Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da danas nastavljamo rad po dnevnom redu Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje,utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Radojko Obradović. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, i danas pozvala da sednici prisustvuju gospodin Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde i gospodin Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VISOKOM SAVETU SUDSTVA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli sledeći narodni poslanici: Radovan Radovanović, Zlata Đerić, Đorđe Milićević, Petar Jojić, Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Milorad Buha, Mirko Munjić, Milan Nikolić, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Boris Aleksić, Sreto Perić, Ljubomir Kragović, Gordana Pop-Lazić, Srđan Miković, zajedno narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš, zatim, narodni poslanik Miroslav Petković, Jovan Palalić, Milica Radović, Željko Tomić, Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Aleksandar Pejčić i Zoran Nikolić. Takođe, primili ste amandman koji je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu na član 22. alineja 6; član 23. stav 3; član 24. stav 5; član 33. stav 1; član 50. stav 2. i član 52. stav 1. Predloga zakona. Primili ste mišljenje Vlade i izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 153. stav 4. Ustava Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospođo potpredsedniče, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kolega Petar Jojić, kao nekadašnji zamenik ministra u Republičkoj vladi i savezni ministar, a imajući u vidu neophodnost znanja iz oblasti pravne struke za sastav u Savetu, predložio je amandman, u ime Poslaničke grupe SRS, na član 5. Predloga zakona i predlaže vama, odnosno nama narodnim poslanicima, rešenje u vezi iskustva za članove Saveta. Pošto moram da pročitam zbog javnosti, Savet ima 11 članova, što je ustavna kategorija, izborne članove čine šest sudija sa stalnom sudijskom funkcijom, od kojih je jedan sa teritorija AP, dva ugledna istaknuta pravnika, sa najmanje 15 godina iskustva u struci, od kojih je jedan advokat, a drugi profesor pravnog fakulteta. Kolega Jojić smatra da umesto tih 15 godina, ta dva člana Saveta, advokat i profesor pravnog fakulteta, treba da imaju najmanje 20 godina iskustva u struci, imajući u vidu da je uspostavljanje Visokog saveta sudstva i rasprava o ovom zakonu i ono što je slovo Ustava, verovatno, u pravljenju onoga šta je retrospektiva vremena iza nas i kadrovskih rešenja Dosovske vlade od 5. oktobra pa do današnjeg dana – donela da smo na visokim mestima i položajima u našem pravosuđu imali ljude koji ne samo da nisu zadovoljavali sve ove uslove i tada propisane, već i njihovo iskustvo, takvo kakvo jeste, bilo je prava bruka i sramota za srpsku javnost. Je l' treba da vas podsećam na to da ste vi, pre nego što je Zoran Đinđić zatražio od Karle del Ponte da se napiše ova lažna optužnica protiv našeg predsednika prof. dr Vojislava Šešelja, koji je bio profesor na Pravnom fakultetu u Beogradu, otpočeli čitavu hajku koju su predvodili Vodinelićka, Hiber, onaj plagijator Stevan Lilić i ostala klika, prljavi i podli dakle, da, lepo mi sugerišu srpski radikali, plagijator Stevan Lilić, da bi, eto, rekli kako je prof. dr Vojislav Šešelj, koji je inače najugledniji pravnik u Srbiji, doduše, sada u odsustvu, ali uskoro će da se vrati, bio proteran sa Pravnog fakulteta u to vreme. Vama nije bilo dovoljno to što smo vam izneli niz dokaza da su svi ti ljudi, koje ste vi veličali kao neke eksperte iz pravne struke, u stvari vaši politički promoteri i oni koji ne dozvoljavaju da se ništa progovori i da se kaže drugačije od onoga što oni zastupaju. Svedoci smo toga, kao i studenti pravnog fakulteta, ako već govorimo o uglednom profesoru pravnog fakulteta, da je dr Vojislav Šešelj bio najugledniji profesor Pravnog fakulteta i da su njegova predavanja ne samo bila posećena od strane studenata koji su pratili njegov predmet – politički sistem, već i od ovih drugih i od javnosti. Uostalom, i gospođa Radeta zna, kao njegova drugarica iz studentskih dana, da su njegovi ispiti na sarajevskom fakultetu, i polaganje njegovih ispita sa čistom desetkom, praćeni od strane ne samo kolega sa Pravnog fakulteta, već Ekonomskog i čitave sarajevske javnosti. Ako govorimo o uglednim advokatima, ne treba da vas podsećam na to i da pominjem imena pojedinih, kao što je ovaj što zastupa porodicu Đinđić, pa onaj koji brani sve ove vaše kriminalce, koji su to advokati koje vi smatrate uglednim u svojoj struci. Oni advokati u Srbiji, koji žigošu načine na koji vi birate i članove Visokog saveta sudstva, i sudije, i sudije Ustavnog suda, za vas su neki produkt bivšeg režima, koji ste vi, navodno, oborili i srušili, a doneli ste nam najveće moguće i najgore kriterijume za izbor svega u Srbiji od vašeg dolaska na vlast. Prema tome, da bih ostavila vremena jednom od najboljih pravnih eksperata, poslaniku SRS, gospodinu Krasiću da iskoristi ovih preostalih 10 minuta o amandmanu, samo ću da vam kažem da je neophodno da imate u vidu da je kolega Jojić, zaista, čovek od struke, koji se uvek, i kao ministar i kao ugledni advokat, držao slova zakona, pravnih načela i principa koji treba da vladaju u jednoj pravnoj državi, a da, sudeći po onome, doduše, gospođa Malović je, kao njegova, po godinama mlađa, koleginica, sa iskustvom i znanjem, mogla da vidi ovih dana da je kolega Jojić sa najboljim namerama išao na to da ceo ovaj set pravosudnih zakona popravi. U svakom slučaju, mi mislimo, u stvari, kolega Jojić, da je potrebno da bude najmanje 20 godina iskustva i da gledate objektivno koji su to ljudi koji su dali pravi doprinos u svojoj struci, da ne budete pristrasni, da ne gledate kroz vaše, ''žute'' ili G17, "političke naočare", već da sagledate da u Srbiji ima mnogo uglednih i profesora pravnog fakulteta i pravnika. Ali, šta da vam govorim kada je nemoguće vas ubediti, kada vi niste ni jednim jedinim gestom, nijednom rečju, žigosali crnu listu Sonje Biserko, na kojoj su, između ostalog, mnogi ugledni profesori pravnog fakulteta, advokati i ugledni ljudi iz ove struke. Kolega Krasiću, izvolite. Zaista, neskromno želim da kažem, to je moje lično uverenje, a verujem i čitave srpske javnosti, da ste vi jedan od najuglednijih pravnika i da ćete, kao takav, do kraja moći da svojim argumentima odbranite i ovaj amandman i da pokušamo da ubedimo gospođu ministra da prihvati sve ove amandmane koje smo podneli na ovaj zakon o Visokom savetu sudstva. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je osam minuta.
Gospođo Čomić, imaćete lepu situaciju da radite od 11.30 do 12.00 časova, jer ćemo onda da budemo u Trgovinskom sudu, pošto imamo spor oko one blokade i onog kredita sa prvotuženim Nikolićem i drugotuženom ''Bankom Inteza'', valjda još nisu pobegli ovi iz banke. Molim vas, vi sinoć što ste bili na B92, da slučajno ne opstruišete rad Narodne skupštine! Gospođo Kolundžija, nema gospođe Suzane Grubješić u sali, to je strašno, kvarite naš put u Evropu. Što se tiče amandmana na član 5. Vlada je delimično u pravu kada je odgovorila na amandman gospodina Jojića, ali čini mi se da su malo prolupali kada je u pitanju amandman gospodina Radovanovića. Ako već imate manir da u članu 5. stav 3. ubacite ono što piše u Ustavu, onda ste valjda morali da prepišete to što stoji u Ustavu, pa je taj poslanik dao amandman i ubacio je reč "najmanje", vi ste to oberučke prihvatili, a kada je sličnu intervenciju uradio gospodin Jojić, on nije išao izvan onoga što je propisano Ustavom Republike Srbije, u Ustavu Republike Srbije za ta dva člana Visokog saveta pravosuđa propisano je da imaju najmanje 15 godina radnog iskustva, da je kojim slučajem amandman gospodina Jojića bio najmanje 10 godina, vi biste bili u pravu. S obzirom na značaj ovoga, on je taj uslov malo podigao u okvirima propisanim Ustavom i vi ste odbili, mogu to da prihvatim kao nešto što apsolutno nije prepisano iz Ustava u tom njegovom amandmanu, ali ste onda morali da imate isti aršin i povodom amandmana gospodina Radovanovića. Uz sva uvažavanja opravdanosti intervencije koja je učinjena tim amandmanom, gospodin Radovanović je lepo primetio, u Srbiji postoje dve AP, izborne sudije sa te teritorije treba da budu prisutne, broj jedan je hteo da prikaže kao – najmanje jedan, vi ste to prihvatili, iako to odudara od rešenja u Ustavu. Samo pravim paralelu između onoga što je predložio Jojić i onoga što je predložio gospodin Radovanović. I jedan i drugi su išli izvan odredbe Ustava, a vi ste tu odredbu Ustava prepisali u zakon, njegovu ste intervenciju usvojili kao preciziranje, Jojićevu niste usvojili, iako je i ona, u suštini, preciziranje i ne dovodi u pitanje odredbu Ustava Republike Srbije. To je ono na šta sam hteo da vam skrenem pažnju, nedosledno se odnosite prema amandmanima koji su gotovo u identičnom rangu. Druga stvar je mnogo važnija. Danas, nekom greškom, nemamo jednu vrlo važnu raspravu o poverenju Vladi, o misiji Euleks i faktičkom priznanju nezavisnosti KiM, u režiji Borisa Tadića i njegove Vlade. Kad već pričamo o članu 5. i sastavu Visokog saveta sudstva, onda javnost mora da zna, prema predsedničkom saopštenju Saveta bezbednosti, mi ćemo na teritoriji KiM da imamo legalizovanu diskriminaciju građana, zato što ćemo na jednoj teritoriji da imamo građane prema kojima će da se primenjuju propisi nezavisne države Kosovo, imaćemo preko reke drugu kategoriju građana, prema kojima će da se primenjuju propisi UNMIK-a i, ukoliko neko od vas dođe u goste kod njih, rizikovaće situaciju da će na njega da se primenjuju tri ista propisa – nezavisne države KiM, propisi UNMIK-a i propisi Republike Srbije. Uzmite situaciju da je član Visokog saveta sudstva sudija sa teritorije KiM. Kako bi taj čovek radio u Visokom savetu sudstva kada bi ga pitali – koji se propisi primenjuju na teritoriji KiM? Na teritoriji KiM za istu stvar imamo tri propisa, tri suverena. Imamo suverena Kosovo, imamo suverena UN, imamo suverena Republiku Srbiju. To građani Republike Srbije moraju da znaju. Gde vodi Boris Tadić sa Cvetkovićem, sa G17 plus? Sad se G17 plus prikriva, da ne bi pala Vlada, pa mogu slobodno da kradu, ali cela ta operacija jeste da se faktički prizna nezavisno Kosovo, jer je to uslov da bi se ostvarila fatamorgana ove leve strane koja se zove – evro, Evropa, evropski. Neću da vam trošim ovo vreme, imam trenutno pametnija posla, da skinemo te blokade i da damo konkretni doprinos u jurnjavi protiv kriminalaca i lopova, mandata i svega drugoga. Ali, građani Srbije, budite oprezni, ova vlada nas vodi u sunovrat. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pre dvadesetak dana sam tražio odgovor na jedno pitanje vezano za nabavku lekova. Taj odgovor od Vlade, odnosno Ministarstva zdravlja, napisan je 8.11, u Skupštinu stigao 24.11, a ja sam ga dobio 28.11. No, to je manja vrsta problema. Moram postaviti novo pitanje, jer me taj odgovor ne zadovoljava i ometa u vršenju funkcije narodnog poslanika U odgovoru Vlade kaže se: ''Vlada Republike Srbije je donela Uredba o kriterijumu za formiranje cene lekova kojom su kao referentne zemlje za formiranje cene lekova propisane Slovenija, Hrvatska i Italija.'' Dakle, zakonski je sve u redu. Šta je tu problem? Problem je što se u Srbiji po glavi stanovnika izdvaja oko 300 američkih dolara za zdravstvo, a te referentne zemlje, po stopi izdvajanja po glavi stanovnika za zdravstvo izgledaju ovako: Hrvatska troši 1.001 američki dolar po glavi stanovnika, Italija 2.494 dolara po glavi stanovnika, a Slovenija 4.724 dolara po glavi stanovnika. Pitanje je – jesmo li mi dostigli standarde tih zemalja koje i po deset puta više izdvajaju po glavi stanovnika za zdravstvo, ili smo mi to bez nekog saznanja i javnog obaveštenja već ušli u EU? Ako je to već tako i ako su tako visoke cene lekova, odredićemo neke referentne zemlje, moje pitanje je – a kada će budžet? Da vidimo koliko ćemo mi u ovoj narednoj godini izdvajati po glavi stanovnika. Možda smo mi dostigli standard neke od ove tri navedene zemlje, ali ja mislim da nismo. Mislim da ćemo mi i dalje plaćati ovako skupe lekove, a sve manje i manje ljudi je zaposleno, a sve je manje i manje priliva u Republičkom zavodu za zdravstvenu zaštitu. Dakle, to je pitanje koje se oko rasprave budžeta mora otvoriti. Još jednom ponavljam pitanje za vladajuću koaliciju – kada će budžet?
