekateri preveč s sabo odnesli, ko so šli v Ameriko. Kar zadeva pa moj postopkovni predlog, gospod podpredsednik. Jaz sem na vas naslovil osebno, ker sem vas vprašal, če ste prebrali interpelacijo in če ste prebrali odgovor na interpelacijo. Razprava gre lahko samo v teh okvirih, ne more iti pa o delu ministrstva s področja aktivne politike zaposlovanja, ker to ni točka dnevnega reda. Ne moremo se ukvarjati z Eurostatom, ker to ni točka dnevnega reda. Ne moremo se ukvarjati s plačami, ker to ni točka dnevnega reda, in pokojninami. Ko bomo to dali na dnevni red, bomo pač tudi o tem govorili. In jaz sem vas opozoril, da tako druge poslance kot tudi ministrico opozorite, da se koncentrira na točko dnevnega reda in odgovarja na vprašanja, ki so bila postavljena pred desetimi urami. Ob devetih so bila prva vprašanja postavljena, pa potem ob enajstih, dvanajstih in vsem tistem času do zdaj. Na ta vprašanja pa ni odgovorov. Ministrica nekaj zapisuje – ne vemo, če si zapiše prave stvari, vprašanje, če to razume –, ampak očitno pa nima želje odgovarjati in vaša naloga kot predsedujočega je, ker usmerjate, vodite Državni zbor ta hip, da poskrbite za to, da bomo dobili odgovore na vprašanja, ker drugače bo pomemben del ali pa ključen del te točke neodgovorjen. In če zdaj tisti, ki vodite sejo, tega niste sposobni zagotoviti, potem se tudi vi poslovite od teh funkcij in za vodenje predvidite druge osebe, ki to znajo narediti. Minister je dolžan odgovoriti, zato je točka dnevnega reda in seja Državnega zbora. Pojasniti vprašanje in dati odgovor, tako kot je kolega Gorenak že prej povedal. Nič ne sme ostati neodgovorjenega. Nič. Če pa želite, da ta megla in to slabo delo ostaja naprej in da se skrijete s tem, da nastavite prej tega pomočnika, namestnika generalnega sekretarja Vlade, da se ne vidi preveč v kamero ministrica, potem je pa to problem. Dajmo, gospod predsednik, poskrbeti, da dobimo vprašanja oziroma odgovore na vprašanja. Ne se ukvarjati z nekimi fintami pa manipulacijami pri vodenju seje. To je vaša naloga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz seveda vem, kaj je naloga, ampak dejstvo je, da jaz lahko besedo dam. Ne morem pa reči, kaj kdo reče. In mi smo poslušali danes že vse sorte – od tega, kaj je delalo Ministrstvo za notranje zadeve v prejšnjih mandatih in tako naprej, pa tudi ni imelo neposredne zveze [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, dr. Gorenak, ja [[...]]Tako da vse sorte smo slišali že danes in seveda v tem smislu je včasih bolje spustiti 5 minut razprave daljše v neki smeri, ki ni popolnoma natančno v skladu z naslovom, kot pa na ta način. Ker to velja za mnoge in moram reči, da sem jih jaz tudi sam veliko slišal danes na različno temo. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravita naj se [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Oprostite, proceduralno [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Predlagateljica, izvolite, gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala za besedo, podpredsednik. Več kot očitno, ko ministrici postavimo konkretna vprašanja, ki se tičejo točke današnjega dnevnega reda in konkretnih primerov in nepravilnosti, ne dobimo odgovorov. Več kot očitno zato, ker za njih ni argumentov, ki bi jih lahko na tako lep piarovski način obrazložili. Seveda za druge piar zgodbe, ki nimajo veze z današnjo temo, pa več kot očitno ni problem in to kaže na eno veliko ignoranco dela te ministrice. Ampak vseeno, spoštovana ministrica, jaz pa bom malo šla nazaj na točko dnevnega reda in na samo interpelacijo. Bomo pač neke stvari ponovili, če se že več kot očitno v tem državnem zboru tako rade pozabijo. Pa gremo lepo po vrsti. Najprej se spomnimo, bil je tragični dogodek in stara mama je takrat dala vlogo za rejništvo nad dvema dečkoma, ki sta ostala brez staršev. Eden ni mogel izvrševati roditeljske pravice. In takrat ta postopek dodelitve rejništva ni bil zakonit. Zakaj ni bil zakonit? Zato ker ni bilo odločeno v skladu z zakonom. Ni bilo odločeno v 60 dneh in ni odločilo v tem roku ministrstvo z odločbo. In še preden je bil ta postopek končan, je Center za socialno delo Slovenj Gradec otroka odvzel starim staršem in ju oddal rejnikom. Spoštovana ministrica, mene zanima – sodba Vrhovnega sodišča je bila jasna, odvzem otrok je bil nezakonit. Kaj ste v zvezi s tem vi kot ministrica naredili? Kaj ste naredili s tem, da bi bile odpravljene človekove pravice, ki so bile kršene? Kaj ste naredili vezano na to? In zanima me, zakaj je do takšne nepravilnosti sploh lahko prišlo? Ali je bil direktor, ki je kasneje sicer odstopil po inšpekciji Upravnega sodišča, upravne inšpekcije, kakorkoli jo imenujemo, ali je bila krivda v njem, v njegovi nestrokovnosti? Ampak spoštovana ministrica, vi ste se zavzeli, da je ta oseba bila skadrovana na to delovno mesto, odgovorno delovno mesto. In kljub opozorilom zaposlenih ljudi s tega področja, s področja sociale, da ta oseba ni primerna, ker ne izpolnjuje pogojev, ker ne izpolnjuje ustreznih let dela na podobnem delovnem mestu, ste šli prek tega. In s svojo politično močjo ste seveda potem v svetu zavoda preglasovali in ga postavili na mesto direktorja. Več kot očitno ni bil strokoven, ampak je bilo zgolj pomembno to, da je bil politično primeren. In spoštovana ministrica, če ste se tako zavzeli takrat za to osebo, ja potem morate nositi odgovornosti za nepravilnosti, ki jih je ta oseba naredila. Potem morate nositi to odgovornost. To so posledice političnega kadrovanja in ne strokovnega kadrovanja. In prav bi bilo, da bi v tem primeru pa sprejeli odgovornost. Glede na to, da je teh primerov po Sloveniji veliko [[…]]Ni to osamljen primer, saj o tem bi znali povedati kaj tudi kolegi iz Desusa, mogoče bodo v nadaljevanju, ker so prej to omenjali, kako so ti organi v sestavi ministrstva pokriti z SD kadri. Več kot očitno se to dogaja marsikje, saj smo bili tudi opozorjeni s strani državljanov na podobne zgodbe. V domovih za ostarele iščete direktorja dve leti, po štirih razpisih, da le potem pride pravi, vaš SD kader na to delovno mesto. Torej stroka tu ni pomembna, pomembno je le, da je politično za vas ustrezen. Ampak zaradi takšnih političnih odločitev in zanemarjanja stroke je prišlo do nezakonitosti, spoštovana ministrica. In tukaj je odgovornost na vas. Zakaj ste te stvari dopustili, ali lahko odgovorite na to vprašanje? In nenazadnje, vi ste bili s strani stare mame o primeru seznanjeni, kot ste sami rekli, 25. marca. Otroka sta bila starim staršem odvzeta 30. marca, vi ste pa nadzor socialne inšpekcije odredili 1. aprila. Zakaj ste čakali do 1. aprila, zakaj niste urgirali takoj? Kaj ste čakali, da je bil najprej narejen ta odvzem otrok? In nenazadnje ta socialna inšpekcija, ki spada pod vaš resor nepravilnosti ni ugotovila; niste mi odgovorili, ali še vedno zaupate tej socialni inšpekciji. Upravna inšpekcija je ugotovila nepravilnosti v postopku. Kaj ste naredili v zvezi s tem? Saj to pomeni, da bo do takšnih nepravilnosti lahko prihajalo še naprej. Ali ste urgirali? Vemo, da sta v Centru za socialno delo Slovenj Gradec in pa Centru za socialno delo Velenje odstopila direktorja in to je to. Ali se vam zdi to korektno? Sami ste rekli, da boste po pravnomočnosti sodbe ustrezno reagirali. Kako ste reagirali, kaj ste naredili? Nismo dobili niti enega odgovora na to temo. In pa nenazadnje, ta tiskovna konferenca 6. aprila – sami ste jo sklicali, z direktorjem socialne inšpekcije in pa še z zunanjo svetovalko. Zakaj ste to naredili? Zato da ste javno povedali, kako v tem postopku ni bilo nepravilnosti. Ali ste želeli malo stvari pod preprogo pomesti in reči, »vse je v redu, v najlepšem redu, zdaj pa kar gremo naprej« , kot je slogan te vlade, ne glede na to kaj se zgodi. Sedaj vemo, kršene so bile z ustavo varovane človekove pravice, postopek je bil nezakonit. Ampak vi še kar drvite naprej. Spoštovana ministrica, odgovorite na ta vprašanja, koliko je takšnih primerov še v Sloveniji, ko pristojni center za socialno delo, ko mu je bila kot krajevno pristojnemu oddana vloga za rejništvo, vloge ni oddal v odločanje na ministrstvu? Koliko je takšnih primerov, ko niste odločali v zakonitem roku 60 dni? Koliko je takšnih primerov v Sloveniji? In pa nenazadnje tudi o vlogi socialne inšpekcije, kaj boste naredili v prihodnje s tem? To pa bi bila tema te interpelacije. Prosim za te odgovore.
Hvala lepa. Gospod Jurša, izvolite, pripravita naj se gospod Marijan Pojbič in dr. Mitja Horvat.
