Poštovani narodni poslanici, otvaram Drugu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Primenom elektronskog sistema utvrđeno je da imamo kvorum i možemo nastaviti rad. Obaveštavam vas da, saglasno Odluci o proglašenju vanrednog stanja i tačkama 1. i 9. Naredbe o posebnim merama koje se primenjuju za vreme vanrednog stanja, neće biti direktnog televizijskog prenosa ove sednice, ali će novinari moći sa galerije da prate tok sednice i preko internog prenosa. Još jedno obaveštenje - uručena vam je Naredba vršioca dužnosti predsednika Republike Srbije o posebnim merama u oblasti pravosuđa, koje se primenjuju za vreme vanrednog stanja. Sprečeni su da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milan Radulović, Vukosav Tomašević, Borivoje Drakulović i Slobodan Pavlović; (pre podne) Miodrag Stamenković. Pozvani su da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujem potvrđivanje mandata narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, za upražnjena poslanička mesta, kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnih poslanika radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnih poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Draganu Ljubojeviću, Milovanu Radovanoviću, Vjerici Radeti, Branislavu Vakiću i Draganu Pavloviću, izabranim sa izborne liste Srpska radikalna stranka - dr Vojislav Šešelj. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Draganu Ljubojeviću, Milovanu Radovanoviću, Vjerici Radeti, Branislavu Vakiću i Draganu Slavka Pavloviću. Pošto imamo kvorum za odlučivanje, u sali su prisutna 163 narodna poslanika, prelazimo na usvajanje zapisnika sa prethodne sednice. Dostavljen vam je zapisnik Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbijeu 2003. godini, održane 18. i 19. marta. Pošto današnjoj sednici, kao što sam konstatovala, prisustvuje dovoljno poslanika da bismo mogli da odlučujemo i pošto je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnik sa prethodne sednice, stavljam na glasanje zapisnik Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2003. godini, održane 18. i 19. marta ove godine. Za 109, uzdržan jedan, nije glasalo 70, od ukupno 180 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pošto nije bilo predloga za razmatranje akata po hitnom postupku, ni za izmene i dopune dnevnog reda, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 102, protiv 13, nije glasalo 65, od 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila predlog dnevnog reda u celini. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Po Poslovniku, narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovane kolege narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS reklamiram povredu članova 169. i 229. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Naime, SPS smatra da je primer kršenja Poslovnika to što, s obzirom da ne postoje prenosi ovih sednica, nije obezbeđena javnost u radu Narodne skupštine Republike Srbije. Veoma detaljno sam pročitao ono što su ovlašćenja predsednika Narodne skupštine Republike Srbije vezano za vanredno stanje. U članu 229. se govori o mestu održavanja sednice, načinu pozivanja narodnih poslanika, postupanju sa predlozima zakona itd. Uopšte se ne govori o pravu bilo koga da ukine prenos. Smatram da je ovim povređen Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije. Ako se moglo, eventualno, razumeti zašto nije bilo prenosa prilikom prošle sednice, zbog moguće zloupotrebe tog tragičnog ubistva predsednika Vlade, gospodina Đinđića i insinuacija vezano za samo uvođenje vanrednog stanja, mislim da danas apsolutno ne postoji ni jedan racionalan razlog zašto nema direktnog prenosa ove skupštine. Naime, u Naredbi o posebnim merama koje se primenjuju za vreme vanrednog stanja, predsednik Narodne skupštine Republike Srbije se pozvao na tačke 1. i 9. One glase: "1.Ovom naredbom ograničavaju se određene slobode i prava čoveka i građanina utvrđene Ustavom Republike Srbije i utvrđuju posebne nadležnosti državnih organa za vreme vanrednog stanja; 9. Zabranjuje se javno obaveštavanje, rasturanje štampe i drugih obaveštenja o razlozima za proglašenje vanrednog stanja i primeni mera u vreme vanrednog stanja, osim prenošenja zvaničnih saopštenja nadležnih državnih organa". Molim vas, mi danas razmatramo izuzetno važan, sistemski zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju. Taj zakon nema blage veze sa vanrednim stanjem, niti verujem da ima ijednog poslanika koji bi u raspravi o ovom zakonu pokušao da zloupotrebi povod i da priča o razlozima uvođenja vanrednog stanja. Mislim da nema nijednog racionalnog razloga zašto prenosa nema. Ta priča da je javnost u radu obezbeđena time što će novinari moći da prate preko kamera, odnosno ovih TV prijemnika unutar Skupštine, to je priča za malu decu. Zna se da su urednici medija bili na brifingu u Vladi Republike Srbije, da im je tačno rečeno šta mogu a šta ne mogu da obaveštavaju, ali sve je to paradoksalno u odnosu na sam povod i ovu današnju tačku dnevnog reda. Reč je o zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je izuzetno važan za jako veliki broj ljudi i nema nijednog racionalnog razloga zašto nema direktnog prenosa ove sednice Narodne skupštine. Ako se to želi, onda jednostavno treba da se kaže - zabranjuje se pravo bilo kome da kaže nešto drugo nego što su saopštenja Vlade. Jer, mi smo proteklih dana videli više primera zloupotrebe.
Molim vas, vreme i tema, vi upravo zloupotrebljavate govornicu i pričate o vanrednom stanju. Upozoravam vas i na vreme i na temu.
Vreme to je druga stvar, a što se tiče zloupotrebe, to nije tačno. Hvala.
Nema povrede člana 169. kojim se, u stvari, određuje da su sednice Narodne skupštine javne. Tajna sednica je onda kada se o tome izjasni Narodna skupština, tada uopšte ne bi bili u mogućnosti novinari da prate sednicu. Dakle, oni imaju pravo da prisustvuju na galeriji, mogu da snimaju delove sednice, a takođe mogu da prate preko internog prenosa. Nema povrede člana 229. koji jasno kaže da predsednik Narodne skupštine, u slučaju ratnog stanja, neposredne ratne opasnosti ili vanrednog stanja odlučuje o načinu rada i izvršavanju zadataka Službe i same Narodne skupštine. Pošto niste zadovoljni, Administrativni odbor će dati odgovor na primedbe koje ste podneli. Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke (po Poslovniku).
Gospođo predsedavajuća, gospodo narodni poslanici, podsetila bih vas, a imam i jedan konkretan predlog i radi toga sam izašla za govornicu, da je svojevremeno Narodna skupština, doduše u nekom drugom sazivu, donela odluku i o tome se izjašnjavala da su sednice Narodne skupštine javne i da se direktno prenose. Zbog toga bi ova skupština morala da se izjasni o tom pitanju, da tu odluku stavi van snage, to nema nikakve veze sa vanrednim stanjem i ovlašćenjima v.d. predsednika Republike, da zbog toga zabrani direktan prenos sednica Narodne skupštine. Mi ni na koji način, kao poslanici, predstavnici naroda, ne možemo ugroziti bezbednost države, i to samo pokazuje da se vanredno stanje zloupotrebljava. Molim vas da stavite na glasanje da se stavi van snage ranija odluka, ukoliko smatrate da sednice ne treba dalje da se direktno prenose; ili drugačije da formulišete predlog, da li treba da se prenose, pa da se Skupština o tome izjasni, jer vi ne možete da preuzmete prerogative same Skupštine.
Potpuno bi bilo besmisleno da se stavi van snage odluka Narodne skupštine da su sednice javne, i ova je javna, to je potpuna razlika, osim što nema direktnog prenosa i prema tome neću staviti na glasanje takav predlog. Odluku sam donela ja i rekla sam da je to po članu 229. Poslovnika Narodne skupštine. Ukoliko niste zadovoljni, Administrativni odbor će takođe dati odgovor i na vaše primedbe. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PENZIJSKOM I INVALIDSKOM OSIGURANjU (načela) Primili ste Predlog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Dragan Rafailović, Predrag Stojanović, Gvozden Jovanović, Radoslav Veselinović, Živorad Raković i Bogoljub Zečević; zajedno Dragan Rafailović i Predrag Stojanović; Marko Đurišić; zajedno Novica Đurašković i Bojan Kostreš; Leila Ruždić-Trifunović; Velimir Simonović; zajedno Nebojša Jović, Joca Arsić, Toma Bušetić, Golub Rajić, Dragan Jovanović, Žarko Obradović, Zoran R. Anđelković, Rade Bajić, Đura Lazić, Momir Radoičić, Sreten Mitrović, Miomir Ilić, Slobodan Tomović, Miloš Nešović, Dušan Cvetković, Živanko Radovančev, Živodarka Dacin, Slobodan Pavlović, Milan Janković, Rajko Baralić, Borivoje Drakulović, Ljubomir Mucić i Jovan Todorović; zajedno Radojko Petrić, Dušan Cvetković, Golub Rajić, BoraStanimirović, Joca Arsić i Đura Lazić; zajedno Borislav Pelević, Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Đuro Popović; zajedno Dragan Lazić i Đorđe Mamula; zajedno Slobodan Adžić iDragoljub Vojinović; Zlatan Jovanović; Dragan Čolić; Branislav Blažić; Veroljub Arsić, Ljubomir Kragović; Lazar Marjanski; Milorad Mirčić; Srboljub Živanović; Slobodan Janjić; Vitomir Plužarević; Petar Jojić; Stevan Kesejić; Dragoljub Stamenković; Goran Cvetanović; Zoran Krasić; Nataša Jovanović; zajedno Milorad Stanulov i Ljubodrag Grbić; i Zoran Mićović. Primili ste amandmane Vlade Republike Srbije, kao i mišljenje Vlade o pojedinim amandmanima. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Dragan Rafailović i Predrag Stojanović na članove 10. stav 3, 13, 16. i 16a, koje su podneli 19. februara 2003. godine. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje je izdvojio narodni poslanik Petar Cvetković. Na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja mišljenja su izdvojili narodni poslanici Zlata Đerić, Toma Bušetić i Đuro Popović. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine,ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova i ono se raspoređuje srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim predstavnike poslaničkih grupa da predaju liste sa prijavljenim govornicima za ovu tačku dnevnog reda. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres i pitam da li predstavnik predlagača, dr Gordana Matković, ministar za socijalna pitanja, želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, pred vama se nalazi Predlog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji, kao što i piše u obrazloženju zakona, predstavlja zapravo početak reforme u ovoj oblasti. Ako bismo hteli na početku da kažemo zašto su reforme neophodne, tu svakako u ovom trenutku, ali i u poslednje dve decenije, dominiraju s jedne strane demografski razlozi - zapravo se zbog njih stalno radi na promenama sistema penzijsko-invalidskog osiguranja i u zemljama mnogo bogatijim i razvijenijim od naše. Ekonomski razlozi varirali su u proteklim decenijama zavisno od toga da li suvezani za različite domene i kretanja, ne samo u bruto društvenom proizvodu, već i za različita prava koja je, zapravo, ovaj zakon do sada pokrivao. Najpre, vrlo kratko o demografskim razlozima. Mislim da je to svima poznato dami, zapravo, od sredine 60-tih godina imamo stopu ukupnog fertiliteta koja je nedovoljna za prosto obnavljanje stanovništva. Usled demografske inercije posledice toga nisu se mogle odmah odraziti, ali na dugi rok dolazimo u situaciju da naša starosna piramida nema više oblik piramide. Odnos između potencijalno izdržavanog stanovništva, za koga treba izdvajati sredstva,u ovom slučajupenzije, i radno sposobnog stanovništva postaje sve nepovoljniji, a u takvim uslovima moraju da se prave izmene i u penzionom sistemu. Htela bih ovom prilikom da vas podsetim, što je izuzetno važno da se razume, da mi imamo tekući način finansiranja,što nije specifičnost naše zemlje, on postoji u gotovo svim zemljama, ali u drugim zemljama predstavlja samo jedan deo penzionog sistema. Tekući način finansiranja podrazumeva da mi sada zaposleni izdvajamo za penzije sadašnjih penzionera i zato se on zove tekući. Ovde faktički postoji efekat protočnog bojlera. Na taj način mi danas zaposleni i obavezno osigurani jednog dana, kada dođemo u odgovarajuće godine ili ukoliko dođe do invaliditeta, stičemo pravo da budemo izdržavani od budućih obveznika. Izdržavanje penzionera, koje naravno ne znači socijalnu zaštitu, podrazumeva osiguranje, ali na tekućem principu. Moje duboko uverenje je da takav način finansiranja mora ostati i to kao jedan od stubova u sistemu penzionog osiguranja, a mislim da ću vam najbolje ilustrovati razloge da takav način finansiranja ostane kao jedan od elemenata u sistemu ako kažem šta je alternativa. Alternativa je da postoje fondovi, ono što bi neki profesionalci nazvali pravim fondovima, znači da mi izdvajamo sredstva na svoje individualne štedne račune, da se zatim, kada dođemo u odgovarajuće godine, ako je reč o riziku starosti, iz tih sredstava isplaćuju penzije. U međuvremenu naravno ta sredstva se ulažu, investiraju, ona se uvećavaju i kada steknete pravo na penziju vi sa tog svog individualnog štednog računa povlačite novac. Elementi solidarnosti u tom sistemu suštinski ne postoje zbog toga što povlačite onoliko koliko ste ulagali. Drugo, mnogo važnije, to je što takav sistem ne omogućava apsolutnu sigurnost u starosti. Zašto? U međuvremenu ti fondovi mogu propasti. Mislim da je najbolji primer, kakvih ima mnogo i u drugim zemljama a ne samo kod nas, ono što se nama dešavalo tokom 90-tih godina. Da su ta sredstva postojala na nekim posebnim računima, mogla su biti upropašćena tokom hiperinflatornih godina ili usled nekih pogrešnih investicija. Zato je tekući način finansiranja, kao jedan od stubova sistema, neophodan da bismo imali tu apsolutnu sigurnost u starosti. Postojaće zaposleni, od njihovih ukupnih zarada izdvajaće se sredstva za penzije i finansirati sadašnji penzioneri. Taj sistem, ako se upoređujemo sa drugim zemljama, obezbeđuje relativno minimalni ali sigurni dohodak u starosti, a pored toga postoje drugi stubovi u tom penzionom sistemu. To su dobrovoljno osiguranje, koje podrazumeva da vi sada zaista na te individualne štedne račune stavljate novac i posle sa njih povlačite, ali to je vaša slobodna odluka da li ćete se dobrovoljno osigurati ili ne; postoji tzv. dopunsko obavezno osiguranje koje u pojedinim zemljama postoji u manjoj ili većoj meri, na šta ćemo se kasnije vratiti. Da se vratimo na razloge zašto su reforme neophodne, ostajući na stanovištu da nam je tekući sistem finansiranja jako važan kao jedan od stubova sistema. Mi imamo jako visok udeo za penzije u bruto društvenom proizvodu. Jedino Slovenijaima tako visoka izdvajanja u bruto društvenom proizvodu, kod većine drugih zemalja u tranziciji taj udeo kreće se između 6% i 10% - mislim da poređenje sa razvijenim zemljama nije adekvatno prosto zbog toga što je tamo mali udeo u bruto društvenom proizvodu jer imaju i druge stubove u sistemu, kao što dobrovoljno osiguranje, gde se mi ne možemo porediti. Drugi razlog je dugoročni deficit u Fondu.Deficit u Fondu za penziono osiguranje postojao jei u 80-tim i u 90-tim godinama. Znači, mogli bismo da kažemo daono što je zakonski trebalo da bude pokriveno iz Fonda praktično nije moglo da se pokriva, pa je onda bilopredmet doplate iz budžeta ili tzv. divljih usklađivanja, gde se nalaze različita rešenja ili se ne isplaćuju sve penzije u toku godine. Smatram da je to izuzetno loše,pre svega za penzionere, zbog toga što penzioneri sa niskim penzijama ne mogu da prežive sa 11 umesto sa 12 penzija i oni su onda najveći gubitnici takvog divljeg usklađivanja. Mislim da je zbog toga strašno važno da se ova oblast uredi tako da postoji ta sigurnost. Činjenica je da smo imali jako brz porast broja penzionera. Kada gledamo odnos između broja penzionera i zaposlenih, on je jako nepovoljan iz demografskih, ali mnogo više iz ekonomskih razloga. Ne samo zbog toga što imamo mali broj zaposlenih, iako je to danas činjenica. Postoji relativno mali broj ljudi koji izdvajaju doprinose u odnosu na onaj broji koji se od tih doprinosa izdržava. Takođe, činjenica je da su u sistemu postojali brojni instituti koji su omogućavali prevremeno penzionisanje, odlazak u penziju sa tzv. velikim učešćem tih mladih penzionera i postojale su brojne povoljnosti u sistemu, ne ulazeći u to da li su one zloupotrebljavane ili ne. Ali, postavlja se pitanje, šta obavezno osiguranje mora da obezbedi, kada nekog primoravate da se obavezno osigura kao država, šta on posle treba iz tog fonda da povlači? Činjenica je da smo gotovo jedina zemlja u svetu, prema podacima kojima raposlažem, koja ima jednu trećinu invalidskih penzionera. Znači, postojala je korupcija u sistemu i sa time ste naravno svi upoznati, ali naročito tokom 80-tih, pa i 70-tih; vrlo se lako odlučivalo o tome da neko može da ode u invalidsku penziju. Ti liberalni uslovi penzionisanja su se protezali kroz čitave decenije i važan su uzrok zbog čega imamo tako visok procenat penzionera. Takođe, jako je nepovoljno što postoji visoka opterećenost plata. Zbog svih ovih obaveza vezanih ne samo za penziono, već i za zdravstveno osiguranje, za poreske obaveze, opterećenost plata je velika i samim tim radno mesto je skupo. Kao što smo videli kod tekućeg načina finansiranja, ako je radno mesto skupo vi dolazite u situaciju da zaposlenost ne može brzo da raste i samim tim se zatvara izvor za obezbeđenje penzija. U našim uslovima izuzetno je visoka stopa zamene. Mi smo radili analizu na 100.000 ljudi koji su otišli u penziju od 1999. godine. U proseku, njihova poslednja plata je jedva bila veća od prve penzije. To je neodrživ sistem koji nijedna zemlja ne može da izdrži. Mi prelazimo na tržišnu ekonomiju. To podrazumeva, pre svega, važnu razliku samog sistema: više nemate državna i društvena preduzeća kao dominantna i nisu relativno male razlike u platama između ljudi na različitim mestima, bez obzira što su one i postojale, ali danas se suočavamo i tek ćemo se suočavati sa dramatičnim razlikama u platama između pojedinih mesta. Videćemo posle zbog čega je to jako važan razlog za promenu sistema. Postoji potreba da se utvrdi šta je predmet penzionog osiguranja, socijalnih prava i zapošljavanja, posebno invalida; da se razgraniče različiti korpusi prava, imajući u vidu da gradimo tržišnu ekonomiju, gde postoji veliki broj subjekata, malih preduzeća i sl. Jedan od važnih razloga za promenu je i postojanje sive ekonomije. Sada dovodite u neravnopravnu situaciju različite "igrače" na tržištu time što se za neke vrste angažmana plaćaju obavezni doprinosi, a za neke ne. S druge strane, samim tim što se u prethodnom sistemu uzimalo samo 10 najboljih godina, vi ste praktično podsticali ljude da im samo bude važno koliki su im doprinosi za tih 10 godina. To je ono što je loše. Ovo je pokušaj da se ugrade motivi da se tokom čitavog radnog veka uplaćuju doprinosi. Najzad, razlog svima ovde važan, to je održiv način finansiranja penzija, što znači: kada imamo niske penzije, kao danas, jako je važno da te penzije budu finansirane, da stižu na vreme i da se mogu isplatiti. Zakon pred vama je prvi korak ili jedan od novih sledećih koraka u sistemu promene ili reforme penzijskog sistema. Na početku bih rekla šta ostaje nepromenjeno u ovom zakonu. Penzije postojećih penzionera i način njihovog usklađivanja se ne menjaju ovim zakonom. Takođe, ne menja se starosna granica za odlazak u penziju; ona je 58 godina za žene i 63 godine za muškarce; ostaje mogućnost odlaska i pre dostizanja starosne granice, s tim što je onda puni radni staž za žene 35, a za muškarce 40 godina. Ono što ostaje nepromenjeno to su elementi solidarnosti u sistemu, počevši od minimalne penzije i nekih elemenata kao što je naknada za telesno oštećenje. Prema prethodnom zakonu prilikom obračuna visine penzije žene su imale privilegije u odnosu na muškarce. Žene sa punih 35 godina staža, pod uslovom da su ostale radne karakteristike bile iste, imale su istu penziju kao i muškarci koji su radili 40 godina. Ako su i žena i muškarac radili 35 godina, žena je sa istim karakteristikama u pogledu plate i doprinosa imala 15% višu penziju. Ta privilegija je zadržana i u ovom predlogu zakona. Moram da kažem dve stvari: Prvo, ovaj zakon je bio predmet velikog broja sastanaka i usaglašavanja sa socijalnim partnerima. Socijalni partneri, a pre svega muškarci solidarno sa ženama, insistirali su da ova privilegija ostane. Prihvatili smo da ta privilegija ostane, iako smo svesni da penziono osiguranje ne treba da rešava problem neravnopravnosti žena time što će joj dati na kraju privilegiju kada ode u penziju, zato što danas, sa svom tom privilegijom kada pri penzionisanju dobiju 15% veću penziju nego muškarci, žene imaju u proseku 20% niže penzije nego muškarci. To je stoga što su one radile na slabije plaćenim radnim mestima, što su imale kraći radni staž u proseku ili niže kvalifikacije. Ukoliko bi dosledno u ovom trenutku prešli na izjednačavanje muškaraca i žena u pogledu visine penzije, penzije žena zbog svih ovih razloga znatno bi se smanjile po novom sistemu u odnosu na prethodni. I to ne bi bio problem, ako je to koncept i ako je to pravilno. Problem je u tome što su penzije sada relativno niske. Zbog toga tih 15% ili 20% danas mogu nekome značiti pitanje preživljavanja. U skladu sa strategijom smanjenja siromaštva smatrali smo da treba prihvatiti ovaj zahtev ekonomsko-socijalnih partnera i da ovo nije momenat za ukidanje te privilegije žena, ali je važno da se to razume. Važna promena u ovom sistemu je uvođenje nove formule za obračun penzija, a podrazumeva uvođenje sistema bodova. Sada se utvrđuje lični koeficijent za svakog pojedinca, za svaku godinu u kojoj je radio, što predstavlja odnos između njegove plate i prosečne plate svih zaposlenih u toj godini, i to se množi sa brojem godina staža. Ovako dobijen proizvod se množi sa vrednošću opšteg boda. Vrednost opšteg boda praktično omogućava da u proseku novi i stari penzioneri ostanu isti, što i jeste jedan od ustavnih zahteva i predstavlja korektivni faktor za činjenicu što je uvedeno da se umesto 10 najboljih godina posmatra čitav radni vek. Koji su razlozi za produženje obračunskog perioda? Prvi i važan razlog je element pravednosti. U postojećem sistemu tih 10 najboljih godina praktično i suštinski značiprelivanje ka onima koji su samo u toku 10 godina radili u nekoj jako dobroj formi ili su imali neki izrazit uspon u karijeri i to je nepravedno. Kao što vidite, udeo za penziju u bruto društvenom proizvodu je uvek negde na istom nivou oko tih 15%, pa vam je jasno da to mora značiti prelivanje. Drugi jeusklađivanje sa drugim zemljama i Evropskom unijom, a nadam se da nije sporno za većinu ovde da tamo treba da uđemo. Treći važan razlog je borba protiv sive ekonomije, u smislu podsticaja za uplatu doprinosa tokom čitavog radnog veka. Znači, ne razmišljamo samotih 10 godina pred penziju da nam je važno da doprinosi budu uplaćeni. Četvrti, u našim uslovima vrlo specifičan, ali je toliko važan da je maltene i sam po sebi dovoljan, to su neregularnosti koje su se dešavale tokom devedesetih. Ukoliko biste pitali sada ljude koji odlaze u penziju, pošto Fond ima obavezu da im izračuna deset najpovoljnijih godina, videli biste da kod 90% njih ispada da su najpovoljnije devedesete godine. To je suštinski zbog toga što su ti koeficijenti revalorizacije na neki način sadržali taj element odnosa sopstvene plate prema prosečnoj plati. Zbog inflacije devedesetih godina, zbog promena metodologije u obračunu prosečnih zarada, ono što stoji u čuvenim obrascima M4 u stvari pokazuju kolika je bila vaša plata i šta je beležila statistika kao prosečnu zaradu. Ispada da su svi koji su radili imali u tom periodu mnogo veće zarade od proseka. Naravno da mora biti tako, ako je prosečna zarada jednog momenta se izračunavala kao odnos između ukupne mase zarada prema broju zaposlenih koji primaju plate. Onda smo jednog momenta rekli ne, prosečna zarada je sada masa plata prema svima, i koji primaju i koji ne primaju plate. Naravno da su oni koji su primali plate onda u odnosu na prosečnu zaradu, koju je tako beležila statistika, morali imati tri i četiri puta veće te koeficijente u svojim obrascima. Ako posmatramo ova dva elementa zajedno, možemo da kažemo da je ovaj metod na kratak rok finansijski neutralan. Na srednji rok donosi povećanje razlike između poslednje plate i prve penzije. Takođe, u mnogo većoj meri povezuje staž sa kasnijom visinom penzije, čak se i ovim stažom preko 40 godina povećava iznos penzije. Zatim, mnogo preciznije utvrđuje razliku u visini penzije u zavisnosti od radne istorije svakog pojedinca. Smatramo da je i podsticajan u smislu sive ekonomije. Šta pokazuje obračun? Simulacija je praktično izvršena na negde 100.000 penzionera koji su otišli u penzije po starom zakonu i poredile su se njihove penzije kako bi one izgledale po novom zakonu. Obračun je praktično pokazao - a nemojte da zaboravite da postoji taj korektivni faktor koji praktično pegla tu prevodnicu da se ne bi penzije u proseku smanjile,jer ako neko gubi, neko mora i da dobija, to je jako važno da se zapamti - penzije su niže za one koji su imali izrazite uspone u karijeri i visoke zarade, ali samo u jednom delu te karijere. U proseku, one su niže za one koji bi po obračunu imali penziju negde gotovo za 50% veću od prosečne. Postoje individualne situacije gde čovek i po starom i po novom ima isto, čak po starom ima 20.000, a po novom 22.000, zato što je u toku čitave svoje radne istorije ili njenim najvećim delom bio na radnim mestima gde mu je plata bila mnogo veća od prosečne i to se onda na isti način odražava i na njegovu penziju. Druga promena, takođe značajna, a to je da se obavezno osiguranje od sada ima plaćati na sve što je prihod od rada. Znači, uključivanja obaveze plaćanja kada je reč o omladinskim zadrugama; zaista mogu biti oslobođeni samo oni na redovnom školovanju i do navršenih 26 godina života. Plaća se kada je reč o ugovorima o delu, autorskim honorarima, s tim što naravno postoji plafon preko koga se to obavezno osiguranje ne mora plaćati. Ovo je suštinski važno zbog toga što takođe smanjuje podsticaje za sivu ekonomiju. Dok god postoji neka grupacija za poslodavce jeftinija, on će naravno pokušati da izbegneplaćanje takvih doprinosa. To suštinski dovodi do diskriminacije pojedinih oblika rada, sa aspekta socijalnog osiguranja. Viznate mnogo ljudi nije socijalno osigurano i angažovano je u sivoj ekonomiji. To izjednačava sve troškove za sve oblike rada, a što je takođe izuzetno važno sada sa aspekta stvaranja jednakih uslova za poslodavce na tržištu. Smanjuje sivu ekonomiju i ravnomernije raspoređuje teret finansiranja na sve osiguranike. Kada je reč o invalidskim penzijama, tu je takođe najkrupnija promena kriterijuma za sticanje invalidskih penzija, koja je u ovom zakonu postavila koncept opšte invalidnosti, s jedne strane. S druge strane, ona prava koja se tiču naknada zarada za smanjenje radne sposobnosti, praktično kao prava više nisu prisutna u zakonu, s tim što suzatečeni korisnici zaštićeni i uvedena je redovna revizija prava na invalidsku penziju zbog velikih potencijalnih i suštinskih zloupotreba. Mislim da je to jedno od pitanja o kome ćemo najviše razgovarati u toku ove načelne rasprave, imajući u vidu amandmane. Biće sigurno prilike da se o tome više kaže. Kada je reč o poljoprivrednicima, takođe to je jedna od tema oko koje se mnogo razgovaralo i u javnosti i sa poslanicima. Ono što je na kraju Vlada prihvatila i amandmanski, to je da u poljoprivredi bude obavezno osiguran samo jedan član domaćinstva. Postoje, naravno, mišljenja mnogih poslanika da bi ovo osiguranje trebalo da bude dobrovoljno. Kada smo analizirali, i ranije i sada, najveće siromaštvo u Srbiji danas, i ne samo danas, jeste kada je neko stariji od 65 godina i ukoliko nema prihode. To je činjenica. Mi smo smatrali da je ovo obezbeđenje, da makar jedan član domaćinstva sutra ima penziju. Nakon njegove smrti da postoje prava na porodičnu penziju, što je važno sa dugoročnog i sa aspekta siromaštva. Naravno, veliki problem su bili nagomilani dugovi u ovom sistemu zbog čega mnogi poljoprivrednici praktično nisu plaćali svoje doprinose, jer kada jednom uletite u zamku dugova, onda je teško iz toga se izvući. Predložili smo ovim zakonom da ti dugovi budu praktično otpisani, odnosno da se poljoprivrednici odjave iz osiguranja unazad od 1996. godine kada su ti dugovi nastali. Naravno, za uzvrat se njima ne računa ni taj period u staž. Prosto nešto za šta nije plaćeno ne može se računati u staž. S tim što svi ostali, pa i oni koji žele da pokriju neki period svog staža, mogu to da učine dobrovoljno po aktuelnim stopama i osnovicama. Ustupak za poljoprivrednike je da se stope i osnovice određuju jednom godišnje, kako bi oni u toku jedne godine znali tačno kolike su, pa mogu prostije da planiraju svoje obaveze. Visina penzija se u ovom osiguranju određuje na isti način kao i u drugim osiguranjima. Ono što je takođe novina, to je da postoji mogućnost takozvanog dobrovoljnog ulaska u osiguranje. Čitav kompleks dobrovoljnog osiguranja se mora urediti posebnim zakonom, jer on podrazumeva ulazak novih privatnih fondova, kapitaliziovanih štednih računa, finansijskih tržišta i slično, ali ovim zakonom se daje mogućnost da onaj ko želi da se dobrovoljno osigura, može po izbornim osnovicama to i da čini tako što može uplatiti doprinose unazad od 1999. godine, kada postoje te minimalne osnovice koje onda mogu da aproksimiraju doprinose, odnosno plate. Osnovni cilj i očekivani efekat je čvršća povezanost između uplaćivanih doprinosa i visine penzije, kao i izjednačavanje položaja svih onih koji su u sistemu, razdvajanje korpusa socijalne zaštite od korpusa prava u oblasti zapošljavanja. Takođe se očekuje svima važan efekat - stabilizacija sistema na dugi rok i omogućavanje da se penzije zaista i isplaćuju.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč; Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja, Zakonodavni odbor? (Ne.) Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na odborima žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đuro Popović, a posle njega narodni poslanik Toma Bušetić, kao poslanici koji su na sednicama odbora izdvojili mišljenja.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja izdvojio sam mišljenje u pogledu predloženog zakonskog rešenja o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji nam je podnela Vlada Republike Srbije na usvajanje. Posebno je predlog da se donese po hitnom postupku, najblaže rečeno, neozbiljan. Prema članu 157. Poslovnika Narodne skupštine, zakon se može izuzetno doneti po hitnom postupku, ako se tim zakonom uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide, a nedonošenje zakona po hitnom postupku, moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost zemlje, rad organa i organizacija. Međutim, u obrazloženjeu predloga zakona navedeni su razlozi zbog kojih se predlaže donošenje ovog zakona po hitnom postupku, a oni to ne opravdavaju. Tu jenavedeno: "Izmenama u zakonodavstvu Republike Srbije (u oblasti radnih odnosa, finansiranja penzijskog i invalidskog osiguranja i poreskog sistema), u potpunosti je, umesto sistema neto zarade, afirmisan sistem bruto zarade. Uvođenje bruto zarade nužno iziskuje izmene sistema penzijskog i invalidskog osiguranja koji je do sada bio zasnovan na principu neto zarada." Pri tom se ne ukazuje da bi štetne posledice prouzrokovalo nedonošenje ovog zakona po hitnom postupku. Poslanička grupa SSJ neće dati zeleno svetlo predloženom zakonskom aktu koji nam je dala Vlada Republike Srbije na usvajanje iz sledećih razloga. Ovim zakonskim aktom ukinut je veliki broj prava; ukinuta je mogućnost ostvarivanja bilo kog prava za slučaj invalidnosti, osim prava na invalidsku penziju, koju može da ostvari samo osiguranik kod koga nastane potpuni gubitak radne sposobnosti. To praktično znači da su ukinuta sva prava po osnovu smanjenja radne sposobnosti, odnosno preostale radne sposobnosti i to: 1) na prekvalifikaciju ili dokvalifikaciju; 2) na raspoređivanje, odnosno zaposlenje na drugom odgovarajućem poslu sa punim radnim vremenom; 3) na odgovarajuće brojne novčane naknade u vezi sa ostvarivanjem navedenih prava, koja su utvrđena tako da obezbede materijalno-socijalnu sigurnost invalida rada dok koriste ova prava, odnosno sve dotle dok se ne prerasporede ili ne zaposle, odnosno dok ne ostvare prava na invalidsku ili starosnu penziju. Ukinuta su sva prava za slučaj opasnosti od nastanka invalidnosti i to: 1) na prekvalifikaciju ili dokvalifikaciju; 2) na raspoređivanje na drugi odgovarajući posao sa punim radnim vremenom; 3) na odgovarajuće novčane naknade u vezi sa korišćenjem navedenih prava. U prelaznim odredbama Predloga zakona za zatečene korisnike navedenih prava, kao i za korisnike prava po osnovu takozvane druge invalidnosti, rad sa skraćenim radnim vremenom, ako su ta prava ostvarili do 1. januara 1997. godine, predložena su rešenja koja su po našem mišljenju neprihvatljiva; umesto garantovanja već ostvarenih prava, predviđa njihovo prevođenje u nova prava, delimično invalidsku penziju, to je član 224. odnosno privremene novčane naknade, članovi 225. i 226. Iz obrazloženja se ne vidi da li su ta prava povoljnija ili nepovoljnija za korisnike. Ova rešenja su u suprotnosti sa načelom zaštite stečenih prava, odnosno u suprotnosti su sa odredbama člana 24. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije, prema kome se prava stečena na osnovu Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju ne mogu oduzeti niti ograničiti. Ako bi se usvojila predložena rešenja, koja svakako odgovaraju poslodavcima, od dana stupanja na snagu ovog zakona ne bi imali ni jednog novog osiguranika invalida rada, pa čak ni u slučajevima kada dođe do povrede, odnosno usled povrede na radu ili profesionalne bolesti. Predložena je nova formula za određivanje visine starosne invalidske penzije preuzeta iz Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju Republike Hrvatske i posebno je tu značajno naglasiti da se za određivanje visine ovih penzija uzimaju zarade, odnosno osnovice osiguranja počev od 1. januara 1970. godine, umesto sada važećeg penzijskog osiguranja, gde osnovicu čine zarade, naknade zarade, odnosno osnovice osiguranja uzastopnih deset najboljih godina osiguranja i to počev od 1. januara 1970. godine. Imajući u vidu navedene razloge, kao i mnoge druge koji nisu navedeni, imajući u vidu ograničenje vremena koje imamo na raspolaganju, poslanička grupa SSJ neće glasati za predloženi zakon. Hvala.