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Malović, želim da u ime Poslaničke grupe DSS najpre izrazim zahvalnost i zadovoljstvo što ste od 15 amandmana koje je podnela DSS prihvatili sedam, a mi smo vam u načelnoj raspravi najavili da će rasprava u pojedinostima biti veoma dobra i kvalitetna i da postoji šansa da se još neki od ovih naših preostalih osam amandmana u toku današnjeg dana prihvati. Na član 7. Predloga zakona DSS je podnela amandman i on se odnosi na stav 1. koji kaže – ''Savet ima zamenika predsednika, koga iz reda sudija izbornih članova Saveta bira i razrešava Savet.'' To nije sporno. Ova intervencija je više, neka, tehnička izmena, jer u obrazloženju u kojem odbijate ovaj amandman stoji – ''Šest sudija sa stalnom sudijskom funkcijom su izborni članovi Visokog saveta sudstva.'' To, takođe, nije sporno. U tekstu Predloga zakona potrebno je, preciznosti radi, praviti razliku između članova Saveta po položaju i izbornih članova. Naša intervencija je bila usmerena u tom pravcu da u Visokom savetu sudstva osim predsednika Visokog kasacionog suda nema drugih sudija po položaju, svi ostali su izborni, tako da mislimo da je ova reč – izborni članovi, apsolutni pleonazam u ovom tekstu. Samo smo hteli u tom pravcu da popravimo ovaj tekst zakona, a inače se vrlo jasno zna ko su izborni članovi, a ko ostali članovi Visokog saveta sudstva.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Zoran Krasić je malopre napomenuo nešto vezano za istupanje nekih koleginica u jednoj emisiji sinoć, na jednoj televiziji sa nacionalnom frekvencijom. Zaista je neverovatno da neko narodnim poslanicima pokušava tako, šaljući neke javne poruke preko svojih televizija, da oduzme ili pokuša da oduzme pravo na rad. Koleginica iz stranke Bojana Krišta, koja se inače nije, kao i niko od njenih kolega, pojavljivala dva dana, bili su sakriveni u mišjoj rupi dok nisu videli šta će da se dogovore Boris i Mlađa vezano za Bojana Krišta, za pljačku na ''Aerodromu'', za ostale pljačke u javnim preduzećima, sada se pojavljuje i kritikuje narodne poslanike, a pridružuje joj se i gospođa Nada Kolundžija. One kritikuju narodne poslanike i kažu da su narodni poslanici opozicije odgovorni zašto nisu doneti zakoni iz oblasti pravosuđa, kao i da nama nije stalo da se donesu ti zakoni. Podsećam koleginice, a pre svega, javnost Srbije na obavezu iz Ustavnog zakona, član 5. stav 2, za koji apsolutno, sigurno, nismo i ne možemo biti mi odgovorni, već oni koji su osam godina vladajuća većina u Srbiji, i sada vas pitam: Zašto niste poštovali Ustavni zakon, zašto niste u roku predviđenom Ustavnim zakonom predložili Narodnoj skupštini i kao skupštinska većina izglasali zakone iz oblasti pravosuđa? Zašto ste Srbiju doveli i dovodili više puta u neustavno stanje? Zašto u Srbiji pod vlašću DOS-a, dva puta po dve godine, nismo imali Ustavni sud? Zašto još uvek nemamo uslove za kompletiranje Ustavnog suda, zapravo, još uvek nemamo Ustavni sud? U obavezi ste da na ta pitanja odgovorite da biste mogli da kažete nekome ko učestvuje u radu da pokušava da opstruiše rad. Još kaže, koleginica – kakav je to način da poslanici SRS govore o amandmanima drugih poslanika. Da li to znači da ne smemo da govorimo ni o zakonu jer je on predlog vladajuće većine?! Znači li to, zaista, da mi ne treba da govorimo o amandmanima drugih narodnih poslanika? Bilo bi, čini mi se, bolje pitanje, zašto vi ne govorite o amandmanima svih narodnih poslanika na predloge zakona vaše lade. Ili, da nam i predstavnik Vlade i vi odgovorite kako se to desilo da je na ovaj zakon Vlada prihvatila 14 amandmana, a zakon ima 62 člana, dakle, jedna četvrtina ovog zakona nije bila dobra, jer da je ovaj predlog bio dobar onda Vlada Republike Srbije ne bi prihvatila nijedan amandman. Onda bi ovde predstavnik Vlade rekao, žao mi je, ali Vlada je predložila idealno rešenje. Ne, nego, Vlada je predložila loše rešenje, neustavna rešenja, zakone pune pravnih praznina, zakone koji će omogućavati u njihovoj primeni najveću moguću zloupotrebu, najveće moguće izigravanje zakona i to će biti vaša reforma pravosuđa, dame i gospodo iz skupštinske većine. Najavljujete na sva zvona reformu pravosuđa, a nemate pozitivno mišljenje ni jedne jedine strukovne organizacije. Da li se pojavio neko, osim članova Vlade i osim predstavnika vladajuće većine, pitam sve građane koji nas prate, recimo, neki stručnjak, neko od pravnika, sudija, tužilaca, i u javnosti rekao – svaka čast Vladi Republike Srbije, ovo što predviđaju kao reformu pravosuđa, to je bez greške i to je odlično. Nemate, ni približno, nijedno takvo mišljenje. Opšta stručna javnost je opšteg mišljenja da su ovo loša rešenja, da ćete dovesti sudove u kolaps, kao što ste dva puta dovodili. To, opet, da vas podsetim, ko to opstruiše rad državnih organa, rad Parlamenta, rad pravosuđa. Podsećam vas, nisu to zaboravili ni građani Srbije, ni sudije, zbog vaših najava apelacionih sudova, kasacionog suda, vrhovnog kasacionog suda, kako ga sada zovete, dva puta je bio kolaps u pravosuđu Srbije. Dva puta ljudi nisu znali kome da ulažu žalbu, isticali su im rokovi za žalbu, nije se znalo koji je sud nadležan, jer sud koji je po zakonu bio nadležan nije postojao u praksi. Sudije nisu znale šta će da rade, hvatali su se za glavu, i pitanje je koliko su uticali ti kolapsi u pravosuđu koje ste vi iz DOS-a napravili, dva puta za ovih osam godina, i na zastarelost i na produženje rokova, i na neostvarivanje prava nekog od građana. Vi uporno vašim, moram da kažem, i drskim i bezobraznim istupanjima kritikujući narodne poslanike, koji, zapravo, rade i hoće da rade u ovom parlamentu i koji hoće da rade na dobrobit svih građana Srbije, terate nas da vas podsećamo na sve one vaše propuste koje ste imali, ne samo u ovoj oblasti, ali kada govorimo o pravosuđu, onda, naravno, govorimo isključivo o ovoj oblasti. Pitam vas, gospođo Kolundžija i gospođo Grubješić, koja trenutno nije u sali, verovatno je otišla da vidi gde je otputovao Krišto, koće biti odgovoran? S obzirom na to da su istekli svi rokovi kada je Narodna skupština trebalo da dobije, odnosno kada je trebalo da poslanici dobiju budžet da bismo mogli da se pripremamo, da pripremamo, eventualno, amandmane, jasno vam je i da sada dobijemo budžet da ćete doći u situaciju da nećete u skladu sa zakonom moći da izglasate budžet, fizički, to je već od danas nemoguće, pa, da li ćete i onda da šaljete, kako vi volite da kažete, poruke, i da kažete da su narodni poslanici, koji će hteti da govore o budžetu, koji će hteti da poprave Zakon o budžetu, odgovorni što budžet nije donet u roku, zato što neće biti donet u roku? Dakle, zašto sad ne kažete ko je odgovoran zašto juče na Vladi Republike Srbije nije bilo odluke o budžetu? Na isti način postupate i kada su u pitanju ovi pravosudni zakoni. Vi prolongirate, koliko god je moguće zato što ne možete da se dogovorite, zato što ne prevodite dobro ono što dobijete iz belog sveta itd, i onda, umesto da učestvujete u radu ovog parlamenta, vi prozivate onoga ko želi da učestvuje i ko krajnje dobronamerno želi da pomogne da se donesu zakoni koji će trajati. Vi donosite zakone koji će uskoro trpeti promene, to nije samo sad slučaj, videćete, živi bili pa videli. Juče nisam govorila o amandmanu na ovaj zakon o sudijama, čini mi se, kolege Branka Ružića, koji je tražio da se produži rok. Ostavila sam taj amandman pa, kada budete tražili izmenama i dopunama zakona da se menja taj rok, onda ću da vas podsetim i da vas pitam zašto niste prihvatili taj amandman, zbog lošeg iskustva, da ne ponavljam, zbog dva strašna kolapsa koja su se desila u pravosuđu zato što niste ispunili uslove predviđene Ustavom i Ustavnim zakonom i, sada ovim zakonima koje ćete usvojiti i onim zakonima koji su još na snazi, a bolje bi vam bilo da ste juče prihvatili taj amandman pa biste možda mogli da se pohvalite da ste uradili nešto pre isteka roka, a ne da tražite da se ponovo izmenama i dopunama produžava rok. Videćete, gospođo Malović, da će to da se desi. Videćemo, naravno. Dakle, bilo bi dobro da se ozbiljno zabavimo svim onim što jeste danas problem države Srbije. Vi i dalje niste želeli, već od juna meseca ne želite da mi raspravljamo o rezoluciji o Kosovu i Metohiji. Mi i dalje ne znamo, mislim na predstavnike Vlade, šta ste vi to juče značajno slavili, a šta je Srbija, šta su Srbi na KiM dobili nakon jučerašnjeg izlaganja Ban Ki Muna. Čuli ste juče, sad da ne ponavljam, ono što je koleginica Marina Raguš iznosila, naravno, govorićemo o tome kada, i ako, jednog dana dođe na dnevni red naša inicijativa o raspravi o nepoverenju Vladi Republike Srbije. Mnogo je problema, dame i gospodo, u državi Srbiji. Vlada se bavi nekim perifernim stvarima. Nećete da odgovarate na pitanja zašto svakodnevno toliko ljudi gubi posao, zašto je ovoliko smanjena prosečna zarada, šta u suštini znači to nominalno povećanje, šta je sa ovolikim poskupljenjima? Da li se pitate dokle će građani Srbije moći sve to da izdrže? Da li znate koliko ljudi već sad ne može da sastavlja kraj sa krajem? Da li znate koliko ljudi je ogorčeno kada čuje da vi kažete da je prosečna zarada oko 30.000,00 dinara? Svi kažu, naravno, jeste, zato što je tu i plata Bojana Krišta od 30.000 evra! Dakle, nisu građani Srbije ni glupi ni ludi, nisu to ni narodni poslanici i zaista vas pozivam da ne atakujete na inteligenciju i građana Srbije i narodnih poslanika, i da prihvatite da Vlada radi svoj posao, da ne zamerate narodnim poslanicima što skreću pažnju Vladi Republike Srbije na ono što jeste posao Vlade Republike Srbije. Vi ste očigledno nezadovoljni učinkom Vlade, ali nemojte to da pokazujete tako što besno reagujete na svako pojavljivanje narodnih poslanika iz redova opozicije na ovom mestu. Kolega Miroslav Petković je kratko obrazložio svoj amandman na član 7, a vaše obrazloženje, kao obrazloženje Vlade, kao i sva obrazloženja, uopšte ne odgovara onome zbog čega je, zapravo, Vlada odbila ovaj amandman. Član 7. kaže: ''Savet ima zamenika predsednika, koga iz reda sudija – izbornih članova Saveta bira i razrešava Savet,'' predlaže se brisanje reči "izbornih", zato što osim predsednika Visokog kasacionog suda nema drugih sudija po položaju, i reč "izborni" je, očigledno, pleonazam u ovom članu. A vi, onda, kao da se šalite sa nama, kažete (to je odgovor) – ''Šest sudija sa stalnom sudijskom funkcijom su izborni članovi Visokog saveta sudstva. U tekstu Predloga zakona potrebno je, preciznosti radi, praviti razliku između članova Saveta po položaju i izbornih članova, a u pogledu izbornih članova naznačiti sudije – izborne članove Visokog saveta sudstva.'' Dakle, vaša obrazloženja su takva da sam ja sigurna, gospođo Malović, da ni vi ne razumete šta je ovde napisano i vas ne okrivljujem jer niste vi, sasvim izvesno, ovo pisali, ali bolje je da iskreno kažete – ne prihvatamo zato što mi hoćemo da bude ovako. Jer, mi znamo da to jeste suština, a pravi problemi nastaće tek kada Visoki savet sudstva počne da češlja sudove, i kada se veliki broj sudija pridruži plejadi ovih nezaposlenih i ovih koji svakodnevno dobijaju otkaze, zato što vi reformu pravosuđa vidite kao mogućnost lustracije sudija i tužilaca nepodobnih režimu Borisa Tadića.