Podpredsednik, hvala za besedo. V zadnjem času v Državnem zboru precej govorimo o čakalnih vrstah v zdravstvu. No, jaz pa sem danes tukaj doživel čakalno vrsto; nekateri so šli naprej, izkoristili so te možnosti, pa ne vem, ali je mogoče tukaj vmes bila tudi korupcija ali ne, po poslovniku ni bila, zato sem se nekako pomiril in bom poskušal nekatere zadeve tudi z mojega zornega kota v povezavi z interpelacijo proti ministrici povedati. No, že v stališču poslanske skupine sem ministrici rekel, da smo vzpostavili nek malo boljši medsebojni dialog. Upam, da bomo to nadgrajevali in da nas boste seveda včasih poslušali, predvsem pa tudi seveda slišali. Jaz v tem trenutku po moji razpravi oziroma kdaj boste se še ponovno javili k besedi, ne potrebujem na mojo razpravo res nobenega odgovora. Že v stališču poslanske skupine sem omenil, da tokrat ne bomo toliko govorili o vsebini interpelacije. Ker so drugi govorili, bom pač tudi jaz po svoje govoril o tem, kar mislim, da je prav, da sporočim vam, spoštovani kolegi in kolegice, kakor tudi ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Mene predvsem skrbi to, ministrica, da še do sedaj nismo dobili zakona o dolgotrajni oskrbi. Vem, za kaj tukaj gre, ampak to ni sedaj moje vprašanje pa vprašanje naše poslanske skupine, ampak to je vprašanje Vlade in ministrstev znotraj Vlade. Zakaj Vlada ni vložila zakona o osebni asistenci? Bili smo na nek način prehiteni po desni strani, ampak dobil sem tudi neko informacijo, da je ta vloženi zakon, ki je v Državnem zboru, zelo podoben tistemu zakonu, ki ga je imela pripravljenega Vlada. Kako se bomo oziroma se boste predvsem spopadali z demografskimi trendi? Tukaj bom mogoče nekaj več zadev povedal oziroma tudi neke podatke želim izpostaviti in seveda povedati v tej smeri, da je to za našo družbo v prihodnosti seveda velik zalogaj. Kako se bomo borili proti temu, da bo v naši družbi čim manj tistih, ki živijo v pomanjkanju? Kako bomo zaščitili upokojence, da jim bomo omočili dostojno aktivno starost? Kako bomo mlade vključevali dejansko v trg delovne sile? In še bi lahko našteval. No, sedaj se bom pa malo bolj konkretno obrnil na te demografske trende. Naša družba v Sloveniji je vedno bolj starajoča družba. Moški sedaj dočakajo že 72, skoraj 73 let [[oglašanje iz dvorane]] , ženske pa 80, pravzaprav lahko rečem že 81 let. Za pričakovati je, bodo fantje, ki so se rodili v letu 2014, dočakali 78 let, ženske pa bodo dočakale nekaj manj kot 84 let. To so vprašanja, ki v tem trenutku še ne tarejo naše družbe, bomo pa morali narediti že sedaj vse usmeritve, da ne bo težav takrat, ko bo dejansko naša družba vedno bolj stara. Poglejte, starejših od 65 let imamo 18,5 % vseh naših prebivalcev. Res je, da v letu 2080, to je res daleč, pa jih bo 28,1 %. To so številke, ki nas nekako opozarjajo, da se v tem času sedaj moramo pripravljati na prihodnost. Jaz sem namreč malo prej dobil na mizo neke izvlečke iz Bele knjige. Bela knjiga je ena izmed tistih, ki bo dajala neko določeno usmeritev, kam bomo šli na tem področju, ampak seveda ne smemo pa enih zadev, ključnih zadev pozabiti, da bomo v Beli knjigi predvsem morali razmišljati o tem, kako bomo zagotavljali dejansko dostojno življenje vsem tistim, ki trenutno živijo na pragu revščine, pod pragom revščine in malo nad pragom revščine. Za te ljudi pa bomo seveda morali poskrbeti. In v vsakem primeru bomo o tem morali razmišljati kljub temu, da v lanskem letu smo v naši družbi namenili 10,9 % bruto družbenega produkta za pokojnine. Veste, ta stvar je problematična. Ampak problematična je tudi predvsem zaradi tega, ker v preteklosti smo zmanjšali, pa to sem že dostikrat povedal, polovico prispevka delodajalcev za pokojnine. In da imajo delavci – in je to unikum v Evropski uniji – enkrat večji prispevek. Jaz upam, da nisem povedal narobe podatka, da imam pravi podatek. In seveda jaz vem, da to ni vprašanje samo ministrice za delo, družino, socialne zadeve, da je to vprašanje vseh vlad, da bomo enkrat morali reči bobu bob in zadevo ponovno izenačiti, ker v večini primerov imajo delodajalci dejansko večje prispevke od delojemalcev. Če še malo ostanem pri tej pokojninski reformi, kot sem že malo prej omenil. Mi bomo morali vložiti vse napore v to, da bomo v prihodnosti zagotovili to dostojno življenje in seveda pokojninska reforma, naslednja ki bo, bo morala biti v tej smeri. Kot osnova za to razpravo pa seveda je tudi ta dokument, ki sem ga malo prej že omenjal. Največji problem v celotni zgodbi je seveda to, da mora država prispevati za pokojnine 1,4 milijarde. In seveda zdaj se vedno naši stranki, ki na nek način smo zagovorniki upokojencev in smo tanko čuteči do njih, se nam vedno očita, da se potegujemo za pokojnine, da pa seveda mora državni proračun zagotavljati razliko, in se potem pogovarjamo o nekih minimalnih zneskih usklajevanja pokojnin, ki smo jih dosegli zdaj v letošnjem letu, planira se januarja naslednje leto. V preteklosti pa smo celo morali odstopiti od teh zahtev zaradi seveda gospodarske in ekonomske krize in upokojenci so dejansko tisti del slovenskega prebivalstva, ki so največ izgubili oziroma najmanj dobili v tej ekonomski oziroma gospodarski krizi. V Sloveniji namreč je že tretje leto gospodarska rast, ampak denarnice posameznikov še tega ne občutijo in stopnja tveganja revščine v Sloveniji za leto 2015 je bila 14,3 % in je prvič po dveh letih padla. Na splošno revščina sicer se zmanjšuje, ampak to ne velja predvsem za starejšo generacijo oziroma populacijo, posebej pa še tam kjer ostane v družini en sam član seveda, ker je drugi že moral na žalost oditi. Takrat so pa pri teh starostniki veliki problemi. Starostna pokojnina je žal v Sloveniji 619 evrov, kar pa je seveda bistveno premalo za dostojno življenje. 596 evrov pa je prag revščine, to se pravi, da je med povprečno pokojnino in pragom revščine komaj 20 evrov. Pa mi zdaj, spoštovani, odgovorite – ampak sem rekel že, odgovora ministrice danes ne pričakujem –, ali je možno na tak način, s takim zneskom dostojno živeti? Ni. Ampak vse vlade, ki smo jih imeli do sedaj, seveda so želele, so imele interese, ampak nobena tega ni naredila. Zato seveda v naši stranki in poslanski skupini bomo v prihodnosti zahtevali, da se ta prag na ustrezen način tudi uredi. In mi bomo zahtevali minimalno pokojnino, ki bi bila primerna z minimalno plačo. Veliki problemi bodo, zavedamo se tega, ampak to je naša nadaljnja usmeritev.
Hvala lepa. Imamo še dva razpravljavca v tem rednem delu. Gospod Marijan Pojbič, vi ste na vrsti, pripravi naj se gospod Mitja Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. No, najprej moram reči, da je to ali tragikomedija ali ne vem kaj; ko sem sedaj poslušal razpravo gospoda kolega Franca Jurše, »bomo v prihodnje zahtevali, bomo v prihodnje to uredili«, sedi pa v vseh vladah. To te mora biti sram, da sediš tukaj, pa take oslarije govoriš. V vseh vladah sedi in danes govori, kako bodo in kdaj bodo kaj naredili. Mislim, da to ni normalno. In taka stranka nima v Državnem zboru resnično kaj iskati. Resnično nima kaj iskati. In danes moram reči, da sem poslušal tudi kar veliko razprav poslanskih skupin in tudi sam sem se mislil osredotočiti tako, kot sem v stališču poslanske skupine danes zelo jasno povedal, samo na to problematiko te interpelacije, pa enostavno ni mogoče. Enostavno ni mogoče po tem, kar sem poslušal danes tukaj v parlamentu, in ko sem poslušal tiskovno konferenco ministrice; tiskovna konferenca je tam, prostor za tiskovno konferenco. In ona je imela danes tiskovno konferenco tukaj, ko govorimo o interpelaciji o tem problemu, problemu koroških dečkov. Ona je imela tukaj tiskovno konferenco. Podobno zgodba se je zgodila s predstavniki Socialdemokratov. Neverjetno. Vedno v vladi praktično, vedno imajo vse vajeti v svojih rokah. In gospa ministrica isto že ne vem koliko časa sedi v vladi na takšen ali drugačen način, ampak na koncu smo vedno pred večjim problemom. Vedno pred večjo zadolženostjo naše države, več ljudi je pod pragom revščine in tako dalje, da ne bi sploh o tem razpravljal. Vedno več upokojencev, ki so na robu preživetja in tako dalje. Torej, jaz vidim največji problem današnje razprave, da ministrica ne vidi problema. Največji problem, da ministrica ne vidi problema. Potem je resnično vprašanje, ali lahko tak človek sedi na taki poziciji in toliko časa. Jaz mislim, da je to nesprejemljivo. Sedem ur in celotno prejšnjo interpelacijo smo govorili že praktično o tem vprašanju in do tega trenutka nobenega konkretnega odgovora, ki smo ga zahtevali, tukaj nismo dobili. Meni se zdi, da je to nedopustno in resnično take ministrice, pa tudi take vlade in koalicije ne potrebujemo. Da lahko stranke koalicije praktično – uporabil bom zelo grob izraz, pa se vam že vnaprej opravičujem, ali pa ga ne bom [[smeh v dvorani]] , da bo malo lepše izpadlo. Ampak mislim pa drugače. Povedal bom tole, da lahko koalicija ali največja koalicijska stranka podpira ministrico pri vseh teh težavah, ki jih je imela doslej, in vedno vidim, slišim vse od prvega do zadnjega, ko govorite v superlativih. Neverjetno, da niti toliko niste kritični, da bi vsaj tisti mali delček kritičnosti lahko povedali pošteno. Niti toliko niste kritični, ko sami veste, da je bilo veliko veliko napak bilo doslej storjenih. In sami veste, ko se zunaj v avli ali kjerkoli srečamo in pogovarjamo, pa rečete, »res je, ta problem vidimo, ta problem vidimo, vse gre k vragu« , in tako dalje. Tu pa vsi roke gor, glas za to, da ostane koalicija, izključno zato da mine mandat, in vam je čisto vseeno, kako in kaj, kako bo šla država, v katero smer bo šla država, kako bodo ljudje preživeli in tako dalje. Popolnoma vseeno jim je, važno je, da privilegiranci v tej družbi živijo kot bogovi. To je bistveno, da lahko še naprej kradejo, da so ključni ljudje na vseh pozicijah, da se nič ne zgodi tistim, ki so pokradli banke in tako dalje. Da se vrnem nazaj na zgodbo. Zelo pomembno vprašanje, ki se mi postavi – kdo lahko trdi, da je v korist otroka, da se razbije družinska skupnost, v kateri otroci živijo? Danes je to temeljno vprašanje. In na to odgovora ni bilo. Ali so stari starši problem v celi tej zgodbi? Ali mi moramo otroka, koroška dečka braniti pred starimi starši, ker sta koroška dečka živela pri njih tri mesece in sta se imela prekrasno. [[oglašanje iz dvorane]] Pa saj ste videli, saj ste pa malo, hudič, spremljali zadevo, kaj se je dogajalo, se opravičujem za izraz. Ste pa ja spremljali pa ste videli, za kaj gre. Ampak vam to ne pomeni nič. Mi sedajle moramo koroška dečka braniti pred starimi starši. Pa to ni normalno. To ni normalna družba. Poglejte, zelo zanimivo je, kar se meni zdi zelo pomembno, da se je danes zgodilo točno to kar se je zgodilo na prejšnji interpelaciji, ko smo govorili o tem problemu. In gospa Romana Tomc, ki zelo dobro pozna socialno politiko, sedaj je evropska poslanka, je zapisala naslednje na svoj blog, bom citiral: »Ministrica je prestala interpelacijo. Rezultat 43 »za« interpelacijo in 38 »proti« je sicer Pirova zmaga, ampak pravila so pravila. To seveda ni bila odločitev o njenem dobrem ali slabem delu, ampak preizkus trdnosti koalicije.