U obavezi sam da podsetim narodnog poslanika da Predlog zakona koji je u načelnoj raspravi, trenutno u toku, nije po hitnom postupku. Vlada je skinula oznaku hitno, rokovi su tekli za vikend i pri usvajanju dnevnog reda predsednica Narodne skupštine naglasila je da nema predloga po hitnom postupku, stenograma i činjenica radi. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić. Da li se još neko od narodnih poslanika, koji su izdvojili mišljenje na sednicama odbora, javlja za reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto nema TV prenosa, nosim se mišlju da priložim diskusiju, a nije bilo ni ministarke Matković. Međutim, pošto je ministar sada ovde, odustaću od toga i reći ću zbog čega sam izdvojio mišljenje na Odboru za rad i zapošljavanje. Pred nama je nazovireformski zakon. DOS-ovska vlast sve ove zakone u oblasti radnog i socijalnog zakonodavstva naziva reformskim, naravno i u ovim drugim oblastima. Po nama iz SPS-a, ničeg reformskog ovde nema, ni u onim drugim zakonima, kao što je Zakon o radu, Zakon o privatizaciji, a ničeg reformskog nema ni u zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju. Svuda su prisutna brojna ograničenja, restrikcije, suspendovanje ili ukidanje prava, negde radnika, zaposlenih, ovde se radi o penzionerima, sadašnjim i budućim. Ovaj zakon se, pre svega, odnosi na buduće penzionere. Međutim, i sadašnji penzioneri su već doživeli reformu prethodnim zakonodavnim aktivnostima i ovog ministarstva i Ministarstva finansija. Podsetio bih vas samo da je čuvenom formulom Bože Đelića, tzv. švajcarska formula, po kojoj se penzije usklađuju tromesečno sa 50% rasta plata i 50% rasta troškova života, došlo do situacije da je danas prosečna penzija cirka 60% u odnosu na prosečnu platu. Ukoliko se ovaj sistem nastavi i ukoliko se primenjuje i ubuduće, mi ćemo najverovatnije biti u takvom položaju da prosečna penzija bude i ispod 50% od prosečne plate. To su te velike reforme koje su veoma restriktivne po sadašnje penzionere. Ovde je gospođa Matković govorila da se ništa ne menja kada je reč o uslovima za starosnu penziju. Pa, već se to promenilo. Pooštrili smo te uslove za tri godine. Ne znam kada je to bilo, možda pre godinu dana. Nije trebalo žuriti sa takvim pooštrenjem tih uslova. U svim ovim nazovireformskim zakonima, pa i u ovom, postoje neke krucijalne odredbe zbog kojih se de facto i donose zakoni. Krucijalne u ovom su odredbe od člana 61. do člana 70, a koje govore o načinu i sistemu obračuna penzija. Po ovim rešenjima ćemo imati takav obračun da se u obzir uzima čitav radni vek, umesto 10 najpovoljnijih godina. Nema nikakvog logičnog objašnjenja da je ovaj sistem povoljniji ili čak i pravedniji. U svakoj fabrici, u svakoj ustanovi postoji 10 najpovoljnijih godina. I za radnike, za inženjere, za direktore, za čistačice, za profesore i za lekare, postoji 10 najpovoljnijih godina. Ovo rešenje nikako ne može da bude ni pravedno, jer šta ćemo imati posle ovog zakona? Ko ima malu ostaće mu takva penzijama, a ko trenutno ima srednju ili veću penziju - 15, 20 hiljada, iako znamo da ta sredstva nisu bog zna šta - dobija znatno manju penzije. To je suština ovog zakona - da se smanje sredstva potrebna za Fond. Ono što je važno i što treba reći, svaki sadašnji penzioner je ovim sistemom obračuna, ovom Đelićevom formulom, u proseku za 2002. godinu dobio 10.000 dinara manje, to su pažljivi analitičari izračunali. Ministar i Vlada moraju da znaju da se ovim rešenjima situacija neće ništa poboljšati. Za poboljšanje položaja penzionera nije izlaz u donošenju ovakvih zakona. Izlaz je, pre svega, da se pokrene proizvodnja, da se uposle ljudi, da imamo nova radna mesta. Suština je u tome što smo čak i 1995. godine imali izvorna sredstva od doprinosa. Učešće izvornih sredstava je bilo 86%, a učešće dotacija 14%. Sada, takoreći, imamo pola-pola, a znamo kakve su dotacije. Dotacije su iz budžeta. Juče na Odboru sam razgovarao sa ministrom i govorio da je bilo situacija u nekim zemljama gde je MMF, koji sve diktira, rekao - nema više dotacija iz budžeta kada je reč o penzijskom fondu. Onda dolazimo do situacije: koliko para, toliko penzija. Potom ćemo doći i do toga da budući penzioneri neće imati ništa, pošto je proizvodnja pala, nema novih radnih mesta. Malo sam produžio, imam pet minuta. Znači, brojna su ograničenja, ovaj zakon je veoma loš po sve i mi nećemo glasati za njega.
Reč ima ministarka za socijalna pitanja, gospođa Gordana Matković.
Htela bih da podsetim na nekoliko činjenice. Prva - penzija je u januaru 2001. godine iznosila 3.000 dinara. Govorim o prosečnim penzijama, danas je toliko najniža, a prosečna je 8.000 dinara. Znači, ako gledamo prosečnu penziju 2001. godine, ona je iznosila 4.350 dinara. Imam tabelu sa datumima isplata penzija i svako može da je dobije. U 2002. godini je iznosila 6.500 dinara, što je povećanje od 50%. Ne može se reći da je standard penzionera ugrožen. Što se tiče usklađivanja i kretanja penzija, naše duboko uverenje, kao odgovorne Vlade, jeste da se ti parametri moraju uskladiti sa našim mogućnostima. Kao što sam uvodno rekla, najgore je, jer najsiromašniji najviše plaćaju, ako imamo tzv. divlje usklađivanje, time ćemo imati neregularnosti, neisplaćivanja ili isplaćivanja manje od 12 penzija godišnje. Što se tiče MMF i dotacija iz budžeta, razgovarali smo juče o tome. Nije reč o tome koliko se izdvaja iz budžeta, koliko iz doprinosa. Reč je o tome koliki su ukupni javni rashodi za penzije. Oni su preveliki. Svaki treći dinar koji se po bilo kom osnovu skupi u ovoj zemlji, da li su to ukupni porezi, porezi na plate ili su doprinosi za zdravstvo, odlazi za penzije. O tome je reč. Najzad, da li je 10 najboljih godina najbolje za sve? Ako je vrednost opšteg boda utvrđena tako da masa penzija ostane ista, onda ako neko gubi, neko mora i da dobija. Po novom obračunu dobijaju oni kojima su u proseku penzije bile niske.
Zahvaljujem predstavnici predlagača. Da li još neko od narodnih poslanika, koji su na sednicama odbora izdvojili mišljenje, želi reč? (Ne želi.) Nastavljamo načelnu raspravu prema prijavama za reč predsednika poslaničkih grupa. Prvi se prijavio narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospođo Matković, Skupština Republike Srbije danas raspravlja o izuzetno važnom sistemskom zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji direktno utiče i opredeljuje kvalitet života jako velikog broja ljudi u Srbiji. Prava iz penzijskog osiguranja u različitim fondovima danas ostvaruje oko milion i po korisnika, što samo po sebi govori sa kojom se pažnjom moraju vršiti reforme sistema penzijskog i invalidskog osiguranja, jer se pri tom mora voditi računa najpre o životnom standardu najstarije populacije, koja je i stvorila sve ovo što koristimo i što nas okružuje, ali i o sredstvima potrebnim za korisnike penzijskog i invalidskog osiguranja i njihovoj uštedi, ako je i koliko moguće, a naravno da to ne bude na uštrb životnog standarda korisnika. Kada se pogleda sadržaj predloženog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, rešenja koja zakon nudi, izvrši procena posledica tih rešenja po korisnike, onda se može zaključiti da predloženi zakon nije dobar, da je po karakteru nepravedan, za korisnike restriktivan, u delu odredaba suprotan Ustavu Republike Srbije, da umanjuje postignuti nivo prava korisnika, da zadržava rešenja iz prošle godine koja su se pokazala lošim i za penzionere neprihvatljivim. Zatim, da mu je jedini i krajnji cilj smanjenje sredstava koja se odvajaju za korisnike penzijskog i invalidskog osiguranja, i to preko njihovih leđa, što je sve za nas poslanike SPS neprihvatljivo i mi zato i nećemo glasati za ovaj predlog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Za predlagača, Vladu Republike Srbije, smanjenje sredstava za penzijsko i invalidsko osiguranje jeste osnovni motiv uvođenja nove metode za utvrđivanje visine penzije. Po oceni Vlade, udeo izdataka za penzije u društvenom proizvodu je neprihvatljivo visok, treba ga smanjiti, kako Vlada kaže, reformom sistema; treba smanjiti ili ukinuti suviše liberalne elemente u sistemu, a to je prosek primanja iz najboljih bilo kojih deset uzastopnih godina rada, kao formulu za obračun penzije; nikako ne vraćati metod mesečnog usklađivanja penzija sa zaradama, iako se učinak postojeće odredbe za penzionere pokazao izuzetno lošim, katastrofalnim. Sama Vlada Republike Srbije priznaje da su teškoće obezbeđenja sredstava za penzije počele pre više decenija, da se permanentno pogoršava odnos između broja zaposlenih i broja penzionera u Srbiji, sa šest prema jedan početkom šezdesetih godina, na 1,6 zaposlenih na jednog penzionera, kakva je situacija danas. Da li će se ovaj odnos promeniti nabolje, teško je očekivati. Jedan razlog tome je demografski, to je i ministar pomenula, starenje stanovništva Srbije; drugi (mnogo važniji) je ekonomski, a to je ekonomska slika Srbije danas. Vlada to neće da kaže u obrazloženju Predloga zakona, ali zna da je ekonomska situacija izuzetno loša u Srbiji i zato predlaže nova restriktivna rešenja. Ekonomsko siromaštvo i socijalna nesigurnost građana se uvećavaju, privredna aktivnost je u stagnaciji i svi pokazatelji ne nagoveštavaju skori izlazak iz krize. U januaru 2003. godine zabeležen je pad u svim sektorima proizvodnje za 21% u odnosu na decembar prošle godine. Najviše zabrinjava pad proizvodnje od 28% u ključnim granama privrede, čije je učešće u stvaranju ukupnog društvenog proizvoda i najveće. Međusobna dugovanja privrede poprimaju razmere opšte nelikvidnosti. Prošlogodišnji deficit dostiže 4 milijarde dolara, država i privreda duguju stranim poveriocima oko 15 milijardi dolara. Kada se ovi podaci imaju u vidu, može se izneti konstatacija da privreda ubrzano gubi reproduktivnu sposobnost, a društvo u celini ekonomsku samostalnost, što direktno utiče na smanjenje priliva sredstava potrebnih za funkcionisanje sistema penzijskog i invalidskog osiguranja. Prema statističkim pokazateljima, oko 2 miliona ljudi živi ispod egzistencijalnog minimuma, zbog stalnog i neumerenog povećanja cena električne energije, troškova stanovanja, prevoza, lečenja, osnovnih životnih potrepština. Skoro milion ljudi, po evidenciji tržišta rada, nema zaposlenje, a prema vladinim procenama još oko 700 hiljada ljudi je fiktivno zaposleno i oni predstavljaju nove prekobrojne koji će biti prvi na udaru u transformacijama, odnosno tranzicionim procesima koji predstoje. Za probleme ove ogromne armije nezaposlenih Vlada nema rešenje. Nova radna mesta se javljaju samo u planovima, projekcijama budućeg razvoja, za koji ne postoji realna podloga. To je, u stvari, uslov uspešnog funkcionisanja sistema penzijskog i invalidskog osiguranja. Razvoj, otvaranje novih radnih mesta, povećanje broja zaposlenih, povećani priliv sredstava iz plata zaposlenih, čega sada nema, zato i ne čudi podatak da polovina populacije do 18 godina živi u siromaštvu, da 1,2 miliona penzionera egzistira u nemaštini, pogođeni postojećim sistemom usklađivanja penzija. Postojećim penzionerima je izuzetno teško, novima će biti još teže. Nova metodologija obračuna penzija, gde se obračunski period produžava sa deset godina na čitav radni vek, ako se predlog zakona usvoji, a sva je prilika da hoće, dovešće, sigurni smo, u nepovoljniji položaj veliki broj budućih penzionera u odnosu na penzionere po važećem zakonu. Postojeće rešenje je davalo mogućnost da ko dobar deo radnog veka provede u lošoj ili firmi gde plate nisu bile velike, ako bar deceniju ima bolju platu, dobije bolju penziju. Sada se to ukida. Objektivno, vrlo teško će biti generacijama iz pedesetih i šezdesetih godina, pošto su preskočile one sedamdesete što se smatraju zlatnim godinama, ako su tada tek počele da rade, pa im je plata bila mala; ako su živele i radile osamdesetih godina, kada je ekonomska kriza već uveliko počela da potresa bivšu Jugoslaviju, naravno i Srbiju. Posebno teško, neprekidno, biće baš onima što su radili devedesetih godina kada smo imali: ekonomske sankcije od strane međunarodne zajednice i, kao posledicu toga, prestanak rada velikog broja preduzeća; zatim, smanjenje iskorišćenosti kapaciteta, broja zaposlenih, isplatu niskih zarada; pa potom ratove u okruženju, priliv izbeglica, bombardovanje itd; znači, izuzetno tešku ekonomsku situaciju i svakako loš osnov za penziju. Ubeđen sam da će i prva decenija 21. veka, koju upravo proživljavamo, biti teška ekonomski, a da će jedino obrazloženje tog stanja biti tranzicija. Za generacije koje sam pomenuo, penzija, ako uopšte do nje stignu, biće socijalna kategorija, a ne način da se obezbedi sigurna starost. Važnije će biti gde su radili, u javnim preduzećima, EPS-u,NIS-u i slično, nego šta, kako ili šta su završili. Zna se da su neke grane već hronično u teškom položaju, pomenuo bih tekstilnu, ljude iz prosvete takođe, u naučno-istraživačkim centrima. Oni će sigurno biti onaj deo populacije koji neće imati dobru penziju. SPS ne prihvata novi način obračuna penzija, koji se zasniva na bodovima i gde se obračunski period produžava na čitav radni vek. Samim tim ne prihvatamo ni obrazloženje predlagača, pogotovo pozivanje na princip pravednosti, jer njemu ovde, svakako, nema mesta. Vlada taj princip koristi kako joj kad odgovara, u zavisnosti od toga da li nešto treba kritikovati ili podržati. Pravedno je i da zaposleni budu vlasnici kapitala preduzeća koja su stvarali, pa ih je Vlada Zakonom o privatizaciji ostavila po strani, ne samo kad je u pitanju većinski kapital preduzeća, nego ne mogu da utiču ni na to kome i za koju cenu se prodaje njihovo preduzeće. Za SPS nije prihvatljivo ni rešenje u zakonu da se penzije usklađuju sa kretanjem troškova života i kretanjem zarada u odnosu 50:50, umesto, kako je to pre bilo, samo sa kretanjem zarada. Na ovaj način penzioneri su jako oštećeni, jer se, uprkos stalnog rasta cena, statistički prikazuje nizak rast troškova života, što zadržava rast penzija. Zbog toga se iz meseca u mesec uspostavlja sve nepovoljniji odnos između prosečne zarade i prosečne penzije. Penzija nije pravo iz sistema socijalne zaštite, već pravo stečeno radom i po osnovu rada, pa se visina penzije mora vezati isključivo za visinu zarade. Troškovi života su bez uticaja na visinu zarade, pa ne mogu biti od uticaja na visinu penzije.
Da li želite da koristite narednih deset minuta?
Da. Za penzionere nije dobro da se usklađivanje penzija vrši tromesečno, jer je i to put zadržavanja penzija na nižem nivou. U 2002. godini penzije su usklađivane sa kretanjem zarada i troškova života u odnosu 50:50. Osim toga, usklađivanje je vršeno tromesečno, a ne svakog meseca. Troškovi života po statistici nisu rasli, ili su rasli zanemarljivo, pa nisu bitno uticali na povećanje penzija, a zarade su uticale sa jednom polovinom njihovog rasta. Da su penzije usklađivane samo sa rastom zarada, i to svakog meseca, penzije bi danas bile znatno više, pa bi start u decembru 2002. godine, koji je osnov za umanjenje penzija zbog manjih prosečnih zarada u januaru, obezbedio da penzije ne budu manje od penzija iz decembra 2002. godine, bez obzira na umanjenje. Pošto će sigurno doći do rasta zarada u februaru i martu, penzije bi po sistemu usklađivanja svakog meseca i prema rastu zarada, a ne i troškova života, bile veće nego što će biti ako se usklađuju po postojećem sistemu. Ove tvrdnje može da dokaže simulacija rasta penzija prema prethodnom i sadašnjem rešenju i tada će se videti opravdanost potrebe mesečnog usklađivanja penzija sa kretanjem zarada. Najbolji dokaz vrednosti mesečnog usklađivanja penzija, bez bilo kakve simulacije, jeste stvarni život, trgovina, cene i šta se sve može ili ne može kupiti za određenu količinu novca. Neka svako od nas pođe u bilo koji market sa određenom količinom novca, pa neka sam sebi postavi pitanje šta je mogao kupiti pre godinu ili dve i šta može kupiti danas istim novcem, samim tim će dobiti odgovor i oko načina uklađivanja penzija. Loše restriktivno rešenje u Predlogu zakona, koji razmatramo, jeste i ono vezano za invalidsku penziju, kojim se praktično ukidaju sva prava po osnovu smanjene, odnosno preostalne radne sposobnosti. Šta je sudbina radnika kod kojih je zbog teških radnih uslova došlo do delimičnog gubitka radne sposobnosti. Radnik u hemijskoj industriji, koji zbog različitih hemijskih sredstava i njihovog uticaja na čoveka ne može više da radi na tim poslovima, primera radi alergičan je, ali može da radi na nekim drugim poslovima; ili radnik u rudniku, železari, građevinarstvu ne može da radi više na mestu na kome je radio, u podzemnom kopu, poredvrele peći itd, ali može da radi na drugim poslovima - logično bi bilo da takvi radnici, ako nije nastupio potpuni gubitak radne sposobnosti, mogu i treba da rade na drugim poslovima prema preostaloj radnoj sposobnosti, jer na tim poslovima ne dolazi do daljeg pogoršanja zdravstvenog stanja radnika. Po ovom predlogu zakona ne predviđaju se prava po osnovu umanjene radne sposobnosti. To je suprotno članu 40. Ustava Republike Srbije, gde je propisano da, pored ostalog, obaveznim osiguranjem zaposleni u skladu sa zakonom obezbeđuje sebi pravo za slučaj smanjenja ili gubitka radne sposobnosti. Znači, prava po osnovu smanjenja radne sposobnosti su ustavna kategorija. Zakon o radu u članu 78. propisuje da je zaposlenom invalidu rada u skladu sa propisima o penzijskom i invalidskom osiguranju poslodavac dužan da obezbedi obavljanje poslova prema preostaloj radnoj sposobnosti, a po osnovu opasnosti od nastanka invalidnosti da obezbedi obavljanje drugog odgovarajućeg posla. Kako ovaj predlog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju ne predviđa više prava po navedenim osnovama, iako su ona predviđena određenim međunarodnim konvencijama koje je ratifikovala i naša zemlja, pa bi samim tim trebalo da budu i sastavni deo našeg zakonodavstva, on tim oslobađa poslodavca navedenih obaveza. Socijalistička partija Srbije smatra da u sistemu penzijskog i invalidskog osiguranja treba zadržati pravo na novčanu naknadu za pomoć i negu, jer su to pravo osiguranici imali u postojećem sistemu penzijskog i invalidskog osiguranja. Izmeštanje ovog prava iz sistema penzijskog i invalidskog osiguranja u Zakon o socijalnoj zaštiti je neprihvatljivo, jer to pravo nije socijalna kategorija. Ovo stoga što su aktivni osiguranici i korisnici prava na penziju u dosadašnjem sistemu penzijskog i invalidskog osiguranja bili osigurani na ovo pravo i sa tim u vezi plaćali odgovarajuće doprinose. Samim tim kod sticanja i ostvarivanja prava na novčanu naknadu za pomoć i negu osiguranici i korisnici prava na penziju ne mogu se izjednačavati sa kategorijama građana koje obuhvata Zakon o socijalnoj zaštiti, jer je ovo pravo iz rada, odnosno nije socijalna kategorija. Negiranje ovih prava, po osnovu preostale radne sposobnosti, na novčanu naknadu za pomoć i negu i drugih koje nisam pomenuo a sadržana su u zakonu, suprotno je i odredbama člana 24. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije, kojim je propisano da se prava stečena na osnovu Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju ne mogu oduzeti ni ograničiti, što znači da ta prava treba da se ostvaruju i posle stupanja na snagu ovog zakona, ali pod uslovima i na način utvrđen tim propisima, a ne ovim zakonom. Zakon je restriktivan i u slučajevima invalidnosti prouzrokovane bolešću i povredom van rada za mlade osiguranike do 30 godina starosti. Kada je invalidnost nastala do navršene 20. godine života osoba stiče pravo na invalidsku penziju samo ako ima godinu dana osiguranja. Do sada taj uslov nije postojao. Kada je invalidnost nastala do navršene 25. godine života pravo na invalidsku penziju se stiče samo ako ima dve godine staža osiguranja. Raniji uslov je bio devet meseci staža osiguranja. Kada je invalidnost nastala do navršene 30. godine života pravo na invalidsku penziju se stiče samo ako ima tri godine staža osiguranja. Ranije je bila godina staža osiguranja. Ako se ovi uslovi uporede sa brojem mladih nezaposlenih ljudi i sa nemogućnošću njihovog zapošljavanja, zbog teške ekonomske situacije, videće se da su ovi pooštreni uslovi praktično u praksi neostvarivi. Ima još primera koji potvrđuju da ovaj zakon nije kvalitetan, ni konzistentan, niti sistematičan. Dozvolite mi da pomenem još jedan primer u prilog tome. To je proširenje obuhvata osiguranika obaveznim osiguranjem uključivanjem rada preko omladinskih i studentskih zadruga, osim za mlađe od 26 godina koji su na redovnom školovanju, uključivanjem ugovora o delu i drugo. Starosnu granicu od 26 godina treba brisati tako da norma utvrđena u članu 11. treba da se odnosi na sve studente. Kada je reč o proceduri prijavljivanja i odjavljivanja podataka za matičnu evidenciju kod Fonda penzijskog osiguranja za slučajeve radnog anžagovanja na povremenim i privremenim poslovima, ugovor o delu i slično, ta obaveza je neracionalna i predstavlja nepotrebne troškove i administraciju bez pozitivnog efekta za osiguranike i državu. Racionalnije je propisati da se prijava i odjava kod Fonda za ove poslove vrši periodično i kumulativno za protekli period. Doprinosi bi se mogli uplaćivati redovno prilikom svake isplate, samo je potrebno racionalizovati evidenciju. Doprinos za penzijsko osiguranje za člana omladinske i studentske zadruge plaća se dva puta. Jednom na teret osiguranika i drugi put na teret poslodavca, odnosno zadruge kao isplatioca. Dok se za poslove obavljane putem ugovora o delu plaća samo jedan doprinos na teret osiguranika. Visina doprinosa za rad članova omladinskih zadruga treba da se umanji ili izjednači sa doprinosima koji se obračunavaju posebnim ugovorom o delu. Primena odredaba treba da bude istovremena, a nije itd. Poštovane kolege narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS izneo sam više sistemskih i drugih razloga zašto smatramo da ovaj zakon nije dobar, da će u primeni izazvati loše posledice po korisnike penzijskog i invalidskog osiguranja. Izneo sam više razloga zašto smatramo da ovaj zakon nije u praksi pokazao svoje vrednosti i samim tim zašto poslanici SPS-a neće glasati za ovaj zakon.