Reč ima narodna poslanica Elena Božić-Talijan, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Članovi 225. i 226. Poslovnika. Dame i gospodo narodni poslanici, državni, nacionalni interesi Srbije su ugroženi u samom temelju, a ponašanje aktuelne vlasti je skandalozno. Poslanici Narodne skupštine i javnost moraju pod hitno da budu obavešteni i upoznati sa kompletnim izveštajem generalnog sekretara Ban Ki Muna, koji nije dostupan javnosti u celini. Dakle, moraju da budu upoznati sa izveštajem o kojem su ministar Jeremić, Boris Tadić i predstavnici aktuelne vlasti pregovarali i prihvatili ga, a da nisu imali mandat Narodne skupštine za ove pregovore koje su vodili. Nedopustivo je da se od poslanika i od javnosti kriju činjenice! Nije bilo prenosa čitave sednice Saveta bezbednosti UN, tendenciozno su prenošeni delovi sa ove sednice koji bi trebalo da posluže za obmanjivanje građana o, navodno, postignutom diplomatskom uspehu! Neverovatno je da se izveštaj Ban Ki Muna još uvek nije pojavio ni na zvaničnom sajtu Saveta bezbednosti UN. Šta to treba sakriti od javnosti?! Ono što je trebalo sakriti od javnosti jeste to da je aktuelni režim, na čelu sa Borisom Tadićem, pod pritiscima Vašingtona i Brisela, prihvatio razmeštanje nelegalne misije Euleks čiji je mandat precizan, a to je sprovođenje Ahtisarijevog plana i time započeo proces priznavanja protivpravno proglašene nezavisnosti Kosova. Pošto se izveštaj Ban Ki Muna, kao i tok sednice Saveta bezbednosti UN, kriju od javnosti, zaključke možemo da donosimo samo na osnovu onih izjava koje su dostupne javnosti. Te izjave sasvim jasno potkrepljuju tvrdnju koju sam iznela, da je aktuelni režim započeo proces priznavanja nezavisnosti Kosova. U saopštenju Stejt departmenta kaže se – ''SAD pozdravljaju plan generalnog sekretara UN i značajan napredak koji je ostvaren na Kosovu od proglašenja nezavisnosti u februaru i snažno podržavaju Euleks.'' U saopštenju se ističe: "Značaj punog poštovanja nezavisnosti, suvereniteta i teritorijalnog integriteta Kosova. U tom kontekstu posebno primamo k znanju opredeljenje generalnog sekretara UN da se mere predviđene u periodu tranzicije sa UNMIK-a na Euleks primenjuju u neprekidnoj koordinaciji, uz konsultacije sa kosovskim vlastima. SAD su podržale odluku generalnog sekretara UN da se uloga UN prilagodi ovoj novoj pozitivnoj stvarnosti smanjenjem broja UNMIK-a i prenošenjem nadležnosti na Euleks''. Dakle, vidimo da generalni sekretar priznaje kosovske vlasti, da je sa kosovskim vlastima dogovorio kako će teći period tranzicije sa UNMIK-a na Euleks i da su SAD zadovoljne, jer će se ostvariti puno poštovanje nezavisnosti, suvereniteta i teritorijalnog integriteta Kosova i da je sve to potvrđeno u izveštaju Ban Ki Muna, koji se krije od javnosti. Iz izjave portparola Euleksa, Viktora Rojtera, saznajemo da će misija Euleks na Kosovu izveštaj o radu podnositi Briselu, a ne Evropskoj uniji. Šef Euleksa, Iv de Kermabon, kaže – moj lanac komandi je Evropska unija. Dakle, zahtevamo da poslanici hitno dobiju kompletan izveštaj generalnog sekretara UN i to pre sednice na kojoj ćemo raspravljati o poverenju Vladi, da ministar Jeremić i Boris Tadić prestanu da ignorišu Parlament i da narodnim poslanicima podnesu izveštaj o tajnim pregovorima koje su vodili o onome što su prihvatili, a da za to nisu imali mandat Skupštine. Takođe, zahtevamo hitan izveštaj nadležnih organa, kakve su mere preduzete i kakav je plan da se zaštite Srbi kada su u pitanju najave terorističke grupe, koja se naziva ''Armija republike Kosovo'', koja najavljuje da će napadati Srbe i da će ''odsečene srpske glave'' slati srpskim političarima. Hvala. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, pozivam se na član 27. našeg Poslovnika. Mislim da u primeni tog člana treba da se ide sa jednim malo širim tumačenjem, a sada ćete da vidite zbog čega je to neophodno. Danas smo saznali da je ova tema koja je na dnevnom redu vrlo značajna, to je jedan u nizu zakona koji se tiču sudstva, i delim to mišljenje, svestan i rizika da svi ovi zakoni o kojima danas pričamo praktično počinju da se primenjuju 1. januara 2010. godine. Ali, većina je u mogućnosti da nametne dnevni red i da nametne značaj neke tačke dnevnog reda. Javnost je imala prilike, preko nekih televizijskih emisija, ali i čitajući novine, da sazna da su ovo najvažniji zakoni za Republiku Srbiju u ovom trenutku. Ako je to tako, onda ovde treba da se vodi dijalog između poslanika opozicije i poslanika vlasti, da se čuje kakvo je to mišljenje. Mislim da je ovaj saziv Narodne skupštine izuzetno bogat za još jedno veliko zadovoljstvo. Tu se nalaze eminentni predstavnici Dosmanlijskog režima, gospodin Srđan Milivojević, kao bliski saradnik Borisa Tadića, glavni ideolog DS, gospođa Kolundžija, koja vodi celu grupaciju, koja ima izuzetno dobre stavove povodom ovih pitanja, trenutno je odsutna gospođa Grubješić, koja stalno priča da treba da se radi ono što je na dnevnom redu, da se ne izlazi van dnevnog reda, evo vidite, nema je, verovatno ovi iz G17 prebrojavaju negde pare u nekom budžaku. Hteo sam da vam skrenem pažnju da tokom ove rasprave malo gledate i na ovu levu stranu i da dajete reč ovim poslanicima ovde, da građani čuju, da se upoznaju sa tim dalekometnim mišljenjima i stavovima, jer, znate i sami, malo, malo pa čujemo sa ove strane – ali, mi smo pobedili. Stičem utisak da kako oni pobeđuju, tako Srbija tone. Vaša pobeda je toliko bolna za građane Republike Srbije, ali morate da izađete i da pokažete – pobedili smo da bismo sproveli nešto dobro. Znate, nije lepo da samo mi kritikujemo Predlog zakona, morate i vi malo da hvalite taj predlog zakona i da u tom sučeljavanju stavova, sukobu mišljenja, građani sami zaključe zašto ste pobedili, koliko ste pobedili i koliko su građani Republike Srbije izgubili sa vašom pobedom.
Nema povrede člana 27. Poslovnika, u kontekstu zahteva za malo širim tumačenjem. Ali, naravno, uvek može da se napravi dogovor o tumačenju člana 27. i njegovih odredbi. To zavisi od predsednika poslaničke grupe. Na član 11. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman,a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 12. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 153. stav 6. Ustava Republike Srbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 12. stav 1. Predloga zakona o Visokom savetu sudstva i predložio da se reči "pet godina" zamene rečima "četiri godine". U obrazloženju ste rekli da je odredba člana 12. stav 1. Predloga zakona o u skladu sa članom 153. stav 6. Ustava Republike Srbije, u kome je propisano da mandat članova Visokog saveta sudstva traje pet godina, osim za članove po položaju. Moram zbog javnosti pročitati celokupan član 12. Predloga zakona: "Mandat članova Saveta traje pet godina, osim za članove po položaju. Izborni članovi Saveta mogu biti ponovo birani, ali ne uzastopno. Za vreme trajanja mandata, sudija koji je član Saveta ne može biti biran za sudiju drugog suda." Mišljenje i stav SRS je da ovaj vremenski period imenovanja treba da bude četiri godine, bez obzira na ustavnu odredbu, vaše opredeljenje, ono što je iskazano i u Ustavu, pet godina, mi i dalje ostajemo pri svom stavu da bi to trebalo korigovati na četiri godine. Međutim, ono što je još bitnije, to je, da se ovde moramo kritički osvrnuti na rad aktuelne vlasti i ukazati na neizvršenje obaveza koje je aktuelna vlast morala izvršiti po odredbama Ustava i Ustavnog zakona. Spomenuću vam članove 5, 6. i 15. Ustavnog zakona. Ono što ste propustili, ono što je vezano za član 5. i 6, niste smeli propustiti ono što je predviđeno članom 15. Ustavnog zakona, a to je usklađivanje odredaba svih zakonskih propisa sa odredbama Ustava. Treći put postavljam pitanje, kada će Ministarstvo pravde u ovom slučaju predložiti izmene i dopune i usaglasiti sve zakonske projekte koji su u nadležnosti Ministarstva pravde i izvršiti usaglašavanje sa odredbama Ustava? Rok je 31.12. ove godine. Imali smo sasvim dovoljno vremena, dve godine, da usaglasimo sve zakone i da imamo čistu situaciju. Nažalost, nijedno ministarstvo nije učinilo usaglašavanje i imamo na stotine, pa čak i na hiljade zakonskih propisa koji nisu usklađeni sa odredbama Ustava. Sledeća stvar je, šta je sa nacionalnom strategijom reforme pravosuđa? Reforma pravosuđa je doneta u petom mesecu 2006. godine. Dve i po godine nismo radili ništa na oživotvorenju nacionalne strategije za reformu pravosuđa. Ušli smo sada u reformu pravosuđa bez temeljite pripreme. Ponovo postavljam pitanje Ministarstvu pravde – kakva je sudbina Nacionalne strategije pravosuđa? Ono što je usvojeno, što je sada važeće, jeste da smo tom nacionalnom strategijom predvideli i inoviranje državnih organa, inoviranje nadležnosti. Doneli smo osnovne principe u reformi pravosuđa. Utvrdili smo na koji način izvršiti reformu pravosuđa. Koja su finansijska sredstva neophodna za reformu pravosuđa, rokove, kratkoročne, srednjoročne, dugoročne. Kakva je sudbina ove strategije? Ovo o čemu sada raspravljamo se ne slaže sa Nacionalnom strategijom za reformu pravosuđa. Da li smo je stavili van snage i ko je imao pravo da stavi važeću, usvojenu, Nacionalnu strategiju od strane ove skupštine? Nismo smeli prići reformi pravosuđa na način kako smo prišli bez nove strategije, ako ovu ne primenjujemo. Aktuelna vlast ponovo pokazuje svoj pravi karakter. Ono što je usvojeno, ono što moramo izvršavati, ne izvršavamo. Guramo neku svoju politiku. Ne možemo bez nacionalne strategije! Prvo i osnovno je nacionalna strategija, izmena zakonskih propisa, izrada podzakonskih propisa, postavljanje svih lica koje je neophodno u skladu sa zakonima itd, sve ono što je vezano za nacionalnu strategiju i ono što je vezano za izvršenje zakonskih odredbi. Tako mi u praksi postupamo. To je ono što je štetno po interese ovog društva. Moram upoznati srpsku javnost sa određenim aktivnostima vlasti, koje su, takođe, štetne po srpske nacionalne interese. Radi se o određenim poslovima koji su proistekli iz ratnih sukoba devedesetih godina prošlog veka. Naime, između Srbije i Hrvatske je postignut sporazum o povratku kulturnih, istorijskih eksponata, predmeta koji su međusobno odneti, ukradeni, oštećeni itd. Srpska strana je učinila sve da izvrši ono što je dogovoreno na zajedničkoj komisiji Srbije i Hrvatske. Tako smo pre nekoliko dana vratili 33 ikone na platnu, svojevremeno uništene u ratnim sukobima od strane hrvatskih vojnika 1991. godine u pravoslavnoj crkvi u Dalju, Republika Srpska Krajina. Ove ikone su renovirane, popravljene, vraćene u prvobitno stanje i vraćene su pravoslavnoj crkvi u Dalju. Srpska strana je učinila sve da vrati 30.000 inventarskih jedinica kulturnih i istorijskih eksponata iz srpskih pravoslavnih crkava u Republici Srpskoj Krajini, koji su oštećeni u ratnim sukobima od strane ustaških vojnika. Moram da kažem da hrvatska strana ne čini gotovo ništa da vrati sve ono što je uništila u ratnim sukobima u Republici Srpskoj Krajini i Republici Hrvatskoj. Sada ću spomenuti da ima ukupno 38 pravoslavnih crkava koje su do temelja uništene u Republici Hrvatskoj i još 40 koje su oštećene. Prva crkva koja je doživela ogromna oštećenja je Mitropolija u Zagrebu, koja je minirana i gotovo u celosti uništena, oštećene su sve ikone, knjige i verski predmeti, a vandalski čin učinjen je 11.04.1992. godine. U toku istog dana, 11.04.1992. godine, miniran je Muzej srpske pravoslavne crkve u Zagrebu, uništeni su ili oštećeni muzejski eksponati, knjige, ikone i sve drugo iz 13. do 19. veka. U Zagrebu su, takođe, uništena, oštećena i zapaljena tri parohijalna doma. Nadalje, u Zagrebu u ženskom manastiru svete Petke izvršena je provala, krađa i lomljenje ikona i drugih eksponata. U mestu Veliki Zdenci oštećena je i uništena crkva Svetog krsta 1996. godine. U Bjelovaru je Saborna crkva Svete trojice, demolirana i opljačkana 7.02.1992. godine. U mestu Bolc minirana je crkva 1.04.1996. godine. U Varaždinu je minirana crkva svetog Georgija i teško oštećena u oktobru 1992. godine. U mestu Velika Barna, crkva svetog Marka je oštećena i opljačkana više puta od 1991. do 1993. godine. U mestu Velika Mučna crkva svetog arhanđela Mihajla je minirana 24. i 25. decembra 1992. godine. U mestu Velika Petrovica, crkva svete Petke je demolirana i opljačkana, ikonostas je potpuno uništen od 1991. do 1993. godine. U mestu Velika Pisanica je uništena crkva svetog Lazara i parohijalni dom je demoliran i opljačkan u periodu od 1991. do 1993. U mestu Veliki Grđevac crkva Svete trojice je, takođe, uništena i ikonostas je oštećen. U mestu Veliki Zdenci crkva Voznesenja gospodnjeg je opljačkana i srušena, a građevinski materijal je odnesen 1996. godine. U mestu Glogovac, crkva svetog Georgija je zapaljena 9. maja 1991. godine, pre oružanih sukoba, izgorela su ulazna vrata. U mestu Grobelno Ivaničko, parohijalni dom je napadnut 1992. godine; pod,vrata i prozori su odneseni, a crkva je potpuno izgorela. Mesto Grabovnica, crkva svetog Vida je potpuno opljačkana i teško oštećena od 1991. do 1993. godine. Zatim Grubišno Polje, crkva svetog Georgija, mesto Donja Rasnica, crkva Uspenja presvete Bogorodice je opljačkana i teško oštećena od 1991. do 1993. godine. Mesto Javorovac, crkva Svih svetih je oštećena, mesto Kablar, crkva svetog Nikole. U Koprivnici crkva Svete trojice je oštećena, prozori polupani, ikonostas je skoro uništen. U mestu Križ, crkva svetog Jovana Krstitelja je teško oštećena. U mestu Kupinovac, crkva svetog rođenja presvete Bogorodice je srušena, paljena i opljačkana od 1991. do 1993. godine. Mesto Mala Trešnjevica, crkva Svetih je, takođe, oštećena. Mali Grđevac, crkva Svetih proroka je opljačkana, a parohijalni dom je potpuno spaljen od 1991. do 1993. godine. Manastir Marča, kapela svetog arhangela Gavrila srušena je minom 1997. godine. Mesto Narta, crkva Svetog Georgija uništena, oštećena itd. Plavisinci, crkva svetog arhangela Petra i Pavla više puta pljačkana i rušena. Mesto Solnik, minirana je crkva iz XIX veka, miniranje je bilo 19. i 20. 12.1992. godine. Mesto Severin, crkva Svetih apostola Petra i Pavla teško je oštećena od 1991. do 1993. godine. Zatim, u gradu Šibeniku, crkva svetog arhangela Mihajla je potpuno opljačkana i demolirana. U Sisku, crkva Svete Petke. Dalje, mesto Srijeska, crkva Uspenja presvete Bogorodice je potpuno izrešetana, minirana od 1991. do 1993. godine. Dalje, Srpska Kapela, crkva svetog Georgija je teško oštećena, a parohijalni dom potpuno srušen od 1991. do 1993. godine. U mestu Stupovac crkva Svetog Dimitrija je minirana, a parohijski dom potpuno opljačkan od 1991. do 1993. godine. U mestu Turčević Polje, crkva svetog arhiđakona Stefana je potpuno srušena od 1991. do 1993. godine. Mesto Gađevac, crkva svetog apostola Tome je potpuno srušena od 1991. do 1993. godine. Ovo sam pročitao samo zato da bi javnost znala šta su ustaške horde u periodu od 1990. do 1995. godine učinile, a vidimo po ovim podacima da je vandalsko ponašanje hrvatske države i hrvatskih vlasti bilo i u periodu posle 1995. godine, posle biblijskog izgona srpskog naroda. Ministarstvo pravde sigurno nema podatke, pa ću ja ministru pravde predati ove podatke koje sam ovde pročitao. Vlada Republike Srpske u progonstvu, zajedno sa udruženjima građana Krajišnika, aktivno je radila na prikupljanju određenih podataka, vezanim za imovinu, imovinska prava, socijalna prava, ovo je konkretan rad udruženja penzionera iz Hrvatske koji se odnosi na dospele neisplaćene penzije u periodu od 1991. do 1998. godine, pa ovim putem ovaj materijal ću predati Ministarstvu pravde, jer će mu biti neophodno za izradu protivtužbe, po odluci Vlade Republike Srbije. U ovom elaboratu iskazani su svi bitni podaci vezani za kršenje međunarodnog prava, zatim, nemogućnost ostvarenja penzija u Hrvatskoj, problemi u vezi sa utvrđivanjem dokazivanja staža osiguranja, problemi u vezi sa konvalidacijom radnog staža, problemi sa dospelim neizmirenim penzijama, itd, itd. Ovo će biti neophodno Ministarstvu pravde, zato ja jedan primerak ovog elaborata dajem ministru pravde. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, pa Tomislav Nikolić.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, mi ovde danas razgovaramo o amandmanima na Predlog zakona o Visokom savetu sudstva. Nisam hteo da se javim u vezi podnetih amandmana koji, praktično, tvrde da Ustav, i to ovaj Ustav koji je pre dve godine usvojen u Narodnoj skupštini Republike Srbije, tvrde da, navodno, nije dobar, ali moram da se javim u vezi podnetog amandmana koji je direktno suprotan Ustavu Republike Srbije. Kao član Odbora za ustavna pitanja i kao član Zakonodavnog odbora dužnost mi je da još jednom ukažem da je podneti amandman gospodina Milorada Buhe apsolutno u suprotnosti sa članom 153. stav 6. Ustava Republike Srbije, koji je izričit da mandat članova Visokog saveta sudstva traje pet godina, osim za članove po položaju, znači, ne može četiri godine. Upravo sam čekao da vidim da li postoji potreba da se javim za reč, očekivao sam da će gospodin Buha u toku svoje diskusije po amandmanu povući ovaj protivustavan amandman. Pošto nije, smatram da nam je dužnost bila da još jednom ukažemo da je taj amandman protivustavan. Mislim da još do samog momenta glasanja o amandmanu nije kasno da se povuče taj protivustavan amandman.