« Tako kot je danes to. »Ta je ob političnem preračunavanju pokazala večjo šibkost, kot bi si želela. V času, ko potrebujemo trdno in enotno Vlado z vizijo in jasnim gospodarsko-socialnim programom, je to slaba popotnica za prihodnost Slovenije. V svojem nastopu, je ministrica porabila največ časa«, zdaj pa poslušajte, »za obtoževanje predlagateljev interpelacije, preostanek pa je namenila predstavitvi dela ministrstva, s poudarkom na prihodnjem programu dela. Odgovorov na očitke interpelacije je bilo bolj malo.« Točno tako kot danes, evo poglejte, zadeva se pojavlja, kot da bi jo preslikal. In nadalje je zapisala: »So pa zato kar deževale obljube, kaj vse bodo na ministrstvu v naslednjih mesecih še naredili. Ministrica tudi ni skoparila s samohvalo glede zaslug pri zmanjševanju brezposelnosti in zagotavljanju socialne države. Pohvalila se je tudi z najnižjo stopnjo neenakosti, kar bi nas moralo pošteno skrbeti. Vendar dosedanje delo ministrice kaže na to, da ima smolo pri izbiri projektov in težave pri uresničevanju svojih idej. Besede so eno, dejanja pa drugo. Propadlih projektov, neizpolnjenih obljub in celo sprenevedanj ter zavajanj, ki si jih je privoščila dr. Anja Kopač Mrak v času, ko je imela vpliv na delo ministrstva, je za celo knjigo. To seveda vzbuja sum, da bo večina tega, kar je povedala v zagovoru interpelacije, ostalo le neizpolnjena želja in izziv za neke druge čase in za drugo vlado.« Jaz upam, da ste, drage kolegice in kolegi, poslušali to, kar je zapisano. In to smo danes drugič poslušali. Neverjetno. Neverjetno, kako je lahko takšen človek na položaju ministra, kako!? In koalicija trdna; danes so že predstavniki Desusa napovedali, da bodo ministrico podprli, ampak so govorili na pamet. Kaj se je od tistega časa do danes spremenilo s strani ministrice, kakšne stvari so bile urejene, da si je Desus premislil? ampak pri Desusu to tako ni problem, on si premisli, danes govori tako, jutri drugače kot ta koalicija in ta vlada in je čisto vseeno, kdaj bodo upokojenci imeli tisoč evrov pokojnine, in pač glejte [[…]]In zdaj seveda ker se bliža volilna kampanja, kaj mislite? Spet so v ospredju, spet bodo zdaj vlagali neke rešitve in tako dalje in tako naprej. Vsa leta, kar so bili pa v koalicijah, katerih koli, pa od njih bore, bore malo. Velike besede, rezultatov pa nikakršnih. No in poglejte, zanimivo je tudi to, kar se mi zdi prav, da to vidite. Mislim, da poznate to zgodbo, mislim da jo lahko tudi preberem, Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti: »Anja Kopač Mrak naj nemudoma odstopi, Pahor in Cerar sta ravnala strahopetno. Člani in članice Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki ji predseduje Eva Irgl, so na nujni seji v Državnem zboru obravnavali točko z naslovom Kršitve človekovih pravic s strani državnih organov v primeru koroških dečkov. Koalicija je sejo popolnoma ignorirala, stranki SDS ter Gibanju za otroke in družino pa očita, da pritiska na sodišče. Ob tem so vladajoči očitno pozabili, da je Ustavno sodišče že pred dvema mesecema razsodilo, da so bile starim staršem grobo kršene človekove pravice. Na seji so navzoči praktično soglasno obsodili (ne)ravnanje oziroma ravnanje predsednika Vlade Mira Cerarja in ministrice Anje Kopač Mrak v zadevi koroških dečkov, čeprav je Ustavno sodišče že pred časom odločilo, da je bil odvzem koroških dečkov starim staršem nezakonit in da so bile kršene osnovne človekove pravice.« In gospa ministrica in ta koalicija in vsi tisti, razen SDS, Nove Slovenije trdite, da je vse okej, da nič ni narobe. Da ministrica ni naredila nič narobe, da je odločala v skladu s svojimi zakonskimi pravicami in dolžnostmi. Ne [[…]]Glejte, danes smo predstavili ne vem kolikokrat argumente, kaj vse je bilo narobe in kje bi ministrica morala ukrepati drugače, pa ni in naredila ni nič. Zagovarjala je tisto, kar je bilo narobe in to ni normalno. In vas koalicije ne razumem, kako je mogoče – samo zaradi tega, da obdržite koalicijo, boste vse naredili, da bo ministrica ostala, ker sicer bodo šli esdejevci iz Vlade. To je dejstvo, to je jasno. In to ni normalno. To ni normalno za naš narod, za ljudi, ker niste bili za to izvoljeni od ljudi. Bili ste izvoljeni za ljudi od ljudi za to, da boste zagovarjali njihove interese, njihove želje in njihove potrebe. Vsi skupaj smo bili za to izvoljeni. In prav bi bilo, da bi koalicija tokrat enkrat pa resnično zbrala svojo moč, pa rekla: »temu moramo narediti konec, stop«, sicer bo največja vladna stranka videla, kam jo bo pripeljala ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti s svojim nedelom ali pa s svojim slabim ali pa pokvarjenim delom. In še, tukaj je napisano, torej da zaključim tole, kar sem želel prebrati: »Gre za niz kršitev in zlorab osebnih podatkov, pa tudi za zlorabo socialnega dela v politične namene, dejanja obsoja Donko. Po njegovem mnenju je Anja Kopač Mrak osebno odgovorna za primer koroških dečkov, saj je javnost zavajala z besedami, da jo je ministrstvo izločilo iz postopka, a je vseeno podprla poteze svojih podrejenih, kar je jasen pokazatelj, da je bila z vsemi postopki seznanjena. Ker se je s primerom osebno seznanila, je tudi strokovno odgovorna.« [[…]]»Na seji komisija o sklepih ni mogla odločati, prisotni pa so se strinjali, da mora ministrica Kopač Mrakova nemudoma odstopiti, in to zato, da bo na njen položaj prišel nekdo, ki bo imel človeški etični čut in bo upal storiti ta odločilni korak, da bo otroka vrnil v njeno edino pravo družino.« In torej, kolegice in kolegi, vidite, da pa le ni vse tako, kot trdite, kot razlagate, kot zagovarjate, da je cel kup odprtih vprašanj, na katera v sedmih urah danes in na prejšnji interpelaciji nismo dobili odgovora. In za vas bi moralo biti pomembno, da odločate na podlagi argumentov, ne pa tako, da obdržite vlado in ostanete v parlamentu. To je napaka, to je narobe, to je narobe svet! In zdaj poglejte, imam še, mislim da dovolj časa, da [[…]]Zdajle vam bom pa še citiral eno zelo pomembno zadevo – sicer nerad berem, rajši govorim brez papirjev, ampak tu je tako dobro strnjeno napisano, so napisane določene stvari, da je prav, da jih preberem, da ne bi česa slučajno pozabil. In gre namreč za dokument pravapeticija.com, 23. 11. 2016: Odstop ministrice Anje Kopač Mrak. In tukaj piše naslednje: »Ta peticija se piše kar sama. Zahteve po odstopu ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak prihajajo tako iz levih kot desnih krogov. Iz krogov revnih, pa tudi bogatih. Strokovnjakov s področja socialnega dela ali zgolj tistih, ki so Ljudje. Predaleč je šlo in predolgo traja, žrtev neurejenih razmer pa je čedalje več. Revni nismo samo levi ali samo desni. Samo lenuhi in/ali brezdelneži. Niso se vsi rodili v enakih razmerah. Štartna pozicija je za vsakega malce drugačna. Spremenili smo se kot družba. Revščino smo preprosto dopustili. Jo posredno uzakonili. Kot taro, neprijeten ostanek napredka večine. Nujno zlo.« [[…]]»Revščina v Sloveniji je postala naš vsakdanjik. Deložacije niso več izjema, prej pravilo. Socialno ogrožene osebe so trajni problem. Centri za socialno delo jim pogosto odrekajo mnogokatere pravice, o pritožbah ministrstvo odloča tudi po več kot tri leta.« Ali se vam zdi, dragi kolegice in kolegi, to normalno? Ali je to normalno? In nadaljuje: »Zavodi za zaposlovanje jih nemalokdaj nezakonito črtajo iz evidenc brezposelnih oseb. Nezaposlenost se (navidezno) manjša bolj kot posledica ugodnejših razmer na mednarodnem gospodarskem področju, migracij delavcev v tujino, črtanja brezposelnih iz evidenc, celo socialno ogroženih, ki posledično ostanejo brez slehernih sredstev za preživetje. Kakšni so stroški vseh teh uradov za delo? Stroški delavnic za nezaposlene? Koliko milijonov smo zapravili in kaj za to dobili? S kakšno pravico smo nezaposlene razdelili v različne pogoje pri pravicah glede na stalno prebivališče (zahodna/vzhodna regija – od kdaj se delimo na ti dve regiji?)? Kakšen je učinek vseh teh projektov? Kakšen je izračun? Kako je z delovno zakonodajo? Še vedno se nam dogaja suženjstvo. Še vedno toleriramo prostitucijo, a je hkrati ne legaliziramo. Delovne inšpekcije očitno ne delujejo. Prostih študentih del je še vedno več kot navadnih.« [[…]]»Hkrati iz študentskega dela delamo delavca, ko ta še študira. Neurejeno področje že leta in leta.« [[…]]»Pokojninski sistem je kaotičen – nihče ne ve, za kaj se bori in kaj ga čaka, upokojenci pa so s svojimi prejemki ne morejo več preživeti. Prepuščeni samim sebi? Kako je z oskrbno ostarelih? Kako je s prostovoljnim delom, s plačilom le-tega kot dodatkom za aktivnost v času brezposelnosti? Le za izbrane? Tukaj sta seveda tudi koroška dečka. Zaenkrat velja odločitev prvostopenjskega Upravnega sodišča in ta je za ministrstvo naravnost sramotna. Je bilo tega treba? Se ni dalo urediti drugače? In, če se je že zgodilo, se res ni dalo urediti kako drugače, da ne bi prizadeli starih staršev? Se ni dalo počakati do dokončne ureditve situacije? Se je res tako mudilo?« [[…]]»Je bilo res treba otoka odpeljati v času, ko sta bila v vrtcu? Je to človečno?« In spet se vam zdi, da nič ni narobe in še naprej podpirate ministrico. Neverjetno. Neverjetno! Tukaj je še kup malih, osebnih zgodb ljudi, ki se izgubljajo v tokovih socialnega sistema, ki očitno kolapsira. Neuspešni projekt tako imenovanih vrednostnic. Neuspeh pri razvpitem projektu tako imenovanega odpisa dolgov. Sam sem socialno ogrožen in imam dolgove. Skrbno sem pregledal svoje možnosti: niti enega samega centa mi ni bilo mogoče odpisati. Ko sem o tej novici bral na forumih, pa so mi zavidali, češ da sem lenuh, da drugi plačujejo zame. Sramotno zastavljen projekt pomoči pri nastanitvah deložiranih družin. Enajst stanovanj? Koliko jih je medtem pristalo dobesedno na cesti?« In nadaljuje: »Subvencije tržne najemnine. Šele ko jim je požugalo Ustavno sodišče, so se streznili in ugotovili, da so naredili nekaj narobe. Kdo bo plačal vso škodo, trpljenje in žalost, skrbi in odrekanja vsem tistim, ki so že ob uvedbi sprememb subvencioniranja opozarjali, da tako ne bo šlo, da tako ni prav? Kdo je odgovoren? Pa tako malo je bilo potrebno. Ne sprejeti nečesa, kar se da. Kar ni možno. Ker bo ta odločitev za nekatere usodna. Kdo nosi odgovornost za vse tiste, ki so pristali v dolgovih ali so celo v postopku deložacije? Kdo je kriv? Bili so opozorjeni na to, kaj se bo zgodilo. Kje so pravice ljudi, ki so vplačevali v pokojninski sklad, danes pa zanje to ne velja nič? Je res treba pravico iskati na Evropskem sodišču za človekove pravice, da dokažeš svoj prav? Je res tako težko razumeti človeka, ki je vplačeval v dobri veri, da ravna prav? Če ni po njegovo, kaj je torej po vaše: butelj ali goljuf? Oboje? Koliko je nepotizma v kadrovanju na vodstvenih položajih, ki jih pokriva ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti? Koliko je direktorjev centrov za socialno delo ali uradov za delo, ki so člani ali simpatizerji stranke SD? Naključje? Je MDDSZ prešlo v trajno last SD-ja, pa ste nas o tem pozabili obvestiti? Ali sploh še koga poslušate? Vam je vsaj malo mar za ljudi?