Reč ima ministarka za socijalna pitanja, gospođa Gordana Matković.
Nastojaću da odgovarim na ona pitanja na koja nisam prethodno. Kada posmatramo odnos prosečne penzije i prosečne zarade, pošto ste komentarisali kako se taj odnos pogoršava, samo ću da vas pitam kada gledate prosečnu penziju - to su ljudi koji su radili pun staž, svega 15 godina, 20 godina i kratko vreme uplaćivali u Fond - da li je normalno da prosečna penzija bude kao prosečna plata. Kada je reč o usklađivanju, moram da vas podsetim da se na usklađivanje sa zaradama prešlo onda kada su zarade počele da padaju, kada više te zarade nisu mogle da izdrže teret penzija, pa se moralo reći da kada se smanjuju zarade moraju se smanjivati i penzije. Najzad, stvar na koju hoću takođe da obratimo pažnju. Član 40. Ustava kaže - obaveznim osiguranjem (ne penzionim, nego obaveznim), zaposleni, u skladu sa zakonom, obezbeđuje sebi pravo na zdravstvenu zaštitu i druga prava za slučaj bolesti, trudnoće, porođaja, smanjenja ili gubitka radne sposobnosti, nezaposlenosti, starosti i prava na druge oblike socijalnog osiguranja, a za članove svoje porodice - pravo na zdravstvenu zaštitu, na porodičnu penziju, kao i druga prava po osnovu socijalnog osiguranja. Znači, reč je o celokupnom korpusu obaveznog osiguranja, ono o čemu govori Ustav. Kada je reč o smanjenju radne sposobnosti, ti ljudi imaju smanjenu radnu sposobnost, ali mogu i dalje da rade. Postavlja se pitanje koji zakon treba da reguliše njihova prava, kako god da ih formulišemo? Da li to treba da se plaća iz Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje ili ta prava treba da se regulišu zakonima o zapošljavanju, zapošljavanju invalida i drugim? Hvala.
Zahvaljujem. Da li predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, ovde su samo poslanici opozicije i veoma mali broj vladajuće većine, koja bi trebalo da se zauzme da podrži Predlog zakona Vlade. U želji da shvatimo razloge za donošenje novog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, pošli smo od obrazloženja koje nam je Vlada pružila, pažljivo saslušali ekspoze resornog ministra i iz toga zaključili da postojeći sistem penzijskog i invalidskog osiguranja predstavlja važnu prepreku ekonomskog oporavka i napretka zemlje zbog visokog opterećenja zarada doprinosima, jer se sistem zasniva na tekućem finansiranju penzija. Ne mogu da se složim s tim, niti poslanici Srpske radikalne stranke, da sistem penzijskog i invalidskog osiguranja predstavlja prepreku ekonomskog oporavka, jer je upravo obrnut slučaj - ekonomske i političke prilike utiču na to kakav će sistem penzijskog i invalidskog osiguranja biti. Sistem tekućeg finansiranja penzija egzistira gotovo svuda u svetu, u Evropi sigurno. I kod nas je usvojen tzv. srednjoevropski ili Kajzerov sistem, koji je pokazao izvesne manjkavosti, doduše ne samo kod nas nego i u svim onim zemljama gde je bilo trusnih poremećaja na ekonomskom planu ili dolazilo do ratnog okruženja. I to je ta manjkavost. U svetu postoje i drugi sistemi. U Americi imamo taj tzv. individualistički sistem. U Kini znamo da firme isplaćuju penzije, dakle država sa tim nema ništa, niti sami osiguranici. U Japanu postoji taj feudalni koncept, gde se naročito ceni odanost određenoj firmi, išla firma gore ili dole, radnici iz generacije u generaciju rade, ostaju odani toj firmi i to se reflektuje na penzijsko i invalidsko osiguranje. Ima se utisak da je Vlada htela da uzme nečiji koncept i da ga primeni na naše uslove, ali pri tom taj koncept verovatno nije dobro razumela, jer je za naše prilike najbolje prihvatiti neki kombinovani koncept koji bi dao i najbolje rezultate. Resorni ministar se ovde više bavi demografijom nego penzijskim i invalidskim osiguranjem, barem kada je obrazloženje u pitanju, a i u ekspozeutvrdi da problem nastaje zbog starenja stanovništva, kada se broj penzionera povećava brže nego broj obveznika. Doduše životni vek jeste produžen. To nam je rekla nauka i za to nismo zaslužni mi, niti Vlada. Istina je i da ljudi počinju sve kasnije da rade, i zbog ekonomskih prilika i zbog želje za kompletnim i što višim obrazovanjem. Ali, razlozi za to su višestruki, a kao što vidimo i posledice. Dobro je što ljudi duže žive, samo da imaju i da im se stvore uslovi, što je obaveza države, da tu starost i dostojanstveno prožive. Zbog opštih ekonomskih i socijalnih prilika, a rekla bih i političkih, u zemlji gde ima milion nezaposlenih, gde je sistem zdravstvenog osiguranja takav da je neophodno da se transformiše, zbog toga ovaj zakon ne može samostalno da se razmatra. Ne može ovako individualistički da se na njega gleda, nego u spletu svih zakona koji regulišu socijalnu problematiku, sadržanu u pravima navedenim u članu 40. Ustava. Kaže nam se da je 30% od ukupnog broja penzionera invalidskih penzionera. Možemo da pretpostavimo koliki deo svojih penzija penzioneri izdvajaju za lečenje i lekove, a često su, nažalost, u poziciji da sa tako malim primanjima izdržavaju i svoju već odraslu decu sposobnu za rad. Iznose nam se podaci da udeo izdataka za penzije u bruto drušvenom proizvodu zahvata 15%. To ne treba da nam se žalite nego da konstatujete da je bruto društveni proizvod mali i da treba nešto u državi da se uradi, da se donesu neke ekonomske mere, kako bi bruto društveni proizvod bio veći, pa to ne bi imalo tolikog značaja i taj procenat bi pao. Kažete da je 90-tih godina bilo 2,5 zaposlenih na jednog penzionera, a danas je 1,6 zaposlenih na jednog penzionera. Ne znam zašto kao parametar uzimate 90-te godine, pre bih uzela 2000. ili 2001. godinu i pitam se zašto uz ovaj materijal nije Vlada ili resorni ministar dostavio studiju, koja bi nam omogućila da pratimo kretanja u penzijsko-invalidskom osiguranju iz godine u godinu, barem od 1970, od koje i počinje da se računa penzijski staž, odnosno za koji period se obračunavaju penzije. Plate jesu opterećene porezima i doprinosima. To smo vam govorili i onda kada smo donosili paket zakona sa poreskom problematikom. Vlada tvrdi da bi oni, i bez izmena sistema penzijskog i invalidskog osiguranja, i dalje morali da se povećavaju. Verovatno ako je Vlada sigurna u to da neće doći do povećanja zaposlenosti, odnosno da privreda neće početi da raste i da se razvija, nego ćemo imati i dalju dubiozu u privredi i još veći broj nezaposlenih. To je u uzročno-posledičnoj vezi, ali mi ne bi trebalo sistemski zakon da donosimo za danas, za sutra, za sledećih godinu dana, pogotovo imajući u vidu stepenovanje penzijsko-invalidskog osiguranja, nego zakon koji bi važio u budućih 100 godina, sa eventualno nekim malim izmenama, dopunama ili usavršavanjima. Kada se donese ovakav zakon, tek zaposleni počinju da razmišljaju kako da obezbede svoju starost, kolika će im biti penzija, da li im se isplati da čim završe srednju školu počnu da rade ili da završe fakultet pa onda počnu da rade. Jer ovako kako se penzije računaju i ne isplati se čoveku da počne mlad da radi za neku minimalnu platu; ili mu se isplati, ali pod uslovom da sve što primi uplaćuje u ovaj investicioni fond, kao treći stepen osiguranja, koji još nemamo, ali je pitanje kada ćemo ga imati. Tu dolazimo do onog osnovnog pitanja - koja je vizija budućnosti i da li je Vlada uopšte ima; ili ste preuzeli nešto tuđe, a to još niste dobro razumeli i to nešto nazvali sistemskim zakonom. Tvrdim odgovorno, jer sam upoređivala zakonske norme sa postojećim republičkim i saveznim zakonom, da je postojeći zakon mogao da se popravi sa 20-tak novih članova i da nije bilo potrebe da se donosi ovakav zakon. Ovo nije sistemski zakon. Postoje sigurno i potrebe da se neka prava prebace iz prava penzijskog i invalidskog osiguranja u neke druge sfere, recimo zdravstvenog osiguranja ili nekog drugog vida socijalnog osuguranja, ali pre toga bi moralo da se raščisti i pronađe odgovor na osnovno pitanje, da li je penzija socijalna kategorija ili je to pravo koje proističe iz radnog odnosa.
Da li želite da koristite i narednih deset minuta? Izvolite.
Da, u kontinuitetu. Mi, srpski radikali, smatramo da je penzija socijalna kategorija i da treba onda da prati troškove života, to je jednostavno logično, a ne pravo iz radnog odnosa, što bi značilo da onda treba da prati prosečnu zaradu. Ovde nema utvrđene koncepcije i od ministra smo čuli da je ovo pre pravo iz radnog odnosa, nego socijalna kategorija, jer ako se osvrnemo na član 15. videćemo da može čovek i da ne bude u radnom odnosu, a da uplaćuje doprinose i da onda ostvaruje pravo posle na penziju. Drugo krucijalno pitanje na koje treba dati odgovor, da bismo imali jasnu viziju, jasnu situaciju i onda odmah ponuđena rešenja, jeste pitanje svojine Fonda PIO. To bih volela da čujem od ministra, kakav je stav, da li je Fond PIO investicioni fond, neki specifični investicioni fond ili nešto drugo što ne znamo šta je. Da li je država (Milka, ne razgovaram s vama, obraćam se poslanicima) neznamo dakle (Milka Marinković: Ono što ste vi pokrali.) da li je u pitanju investicioni fond, da li država raspolaže... ometa me, molim vas, hoćete li da je upozorite ...
Molim vas da ne dobacujete narodnom poslaniku.
Govorim ovde o vrlo ozbiljnoj materiji. Ako hoće neko da razgovara lično sa mnom, može posle na hodniku, ukoliko ga udostojim toga. Predlagač razmišlja, takav je bar utisak, kada se iz člana u član ide u razređivanje ovog zakona, samo o tome koliko su prihodi, kolike su obaveze i gleda da država ne mora ništa da doda. To je bila osnovna ideja vodilja u predlaganju ovogzakona. Tačno je da država ima obavezu i da je ona garant, ali kako će da obezbedi ta sredstva, to je potpuno njena stvar, obzirom na ustavne odredbe može čak i iz poreza, može čak i tako da se reguliše. Sve ćemo oporezovati, po ne znam kojoj stopi, sve pare idu u državni budžet i mi preuzimamo na sebe da isplaćujemo penzije. Mi očigledno nismo, niti se Vlada opredelila za tako nešto, nego još uvek zadržava Fond PIO i prihvatamo to, samo bismo hteli da znamo čije su onda to pare i kakvi su svojinski odnosi. Čini mi se, propuštena je u ovom trenutku prilika da se ovim sistemom PIO razvije taj mešoviti sistem, jer je očigledno da je itencija bila da se razvije stepenovanje i mešovit sistem PIO. Ovako kako je zamišljen, neće sigurna sam nikada zaživeti. Ovaj treći stepen osiguranja nije uopšte razrađen. To je ostavljeno da se nekim posebnim zakonom razradi i reguliše. Kada? To zaista ne znamo. Imao bi i te kako značaja i bilo bi sasvim normalno da se to raspravlja u paketu sa ovim zakonom. To stoji o dugačkom štapu, a ne verujem da ćete ove godine imati vremena da se bavite tom problematikom. Cele godine će se pričati samo o promeni Ustava i ništa se konkretno neće uraditi. Na neki način ide na štetu i sadašnjih i budućih osiguranika, što već sada ne mogu dodatno i sebe da osiguravaju za slučaj starosti ili invalidskih penzija. Mi znamo da trenutno u Srbiji egzistiraju neki navodno fondovi, postoje neka osiguranja, ne znam tačno kako se zove, bio je neki "Viner broker" osiguranje, pa sada ima neki "Dunav TBI". Vidimo da plakatiraju i to predstavljaju kao fond PIO, ali to nije i ne može da bude to; ako jeste, po kom zakonu. To je životno osiguranje, ali to pokazuje da su naši građani zainteresovani za taj treći stepen osiguranja i zato smo morali sada da im ponudimo, ukoliko hoćemo, da sistemski potpuno rešimo tu problematiku. Predlagač takođe, ima se utisak, ne razume šta je obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje. Obaveznim osiguranjem zaposleni obezbeđuju sredstva za slučaj starosti, bolesti i za slučaj nezaposlenosti. Ovde to nije slučaj, a neću da se vraćam na članove 39, 40. i 55. Ustava koji to garantuje, a pogotovo kad su invalidske penzije u pitanju. To je minimum koji mora da se obezbedi, kroz obavezu države, minimum izvedenog prava koje ne spada u elementarna ljudska prava, ali je izvedeno iz grupe ljudskih i građanskih prava. Zato država treba da stimuliše dopunske oblike osiguranja, bez obzira na to što svaki građanin ima prava na socijalnuzaštitu za slučaj starosti i invalidnosti. Zakon poznaje obavezno socijalno osiguranje, a obavezno osigurana lica po Predlogu zakona jesu zaposleni, osiguranici samostalnih delatnosti i poljoprivrednici. Mi, srpski radikali, apsolutno smo protiv toga da sepoljoprivrednici obavezuju na plaćanjedoprinosa i da postaju obavezno socijalno osigurani za ove slučajeve. Njima mora da se ostavi ova mogućnost predviđena članom 15. Znači, da sami odluče hoće li ili neće da se uključe u obavezno socijalno osiguranje. Član 16. o dobrovoljnom PIO nije uopšte razrađen. Samo tri stava o tome govore. U obrazloženju, ministar nije rekla kada država planira, tj. Vlada planira da nam predloži da se i ova problematika uredi. U članu 18. prava iz PIO jesuza slučaj starosti, invalidnosti, smrti, telesnog oštećenja prouzrokovanog povredom na radu ili profesionalnom bolešću. Šta sa onima koji imaju telesno oštećenje ili povredu koje nema ili se nije desila na radnom mestu, ako nije posledica profesionalne bolesti; dakle, čovek je bolestan i nije sposoban za rad, šta će sa njim biti. Kada jeu pitanju invalidskapenzija, Predlogzakona poznaje samo gubitak radne sposobnosti zbog promena u zdravstvenom stanju prouzrokovanih povredom na radu ili van rada koje se ne mogu otkloniti medicinskom rehabilitacijom, ali ne daje odgovor šta sa onima sa smanjenom radnom sposnobnošću. Tu sada dolaze do izražaja slabosti Zakona o radu, koji ne štiti u stvari ni jedno pravo radnika. Nema više raspoređivanja na druge poslove i tome slično. Svi oni koj nisu apsolutno zdravi mogu da očekuju otkaze, jer poslodavcima takvi ne trebaju, a što i ne može da se napada sa stanovišta privatne svojine i najamne radne snage. Država mora da nađe načina da pruži minimum zaštite, ako ne kroz sistem penzijskog i invalidskog osiguranja, onda na neki drugi način. Ne možemo mi privatnog vlasnika korporacije, firme da nateramo da radnika rasporedi na neke druge poslove, a on više nije sposoban da obavlja svoje poslove. To je jasno, ali država o tome mora da razmišlja, to je moralo da postoji u Zakonu o radu da bismo rešili problem i tih ljudi. Redukovano je pravo na naknadu za telesno oštećenje, samo za slučaj ako je telesno oštećenje prouzrokovano povredom na radu ili profesionalnom bolešću i tu dolazi do izražaja neravnopravnost osiguranika. Evo, završavam, osmo poglavlje - Utvrđivanje visine prava iz penzijskog invalidskog osiguranja - mi smo amandmanom tražili da se potpno briše, da je potpun promašaj, u nadi da ćemo na taj način izvršiti dodatni pritisak na Vladu da povuče ovakav zakon, da se opredeli i da tu viziju kako treba da reguliše penzijsko i invalidsko osiguranje u budućnosti ponudi sa jednim potpuno novim rešenjem. Poslanici SRS uložili su tridesetak amandmana, jer su smatrali da amandmanima ne može ovaj zakon u potpunosti da se popravi, koncepcijski je promašaj, a u pojedinostima ćemo vam reći sve što imamo vezano za taj zakon, ali svakako nećemo glasati za ovakav predlog Vlade. Hvala lepo.
Reč ima ministarka za socijalna pitanja, gospođa Matković.
Vrlo kratko, u pitanju je socijalna penzija koja se isplaćuje iz budžeta za sve, nevezano da li su plaćali osiguranje ili nisu plaćali osiguranje, jer to jeste ozbiljna tema i ona podrazumeva da se zapravo iz budžeta plaćaju svi stariji od 65 godina. Znači, onog momenta kada napunite odgovarajuću starost, a ukoliko nemate nikakve prihode, onda imate pravo na socijalnu penziju. To bi bilo jako dobro, jer postoji u nekim razvijenim zemljama, ali to prosto u ovoj zemlji nije nikada postojalo i za šta u ovom momentu nema ni mogućnosti da se uvede. To je nešto drugo u odnosu na osiguranje. Pravo u ovom zakonu, kao i u čitavom sistemu zakona koji su regulisali ovu oblast ranije, stiče se u zavisnosti od toga da li uplaćujete ili ne uplaćujete doprinose. Što se tiče Fonda, on naravno nikada nije bio investicioni fond, on se uvek punio tako što su se prikupljali doprinosi od postojećih zaposlenih i isplaćivale postojeće penzije. On nikada nije bio investicioni fond, a nije ni predlogom ovog zakona investicioni fond. Vi ste potpuno u pravu da se oblast dobrovoljnog osiguranja u smislu posebnih privatnih fondova, koji bi sada radili po principu računa, mora regulisati. Ali, sadašnje firme rade na osnovu saveznog zakona o osiguranju i na saveznom nivou su se registrovale. Nama predstoji kao regulativa, donosi je Ministarstvo finansija i mi ćemo učestvovati u onom delu uslova za povlačenje takve penzije. To je pitanje regulisanja finansijskih tržišta, pravila pod kojim neko investira, koliko se može investirati od tih sredstava u inostranstvu, a koliko se mora investirati ovde, to je čitava regulativa za koju smo mi preuzeli obavezu da je uradimo kao Vlada u narednih šest meseci kada je reč o tom dobrovoljnom osiguranju. Što se tiče drugog stuba, odnosno ovog mešovitog sistema, mnoge zemlje u tranziciji za njega se odlučuju, ali je važno šta on to podrazumeva? Znači, kada uvodite drugi stub, onda kažete sledeće - svi oni mlađi, recimo, od 40 godina, oni sada samo deo svojih doprinosa uplaćuju u ovaj naš postojeći fond iz koga se isplaćuju penzije, a drugi deo ne uplaćuju u taj, već u poseban fond, na svoje posebne individualne štedne račune. Oni stariji od 40 godina i dalje celokupne svoje doprinose uplaćuju u ovaj prvi stub, a to je tekući način finansiranja. Naravno, bilo je moguće da se mi opredelimo za takvu varijantu, a moje je najdublje uverenje da takva mogućnost u našim uslovima danas ne postoji, čak imam rezervi i za srednji rok, ali o tome možemo razgovarati. A zašto? Zato što to automatski znači da ni ovi doprinosi koji se danas prikupljaju ne bi išli svi u ovdašnji penzioni fond da se iz njega finansiraju tekuće penzije. Pa šta to ima za posledicu? To za posledicu ima da morate smanjiti penzije, još više usporiti njihov rast, odnosno uvesti negativno indeksiranje, jer prosto se sadašnji penzioneri moraju iz nečega finansirati; ako imati manji priliv u sadašnji fond, to znači da je to jedina mogućnost; a druga je mogućnost da se iz budžeta još više dopunjava ovaj fond iz koga se finansiraju ove penzije, što takođe u ovim uslovima nije moguće, kada se već ima u vidu kolika su izdvajanja iz budžeta za penzije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SSJ, odnosno zamenik predsednika poslaničke grupe SSJ.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, već više od godinu dana svi zaposleni u Srbiji očekuju sa nestrpljenjem zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju. Očekivali su nešto novo, reformski novo, a u stvari su dobili ovim predlogom zakona od Vlade Republike Srbije samo smanjenje određenih prava za buduće penzionere, kao i manju penziju, po mišljenju SSJ. Mi smo očekivali da će ovaj novi zakon stvarno reformisati pravo na penzijsko-invalidsko osiguranje i u tom smislu dati nešto novo, pa da se materijalni položaj, kako sadašnjih penzionera, korisnika penzija po bilo kom osnovu,tako i budućih penzionera poboljša. Ovde je ministarka u svom uvodnom izlaganju rekla da imamo nepovoljan odnos zaposlenih radnika i penzionera. U objašnjenju ovog zakona govori se da je šezdesetih godina šest zaposlenih izdržavalo jednog penzionera, a danas 1,6 zaposlenih izdržavaju jednog penzionera. Sigurno da to nije povoljan odnos i da to nepovoljno utiče na materijalni položaj, odnosno na visinu penzija ovih sadašnjih i budućih korisnika. Međutim, ovdetreba postaviti drugo pitanje: šta smo mi uradili reformski da se taj broj zaposlenih od 1,6 poveća na 2,5 ili 3 zaposlena u Srbiji na jednog penzionera, ali to je pitanje za neke druge diskusije i druge zakone. U ovom zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju, što je najznačajnije, budući penzioneri će pravo na penziju ostvariti na osnovu celokupnog radnog staža, odnosno doprinosa i visine doprinosa, tj. visine plate u svom celokupnom proteklom radnom veku. To je ono što će odmah dovesti, tvrdim odavde odgovorno, u nepovoljan položaj većinu budućih penzionera u odnosu na sadašnje i korisnike koji će ovih dana otići u penziju, koristeći pravo na najpovoljnijih deset godina. Ovde je rečeno da je rešenje simulirano na preko 100.000 budućih korisnika penzija i da će vrlo mali broj tih budućih penzionera doći u situaciju da ima manju penziju. To nije tačno, odgovorno tvrdim. Uzmite, bez obzira na ove korektivne faktore, opšti bod i lični bod, da će većina penzionera imati niže penzije po novom zakonu, nego što bi imali po sadašnjem zakonu. S druge strane, postavlja se pitanje zaposlenih što su u svom radnom veku imali napredovanje u službi - počeli su na najnižim radnim mestima, pa su se školovali, došli do neke fakultetske diplome, pa čak do doktorata - da im sada veće plate neće stvarati uslove za veće penzije. Da li na ovaj način mi destimulišemo ljude da u svom radnom veku ne traže i ne teže da idu ka boljem, ka većoj plati, jer im to neće mnogo uticati na visinu penzije. Možda za 1-2%, a kada već čovek doživi penziju, nije toliko bitno da li će imati 10.000 ili 10.500 dinara. Do sada najpovoljnijih 10 godina, bar u većini firmi, bilo je tih čuvenih 70-tih do 80-tih godina, kada je privreda u Srbiji dobro radila, kada su plate bile dobre. Uglavnom su ljudi uzimali te proseke za svoju penziju. Ukoliko se zadrži ovo predloženo rešenje, a mi iz SSJ smo protiv toga, onda bi penzioneri po važećem zakonu imali veću penziju u odnosu na njihove kolege koje iz bilo kojih razloga nisu mogli ili nisu stekli pravo ili neki osnov da bi ostvarili pravo na penziju. Znači, imali bi manju penziju za 10 do 30%, zavisi od pojedinačnog slučaja. Ovde se postavilo pitanje zašto je veliki broj invalidskih penzija u Srbiji. Oni koje dobro sećanje služi, treba da znaju da su unazad 10, 15, 20 godina dosta bili liberalni uslovi za odlazak u penziju, da lekarske komisije, to se mora priznati javno, nisu baš sa nekom velikom oštrinom gledale na te ljude koji su želeli da budu invalidski penzioneri. Zatim, bilo je slučajeva da su i firme želele da se oslobode mnogih invalida druge i treće kategorije, pa su čak i preporučivale komisijama da im daju pravo na prvu kategoriju i da odu u penziju. To je činjenica i toj istini treba pogledati u oči. Međutim, takođe treba reći i sledeće: u mnogim firmama su uslovi rada bili loši, vrlo malo sredstava je odvajano da bi se poboljšali, pa je to umnogome uticalo da je mnogo mlađa kategorija ljudi, ispod 50 godina, sticala pravo na invalidsku penziju, jer im je bila smanjena radna sposobnost ili su bili oboleli od neke profesionalne i druge bolesti zbog koje su morali da odu u invalidsku penziju. Dakle, pitanje invalidske penzije, s jedne strane, jeste pitanje lekarske komisije, ali je s druge strane i pitanje da li su uslovi rada bili dobri i da li je zaštita na radu bila dobro sprovedena u svim firmama. Imao sam tu sreću da sam godinama radio u Industriji kablova u Jagodini, koja je mnogo svojih sredstava potrošila na zaštitu radnika, na zaštitna sredstva itd. Ulaganjem tih sredstava je dosta smanjena mogućnost dobijanja invaliditeta na radnom mestu. Sve u svemu, po mišljenju SSJ, ovakav Predlog zakona, kada je u pitanju odlazak u penziju iz radnog odnosa, odnosno zaposlenih u državnim, javnim i sličnim preduzećima, neće poboljšati položaj penzionera. Mislimo da će penzije biti manje, odnosno procentualno manje nego što su sada. Kao što sam rekao, pitanje invalidskih penzionera je posebno, gde je ovaj član koji reguliše prava na invalidsku penziju i sva ona druga prava po Predlogu zakona u suprotnosti sa članom 40. Ustava Republike Srbije. Ne bih da ga citiram i da oduzimam vreme. Da podsetim, to je važeći Ustav Republike Srbije, još ga nismo promenili i bar toliko bismo morali da ga poštujemo, kad dajemo predlog ovakvog zakona i sutradan kada ga usvajamo. Mi iz SSJ-a smo dali amandman na član 18. Predloga zakona, kojim tražimo da se i u postojećem zakonu primeni član 40. Ustava Republike Srbije, a on daje pravo zaposlenima na smanjenu radnu sposobnost, opasnost od bolesti itd. Dozvolite mi da se sa nekoliko rečenica osvrnem i na osiguranje poljoprivrednih proizvođača. U Predlogu zakona, u ovom osnovnom tekstu koji imamo, predviđeno je da poljoprivredni proizvođači moraju obavezno da osiguraju jednog ili više članova porodičnog domaćinstva. Takođe, postoji amandman od strane Odbora za poljoprivredu, koliko sam video, verovatno će taj amandman biti usvojen od strane Vlade, a kaže ministarka da je već usvojen, da samo nosilac ili neko od članova porodičnog domaćinstva bude obveznik osiguranja po osnovu poljoprivredne delatnosti. Mi iz SSJ, kao što je poznato, u većini naših diskusija smo se zalagali i zalagaćemo se uvek za bolji život zemljoradnika ili, ako to lepše zvuči, poljoprivrednih proizvođača. U ovom trenutku ne možemo podržati ovaj predlog zakona, da poljoprivredni proizvođači budu obavezno penziono osigurani. Razlozi su sledeći: u ovom trenutku Fond zemljoradnika duguje poljoprivrednicima ili zemljoradnicima 17 ili 18 penzija, pa se postavlja pitanje - ako se nastavi ovakav trend kašnjenja penzija, a obavežu se poljoprivredni proizvođači da moraju obavezno da osiguraju najmanje jednog svog člana porodičnog domaćinstva, da li će ti, kada steknu pravo na penziju, uopšte dočekati da prime tu penziju, ako će tu penziju ostvarivati sa 63, odnosno 65 godina života, kao i drugi. (Predsednik: Da li koristite i narednih 10 minuta?) Da. Drugi razlog jeste što je materijalni položaj poljoprivrednih proizvođača u Srbiji izuzetno težak. U ovom trenuktu, bez obzira što je mali katastarski dohodak kao osnovica za plaćanje doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje zemljoradnika, siguran sam i tvrdim u ime poslaničkog kluba SSJ da će vrlo brzo taj katastarski dohodak biti revalorizovan za nekoliko puta, pa će obaveza poljoprivrednih proizvođača biti daleko veća nego što je sada, u trenutku kada ovaj zakon bude počeo da se primenjuje. Dakle, činjenica je da su poljoprivredni proizvođači u izuzetno teškom položaju, da njihove proizvode danas nema ko da kupi, niko im ne garantuje cenu itd, pa se postavlja pitanje od čega će ti ljudi da plaćaju, koji je izvor prihoda, a moraće kada ih obavežete da plaćaju doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje. Bilo je ovde govora, od strane gospođe ministarke, da ima mnogo staračkih domaćinstava koje nema ko da izdržava na selu i da upravo ova penzija treba da im obezbedi neku materijalnu, socijalnu, ekonomsku sigurnost. Gospodo iz vlasti, donesite zakon da deca stara licamoraju da izdržavaju, kao što je u visokorazvijenim zapadnim zemljama obaveza da se izdržavaju roditelji od strane one dece koja imaju od čega da ih izdržavaju. Ako mislite da je penzija od 2.000 dinara, koliko je sada najmanja penzija poljoprivrednih proizvođača,prima se dva puta mesečno i to neredovno, u ovom trenutku više od mesec dana nije isplaćena zemljoradnička penzija, dovoljna da neko staračko domaćinstvo, odnosno penzioneri i zemljoradnici žive od toga, grdno se varate. Mora mnogo više para da se obezbedi da bi ta lica, kakonisu u mogućnosti da obrađuju svoju zemlju, mogla od toga da se izdržavaju, a ne mogu da se izdržavaju samo od ovih 2.000 dinara. Kada su u pitanju poljoprivredni proizvođači, mi iz SSJ-a se zalažemo da se u ovom trenutku ne obavezuju poljoprivredni proizvođači na plaćanje doprinosa, na tzv. obavezno osiguranje, već da se stvore ekonomski uslovi da se poboljša materijalni položaj zemljoradnika, pa da se onda obavežu na plaćanje doprinosa za jednog ili više članova svog porodičnog domaćinstva. U ovom trenutku mislim da je adekvatno rešenje da to ostane dobrovoljno osiguranje, da svaki zemljoradnik, odnosno nosilac porodičnog domaćinstva oceni i proceni da li je sposoban ekonomski i finansijski da plaća doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje i da tako ostavimo slobodu poljoprivrednim proizvođačima da sami odluče žele li ili ne žele da se osiguraju za slučaj starosti. Posebno bih naglasio da se mi iz stranke SSJ ne slažemo sa uvođenjem plaćanja doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje na ugovor o delu, autorske honorare, na rad preko omladinskih zadruga itd. Zašto - ako i ovo bude ostalo u zakonu, ovakav predlog, i ako se bude plaćalo na autorske honorare, ugovore o delu itd, onda će jedan uzan krug ljudi u ovoj Srbiji, koji stalno imaju sklopljene ugovore o delu, imaju honorare itd. preko raznih veza i vezica, a zna se kako se dobijaju honorarni poslovi, kako se dobijaju poslovi po osnovu ugovora o delu, tako dovesti sebe sigurno u povoljniji položaj kada steknu pravo na penziju, mislim na starosnu, na invalidsku. Jednostavno, imaće daleko veće penzije nego iste njihove kolege koji rade sa njima, na istom radnom mestu, a da ne pričam o tome da će mnogi ti ugovori da se izvršavaju na radnim mestima, da će mnogi honorari da se zarađuju na radnim mestima i koristeći u firmama, u preduzećima, sva ona pomagalapotrebna da bi odradili posao za koji su vezali ugovor. Dakle, mislim da treba to da izbacite iz ovog zakona, a takođe ne možemo da prihvatimo da se i rad preko omladinskih zadruga obaveže, odnosno da se na te isplate plaćaju doprinosi za penzijsko i invalidsko osiguranje. Na neki način ovaj zakon će biti u koliziji, čini mi se, sa Zakonom o radu, gde to nije predviđeno. Na kraju, da ne ispadne da samo mi iz SSJ kritikujemo, pohvalio bih član 60. Predloga zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, gde je rečeno da sve žene koje su rodile treće dete imaju pravo na tzv. poseban staž od dve godine, ali istovremeno predlažemo da uzmete u razmatranje mogućnost da žene koje su rodile četvrto, peto ili šesto dete takođe imaju neki poseban staž od jedne ili dve godine viška, da bismo na taj način pospešili rađanje dece u Srbiji i da Srbija izađe iz bele kuge. To vam je predlog SSJ. Na kraju svega ovog izloženog, i pored ove pohvale člana 60. Predloga zakona, poslanici SSJ ne mogu glasati za Predlog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju u načelu, a pošto smo podneli oko 50 amandmana, to je dokaz da smo vrlo studiozno radili na ovom predlogu zakona. Ukoliko se većina ovih amandmana usvoji i bude ugrađena u konačan tekst zakona, razmislićemo da li ćemo vam dati podršku pri konačnom usvajanju zakona. Hvala.