Narodni poslanik Milorad Buha, pravo na repliku na osnovu člana 101, direktno pominjanje i tumačenje.
U svom izlaganju sam rekao da je ustavna odredba jasna i da je to ''pet godina''. Međutim, ni ta ustavna odredba nije nepromenljiva. Stav SRS je da to treba vezati za rok od četiri godine, onoliko koliko je izbor Vlade i izbor svih drugih državnih organa. Znači, na ovaj način smo probali da iniciramo promenu i ovoga i promenu ustavne odredbe. Dakle, ništa nije nepromenljivo. Nije nam namera bila da kršimo Ustav, nego samo da ukažemo da ovaj izbor vežemo za četiri godine, kao što vežemo za izbor svih ostalih državnih organa koji se biraju na četiri godine. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, raspravom o ovom amandmanu, u stvari, želim da potenciram tu priču o poštovanju Ustava. Naime, bilo bi dobro da je ovaj amandman ovako napisan samo iz neznanja. To je opravdano, prihvatljivo i može uvek da se čovek izvini, da kaže – izvinite, nisam znao kako piše u Ustavu. Ali, reći znali smo da je Ustav odredio pet godina, ali mi predlažemo četiri godine jeste napad na Ustav. Da li ga vi vršite na nekoj tribini, mitingu, u nekom svom pisaniju, gde biste mogli da kritikujete ustavne odredbe ili sa skupštinske govornice, na kojoj direktno pokazujete da ne poštujete taj ustav. A, što niste lupali Vladanu Batiću, maločas je bio tu, a naterao je Aleksandra Stefanovića da lažno svedoči protiv Vojislava Šešelja? Valjda je njemu trebalo lupati, a ne meni, jer vi sa njim razgovarate lepo, a mene pokušavate da ometete u ovome što kratko želim da vam kažem. Dakle, ne postoji opravdanje kada radite nešto neustavno. Neustavno je i to što ste prihvatili da današnja sednica teče o amandmanima, a ne o raspravi o nepoverenju Vladi. Uopšte vas više ne interesuje nepoverenje Vladi, kao predstavnik političke stranke i poslaničke grupe kojoj niste ponudili da učestvuje u potpisivanju Predloga za izglasavanje nepoverenja, očekivao sam da će i vladajuća većina, a i vi, poštovati rok od pet do 15 dana i da će se u roku od 15 dana ta tačka naći na dnevnom redu. Vaš dogovor postoji, vladajuća većina vam je uskratila tu sednicu, vi nijednu reč niste rekli protiv toga. Ali, lupate li lupate! Pa čak i to da nije bitan Ustav, vi ćete da menjate članove Visokog saveta na četiri godine, šta vas briga što u Ustavu piše na pet godina! A, to što ste i sami učestvovali u tome, mnogi od vas glasali u Skupštini za taj ustav, mnogi od vas pozivali građane na referendume da izglasamo Ustav, to je vas sada baš apsolutno briga. Znači, trebalo je Zakonodavni odbor, poštovani gospodine, da odbaci amandman, a ne da se mi ovde sada o tom amandmanu nagađamo ili da ubeđujemo poslanike da od njega odustanu. Da su hteli da odustanu ne bi ga napisali. Ali, vi imate pravo da kažete da amandman nije pravno moguć i njega nema i o njemu se ne raspravlja. I on ne može sada da bude povučen. Pisan je tendenciozno, da se izazove rasprava o tome koliko je Ustav loš. Ustav je dobar, a ko misli da može da donese Srbiji novi, neka krene u proceduru promene Ustava. [[Aplauz.]] (Za vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića, poslanici SRS lupali su o klupe.)
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Paja Momčilov želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Pozivam se na Poslovnik i na član 104, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici. Vi ste čuli obrazloženje od predstavnika jedne kvaziposlaničke grupe ovde, koja je zamerila nama da mi lupamo. Ne lupamo mi, gospodine Nikoliću, vama, mi lupamo vašem nelegalnom statusu u ovim skupštinskim klupama. Nemojte to shvatati lično. Nikakav lični odnos ne postoji između mene i vas, koji bi ovde bio predmet izvrgavanja ruglu. Verujte, samo na šta mi ukazujemo i zašto su vaši svi amandmani, kada izlazite ovde, amandmani sa lupanjem, delimično, neću da budem dvosmislen, nemojte da se uhvatite za to i da mi kažete da hoću da vas omalovažim, mi upravo samo plediramo na zakonitost, pošto vi pledirate na ustavnost. Mi samo kažemo da vi u isto vreme ne možete biti SRS, kako stoji na sajtu naše Skupštine. To je jedini način na koji vi možete opstati u ovoj skupštini, dok se ne dogode novi izbori. Mi nemamo ništa protiv toga što ste vi neka nova stranka, to ne osporavamo. Naravno, kad dobijete svoj legalni status na legalnim izborima. Samo je to problem zbog čega mi lupamo, a nikada vam ne bismo oprostili da sa ove govornice na bilo koji način ugrožavate status našeg predsednika gospodina Vojislava Šešelja. Dosta često, kako vi, tako i vaši drugari iz klupa, pominju ime Vojislava Šešelja, mislimo potpuno nepotrebno. Suđenje je javno, sve o Vojislavu Šešelju i o njegovoj odbrani građani Srbije mogu da vide. Nemojte ni pomagati ni odmagati, jer osim što je nečasno, nije ni potrebno. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je dvanaest minuta.
Ne želim da koristim vreme predviđeno za amandman da bih odgovorio. Konačno se za govornicom pojavio i čovek koga cenim i kome ne mogu da razumem ovo što čini. Ali, svako ima pravo da se ponaša kako želi. Ništa vam nisam uzeo. Naime, član 102. Ustava kaže da je narodni poslanik slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci na čiji predlog je izabran u Narodnoj skupštini. Imam slobodnu volju da svoj mandat ne stavim na raspolaganje SRS, i ja ga nisam stavio na raspolaganje SRS. Ako ćete da sprečavate zbog toga što smatrate da je to neustavno, nemoralno ili kako god hoćete, onda nemojte da lupate kad ja izađem, jer to da li ćete vi dobiti te mandate uopšte ne zavisi od mene, zavisi od vladajuće većine. Lupajte kada oni izađu za govornicu. Oni su vam krivi što ne dobijate te mandate. Ili, lupajte svojim poslanicima zato što nikada te mandate zvanično niste ni zatražili. Vi znate kakav je put – pod uslovima određenim zakonom. Ako ispunjavate neki uslov iz zakona, podnesite zahtev da više ne budem narodni poslanik. Kakvi su to uslovi iz zakona? Pa, najmanje da sam ja vama podneo ostavku. Nisam vam podneo ostavku. Zamislite kako bi me tek bilo sramota sada, kad gledam pojedine, da sam njima podneo ostavku. To ne bih izdržao. Mnogo mi je drago što vam nisam podneo ostavku. (Za vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića poslanici SRS lupali su o klupe.)
Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, razumem vašu situaciju, jer vi ste kao predsedavajuća Skupštine dovedeni u ovu nemilu situaciju da morate da slušate da neko ko je, vi ćete meni reći kasnije da to nije građanin, kažem građani su pošteni ljudi, ovaj što je bio malopre za govornicom jeste neko ko je, zaista, više slučaj za posmatranje od strane predsednika Skupštine, zato što svakoga dana dobijam nove dokaze za to. Juče su mi prijatelji iz Nemačke poslali šesnaest nastavaka nekog intervjua ili već feljtona iz "Frankfurtskih vesti" – Životna neispričana priča tog pojedinca i ove individue Tomislava Nikolića. Znate, kada mislite da nekoga poznajete i da možete elementarnu komunikaciju da imate sa nekom osobom, naravno, dok ne učini ovo što je uradio – zabio nož u leđa predsedniku Šešelju, pokrao SRS, oteo mandate, ali živite ipak u nekoj iluziji da toliko godina poznajete neku osobu koja ima elementarnu čast, moral i poštenje, i, onda, sada vidite, iz izjave tog, samog, pojedinca, da je niko i ništa i da je dno dna, što bi naši ljudi rekli! Jer te izjave, a naročito to što je zaokruženo u antrfileima u šesnaest nastavaka "Frankfurtskih vesti" ne samo da je uticalo tako da se zgražava čitava naša dijaspora, nego i mi koji smo došli do toga. Uostalom, videli ste i sami kolika je podlost u pitanju, kakav plan da se naudi i ubije predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj. Možda niste pratili te večeri, 21. novembra, kada je gospodin Stefanović o tome razgovarao na suđenju, to je bilo pre dve večeri, sa predsednikom naše stranke, u jednom od tih nastavaka ta individua je rekao da je ovde za šankom Narodne skupštine Republike Srbije razgovarao jedne noći sa tadašnjim premijerom Zoranom Đinđićem, koji mu je rekao da se sprema optužnica protiv dr Vojislava Šešelja. Onda je on "Frankfurtskim vestima", ne trepnuvši, slagavši, rekao kako je on ušao, vratio se i o tome obavestio dr Vojislava Šešelja. Naravno, to mu nikada nije rekao, jer je očigledno taj kompleks, tog čoveka, od samog početka bio takav da on nikada od toga neće da se izleči. Znate, po onoj narodnoj, kada imate takvu podlogu u svom mentalnom sklopu, onda dođe i neko sa milionima dolara, evra ili već čega, da vas potkupi, kao što su to sa njim uradili domaći tajkuni i Amerikanci. Čovek je, inače, alav na pare, takav je on, takva mu je cela porodica. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, tri minuta. Na koji član Poslovnika se pozivate da je povređen?) Prema tome, nemam šta više da odgovaram i da pričam nekome za koga me je sramota, mene, kao rođenu Kragujevčanku... [[isključen mikrofon]]
Narodna poslanice, u trećem minutu sam vas pozvala da kažete član Poslovnika koji smatrate da je povređen. Pošto to niste učinili, niste imali osnova da dobijete pravo na reč. Narodni poslanik Paja Momčilov traži pravo na repliku. Izvinite, poslaniče, narodni poslanik Tomislav Nikolić se javio za reč po Poslovniku i ima prednost. Narodni poslanik Paja Momčilov menja zahtev za reč sa replike na Poslovnik, ali imate reč posle narodnog poslanika Tomislava Nikolića.