« Ali se ne bi nad tem tekstom zamislili? Jaz mislim, da bi se morali. Nihče ne trdi, da je ministrica dr. Anja Kopač Mrak kriva za vse to. Je pa ministrica. In je za vse to nesporno odgovorna. Najmanj objektivno. Kot ministrica, pristojna za ta resor. Naloga odgovornosti kot take pa je, da odgovornost prevzameš ali pa ne. Osebni dohodek, ki ga sleherni minister kateregakoli resorja prejema, zajema določeno višino plače za delovno mesto, ker le-to prinaša odgovornost. Ta odgovornost se plača. In ta odgovornost je sedaj na preizkušnji. Dr. Anja Kopač Mrak in stranka Socialnih demokratov (SD) sta ob napovedani interpelaciji, ki jo je vložila Slovenska demokratska stranka (SDS), podporo preverili pri koalicijskih partnerjih Desus ter SMC. Desus je podporo »prodal« za 20 milijonov evrov za poplačilo uskladitve pokojnin. Klasični akt korupcije. Javno, pred kamerami, sredi belega dne je o zadevi spregovoril zunanji minister naše države. Ali je v zameno za podporo kaj zahtevala SMC, ni znano. Menim pa, da bo v primeru, da bi Ustavno sodišče v primeru Brglez ugotovilo nepravilnosti, Poslanska skupina SD glasovala v njegov prid. Roka roko umije? Kje je Komisija za preprečevanje korupcije? Kje je tu volja ljudstva? Ustava RS, Splošne določbe, 3. člen: »V Sloveniji ima oblast ljudstvo.« Mar res? Preveč ljudi trpi. Ne po svoji krivdi. Preveč ljudi je izključenih. V imenu recesije, kasneje pa racionalizacije smo dobili kakšnih 60–70 tisoč novih brezposelnih na 60 tisoč podlage. V Sloveniji je vse več ljudi, ki so si vzeli življenje, ker v vsej tej bedi in brezupu niso več videli izhoda. Žrtve socialne izključenosti. Žrtve slabega socialnega sistema, ki ne varuje takega stanja pri posameznikih. Revni so praviloma prepuščeni sami sebi, socialne pomoči, redne in izredne, dokazano ne pokrivajo osnovnih življenjskih stroškov. Brez pomoči raznih Botrstev in UP-ornikov bi bil marsikdo že na cesti ali pa bi si vzel življenje. Mar »socialna in pravna država« pomeni, da imaš stalen prost vstop v karitativne ustanove? Kaj, če se vsi Botri UP-orniki, Karitasi, Anine zvezdice, Rdeči križ in še kdo odločijo, da bodo skupinsko stavkali? Vsak dan bolj se zdi, da so revni žrtev kariere ministrice. Da je sicer uspešna kariera Anje Kopač Mrak bolj pomembna, kot so pomembna življenja in usoda revnih in izključenih. Kakšen človek postavi svojo kariero pred usodo vseh teh revnih in izključenih ljudi? Koliko časa si lahko nekdo vzame, koliko trupel pusti za seboj, da se preizkusi, če je primeren za ministra za socialne zadeve? Koliko žrtev je dopustnih, preden bo nekdo rekel, »dovolj je«? Koliko dni, tednov, mesecev ali celo let še? Revni jih nimajo prav dosti. Nekateri le še dneve. Anja Kopač Mrak, sram naj vas bo. Sram, ker ob vseh kritikah, ki jih ljudje po spletu in drugod izražajo na vaš račun, ne premorete vsej toliko empatije, da bi pokazali vsaj malo sočutja do trpečih. Sram naj vas bo, ker tudi od teh ljudi vsak mesece prejemate (pre)visoko plačo, a si je očitno ne zaslužite.« Spoštovane kolegice in kolegi. Mislim, da je to pismo oziroma ta zadeva, ki sem jo prebral – ta tekst in prejšnji, ki ga je zapisala gospa Romana Tomc –, dovolj zgovoren, da praktično temu na zaključku te razprave zelo težko karkoli dodaš. Dejstvo je, da smo prosili, da smo naredili čisto vse, da bi dobili ustrezne odgovore na našo interpelacijo, ampak temu ni bilo tako, se ni zgodilo nič. Kar ste se od zadaj dogovorili v koaliciji, da boste raje obdržali koalicijo in to vlado, kot pa da bi sprejeli ustrezne in kompetentne odločitve, ki bi bile nujno potrebne za to, da bi se stanje na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti uredilo, izboljšalo in da bi resnično lahko rekli, da ministrstvo upravlja svojo vlogo v interesu slovenskega ljudstva – tistih najrevnejših in tistih, ki so pomoči potrebni. Zato jaz mislim, da danes teh odgovorov ne bomo deležni in žalostno je, da imamo tako ministrico, žalostno je, da jo koalicija zagovarja in žalostno je, da v tej družbi zaradi osebnih interesov določenih struktur pač ne moreš doseči ničesar. In zelo jasno je v tem tekstu bilo napisano, kako pomembno vlogo igra ministrica v tej vladi. Ni toliko pomembna stranka SD kot ministrica, ker SD ima svoj vrt prav v tem podsistemu in tukaj črpa svoje volivke in volivce in seveda tudi vprašanje je, kam gre ves ta denar, ki gre v ta sistem, socialni sistem. In to mislim, da bi moralo biti zelo pomembno vprašanje tudi za ostale koalicijske poslanke in poslance in partnerje, da bi se malo vprašali, »ali smo resnično preslišali, …« – tisto, kar sem tukaj prej prebral –, »… da je sociala postala last Socialnih demokratov«? Mislim, da je to nedopustno, neokusno in tu so sklenjeni krogi in tukaj se lahko denar porablja tako kot kateremu pade na pamet. Tu nobena zakonodaja ne velja. Tu ne velja nobena pravna država in nič. In jaz mislim, da je to nujno treba presekati, ker sicer se bodo te stvari nadaljevale. In videli ste, danes se je torej govorilo tudi, da je samo en tak problem eskaliral. Jaz mislim, da je tak problem podoben eskaliral v Murski soboti, ker mislim, da sem celo o njem napisal en članek in tako dalje, in da je teh problemov veliko. Vendar so skriti. Vendar so skriti in ne pridejo do nas. Nekateri pridejo, ker so ljudje heroji, ker si upajo v javnosti nastopiti in povedati, da so bile kršene njihove pravice. In tokrat je jasno tudi sodišče, torej Vrhovno sodišče s svojo odločitvijo dokazalo, da je temu tako. In jaz mislim, da če se kdo zdaj posmiha ali posmehuje ali smeji, da je z njim nekaj narobe. Zelo. Zelo je nekaj narobe zaradi tega, ker se ne zaveda resnosti te situacije. Ker se ne zaveda resnosti te situacije. Če smo velikokrat govorili in govorimo, da je otrok naše največje bogastvo, potem bi morali v takih situacijah, ko so kršene tudi otrokove pravice, to sem prepričan po moji oceni, in pa pravice starih staršev s tem nezakonitim posegom, odreagirati temu primerno. Ampak očitno za koalicijo in Vlado so besede eno, ko pa gre za konkretne rešitve, konkretna dejanja, ki bi pa morala pokazati na to, da ne gre samo za besedičenje, da nam gre tudi za konkretne ukrepe, ki bi morali slediti tem besedičenjem, pa nič. To je pa resnično žalostna zgodba, nad katero sem izredno razočaran, tudi sam zelo žalosten, da je temu tako. Predpostavljal sem in predvideval sem, da bo vsaj stranka SMC tista, ki bo rekla: »Glejte, tukaj pa so šle zadeve predaleč.« In da nam ni ključno, da ostanemo na poziciji, temveč nam je ključno, kako stvari potekajo ali potekajo zakonito ali potekajo v skladi s tistimi pravili – etičnimi, moralnimi, o katerih govori predsednik Vlade in o katerih je govoril med predvolilno kampanjo tudi sedanji predsednik Vlade, torej dr. Miro Cerar. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, mi v Slovenski demokratski stranki smo to že povedali tudi v stališču, da bomo to interpelacijo podprli. Žalosten bom pa zelo in jaz mislim, da bo zgodovina oziroma v prihodnosti dovolj zgovorno pokazano, da tisti, ki danes ministrico podpirate, delate medvedjo uslugo sami sebi in pa tudi njej. Sami sebi in pa tudi njej. In prav tako sem prepričan, da bodo naslednje volitve resnično potem pokazale, kdo je kdo. Ne glede na to, da je volilna kampanja v polnem teku že, mislim, da se bodo ljudje odločili za tiste, ki stojijo na svoji liniji, ki tisto kar obljubljajo, tudi storijo in tisto zagovarjajo. In nikakor ne na strani tistih, ki so jih velike besede, dejanj pa od nikoder. Podoben primer smo imeli v zdravstvu; sedaj ko bi morala biti predlagana zdravstvena reforma do 12., od tega nič in noben se ni zganil in SMC kot najmočnejša stranka je ministrico pokrila brez vsakega problema. Podoben primer, kot se je zgodilo v tem primeru koroških dečkov, ker je ministrica pokrila to zgodbo, kar se je dogajalo v centrih za socialno delo, kjer stvari niso potekale, da ne govorim transparentno, nezakonito in tako dalje, ker je iz tega, kar je sodišče sprejelo, zelo jasno, da so bile kršene ustavne pravice. In jaz mislim, da je to dovolj zgovoren razlog, da bi tisti, ki imate možnost in ki imate vajeti v svojih rokah, tokrat pa le morali odreagirati pošteno, odgovorno do svojih državljank in državljanov. In dve tretjini svojega mandata ste že na oblasti, kdaj boste to naredili, jaz ne vem. Ali takrat ko vas ne bo v parlamentu ali kdaj. [[oglašanje iz dvorane]] In spoštovani kolega, tebe sem poslušal, Jani, zdaj ko si bil glasen spet, ko si svoje »scitiral«, si to dvorano zapustil, niti do konca nisi izgovoril zadnjega stavka, si že letel skozi vrata. In zadnjič si mene [[…]]Pač poskušal o tem govoriti [[...]]In to je žalostno in nekorektno in sicer nima smisla, o tem je brez veze to razpravljati. Vsak pač naredi po svoje. Je pa res, da provokacija je provokacija. Ampak dobro, glejte, ostane pri tej zadevi. Jaz še enkrat mislim in vas prosim, da danes to interpelacijo podprete, ker mislim, da je popolnoma in zelo kvalitetno argumentirana. In če imate kaj vesti in če vam gre kaj za tiste najmlajše in pa za družine, bi danes to interpelacijo morali podpreti, ker na Ministrstvu za delo in družino rabimo nekoga drugega. Gospa ministrica od mene nima, jaz je ne podpiram več in je ne morem podpirati, ker se mi zdi, da je to vse, kar se je zgodilo v tem času pa tudi v preteklih časih – pa nisem govoril prej veliko o zgodovini –, bilo preveč narobe, da bi lahko še sedela na tej poziciji, kot sedi. Dela pa samo škodo tej koaliciji, našim državljankam in državljanom in tej vladi. In prej kot boste to spoznali, bolj vam bo koristilo, da boste lahko delali tisto kar ste pred volitvami govorili, da boste delali, v interesu državljank in državljanov in zlasti tistih naših najmlajših državljanov Republike Slovenije. In seveda na žalost mojega kolega Janija bom zdaj zaključil, ne bom govoril do konca.
Gospod Franc Jurša, postopkovno, izvolite.
To ni v moji navadi niti v mojem običaju, ampak tokrat sem moral odreagirati. Pričakoval sem, spoštovani podpredsednik, da boste odreagirali vi. Vi bi morali kolega Marijana Pojbiča opozoriti, da naj ne žali svojih poslanskih kolegov, kljub temu da pripadajo drugi strani oziroma drugi politični opciji. To, kar je bilo meni rečeno, je dobesedno žaljenje. Veste, v moji navadi nikoli ni, da bi klofutal poslanske skupine na levi ali na desni. Nikoli tega ne počenjam, tudi posameznikov ne klofutam. Bi pa rekel sledeče. Jaz sem v tej moji razpravi omenjal vse vlade za nazaj in opozarjal, da naj bi to počele tiste za naprej. In tista vlada, ki ni dala niti enega centa usklajevanja pokojnin leta 2012, je vlada, v kateri je glavno besedo imel minister iz stranke SDS. Enega evra ni bilo za usklajevanje pokojnin. No, če pa govorimo o bombončkih; spoštovani kolega Marijan, ti dobro veš, bil si poslanec takrat, leta 2008 se je podelilo največ bombončkov. Nobena vlada prej in nobena vlada pozneje ni podelila toliko bombončkov kot ravno ta vlada. Pa še eno zadevo bi rad povprašal kolega Marijana. Daj mi povej, prosim, kolega Marijan, kaj je to človeški etični čut?