Reč ima ministar za socijalna pitanja, gospođa Gordana Matković.
Ako neko celog veka na principu tog tekućeg finansiranja doprinosi, kada ima manju platu manje, kada ima veću platu više, za izdržavanje penzionera u tom trenutku, onda prosto nema osnova da mu se samo deset godina, kada je u najboljoj situaciji, uzimaju kao osnov za izračunavanje penzije. Drugo, sedamdesete i osamdesete nisu najpovoljnije. Najpovoljnije su devedesete za 90% ljudi koji odlaze u penziju, a razlog je upravo to što se mora koristiti taj parametar prosečne zarade, koji je tokom devedesetih zbog inflacije i zbog promena metodologije bio nerealan parametar, tako da ispada da su svi značajno iznad te prosečne zarade. Zbog toga, za najveći deo ljudi koji je radio devedesetih, kad god odu u penziju, ispale bi baš te devedesete najpovoljnije i oni bi došli u mnogo bolji položaj nego oni koji nisu radili tokom devedesetih, kao recimo oni mlađi koji su počeli da rade kasnije. Kad je reč o dugovima vezanim za zemljoradničke penzije, podsetila bih vas da je na početku taj dug iznosio 24 meseca, da je u međuvremenu smanjen na 14 meseci i da je jedan od problema činjenica da zemljoradnici zbog nagomilanih dugova nisu plaćali ovo osiguranje. Znači, taj zemljoradnički fond se nije punio,a istovrmeno doprinosi nisu vezani za katastarski prihod, nego su uvek u tom osiguranju bili vezani za prosečnu zaradu, a prema prethodnom zakonu su bili vezani za 50% prosečne zarade iz prethodne godine. Prema ovom predlogu, ujednačavali bi se sa najnižom stopom i osnovicom koja postoji u Fondu zaposlenih, a nikako sa revalorizacijom katastarskog prihoda. To neće imati uticaja na to kolike će biti njihove obaveze za penzijsko osiguranje, jer nisu bile ni po prethodnom, niti su po ovom zakonu njihove obaveze za penzijsko osiguranje vezane za katastarski prihod.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko je razloga zbog kojih mora biti učinjena korenita reforma u sistemu penzijskog i invalidskog osiguranja. Prvi razlog jeste demografske prirode, bela kuga vlada u Srbiji od sredine šezdesetih godina naovamo, izuzetno nepovoljna starosna struktura i brojčana supremacija starijeg stnanovništva u odnosu na srednje i mlađe stanovništvo. Ekonomski razlozi su neposredno vezani za demografske, a govore u prilog tome da smo šezdesetih godina imali šest prema jedan u korist zaposlenih u odnosu na penzionere, da je danas taj odnos 1,6 prema jedan, dakle četiri puta nepovoljniji. Uz sav napredak i povećanje broja zaposlenih koje će uslediti narednih meseci i godina, sasvim je sigurno da se povoljniji trend neće moći dugo postići. Takođe, nepravednost i izvesne nepravilnosti postojećeg sitema, koje uočavamo u pogledu nepovoljnog odnosa između onih u boljim preduzećima, koji su još mogli da se opredele za deset najpovoljnijih godina, i onih građana i radnika u lošim preduzećima ili u manje profitabilnim strukama, takođe je jedan od momenata koji moraju da se koriguju. Nepravednost se ogleda i u činjenici da imamo preko 30% invalidskih penzionera, od kojih su mnogi ostvarili te penzije bez stvarnog invaliditeta, mnogi i uz korupciju, i uz nedovoljne mehanizme kojima bi se obezbedilo ravnopravno i ravnomerno dodeljivanje invalidskih penzija. Te mehanizme, kroz ustanovljavanje lekarskih komisija i višeg stepena utvrđivanja prava na invalidsku penziju, ovaj zakon ustanovljava. Dalje, nizak životni standard penzionera takođe je jedan od razloga koji moramo uvažiti i zbog toga je neophodno da se obezbede mehanizmi stalnog i stabilnog finansiranja i dotoka prihoda penzionera, upravo zbog toga što je najčešće toj populaciji penzija jedini izvor egzistencije. Principi reforme koje je iznela gospođa Matković ogledaju se u obaveznosti, uz korektivni faktor dobrovoljnosti; dakle, ukoliko neko želi da ostvari veću penziju, uvodi se obaveznost za svalica, kako zaposlena, tako i ako rade na povremenim, privremenim poslovima, prema ugovoru o delu, u studentskim zadrugama, dakle, kroz širok spektar lica koja mogu da doprinesu upravo toj vrsti stabilnosti i stalnosti penzija u Srbiji. Solidarnost je takođe jedan od ključnih principa u ovom zakonu, kako kroz garantovanje minimalnih penzija, tako i kroz mehanizme zaštite ženske radničke populacije kao ugroženije, koja ima nepovoljnija radna mesta, manje prihode i u tom smislu ovaj zakon postiže kvalitativan napredak i uspeva upravo da izradi tu vrstu korektivnog mehanizma. Solidarnost se ogleda i u činjenici da se princip na osnovu koga su sadašnji penzioneri ostvarivali pravo na penziju, dakle princip stalnog izdvajanja kroz doprinose i dalje ustanovljava; ona lica koja su tokom celog svog radnog veka izdvajala sredstva i dalje imaju obezbeđenu mogućnost da ostvare penzije u skladu sa zakonskim principima i u skladu sa principima na osnovu kojih su oni ta sredstva izdvajali. Sigurnost koju obezbeđuje stalni priliv sredstava doprinosa jeste mnogo bolji princip, naročito u našim uslovima, u odnosu na princip štednih računa, kada se akumulacija kapitala, odnosno tržišni principi uvode u ovu oblast, upravo zbog rizika koje možemo da vidimo i u propasti nekih osiguravajućih kompanija na Zapadu u proteklih godinu dana; dakle, rizik lošeg investicionog ulaganja, ratova, inflacija, hiperinflacija. Ovaj zakon omogućava da radno sposobna lica koja rade duže, koja ostvaruju penzijski staž do 45 godina, ostvare ne samo to pravo, nego i da se efekti i vreme tog rada neposredno očitavaju u visini penzije i uzročno posledično vezuju sa visinom njihove penzije. Ono što mene iznenađuje jeste da neke uvažene kolege imaju tu vrstu političke hrabrosti da se predstavljaju kao zaštitnici penzionera, a sami kada su bili na vlasti u protekloj dekadi 90-tih godina praktično su doveli populaciju penzionera na prosjački štap. Znamo šta se dogodilo sa penzijama 1992. godine i od tada je praktično prestao princip davanja 12 penzija. Počelo je da se daje manje penzija godišnje nego što je penzionerima pripadalo. Protivzakonito su bile smanjivane penzije 1994. i 1995. godine, kroz bonove za struju, kroz inflaciju, kroz hiperinflaciju, što je praktično dovelo, zbog očuvanja socijalnog mira, do potpune socijalne ugroženosti ove populacije. U tom smislu ovaj zakon pruža zaštitni mehanizam za penzionere i zbog toga će poslanički klub Demokratske opozicije Srbije glasati za njega.
Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić, zamenik predsednika poslaničke grupe Narodni socijalisti.
Poštovana gospodo narodni poslanici, stalno govorimo o reformi, a ova reforma penzionog i invalidskog osiguranja treba da podrazumeva po meni jednu jedinu stvar - pune penzione fondove i kako doći do punih penzionih fondova. Od predlagača zakona, resornog ministra, ništa o tome nisam čuo, iako sam vrlo pažljivo slušao. Očigledno nije pronašla modele kako da uđemo u pravu i suštinsku reformu, a ona će se desiti onog momenta kada penzioni fondovi u ovoj državi budu puni. Kako oni mogu da se napune? Mislim da fali jedna suštinska stvar, a to je dobar privredni ambijent, dobar razvoj privrede, dobro zapošljavanje, dobre plate i onda su fondovi sigurno puni. Mislim da se reforma u oblasti penzionog i invalidskog osiguranja neće desiti ni ovim zakonom, jer ta birokratizovana struktura opstaje ponajduže u ovoj oblasti i ne zavisi ni od kakvih političkih opcija, a vi možete odavde da šaljete raznorazne političke poruke i prazne priče da to pripada nekoj političkoj opciji, pitanje je ko je za koga tu glasao i ko tamo sve radi. Postavlja se jedno suštinsko pitanje, kao što je bio problem ZOP-a u ovoj državi i mislim da još uvek traje, još uvek nije rešen i stalno se nešto odlaže šta će biti sa tim, čini mi se da će i u ovoj oblasti mnogo toga ostati nerešeno. Prvo, ko su osiguranici, da li će se pretresti i zaista utvrditi ko su stvarno osiguranici po svim ovim kategorijama. Evidentna je činjenica da kada god je neki državni organ dostavljao dokumentaciju Fondu penzionog i invalidskog osiguranja, a radi se o osiguraniku koji je umro, naredne godine ponovo ste dobijali ime i prezime tog lica i zaduživali tog osiguranika, jer retko su umrli brisani iz evidencije. Mislim da u ovom momentu ne znamo ni tačan broj osiguranika, a posebno kada je u pitanju poljoprivreda. Znači, ne može biti reforme penzionog osiguranja ako se ne desi ozbiljna privredna reforma, jer inače su fondovi prazni. Polovina Srbije u ovom momentu ne radi, da krenemo od "Jumka", pa "Delišes", možemo ići i do Subotice, "Goša" u Smederevskoj Palanci", velike srpske firme stoje, ne rade ništa, ne uplaćuju penzione doprinose već 15-20 meseci i tajfondovski deo se ne puni. Da ne govorimo o oblasti usluga u ovoj državi, koja je možda ponajviše ugrožena i čini mi se da je u toj oblasti pitanje još i teže. Moram da se osvrnem na penziono osiguranje poljoprivrednih proizvođača. Nikakva ozbiljna reforma u ovoj oblasti neće se desiti. Prvo, šta se događa sa svim osiguranicima koje su po nalogu lokalnih službi, a za određen iznos novca, utvrđivali šefovi mesnih kancelarija. Vršeno je masovno prijavljivanje građana, iz čega nikako nisu mogli da izađu kada je u pitanju penziono osiguranje. Mislim da tu treba mnogo ozbiljnog rada, da se raščisti ko su osiguranici u oblasti poljoprivrednog osiguranja. Ima porodičnih domaćinstava gde je osigurano od šest do osam lica, pa kada uzmete ove proseke, dugovanja u nekim porodicama po tom osnovu kreću se do 400.000 dinara, uz sve one kamate koje teku. Čini mi se da se vodi na prihodnoj strani kada je u pitanju penzioni fond kao zaduženje, a na realnoj uplatnoj strani, na kojoj treba da se desi plaćanje po tom osnovu, evidentno je da nema prihoda i ne postoji dohodak sa kojim se to može izmiriti. Ni ovaj način koji je predložen nije dobar i opet se polazi od nekog proseka. Ranije je bio prosek bruto zarada zaposlenih u privredi Srbije, sada će ispasti nešto slično i doći ćemo opet na nivo uravnilovke. Postoje poljoprivredna domaćinstva koja raspolažu i sa 200-300 hektara obradive zemlje, drže je u arendi ili su već vlasnici te zemlje, a plaćaju prosečnu zaradu; i naravno, najveći broj poljoprivrednih domaćinstava, iz kojih uglavnom potiču osiguranici u toj oblasti, imaju jedan, dva, tri, maksimalno pet hektara obradive zemlje. Kada se pođe od proseka u ovoj oblasti odmah se dođe do druge činjenice: niti svi ekonomišu u poljoprivredi najbolje, niti su uslovi privređivanja u poljoprivredi sjajni. Kolika je cena mesa u ovom momentu i kako će se uopšte zasejati ovog proleća, kako će se stvoriti uslovi za stvaranje novog prihoda u poljoprivredi, čini mi se da mnogo toga ostaje nerešeno i kada se donese ovaj zakon. Mislim da u toj oblasti apsolutno ostaje i dalje mnogo šta nerešeno. Stalno sam se zalagao da nosilac poljoprivrednog domaćinstva bude osiguranik i to je sasvim dovoljno, a da sve ostalo pređe u osnov dobrovoljnosti i da se prema prosecima u toj oblasti pronađu modeli. Ljudi mogu da plate i više nego što je predviđeno, jednostavno ako imaju prihode te vrste i mogu da naprave godišnju kalkulaciju iz koje će plaćati taj nivo osiguranja. Možemo da pričamo šta hoćemo, ali kada se sve spusti u praksu, opet se svodi na istu priču. Uđite u bilo koju zajednicu penzijsko-invalidskog osiguranja i proverite broj osiguranika u poljoprivredi i videćete da je tu haotično stanje. Proverite koliko ima umrlih lica koja se i dalje vode kao osiguranici, i tu je prilično neuređeno stanje. Šta se dešava sa osiguranjem koje je bilo u nekom prethodnom periodu, recimo na osam članova porodičnog domaćinstva, gde je dug 200 i 300 hiljada realan, uz sve kamate koje su se dešavale u prethodnom periodu - da li postoji način da se pređe u realna zaduženja? Može li preko marke u tom periodu a danas evra da se uđe u kamatne stope te vrste i da se napravi neki prosek, jer kamate su napravile stravičnu štetu u toj oblasti. Nije tačno da poljoprivredni proizvođači neće da budu osigurani, nego ne mogu da plate ovaj nivo zaduženja. To je jedina i realna činjenica. Čini mi se da poljoprivredni proizvođači isključivo žive od svog rada. Oni nemaju mogućnosti da se bave bilo čim drugim osim tim svojim težačkim radom. Čini mi se da ovde nema reforme ako se sve ovo ne sabere, broj osiguranika, šta se dešava sa prethodnim periodom, kako se rešava staž lica koja više neće da budu osigurana po tom onsovu, hoće da izađu iz te vrste osiguranja, ali šta se dešava sa njihovi stažom iz prethodnog perioda? Da li ćemo im ostaviti mogućnost da nemaju rešeno osiguranje jer će im visiti neki dug ili ćemo stvoriti uslove da plate neku realnu cifru koju zaista mogu da plate. Ako se stalno izlazilo u susret i opet se izlazi u susret preduzećima, velikim sistemima, zanatlijama, taksistima, advokatima, sveštenicima - jer kad se zapreti štrajkom ista je priča, nije se ništa promenilo ponašanje osiguranika - njima se uvek prave ustupci svake godine i stalno se limitiraju nivoi i snižavaju obaveze da ne bi imali nekakvu vrstu bunta. Bez rešenja ovog problema, pošto poljoprivredni proizvođači jedini žive od svog rada, nema ozbiljne reforme u ovoj oblasti. Na kraju, kada je u pitanju penziono osiguranje poljoprivrednih proizvođača ne možete držati na uravnilovci ljude koji imaju 200 hektara ili 2.000 hektara i evo sada kupuju i poljoprivredne kombinate i poljoprivredne proizvođače koji imaju dva hektara - da svi oni plaćaju isto. Nije im isti prihod. Mislim da se čini slična greška. Meni je jasno kako se to izračunava. Napravi se bruto model, izvede se računica, podeli se na broj osiguranika i razreže se. Kada se pravi budžet sve se svodi na dole i kada se svede na pojedinca ono što ne može da plati. Uvek se polazi od bruto da bi se došlo do mase koja treba da se obračunava za pojedinca. Jedino realno oporezivanje u ovoj oblasti je oporezivanje prema katastarskom dohotku. Prosečan katastarski dohodak za zemlju od prve do četvrte klase, a ima ih osam u ovoj oblasti, iznosi 200 do 400 dinara prihoda. To je prihod i na to ide stopa poreza. Prosečno poresko zaduženje po domaćinstvu od pet do 10 hektara zemlje maksimalno je do 1.000 dinara. Naravno, ko god plaća porez ćuti kada je to u pitanju, a sve ostalo mu pravi problem. Uopšte nije dobro regulisano zdravstveno osiguranje kada su oni u pitanju. Kod overe zdravstvene knjižice traži se da plati penziono osiguranje i sve obaveze da bi dobio overenu zdravstvenu knjižicu. To ne može tako. To mora da bude regulisano samo tom obavezom zdravstvenog osiguranja. Čini mi se da uopšte nije izvršena edukacija stanovništva i da ljudi ne razumeju šta je obavezna zdravstvena zaštita. Stalno se to meša. I prethodno vreme je politički korišćeno da bi se kupili politički poeni i pričane su razne priče građanima oko toga da se ne plaća, da bi se srušio režim. Danas se svi suočavamo sa ozbiljnim problemom kako eduktovati stanovništvo, objasniti mu njegov interes po tom osnovu i napuniti fondove. Suština ove vrste reforme je da moraju biti puni fondovi. Čini mi se da jedina kategorija fondova su samostalne zanatlije, taj fond je uvek imao visok nivo naplate i penzije po tom osnovu se najredovnije isplaćuju. Fond zaposlenih mislim da je jako ugrožen, a on je suštinski i osnovni, od čega treba da se pođe, posebno u ovoj oblasti, a to je fond gde se nalaze poljoprivredni osiguranici. Njih je mnogo, više stotina hiljada građana početkom svake godine dobija rešenja u ovoj oblasti. Pominjete 1992. godinu. Jedino onaj ko je radio u poreskoj upravi zna šta je bilo 1992. godine. Sve ostalo je prazna politička priča koja pokušava sa ove govornice da se koristi. Te godine broj poreskih obveznika, jer je došlo do ozbiljne reforme poreskog sistema, u jednoj prosečnoj poreskoj upravi, sa 15 ili 20 hiljada rastao je na 50 do 60 hiljada poreskih obveznika. Masa prihoda u državnu kasu je značajno uvećana. Ne mislim da je bilo sve pametno što je rađeno u toj inflaciji, ali izvršena je jednokratna naplata poreza koja je napravila ukupnu štetu i državi i privredi, ali čini mi se da bi se morala neka iskustva u tom obuhvatu osiguranika iskoristiti. Moramo tačno da znamo ko su nam osiguranici u određenoj oblasti, a mislim da ćemo imati problem kako da utvrdimo ko su osiguranici kada je u pitanju poljoprivredno osiguranje za naredno vreme, jer je to složeno pitanje. Ostaće nerešen problem naplate prihoda u ovoj oblasti ako se ne reši pitanje prethodnih dugova. To pitanje mora ozbiljno da se reši, da se sagledaju sve činjenice, da se utvrdi tačna cifra i da se stvore uslovi da ljudi to plate u nekom periodu, pa i prodajom robe kojom se bave poljoprivredni proizvođači. Čini mi se da je došlo do nepotrebnog iznosa iz poreskog sistema gotovo svih poljoprivrednih proizvoda. Mogao je tu da se zadrži jedan deo ozbiljnog prihoda za državu. Kako? To je jako prosto ako neko hoće to ozbiljno da radi. Ako u bruto masi društvenog proizvoda u Srbiji poljoprivreda učestvuje sa preko 40 do 45% prihoda, a vi kompletnu masu prihoda iznesete iz te poreske oblasti i hoćete da država živi sa onih 55% prihoda, imamo pad proizvodnje u privredi, a nemojmo da pričamo o ceni struje kada 40% privrede nije povlačilo električnu energiju. Ne kažem da nisu rađeni remonti, ali je toliko bilo slobodne električne energije u proizvodnji da je bilo prosto zatvoriti tu oblat u prethodnoj godini, nemojmo praviti nepotrebne političke probleme tu. Sam zakon nudi mnogo dobrih rešenja i to moram da kažem, rešava mnoge delove koji će u tehničkom smislu omogućiti bolji rad i kvalitetniji rast službe. Nije se ušlo u taj deo koji po meni čini suštinu, kako stvoriti pun fond, kako naplatiti prihode, kako realne prihode naplatiti. Ne možete ići na poljoprivredne osiguranike na taj način više, to su ozbiljni prihodi, dva miliona ljudi u ovoj državi se bavi poljoprivrednom proizvodnjom. Bruto masa društvenog proizvoda iz te oblasti utiče na privredu Srbije, skoro na 50% prihoda. Ne poljoprivredne proizvođače, ali mogli ste naterati da plaćaju porez one koji se bave drugom ili trećom fazom, gde je obrt sredstava, gde su prihodi izvanredni. Danas u Srbiji su najbogatiji ljudi koji se upravo bave poljoprivrednom proizvodnjom. Pričamo o drogi itd.Ovde su najbogatiji ljudi u Srbiji, pa da li ne vidimo da iz te oblasti treba da pokupimo prihode itd. Iz tog dela, ako uzmete samo 3% u tim fazama, ne, niste me razumeli, ne poljoprivredne porizvođače, već veletrgovce, znate o čemu govorim, samo 3% da ih oporezujemo, došli bismo do izvanrednog nivoa prihoda kojim bi mogli da punimo bar ove fondove. Čini mi se iz te oblasti kompletno biste mogli da rešavate socijalu. Ne trebaju vam ni donacije, ne treba vam ništa. To je jedno suštinsko pitanje, pomeni, koje može na ovaj način da bude rešeno. Znači, nije se dobro sagledala ni poljoprivreda, niti odnos razvoja ili stabilizacije privrede prema ovom, po meni, vrlo suštinskom zakonu. Opet nećemo doći do ozbiljne reforme, već do delova i opet će neko nov morati da rešava suštinsku reformu u ovoj oblasti. Hvala lepo.
Izvolite, reč ima ministar za socijalna pitanja, gospođa Gordana Matković.
Znači, da ne bude dileme. Član 220. upravo nudi rešenja za problem nagomilanih dugova. Za taj period, pošto je osiguranje individualna stvar, moraće da se popuni zahtev kroz koji će se onda videti ko su osiguranici, prema novim predloženim rešenjima. Može im se utvrditi mirovanje radnog staža, odnosno za taj period ne moraju da plate osiguranje. Onda im se neće ni računati kao period staža. Mogu, ali ne po kamatama, revalorizacijama i slično, nego po sadašnjem iznosu, kolika je njihova najniža osnovica i stopa, a to ispada 1.000 dinara, da plate ukoliko žele da pokriju neki staž dobrovoljno. Član 220. omogućava da se reši to pitanje, da se taj period ne mora sa tim nagomilanim dugovima pokrivati.
Hvala. Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? Nema prijava. Nastavljamo načelnu raspravu prema redosledu prijavljenih narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Ljubodrag Grbić, poslanička grupa DOS - Reforma Srbije. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Miloš Todorović, SSJ.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, pokušaću da skrenem pažnju na neka rešenja iz zakona o kome je reč. Izdvojiću samo nekoliko primera kao ilustraciju primene principa slobode izbora, individualne odgovornosti za egzistenciju, konkurenciju, slobode ugovaranja, u analizi nekih rešenja. Liberali Srbije rešenje o tome da žene ostvaruju penzije sa manje godina radnog staža i manje godina života ne smatraju izrazom solidarnosti. Naprotiv, ocenjujemo ga kao diskriminaciju i uskraćivanje slobode rada i zarađivanja; izraz uskraćivanja mogućnosti da se vitalnost ženske populacije posle 55-te godine koristi za ličnu zaradu i preusmeravanje radno sposobnog kontigenta žena na produžene uloge podizanja porodice i na negu generacija itd. Zakon za osnivače preduzeća predviđa obavezno penziono osiguranje na osnovu pretpostavke da osnivačka funkcija jeste radna funkcija. Bez obzira da li je registrovana radna delatnost u svom ili drugom preduzeću i šta su motivi osnivača preduzeća, pitanje je da li neko može, ako je osnivač, da bira i preuzme rizik da starost obezbedi tako što će imati ostvareni kapital. Obavezni doprinos za osnivače je trošak za preduzeće, uz porez na dobit, uz porez na dohodak, iz kojih se takođe finansiraju penzije. Ugovor o delu i autorski ugovor donose i obavezu doprinosa za penzije. To je dobro rešenje. Nije dobro što nije obavezno za sve ugovore. Ugovori onih koji su već po nekom osnovu osigurani neće biti opterećeni obaveznim doprinosima. Tako se na tržištu rada favorizuju usluge onih koji već imaju angažmane, jer će za poslodavce biti jeftiniji. Dakle,načelo slobode i konkurencije pod jednakim uslovima nalaže obavezno plaćanje doprinosa za sve ugovore. Pretpostavljate da ću sa stanovišta načela koja sam izneo kao polazišta Liberala Srbije postaviti pitanje perspektive neobaveznog penzionog osiguranja kroz rentnu štednju, kao i pitanje perspektive kapitalizacije državnog fonda. Nema većeg stepena ekonomskih sloboda ako se kroz obavezno državno osiguranje ne razvije penziona rentna štednja i dalje ne obezbedi, uz određene uslove, prisustvo i stranih kompanija za penzionu rentnu štednju. Građani Srbije moraju postati deo Evropske zajednice penzionih štediša. Kapitalizacija državnog penzionog fonda iz koncesionih prihoda je više od načela pravde. Jednostavno, nama je potreban razvojnebankarskih investicionih institucija. To treba da bude i državni penzioni fond. Liberali Srbije jesu za princip mogućnsoti sticanja šanse za kupovinu penzione polise slobodnim izborom. Poštovani narodni poslanici, da zaključim, mi smo za mešovit koncept državnog penzionog sistema u ovoj etapi. Istovremeno, ističemo da su ovo veoma složena pitanja pridruživanja Evropskoj uniji i prilagođavanja propisima. Čekaju nas tek iskušenja i promene propisa. Neodlučnost na ovom prostoru pri uvođenju zakonskih propisa saglasno standardima Evrope nikome se nije isplatilo. Poštovani poslanici, pitanje konsenzusa Vladine većine u ovakvim pitanjima treba pažljivo da izgrađujemo. U tom smislu, mestoza taj konsenzus sve više mora da postane Skupština i poslanici. Zato Liberali Srbije zahtevaju da pretres zakona u odborima treba da započne u fazi nacrta zakona koji sačinjavaju ministarstva. Poštovani narodni poslanici, Liberali Srbije i ovaj put, u odnosu prema ovom zakonu, nose dilemu - insistirati na načelima naše politike ili zahtevu za bolju ekonomiju vremena, bržu primenu standarda; ali, Liberali Srbije ovog puta daju prednost odgovornom partnerstvu u Vladinoj većini koju obavezuje kontinuitet upravljanja ove vlade. Mislimo da je ona još uvek dovoljno dobra ponuda za kretanje u dobrom pravcu. To kretanje će dati za pravo i nama i građanima koji su za bržu izgradnju okvira za penzione slobode i prava. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Miloš Todorović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Zoran Krasić, SRS, ako budemo imali vremena do pauze.