Najpre da vas posavetujem, ako dirate nečiju porodicu, najpre osnujte svoju, a onda ćete znati šta je porodica. Izbegavam da bilo čiju porodicu ovde pominjem, zato što znam šta je porodica, a vama je to lako. Kažem, osnujte porodicu, pa ćete biti dama. [[Aplauz.]] Dakle, čuo sam i ja tu laž na suđenju. Videli ste da je Aleksandar Stefanović pokušao da ispravi Vojislava Šešelja, pošto tamo piše: "Rekao mi je Čedomir Jovanović". Doći će gospodin Jovanović. Tu moju izjavu imate bar u petnaest intervjua od tada do danas, imate u knjigama koje je izdavala SRS. Januara meseca 2003. godine, ovde, ispred sale, Čedomir Jovanović mi je rekao: "Stigla je optužnica protiv Vojislava Šešelja. Reci mu, ako hoće negde da ide, da beži, da se sakrije, omogućićemo mu. Rusija, Kuba". Pozvao sam Vojislava Šešelja, bila je sednica Savezne skupštine i on je rekao: "Ovog časa mi je to rekao Živković iz DS", tako, da se ne upuštate u laži. Znam da čovek mora da se brani na svaki mogući način, ja to odobravam, ali pročitajte malo u knjigama SRS, kojima ste se dičili do juče, kako izgleda istina o tome kad je ko saznao o optužnici. Inače, da Vojislav Šešelj i ja nismo saznali u januaru da je podignuta optužnica, da je stigla u Beograd, ali da je još zadržavaju, Vojislav Šešelj ne bi stigao da obavi privatne poslove, ne bi stigao da sazove kongres stranke i da ga održimo, pa da tek onda, potom, dobrovoljno, samo mesec i po dana posle toga, ode u Hag. Dakle, sa gnušanjem odbijam priču Vojislava Šešelja, koju vi ovde prenosite, da sam u januaru saznao za optužnicu, a da mu to nisam rekao. Živi su, bogu hvala, i Čedomir Jovanović, a i Živković, koji je potom bio predsednik Vlade, neka kažu kada je ko od njih rekao meni, a ko Vojislavu Šešelju kada je podignuta optužnica protiv njega. A vi, gospodine Buha, što tako lepo lupate u klupu, u najmanju ruku imate sukob interesa ovde. Vi ste predsednik Vlade i narodni poslanik i trebalo bi da podnesete ostavku na funkciju predsednika Vlade. [[Aplauz.]]
Narodni poslaniče, pre isteka vremena određenog za isticanje povrede Poslovnika, niste naveli član. Narodni poslanik Paja Momčilov želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Milorad Buha i narodna poslanica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo sam da repliciram i nije mi bilo omogućeno, nije ni bitno. Suština onoga što hoću da kažem jeste, gospodin Nikolić se pozvao na Ustav, nije sporno da takva norma u Ustavu postoji. Međutim, sporno je nešto drugo. Sporno je što ja, kao Paja Momčilov, ne zato što mislim da sam važan, ne mogu i nisam nikada mogao, par godina unazad, da tako nešto iskoristim. Meni nikada nije bilo moguće da to pravo iz Ustava koristim i verujte da sam počinio nešto što je daleko manje zlo po stranku da bi bio i te kako sankcionisan i da bi ja iz ovog parlamenta ekspresno leteo aktiviranjem moje ostavke. Tu je jedan problem, može neko da kaže moralni, da li će se složiti ovo društvo sa leve strane, pitanje je, jer mi znamo da je DS proklamovala da se u politici u moral ne treba zaklinjati. U pravu je gospodin Nikolić kada kaže da su oni krivci zbog ovoga što se ovde događa. Mi smo toga svesni. Međutim, da mi udaramo i na njihovo ćutanje kada se ovde vodi rasprava o amandmanima, ne treba vama da dokazujem, građani Srbije su toga i te kako svesni i onaj udar koji im je nanet poslednja dva dana, opet je ocenjen jasno od građana i vidi se da li se mi mirimo sa onim stanjem koje je u zemlji danas, a koje je najviše zahvaljujući neprincipijelnoj koaliciji. Na kraju bih samo rekao, pozvao bih vas ponovo, gospodine Nikoliću, nemojte ovde da polemišete sa premijerom Šešeljem, on ne može da vam odgovori, a vi možete, i vi i gospodin Vučić imate otvorene sve medije ove države. Možete u novinskim člancima da osporavate i da iznosite svoja gledišta, a SRS, vidite paradoksa, ne može. Na jučerašnjoj konferenciji za štampu SRS bila je jedna jedina kamera, zna se zbog čega kada je jedna jedina, da ono sve što je potrebno za nekoga snimi, da bi taj to mogao da analizira, a nikako da bi pustio u etar, da bi građani Srbije mogli to da gledaju. Naravno, još jedna stvar koja je vrlo interesantna, i time završavam, osuđujemo mi ovu levu stranu i njihovo neprincipijelno ponašanje, a, ne spremate li se vi da njima podržite budžet i da podržite, čak, manjinsku vladu ovog premijera Borisa Tadića, nije Cvetković, Boris Tadić?! Hvala.
Narodni poslaniče, niste naveli član Poslovnika koji je povređen. (Paja Momčilov: Član 104.) U roku od tri minuta imate obavezu po Poslovniku, izrekli ste neistinu da vam nije omogućeno da dobijete reč za repliku. Molim vas da konsultujete Poslovnik o redosledu po kojim narodni poslanici dobijaju reč. Poslanici koji traže i žele da govore o povredi Poslovnika dobijaju reč pre nego poslanici koji traže repliku. Konsultujte i šefa, predsednika vaše poslaničke grupe, postoji dogovor, da u toku isticanja povreda Poslovnika predsednici poslaničkih grupa imaju prednost. Tako da niste imali osnova da dobijete reč. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, želi da govorio povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, izašao je ovaj što je bio malopre za govornicom, izvinjavam se što malopre nisam navela član po kome sam se javljala, član 104. Sada po čl. 225. i 226. tražim od nadležnih organa, naročito od Saveta, kako se već zove, za saradnju sa, antisrpskim, Haškim tribunalom, da li ima informaciju da je Tomislav Nikolić, očigledno nezaštićeni svedok i saradnik u procesu protiv dr Vojislava Šešelja, s obzirom na činjenicu da on iz dana u dan, što je primetila čitava srpska javnost, otvoreno i sa govornice šalje poruke Tužilaštvu Haškog tribunala. Juče je, i nemojte, tek tako olako da prelazite preko svega što on govori, takođe, na pomen jednog od brilijantnih svedoka, koji je, sada je očigledno, od svedoka optužbe postao svedok odbrane, gospodina Aleksandra Stefanovića, jako ružno govorio o kolegi Stefanoviću. Sada je malopre rekao da sve što kaže, pazite, to imate u stenogramu, to je vrlo opasna stvar, on time šalje direktnu poruku i Bramercu i Kristini Dal i sudijama Haškog tribunala, dr Vojislav Šešelj ima pravo da kaže, jer on brani pravo čoveka, pa i da laže da se brani – on je malopre sa govornice rekao da u sudnici Haškog tribunala čovek koji se sam brani, čovek koji je na pravdi boga tamo, za koga zna, malopre je to i priznao, da je tadašnji Đinđićev režim napisao lažnu optužnicu, on je, dakle, kao saradnik, u to sam apsolutno sigurna, Haškog tribunala, malopre izgovorio treći put zaredom, tri radna dana, svakog dana otprilike u ovo vreme, da prof. dr Vojislav Šešelj tamo iznosi laži. Vi iz DS, iz G17, i oni koji ne pripadaju nijednoj drugoj stranci, a građani su Srbije, divite se i sa poštovanjem gledate na način na koji to dr Šešelj iz dana u dan radi, ne braneći samo sebe nego Srbiju i srpski narod, a što je nedvosmisleno dokazao sinoć u ispitivanju jednog bivšeg pukovnika, sada u rezervi, Vojske Jugoslavije. Kada je već ta individua izašla iz sale i pokušala da mi drži neke pridike o privatnom životu, a vi ga niste opomenuli, što je bila vaša obaveza, gospođo Čomić, samo mogu da kažem kao, pre svega, lepo vaspitana i časna srpkinja, da sam zgrožena činjenicom da čovek, koji je rekao, a to je, takođe, jedan deo iz intervjua tim ''Frankfurtskim vestima'', da je stranka kao brak. Jer, ako vam se nešto ne dopada, tako vide i građani Srbije i mladi ljudi koji tek treba da zasnuju porodicu, kakvu Nikolić šalje poruku, ako vam se nešto ne dopada – vi onda to možete da menjate. Jer, kako reče ''Frankfurtskim vestima'', on je rekao to za sebe – dok se ne oženiš niko te ne pita gde ideš i šta radiš, a kada stupiš u brak žena te pita, gde si bio, a juče te niko nije pitao... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) .. pa je onda tako napravio, završavam, gospođo Čomić, to će vama biti korisno, jer vi ste, takođe, majka četvoro dece i časna ste žena u tom pogledu, iako ste iz druge političke stranke, da vidite kakav je to čovek i kakve poruke nemoralne šalje. Onda kaže – dobro, kada je već to tako i kada vas svakog dana zapitkuje gde idete i šta radite, onda vi to ne možete da trpite i onda to promenite, pa tako isto treba da promenite i političku stranku. (Predsedavajuća:Četiri minuta.) Vidim da je u pitanju čovek koji je oličenje nemorala, koji i na takav način, i šaljući takve poruke treba da se zamisli nad činjenicom kako će da sačuva svoju porodicu, a da ne brine o drugima. Kao što nije brinuo o porodici dr Vojislava Šešelja, tako ne treba da brine ni o mojoj, ni o jednom srpskom radikalu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Moram upoznati srpsku javnost o aktivnosti građanina Nikolića u formiranju Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu. Kada je trebalo formirati Vladu bio je zagovornik formiranja Vlade. Pričao je po celoj Krajini o Republici i o ogromnim problemima srpskog naroda, govorio o ''velikoj Srbiji – danas se odriče ''velike Srbije''. Javnost mora da zna da nijednog trenutka nije pokazao dobru volju prema Krajišnicima, naročito u poslednje dve godine. U Vladu Republike Srpske Krajine ušli su gotovo svi predstavnici političkih stranaka, gotovo svi aktivni visoki članovi SRS, sem Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića. Time su jasno pokazali odnos prema stradalničkom srpskom narodu, krajiškom narodu. Pričali su nam o ''velikoj Srbiji'', a sada se odriču ''velike Srbije''. Da li su onda lagali ili sada lažu? Lagali su i onda i sada – onda iz koristi, sada iz koristoljublja. Ovo je čisto koristoljublje, likom i delom Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića.
Narodni poslaniče u minut i 23 sekunde niste istakli koji član Poslovnika je povređen, niste imali osnova da dobijete reč [[Nataša Jovanović, sa mesta: Tražio je repliku.]] Nije tražio repliku, želeo je da govori o povredi Poslovnika. Ima reč narodni poslanik Aleksandar Martinović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo poslanici, vi ste, gospođo Čomić, morali da zaštitite narodnog poslanika Milorada Buhu, jer je povređen član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Gospodin Milorad Buha nije povredio Ustav Republike Srbije. To što je predložio neki amandman koji nije u skladu sa Ustavom još uvek ne znači da je narodni poslanik Milorad Buha povredio Ustav Republike Srbije. Ne može se amandmanom vređati Ustav. Može se donošenjem nekog akta niže pravne snage povrediti neka ustavna norma. Amandman nije pravni akt. Amandman je intervencija narodnog poslanika da se popravi nešto što u zakonu, po njegovom mišljenju i njegovom tumačenju, nije dobro. Da li je to njegovo tumačenje ispravno ili ne, u krajnoj liniji, o tome će reći svoju reč Narodna skupština kada bude glasala o tome – da li će usvojiti amandman ili ne. Prema tome, prva stvar koja je izvesna jeste – da gospodin Milorad Buha nije povredio Ustav Republike Srbije. Što se tiče izlaganja Tomislava Nikolića, očigledno je da je kod njega, na neki način, proradila savest. Kao svršeni ili nesvršeni, ili pravnik u pokušaju, on je svestan, možda i podsvesno, da je krađom mandata SRS u stvari drastično povredio Ustav Republike Srbije. Sada je ta savest kod njega proradila, ali pošto nije dovoljno hrabar da kaže da je on povredio Ustav Republike Srbije, tako što je ukrao mandate SRS, on sada pokušava da brani Ustav, i to, da brani Ustav od gospodina Milorada Buhe, kao, Tomislav Nikolić štiti Ustav i brani princip ustavnosti i zakonitosti, a gospodin Milorad Buha, navodno, taj princip krši. Dakle, jasno je da je ovde čista zamena teza. Upravo je Tomislav Nikolić povredio Ustav Republike Srbije, član 102. koji jasno kaže – da mandat narodni poslanik može da stavi na raspolaganje SRS. Svi narodni poslanici SRS su taj mandat stavili na raspolaganje SRS, a instrument kojim su to učinili jesu tzv. blanko ostavke. Gospodin Nikolić je ukrao te ostavke i na taj način je sprečio da se mandati vrate SRS. To je prava istina i to zna vladajuća većina u ovoj Narodnoj skupštini, a to znate i vi predsedavajuća, gospođo Čomić. Pošto se Tomislav Nikolić još uvek nije izjasnio, odnosno ja još uvek nisam svestan i nisam do kraja siguran da li je on, zaista, diplomirani pravnik ili nije, dok ne pruži dovoljno validnih dokaza na tu temu, ja mu savetujem da se drži svoje rakije u Bajčetini, u to se sigurno razume, a Ustav i to ko krši Ustav, bolje o tome da ćuti.