Hvala lepa, gospod Jurša. Jaz sem razumel vaše sporočilo in verjamem, da tudi gospod Pojbič, ki tudi že dviga roko in prosi za postopkovno. Izvolite, gospod Pojbič, beseda je vaša, replika [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno lahko, gospod Pojbič. Boste postopkovno? Ne. Gospod Pojbič postopkovno, potem pa gospod Jani Möderndorfer.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Najprej postopkovno samo povem, da sem zelo dobro razumel Franca Juršo, kaj je hotel s tem povedati, in hkrati bi rad povedal, da jaz nisem žalil nikogar, če pa povem tisto kar mislim, pa ne more biti narobe. In če pa kdo sebe spozna znotraj neke zadeve, da sem jaz žalil njega kot osebo, pa mislim, da je to velika napaka in da tega namena nisem imel in tega tudi ni bilo zaznati sigurno ne iz moje razprave, da se je nekdo na takšen način videl v neki zgodbi. Jaz sem samo povedal in jaz mislim, da je zelo korektno, da je stranka Desus bila v vsaki vladi in dejstvo je, da je v vsaki vladi imela možnost odločati o tem, kako se bo delil denar v proračunu in ali se bo za usklajevanje pokojnin dal denar ali ne. In še nekaj. Leta 2012, o katerem je gospod Jurša govoril, je bila skoraj 8 % negativna gospodarska rast in bi prosil gospoda Juršo, da tudi to pove, v kakšnem stanju je bila v istem trenutku država in da je bilo treba rešiti javne finance in tudi državljanke in državljane in predvsem je bilo treba rešiti zato, da so na koncu meseca lahko dobili tudi upokojenci svojo pokojnino. To je bilo zelo pomembno. In nič nisem takrat imel proti temu, da najdemo način, da bodo tudi v prihodnosti upokojenci dobili vsak mesec svojo pokojnino, in jaz mislim, da smo vsi skupaj v tem kontekstu delali. Tudi ti in tvoja poslanska skupina in tudi mi, tisti ki smo takrat sedeli v parlamentu. In hvala bogu da smo naredili vse tisto, kar je bilo potrebno za to, da danes država sploh še obstaja.
Okej, gospod Jurša, gospod Pojbič, gospod Möderndorfer, če se strinjate, jaz bi dal besedo gospodu Horvatu. V redu? Nadaljujemo, imamo še zadnjega razpravljavca. Ali je kdo od vas, ki vztraja? Gospod Möderndorfer, vztrajate, izvolite. Kaj želite – postopkovno ali repliko? Izvolite, imate repliko; postopkovno ima prednost, zato sem dal njima dvema najprej besedo, verjamem, da razumete. Imate repliko [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Vam dajem besedo, gospod Möderndorfer, imate repliko, če želite. Imate besedo, kar izvolite.
Podpredsednik, zelo nenavadno, ampak okej, itak je že vse nenavadno. Gospod Pojbič seveda me ni razumel, to je dejstvo. Priznam, pa bom zelo na glas povedal: Tudi jaz, kolega, tebe sploh nisem nič razumel, nič te nisem razumel. Še posebej mi pa ni jasna beseda in bom enkrat vesel, če mi jo boš razložil, to pa je »zgodovina prihodnosti«, kaj to pomeni? Jaz sploh ne vem, kaj to pomeni. Bom vesel, ko mi boš to razložil in potem bomo lahko mogoče utemeljeno ali pa, bom rekel, poglobljeno razpravljali. Hvala lepa.
Še kdo? Gospod Jurša ali [[…]]Dam vam besedo? Izvolite. Replika ali postopkovno, gospod Jurša?
Replika. Glede na to, da kolega Marijan trdi, da me ni omenjal, bom rekel takole: magnetogram je treba pogledati in seveda spomnil te bom, da si, mislim da si dvakrat rekel, »Jurša, toliko kolikor si ti povedal danes oslarij, to ne morem verjeti«, v tem smislu. Ampak, veš, jaz sem diskutiral slabih 9 minut ali 10, ti pa si diskutiral 30. Pa ti moram reči, da si dvakrat več povedal kot jaz.
Gospod Jože Tanko, postopkovno. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik, tole kar se dogaja, ni kaj veliko povezano s točko dnevnega reda. Ni kaj veliko. Se ukvarjate zdaj, kdo je kaj rekel pa kdo je kaj mislil. Nas zanimajo vprašanja, ki so bila prej ponovno naslovljena na ministrstvo in ni odgovorov, mislim da je bilo nekje 15 vprašanj ponovno izpostavljenih. Pričakovali smo po nastopu Suzane Lep Šimenko, ki je v imenu predlagatelja petič ali sedmič ponovila vprašanja, naslovljena ekskluzivno na ministrico, in ni odgovorov. To pričakujemo. Vse to, vsa ta folklora, ki se je zdaj dogodila, je povezana v bistvu s tem, da se preusmeri pozornost na stvari, ki niso temelj. Če želite, gospod predsednik ali pa podpredsednik, organizirati kakšno razpravo v prihodnosti, bomo tudi sodelovali z veseljem. V nedeljo, če je treba. Na 2. januarja pridemo, če je treba, brez problema. Ampak tisto, kar bi radi naredili, pripravite, vložite, mi bomo aktivno sodelovali pri teh stvareh. Zdaj pa tudi vas prosim, če naslovite eno pobožno željo ministrici, da bi končno le kaj odgovorila na tisto, kar smo ji postavili kot relevantna vprašanja pri tej točki dnevnega reda.
Hvala, gospod Tanko, za vaše mnenje in tudi gospa ministrica bo imela sklepno besedo, ampak najprej moramo priti do dr. Horvata, ki mu ravnokar dajem besedo. Gospod Mitja Horvat, imate kot zadnji razpravljavec v tem rednem delu besedo. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovana ministrica, ministri, državni sekretarji, poslanke in poslanci! Če samo mimogrede še odreagiram na zadnje, kar je bilo povedano. Gospod Tanko, do tega je prišlo zaradi tega, ker vaši poslanci niso razumeli vaših napotkov, da bi se danes držali točke dnevnega reda. Jaz verjamem, da bo ministrica sama odgovorila na temeljna vprašanja, ki so bila postavljena ob tej interpelaciji, kjer vas moram ponovno pohvaliti, napredujete iz interpelacije v interpelacijo vsak dan in vsakokrat je boljša od prejšnje. Tako da moram začeti nekoliko drugače, da samo v niansah so določene stvari, ki jih pravzaprav ne razumem in verjamem, da bo spoštovana predstavnica predlagateljev to v nadaljevanju, preden ali po tem ko bo ministrica odgovorila na vprašanja, ki so bila postavljena med današnjo razpravo [[...]]Namreč, na čem utemeljujete očitek ali stališče za nesorazmeren poseg? To je moje vprašanje nazaj. V čem je bil ta poseg, ki ga očitate ministrici, nesorazmeren? V drugem nimam težav in razumem, da ste se postavili na stran starih staršev. Gre za pravico, ki jo je tudi Vrhovno sodišče pri svoji sodbi uporabilo, to je korektno navedeno, se pa bojim, da je bilo nekaj morda napetih interpretacij tega osnovnega dejstva. Namreč očitati ministrici, da ni izpostavila prejšnjega stanja, je nekaj, kar tudi iz sodbe Vrhovnega sodišča izhaja – enostavno ni bilo mogoče. Da je ministrstvo pri tem primeru ravnalo morda nekoliko nespretno, počasi [[…]]Razlogi za to so samo na strani ministrstva in samo ministrstvo nam bo lahko odgovorilo seveda na ta vprašanja. Ni moj namen, da bi na tem mestu nastopil kot odvetnik ministrice, ker verjamem, da to ni potrebno, ker ministrica zna svoja stališča in ravnanja dobro obrazložiti sama. Zato seveda ostanimo tukaj, kjer je zelo pomembno: na eni strani stari starši, njihova pravica in na drugi strani otroci. Tudi zaradi tega smo imeli mnogo podatkov, ki jih imamo danes pred seboj v varovani obliki in o njih seveda ne moremo in ne smemo razpravljati na za javnost odprtem delu obravnavanja. Jaz verjamem, tako kot sem verjel ob prejšnji interpelaciji, tako kot sem v javnosti tudi že pojasnil, da obstajajo utemeljeni razlogi, zakaj je bilo zaradi interesa varstva otrok potrebno in pomembno, da je center za socialno delo in da je ministrstvo reagiralo in odločilo tako, kot je odločilo. Sama pravna pot in očitki o tem, da je ravnalo nezakonito – v tem delu moram korigirati, ker mi je zadnjič ostalo pri prejšnji interpelaciji premalo časa, pa si lahko danes to privoščim. Dvomesečni rok je instrukcijski rok. Pričakujemo, da seveda ministrstvo takoj odloči o zadevi, najpozneje pa v dveh mesecih. Več kot očitno ne bi bilo dveh interpelacij; če bi šlo za enostaven primer, bi dva meseca lahko in morala zadostovati za ministrstvo, da odloči o sami zadevi. Vendar pa to ne pomeni, da ministrstvo ne more odločiti in kot vemo, ministrstvo tudi je odločilo o sami zadevi, kar je omejevalo Vrhovno sodišče pri odločitvi in seveda glede vzpostavitve v prejšnje stanje ni moglo odločiti. Preprosto najprej zato, ker je to predmet drugega postopka, ni vezano na ta postopek, kjer se je ugotavljalo kršitve pravic starih staršev. Zato je pravzaprav zelo zanimivo za nas vse, ki smo se pripravljali na to sejo in ki naj bi seveda tudi sledili in od ministrice dobili tudi pojasnila – ne v popolne detajle, ampak tako kot je pri nas zelo pogosto v navadi –; na eni strani imamo posebno varstvo otrok, v teh primerih celo zelo ranjena, ne samo ranljiva otroka, in na drugi strani imamo po tem kar smo lahko v javnosti videli, tudi ranjeno staro mamo in starega očeta. Kaj je bilo? Ali so bile odločitve pravilne ali ne? Pravzaprav občudujem vaš zanos, da si upate soditi, zlasti glede na to, da vem, na čem so utemeljene vaše vrednote in vaša stališča, interesi, ki jih zastopate. Če pogledam malo bolj politično na samo zadevo, je zadeva precej jasna. Pred nami je zahteva, ki jo imamo vedno znova na mizi, na dnevnem redu na sejah odborov in tudi Državnega zbora. In tudi v tem delu je ministrica lepo napovedala, da tudi v družinskem zakoniku predvidevamo, da bodo tudi stari starši imeli pravice, da bodo lahko skrbeli za svoje vnuke, da jih bodo znotraj družinskih razmerij lahko seveda imeli pri sebi in da bodo za njih nosili tudi polno odgovornost, za njihovo vzgojo in oskrbo. Ker je to predmet neke kasnejše razprave, se bom tukaj ustavil in seveda takrat povedal, kaj si glede takšnega predloga mislim. Ampak enostavno, pred seboj imamo in jaz dvomim, da gre samo za vprašanje interpelacije zoper ministrico, da bi ministrica bila navsezadnje tako moteča, kot ste danes v razpravi predstavniki in ostali predlagatelji pravzaprav izražali glede ministrice. Zagotovo gre za zelo zahteven resor, zelo zahteven resor zlasti v razmerah, kot je kolega Jurša lepo tudi že pred menoj govoril o tem. Zelo zahtevne razmere, v katerih moramo enostavno reagirati. Kot veste, v Stranki modernega centra nenehno naslavljamo na ministrico, na ministrstvo, na Vlado vprašanja, kako bomo razrešili vprašanja. Vprašanja, ki so utemeljena na socialni državi. Verjamem, da imamo v pripravi in nekaj tudi že na mizi kar nekaj rešitev, kako odgovoriti na ta osnovna vprašanja v naši družbi. Kako poskrbeti za tiste, ki niso dovolj srečni, da bi bili v tistem delu, kjer lahko skrbijo sami zase? Kako poskrbeti, da bodo znotraj mehanizmov, znotraj navsezadnje tudi proračunskih sredstev, kot je bilo danes že večkrat omenjeno, tudi kar znatnih proračunskih sredstev, s katerimi razpolaga Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, da bodo prišla do tistih, ki ta sredstva potrebujejo? Tukaj podpišem vsako besedo, ki ste jo na tem področju predlagatelji izgovorili. Resnično to pričakujem in to je recimo ena taka moja – če je prej gospod Tanko rekel, naj še jaz rečem – pobožna želja, da bi ministrstvo storilo vse, da sredstva, ki so namenjena ljudem, do ljudi tudi pridejo. Verjamem, da so še zaloge, verjamem, da je dovolj izzivov in verjamem, da gre za nekaj kar v ekonomiji radi poimenujemo za notranje rezerve. Jaz verjamem, da v Republiki Sloveniji ni nobene potrebe, da imamo ljudi, ki živijo pod pragom revščine. Verjamem, da ni nobene potrebe, da je kdorkoli v Republiki Sloveniji lačen. Seveda pa je naše, da poiščemo te ljudi, da najdemo mehanizme in da denar, ki je namenjen za socialne zadeve, tudi pride do tistih, ki so pomoči potrebni. Da seveda spodbudimo tiste, ki so sposobni delati, ki bi radi delali, da lahko poskrbijo zase in da seveda tisti, ki lažje ustvarjajo, del tega kar ustvarijo, namenijo tudi v te namene. To je pa seveda trdo delo, trdo delo in naša resna odločenost. Ali bomo delali za dobro ljudi ali bodo ljudje tam nekje na koncu, tako kot se tudi v Evropi pojavljajo čedalje pogosteje ideje o tem, da pač ljudje pridejo nekje tam na koncu, najprej moramo poskrbeti za ene večje stvari. Približno veste, na kaj namigujem in zdaj ne bom o tem govoril. Ampak če kaj, si Stranka modernega centra seveda prizadeva, da bi dosegli stanje, v katerem bi sleherni v Republiki Sloveniji živel človeka dostojno življenje. Če za kaj, smo v politiko vstopili za to, da povrnemo dostojanstvo. In tukaj seveda prošnja ministrici – ni treba danes odgovoriti zaradi tega, ker imamo interpelacijo pred seboj s tremi osnovnimi točkami, zato seveda ta del glede centrov za socialno delo, ki delujejo na podlagi javnega pooblastila in nad delovanjem katerih bdite, srečno roko pri reorganizaciji, ki jo pripravljate – naj bodo razbremenjeni administrativnega dela, računovodskih opravil, naj se ukvarjajo s tem, čemur so bili namenjeni takrat, ko smo jih še v Socialistični republiki Sloveniji ustanovili, da bodo lahko zaznavali in pomagali ljudem. Denar pa namenimo tistim, ki so pomoči potrebni. In kar se tiče same interpelacije – ne vem, v čem je odgovornost pri politizaciji centrov za socialno delo.