Poštovana gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministre, danas vodimo raspravu o siromašnijoj polovini stanovništva Srbije. Penzionera u ovoj našoj zemlji ima oko milion i po, a onih koji zavise i žive od njihovih penzija ima oko dva miliona. Penzije su drastično smanjene u realnom iznosu i u tom smislu ne mogu da prihvatim deo obrazloženja gospođe ministra da standard penzionera nije ugrožen. Da li i kako vlast u našoj zemlji reaguje na ovaj težak položaj penzionera? Predlog zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju ne ide ka uređenju i poboljšanju položaja penzionera. Njihov položaj će biti još uvek težak, biće teži, neizvesniji nego danas, a rast penzija neće zavisiti od realnih pokazatelja, to su i okolnosti takve, već će zavisiti od trenutnih mogućnosti aktuelne vlasti. Predlogom zakona uskađenje penzija sa kretanjem plata i troškova života veoma je zamagljeno. Podsetimo šta se sa penzijama događalo od kraja 2001. godine do danas. Novim načinom obračuna penzije su tada doživele sunovrat iz koga se još uvek nisu povratile i danas su penzije realno manje od onih iz novembra 2001. godine. Januara ove godine penzije će se povećati za 11%, ali posle tri meseca nas čeka nov drastičan pad, navodno zbog velikog smanjenja plata početkom ove godine. To je tačno i to stoji, to se mora priznati, ali u članu 10. i 13. Predloga zakona utvrđena je kategorija osiguranika poljoprivrednika koji su obavezni da uplaćuju penzijsko i invalidsko osiguranje. Meni nije jasno, kao poslaniku Stranke srpskog jedinstva, zašto se ponovo insistira na ovom rešenju kada se ono za proteklih 30 godina pokazalo kao veoma loše, jer retko koji poljoprivrednik je dočekao penziju, a ko je i dočekao, video je da je ona uvredljivo mala, nekoliko stotina dinara. I tako malu penziju, ti retki srećnici dobijali su sa zaostatkom od dve godine. Znači, ne radi se o interesu poljoprivrednika, to je moj lični stav i mislim da je to tako, budućih penzionera, već se radi o prelivanju određenih sredstava osiguranja za druge namene. Kako se poljoprivrednici odnose prema obavezi plaćanja doprinosa za penzijsko-invalidsko osiguranje može se videti iz toga da se po pravilu, ovo vam govorim iz statističkih podataka, njihove obaveze naplaćuju prinudnim putem. U članu 11. tačka 10. Predloga zakona ponovo se pokušava nešto što je u ovoj skupštini odbijeno pri donošenju paketa poreskih zakona krajem prošle godine; naime, ponovo se atakuje na mlade ljude koji su jedva pronašli kakav-takav posao preko omladinskih zadruga, njihov položaj i posao biće izjednačen sa radnim odnosom, pa će poslodavac za one starije od 26 godina, pa i mlađe koji nisu na školovanju, plaćati pun iznos penzijsko-invalidskog osiguranja i na taj način, čim se usvoji ovaj zakon, ako se usvoji, ti mladi ljudi će ostati bez posla, na ulici. U članu 185. Predloga zakona predviđeno je da kontrolu pravilnosti obračuna i uplate doprinosa vrši nadležni poreski organ, u odnosu na ranije stanje ovo je pad, kako kaže jedan moj prijatelj, bivši direktor uprave prihoda, s konja na magarca, jer ranije je svako plaćanje zarade pre same isplate kontrolisao SDK, pa i pored toga firme i direktori bliski vlasti uspevali su da isplate samo neto iznose, a poreze i doprinose ostavljali su za bolja vremena. Česti su slučajevi i danas, a primer za to je Javno preduzeće "Kolubara" u Lazarevcu, da firme plaćaju doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje godinama unazad čoveku koji je podneo zahtev za odlazak u penziju. Kako će onda Fond da obezbedi sredstva za tekuću isplatu penzija? Poreski oregani nemaju ni kadrove, ni tehniku da izvrše uredne, mesečne kontrole kod svih isplatilaca zarada i to će stvoriti još veći haos u obračunu i plaćanju doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje i daleko manji priliv sredstava u penzione fondove. Moram da se osvrnem, dame i gospodo, na jedan deo ovog zakona, a to je usklađenje penzija sa kretanjem plata i troškova života; to je veoma zamagljeno, to sam rekao na samom početku i to će nam doneti dosta problema. Međutim, predlagač zakona je pri utvrđivanjunačina finansiranja fondova zaboravio veoma važnu stavku, a to je povraćaj u fondove opljačkane i otete imovine i sredstava. Ova pljačka se vrši od 1945. godine i mislim da je došlo vreme da se taj povraćaj sredstava u te fondove izvrši. Ta sredstva su uglavnom služila za političke svrhe, gradile su se političke fabrike, nepotrebne pruge, vodili se neki besmisleni ratovi, ali ta sredstva nikada nisu vraćena i u ovom predlogu zakona nismo uspeli da pronađemo da će se nešto u tom smislu izmeniti. Jedan članak u novinama me je zainteresovao i moraću da se malo osvrnem na njega u kratkim crtama; novine su od 21. marta i kaže se ovako: "Pri određivanju godišnjeg ličnog koeficijenta uzimaju se zarade i naknade zarada, kao i druga plaćanja na koja su obračunati doprinosi za penzijsko i invalidsko osiguranje". Ovde će penzioneri biti oštećeni, ali nije uzeta u obzir jedna značajna vrsta plaćanja, a u ovim novinama koje imam, kaže se ovako - pokloni državnim službenicima. Naime, u Ministarstvu finansija pripremljen je novi zakon o sprečavanju korupcije, Aleksandra Drecun, sekretar Ministarstva za finansije i predstavnik Srbije u antikorupcijskoj inicijativi Pakta za stabilnost, obavestila nas je u intervjuu od 21. marta ove godine da će se novim zakonom o sprečavanju korupcije ograničiti vrednost poklona koji može biti uručen državnom službeniku na vrednost od 50 evra, a samo nije rečeno koliko državni službenik može tih poklona da primi; ako primi tri ili četiri dnevno, to neće ući u obračun, a penzioneri će tu biti opet uskraćeni. Međutim, pojavljuju se neki članci oko nekih prihoda, oko nekih novaca, gde neće biti obračunato ovo osiguranje, doprinosi, a to dosta stvara kod javnosti sumnje u jedan ovakav zakon, kako će se on implementirati u Srbiji i kako će biti prihvaćen od tog veoma širokog i jako ugroženog sloja stanovništva. SSJ je podnela dosta kvalitetnih amandmana i mi se nadamo da ćete neke od njih uvažiti, ali ovakav predlog zakona poslanički klub SSJ ne može da prihvati. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, poslanička grupa SRS, a sledeći prijavljeni za reč, to ćemo posle pauze, to je narodni poslanik Velimir Simonović.
Ovo je predlog zakona najavljen kao sistemski, kao reformski, a u stvari radi se o zakonu koji ne sme da se donese. Ovaj zakon ne sme da stupi na snagu, jer ne samo što će poništiti postojeći sistem penzijsko-invalidskog osiguranja, nego on čini trajnu štetu pojmu penzijskog i invalidskog osiguranja na ovim prostorima. Šta je razlog što imamo ovako loš zakon? Razlog je, pre svega,što predlagač ne zna šta želi da postigne ovim zakonom, jer on nije postavio ideološke pretpostavke za reformu i nije odgovorio na brojna pitanja. A da vladajuća struktura ne zna u kom pravcu treba da se ide ka reformi penzijskog i invalidskog osiguranja, može da posluži i Povelja o ljudskim i manjinskim pravima. Pravo na penziju je jedno izvedeno pravo, spada u takozvanu treću kategoriju prava, na ovim prostorima postoji 81 godina iskustva u penzijskom i invalidskom sistemu i ovako loša rešenja nisu postojala ni 1921. godine, ni 1945. godine kada su komunisti dolazili, jer oni nisu porušili prethodni poreski invalidski sistem. Nažalost, mi danas navodno donosimo sistemski zakon zbog suštinske potrebe da se sa 20 normi reši samo jedno pitanje - kako da se suzbije deficit u penzijskom i invalidskom fondu, a onda se prelazi na neki poseban obračun, na posebno usklađivanje, po sistemu - operacija je dobro učinjena, hirurg je imao i rukavice, ali pacijent nije preživeo. To pacijent nije preživeo, to će biti erozija socijalnog stanja ne samo postojećih penzionera, nego i nas koji smo u ovoj sali, jer ukoliko ovo bude prva faza, onda možete pretpostaviti šta će da se desi ubuduće. Neću ulaziti u materijalne razloge zašto naš penzioni sistem sada ima tako veliki deficit, ali problemi potiču iz 1985. godine. I 1985. godine, kada su se vraćali viškovi prihoda nad rashodima, u onom socijalističkom samoupravnom sistemu, kada su svi ovladavali društvenom reprodukcijom, to je u stvari taj zakon, samo malo našminkan, da se Kardelj ne uvredi. Mi nemamo nove ideološke postavke za nov penzisko-invalidski sistem; odredba člana 40. postojećeg Ustava je traljavo napisana, jer ako se posmatra pojedinačno samo Ustav Republike Srbije, onda je to stvarno traljavo, ali pošto pravi organsko jedinstvo sa odgovarajućom normom saveznog ustava, onda se dobija jedno ideološko viđenje šta je penzijsko i invalidsko osiguranje. Nažalost, mi sada nemamo tu postavku. Ne znamo zbog koga se uvodi penzijsko i invalidsko osiguranje, ne znamo čija je obaveza, ne znamo koja je sudbina tih sredstava, pa tek kasnije ne znamo ni koji je obim tih prava. Naravno, sve zemlje koje su suočene sa ekonomskim i demografskim problemima, sa demografskim skoro sve zemlje, rešenja pronalaze u mešovitom sistemu. On jeste u osnovi tzv. tekuće finansiranje, ali sa puno dodatnih elemenata, gde se stimuliše građanin da učestvuje u obezbeđenju svoje socijalne sigurnosti. Naravno, to možda danas deluje utopijski, da se u ovim ekonomski uslovima o tome priča. Bilo je to i 1985. godine kada se uvodio Zakon o obaveznom osiguranju zemljoradnika. Na bazi obrazloženja Predloga zakona i onoga što sam čuo ovde od predstavnika Vlade, stičem utisak da oni u stvari ne znaju zbog čega smo došli u ovo stanje, pa se tu nabraja sve i svašta; recimo, desetogodišnji najpovoljniji penzijski osnov. Nije on napravljen da bi se prelivalo iz jednog u drugi, nego zbog ideoloških razloga u to vreme, socijalističkog samoupravnog društva. To treba da se zna. To je bio pokušaj da se osiguraniku omogući najpovoljniji penzijski osnov, uzimajući u obzir šupljine koje postoje u postojećem obračunu. Ovaj novi obračun će imati svoje šupljine. To priznaje predlagač zakona činjenicom što nagrađuje sa pet godina pojedine kategorije osiguranika. Mi trebamo da kažemo zašto se neko osigurava, čija je to obaveza? Prema ovom predlogu zakona to nije jasno. Ko garantuje obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje, da li država, da li osiguranici? Predlagač bi morao da napokon nađe i odgovor na pitanje, pa i za postojeći zakon, zbog čega postoje dve vrste doprinosa koji se plaćaju: jednu plaća poslodavac, druga se navodno obračunava na primanja zaposlenog, odnosno osiguranika. Mora da se nađu odgovori za ta pitanja. Amerika je napustila taj individualistički koncept i ona ide ka ovom tekućem finansiranju. Možda Francuzi imaju najbolji sistem penzijskog i i invalidskog osiguranja, jer oni polaze od toga da je država obavezna da obezbedi socijalnu sigurnost svojih građana i polaze od toga, pošto garantuju pravo svojine, da onaj ko učestvuje u obezbeđenju svoje socijalne sigurnosti ima i odgovarajuća specifična svojinska prava na sva ona ulaganja za svoju socijalnu sigurnost. Nešto može da zasluži pažnju u ovom predlogu zakona, a to je činjenica da neka prava suštinski nikada nisu ni bila u sistemu penzijskog i invalidskog osiguranja. To su pomoć i nega, obezbeđenje pomagala, verovatno i naknada za telesno oštećenje i čitav korpus onoga što mi vezujemo za drugu i treću kategoriju invalidnosti. Zbog privremenog stanja, možda mu je pre mesto u oblasti zdravstvene zaštite, ali predlagač nije do krajnjih konsekvenci definisao koji su to osigurani slučajevi. Ako je doživljena starost osigurani slučaj, onda moraju odredbe u ovom zakonu da budu daleko preciznije i sa mnogo manje izuzetaka. Ako je drugi uslov za ostvarivanje prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja invalidnost, onda do krajnjih konsekvenci treba da razradi princip da li je to gubitak radne sposobnosti, za koju se pretpostavlja da dolazi sa 65 godina života, ili neki modaliteti narušavanja radnih sposobnosti. Treći vrlo važan faktor, to je smrt kao osigurani slučaj. Zbog toga što ovaj zakon nema svoje postavke, njega ne smemo da usvojimo, jer će on doneti nesagledivo teške posledice koje neće moći kasnije da se otklone. Svi penzijsko-invalidski sistemi su intertni sistemi. Dug je vremenski period potreban za njihovo usaglašavanje. Znači, treba izraditi nov zakon, na novi osnovama, a sa prelaznim odredbama regulisati sve ono što može da se pojavi kao rupa u funkcionisanju zatečenog stanja. Osim toga, u ovom zakonu su stečena prava data kao jedan deo, a to je samo pravo na isplatu. Stečeno pravo iz penzijskog i invalidskog osiguranja ne obuhvata samo pravo na isplatu, nego čitav korpus prava.
Određujem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze - 15.45.]] Poštovane dame i gospodo, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti načelnu raspravu prema prijavama za reč o Predlogu zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović (nije prisutan). Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Vladimir Garčević, poslanička grupa Narodni socijalisti. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Nebojša Jović, poslanička grupa SPS.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, posle nekoliko zakona koji su doneseni i koji su pogubni po radnike Srbije, dolaze sledeća dva zakona koja se žele predstaviti kao spas radnika i kao najbolje rešenje, kao da oni ne znaju šta je najbolje za njih. Očekivao sam da jedna dama, koja korektno na zakonima radi, ponudi zakon koji bi ipak bio pomak u zaštiti prava radnika, u zaštiti građana. Međutim, i ovaj zakon, kao i svi zakoni do sada, išao je ka tome da uskrati prava, da ih omalovaži. Na neki način izgleda da se sve prepisuje sa Zapada, a ako je to tako, mogao bih prihvatiti kada bi plate i sve ostalo bilo kao na Zapadu, pa sada mi hoćemo da ujednačimo. Međutim, kaže se da je ovo povoljnije, a rekao bih sledeće - sutra ću (ne mislim bukvalno) ići u penziju i voleo bih da izaberem deset godina, pa neka su one nepovoljnije po mene kao budućeg penzionera. U razgovoru sa ljudima uočljivo je da vlada strah od ovog zakona, i to je opravdano. Uvođenje kompletnog radnog staža i proseka želi se predstaviti kao dobrobit građana, odnosno radnika, a mislim da to ne stoji. Nadam se da ćemo za vrlo kratko vreme biti u prilici da se susretnemo u ovoj sali i da sa novim penzionerima proverimo ovo za šta danas tvrdimo da je nepovoljnije. U razgovoru koji sam imao rečeno mi je da u ovom trenutku nema sposobnog kadra koji može izračunati dok ne dođu uputstva, tako da bez tih uputstava pravo stanje na terenu je teško dobiti. S druge strane, kad su u pitanju invalidi, mislim da ovaj parlament i mi kao narodni poslanici nemamo pravo da idemo na štetu tih ljudi koji su stvarni invalidi, a ako ima propusta komisije i mita, treba podržati da se takve penzije oduzmu i da se izvrši apsolutno revizija takvih penzija. Ali, neprihvatljivo mi je da mi za ljude koji su došli zbog povrede do invalidnosti ne pokušavamo da nađemo rešenja da budu u potpunosti zaštićeni. Onda se postavlja pitanje - da li mi u sebi nosimo išta narodno, da li onaj naš naziv narodni poslanik jeste u ime naroda i za narod, ili je u ime nas pojedinaca, grupa itd; taj deo nije dobar. Konkretno pitanje sa terena - kako će se utvrditi radni staž ljudi sa Kosova, gde su usled naglog odlaska radne knjižice samo date, a nisu overene, i ljudima je teško doći do rukovodstva da bi mogli da regulišu kasnije svoj penzijski osnov. To je ono što mene brine na terenu, ato pitanje postavljam jer je sada prilika da vam ga postavim. Mislim da ova vlast treba da ponudi zakon da možemo svi da ga podržimo i da je za dobrobit radnika. Smatram da ovaj zakoni, kao i svi slični, ide na štetu radnika, pa nije shodan onome za šta su građani glasali, te smatram da bi trebalo ovaj zakon kao takav povući i ostaviti, ne ugrožavati nijedno pravo dok se ne obezbedi materijalna osnova da bi semoglo realizovati. Oko fondova; pa ako se u mom gradu sve otpusti da ne radi, ne može da bude više para u fondovima. Pare se ne mogu nadomestiti prodajom firmi, nego samo radom i stvaranjem novog kapitala, ali ne kroz trgovinu, ne kroz mahinacije u trgovini itd. Znači, stvaranjem novih predmeta koji će moći da daju određenu vrednost i da se taj deo poboljšava. Ako govorimo da će se u narednoj godini povećati broj otpuštenih radnika, onda se postavlja pitanje kako će se uopšte nadomestiti fondovi penzijskog i invalidskog osiguranja. Kratka je računica prodaja firmi, to je kratka računica i za rešavanje statusa plata u obrazovanju, u zdravstvu itd. Verujem samo u proizvodnju i bio bih jako srećan da u mom gradu ijedna firma počne da radi i da bude bolje nego što je bilo za vreme one vlasti. Kada to vidim, onda ću biti spreman i da ukažem na to što je dobro. Ali, na osnovu ovih kretanja sada, samo se gasi i samo se ljudi otpuštaju. A onda, normalno, i penzijski fondovi će biti prazni. Znači, mi nećemo razrešiti zakonima ove probleme, nego ćemo ih samo učiniti složenijim i zbog toga mislim da treba tražiti rešenja u proizvodnji, da razmatramo kako podići proizvodnju, pa će biti para i za penzije.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, mislim da niko ne spori da je sistem penzijskog i invalidskog osiguranja u teškoćama, a razlozi su sigurno ekonomska i demografska kretanja u našoj zemlji. U svom izlaganju ministar se zalaže za reforme penzijskog i invalidskog osiguranja, pabih se osvrnuo na neka rešenja u Predlogu zakona o kojima imam drugačije mišljenje. U Predlogu zakona se kaže da se prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja stiču i ostvaruju zavisno od dužine ulaganja i visine osnovice na koju je plaćen doprinos za penzijsko i invalidsko osiguranje i uz primenu načela solidarnosti. Tu se ne bih složio sa predloženom formulacijom, jer smatram da sistem penzijskog i invalidskog osiguranja stoji na dva međusobno povezana načela - javnosti i solidarnosti. To znači da sredstva za osiguranje obezbeđuju svi osiguranici po proporcionalnoj stopi doprinosa, a koriste ih oni osiguranici kod kojih nastupi jedan od osiguranih slučajeva. Načelo solidarnosti naročito dolazi do izražaja kod invalidnosti nastale usled povrede na radu, prava na porodičnu penziju u slučaju smrti osiguranika u mlađim godinama, kod obezbeđivanja prava na najnižu penziju, prava koja se obezbeđuju ženama pod povoljnijim uslovima u odnosu na osiguranike muškarce i drugo. U Predlogu zakona je predviđeno da dobrovoljno penzijsko osiguranje mogu organizovati i sprovoditi pravna lica u skladu sa posebnim zakonom. Ovako uopštena formulacija ne isključuje Fond da kao pravno lice organizuje i sprovodi ovo osiguranje; smatram da treba precizno u zakonu formulisati da dobrovoljno penzijsko i invalidsko osiguranje organizuje i sprovodi Fond kao specijalizovana ustanova, a da pored Fonda to mogu biti i druga pravna lica. Što se tiče prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja izražavam najviše zamerki na član 18. stav 1. tačka 2) Predloga zakona - slučaj invalidnosti i pravo na invalidsku penziju. Predloženo je rešenje da se posle invalidnosti može steći samo pravo na invalidsku penziju, što je neprihvatljivo jer je invalidska penzija u svim sistemima penzijskog i invalidskog osiguranja do sada predstavljala krajnju meru zaštite osiguranika posle invalidnosti. Naime, u sadašnjim, a i u ranijim sistemima penzijskog i invalidskog osiguranja osiguranicima su po osnovu invalidnosti, pored invalidske penzije, obezbeđivana i prava po osnovu preostale radne sposobnosti, pravo na rad sa skraćenim radnim vremenom, tzv. druga kategorija invalidnosti, pravo na zaposlenje na drugom odgovarajućem poslu sa punim radnim vremenom, sa i bez prekvalifikacije ili dokvalifikacije, ranije do 1. januara 1997. godine, tzv. treća kategorija invalidnosti, kao i odgovarajuća novčana naknada po tim osnovama. Prava po osnovu opasnosti od nastanka invalidnosti obezbeđivana su korišćenjem preostale radne sposobnosti kod radnika tj. njegovim daljim zadržavanjem u procesu rada, bez daljeg pogoršavanja njegovog zdravstvenog stanja, što je značajno uticalo na sniženje tzv. "pravih invalidskih penzionera". Nepredviđanje prava po osnovu smanjenja radne sposobnosti je suprotno Ustavu Republike Srbije. Ovo stoga što je odredbom člana 40. Ustava propisano, pored ostalog, da obaveznim osiguranjem zaposleni u skladu sa zakonom obezbeđuje sebi prava za slučaj smanjenja ili gubitka radne sposobnosti. Znači, prava po osnovu smanjenja radne sposobnosti su ustavna kategorija, a članom 78. Zakona o radu propisano je da je zaposlenom invalidu rada, u skladu sa propisima o penzijskom i invalidskom osiguranju, poslodavac dužan da obezbedi obavljanje poslova prema preostaloj radnoj sposobnosti, a po osnovu opasnosti od nastanka invalidnosti da obezbedi obavljanje drugih odgovarajućih poslova. Odgovarajuća prava invalida rada sa preostalom radnom sposobnošću predviđena su zakonom i drugim propisima o zdravstvenom osiguranju. Uz to, ne mogu se zanemariti, prevideti ni međunarodne konvencije o socijalnom osiguranju, koje je ratifikovala i naša zemlja, pa samim tim čine i deo našeg zakonodavstva, a posebno one koje se odnose na prava invalida rada uopšte i invalida rada kod kojih je invalidnost posledica povrede na radu. Iz navedenih razloga smatram da za slučaj invalidnosti, pored invalidske penzije, osiguranik treba da ima pravo na raspoređivanje, odnosno zaposlenje na drugom poslu sa punim ranim vremenom, kao i pravo na novčanu naknadu u vezi sa korišćenjem tog prava, po osnovu smanjenja radne sposobnosti, a prema preostaloj radnoj sposobnosti, kao i pravo na novčanu naknadu za pomoć i negu. Izmeštanje ovog prava iz sistema penzijskog i invalidskog osiguranja u Zakon o socijalnojzaštiti je neprihvatljivo, jer to nije socijalna kategorija. Kod sticanja i ostvarivanja prava na novčanu naknadu za pomoć i negu osiguranici i korisnici prava na penziju ne mogu se izjednačavati sa kategorijama građana koje obuhvata Zakon o socijalnoj zaštiti, jer ovo pravo potiče iz rada, odnosno nije socijalna kategorija. Predlogom zakona invalidnost postoji kada kod osiguranika nastane potpuni gubitak radne sposobnosti. Postojećoj formulaciji treba dodati i trajni gubitak radne sposobnosti ili smanjenja radne sposobnosti, jer kada osiguranik ostvari pravo na invalidsku penziju njemu, prema članu 98. Zakona o radu, prestaje zaposlenje nezavisno od njegove volje i volje poslodavca, zbog gubitka radne sposobnosti i to danom dostavljanja pravosnažnog rešenja o utvrđivanju gubitka radne sposobnosti. Kada kod osiguranika ta invalidnost ne bi bila trajna, već se nakon odgovarajućeg vremena utvrdi da kod njega više ne postoji gubitak radne sposobnosti, onda bi on ostao bez penzije, kao što je i ranije ostao bez zaposlenja. Na kraju, prokomentarisao bih korišćenje prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja, gde se kaže da se penzije i novčane naknade utvrđuju u mesečnom iznosu i isplaćuju unazad. Isplaćivanje unazad treba zameniti u tekućem mesecu za prethodni mesec. Odstupanje od ovakvog načina isplate penzija znači nepoštovanje zakonskih propisa. Isplata penzija na navedeni način je odgovarajuća isplati zarada zaposlenim radnicima. Kako je penzija pravo stečenog po osnovu rada ne bi trebalo da bude razlike u njenoj isplati u odnosu na zaradu. Ovo tim pre što je penzija jedini izvor prihoda većine njenih korisnika, pa svako kašnjenje u isplati smanjuje njenu ekonomsku vrednost i ugrožava ionako nizak standard penzionera.
Kao zamenik predsednik poslaničke grupe za reč se prijavio narodni poslanik Srđan Petrović.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, pre nego što gospodin Adžić kaže u detaljima stav Demokratske stranke Srbije povodom ovog zakona, napominjem da za našu stranku ovaj zakon ima dva dela. Jedan deo, vezan za korekciju sadašnjeg načina obračuna penzija, za nas je potpuno prihvatljiv. Mi smo potpuno svesni da sadašnji način obračuna ne može da zadovolji buduće vreme, pre svega iz demografskih razloga. To se dešava ne samo u zemljama u tranziciji nego i u razvijenim zemljama. Znači, potrebne su promene penzionog sistema u tom delu, tako da mi prihvatamo ovo rešenje. Obrazloženje da je pravedno možemo takođe da prihvatimo, mada imamo zamerku i to smo dali kroz amandman, da onaj odnos jedan prema četiri ne treba da bude; znači da ne treba da stoji ograničenje najviše i najniže penzije. U drugom delu zakona, vezanom za ukidanje prava iz sadašnjeg Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju, znači vezanih za osnove po kojima se isplaćuju naknade iz Fonda, smatramo da ta prava ne treba ukinuti u ovoj meri kako je to predlagač zakona dao. To se pre svega odnosi na član 21. zakona i to pre svega na naknadu za lica koja su delimično izgubila radnu sposobnost. Smatramo da to pravo treba zadržati, da je to jedno od civilizacijskih prava, koje je u drugim zemljama u tranziciji u većini slučajeva zadržano. To je naš ključni amandman. Demokratska stranka Srbije takođe ima još određenih amandmana vezanih za korekcije u domenu prelaznih i završnih odredbi i još nekih tehničkih poboljšanja zakona. Smatramo da su razlozi, koji nas opredeljuju da budemo za to da ostanu određena prava u domenu invalidskog osiguranja, dovoljno jaki da ne možemo da glasamo za zakon u načelu, tako da ćemo se kod glasanja o zakonu u načelu uzdržati, a u zavisnosti od stava Skupštine Srbije i Vlade prema našim amandmanima glasaćemo o zakonu u celini.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Adžić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Đuro Popović, poslanička grupa SSJ.