Nema povrede člana 104. Podneti amandman je u proceduri, ali uz napomenu da nije u skladu sa članom 153. stav 6. Ustava Republike Srbije, što su narodni poslanici Srđan Miković i Milorad Buha, u replici i u izlaganju, jedan drugom suprotstavili kroz dijalog. Reč ima narodna poslanica Elena Božić-Talijan. Želi da govori o povredi Poslovnika, pa narodni poslanik Dejan Mirović želi da govori o povredi Poslovnika.
To su čl. 225. i 226. Poslovnika. Dame i gospodo narodni poslanici, pitanje za nadležne organe proizlazi iz činjenice da postaje sve očiglednije da je Tužilaštvo za ratne zločine, na čelu sa tužiocem Vladimirom Vukčevićem i portparolom Brunom Vekarićem, američki politički eksponent a ne pravosudni, i produžena ruka Haškog tribunala u Srbiji. Iz ove pozicije Tužilaštvo crpi ogromnu moć koja mu omogućava da bude van svih organa kontrole naše države. Konkretan slučaj koji želim da navedem iznesen je u intervjuu svedoka odbrane u postupku koji se protiv Vojislava Šešelja vodi pred Haškim tribunalom, Aleksandra Stefanovića, u "Glasu javnosti" od 26. novembra, i detaljnije objašnjen prilikom njegovog svedočenja pred Tribunalom. Stefanović je izneo sledeće činjenice – da je portparol Tužilaštva za ratne zločine Bruno Vekarić od njega tražio da, preko onih koje poznaje u SRS, prenese ponudu Vojislavu Šešelju u Hagu da mu se sudi pred našim pravosudnim organima u Beogradu, da ga osude na 10 godina, da se uzme u obzir to što je odležao do sada, i da ga odmah posle suđenja, puste na uslovnu slobodu. Stefanović je to preneo Draganu Todoroviću, koji mu je posle 10-ak dana poručio da je Vojislav Šešelj sa gnušanjem odbio tu ponudu. Koji to zakonski propis omogućava portparolu Brunu Vekariću da daje ovakve ponude i da trguje na ovakav način? Ako neko pokuša da ovu skandaloznu trgovinu podvede pod pregovaranje o krivici, podsećam vas da taj institut još nije ustanovljen kod nas. Ovo je očigledna politička trgovina, a od prava tu nema ničega. Ovo je još jedna u nizu potvrda da su optužnicu protiv Vojislava Šešelja pisali njegovi politički protivnici u Beogradu, jer je Vojislav Šešelj za njih predstavljao nepremostivu smetnju na političkoj sceni, što i danas predstavlja. Ta optužnica je tada bila dogovorena na relaciji Đinđić – Karla del Ponte. Ova Vekarićeva ponuda je još jedan dokaz da Tužilaštvo ne zna kako da izađe iz krajnje nezgodne situacije, jer ničim nije potkrepilo optužnicu i ova ponuda je bila u kontekstu traženja izlaza. Kada je ponuda odbijena, Tužilaštvu je samo ostalo da natera Vojislava Šešelja da ponovo štrajkuje glađu, tako što će mu, kršeći njegovo neprikosnoveno pravo, nametnuti branioca. Ishod štrajka glađu bio bi tragičan, a to je upravo ono što danas priželjkuju njegovi politički protivnici. Zato se Aleksandar Vučić i Tomislav Nikolić toliko trude da pomognu tužilaštvu i tribunalu i da iznošenjem najbrutalnijih laži daju osnov da se Šešelju ukine svaka vrsta komunikacija, sve posete, i porodice i saradnika, i da mu se nametne branilac. Zahvaljujući njima Šešelju je ukinuta poverljiva komunikacija sa timom koji pomaže njegovu odbranu. Vučić i Nikolić se otvoreno nude, završavam, ne samo iz Beograda da budu svedoci Tužilaštva, jer to već jesu, nego i da odu i da svedoče pred Tribunalom. Naručuju komentare od svojih prijatelja novinara u kojima sugerišu Tužilaštvu da bi rado svedočili protiv Šešelja. Uništiti Šešelja po svaku cenu i na svaki način, to je cilj ovih morbidnih izmišljotina koje slušamo u poslednje vreme, čiji je kreator Aleksandar Vučić, koji je uvek pokazivao posebnu sklonost ka morbidnim stvarima. Hvala.
Reč ima poslanik Dejan Mirović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija na reč na osnovu člana 100.stav 1.
Dame i gospodo, javljam se na osnovu čl. 225. i 226, kao i na osnovu čl. 103. i 104, koji propisuju da govornik treba da govori o dnevnom redu. Već dva meseca prisustvujemo zloupotrebi skupštinske govornice i same Skupštine, kao zakonodavnog tela. Nisu jasni razlozi za to. Umesto da se raspravlja o zakonima i da se radi o amandmanima, u koje je uložen veliki trud, mi ovde prisustvujemo političkom marketingu i reklamiranju kao da nema granica. Jedna politička grupacija koja nije čak ni učestvovala na izborima izlaže svoj megalomanski program, čiji je ideal, po njihovim rečima, američki politički sistem i smatraju da takav treba da postoji i kod nas. Dakle, zalažu se za postojanje samo dve partije koje se ni u čemu bitnom ne razlikuju. Inače, iz ove političke farse uvek proizilazi postojanje oligarha koji su jači od države. Verovatno je tu prvi kandidat kod nas gospodin Mišković i njegovi prijatelji. Takođe, moraćemo da slušamo patetične ponude za podršku manjinskoj vladi i to sve, navodno, zbog saradnje sa Rusijom. Ako je tako, postavlja se sledeće pitanje – zašto upravo vođa te grupacije u vreme kada je bio na čelu SRS, u januaru 2008. godine, protivno svim pravilima diplomatskog protokola, nije 15 dana odgovarao na zvaničan poziv iz Moskve od Saveta federacije? To je zbog toga što su on i njegov sadašnji zamenik, kao ličnosti od globalnog značaja, bili veoma uvređeni što je Vladimir Putin poslao protokolarnu čestitku za rođendan Tadiću. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika, i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Kada kažete da se Aleksandar Vučić i ja nudimo da svedočimo protiv Vojislava Šešelja, navedite mi samo jedan jedini dokaz, samo jedan jedini članak na koji se pozivate, gospođo Talijan, u kome se kaže da ćemo Aleksandar Vučić i ja da svedočimo protiv Vojislava Šešelja. Dakle, vama ne vredi to što kažem pred svim televizijskim kamerama – da bih se radije ubio nego da svedočim protiv Vojislava Šešelja. Vi vozite svoju priču. To potpuno razumem. A vama, mladi gospodine Miroviću, koga, takođe, izuzetno cenim, i svedok ste tog mog odlaska u Rusiju, kako vas nije sramota? Da li je Dragan Todorović bio sa mnom u delegaciji kada nas je primio gospodin Medvedev? Koga sam ja to odbio da primim? Ali, naravno, ako se Tadić slika sa Putinom, ne mogu, kao njegov protivkandidat u kampanji, da idem kod frakcija u Dumi, jer bi to bila Tadićeva pobeda. Ja sam predsednik –mene prima predsednik, a Tomislav Nikolić je poslanik, njega će da prime poslanici. Ne, gospodine Miroviću, da je bilo kako ste vi hteli, mene bi primili poslanici, ali je bilo kako sam ja hteo, pa me je primio gospodin Medvedev. Zašto nikada, kada izađete i kažete da sam odbio poziv u Rusiji, ne kažete da me je primio Medvedev u Rusiji. Mislim da je to bio uspeh SRS, da to nije bila blamaža SRS. Primio nas je čovek koji je posle tri meseca postao predsednik Rusije; pa smo govorili o tome – evo, Tadić i Putin kao bivši predsednici, a Nikolić i Medvedev kao budući. Prihvatam da je vama naloženo da lažete. Neću ni da odgovaram na mnoge laži. Ušla vam je voda u uši. Ali, molim vas, kada ste u nečemu učestvovali, nemojte sebe da pljujete. U svemu ste učestvovali vi i vaši saradnici iz Rusije. Sačekali su me u Savetu federacije, Ana Filimonovna, vaš dobar drug i prijatelj. Mislim da je i prisustvovala razgovorima sa predsednikom Saveta federacije Kako možeš da kažeš da sam odbio da idem u Rusiju?. Ali, nekima od vas iz SRS da kažem – ajde, prvo vratite novac koji dugujete SRS, pa izađite ovde da pričate o poštenju i moralu!
Narodni poslaniče, morate navesti član koji je povređen kada tražite reč. Narodni poslanik Dejan Mirović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Zatim, narodna poslanica Elena Božić-Talijan, pravo na repliku, na osnovu direktnog pominjanja i tumačenja njenog izlaganja.
Gospodine Nikoliću, ne znam zašto se vi nervirate? Pitam vas, pred svima, zašto nije potpisan ''pakt o saradnji'' sa partijom gospodina Mironova? A, znate da su nam to nudili. Samo mi odgovorite na to, ništa drugo.
Narodni poslaniče, morate da navedete član Poslovnika kada želite i dobijate reč na osnovu člana 100. stav 1. Reč ima narodna poslanica Elena Božić-Talijan, pravo na repliku, član 101.
Dakle, gospodine Nikoliću, navela sam da se vi na sve moguće načine trudite da pomognete tužilaštvu i Tribunalu iznošenjem najbrutalnijih laži i time dajete osnova da se ukine svaka vrsta komunikacije, sve posete porodice i saradnika, da mu se nametne branilac. Te morbidne izmišljotine, čiji je kreator Aleksandar Vučić, odnose se na to da čovek kome se 24 sata prati svaki pokret, navodno, na volšeban način uspeva da naručuje likvidacije po Srbiji. To je sasvim dovoljno da vi budete svedok ovde iz Beograda, a navela sam da se preko komentara svojih prijatelja novinara nudite, takođe, da odete i da svedočite. Ti komentari su bili objavljivani u "Presu", navodno, šta vi sve znate o nekakvim Šešeljevim zločinima.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dakle, prinuđen sam da vam kažem kad lažete – da lažete. Donesite mi jedan deo bilo koje moje izjave u kome može da se nasluti da nešto znam o navodnim zločinima Vojislava Šešelja. Lažete, mlada damo! Nigde nećete naći da makar insinuaciju pravim na to, da bilo šta znam o Šešeljevim zločinima! To je jedna stvar. I vama, gospodine Miroviću, da kažem – lažete da nam je ponuđen bilo kakav sporazum o saradnji! Taj sporazum je bio spremljen za SPS i ona ga je potpisala sa Mironovim. Evo, prihvatam da ne laže gospođa Filimonovna, neka vam pošalje nacrt, predlog, bilo kakav dokument koji je tamo meni ponuđen. Dragan Todorović je sve vreme bio sa mnom. Evo, ako i on hoće da laže, neka izađe ovde da kaže da li nam je nuđeno. Zar mislite da bih mogao da odbijem bilo šta u Rusiji, kada je moj stav prema Rusiji bio takav da ne postoji stranka sa kojom nećemo da sarađujemo u Rusiji. Prvi sam raskinuo saradnju samo sa jednom političkom strankom u Rusiji, jer je sramota da sarađujete sa strankom koja osvaja osam posto, a za to vreme drugi preuzimaju stranke koje pobeđuju. A, šta bih imao protiv stranke Putina, šta protiv Zjuganova, šta protiv Žirinovskog? Svi su mi dobri, svi glasaju u Dumi za Srbiju. Mene samo interesuje odnos ruskih političkih stranaka prema Srbiji, ne interesuje me nikakav privatni odnos, sa njima privatni odnos i nemam. Dakle, kada lažete, lažite ono što ne mogu da dokumentujem. Ili, barem, kada tvrdite da je istina nešto što govorite, donesite dokument. Ovo što radite sa govornice Skupštine, vi znate šta radite. Vi širite nekakvu mržnju prema meni i Aleksandru Vučiću u Srbiji, da smo mi oni koji sada učestvuju u uništavanju Vojislava Šešelja. Zar ga vi ne uništavate više? Pa, ovaj mladi gospodin, koji je izgubio izbore u uporištu Vojislava Šešelja, zar ga nije više uništio?! Pa, ova dama, koja je sprovodila izbore u Vrnjačkoj Banji, nije ušla u cenzus, zar ga nije više uništila?! Njegov život je politika, a ne ono što vi radite.
Narodni poslaniče, dužni ste da navedete član Poslovnika koji je povređen. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospodine Nikoliću, doneću zvaničan poziv od 14. januara 2008. godine, a vi donesite vaš odgovor. Tvrdim, pod punom odgovornošću, da on ne postoji. Znači, vi ne da niste hteli da odgovorite ili niste znali, nego, jednostavno, to ne postoji. S druge strane, ova vaša prethodna izjava pokazuje da ste vi megaloman. Vi potcenjujete jednu partiju, kažete – osam procenata je osvojila u Ruskoj federaciji. Znate li vi koliko je to glasova? To je osam miliona, osam miliona!