Hvala lepa vsem razpravljavcem. Replika, gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa. Po teh novoletnih željah gospoda Horvata bi ga spomnila samo na nekaj in želim, da mi tudi odgovori, sicer naj se opraviči. Izjavil je, da poslanci Slovenske demokratske stranke nismo govorili o vsebini. Prosim, da si pogledate magnetogram, lahko tudi prekinete sejo in boste pogledali, o čem smo govorili poslanci Slovenske demokratske stranke. Prav tako je dejstvo, da poslanec obrača ta svet ali pa parlament narobe. Sprašuje opozicijo, kaj smo zapisali v interpelaciji, hkrati hvali ministrico, ki pa ni odgovorila na eno naše vprašanje. Gospod Horvat jaz mislim, da bi bilo veliko bolj prav, da ko nekdo vloži interpelacijo, da dobi za to odgovore. In še nekaj. Res je, govorili ste, da so vrednote v tem Državnem zboru zelo različne. Najine so dejansko zelo različne. Zame je to, da Vrhovno sodišče ugotovi kršitve človekovih pravic, huda zadeva in je ne morem podpirati, vi jo lahko. Zame je to, da nekdo na tiskovni konferenci sodeluje in za to nima nobene pristojnosti, da bi pogledal v osebne podatke otrok, katere ste izpostavljali, in te družine, je zame zelo huda kršitev, za vas ni. Tudi tukaj se najine vrednote zelo, zelo razlikujejo. Dejstvo je tudi, da je oseba, ki je vodila center za socialno delo, aktiven član SD-ja in je bil že premeščen na drugo delovno mesto, potem ko je odstopil; tudi to zame ni vrednota. Očitno za vas je. Skratka, zelo zelo veliko razlik je med najinimi vrednotami. Jaz samo upam, da takšne vrednote, kot jih vi danes zagovarjate, res ne bojo prednjačile v tej državi.
Hvala lepa. Poslanska skupina SMC ugotavljam, da nima več časa za razpravljati, tako da če se strinjate, bi jaz nadaljeval z delom in bi zaključil ta del, redni del razprave. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še ministrica ter predstavnica predlagatelja interpelacije. Najprej dobi besedo ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Od devetih do sedajle, niti ne bom računala, lahko ugotavljam, da se s predlagatelji interpelacije strinjam v dveh, verjetno pomembnih točkah. Prva je, da je ključna otrokova korist in da je ključno vodilo vseh državnih organov, tudi mene osebno in to vam zagotavljam, otrokova korist. Druga taka pomembna točka, ki je bila danes izpostavljena, je, da je treba pravnomočne sodbe spoštovati in tudi odločitve Ustavnega sodišča. Prvi zakon, ko sem nastopila kot ministrica, prisegla mislim da sem marca, 23. 5. 2013, je vlada takrat Alenke Bratušek sprejela zakon – oziroma takrat ga je že Državni zbor –, to pomeni, da je bil prvi zakon, ki smo ga na ministrstvu pripravili, tehnični zakon, ki je razveljavil neustavne določbe Zujfa. Če se spomnite, drage poslanke in poslanci SDS, takrat ste z Zujfom posegli v pokojnine ene izmed kategorij; 26 tisočim ljudem ste čez noč vzeli pokojnino na neustaven način. In prvi zakon, ki sem ga kot ministrica za delo prelagala in ga je takrat takratna vlada sprejela, je bilo prav to. Zaradi tega, ker je treba odločitve Ustavnega sodišča spoštovati. Drugo, neizmerno smo se trudili za priznavanje človekovih pravic vseh, pa je vaša stranka na nekaterih najbolj bolečih temah naše zgodovine, verjetno skupne – ali so to izbrisani pa potem, če pogledamo, tudi vprašanja istospolnih –, temu vneto nasprotovala. In tudi ja, tudi v primeru sodbe, o kateri danes govorite in sem tudi v uvodu povedala, spoštujem odločitev Vrhovnega sodišča. Po drugi strani pa je treba jasno povedati, da Vrhovno sodišče, ki bi lahko, pa ni, ni odločilo o tem, da je treba otroke takoj vrniti na dom babice in dedka, bi lahko to odločilo. Hkrati me vi pozivate, da naj nemudoma zagotovim, da se otroka vrneta k babici in dedku. Sicer ne vem, v kateri državi živimo; prosim, povejte mi, po katerem členu imam to moč, da to naredim, četudi Vrhovno sodišče ni naredilo tako. Dejstvo je, da je sodišče odločalo v tej sodbi o pravicah babice in dedka do družinskega življenja in je pritrdilo in povedalo, da je bil prekomeren poseg v njune pravice. Po drugi strani pa je Vrhovno sodišče v sodbi zelo jasno večkrat povedalo, da ni ugotavljalo morebitnih kršitev pravic otrok kot tudi ne njunih koristi. Pravnomočnost konkretne odločitve o posegu v pravico do družinskega življenja je ustavna vrednota, ki pa ne more biti absolutna, kadar je treba glede na okoliščine posameznega primera dati prednost načelu največje koristi otroka zaradi spoštovanja njegove osebnega dostojanstva in drugih človekovih pravic. Dejstvo je, da v zvezi z interpelacijo, drugo po vrsti, je večina stvari enakih kot je bila junija. Takrat ste dobili celovit odgovor, takrat sem vam odgovarjala na vsako postavljeno vprašanje. Danes vam odgovarjam v uvodu, sedaj vam odgovarjam, ampak saj – jaz imam občutek glede na vse to, ko poslušam, da živimo v dveh različnih državah. Če samo nekaj takih insertov. Pravite, da so centri za socialno delo organi v sestavi ministrstva in da seveda zato moram posegati. V pisnem pojasnilu večkrat povedano, da so centri za socialno delo samostojni javni socialnovarstveni zavodi in niso organ v sestavi. Niso policija, niso inšpekcija. Pa tudi, ne boste verjeli, tudi socialnemu inšpektorju ne morem v konkretnem primeru reči, »tako in tako boš odločil, tako in tako boš naredil«. Drugo. Slišali smo, da na tiskovni celo predstavniki centrov za socialno delo govorijo nekaj zato, da šefico pokrijejo. Govorimo, da je gotovo zanje boljše, da otroke [[…]]In sodite o tem, kaj je otrokova korist in kje je za koga boljše. Jaz pač ne živim in ne želim živeti v državi, kjer se šefico pokriva po vaši logiki, kjer na nek način verjamete, da lahko poslanke in poslanci ali morda tudi sosedje odločajo o tem in vedo, kaj je največja otrokova korist, mimo odločitev sodišča, mimo centrov za socialno delo, ki so pristojni za to, da presojajo, kaj je v otrokovo korist. In ja, živimo v državi kjer ima vsak možnost pravnega varstva in sodišča odločajo o tej zadevi. In ne, še več – želite, da vam pojasnim vse to, kljub temu da imate vse napisano. In kaj je to drugega kot šov?! Želite, da pojasnim, kljub temu da veste in da sem večkrat povedala, da me je Vlada Republike Slovenije [[…]]Zaradi tega, ker je isti odvetnik babice zahteval, da se izločim zaradi zakonitosti in pravilnosti postopkov, sem to storila, da ne bi morda, ker bi rekla vejico preveč v Državnem zboru kot politik, zaradi tega padle vse sodbe. Ja, to je zakonitost in pravilnost, ampak vi vedno znova me pozivate, da naj se opredelim, da naj pojasnim. Pa če govorimo najbolj o na primer osnovnih institutih – odvzemi roditeljske pravice; večkrat, v uvodu sem pojasnila, zdaj zopet. Zakaj ni bila odvzeta roditeljska pravica? Ne vem, ali vi veste, kaj se je dogajalo? Morda je pa bila očetu začasno odvzeta. Ali vi veste vse to?! Od kje veste vse to?! In kdo, ali vi ste tisti, ki boste presojali? Ne, to presoja sodišče. In sodišče ni presodilo o odvzemu roditeljske pravice, pa je bila celo dana pobuda, da naj o tem odloči. Skrbnik je, govorite, da je bila napaka, zaradi tega ker skrbniki niso bili, ker bi morala biti babica in dedek. Jaz ne vem, potem pa hkrati preberete tisti drugi del, ki govori, »razen, če to ni v otrokovo korist«, in pa, »center za socialno delo odloči drugače«. Ja, verjetno je odločil drugače. Ampak, vse to imate napisano, ampak ne, vedno znova eno in isto. Očitate mi v osnovi odgovornost za dogodke, ki so se večinoma zgodili, preden sem bila jaz ali ministrstvo s tem seznanjeno. Ja, 25. 3. je babica poslala pismo in ministrstvo je zaprosilo CSD za pojasnilo. Tega smo prejeli 31. 3., 30. 3. sta bila otroka odpeljana iz vrtca, 1. 4. sem zahtevala, sem v bistvu na podlagi tega izdala prošnjo, če lahko socialna inšpekcija preveri postopke. Drugič, pooblastilo varovati koristi otrok v družinskih zadevah imajo centri za socialno delo, ki so pri vodenju upravnih postopkov samostojni. Za odločitve centrov odgovarjajo direktorji. Tretjič. Minister je odgovoren za delovanje sistema kot celote, nima pa pravice arbitrarno posegati v postopke, ki jih vodijo centri za socialno delo. V konkretnem postopku me je Vlada izločila. Četrtič. V konkretnem primeru je šlo za zaščito koristi otrok in ne odraslih oseb. Noben postopek do zdaj še ni pokazal, da center pri svojem ravnanju ni zasledoval največje koristi otrok. Koristi in pravice otrok morajo vedno biti pred koristmi in pravicami odraslih oseb. Koristi obojih, žal, niso vedno skladne. In še petič. Postopki, tako upravni kot sodni, glede konkretnega primera večinoma še potekajo in niso zaključeni. Izkoriščanje konkretnih postopkov, ki se vodijo za zaščito koristi dveh otrok, v fazi, ko je še vedno več vprašanj kot odgovorov, z namenom doseganja političnih ciljev – še vedno pravim, da gre za politično manipulacijo. Spraševali ste, kaj je bilo narejeno v vmesnem obdobju. Pa vseeno, morda še enkrat: danes je Vlada sprejela družinski zakonik. V Državnem zboru ste sprejeli Zakon o preprečevanju nasilja v družini, v ponedeljek boste sprejemali zakon o socialnovarstvenih prejemkih, ki bo bistveno spremenil na področju denarne socialne pomoči, varstvenega dodatka. V javni razpravi je paket treh zakonov, Zakon o delovnih razmerjih, Zakon o inšpekciji dela in Zakon o urejanju trga dela. Zakon o reprezentativnosti sindikatov čaka na uskladitev tudi z delodajalci in pripravo zakona o reprezentativnosti delodajalskih organizacij. Naslednji teden bodo sprejeta pravila Ekonomsko-socialnega sveta, ki se bodo spreminjala prvič po 22 letih, odkar imamo Ekonomsko-socialni svet v naši državi. 15 večgeneracijskih centrov bo v kratkem izbranih na razpisu še v tem mesecu. Reorganizacija, zakon bo dan v naslednjem tednu v javno razpravo. Ja, dragi poslanci, predlagatelji opozicije, vse to je bilo narejeno od junija, ko sem se zagovarjala glede sistemskosti ukrepov, ki so na tem širšem področju ministrstva in to sem vedno pripravljena pojasnjevati, vsako podrobnost o konkretnem primeru. O koristih otrok si pa ne drznem, da vem in ne želim razglabljati, kaj je največja otrokova korist, ker verjamem, da je tako prav.