Poštovane dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, želeo bih da na početku ukažem na karakteristike koje prate donošenje zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Prvo, u toku našeg mandata koji traje više od dve godine pred ovom skupštinom prvi put imamo jedan celovit zakon iz oblasti osiguranja. Zakon o zdravstvenom osiguranju nije predat u skupštinsku proceduru, a povučen je zakon o zapošljavanju koji reguliše osiguranje u slučaju nezaposlenosti. Drugo, penzijsko i invalidsko osiguranje se sada uređuje na nivou Republike, jer je zajednička država izgubila taj deo nadležnosti, dakle Crna Gora će imati svoj zakon. Treće, kao i prethodni zakon i ovaj jedinstveno uređuje penzijsko i invalidsko osiguranje tri odvojene kategorije: znači, zaposlene, samostalnu delatnost i poljoprivrednike; sa tri posebna fonda. Četvrto, koncept predloženog zakona se ne razlikuje od prethodnog, jer predviđa obavezno i dobrovoljno osiguranje, pri čemu će dobrovoljno osiguranje biti uvedeno kada se u Srbiji steknu uslovi. Postavlja se pitanje kada će se steći ti uslovi. Jedine dve globalne novine jesu izmene načina obračuna penzije i ukidanje postojećih prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja ili njihovo sužavanje. Peto, organizacija sistema penzijskog i invalidskog osiguranja i način finansiranja fondova, kao i način odlučivanja o sredstvima, ostao je nepromenjen. O onome što konceptualno ostaje isto, dakle onome što se ovim zakonom ne menja neću govoriti, ali ćugovoritio novinama koje ovaj zakon daje. Najpre, Predlogom zakona uvodi se novi sistem obračuna penzija gde je suština da se umesto dosadašnjeg desetogodišnjeg valorizovanog proseka svedenog na mesečni, za penzijski osnov uzima prosek za sve godine rada. Predlagač u obrazloženju kaže da ovim započinje reforma penzijskog i invalidskog osiguranja u Srbiji, kao i to da ovakav način obračuna ispravlja mnoge elemente nepravednosti koji su do sada postojali. Složio bih se da je novi sistem obračunapravedniji iz tih razloga. Smatram da takvo rešenje treba podržati. Međutim, smatram da je obračun penzija više tehničko pitanje, u kome će nekome biti obračunata malo veća a nekome malo manja penzija, ali mislim da način obračuna ne zadire u suštinu penzijskog i invalidskog osiguranja i iz tih razloga ne može biti temelj od koga će započeti reforma penzionog sistema. Predlagač takođe u obrazloženju navodi da će novi način obračuna biti podsticajan i važan u borbi protiv sive ekonomije jerpovećava značaj visine uplaćenih doprinosa prilikom penzionisanja. Nisam siguran da ovo može biti argument. Druga novina je smanjenje broja rizika osiguranja na svega četiri i broja prava na samo pet. Kao prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja se potpuno gase: prava po osnovu delimičnog gubitka radne sposobnosti, dakle raspoređivanje na drugi odgovarajući posao; naknada po tom osnovu; pravo na prekvalifikaciju, dokvalifikaciju i rehabilitaciju itd, kao i pravo na tuđu negu i pomoć; pravo na nabavku osnovnih pomagala za rad slepih lica. Sužavaju se prava po osnovu staža sa uvećanim trajanjem, uslovi za ostvarivanje invalidske penzije se pooštravaju, kao i uslovi za porodičnu penziju. Ovom prilikom neću govoriti o posledicama usvajanja Predloga zakona sa ovim brojem restrikcija u pravima, komentarisaću samo rešenje u zakonu kojim sekao rizik osiguranja ne predviđa delimični gubitak radne sposobnosti. Stavimo po strani to što Ustav Srbije, u poglavlju ljudskih prava, obavezuje Republiku Srbiju da građani imaju pravo na obavezno osiguranje za slučaj smanjenja radne sposobnosti i što je zakon u direktnoj suprotnosti sa članom 40. Ustava Srbije. Pogledajmo kakav će položaj osiguranika biti. U slučaju da kod zaposlenih nastane nesposobnost za posao koji je do tada obavljao usled povrede na radu, povrede u saobraćaju, profesionalnog oboljenja, a da nije nastupio potpuni gubitak radne sposobnosti, zaposleni neće imati nikakvu zaštitu Fonda osiguranja. Nema mogućnosti da dobije bilo kakav pravni status. Takav osiguranik će od države i poslodavca biti podjednako tretiran. Isključivo od volje poslodavca će zavisiti njegovo dalje pravo na zaposlenje. S obzirom na to da se invalidnošću u smislu ovog zakona smatra samo potpuni gubitak radne sposobnosti, to će imati za posledicu da zaposleni sa delimičnom radnom sposobnošću neće biti zaštićeni ni po Zakonu o radnim odnosima, ni po Zakonu o zapošljavanju, ni po Zakonu o zapošljavanju invalida, dakle, ni po jednom od zakona kojim štite invalide. Ostaju bez ikakve zaštite. Ako se zaposleni povredi kod poslodavca, ne svojom krivicom, isključivo od poslodavca zavisi njegovo pravo na rad, ali i sve druge posledice će biti prenete i moraće da ih rešava sam osiguranik koga je takvo stanje zadesilo. Gašenje prava na tuđu negu i pomoć, kao prava ostvarenih u fondu, predstavlja jednostrani akt države, gde se zadire u načelo pravne sigurnosti, načelo stečenih prava, jer se ovde radi o ličnim neprenosivim pravima. Ako se vratimo unazad i podsetimo šta je u prethodnom periodu od prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja već ugašeno, videćemo da su to: pravo na delimičnu penziju, pravo na prevremenu penziju, pravo na drugu kategoriju invalidnosti, pravo na drugu grupu nege i pomoći, pravo na novčanu naknadu za telesno oštećenje zbog povrede van rada, pravo na banjsko lečenje i rehabilitaciju penzionera, pooštravanje uslova za starosnu penziju pomeranjem starosne granice, pooštravanje uslova za invalidsku i porodičnu penziju. Sasvim logično dolazimo do zaključka da ovaj predlog zakona, drastičnim restikcijama, polako počinje da zadire u temelje humanosti jednog društva. Naravno, Vlada Srbije ovakve restrikcije pravda nemogućnošću finansiranja troškova isplate penzionerima; takođe nesrazmernim brojem penzionera u odnosu na broj zaposlenih; pa time što želi da rastereti poslodavca državnih nameta. Međutim, postavlja se pitanje, da li će ovaj zakon te probleme rešiti. Mislim da neće. Uporedo sa restrikcijom prava ne smanjuje se osnovica niti stopa za naplatu doprinosa. Odnos broja penzinera ne rešava se ovim zakonom. Broj penzionera nije tako veliki koliko je veliki broj nezaposlenih lica. Primedba da je broj invalidskih penzionera prevelik može biti tačna, ali se pri tome zaboravlja da bi većina tih invalidskih penzionera bila u starosnoj peniziji, dakle opet penzioneri. Po mom mišljenju, ne treba zabijati glavu u pesak i podržati stav da ćemo restrikcijom prava najugroženijem delu stanovništva rešiti probleme penzijskog i invalidskog osiguranja u Srbiji. Rekao bih da je ovo samo još jedan način da se prevali teret i problemi koje država ima u privredi i državnom aparatu nanajugroženije slojeve stanovništva. Na kraju bih podsetio da Fond PIO nije osiromašen zbog širokog broja prava predviđenih zakonom, već iz dva razloga: o jednom sam govorio, a to je da je broj nezaposlenih u Srbiji veliki, pa samim tim i broj osiguranika mali; drugi je što je novac Fonda penzijskog i invalidskog osiguranja 70-tih i 80-tih godina trošen na izgradnju brojnih objekata po Srbiji, hotela, banjskih lečilišta i drugih nekretnina, koje se danas prodaju, a sredstva dobijena od prodaje ne vraćaju Fondu i penzionerima koji su stvorili te vrednosti. Ta sredstva idu u budžet Srbije. Dakle, ovakav vid privatizacije u Srbiji dodatno je doprineo osiromašenju Fonda penzijskog i invalidskog osiguranja. Vlada Srbije i u ovom slučaju nosi svoj deo odgovornosti, jer za dve godine nije ništa učinila da se poveća broj zaposlenih, a pri tom je uzela novac od prodatih objekata koji su sagrađeni sredstvima fonda. Sasvim na kraju, pozivam poslanike da podrže sve one amandmane kojima se ublažavaju restrikcije prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja i na taj način zaštite veliki broj građana, koje bi pogodio ovakav zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju.Usput da vas podsetim da su upravo ovi građani i glasali za većinu poslanika poslaničke grupe DOS-a. Na kraju, ipak bi trebalo doneti zakon u interesu tih građana, a ne u interesu Vlade Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka za socijalna pitanja, gospođa Gordana Matković.
Pokušaću da odgovorim na više potanja koja su pokrenuta, od kojih su mnoga međusobno i povezana. Tuđa nega i pomoć u prelaznim odredbama ostaju kao pravo, sve dok se ne donese zakon koji bi to pitanje mogao drugačije da reši. Zašto i otkuda ovo opredeljenje da se pravo na tuđu negu i pomoć izmešta iz sistema penzionog osiguranja? Tu se postavljaju dva pitanja. Prvo, šta mi to pokrivamo obaveznim osiguranjem, odnosno šta je to na šta mi ljude kao na čest rizik treba da teramo da plaćaju kao obavezno osiguranje i koji su razlozi zbog koga je jedno ovakvo pravo stavljeno u penzioni fond i isplaćivano iz penzionog fonda? Da li je to takva vrsta prava koja se javlja u jako malom broju slučajeva, relativno posmatrano, u odnosu na ono što je penzionerska populacija; imajući u vidu to koliko se izdvaja i koliko se izdvajalo istorijski posmatrano kroz doprinose u penzioni fond, da li treba da se ostvaruje jedno takvo pravo? Da li treba na obavezno osiguranje ljude primoravati. Znači, obavezno mora biti ono što su osnovni rizici. Nema osnova da se pravi tako velika razlika koja danas postoji i koja je postojala u prethodnom sistemu između onih kojima je potrebna tuđa nega i pomoć, jer ne mogu sami da se brinu o sebi u socijalnoj zaštiti i penzionoj zaštiti. Drugo, postoji čitav kontinuitet od 20 godina od kada se penzioni fond dopunjuje iz budžeta i suštinski sva ta prava se plaćaju iz budžeta; postavlja se pitanje da li je to socijalno pravo i da li treba da bude na isti način regulisano za sve one koji imaju potrebu za tuđom negom i pomoći. Naravno, koncept može biti različit, ali je naše uverenje da ovakvo pravo treba finansirati iz drugih izvora i ono nosi drugu vrstu zaštite. Ono što se sada isplaćuje iz penzionog fonda isplaćivaće se i dalje i nalazi se u prelaznim odredbama. To se ne dovodi u tom smislu u pitanje. Znači, ne u prelaznim odredbama u smislu da će se ukinuti bez odgovarajućeg rešenja, nego u smislu da će se doneti odgovarajući zakon. Moram da kažem da je u tom pogledu postignut konsenzus od strane invalidskih organizacija, čiji su članovi pre svega ti koji koriste to pravo na tuđu negu i pomoć. Što se tiče smanjenja radne sposobnosti, tu se postavlja nekoliko pitanja. Moram da kažem da ste nabrojali sva ona prava koja su u poslednjih deset godina već ukinuta, počevši od druge grupe invalidnosti, rada sa skraćenim radnim vremenom. Svi ovde možemo da se pogledamo u oči i znamo ko, kako i zašto je koristio takvu vrstu prava, a da ne zaboravimo kada se plaća naknada za to, to svi mi plaćamo. To je sve prelivanje, uzimanje iz džepova jednih i davanje drugima. Zbog toga se strašno mora voditi računa kada se daju neka prava koja podrazumevaju neka novčana primanja, da li je to način da se problemi rešavaju. Što se tiče delimičnog gubitka radne sposobnosti, reč je o ljudima koji rade i koji mogu da rade, kojima treba pomoći u prekvalifikaciji, dokvalifikaciji, pronalaženju odgovarajućeg posla i slično, ali to pravo ne spada i ne treba da spada u domen penzionog i invalidskog osiguranja. To pravo mora da se rešava kroz pitanje zakona o zapošljavanju invalida, nezavisno od toga da li je neko postao invalid tako što je radio, što je vrlo teško i utvrditi da li je samo zbog toga postao invalid ili je invalid što nikada nije uspeo ni da se zaposli. Znači, nema razloga da se te kategorije razlikuju. Nije rešenje da kažemo da je ovo upereno protiv ljudi koji su invalidi rada, jer se ne ukidaju zaštitne radionice, ni njihovo finansiranje ovim zakonom, niti se ukida dokvalifikacija i prekvalifikacija. Dobili smo prvu ili drugu verziju novog zakona o zapošljavanju invalida, gde postoje i definicije toga. To je pitanje koje se mora rešiti na odgovarajći način, ali to nije nešto što treba da pripada penzionom osiguranju.
Pravo na repliku, narodni poslanik Slobodan Adžić.
Nisam vas razumeo kada ste govorili da će zakonom o zapošljavanju invalida biti omogućeno takvim licima da se zaposle. Član 21. Predloga zakona kaže da je invalidnost potpuni gubitak radne sposobnosti. Dakle, lica kod kojih se utvrdi delimični gubitak radne sposobnosti neće biti u smislu ovog zakona invalidi. Prema tome, ovaj zakon ništa nije rekao u tom delu, nije definisao status takvih lica. Ne možemo da prelazimo preko Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju i da čekamo zakon o zapošljavanju invalida, a da ne znamo kako će biti rešen taj status. To mora ovaj zakon i ova skupština da kaže.
Reč ima ministarka za socijalna pitanja, Gordana Matković.
To je definicija u smislu ovog zakona. Znači, zakon o zapošljavanju invalida je taj koji će morati da utvrdi sve moguće distinkcije u tom smislu.
Reč ima narodni poslanik Đuro Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva neće dati zeleno svetlo predloženom zakonskom aktu, koji nam je Vlada Republike Srbije dala na usvajanje, iz sledećih razloga. Naime, Vlada Republike Srbije nije prihvatila predlog poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva da se ukine obavezno osiguranje za poljoprivrednike. Stranka srpskog jedinstva predlaže samo uvođenje dobrovoljnog osiguranja za poljoprivrednike, a u skladu sa članom 16. Predloga zakona. Razlozi su pre svega ekonomske prirode. Ne sme se zaboraviti da danas na selu vlada velika besparica, tako da poljoprivredni proizvođači nisu više u mogućnosti da obavezno uplaćuju penzijsko i invalidsko osiguranje. Osim toga, poljoprivrednici su prezaduženi dugovanjem po osnovu doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje, iz razloga što isplate penzija za poljoprivrednike kasne 22 meseca, te u tom smislu ovo pravo pri njegovoj isplati svodi se na minimalne iznose penzija, od kojih je teško preživeti. Ovim zakonskim aktom je ukinut veliki broj prava. Ukinuta je mogućnost ostvarivanja bilo kog prava za slučaj invalidnosti, osim prava na invalidsku penziju, koju može da ostvari samo osiguranik kod kojeg nastupi potpuni gubitak radne sposobnosti. To praktično znači da su ukinuta sva prava po osnovu smanjenja radne sposobnosti, odnosno preostale radne sposobnosti. Ukinuta su sva prava za slučaj opasnosti od nastanka invalidnosti. Pri tome, u prelaznim odredbama Predloga zakona za zatečene korisnike navedenih prava, kao i za korisnike prava po osnovu tzv. druge invalidnosti, rad sa skraćenim radnim vremenom, koji su ta prava ostvarili do 1. januara 1997. godine, predložena su rešenja koja su po našem mišljenju neprihvatljiva. Umesto garantovanja već ostvarenih prava, predviđa se prevođenje privremene novčane naknade u nova prava, delimično u invalidsku penziju, član 224. i226, odnosno u naknadu po članu 225, a iz obrazloženja se ne vidi da li su ta prava povoljnija ili nepovoljnija za ove korisnike. Ova rešenja su u suprotnosti sa načelom zaštite stečenih prava, odnosno u suprotnosti su sa odredbom člana 24. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije, pri kome se prava stečena na osnovu Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju ne mogu oduzeti, niti ograničiti. Ako bi se usvojila predložena rešenja, koja svakako odgovaraju poslodavcima, od dana stupanja na snagu ovog zakona ne bi bilo ni jednog novog osiguranika invalida rada, pa čak ni u slučajevima kada do povrede dođe, odnosno usled povrede na radu ili profesionalne bolesti. Predložena je nova formula za određivanje visine starosne invalidske penzije, koja je preuzeta iz Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju Republike Hrvatske i posebno je tu značajno naglasiti da se za određivanje visine ovih penzija uzimaju zarade, odnosno osnovice osiguranja počev od 1. januara 1970. godine, umesto sada važećeg penzijskog osiguranja, gde čine zarade, naknada zarada, odnosno osnovice osiguranja uzastopnih deset najboljih godina osiguranja i to počev od 1. januara 1970. godine. Ovako značajna promena svakako će dovesti do različitog položaja korisnika penzija u odnosu na korisnike koja ta prava ostvare posle dana stupanja na snagu ovog zakona i obrnuto. Uz to, nije ostavljena mogućnost da se za zatečene korisnike prava na penziju, ako je to za njih povoljnije, utvrdi novi iznos penzije, što je u ovom sistemu do sada uvek garantovano, stoga što je u pitanju dugoročno osiguranje koje se ostvaruje na osnovu dugogodišnjeg uplaćivanja sredstava za ovo osiguranje, pa se korisnici penzija ne smeju dovoditi u različit položaj, jer se time dovodi u pitanje njihova pravna sigurnost. U pogledu usklađivanja penzija, zadržana su rešenja iz saveznog zakona koja se primenjuju od 1.januara 2001. godine, a koja su tada usvojena na predlog Vlade Republike Srbije pod pritiskom MMF-a. Kako bi se znatno smanjio odnos prosečne penzije prema prosečnoj zaradi, prema novom načinu usklađivanja penzije se usklađuju tromesečno sa kretanjem troškova života i prosečne zarade zaposlenih na teritoriji Republike Srbije i to u procentu koji predstavlja polovinu tog zbira, umesto kako je to bilo ranije utvrđeno, mesečno i samo sa kretanjem zarada. Na ovaj način, penzioneri su u 2000. godini primili manje jednu i po penziju. Proizilazi da je novi način usklađivanja penzija doveo do drastičnog smanjenja penzija i time se značajno smanjio odnos prosečne penzije u odnosu na prosečnu zaradu. Tako se na primer penzije ostvarene u Fondu zaposlenih za oktobar svedene na 72%, a da se primenio stari način usklađivanja samo sa mesečnim kretanjem prosečnih zarada, prosečne penzije bi iznosile 80% od prosečnih zarada. Imajući u vidu navedene razloge, kao i mnoge druge koji nisu navedeni, kao i ograničenje vremena koje imamo na raspolaganju, poslanička grupa SSJ neće glasati za donošenje ovog zakona upredloženom tekstu.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a sledeći prijavljeni za reč je Zoran Anđelković.
Predlagati ovakav sistemski zakon treba da ima za cilj prvo otklanjanje uzroka ovakvog stanja u penzijskom i invalidskom fondu i drugo otklanjanje trenutnih nepravilnosti. Ovde smo čuli od predlagača ili od predstavnika predlagača šta su uzroci svega ovoga što se dešava u penzijsko-invalidskom fondu, a i u obrazloženju predloga zakona je rečeno, da su uzroci pad bruto proizvoda, visoko učešće penzionera u odnosu na ukupan broj zaposlenih, visoka opterećenja plata, siva ekonomija, porast nezaposlenisti, odnosno smanjenje broja onih koji rade. Kako otklonitite uzroke? Gospodo, vi ste u izbornoj 2000. godini imali svoj program, kako to tvrdite narodu, pogotovu ovom delu naroda, penzionerima, jasno i glasno ste rekli - kada vi dođete na vlast, onda će se ispraviti sve nepravde, onda će biti isplaćivane redovno penzije; a na pitanje pojedinaca kako ćete vi to iz DOS-a uraditi, vi ste rekli - znamo, imamo model; neki su išli čak toliko daleko i rekli su - imamo podršku iz inostranstva, dolazi vreme privatizacije, ti fondovi moraju da se napune, obezbeđena je redovna isplata penzija. Dve i po godine, gospodo, bilo vam je dovoljno da sve ovo uradite. Niste uradili, niste ispunili svoja obećanja, a sada idete sa predlogom zakona koji, otklanjajući posledice, nanosi katastrofu ovojoblasti. Možda niste svesni šta sada radite, jer vi u principu korekcijom obračuna visine penzije pravite greške koje će izazvati takve posledice da jednostavno neće biti tog ko će posle vas to ispraviti. To vam govorim najiskrenije, jer mi srpski radikali smo naveli najveći razlog zbog čega nećemo podržati ovaj zakon. Šta ste uradili? Smanjen vam je ukupan bruto društveni proizvod; ko vam je tu smetao, je li vas neko sprečavao u tome? Nije, sami ste krivi. A zašto ste krivi? Sredstva koja su i te kako bila veliki potencijal od privatizacije, vi ste to potrošili, podelili i sada nemate više. Da ste se udostojili i pogledali program srpskih radikala, pogotovu oni pojedinci koji kažu da su naši programi protiv državnog uređenja i da za cilj imaju terorizam, bolje da su pogledali taj program, jer rekli smo vam u programu i sa ove govornice bezbroj puta - sredstva od privatizacije treba iskoristiti za popunu penzionih fondova. Poslovna zgrada na Ušću, dali ste je svojim prijateljima, svojim istaknutim članovima, a koliko je od toga što je dobijeno uplaćeno u Fond za penzijsko i invalidsko osiguranje? Izađite sa podatkom, nije velika cifra, nije značajna suma, šta ste mislili da će vam sledeći uplatiti ili nadoknaditi taj minus? Grdno ste se prevarili. Gospodo, ispustili ste jednu šansu. Šta je suština ovog predloga, novog modela obračuna koeficijenta, kako to predstavnik ministarstva reče? Suština je što prividno, ispravljajući jednu nepravdu koja je evidentna kada je u pitanju visina penzija, vi pravite još veću nepravdu. Šta nam ministar objasni ovde (odnosno kako vi to volite po novom govoru da kažete - ministarka): sada je manja šteta, uzeli smo platu pojedinca, odnosno obaveze koje je on u prethodnom periodu uplaćivao, na osnovu tih obaveza podelili sa prosečnim ličnim dohotkom u Republici, gde je ušlo sve zbirno, odnosno ukupan broj stanovnika bez obzira da li rade ili ne rade i onda smo ispravili tu grešku. Ne, napravili ste veću grešku gospodo, da li svesno ili nesvesno, namerno ili nenamerno. Ministar je navela kao primer te što primaju 20.000 dinara penziju; nađite mi koliki je broj tih koji prima takvu penziju, to je zanemarljivo mali broj,najveći deo njih prima toliko da sastavi kraj sa krajem, a njih ste najviše oštetili sa ovim modelom obračuna; recite unapred, u proseku uskraćena je za jednu trećinu svima penzija u startu, a onda ćete vi korigovati sa množenjem koeficijenta puta vrednost boda, pa ćemo videti koliko će penzionera preživete ove vaše reforme.
Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković, a sledeći prijavljeni za reč je Dragiša Đoković.
Dame i gospodo, suštinski razlog što se menja današnji zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji mi razmatramo, leži faktički u obrazloženju Vlade Republike Srbije. Tu je rečeno da zakon trba predložiti zbog visokog učešća penzionog fonda u društvenom proizvodu zemlje i visokog opterećenja koji predstavlja trošak za penzije. Radi toga treba naći način kako damanje punjenje budžeta pokrije penzije koje se isplaćuju, a to znači da time treba da se smanje penzije. Ovde se kaže da su postojeći fond i postojeći način na koji se isplaćuju penzije prepreka ekonomskom oporavku zemlje ili reformama. Klinci bi u kući rekli za svoje starije - ovi stari nam smetaju. Tako i iz ovog obrazloženja proističe da nam penzioneri smetaju da pravimo reforme i da njima obezbedimo adekvatan ekonomski status. U čemu je suština? Ako je već tačno - iz čega; iz onoga što su dosadašnji stručnjaci govorili to ne proizilazi. Ako je tačno da se neće ovako drastično smanjiti penzija postojećim penzionerima, pre svega novim penzionerima, zašto onda nemamo parametre npr. na tri nivoa penzija, koliko je to za najnižu penziju, sadašnju penziju, koliko će po novom zakonu primati neki penzioner, koliko za srednju penziju i koliko je to za najvišu penziju? Uzmimo da će se neko danas penzionisati iz ove tri kategorije i napravimo to poređenje, to bih hteo da čujem sad od ministarke, kao i upoređenje šta bi se desilo kada se on u ponedeljak penzioniše po novom zakonu. Videće se ta suštinska razlika i koliko je budući penzioner oštećen sa ovim zakonom koji se sad ovde predlaže. Da nije tako, ne bi onda bilo logično da se kaže da postojeći zakon opterećuje društveni proizvod zemlje. To znači da ima prevelikog zahvatanja. Kada ne bi bilo tako, onda bi se i bez toga Fond penzijskog osiguranja punio. Moram da kažem da na ovaj postojeći način, kako je ova vlada tumačila usklađivanje zakona i punjenje Fonda za penziono osiguranje, faktički smo dobijali od penzionera stalne pritužbe i žalbe, jer je 50% rast plata i troškova života, na način na koji je to usklađivano; stalno i sistematski smanjivana je penzija. Ovde smo dobili od ministarke obrazloženje da je to bilo usklađivanje 85% od ličnog dohotka, kad su lični dohoci bili mali. Znam, ali onda su bile i penzije male. Valjda mi treba da pođemo od toga da penzije budu neka primanja od kojih može normalno da se živi u godinama kad istekne radni staž. Naravno, ima tu dobrih stvari. Ne mislim da je loše to što se govori o mogućnosti da svi prihodi, prema tome autorski honorari i ako neko radi duže, omoguće da čovek ima i veća primanja i veću penziju posle toga. Ovde nije reč o tim kategorijama i o tom sloju ljudi. Mi moramo da vodimo računa upravo o onom srednjem sloju, najnižem sloju ljudi koji su primali i koji će primati plate i na osnovu toga dobijaju penziju. Oni će ovim zakonom biti najviše oštećeni i oni će imati mnogo manju penziju nego što bi imali po postojećem zakonu. Mislim da je ovo dalje uskraćivanje socijalnih prava nekih kategorija, i to najnižih kategorija, i da će oni po ovom zakonu biti značajnije oštećeni. Ovo je dalje smanjenje prava radnika u ovoj oblasti. Kad kažem radnika, namerno to kažem, jer smo u proteklih godinu i po - dve dana imali pooštravanje uslova odlaska u penziju, smanjenje nekih prinadležnosti koje su im pripadale. Sada je ovo jedan novi namet ljudima koji bi trebalo sutra da postanu penzioneri. Drugu stvar, o njoj je ovde bilo dosta govora, pa ne bih posebno o invalidnosti, pomoći, nezi i delimičnoj sposobnosti ljudi. Na primer, ostane neko bez ruke i šta će on sada da radi, on je delimično sposoban ili delimično nesposoban, kako hoćete. Po ovome ispada da on nema da ide u penziju. Mora da mu se nađe nešto da radi. Šta da radi on tamo bez obe ruke. Moram da ukažem na treću kategoriju koja je ovde pominjana na razne načine, a to je ta seljačka penzija. U ovoj prethodnoj kategoriji, po postojećem Zakonu o privatizaciji, izdvaja se 5% za punjenje tog fonda. Prvo, mislim da je nadležno ministarstvo iz ove oblasti trebalo, kad se taj zakon usvajao, da sugeriše i da traži da to budu mnogo veća izdvajanja. Logičnije i najpoštenije bi bilo da to bude 20% izdvajanja. Uostalom,ti radnici koji su sada penzioneri su zaslužni što su ta preduzeća napravljena, stvorena i, ako imaju veliku vrednost, oni su zaslužni, ne sadašnja generacija, za vrednost tog preduzeća, pa bi bilo logično da im i više pripada i da im se na taj način puni fond za penziono osiguranje. Naravno, druga je stvar kako ide privatizacija. O tome ne bih govorio, ali ako bi išlo dobro i ako bi se na adekvatan način to prodavalo, onda bi i taj fond iz tih sredstava mogao da bude punjen i da on ima neki osnovni kapital koji bi mogao da bude korišćen i kasnije, a ne samo kao tekući trošak, u smislu uzimanja od postojećih mesečnih plata. Drugo je pitanje kako se puni Fond za penziono osiguranje zemljoradnika. U prethodnih 10, 12, 14 godina, koliko traje ovaj Zakon o obaveznom penzionom osiguranju, ima dosta polemike oko toga da li je dobrovoljno, da li je obavezno. Ovde sad ima nekih poboljšanja u tom smislu što se jednom broju ljudi na neki način omogućuje da ne budu obavezni osiguranici, ali je suština da li će država naći mehanizam punjenja ovog fonda. Ako se traži način da se ovaj fond puni samo od doprinosa koji budući penzioneri ili sadašnji seljaci daju, taj fond nikada neće da se napuni i razlika od dana kada se prima penzija i za kada se prima nije godina dana, nego 22 meseca, to pišu i ovi penzioneri iz Fonda za penziono osiguranje zemljoradnika. Znači, da li će se tih 22 meseca smanjiti na 10, na šest ili mesec za mesec ili će se povećati na 36, zavisi da li će se obezbediti punjenje tog fonda iz nekih dodatnih izvora. Taj dodatni izvor ne može biti opterećenje seljaka, tu se potpuno slažemo. On može biti samo po dva osnova. Jedno je logično, da i iz Fonda za prodaju preduzeća prilikom privatizacije pare idu tom fondu, ali je još logičnije da se 50% tog fonda puni od poreza na promet poljoprivrednih proizvoda. Kada bi se 50% tog fonda davalo, a to znači 1% ili 2% od poreza na promet poljoprivrednih proizvoda (da li bi to zadovoljilo tih 50%, to bi stručnjaci mogli da ustanove), onda bi se rešilo punjenje Fonda za penziono osiguranje. Onda ovaj odnos 1:2 između izdvajanja za penzioni fond seljaka i primanja, ako se izdvoji dinar, primi se kasnije dva dinara, sasvim sigurno mogao da bude mnogo povoljniji. Tačnije rečeno, seljak bi mogao za duplo manje pare da bude obavezno osiguran i da bude socijalno osiguran, a da kroz svoj poljoprivredni proizvod svi građani ravnopravno plaćaju punjenje tog fonda. Uostalom, ako se prodaje rakija, cigarete, on proizvodi duvan, šljivu ili grožđe, logično da iz tih sredstava i tog dela poreza on bude namiren, jer je to neka vrsta socijalne kategorije i to je neka vrsta socijalne ravnopravnosti ljudi, prema kome hoćemo i na koji način hoćemo da brinemo. Ako želimo samo da oni sami pune taj fond, onda ćemo mi, kako naše stanovništvo stari, imati situaciju da ni ovaj zakon, da ni postojeći osiguranici koji plaćaju u Fondu za penziono osiguranje radnika, neće moći da primaju ni ova mala beznačajna sredstva. Onda će to biti izvrgnuto nekoj potpunoj imaginaciji, da kao prima nekih 1.000, 2.000 dinara, beznačajne pare. Prema tome, mislim da Vlada ima mogućnosti i sada da predloži jedan dodatni amandman, da nađe načina, ili kada se zakon o poreskom sistemu bude usvajao, da se tada ugradi i način punjenja ovog fonda za deo sredstava koji bi obezbedio da taj fond može da počne normalno da funkcioniše. Uostalom, ako i Fond za penziono osiguranje radnika ima neku vrstu socijalne komponente i puni se iz drugih izvora ili iz postojećih izvora zaposlenih, onda bi bilo pošteno da se i ovaj fond puni, na neki način, kao socijalni fond, kao fond od ljudi koji troše poljoprivredne proizvode, a to smo svi mi. Ne mora porez na hleb, ne mora porez na neke druge životne namirnice, ali na primer na alkohol, na cigarete, na takve proizvode. Mislim da bi bilo pošteno i moguće da se taj fond napuni, da se obezbedi i da postoji tu neka pristojna i normalna penzija koja predstavlja nešto. Ovako ona ništa ne predstavlja.