Narodni poslaniče, ni vi niste naveli član Poslovnika koji je povređen. Ne možete dobacivati na koji ste od članova Poslovnika mislili. Molim vas da, pri traženju reči, na osnovu člana 100, Poslovnik važi za sve, svakom ko nije naveo rekla sam isto što i narodnom poslaniku Dejanu Miroviću, a narodni poslanik je dobacio –član 104, i zbog toga njemu kažem da ne može da dobacuje koji član Poslovnika je povređen, jer ako se želi govoriti o povredi procedure, pretpostavka je da se zna šta je od procedure povređeno. Narodni poslanik Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 104. Poslovnika zato što je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, jer ovde sede poslanici SRS, izabrani na listi SRS-dr Vojislav Šešelj, ponosni smo na našeg predsednika, kao i čitava patriotska Srbija. Nekada bi možda predsednik Šešelj rekao da preteram kada kažem da je javnost Srbije fascinirana onim što on radi, naročito proteklih par dana i u ovom svedočenju gospodina Stefanovića, međutim, to je zaista tako. Nema dana na mom putu od Kragujevca do Narodne skupštine, kada prošetam bilo kojom ulicom mog grada ili Beograda, a da me ne zaustave ozarena lica svih starosnih struktura. Ono što je za mene poseban podstrek i što je nada za Srbiju i garancija da će sledeće godine dr Šešelj doći u oslobođenu Srbiju, jeste činjenica da je sve više mladih ljudi koji tako reaguju, kako ih nazivaju neki analitičari ''nova srpska omladina'', koji kažu – Šešelj je car, on je neko kome se mi divimo i neko koga gledamo do dva sata posle ponoći, pratimo i upijamo svaku reč. Jer, život dr Vojislava Šešelja je ideologija srpskog nacionalizma. Nikakvi neki dopunski izbori, ni to koliko je glasova na jednom ili na drugom biračkom mestu, ne mogu da utiču na činjenicu da će njegova ideologija biti večna za Srbiju i da je on, već sada, ostavio neizbrisiv trag i za istoriju našeg naroda i za budućnost svakog deteta koje se ovde bude rodilo. I u tome je razlika između njega i zato je dr Vojislav Šešelj u prvim danima tog neuspelog puča, moram da vas podsetim na to, kolege poslanici, čitavoj javnosti poručio – sramota me je, zaista, što je takav, koji je u rukama stranih obaveštajnih službi, misleći na Nikolića, i koji je plaćenik domaćih tajkuna, bio toliko godina moj saradnik. Mene je sramota, a kako meni reče jedan doktor i njegova supruga na kragujevačkoj pijaci prošle subote, ljude sam srela dva puta u životu i nisam znala da imaju ikakvih simpatija prema srpskim radikalima – Nataša, kako mi lokalno kažemo, šta uradi Tomislav, izbruka i Kragujevac i nas! Mene nije, nije srpske radikale, nije dr Šešelja, ali sebe svakako jeste i ništa i niko ne može da ga opere od te bruke i sramote. Ideologija srpskog nacionalizma je život moj, život svakog poštenog čoveka i život Vojislava Šešelja. On je, izdavši tu ideologiju, izdao ne samo sebe, nego sve one koji će ga pamtiti i ostaće zabeležen kao čovek koji je lagao, koji je prevrtljiv i koji je plaćenik, koji je izdajnik i neko ko će ostati bruka i sramota i posle nas, za dvadeset i trideset godina, kada ovde budu sedeli neki drugi ljudi.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Ne možete vi meni da kažete ništa novo o Vojislavu Šešelju, odmah mogu da potpišem to što vi govorite, samo nemojte više da se zaklanjate iza Vojislava Šešelja, radite malo sami. Nećete ništa postići u politici ako izlazite za govornicu i kažete da je Šešelj srpski nacionalista, srpski junak, heroj, da ga narod voli. To je tačno, ali jedno vreme je taj narod ljubav prelivao i na SRS. Sad ja ne vidim ljubav naroda prema SRS, a ostaje ljubav prema Vojislavu Šešelju. A to što Vojislav Šešelj misli o meni, to piše u saopštenju SRS, kada smo se rastali. Tamo pišu dve rečenice koje je diktirao Vojislav Šešelj, o kojima ste glasali: "SRS sa žaljenjem konstatuje da je Tomislav Nikolić podneo ostavku na sve funkcije u stranci. SRS izražava zahvalnost Tomislavu Nikoliću za sve što je učinio za SRS." [[Aplauz.]] (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića, narodni poslanici SRS lupaju o klupe.)
Narodni poslaniče, morate navesti član Poslovnika koji je povređen. Narodna poslanica Nataša Jovanović, pravo na repliku.
Imam pravo na repliku, gospođo Čomić. Pošto smo mi oličenje demokratije, kao stranka, počev od našeg predsednika, preko nas koji smo članovi najužeg rukovodstva, predsedničkog kolegijuma, kome ja pripadam, i kod nas se demokratski glasa o svemu, donosimo važne odluke i vratili smo se, hvala bogu, kolektivnom odlučivanju. Jer dok je ova individua od malopre predsedavala predsedničkim kolegijumom, koji nije održan od marta ove godine, ili kada jeste, kada postavljamo ozbiljna pitanja, kao što je saradnja sa partijama Ruske Federacije i gospodinom Mironovim, nama se pričaju vicevi, izbaci se noga, kao ovako jedna ovde, leva ili desna, i onda – gde je ko bio, šta je vic dana, rekao mi je Pera, rekao mi je Mika i tu nema ozbiljne politike. Ozbiljnu politiku u SRS vode ljudi koji su saradnici dr Vojislava Šešelja i to su dve sasvim jedinstvene stvari, SRS i dr Vojislav Šešelj. Problem je u glavi onih koji su hteli da razdvoje dr Vojislava Šešelja i SRS, a zbog čega? Pa, da bi preoteli SRS. Sada zbog srpske javnosti i vas koji ste ovo slušali da kažem, pošto je takva demokratija u našoj stranci i u tom telu koje kolektivno odlučuje, kao što je predsednički kolegijum, odričem se javno, kao što jesam te subote ujutru lično, tog dela saopštenja, da sa žaljenjem konstatujem i da se ne zahvaljujem. Ne, nego sam čekala dan i znala sam da će ponedeljak biti dan kada će taj čovek da se pojavi, sa već pripremljenim stvarima za otimanje i mandata, i za puč u SRS. Srećna sam zbog toga što je 78 članova Centralne otadžbinske uprave ovu osobu, kao kofer, izbacilo iz SRS.
Poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Predsednički kolegijum SRS je pomoćni organ predsednika stranke. On služi da pomogne predsedniku da vodi stranku i samo kad mu treba da utvrdi neku svoju odluku, on to stavlja na glasanje. Otkad to predsednik stranke stavlja na glasanje odluku sa saradnicima koje je sam izabrao? Bira saradnike, bira odluke! Interesuje me nešto drugo. Zašto je stranka ukinula funkciju zamenika predsednika? Time smo se najviše dičili. Govorili smo da je to jedina stranka u kojoj kongres bira zamenika predsednika i predsednik ne može da ga smeni. Izgleda da kod vas više nema dostojnog da bude zamenik predsednika stranke. Nema ko, u koga bi Vojislav Šešelj imao poverenja, da može potpuno samostalno da vodi stranku, dok je Vojislav Šešelj sprečen. Sad ste vi neko kolegijalno rukovodstvo. Tako je bilo u vreme Kardelja, pa od toga nikad ništa nije bilo. Stranka se poznaje po predsedniku. Nema kolegijalnog rukovodstva u stranci. U stranci predsednik odlučuje. Četiri godine vlada strankom, pokaže rezultate i kongres ga bira ponovo ili bira nekog drugog kandidata. A vi ste sada predsednički kolegijum, sad glasate o onome što treba stranka da radi. Dok sam ja uzurpirao i stavljao nogu u prolaz i pričao viceve, stranka je napredovala na izborima. Dok sam se ja neozbiljno bavio politikom u SRS, stranka je stigla do nezamislivih milion i četiri-petstotina hiljada glasova. Vi se sad ozbiljno bavite politikom, sad svi sami o svemu odlučujete, pa ne ulazite u cenzus. Šta je tu ozbiljno? Šta je tu politika? Jeste li vi to kao srećni što smo se mi rastali? Niste! Jesam li ja srećan? Nisam ni ja! Samo što ja vas nijednom rečju ne vređam, a vi izvršavate naloge iz Haga da me vređate, da vređate moju porodicu, da govorite da sam nemoralan. To je nalog iz Haga, to niko od vas ne bi rekao. I ova Vjerica nikada ne bi lupala u klupu za Tomislava Nikolića da joj nije rekao Vojislav Šešelj. Nemojte da mi pričate da nema načina da kaže ono što treba da to ne znaju ljudi u Hagu. Kako je onda pretio smrću Aleksandru Stefanoviću ako je to nemoguće da se izvede iz Haga? Moguće je. Zato se vi usredsredite na politiku, pre tri dana sam vas pohvalio, a danas ste ponovo oni koji gube. Bavite se politikom. Ne mogu da očekujem da jedno dete baš tako brzo propadne kada ga ostavim. Očekujem od vas da vi i dalje budete jaka snaga, i vi koji nikada niste ništa za stranku uradili i vi koji ste uradili mnogo, posebno vi koji ništa niste uradili, nemojte da učite od ovih koji su nekada uradili mnogo, a sada potpuno srozavaju stranku. Šta vam je želja? Da nestane SRS? Kako ćete onda da dočekate Vojislava Šešelja? Da krene od nule. Ja znam kako izgleda kretati od nule, iako sam tu pa svaki dan trčim, kako će on to da uradi? I sa vama da krene od nule? U Vrnjačku Banju da ode sa vama? U Knjaževac da ode sa vama? [[Aplauz.]] (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića narodni poslanici SRS lupaju u klupe.)
Pravo na repliku, narodna poslanica Nataša Jovanović na osnovu člana 101.
Vidite, gospođo Čomić, moram ponovo da se javim za repliku, pošto je ovde neko ko provede 17, 18 godina, ima elementarno nepoznavanje statuta stranke čiji je zamenik predsednika bio, pa onda kaže da je predsednički kolegijum pomoćni organ, da ga predsednik sam imenuje. Na predlog predsednika stranke, to radi Centralna otadžbinska uprava. Želim ovom prilikom da čestitam novoizabranim kolegama, članovima predsedničkog kolegijuma, mr Aleksandru Martinoviću, gospođici Eleni Božić-Talijan, koja je ujedno izabrana za našeg generalnog sekretara, mr Dejanu Miroviću i svima onima koji su svojim znanjem i, pre svega, odanošću ideji i ideologiji SRS u protekla dva meseca svojim požrtvovanjem, kao i gospodin Zoran Krasić, koji je jedan od osnivača naše stranke i koji je izabran za potpredsednika Centralne otadžbinske uprave, pokazali da će do kraja da brane ideju ne samo srpskog nacionalizma, nego onoga što su oni sami. Mi se sada time identifikujemo i vidite da je ovde problem samo u jednoj osobi, u glavi i u svesti čoveka koji nije želeo na takav način više da radi, zato što je neuk, neobrazovan ''Marius'' bez znanja i obrazovanja, kako ga nazva Vuk Drašković u onom čuvenom članku u dnevnom listu "Danas", neko ko, za koga smem slobodno da kažem i to tvrdim, unazad pet ili deset godina nije pročitao jednu jedinu knjigu. O čemu mi onda pričamo? O načinu bavljenja politikom. Politikom se bave ljudi koji imaju ideologiju. Ovo ovde što ste čuli je čista frazeologija, prazne reči, nekoga ko je umislio da je veliki, neko ko kaže da je on taj koji je dobio ovo ili ono, a u stvari on je uzeo, ukrao mandate SRS, opljačkao SRS, zadužio je sa 58 miliona dinara i zbog toga je sada u toku parnični postupak pred nadležnim sudom, na kojem je gospodin Zoran Krasić. Zbog toga što je ovaj malopre sa govornice, koji je mnogo trpao u džep, i ovaj njegov zamenik, koji će biti, kao u DS, ''oceubica'', mislim na Aleksandra Vučića, koji su pokrali stranku, strpali u džepove za sebe i svoje porodice, a doveli srpsku opozicionu političku scenu da se unazad dva meseca bavi tim pitanjem. I to je bio cilj, pre svega, Tadića, Mantera, Vordsvorta, da udarajući na jaku SRS onemoguće opoziciju da izvrši pritisak i da se obori ovakav režim, koji prodaje Kosovo i Metohiju, koji dovodi građane Srbije na ivicu bede i siromaštva. U stvari, šta da ih dovede kad su ispod donje granice siromaštva preko 800.000 dece u našoj zemlji, preko milion naših građana! U tome je suština, kako da se nekom pričom, koja nema nikakve veze i koja je u stvari priča nekog kafanskog promotera sa izbačenom nogom, zamajava javnost, a da se skrene stvar sa glavne stvari, a to je da su on i Vučić direktni saradnici Haškog tribunala, da su direktni saradnici stranih obaveštajnih službi, da su otimali, pljačkali i da ih vi ovde iz DS, sa ukradenim mandatima, držite kao rezervu za Socijalističku partiju, za G17 ili već u trenutku kada vam zatreba. Mi ćemo to da žigošemo, kao što smo uspeli za protekla dva meseca, objašnjavajući građanima Srbije sa ovog mesta, i to je jedino mesto, skupštinska govornica, da kažemo mnogo toga što nisu slutili i nisu znali. Ponosni smo na to što radi naš predsednik i svaki član SRS, svaki onaj koji zna da ih nikada nismo izdali, niti ćemo, zbog toga što izdajući tu ideju mi izdajemo sebe, mi časni radikali to nikada nećemo da uradimo.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Član 226. Poslovnika Još jednom pitam i molim decidan odgovor – šta je sa budžetom? Gde je budžet?
Narodna poslanica Elena Božić-Talijan želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 104. Poslovnika. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Tomislave Nikoliću, nemojte vi da brinete o rezultatima SRS! Sramno je to što izjavljujete da ste vi doneli rezultate koje je SRS osvojila. Što toliko uzdižete sebe, a potcenjujete ogromnu žrtvu koju podnosi Vojislav Šešelj u Haškom tribunalu, braneći interese srpskog naroda. To je ono što SRS sve vreme donosi glasove. Bolje je da vi razmišljate o tome kako ćete sada da ispunite sve ono što ste obećali gospodinu Manteru, britanskom ambasadoru Vordsvortu i svima onima zahvaljujući kojima ste dobili ovakvu neverovatnu logističku podršku, i medijsku i podršku režima. Hvala.
Narodni poslanik Miloš Radulović, povreda Poslovnika.