Besedo ima predstavnica predlagatelja interpelacije, gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Lepo pozdravljeni še enkrat, verjetno danes zadnjič ali pa tudi ne. Centri za socialno delo niso organi v sestavi ministrstva. Tega jaz osebno kot predlagateljica nisem rekla. Sem pa rekla, da je socialna inšpekcija posredno, in sicer pod inšpektoratom Republike Slovenije za delo, organ v sestavi ministrstva. To pa sem rekla, kar nekajkrat sem to ponovila. Spoštovana ministrica, jaz mislim, da je bila ta interpelacija danes, ponovna interpelacija, zaradi istega primera potrebna. Da je bilo v vmesnem času dodatno argumentirano in potrjeno to, na kar smo opozarjali že v prvi interpelaciji. Namreč, 19. oktobra je bila javno objavljena sodba Vrhovnega sodišča. Spoštovana ministrica, kaj je bilo takrat, kaj je s sodbo Vrhovnega sodišča nastopilo? Bilo je pravnomočno potrjeno, da je bil odvzem otrok starim staršem nezakonit, pravnomočno, in da so bile starim staršem kršene z ustavo varovane človekove pravice. In nenazadnje, ko vemo, da gre za kršenje z ustavo varovanih človekovih pravic, vemo, da bi v normalni državi ministrica odstopila ali bi jo k temu pozval predsednik Vlade. Ampak seveda predsednik Vlade tega ni storil, čeprav je sam povedal pred prvo interpelacijo, da je tukaj mogoče zaznati določene vidike objektivne odgovornosti. Ampak glede na to, kar smo že slišali pred volitvami, kako so se poudarjala načela pravne države, kako se bodo dvignili etični, moralni standardi te vlade in glede na stanje danes, kaj se dogaja, to seveda ni več za nas nobeno presenečenje. Spoštovana ministrica, ne gre zgolj za to, kaj ste naredili. Gre tudi za to, česa vi niste naredili in kaj ste opustili, pa bi dejansko kot nosilka politične funkcije morali narediti, oziroma kaj ste zagovarjali. Nam očitate zlorabo konkretnega primera. Spoštovana ministrica, naj spomnim, na tiskovni konferenci 6. aprila ste bili vi tisti, ki ste se s tem primerom pojavili na tiskovni konferenci. Vi ste bili tisti, ki ste ta primer dali v javnost z vidika politične funkcije. Tako da vsakršno govorjenje, da mi zlorabljamo ta položaj, je popolnoma nekorektno. Mi kot opozicija ravnamo odgovorno in smo pač uporabili vsa možna sredstva, ki jih imamo, da smo na te nepravilnosti tudi opozorili. Še enkrat bom šla čez posamezne stvari. Spoštovana ministrica, odgovorili mi niste niti na eno vprašanje. Jaz si tega ne znam razlagati drugače, kot pa da za to pač niste imeli argumentov. Ni bilo dejstev, da bi lahko na to odgovorili, glede na to da ste si pa vzeli čas in govorili stvari, ki sploh niso predmet današnje interpelacije. Odvzem otrok starim staršem na način, kot je bil izveden, je bil neprimeren. Ne glede na to, kaj smo danes tukaj slišali. Odvzem je bil neprimeren, to je nenazadnje rekla tudi varuhinja človekovih pravic. Na takšen način bi se lahko poseglo takrat, kadar bi dejansko bili otroci ogroženi. In nenazadnje, sodba Vrhovnega sodišča je rekla, da je bil ta ukrep s strani centra za socialno delo preuranjen, da bi morali počakati najprej, da bi bilo odločeno o pravici do rejništva starim staršem. To pa ni bilo v zakonitem roku in to sem vam danes večkrat povedala. Zakoniti rok je 60 dni. Vloga za rejništvo je bila vložena 27. januarja. Ta rok je potekel 27. marca. In v tem času bi moralo odgovor na vlogo dati ministrstvo, pa tega ni storilo. To ste naredili šele po zakonitem roku in po vseh, bom rekla, že malo več kot očitno pritiskih javnosti in tudi po tisti vaši famozni tiskovni konferenci, na kateri, mimogrede, z vami je bil inšpektor socialne inšpekcije in z vami je bila tudi oseba, ki ni imela takrat osnove, da bi bila tam sploh prisotna. Ampak to vas ne boli, če nekdo nima pravne osnove, da je seznanjen z osebnimi podatki, vi pa nam očitate tukaj nekatere stvari. Niti enkrat nismo tega zlorabili, spoštovana ministrica, niti enkrat. Ste pa bili vi tisti, ki ste šli kot politična ikona prvič s tem primerom v javnost. O tem je bilo rečeno, kakšna je odgovornost za politizacijo dela na centru za socialno delo. Večkrat je bilo rečeno, centri za socialno delo so seveda samostojni, vi na njih nimate vpliva. Ja seveda da ne, ampak žal več kot očitno temu ni tako, vsaj ni tako takrat, ko vi kadrujete ljudi na te iste centre. In tukaj konkretno primer Centra za socialno delo Slovenj Gradec; za direktorja, ki je po izsledkih upravne inšpekcije sicer odstopil, ste se vi osebno zavzeli, da je prišel na to mesto direktorja, ne glede na to, da je bilo izpostavljeno s strani tam zaposlenih, da ni strokovno usposobljen, da ne izpolnjuje pogojev za zasedbo tega delovnega mesta. Ponovili ste razpis, zagotovili večino v svetu zavoda in ga skadrovali. Ampak kot že danes tukaj poudarjeno, to je bila politična odločitev. In skadrovali ste človeka, ki ni bil strokovno usposobljen. In to se je v nadaljevanju pokazalo v nezakonitostih, ki so bile narejene. O nezakonitostih glede obravnave vloge za rejništvo starih staršev, ki je ni predal na ministrstvo, tako kot bi jo moral. Vprašala sem vas, koliko je takšnih primerov v Sloveniji. Nisem dobila odgovora. Koliko je takšnih primerov, ko niste dobili vloge na ministrstvu in so centri za socialno delo samovoljno odločali o rejništvu otrok? Koliko je takšnih primerov? Vi ste izredni nadzor socialne inšpekcije, kar seveda imate možnost in ste izkoristili, odredili 1. aprila, ste pojasnili tudi sedaj postopek. Ampak vi ste mnenju socialne inšpekcije sledili ne glede na to, da ste bili seznanjeni, da taista socialna inšpekcija se je ozirala zgolj na poročilo Centra za socialno delo Velenje in ni vprašala nasprotne strani, to pomeni starih staršev. S tem ste bili seznanjeni, ampak niste dali temu posamezne, bolj pomembne teže. Ne, vi ste šli še s taistim direktorjem na tiskovno konferenco in želeli stvari bolj ali manj več kot očitno politično skriti. Enostavno ne vidimo drugega razloga, zakaj je bila tista konferenca sploh sklicana. Imeli ste zraven strokovnjakinjo, ki se naj bi po podatkih informacijske pooblaščenke z informacijami, z dokumentacijo seznanila zgolj ustno. Ja kako je pa lahko potem podala strokovno mnenje? Tako da spet ponoven absurd. Jaz na nek način, spoštovana ministrica, razumem vaš problem. Vi ste vseskozi zagovarjali stališče, da enostavno se starim staršem ne more dati pravice do statusa družinske skupnosti in jaz verjamem, da vas je sodba Vrhovnega sodišča na nek način presenetila. Čeprav so bile stvari že jasne. Ta status je že bil dan. In Evropsko sodišče za človekove pravice je to priznavalo in o tem smo že tukaj govorili, tudi pri pravi interpelaciji. Mogoče še toliko bolj bode samo dejstvo in izjave po tej sodbi Upravnega odbora Skupnosti centrov za socialno delo, ki so izrazili zaskrbljenost nad to sodbo in ki so rekli sledeče: »Ko je center za socialno delo Velenje odločal o usodi dečkov, so bile zakonodaja, praksa upravnih organov in sodna praksa jasne. Po sodbi Vrhovnega sodišča ni več tako.« Torej prej je bilo vse jasno, ker se je več kot očitno delalo nezakonito, zdaj ko je to reklo tudi Vrhovno sodišče, pa temu ni več tako. Nezakonitost je bila dokazana. Spoštovana ministrica, tudi na to vprašanje nismo dobili odgovora, pa smo ga kar nekajkrat izpostavili. Politične odločitve – tudi v primerih, ko kadrujete ljudi v javne zavode, kar je zdaj tudi eden izmed razlogov, da več kot očitno stranka Desus ne bo podprla te interpelacije, ker očitno zdaj ste se pa dogovorili v junijskem času, pa ste imeli ene odprte zadeve v posameznih zavodih –, odgovornost za takšne politične odločitve naj potem nosi minister. Če se osebno zavzemate za to, da vaši ljudje pridejo na neka mesta, je pa to absurd. Kadrovati morate strokovne ljudi, ker je popolnoma neprimerno, da politika v takih primerih povozi stroko, kot se je zgodilo tukaj. In potem se to kaže v takšnih tragičnih primerih, kot je primer koroških dečkov. Ker politična odločitev je imela potem za posledico nezakonito ravnanje direktorja, ki več kot očitno ni bil strokoven. In to je imelo za posledico potem vse ostalo, kar je sledilo. Res je, direktorja in Centra za socialno delo Slovenj Gradec in Centra za socialno delo Velenje sta odstopila. Ampak organ, ki pa spada pod vaš resor ministrstva – socialna inšpekcija – je pa še vedno tam. In kot vi pravite, da so centri za socialno delo samostojni, da vi na njih nimate vpliva, seveda razen vemo, da takrat ko gre za kadrovanje; imate pa socialno inšpekcijo. Kako lahko zaupate socialni inšpekciji, ki teh nepravilnosti ni ugotovila, pa so bile očitne? Na njih ste bili opozorjeni z več strani. Nenazadnje verjamem, da ste tudi v medijih prebirali in so bile neke stvari izpostavljene. Ne vem, ali niste dobili vsaj kančka dvoma, da bi tej socialni inšpekciji zaupali? Ne vem, vprašanje, kakšna je vloga naprej? Zaupate še danes? Kaj se je spremenilo po vseh teh dokazanih nepravilnostih na tem področju? Spoštovana ministrica, socialna inšpekcija je potem edino, kar imate vi v rokah, da lahko odredite v bistvu nadzor nad ostalimi organi, ki delujejo samostojno. Ali si ne želite, da dela ta socialna inšpekcija na način, da ne bo več prihajalo do takšnih nepravilnosti? Več kot očitno ne, ker na tem