Reč ima ministar, gospođa Gordana Matković.
Pokušaću opet da odgovorim na jedan broj pitanja koja su otvorena. Kašnjenje je bilo 24 meseca u oktobru 2000. godine, znači taj fond u tom smislu očigledno nije funkcionisao; sada je kašnjenje 14 meseci. Date penzije su male zbog kašnjenja, ali i zbog toga što je većina poljoprivrednika zapravo bila osigurana na tih minimalnih 15 godina i onda je odlazila u penziju. Što se tiče smanjenja ukupnog društvenog proizvoda, dakle društveni proizvod nije smanjen, taj procenat izdvajanja za penzije i dalje je visok. Što se tiče toga kako će ko proći kad je reč o novom metodu obračuna penzija, u proseku gledano, minimalna penzija ostaje na onom nivou koji je uslovno reći zatečeni nivo, a to i piše u zakonu. Znači, minimalna penzija se neće menjati kao prag određen da niko ne bi bio ispod njega i postoji jedan sloj penzionera, uslovno govoreći, koji bi po starom imali između devet i 12 hiljada, koji će suštinski ostati negde u istom položaju. Oni koji se nalaze između te dve kategorije, između minimalne penzije i ove penzije od negde 9 hiljada dinara po starom obračunu, imaće u proseku povećanje penzija između 4 i 5% po novom metodu obračuna, a oni iznad tih 12 hiljada, imaće smanjenje penzija u proseku opet negde između 5 i 10%. Ali, individualne situacije će biti različite zbog toga što imate ljude koji su tokom čitavog svog radnog veka manje ili više doprinosili za penziono osiguranje nego drugi i imate one koji su imali samo jedan isečak u svojoj karijeri. Neko je postavio pitanje - na koji način to utiče i na smanjenje sive ekonomije? Pa drugačije je kada vi kao osiguranik znate da će biti relevantne sve vaše uplate tokom čitavog radnog staža, a drugačije kada znate da će biti relevantan samo jedan isečak vašeg radnog staža za kasnije sticanje prava. Nažalost, moram da se izvinim, pošto su nam zakazali hitnu sednicu Vlade u 17 časova, što neću prisustvovati poslednjem delu ove sednice. Inače to ne radim, ali ovo je izuzetna situacija, izvinjavam se.
Zahvaljujem gospođi ministru. Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković.
Poštovani narodni poslanici, uvažena gospođo Matković, moraću da pričam izgleda kao na onoj reklami deset sekundi, da bih ugrabio dok je ministarka tu, da bi me čula. Jednostavno, priča se da je zakon reformski. Nisam baš siguran da je ovo početak reformi, jer se ovaj zakon donosi u jednom jako bitnom trenutku, kada se menja ambijent, odnosno društvena svojina. Mi smo do sada imali Zakon o penzijsko-invalidskom osiguranju, kao i druge zakone koji su ovu materiju regulisali, ali to je bilo u dominantnom sistemu društvene i državne svojine. Sada je potreban novi zakon u sistemu kada će privatna svojina sa predstojećom privatizacijom biti dominantna. U svakom slučaju, zakon je potreban, a da li je ovaj zakon dobar ili nije, to je pitanje; da li se može popraviti amandmanima ili ne, takođe je pitanje. Ako nije reformski zakon, u svakom slučaju zakon jeste restriktivan. Navešću vam samo nekoliko odredbi zakona koje su ovde uočljive. Na primer, u članu 54. ovaj zakon reguliše pravo na beneficirani radni staž; tamo vam piše da pravo na staž sa uvećanim trajanjem stiče osiguranik samo ukoliko efektivno ima 10 godina na tom radnom mestu. Uzmimo primer čoveka koji je radio u rudarstvu 10 godina, firma je otišla u stečaj, ili je radio u nekoj ronilačkoj firmi, npr. u "Ivanu Milutinoviću" radio je osam godina,njemu je firma uplaćivala taj penzioni doprinos za staž sa uvećanim trajanjem, beneficirani staž i on će to izgubiti, a upravo je gospođa Matković predlogom da se uračunavaju sve godine u penzijski staž potencirala tu pravičnost. U ovom slučaju vi ste uplaćivali 5, 6, 7, 8 ili 9 godina beneficirani staž. Niti ćete ranije otići u penziju, niti će vam se to uvećanje uračunati, tako da se ovim ne postiže to načelo pravičnosti, koje je težnja i intencija zakona. Čak vidim da je neki odbor, mislim da je matični, za boračka pitanja, ili koja druga, kako se zove, odbio takav amandman koji je bio jako smislen, jer ne možete vi skraćivati čoveku pravo ako je uplaćivao doprinos za beneficirani staž, a vi mu to ne priznate u penziju ako nema 10 godina ukupno u tom efektivnom trajanju. Takođe, ono što nije prihvatljivo u ovom zakonu, to su npr. privilegije povlašćenih lica u MUP-u, MIP-u, BIA-i i poreskoj policiji. Zašto bi ti ljudi, ako već imamo pravičnost prema doprinosu koliko su uplaćivali, dobijali 20% veću penziju od ostalih korisnika doprinosa, na čiji račun će oni dobiti tiz 20% koje nisu uplatili u Fond penzijskog i invalidskog osiguranja. Jer, kaže se da se tim ljudima koji idu u penziju iz tih službi računa penzija na jako rogobatan i prilično nejasan način, tamo zapisan za obračun,i još 20% na sve to. Mislim da i tu ne idemo na ono načelo pravičnosti, jer tih 20% takođe oni nisu uplatili, već je neko drugi uplatio, a oni će koristiti tih 20% koje nisu uplaćivali. Postoji amandman u tom pravcu, trebalo bi ga prihvatiti, ako hoćemo načelo pravičnosti, ako je težnja zakona da bude pravičan zakon, da se stimuliše plaćanje doprinosa. Ti ljudi imaju svakako produžen beneficirani radni staž, imaju veću platu, imaće i veću penziju, i zašto im na kraju davati još tih 20%? Ako neko ne zna, a nažalost toga je u dosadašnjem zakonu bilo, takvim licima je kao osnov za penziju uračunata samo poslednja godina i onda su u poslednjim godinama dobijali iha-ha tako lepe plate i lepe penzije, pa onda je u tom stilu i tih 20%. Ali ako smo rekli da je reforma, ono što je bilo loše treba promeniti, treba ukinuti, treba prihvatiti te i takve članove koji bi to promenili. Zatim, član 80. gde se kaže - usklađivanje penzija; ponovo ponavljam intenciju zakona, ako je pravičnost da se srazmerno tome kako se sredstva uplaćuju u doprinose, odnosno kako se kreću zarade onih koji pune penzioni fond, tako će se kretati i penzije. Ako je pre bilo reči da su plate smanjene, da se promenio način usklađivanja penzija u skladu sa troškovima života - ne, i penzioneri neka dele sudbinu zaposlenih, pa i njima neka se smanjuju penzije. Ako se plate budu povećavale, samim tim se povećava i priliv u penzioni fond, pa će se na takav način i penzije povećavati. Prema tome, član 80. na način kako je predložen apsolutno ne obuhvata to načelo pravičnosti i načelo pravilne raspodele. Takođe je sporno ovde, a imali ste i amandmane po tom pitanju, to su upravni odbori. Tu se primećuje velika želja Vlade da arbitrira u upravnim odborima, odnosno učešće Vlade i izvršne vlasti. Recimo, za predsednika upravnog odbora ne može se neko izabrati bez saglasnosti Vlade. Predsednik nadzornog odbora može se izabrati bez saglasnosti Vlade, dok predsednik upravnog odbora ne može. Ima tu dosta toga oko tih upravnih odbora. Ono što je najdrastičnije u ovom zakonu, ako je neko pratio, a voleo bih da mi neko od pravnika u ovoj skupštini (naravno, izuzimam one pravnike koji su uspeli da sebe dovedu u pravnu zabludu, pa su se zabludeli da li su poslanici ili nisu, već one pravnike koji nisu bili u zabludi) objasni da li je moguć raspon kazni od jedan prema 80, da li je moguće predvideti da će se neko kazniti zatvorom od godinu do 80 godina, kao što je predviđen raspon kazni od 5 hiljada do 400 hiljada; po onoj narodnoj poslovici "da ne bude posle kriv babi đavo", krivo nam je pravosuđe posle, a kakve mu mi kao zakonodavna vlast serviramo zakone? Mi napravimo zakon da može kazniti prekršioca pet hiljada i može 400 hiljada. I šta mislite, kako će taj sudija da sudi, da li će da kazni 400 hiljada, da ne nagađamo sada, da pravimo kviz kada će pet hiljada a kada će 400 hiljada. Mi kao Skupština donosimo vrlo loš zakon, gde je raspon kazni, gde smo sudijama omogućili, advokatima, mešetarima, da, umesto da se to suzi (pratio sam, iako nisam pravnik nego inženjer po struci, ostale zakone), nigde nemate veći raspon kazni od jedan prema 10. U ovom slučaju imate raspon kazni jedan prema osamdeset. Kada smo razgovarali sa gospođom Matković u poslaničkom klubu ona je rekla - stvarno to ne znam, to je neko od pravnika predlagao i mislim da će amandmanima to biti prihvaćeno i da će se promeniti. Vidim da u ovom slučaju to amandmanima nije prihvaćeno, koliko sam uspeo na brzinu da primetim, tako da vas molim da razmislimo o tome, ako želimo da budemo odgovorna Skupština, tu ćemo odgovornost sutra poneti, jer smo mi sudijama, koje napadamo da ne rade dobro, napravili takav zakon, pa sutra sudija neće biti kriv ako nekog prekršioca, koji nije ispoštovao zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, kazni sa 20.000 dinara, a on je možda sebi ostvario korist od 100.000 dinara i nikom ništa. Ti članovi o kaznenim odredbama, od 214. pa nadalje, ne bi bilo dobro da ostanu takvi kakvi jesu. Kao primer kako je zakon napisan i kakva je usklađenost nažalost u našoj Vladi vidi se i po tome što je Vlada sama dala 13 amandmana na svoj Predlog zakona, koji je stigao 13. februara i ona posle nepunih mesec dana odmah daje 13 amandmana. Nisu se setili na vreme nego eto tek sada ubacuju tih 13 amandmana. Na kraju, načelna primedba je na pismenost zakona. Recimo, zakon je tako pisan ili je prevođen sa nekog drugog jezika da nije baš prihvatljiv, mada da ne bih te primere navodio. Za način obračuna reći ću vam da sam na osnovu mnogih ovakvih zakona morao da pravim programe za računare koji će se kasnije primenjivati. Garantujem vam da od nas 250 poslanika pola ne bi moglo da vam protumači kako će se obračunavati penzija. Znači, oni članovi od 61. do 70. su tako nejasni, nerazgovetno napisani, da je amandmanima bilo nemoguće pojašnjavati i popravljati. U svakom slučaju, mislim da nam je potreban zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, da je dobra namera doneti zakon, jer još jednom kažem da se menja društveni ambijent, ali ovaj zakon je trebalo prihvatanjem amandmana popraviti, ali s obzirom da amandmani uglavnom nisu prihvatani, već su Vlada i predsednik odbora prihvatali samo svoje amandmane, ne verujem da će dobiti širu podršku, ne ove skupštine, nego u javnosti i da će biti dugovečan.
Narodni poslanik Miloš Lukić nije prisutan. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Radojko Petrić.
Dame i gospodo narodni poslanici, velika je zamerka poslanika Srpske radikalne stranke zato što ministar Gordana Matković nije ostala do kraja današnjeg dela načelne rasprave. To što Vlada mora o tako nečem značajnom da odlučuje nije naš problem. Trebalo je, gospođo predsedavajuća, da prekinete današnju načelnu raspravu i da nastavimo sutra jer smo se ozbiljno pripremali za ovaj zakon koji vi nazivate sistemskim i zbog toga što je veliki deo naše populacije, najstariji deo, zainteresovan za raspravu i sudbinu ovako loše koncipiranog zakona za penzionere, one koji su sada u penziji i koje to u bližoj ili kasnijoj budućnosti čeka. Osnovna zamerka se poklapa sa zamerkama najvećeg dela naše najstarije populacije, bez obzira na to da li su uključeni u aktivnost nekog sindikata ili ne. Nama je važno da štitimo interese penzionera kroz programska opredeljenja SRS, koja se nisu menjala od našeg osnovanja, a jasno stavljaju do znanja - posle ekonomskog kraha koji smo preživeli zbog dugogodišnjih sankcija tzv. međunarodne zajednice koja je vama obećala bespovratnu pomoć od pet milijardi dolara, zato što smo imali rat, što smo morali da suzbijamo banditizam i terorizam u našoj južnoj pokrajini, pa posle zlikovačka agresija NATO i jasno je da smo bili u pravu kada smo kod izmene Zakona o privatizaciji predlagali - da se penzijski fond sa većim procentom učešća sredstava od privatizacije preduzeća u našoj zemlji popuni. Neprihvatljivo je za svakog penzionera, uvreda je za svakoga ko je prinuđen da živi sa minimalnom penzijom. Ako penzioner ima minimalnu penziju od 4.000 dinara, pa izađe ministar za govornicu i kaže da će ovaj zakon da usklađuje na novi način rast penzija, a ne rast ni stagnaciju nego strmoglavi pad na način kako je zamislio DOS i ova vlada, to je jasna poruka ovim ljudima da neće moći da prežive bez pomoći svoje dece ili da žive normalno dva-tri dana u mesecu. Šta će oni bolesni i šta će oni koji su se razboleli i kojima jasno kaže Vlada ovim konceptom da oni ne mogu da idu u invalidsku penziju? Poglavlje o invalidskoj penziji jasno kaže da će nju moći da dobiju samo ljudi koji su u invalidskim kolicima. Ako pred invalidskom komisijom čeka na hiljade ljudi koji imaju trostruki bajpas, teška srčana i druga oboljenja, ako čekaju radnici zaposleni u Fabrici "Zastava"- namenska proizvodnja, kojima je obećao ministar Vlahović i Vlada da će im obezbediti zaštitne radionice i to uključili u Zakon o radu, a toga nema, ako je to ključni zahtev zaposlenih u namenskim proizvodima u "Zastavi" i drugim neprofitabilnim firmama u našoj zemlji, jasno je da niko o njima ne želi da brine i prepuštate ih surovoj sudbini. Šta sa onima koji imaju tzv. nevezani staž? Na desetine hiljada zaposlenih u našoj zemlji, koji su stekli uslove da idu u penziju, ne znaju na koji način će to da ostvare, jer ne mogu da premoste mnoge godine u kojima im njihova matična preduzeća nisu uplaćivala poreze i doprinose. Najviše je takvih slučajeva u trgovinskim preduzećima, Robne kuće "Beograd", tekstilna industrija u Kragujevcu i u mnogim drugim gradovima u Srbiji, ima mnogobrojnih primera, jer ovo ministarstvo i gospođa Matković se oglušuju i kaže da to nije njihova nadležnost. To će reći i Ministarstvo za rad i zapošljavanje, pa i Vlada, i ljudi se nalaze u vakuumu da ne znaju šta da rade, jer su uzalud utrošene njihove godine marljivog rada, a nemaju mogućnost da ostvare penziju ma kakva ona bila, vidimo da će biti samo manja.
Reč ima Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, pred nama je još jedan restriktivan zakon koji umanjuje prava građana. Ionako nizak nivo penzija, koji jedva omogućuje preživljavanje velikom broju penzionera, ovaj predlog tu kategoriju građana dovodi u skoro bezizlazan položaj, kao da se gubi iz vida da penzioneri uglavnom nemaju druge izvore prihoda za obezbeđenje svoje egzistencije. Ti ljudi u poodmaklim godinama i uglavnom narušenog zdravlja ne mogu i nemaju gde vanredno ostvariti dopunske zarade. Da li obećane reforme DOS-a treba da se sprovode na ovakav način nad ovom kategorijom starih i invalidnih građana? Dolaskom DOS-a na vlast i njihovim sistemskim zakonima pogođeni su svi građani, a ne samo penzioneri. Podsetimo se na Zakon o radu, Zakon o finansijskoj podršci roditelja sa decom, Predlog zakona o zapošljavanju i drugim. Da li Vlada ovim zakonom o penzijsko-invalidskom osiguranju misli da će obezbediti socijalnu stabilnost u zemlji? Neće sigurno. Socijalna nestabilnost podstiče i političku i ekonomsku nestabilnost. Zar Vladi nije dovoljno što je kresala penzije uvođenjem novog sistema obračuna, koji je stupio na snagu početkom prošle godine? Vlada stalno ističe da su za poslednje dve godine zarade znatno povećane, što gledajući nominalne iznose nije sporno. Svakako da realno povećanje zarada nije ni blizu tom nominalnom povećanju. No, bez obzira za koliko su nominalno i realno povećane zarade zaposlenih, za toliko je trebalo da rastu i prosečne penzije. Vezanje povećanja penzija i za rast troškova života, koji zbog stabilnosti cena sporije raste, jeste neprimeran način da se smanje penzije. Na zvaničnim podacima iz prošle godine može se videti za koliko su oštećeni penzioneri. Prosečna bruto zarada u Srbiji u januaru 2002. iznosila je 10.719 dinara, a u decembru 16.640 dinara. To je povećanje od 55,21%. U istom periodu troškovi života u Srbiji porasli su za 18%. Ti podaci su objavljeni u "Službenom glasniku Republike Srbije", 9/91 iz prošle godine i u broju 4 iz ove godine. Iz napred navedenih podataka vidi se da usklađivanje penzija sa prepolovljenim zbirom povećanja zarada i troškova života ima za posledicu da su penzije za prošlu godinu manje za oko 18%. Uvođenje obuhvata zarada za ceo radni vek u novi način obračuna penzija vodi daljem smanjenju penzija. Nije održivo obrazloženje Vlade da se uvodi nova formula za obračun penzija sa ciljem da se pravičnije određuju penzije u odnosu na plaćanje doprinosa za ceo radni vek i da se time u celini masa sredstava za penzije ne menja. Zar može neko da bude naivan i da poveruje da će u proseku novi penzioneri imati isti iznos penzija po novom i starom metodu? Svakome je jasno da je pripravnik i početnik bio manje plaćen na početku radnog veka. Očigledno je da nova formula za obračun penzija kreše buduće penzije. U Srbiji penzije su pale ispod 63% od prosečne neto zarade i nastaviće dalje da padaju. Nije suvišno podsetiti se na iskustva pojedinih razvijenih zemalja; npr. u Francuskoj visina penzija se ne spušta ispod 75% poslednje zarade, a starosna granica za odlazak u penziju je 60 godina. Nije sporno da je kod nas veliko učešće penzija u bruto domaćem proizvodu i kreće se između 14 i 15%. Međutim, problem penzija neće se moći rešiti njihovim smanjenjem. On se može rešavati povećanjem rasta proizvodnje, povećanjem broja zaposlenih i rastom zarada zaposlenih. Nije čudo što je teško obezbediti isplatu penzija kada je u privredi skoro sve stalo. Manja je proizvodnja nego u vreme sankcija i NATO agresije. Proizvodnja u januaru ove godine manja je u odnosu na decembar za 21,1%, u odnosu na prošlogodišnji prosek za 18,2%, a manja je i u odnosu na januar prošle godine za 6,2, kao što je i februarska proizvodnja ove godine manja za 1,6% od prošlogodišnje. Deprimirajuće je delovala izjava premijera Živkovića prošle nedelje, prilikom izbora za premijera, da planirani rast bruto društvenog proizvoda neće biti ostvariv i da će inflacija biti iznad planirane stope od 9%. Niko ne spori da stvaranje političke stabilnosti treba da bude najviši državni i nacionalni interes. Međutim, ne može se to postići bez ekonomske i socijalne stabilnosti. Ekonomski i privredni razvoj moraju postati glavne teme rada Vlade. Bez privrednog razvoja nema jačanja materijalne baze društva, veće zaposlenosti i većih penzija. Bilo bi umesno da Vlada odustane od svog predloga nove formule za obračun penzija. Treba zaustaviti širenje siromaštva na ovu kategoriju starih građana. Umesto hvalisanja o učincima reformi, Vladu treba da zabrine jedno istraživanje šta o tome misle građani. U "NIN"-u od 23. januara, to je ozbiljan naš nedeljnik, piše: "86% građana smatra da političari zamajavaju narod, 80% građana smatra da ne živi ništa bolje nego pre, svega 9% građana smatra da su reformama dobili". Ne treba dozvoliti da se ovim novim zakonom to nezadovoljstvo građana povećava.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Vojinović.
Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, govorio je veliki broj vrsnih poznavalaca ovog problema, a moja malenkost će se zadržati na nekim stvarima, to je mislim važno podvući. Prvo, zakon o penziono-invalidskom osiguranju je jedan od najvažnijih zakona o kome smo ovde raspravljali. Uobičajeno je putem medija i ovde da kolege iz pozicije i Vlada kažu, kada govorimo o tome kako rade zakonodavna i izvršna vlast - to ne interesuje narod, nego ono od čega živi; evo zakona o onome od čega narod živi, ne vidim da ima prisutnih predstavnika Vlade, a ni mi se nismo mnogo udubili u ovaj problem. Da vidimo šta ovaj predlog nudi i šta tretira? Kako jedna populacija u Srbiji koja je završila svoj radni vek ili je tokom njega hendikepirana, zapala u invalidnost, može da živi i da se izdržava od onoga što ćemo, uključiv i način, propisati da izdvaja u Fond za penziono i invalidsko osiguranje. Ta populacija u Srbiji 90% živi od tih primanja, što nazivamo starosna penzija, invalidska penzija, a niko od nas ne živi od nekakvog konta u banci (jer su banke propale) ili od nekakve rente. Šta možemo reći o ovom zakonu u načelu? Postavlja se pitanje zašto je predložen u vreme vanrednog stanja i zašto je jedina tačka dnevnog reda? U odgovoru se kaže da je ekonomska situacija u zemlji takva da sa ovakvim pravima iz penziono-invalidskog osiguranja nema privrednog rasta i sve se to ilustruje demografskim karakteristikama; vrlo površno u pojedinim segmentima, jer prosečni vek našeg stanovništva ne raste nego pada. Drugo, odnos broja zaposlenih i penzionera je takav da je teško finansirati fondove penzijsko-invalidskog osiguranja. Treće, olako su se dobijala prava iz penziono-invalidskog osiguranja, čak se išlo sa velikim stopama korupcije u dobijanju invalidske penzije. Šta radi Vlada? U ovako teškim okolnostima, umesto da utiče na proces da se fondovi pune, predlaže kresanje prava penziono-invalidskog osiguranja, i to smanjuje broj prava i nominalni iznos tih prava. Pri utvrđivanju nominalnog iznosa pledira se da je on pravičniji jer se prelazi na celokupni radni vek. S druge strane odbija se amandman, podneo sam ga zajedno s gospodinom Adžićem, da se ne ograniči nivo maksimalne penzije, iako se tokom celog radnog veka propisuje da čovek mora da izvaja onoliko koliko smo mu mi zakonom propisali. To je drugo. Kako sam ovde čuo, to je uzeto iz nemačkog ili iz hrvatskog penziono-invalidskog osiguranja. Podsetio bih se one narodne, "noga lička, a cipela bečka", pa nam je nešto malo tesno. Nećemo moći da se pokrijemo sa takvim fondovima. A, da vidimo sada koji su koncepcijski principi za ovakav predlog zakona? Ovo Ministarstvo jedino je do sada, i hvala ministarki, priznalo, na strani dva obazloženje sledeće: "Reformepostojećeg PIO sistema u Srbiji su neophodne iz demografskih, ekonomskih, ali i usled nedostatka koncepta". Ministarstvo priznaje da nema koncept. Hoće da kaže, nije ga bilo, a ni mi ga nemamo. Koji je vladin koncept? On se zasniva na tzv. tekućem finansiranju Fonda PIO. Jedan kolega iz jedne druge stranke, Liberalne, rekao je da se njegova stranka zalaže da se ne finansira samo iz tekućeg priliva sredstava, nego da se taj fond kapitalizuje, da se na neki način ulažu sredstva, ali iako je to po programu njegove stranke, zbog saradnje sa Vladom, oni će odustati od tog programskog stava. Ovde ne vidim drugačiji način, a jedan je da se napravi diskontinuitet sa prethodnim fondom - o tome smo razgovarali sa gospođom ministrom i šteta što ona nije ovde - da se započne sa novim načinom finansiranja, onako kako se ovde predlaže. Kako se objašnjava ovakav način finansiranja fonda, a to je iz tekućih priliva. Objašnjava se na vrlo čudan način, a to je da ako bi se kapitalizovao fond i ulagao, može se desiti, tako u obrazloženju piše, da bi se usled hiperinflacije ili ratnog stanja obezvredio taj fond i onda bi stari i nemoćni ljudi ostali bez svojih para. Ovo me podseća na to da izvršna vlast izgleda pledira da jedino ona zna kako će raspolagati društvenim ili narodnim parama. Elem, šta sam hteo da kažem na kraju, ili pak da potcrtam. Najvažnije u ovom zakonu, sem što se smanjuje broj prava pri čemu seulazi u ustavnu materiju, smanjuje se nominalni iznos i zadire u stečena prava. Novim načinom izračunavanja penzija uzimanjem celokupnog radnog veka smanjuje se iznos penzija za nove osiguranike. Usklađivanjem penzija, kako reče jedan kolega, uzima se u obzir tromesečno ili četvoromesečno usklađivanje sa porastom troškova života, gde porast troškova života nije jasno definisan. Kolege, moram da vas podsetim, troškovi života, iako za to postoje odgovorne institucije u državi, nije lako definisati, jer kod penzionera u troškove života ulazi najveći iznos dat za lekove. Na kraju, penzijski sistem je usko povezan sa privrednim sistemom i to dvostruko. Deluje pozitivno ili negativno. DSS nije stranka socijalne provenijencije. Prema tome, ona ne ide na socijalnu komponentu ovog. Ona pledira da se boljim privrednim rastom popune fondovi, a o čemu je govorila gospođa ministar, da zakon o PIOnema socijalnu komponentu. Ona je govorila o tome kako će se tretirati invalidnost, a dainvalidnost nije definisana u ovom zakonu. Zatim, govorila je o izmenama prava na tuđu negu i pomoć, gde ga je tretirala kao socijalnu komponentu, a to nije socijalna komponenta. Šta je Vlada uradila? Vlada je pokušala samo da restrikcijom prava "zakrpi", da tako kažem, fondove i da sačeka, da se eventualno biološkim putem smanji broj penzionera, a o tom potom, videćemo šta će se desiti. Još nešto, žao mi je, gospođa ministar je među najšarmantnijim ministrima u Vladi, ali ovaj zakon je užasno loše napisan. Loše je napisan i stilski, pročitajte član 189, jer 12 redova je jedna rečenica, ko to da razume. U mojoj struci se kaže da je loše determinisan misaoni cilj. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Hranislav Perić.