področju niste storili prav ničesar. Ponovno bom povzela – tukaj so bile storjene številne nepravilnosti in o tem je odločilo najprej Upravno, potem pa tudi Vrhovno sodišče. Način odvzema otrok je bil sporen. O roditeljski pravici, kakorkoli ponovno izpostavljate, ne vem, očitno je to takšna stalna praksa. Ampak nekdo, ki je ne more izvrševati, je treba pač stvari urediti drugače. Center za socialno delo Slovenj Gradec je nezakonito obravnaval vlogo za rejništvo babice. Center za socialno delo Velenje ni imel stvarno utemeljenih razlogov, da ne bi otrokov v rejništvo oddal starim staršem. Ni jih imel. Otrokoma ni bil dan skrbnik, kot jima po 182. členu Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih praviloma pripada, razen kadar to ni v otrokovo korist. To pa so sorodniki. Ampak bila sta tri mesece pri starih starših. Če ne bi bilo to v otrokovo korist, verjamem, da bi center ravnal že v samem začetku drugače. Bilo je poseženo v človekovo pravico do družinskega življenja in to je tisto kar je najbolj pomembno. V Slovenski demokratski stranki smo vseskozi na te številne nepravilnosti opozarjali. Ministrica pa niti po sodno potrjenih najprej Upravnega sodišča in nenazadnje tudi Vrhovnega sodišča ni odreagirala kakor tudi ne predsednik Vlade. In ravno zato se nam je zdelo prav, da se o tem ponovno izreče Državni zbor. Državni zbor je namreč tisti, ki postavlja ministra. In to je dejansko edino, kar imamo. In mi kot opozicija smo bili dolžni to narediti, zato ker se zavedamo teže te nepravilnosti, ki se je zgodila v tem primeru. In naj poudarim, do teh vseh sodnih postopkov ne bi prišlo, če ne bi prišlo do kršitev, ki so jih naredili organi centra za socialno delo in potem spregledali tudi socialna inšpekcija in tako naprej. Do teh sodnih postopkov sploh ne bi prišlo. Torej na niti eno vprašanje, spoštovana ministrica, niste dali odgovora. Ne vemo kaj ste [[…]]Vprašanje, kaj ste v vmesnem času naredili, ni bilo mišljeno, katere zakone ste pripravili, ampak kaj ste za odpravo te nepravilnosti naredili po pravnomočnosti te sodbe, ker ste namreč sami rekli, ko bo sodba pravnomočna, boste ustrezno ukrepali, ampak niste. Ne vemo, koliko je takšnih podobnih primerov še v Sloveniji. Tudi na to nismo dobili odgovora in niti glede socialne inšpekcije, kako si predstavljate njeno vlogo naprej in ali jim še naprej zaupate glede na to, da se zdaj ve, da niso ugotovili določenih nepravilnosti. Moram reči, da sem glede vseh razprav morda najbolj presenečena [[…]]Saj razprav je bilo, bom rekla, precej malo s strani koalicijskih poslancev. Najbolj me je seveda presenetil 360-stopinjski obrat Desusa, ker namreč na področju socialne politike, to kar ste tako poudarjali, se v tem vmesnem času ni ravno zgodilo veliko. Je pa res, kot je že bilo izpostavljeno; vas očitno ne skrbijo nezakonitosti, ne skrbi vas kršenje človekovih pravic, ampak vas skrbi zgolj, kako boste tudi vaše ljudi kadrovali na posamezna mesta. Bolj lahko temu rečemo tudi politično kupčkanje. Tako je bilo pri prvi interpelaciji in očitno je tako tudi danes. Bom prebrala še enkrat to kar sem na začetku, ker se zelo s tem strinjam in se mi zdi še kako na mestu. Dr. Barbara Rajgelj, pravnica, je za Večer rekla sledeče: »Delo centrov za socialno delo je vsekakor zelo naporno, odgovorno in včasih brez ene same prave rešitve, vendar to ni opravičilo za nezakonito delovanje. Celo več, zakonito delovanje lahko olajša njihovo delo. Jasni in predvidljivi postopki ter sprejemanje odločitve v pravno veljavni obliki in s kakovostno obrazložitvijo olajšujejo delo odločevalcev in povečujejo pravno varnost uporabnikov, zato je toliko bolj nerazumljivo, da se izvršilna oblast s pomočjo odvetnikov in agencij za odnose z javnostmi brez potrebe upira spoštovanju človekovih pravic.« Še kako se s tem zapisom strinjam. In jaz upam, da se vsaj kdo med vami bo nad tem tudi zamislil. In pa še izjava cenjene Verice Trstenjak, ki je rekla: »Kršene so bile ustavne človekove pravice, kaj bi bilo treba ministrici še dokazati?« Pa glede na to, da vas je tukaj zelo dosti pravnikov, še ena izjava tudi izjemnega pravnika ddr. Klemna Jakliča: »Bojte se tistih pravnikov, ki molčijo ob kršenju človekovih pravic.« Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja interpelacije gospa Suzana Lep Šimenko in ministrica dr. Anja Kopač Mrak, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnji, in sicer najprej ministrica in nato predstavnica predlagatelja. Prosim za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Jaz sem hotel v teh petih minutah povedati nekatere razlike med menoj kot nekdanjim notranjim ministrom, ki sem tudi doživel interpelacijo, in gospod Kopač Mrakovo – še dobro, da je z nami predsednik Vlade. Namreč, o tistih postopkih je maloprej v moji odsotnosti govoril tudi gospod Möderndorfer. Ampak poglejte: ko so se leta 2012 konec leta izgubili podpisi za nek referendum in ko nismo še nič raziskali, ne tukaj v parlamentu in ne na notranjem ministrstvu, sem jaz poklical takratnega predsednika Vlade gospoda Janšo in rekel takole: »Glej, zgodilo se je to in to, kje so se podpisi izgubili, ne vem, bova s predsednikom Državnega zbora to raziskala, vendar kadar koli boš smatral, da sem torej jaz na mestu notranjega ministra težava, problem, vezan na to, sprejmi moj odstop.« Pri meni je zadevo prevzela kriminalistična policija in je to raziskovala še kakšno leto. Danes vas lahko obvestim, da so vsi postopki v zvezi s tem končani, tako na policiji kot na tožilstvu. Nihče ni storil kaznivega dejanja. Najprej, informacijska pooblaščenka se je zagnala ko šus, ne boste verjeli. In verjetno mi lahko verjamete tudi to, da gospa Nataša Pirc Musar me ne bi šparala, ampak v času interpelacije je povedala, da ni ugotovila, da bi bilo kar koli narobe tam pri meni na notranjem ministrstvu. Ne boste verjeli, gospod Klemenčič je šel z ognjem in mečem lupit čebule. In kaj je ugotovil? Nič. Ni mogel potrditi, da je napaka na notranjem ministrstvu. Še več, tudi Inšpekcija za sistem javnih uslužbencev se je vključila in ugotovila, da ne morejo krivde naprtiti notranjemu ministrstvu. Skratka, danes, leta 2016 ni več organa v tej državi, nobene inštitucije, ki bi to preiskovala, razen če gospod Möderndorfer – tam je zdaj še odprto vprašanje. Razlika do ministrice za delo, gospod predsednik Vlade, je pa kakšna? Vrhovno sodišče je potrdilo, da je šlo za nezakonitosti. Vrhovno sodišče je to potrdilo in vi še vedno ščitite njo. Vidite, to je pa razlika med menoj in njo, vidite, tukaj je torej težava. In to je tudi razlika med neko odgovorno pa etično vlado in neodgovorno vlado, ki se drži na oblasti za vsako ceno. To je torej razlika med vami pa med katerimi od bivših predsednikov vlade. Glede na to da gospod Möderndorfer še vedno ne zaupa inštitucijam te države, ki so moj primer preiskale, in glede na to da ima veliko izkušenj, tudi pameten človek je, predvsem pa ima izkušnje pri prehajanju iz stranke v stranko, in če se mu naslednjič zgodi, da ne bo prišel v parlament, predlagam, da se prelevi v Sherlock Holmesa in gre raziskovat podpise. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod Jani Möderndorfer.
Predsednik, moj predlog je seveda naslednji: fino bi bilo, če opozorite gospoda Gorenaka, prvič da smo na interpelaciji ministrice za delo in ne poslanca Janija Möderndorferja – z menoj polemizira v trenutku, ko ve, da mu ne morem vsebinsko odgovarjati. Vseeno pa vidim, da se ga je interpelacija izredno dotaknila, da še tri leta po interpelaciji trpi in išče razloge, kje ga je polomil, če ne že njegova ekipa. Dejstvo pa je in a veste, vas ni bilo takrat v dvorani, ko sem razpravljal in sem tudi odgovoril na ene stvari. Namreč, očitali ste, da ministrica ne daje odgovorov, jaz pa sem samo na vašem primeru pokazal, da še danes po interpelaciji nimam odgovora, kje so se izgubili od Državnega zbora pa do Ministrstva za notranje zadeve, za katerega ste bili samo vi odgovorni, podpisi. In to je zame odgovor. Namreč, žal ste vpleteni v to zgodbo, imate pa to srečo, da se lahko skrijete za tem, da enostavno tega odgovora nikoli ne bomo vedeli. In predlagam vam, ker ste izkušen poslanec, nehajte manipulirati. Hvala.
Ne bomo dajali opomina, ampak jasno je bilo, da je to bila takšna zloraba, kot tudi ostale zlorabe današnjih postopkovnih. Lahko zdržimo sejo brez opomina, brez skrbi. Končali smo z razpravo o interpelaciji in prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Predlagatelji interpelacije predlagajo Državnemu zboru, da po opravljeni razpravi sprejme naslednji sklep: »Državni zbor na podlagi vložene interpelacije izreka nezaupnico ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.« V skladu z drugim odstavkom 118. člena Ustave Republike Slovenije bo nezaupnica ministrici izrečena, če bo zanjo glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Če bo nezaupnica izglasovana, se šteje, da je ministrica razrešena. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 20, proti pa 53. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak nezaupnica ni bila izglasovana. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjamo 25. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.