Ovakav Predlog zakona o PIO zaslužuje, naravno sa aspekta DOS-a, da se razmatra u ovoj situaciji, kada niko živi u Srbiji niti vidi niti čuje šta narodni poslanici govore i šta predlažu u parlamentu. O ovom predlogu zakona svakako ima šta da se kaže. Ovim zakonom, kada ga usvojite, znam naravno da hoćete, ukidate mnoga postojeća prava, a ništa novo, istovremeno pozitivno, niste predložili. Recimo, povodom prava na novčanu naknadu i pomoć ministar je nešto pokušala da objasni. Međutim, gospodo, o ukidanju ovog i ovakvih prava moglo bi da se govori kada bismo mi bili razvijeno društvo, u kome bi građani bili u mogućnosti da sami plaćaju ovakve usluge. Nažalost, vašom politikom građani su već poodavno ne svedeni na minimum, nego daleko ispod minimuma egzistencije, kada je i kupovina najjeftinijeg leka i te kakav luksuz, a kamoli plaćanje tuđe nege ili pomoći. S druge strane, usklađivanje penzija predstavili ste kroz neku višu matematiku, kako niko ko čita zakon ne bi primetio da penzije više ne zavise od prosečnih troškova života, a što je jedino pravično rešenje. Očigledan je cilj ovog zakona da se smanji visina starosne i invalidske penzije. Logično pitam, da li se primenom ovakvog zakona želi smanjiti broj penzionera metodom izgladnjivanja. Interesantan vam je i ovaj komplikovani način izračunavanja i bodovanja visine penzija. Nameravala sam da pitam gospođu ministra da nam objasni, a bilo bi to vrlo interesantno, vrednost ličnog boda i ličnog koeficijenta za desetine hiljada lica koje ste otpustili s posla godinu ili dve godine pred penziju i uputili ih na tržište rada. Hoće li njihove osnovice za bodovanje biti te dve-tri hiljade koje dobijaju na tržištu rada, sa kojima pokušavaju da prežive. Oni manje hrabri i manje snalažljivi, bogami i izvrše samoubistvo, a to vam je svakako poznato. Brojni su nedostaci ovog zakona. Povucite ovaj zakon iz procedure i sprečite katastrofalne posledice njegove primene. Naravno, znam da to nećete prihvatiti, zato su svi pojedinačni nedostaci zakona obuhvaćeni amandmanima mojih kolega iz SRS. Vama to takođe neće biti prepreka da ovakav zakon usvojite i da kroz medije kratko obavestite javnost Srbije, evo doneli smo nov, reformski zakon; bitno je da zvuči, a kakve su posledice, videće Srbija.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a posle njega narodni poslanik Slađan Mijajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu parlamenta je zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju. Prethodno su moje kolege govorile o kakvom se zakonu radi, na primerima su pokazali da će novim obračunom biti oštećeni svi koji budu išli u penziju po ovom zakonu u odnosu na postojeći zakon. Pokušaću da ne ponavljam prethodne kolege i odmah na početku izlaganja želim da kažem da je ovaj zakon nepovoljan za penzionere i posebno za invalide. Cilj ovog zakona nije da zaštiti penzionere i invalide, već da zaštiti penzijski fond koji je prazan. Moje mišljenje je da Vlada nije trebalo da ide sa ovim zakonom, jer se nisu stekli uslovi i ambijent za to. Potpuno sam siguran da ćete se vi braniti da su teškoće nasleđene iz prethodnog režima, što ne odgovara istini, jer već ste tri godine na vlasti, sasvim dovoljno da počnete da krivicu za stanje potražite u svojim redovima. Ovaj zakon bi trebalo da dođe ovde na dnevni red onda kada se prethodno urede mnoga pitanja, kada se stvore uslovi da ovaj zakon funkcioniše u praksi, a da korisnici ne budu oštećeni. Kada ovo kažem, mislim na penzionere, invalide i poljoprivrednike. Zadatak broj jedan pre donošenja ovog zakona treba da bude da nam privreda dobro radi, sa što većim brojem zaposlenih; hteli vi ili ne, morate da priznate da u ovom delu nemate rešenja. Kada ove dve stvari ne funkcionišu, nepotrebno je donositi zakon o penzijama. Kada nema ko da puni penzijski fond, to mi liči na onu narodnu "mnogo dece, a malo jaja za podelu". Morate da priznate, od kada ste vi na vlasti, sve je gore stanje u privredi. Preduzeća ne rade, a vi možete da kažete i da rade, mnogo radnika je na plaćenom odsustvu, a uz minimalnu nadoknadu, mnogo radnika je izgubilo posao zbog Zakona o privatizaciji, a ako je ovakvo stanje u privredi, ne znam ko bi mogao drugi da puni penzijski fond. Pomenuo sam Zakon o privatiziaciji; ovaj zakon je direktno ugrozio penzioni fond, jer su nas kupci preduzeća uslovili- u ovoj firmi treba otpustiti toliko radnika, pa ćemo kupiti preduzeće. Ovakva dešavanja su prisutna u svim preduzećima koja su privatizovana do sada. Šta to znači? To znači da se smanjio broj zaposlenih i da trenutno on u Srbiji ne može da obezbedi toliko para koliko je dovoljno da se isplate penzioneri, jer ste uspeli da postignete odnos jedan uposlen na dva penzionera, kakav do sada nije zabeležen kod nas. Bez uspešnog zapošljavanja u privredi, direktno u proizvodnji, nema sreće ni za radnike ni za penzionere. Ono što ste u delu zapošljavanja uradili, to je da ste formirali mnoge agencije, fondove, nevladine organizacije, napravili ste skupu državu i skup državni aparat. U postojećem Zakonu o penzijama uzeto je za obračun deset najboljih godina za obračun penzija i po ovakvim uslovima prosek penzija je 8.000 dinara. Po novom predlogu zakona o penzijskom osiguranju uzeo bi se prosek celog radnog staža budućeg penzionera, što u prevodu znači - duži prosek, tanji ček. U Predlogu zakona postoje novine u delu poljoprivrednih penzija. Poljoprivrednici bi najčešće da njihovo osiguranje bude dobrovoljno, jer ti što imaju robnu proizvodnju za tržište verovatno bi se osigurali, a oni sa manjim posedima, koji proizvode samo za svoje potrebe, verovatno i dalje neće moći da plaćaju penzijski doprinos od 12.816 dinara. Ovaj zakon je najnepovoljniji za invalide rada. Novi propis o invalidskom osiguranju ne predviđa više prava po navedenim osnovama, već oslobađaju poslodavce navedenih obaveza; na primer, radnik ostane bez ruke usled povrede na radu, što mu ne omogućava da dalje nastavi da radi posao koji je radio do povrede, ali bi mogao da radi neki drugi posao bez angažovanja obe ruke. Koja su prava ovog radnika? Po propisima - nikakva. Pravo na invalidsku penziju ne može da ostvari, pravo po osnovu smanjene radne sposobnosti ne može da ostvari, jer se ne predviđaju u propisima, već ovakvim načinom oslobađaju se poslodavci navedenih obaveza. Zakon ne štiti invalide, niti im obezbeđuje prava koja su data po članu 40 Ustavu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slađan Mijajlović, a posle njega narodni poslanik Dragan Ljubojević.
Dame i gospodo, u Predlogu ovog zakona za DSS jedino nije sporan prelazak na drugačiji sistem obračuna penzijskog osnova i visine penzija. Dugoročno gledano ovo je ispravan model, bez obzira što će kratkoročno kod nekih izazvati nezadovoljstvo, pogotovu kod onih koji primaju trenutno za naše uslove relativno visoke penzije. Veliki nedostatak ovog predloga je ukidanje treće kategorije invalidnosti i dva prava koja na osnovu njega slede: pravo na odgovarajući posao kod istog poslodavca na osnovu preostale radne sposobnosti i pravo na novčanu naknadu zbog manje zarade na drugom odgovarajućem poslu. Do sada su invalidi rada treće kategorije sa ova dva prava bili maksimalno zaštićeni. Sa druge strane, zbog odsustva bilo kakve kontrole dolazilo je do maksimalnih zloupotreba prilikom utvrđivanja ovog prava od strane lekara - veštaka Fonda PIO. Tako je ovo pravo korišćeno kao način da se bez rada dobro zarađuje posle samo nekoliko godina radnog staža, sve o trošku Fonda PIO, odnosno onih koji rade i kojima se uplaćuju doprinosi. Isti je slučaj kad se radi o invalidskim penzijama kojih ima čak 300.000. To je, čini mi se, razlog zašto Vlada predlaže ukidanje ovog prava, jer se njegova zloupotreba nije mogla sprečiti ni retroaktivno ni za ubuduće, niti su se mogle realizovati novčane obaveze koje iz njega slede. Da invalida rada treće kategorije ima deset puta manje verujem da u Predlogu ovog zakona ne bi bilo predviđeno ukidanje ovog prava. Ipak, ne možemo ukidati ona prava čiju zloupotrebu ne možemo da sprečimo. Obaveza je da Vlada pokuša da spreči takve zloupotrebe, pre sve kontrolom već okončanih postupaka, kao i onih koji će biti tek povedeni. Naravno, nemoguće je da nekoiskontroliše desetine hiljada dosijea, ali to nije ni neophodno. Dovoljno je da se izvrši kontrola na primer 1.000, ali da se za sve nepravilnosti izreknu oštre kazne. Strah od sigurne kazne dovodi do poštovanja zakona onih koji zloupotrebljavaju ovo pravo, opravdano se mogu nadati da neće svaka zloupotreba biti otkrivena, ali ne smeju imati ni malo nade da neće biti kažnjeni ukoliko budu uhvaćeni ili će proći sa blagom kaznom. Kada smo već kod kazni, neprimereno veliki raspon od minimalne do maksimalne predviđen je u kaznenim odredbama od pet do 400.000. To će u praksi dovesti do toga da je svaka žalba na visinu kazne opravdana, jer ako se izrečena kazna približava minimalnoj, onda je ona višestruko manja od maksimalne, a u obrnutom slučaju postavlja se pitanje zašto je toliko veća od minimalne kazne; ako sud, prvostepeni organ za prekršaje izrekne novčanu kaznu od 200.000, ta kazna je duplo manja od maksimalne, ali je 40 puta veća od minimalne. Biće teško izreći pravičnu kaznu, a pogotovu dati obrazloženje zašto je kazna upravo te visine. Nije pravedno i što se predlaže da se stepen uvećanja radnog staža uslovljava sa 10 godina rada na poslovima koji su naročito teški i opasni po zdravlje. Ukoliko se želi smanjiti brojpenzionera na ovaj način, dovoljno je ići na krajnje restriktivno utvrđivanje radnih mesta na kojima se staž računa sa uvećanim trajanjem, kao i na smanjenje stepena uvećanja. Oba ova prava do sada su uglavnom zloupotrebljavana i široko tumačena. Ovako ispada da samo od jednog radnog dana zavisi da li će neko imati pet godina radnog staža manje ili više. Ispada da je neki posao štetan po zdravlje samo ako se obavlja deset godina i duže. U tom slučaju, morali bismo da promenimo i definiciju poslova na kojima se staž računa sa uvećanim trajanjem. No, ovo nije pitanje rokova, ni političko, ni pravno, već pre svega pitanje medicinske nauke. Takođe, nije opravdano novčanu nadoknadu za pomoć i negu drugog lica tretirati kao pravo koje ne spada u korpus prava iz invalidskog osiguranja.Suština je u tome da se ovim zakonom svima omogući, pre svega, da se osiguraju od rizika za slučaj da neke osnovne životne potrebe neće moći da obavljaju bez pomoći drugog lica. To pravo da se osigurate od takvog rizika se ovim zakonom ukida, ali se samo pravo na novčanu nanknadu ne ukida. Drugim rečima, novčana naknada će se isplaćivati i dalje, ali ne znamo iz kojih sredstava. Bojim se da to u nekoj bližoj budućnosti može da dovede čak i do gašenja ovog prava.
Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević, a posle njega narodni poslanik Dušan Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je danas pred poslanicima Republičke skupštine, uređuje jednu vrlo značajnu oblast, od koje zavisi egzistencija milion i dvesta hiljada korisnika penzija. U obrazloženju koje su predstavnici Vlade, odnosno resorni ministar dali kao prilog tekstu zakona, stoji da je situacija u penzionom fondu loša zbog demografske i ekonomske situacije u našoj zemlji. Mislim da je tu redosled obrnuto, da je pre svega situacija u penzionom fondu i u celoj toj oblasti loša zbog ekonomske situacije, zbog toga što je platni fond iz koga se obezbeđuju penzije znatno manji od samog penzionog fonda, odnosno od sredstava potrebnih za isplatu penzija. Aktuelna vlast je imala gotovo tri godine vremena da nešto u privredi učini, odnosno da pospeši, poveća privrednu aktivnost, kako bi i ubiranje, zahvatanje iz privrede bilo adekvatno, kako bi penzije mogle na adekvatan način da se servisiraju. O nekim reformama koje se nagoveštavaju u ovom predlogu zakona apsolutno ne može biti reči, jer suštinskih reformi u ovom i ovakvom Predlogu zakona nema. Suština ovog predloga zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju jeste u tome da se još više smanjuju penzije, odnosno da će i novi, ali i ovi sadašnji penzioneri po novom obračunu penzija imati za određeni procenat manje penzije. Ono što je takođe loše, a predviđeno je ovim zakonom, to je da se ostavlja veliki raspon između najniže i najviše penzije. Činjenica je da ovaj zakon limitira gornju granicu penzija, odnosno koeficijent za gornju granicu penzije na četiri, ali moguće je da neko, ko ostvari pravo na punu penziju, ima manji koeficijent od broja jedan. Situacija u zemlji je takva da je veliki broj radnika zasnovao radni odnos u jednom preduzeću i ceo svoj radni vek proveo u tom preduzeću, a svi vrlo dobro znamo da je bilo preduzeća koja su 10, 20, 30, pa i 40 godina poslovala tako da su radnici imali manje plate od prosečne plate na nivou Srbije, tako da je moguće da neko ima koeficijent manji od jedan. To znači da će razlike između najveće i najniže penzije biti i više nego 1:4, što smatram da je nedopustivo, jer je penzija socijalna kategorija i pre svega treba da obezbedi minimum životnih uslova za one koji više nisu poslovno sposobni, posebno što ovaj zakon predviđa i uvođenje dobrovoljnog penzionog osiguranja. Dakle, onaj ko kroz svoj radni vek ostvaruje i veća primanja od prosečnih i po nekoliko puta - 5, 6, 7 i 10 puta ima veća primanja nego što je to prosek na nivou Srbije, on ima mogućnost i stimulisanje da jedan deo svojih primanja, jedan deo sredstava koja ostvaruje u svom aktivnom životnom dobu, usmeri u neke od dobrovoljnih penzionih fondova i na taj način ostvari dodatna sredstva kada ne bude bio u prilici da privređuje, odnosno da ostvaruje dohodak. Tu se postavlja jedno pitanje, to je u ovom zakonu i rečeno, da će ova oblast dobrovoljnog penzionog osiguranja biti regulisana nekim posebnim zakonom koji će biti predložen Narodnoj skupštini na usvajanje. Samo ovde upozoravam, nažalost predstavnika Vlade nema, da u Srbiji posluju određeni penzioni fondovi na principu dobrovoljnosti. Postavlja se pitanje na osnovu kojih zakona i na osnovu kojih propisa ti fondovi posluju. Ministar je malopre rekla da oni posluju na osnovu saveznog zakona o osiguranju i da je to, u stvari, princip životnog osiguranja. Međutim, konkretno, firma "Dunav ti bi ejdž", tako oni kažu, tako sebe nazivaju, reklamira se javno. Imate ovde preko puta glavne pošte njihove reklame. Oni se predstavljaju kao penzioni fond. Pozivam odavde da neko od nadležnih reaguje. Ako nisu penzioni fond, zašto se predstavljaju kao penzioni fond? Vi vrlo dobro znate ko stoji iza tog fonda, ko je osnivač tog fonda - Labusov sin. U Holandiji je registrovana ta firma, koja je, navodno, neki partner ovde sa Osiguravajućim zavodom "Dunav". Međutim, to sve treba ispitati. Upozoravam vas na vreme ... (Glas iz sale: Labus nema sina.) Izvini, nešto nije jasno? Što se dereš? Obrati se lekaru, nisam nadležan za takve slučajeve. (Glas iz sale: Ti si za lekara.) Gospođo Čomić, molim vas, obuzdajte i smirite ove neartikulisane. Zakon koji je danas na dnevnom redu neće doneti nikakve novine u oblasti penzionog i invalidskog osiguranja. Produžiće agoniju u kojoj se nalazi penzioni fond. Poslanici SRS neće glasati za ovaj zakon i uveren sam da zakon neće dobiti potrebnu većinu.
Narodni poslanik Siniša Mitrović, predlog po Poslovniku.
Uvažena predsednice, poštovane kolege poslanici, u članu 100. jasno stoji da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Zaista ne bih kvario atmosferu debitanta i ne bih zaista da kvarim tu prvu poziciju, već da mladom kolegi poželim da bude dostojanstven. U parlamentu se mora govoriti istinito i činjenice morate uvažavati.
Povreda Poslovnika se odnosi na komunikaciju. Narodni poslanik jeste izneo neistinite činjenice za govornicom, a svi smo obavezni na poštovanje Poslovnika. To je nešto na šta ne treba da vas podsećam. Kršenje Poslovnika se nastavlja dobacivanjem iz poslaničkih klupa, potpuno nepotrebno. Molim vas da poštujemo Poslovnik zbog svih nas. Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković.
Poštovana gospođo Čomić, uvažene kolege poslanici, na samom početku svog izlaganja, moram u ime poslaničke grupe SPS da izrazim nezadovoljstvo što se ova sednica održava iza zatvorenih vrata, uprkos tome što postoji ogromno interesovanje mladih i starih, zaposlenih i čekajućih, a naročito penzionera, onih koji su pred penzijom i onih koji sa dužim radnim stažom čekaju na zaposlenje, a danas su bez posla. To je strašna nepravda što je DOS praktično zabranio danas televizijski prenos. Takođe, i način na koji je sazvana ova sednica, kao i to da poslanička grupa i kancelarija SPS u petak do 15 časova nije imala nikakvu informaciju o održavanju sednice, izaziva određeno podozrenje i zahteva osudu i predsednika Skupštine i DOS-a, kojima je to postao manir da na taj način zakazuju sednice. Kada ovome dodamo i to da je i štampa i televizija tek u ponedeljak počela da najavljuje ovu sednicu, mislim da je želja predlagača potpuno jasna, da se uz što manje buke, na brzinu, do kraja marta, usvoji ovaj zakon i praktično time onemogući veliki broj ljudi koji su pred penzijom i koji bi ovoga trenutka podneli zahteve za odlazak u penziju po starom zakonu, koji je sigurno mnogo bolji. Zašto ovaj zakon ide u proceduru pre rebalansa budžeta, to će se najtransparentnije videti na sednici kada dođe rebalans budžeta, kada će se to pitanje postaviti, a želja da to bude do kraja marta je upravo zato da opšti bod bude najniži, jer su primanja u ovom periodu u prva tri meseca isto takva. Da odmah ukažem i na neke proizvoljnosti izrečene u obrazloženju ovog predloga. Naime, u obrazloženju se tvrdi da je udeo za penzije u bruto društvenom proizvodu od 14,9% najveći u okolnim zemljama, kao da je predlagač zakona ili neko drugi zaboravio da smo mi u decembru mesecu, a koji smo bili na odborima kada su razmatrana ova pitanja, dobili materijale, dakle ovoga ministarstva, iz kojih se jasno vidi da je učešće društvenog proizvoda u Sloveniji 13,4%, u Poljskoj 13,7%, pa se postavlja pitanje da li su tu stvarno toliko drastične razlike. Dakle, obrazlagač svesno podržava samo one stvari koje njemu odgovaraju. Takođe, i odnos broja zaposlenih i penzionera je prikazan na neadekvatan način. Uz to što danas 1,6 zaposlenih izdržava jednog penzionera, svesno nije navedeno da je pre dolaska na vlast 2,5 zaposlena izdržavalo jednoga penzionera. Kako stvari sada stoje, vrlo brzo idemo u situaciju da će praktično jedan zaposleni izdržavati jednog penzionera, ili će se to još više smanjiti. To mogu da vam ilustrujem primerima Leskovca, kada kažem da je stopa nezaposlenih u Jablaničkom okrugu sada bila 30%, da je početkom privatizacije ta stopa nezaposlenosti dostigla čitavih 45%, i čini mi se da je to jasan pokazatelj na koji način će se puniti praktično Fond PIO iz sredstava onih koji treba da ga uplaćuju. Moram da vas podsetim, draga gospodo, da je Leskovac (ne okrug) imao 23 hiljade nezaposlenih, a od kada je krenula privatizacija broj nezaposlenih se povećao za nekoliko hiljada, tako da je sada 26 ili 27 hiljada. Kada vam kažem da opština Vlasotince na 2.500 zaposlenih ima pet hiljada nezaposlenih, i da ne nabrajam dalje, jasno je na koji način će se praktično puniti Fond PIO. Poštovani poslanici, žao mi je što gospođa Matković nije ovde, ali sam siguran da će primena ovog zakona, kada bude usvojen, jasno pokazati koliko je ovaj zakon, koji je ukinuo 10 najboljih godina, gori u pogledu visine penzija. Sasvim je sigurno da će ovim zakonom (to ne pričam napamet, pričam na osnovu onoga što tvrde istaknuti ljudi u PIO fondu) penzije biti praktično, penzije novih penzionera, za 20 do 25% manje. Brzo ćemo se uveriti u to, poštovane kolege, ko govori za ovom govornicom istinu, a ko laže. Istina, teško će biti upoređivati jedno i drugo stanje, jer čim stupi na snagu ovaj zakon, napraviće se program koji će kompjuterski obrađivati samo novo stanje, tako da masovnih poređenja neće biti, ali će se na osnovu primera onih koji su ovoga momenta otišli u penziju sigurno moći da kaže i vidi kakve su razlike u tome. U Jablaničkom okrugu ima 32 hiljade penzionera, od toga je 15% starosnih penzionera, 5% invalidskih penzionera i manje od 3% porodičnih penzionera,a primaju penzije od oko 9 hiljada i nešto više. Kad vam kažem da u mom Jablaničkom okrugu skoro 58% starosnih penzionera, čak 75% invalidskih i 90% porodičnih penzionera prima penziju oko 6.000, a da je u decembru mesecu najveći broj penzionera primio samo 3.800 dinara, onda je jasno kako će ovo smanjenje penzija imati uticaja na sve buduće penzionere. Čini mi se da će ona brojka koju je gospođa Matković navodila, od 800 hiljada siromašnih, biti znatno premašena. I na kraju, imam da kažem nešto što mislim da je vrlo značajno, na šta se nije mnogo obratila pažnja, i molim posebno kolege iz pozicije da obrate pažnju na član 236. stav 3. koji reguliše usaglašavanje naših i saveznih zakona. Ovaj stav reguliše finansiranje prava na penziju po posebnim uslovima utvrđenim propisima SRJ, a ne znam da li je tvorcu zakona poznato i jasno do kraja da će se povodom ovog članapraktično primnjivati pravila iz Zakona o obavezama federacije za penzije boraca, koji potiče iz 1973. godine, koji nije promenjen ni u SFRJ, nije promenjen ni u SRJ, i danas još uvek važe ta pravna pravila koja omogućuju takav raspored sredstava između Srbije i Crne Gore, gde će Srbija biti u velikoj meri ugrožena. Ne znam da li je poznato da je u saveznom budžetu ovaj fond bio drugi po veličini, dakle odmah iza fonda za vojsku. Prema tome, ako se zadrže pravila ovog zakona iz 1973. godine, Republika Srbija će biti u velikim mukama, jer prema obračunima PIO Crne Gore, dopunska sredstva koja su ovim članom 15. izdvajana iz saveznog budžeta za Crnu Goru, bila su dva do tri puta veća od normalnih sredstava. Zato mislim da je neophodno da se oko ovog pitanja posebno gospođa Matković pozabavi, a nisam bio u saznanju oko ovoga ovih dana, tako da nismo podneli amandmane u tom pravcu, ali mislim da treba ozbiljno razmisliti da nadležni odbor i Vlada podnesu amandmane u tom smislu da se iz člana 15. isključi ovaj deo obaveza federacije za penzije boraca, da se to ne primenjuje kao pravno pravilo, koje je danas u upotrebi, jer će izazvati ogromne probleme kad je u pitanju i budžet Srbije i Fond PIO.
Reč ima narodni poslanik Arsen Kurjački.
Poštovani predsedavajući, kolege i koleginice poslanici, prvo obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika kod nas je počelo 1986. godine na osnovu zdravstvene evidencije. Od 1997. godine prijave i evidenciju dužne su da rade lokalne samouprave preko svojih mesnih kancelarija. Važećim zakonom, koji je još uvek na snazi, nije dovoljno jasno preciziran pojam osiguranika, niti lokalne samouprave imaju ažurirane podatke o članovima poljoprivrednih domaćinstava. Po zvaničnim podacima, na dan 28. februara 2003. godine ukupan broj poljoprivrednih osiguranika u Srbiji, bez Kosova i Metohije, broji 418.373 osobe, a u Republičkom fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje zemljoradnika pravo na penziju ostvaruje 213.751 penzioner. Dakle, sadašnji odnos penzionera i osiguranika je 1:1,96. To je vrlo loš odnos koji ne može ni da servisira ovaj fond, a kamoli da upristoji seljačke penzije. Primera radi, krajem ovog meseca će se isplatiti tek prva polovina novembra 2001. godine. Dakle kasni se za 15 meseci sa seljačkim penzijama. Ovim zakonom se i dalje predviđa obavezno osiguranje poljoprivrednika, što je sigurno jedna civilizacijska tekovina, koja ovu kategoriju stanovništva jednostavno stavlja u ravan i izjednačava sa ostalim kategorijama stanovništva. Iz amandmana sam primetio da neke poslaničke grupe u Skupštini zagovaraju ukidanje ovog obaveznog osiguranja, odnosno propagiraju osiguranje samo jednog člana domaćinstva. Pravdaju to lošim materijalnim stanjem seljaka, niskim i neredovnim isplatama penzija i mogućnošćudobrovoljnog osiguranja. Trenutno u Srbiji broj domaćinstva sa osiguranim poljoprivednicima iznosi 289.126, sa prosečnim brojem osiguranika od 1,45. Dakle, već sada je u proseku osigurano više od jednog člana domaćinstva. Obavezno osiguranje je neophodno iz više razloga. Kao prvo to je način da se obezbedi kakva-takva socijalna sigurnost starima na selu. Prosečan posed u Srbiji je suviše mali da bi se, zbog nemogućnosti daljeg rada, moglo živeti samo od izdavanja te zemlje u zakup. Treba da znamo i da priznamo da, nažalost, na selima nema više onih kompaktnih porodica, gde mladi ostaju na selu, preuzimaju imanje i staraju se o svojim starim članovima ili ih ima vrlo malo. Dobrovoljno osiguranje ne pruža tu sigurnost, jer znamo vrlo dobro da ljudi kada su u nemaštini prvo se odriču onoga što je dobrovoljno i bez čega procenjuju da mogu, a to se naravno kasnije sveti. Bitan razlog za zadržavanje ovog vida osiguranja je potreba rešavanja problema tzv. tehničkih viškova ili prekobrojnih industrijskih radnika. Bez obzira na sve pokušaje i socijalne programe za mala i srednja preduzeća jasno je da se problem nezaposlenosti neće moći rešiti bez vraćanja na selo i podmlađivanja seljaka. Takođe, nije jasno kako možemo motivisati 180.000 ljudi koji se grčevitobore i drže za propale fabrike po gradovima, a u isto vreme se i ekstenzivno bave poljoprivredom na selu. Kako će oni dočekati penziju po radničkom osiguranju ako ne ostvare kontinuitet osiguranja? Neće imati motiva da se opredele za rad na poljoprivredi. Na kraju je takođe bitno pitanje ako se ukine obavezno osiguranje, ko će plaćati sadašnjim korisnicima penzija i šta će biti sa onima koji su do sada uplaćivali doprinose u Fond? Sve su to pitanja koja iziskuju da se obavezno osiguranje i dalje zadrži. Tačno je da su sadašnje penzije i niske i neredovne. To je iz razloga kratkog vremena otpočinjanja osiguranja od 1986. godine, zatim obračuna po najnižim osnovicama i naravno katastrofalnog stanja u poljoprivredi poslednje decenije, a posebno u zadnje dve godine. E, tu smo došli na pravu stvar, dakle to jeglavni problem, mesto agrara u našem društvu i odnos drugih privrednih delatnosti prema njemu. Dobro je to što gospođa Matković nije ovde da je pohvalim. Razume stanje u agraru i siromaštvo seljaka. Da nije tako, ne bi ni uvažavala realnost da mnoga domaćinstva ne mogu izmiriti višegodišnje zaostale doprinose i zato predlaže otpis, što je sigurno za svaku pohvalu. Takođe se uvažava i to da je poljoprivreda proizvodnja pod vedrim nebom, te je podložna raznim vremenskim nepogodama, pa se predviđa i mogućnost mirovanja osiguranja u članu 14. To je takođe jedno dobro rešenje. Međutim, šta to sve vredi kada seljake ne razume njihov nadležni ministar poljoprivrede, odnosno Vlada u celini. Te zbog toga sva ta objektivno dobra rešenja za veliki deo seljaka u ovom momentu predstavljaju dodatno opterećenje. Ova vlada nažalost nastavlja već dobro ustaljenu praksu pljačkanja agrara, prvenstveno tzv. "makaze" cena, odnosno dispariteta industrijskih i poljoprivrednih proizvoda, koji su još drastičnije nego ranije na štetu poljoprivrede. Uvozni lobiji i dalje imaju sva prava i blagoslov ministarstva, pa se nesmetano obara cena domaćim prozvodima. Svedoci smo sada da je kriza u svinjogojstvu, gde su svinje pale čak na 35 i 40 dinara za kilogram, a zimus su bile 60 dinara. Prerađivačka industrija diktira sve cene poljoprivednih proizvoda i dalje. Opet smo svedoci da je cena pšenica 8,5 dinara, a letos se otkupljivala za 5,5 dinara od seljaka. Da ne kažem banalni primer da je jaje na pijaci 2,5 dinara, što bi rekao Lala možeš fruštukovati za 10 dinara, a jedna žvaka ili suva kifla toliko košta. Dakle, toliko o položaju agrara, a da ne pričamo o novcu, kada smo pričali o budžetu, da se novac iz agrarnog budžeta ne troši na agrar nego se i preliva u druge svrhe itd. Dake, to su problemi koji muče seljake i dok se to ne reši nema boljitka ni sa ovim predloženim merama, koje u principu i u suštini nisu loše za seljaka. Dok se stanje u agraru ne popravi država je dužna, bar u ovom delu, da pomogne seljake, recimo po ugledu na neke zemlje kao što je Poljska, gde se u tzv. kru sistemu 100% seljačke penzije plaćaju iz državnih sredstava; u Hrvatskoj se 50% plaćaju doprinosi za seljački penzioni fond. Prilika za ovu vladu će biti da pokaže brigu za seljaka kada dođemo do raspravljanja o rebalansu budžeta i nadamo se da će se tu ne samo deklarativno, nego i stvarno založiti i usmeriti sredstva da se položaj seljaka koliko-toliko poboljša.
Prijvaljeni za reč u načelnoj raspravi su još narodni poslanici Tomislav Kitanović i Mihajlo Jagodić. Poslanička grupa Demokratska stranka Srbije na raspolaganju ima 12 minuta. Nastavljamo sutra u 10,00 časova. Obaveštenje o sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja; sednica će se održati danas u 18,00 časova u sali Predsedništva u prizemlju.