Javljam se po članu 226. i tražim obaveštenje od predsednika Vlade – šta je sa budžetom, kada ćemo da ga dobijemo ovde u proceduru? Prošla je sednica Vlade, ne znamo kada će da bude sledeća. Na poslednjoj sednici, kako saznajemo, bilo je puno sukoba između pojedinih ministara. Kako smo čuli i pročitali iz medija oprečna mišljenja i stavove o sredstvima iz budžeta imaju ministar Šutanovac, gospodin Jeremić, ministar Dinkić, a to kod građana Srbije izaziva uznemirenje, da li ćemo mi uopšte da dobijemo budžet ovde u proceduru. Još nešto što mnogo više uznemirava sve građane Srbije, a to je, upravo, danas objavljeni intervju ministra Milosavljevića u "Novostima", gde on kaže da građani neće biti goli i bosi. Predsednik Vlade je pre neki dan izjavio da nećemo da budemo gladni. Da li je za vas put u Evropu, čega su vam puna usta, upravo ta vaša priča i izjave ministara – nećemo biti goli i bosi, bićemo gladni?! Da li ćemo konačno moći da dobijemo taj budžet ovde, da se izjašnjavamo o njemu, da svojim amandmanima pokušamo da ga poboljšamo, kao što smo to radili sa rebalansom budžeta. Ukazali smo vam i tada da je taj budžet, pre svega, potrošački, da nema socijalnu komponentu, da mnogi građani žive na ivici egzistencije i to je nešto što brine sve građane. Hoćemo budžet u Skupštini Republike Srbije! [[Aplauz.]]
Na član 13. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Sreto Perić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde Vlada igra dva pa jedan, dva amandmana prihvati a jedan ne prihvati. Pridružujem se apelu narodnog poslanika Zorana Krasića, pozivam i ja građane Srbije da, umesto što prate neke političke emisije ili čitaju dnevnu štampu, naravno da treba da rade i to, prate direktan prenos sednica Narodne skupštine. Zbog čega bi to bilo dobro? Na ovom mestu mogu da se čuju argumenti i kontraargumenti. Meni je žao, a i nije mnogo, što izlazi narodni poslanik Srđan Miković, jer je on imao priliku, i to se može samo na ovom mestu, ne može u političkim emisijama, na televizijama sa nacionalnim frekvencijama, jer, obično, tamo, glavni i odgovorni urednici ili već neki drugi, pozovu samo one koji njima odgovaraju – videli ste da je Srđan Miković ovde izašao i osporio amandman narodnog poslanika Milorada Buhe. To možemo i mi da činimo na vaše amandmane. Učestvujemo sa amandmanima da bismo popravili tekst Predloga zakona i zbog toga i apelujem na građane Srbije da prate sednice Narodne skupštine, jer je to jedino mesto gde možemo na kvalitetan način da vodimo i javnu raspravu. Za nas je set pravosudnih zakona veoma važan i mi smo njemu pristupili sa ozbiljnom odgovornošću i sa veoma visokom stručnom analizom, ali je svakako važan i budžet, na čemu posebno insistira jedna druga poslanička grupa, međutim, ne znam da li na tome toliko da insistiramo. Nema nijedne države u svetu koja na parafiskalni način oporezuje svoje građane. A kako se to čini? Vama je poznato, verovatno, da Republika Srpska i Federacija BiH imaju novčanu valutu, konvertibilnu marku, i uvek je isti odnos između te konvertibilne marke i evra. Kod nas nije takva situacija. Kako ova država na parafiskalni način oporezuje svoje građane? Na taj način što je uvela tzv. plivajući kurs! I, kada su bile najjeftinije devize, odnosno evro? Bio je u momentu kada je veliki broj naših građana koji žive u dijaspori dolazio i bio prinuđen da to prodaje. Šta se sada dešava? Sada Narodna banka iznosi taj novac i prodaje ga. A mogu da vam kažem i tačno vreme kada će ponovo doći do pada kursa, i od tih sredstava će da isplati penzije i druge troškove. A, do čega dovodi nagli skok kursa evra, a pad dinara – dovodi do inflacije! Šta onda imamo? Onda imamo za posledicu da se povećava osnovica na koju se obračunava i uplaćuje PDV. Eto, na transparentan način je objašnjeno kako država na parafiskalni način zavlači ruku u džep svojih građana. To će, svakako, učiniti i budžetom, ali onda će Vlada i šefovi poslaničkih grupa, ovi koji su sinoć gostovali na nekoj televiziji, da kažu da narodni poslanici vrše opstrukciju rada Parlamenta. Kada budemo raspravljali o budžetu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, i tada ćemo imati određen broj amandmana, ali onda će se nama reći da to moramo u što kraćem roku da usvojimo, da postoje tamo utvrđeni zakonski rokovi i reći će da mi vršimo opstrukciju. Zapravo nije to u pitanju. Po rokovima koji su predviđeni u Memorandumu za izradu budžeta, obaveza Vlade je bila da do 1. novembra u Narodnu skupštinu Republike Srbije dostavi Predlog budžeta. Da li je stigao? Nije stigao! SRS će se svakodnevne boriti da rešava probleme svojih građana, odnosno građana Srbije i predlagati rešenja i socijalnih i ekonomskih problema, dok ova vlada to nije u situaciji, jer se oni mnogo bave sobom i to je razlog što Predlog budžeta nije stigao u Narodnu skupštinu. Pored ovog, moram da kažem da je narodni poslanik Mirko Munjić podneo amandman na član 15. ovog zakona o Visokom savetu sudstva, gde se regulišu stalna radna tela ovog saveta. Član 13. Predloga zakona je rekao šta su nadležnosti Visokog saveta sudstva da, između ostalog, bira i razrešava sudije, a bira one sudije koje su već obavljale sudijske funkcije, a Narodnoj skupštini će predlagati one sudije koje treba da budu izabrane prvi put za sudije. Visoki savet sudstva određuje i broj sudija i sudija porotnika za svaki sud. A što je veoma zanimljivo, ovim članom 13. Predloga zakona je predviđeno da Visoki savet sudstva podnosi izveštaj o svom radu Narodnoj skupštini Republike Srbije jednom godišnje. E, jedva čekamo da prođe, bar, godinu dana da vidimo da li će biti takva situacija, pošto od 2000. nikada nismo usvajali završni račun, pa smatram da ni ovo neće biti na dnevnom redu. Ovim članom 15, da bi se obavilo sve ono što je u nadležnosti Visokog saveta sudstva, organizuju se tri stalna radna tela, to su: Komisija za vrednovanje i rad sudija, Komisija za predstavke i Izborna komisija i disciplinski organi. U stavu 2, ovog člana, gospodin Mirko Munjić, narodni poslanik SRS, predložio je da se reč "aktom" zameni rečju "poslovnikom", a taj stav glasi "Sastav i način rada tela iz stava 1. ovog člana uređuje se aktom Saveta, u skladu sa zakonom." Dakle, Mirko Munjić je predložio da umesto reči "aktom" stoji reč "poslovnikom", a ujedno da kažem, pošto smo podneli amandman i na član 16, kojim su predviđena povremena radna tela tog saveta, da se njihov sastav i način rada, nadležnost, bliže uređuje poslovnikom, dok, za stalna radna tela kažete da se sastav i način rada uređuje posebnim i nekim drugim aktom. Pošto je gospodin Tomislav Nikolić tu, samo ću jednom rečenicom da mu se obratim, zapravo, da apelujem na njega. Može da napada sve narodne poslanike, može i građane Srbije, ali bih ga zamolio, mnogo više zna o tome od mene, da, kada je u pitanju predsednik SRS, dr Vojislav Šešelj, ne iznosi ni privatno ni službeno ono što je bilo, jer čini to često. Pominjete i gde ste se prvi put kupali u privatnom bazenu i šta ste još radili. Vezano za taj vaš odnos prema predsedniku SRS – nema te vode i nema tog deterdženta koji će moći savest, po tom pitanju, da vam opere! Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala vama. Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik dr Vladan Batić. Izvolite.
Reklamiram povredu odredbe člana 104. Poslovnika. Narodni poslanik Tomislav Nikolić izrekao je neistine o meni za ovom govornicom. Gospodine Nikoliću, neprestano pledirate na čast, poštenje, istinu i pravdu, pa vas pitam, da li je moralno kada izreknete neku neistinu o nekom čoveku, kada oklevetate nekog čoveka, da li je časno kadaza čoveka koji nije živ, kažete da je mafijaški premijer?! Ovo prvo je nemoral, ovo drugo je beščašće, a o istini i pravdi možemo elaborirati nadugačko i naširoko, ali imam samo tri minuta. Gospodine Nikoliću, nikada jednim gestom, angažmanom, aranžmanom, rečju, delom, nisam učinio ništa u vreme dok sam bio ministar pravde da se Vojislav Šešelj nađe u Haškom tribunalu. Nikada, ništa! Slušam danima šta o vama govore pojedini ljudi, ali ne kažem da je to istina. Ne, mogu da kažem samo ono za šta imam argumente i dokaze. Vi uzimate zdravo za gotovo nešto što je za mene rekao. Nikada, za vreme dok sam bio ministar pravde, na sednicama Vlade, kolegijumima Vlade, predsedništva DOS-a, užeg predsedništva DOS-a, ličnim ili neposrednim kontaktima, Zoran Đinđić nije pomenuo da treba organizovati da Vojislav Šešelj ode u Hag. Govorim vam svoje iskustvo. To vam govori čovek koji ne zna gde je Šilerova, koji nikad nije video nikog iz Zemunskog klana, koji nikad nije video ni Legiju, ni Jovicu, ni Frenkija, nikad, nikog. Karla del Ponte, sa kojom sam se, po prirodi posla koji sam radio, nikad sam, uvek sa drugim saradnicima, susreo sedam ili osam puta, nikada nije pomenula ime Vojislava Šešelja. Prema tome, gospodine Nikoliću, nikad, nikakve aranžmane te vrste nisam pravio. Javnosti je poznat moj stav i moj odnos prema Haškom tribunalu. Uostalom, koliko istinu govorio, toliko meni Bog pomogao! Izađite i vi pa isto to recite u odnosu na ono što ste o meni izrekli. Hvala.
Hvala. Reklamira povredu Poslovnika narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Gospodine Batiću, bez ikakve želje da vas uvredim, nedostajali ste mi tri ili četiri dana, posle svedočenja Aleksandra Stefanovića, kada je veličan kao veliki srpski junak i moralan čovek, a rekao sam da tu nešto nije u redu, ili je lagao kada je davao izjave ili laže u Hagu, i da ne mogu za takvog čoveka koji je toliko optužbi na račun Vojislava Šešelja potpisao da kažem da je moralan. Možda niste gledali suđenje, Aleksandar Stefanović je rekao da ste ga vi i gospodin Zoran Đinđić nagovarali da svedoči protiv. Čak je rekao – Vladan Batić, tadašnji ministar pravde, u kabinetu Zorana Đinđića, nagovarali su me, nisam mogao da se oduprem pritisku, nisam znao šta radim, pomutila mi se glava, pa je dao izjavu 2003., pa 2004., pa 2005, 2006. godine, sve mu se bila pomutila glavi. Dakle, uzmite, molim vas, transkript, da vas ne ubeđujem ni ja, ni poslanici SRS, pročitajte deo koji se odnosi na vas, izađite i za govornicom samo recite, da li ste to protumačili kao ja, da je Aleksandar Stefanović rekao da ste uticali na njega da svedoči protiv Vojislava Šešelja. Naravno, imate pravo da ovde kažete kakva je bila istina i uvek ću pre vama da verujem nego Aleksandru Stefanoviću.
Hvala. Niste se pozvali na član.
Član 104. Poslovnika.
Reč ima gospodin Vladan Batić, po Poslovniku, izvolite.
Gospodine Nikoliću, nisam analizirao šta je rekao Aleksandar Stefanović, to mene ne interesuje. Vi ste ovde mene oklevetali, tvrdeći da je istina ono što je rekao Aleksandar Stefanović. Da li treba da prihvatim sve ono što danima slušam o vama? U tome je problem. Prenose ne gledam. Govorim vam šta je istina. Neću da analiziram taj iskaz. Ne bavim se nekakvim vašarskim performansima i predstavama, ali ako vi stvari prihvatate zdravo za gotovo, pa, šta mislite kada bih ponavljao ono što slušam o vama danima. To nikada neću učiniti. Ne znam otkud vam potreba za tako nečim. Da li sam vas bilo čime oklevetao ili uvredio, s tim što tražim da, misleći da su nemoral i beščašće nešto nazadno a ne napredno, ako ste predsednik Naprednjačke stranke i ako ste promenili ne samo dlaku nego i ćud, izađete i ovde recite – Zoran Đinđić, pokojni premijer, to bi rekao svaki pravoslavac i svaki hrišćanin, nije mafijaški premijer, to je bila, neka, kampanja moje prethodne stranke. Ako to ne učinite onda znači da vi to mislite i dalje i onda nam nemojte pričati o nekakvim novim vrednostima, novom moralu itd. Šta je govorio čovek, ako ga je Đinđić nagovarao 2002. godine, odnosno 2003. godine, navodno, prvi iskaz, pa optužnica je podignuta pre toga, znači, nije Tribunalu krunski svedok bio svedok koji je sad svedočio. A šta je onda govorio o Šešelju 2006. i 2007. godine. U to vreme Đinđić je bio mrtav, tri ili četiri godine, ali time neću da se bavim. Ne želim da ulazim u to i nemojte onda vi da me bez ikakvog razloga u to uplićete. Hvala.
Hvala. Za reč se javi po Poslovniku gospodin Tomislav Nikolić.
Gospodine Batiću, izvinite ako ste me pogrešno razumeli, samo sam rekao da treba da lupaju vama pošto je Aleksandar Stefanović za vas izjavio da ste ga pritiskali. Sada vam se izvinjavam, više verujem vama nego Aleksandru Stefanoviću, a za Zorana Đinđića, onse družio sa mafijašima.
O amandmanu, reč ima gospodin Zoran Krasić. Preostalo vreme je sedam minuta, što mislim da je sasvim dovoljno, još će nas častiti, verovatno.
Vi kao trenutno predsedavajući niste ovlašćeni da tumačite koliko je dovoljno. Napokon da se izborimo da pričamo malo o zakonu na zahtev mojih fanova iz DS-a i tri prsta iz SPO-a, pričaćemo o amandmanu na Predlog zakona, nećemo o zumbulima, nećemo o zakletvama u crkvama itd. Da definišemo problem ovog koncepta zakona i ovog člana, gde je gospodin Mirko Munjić morao da podnese amandman, radi se o članu 15. stav 2. Gospodin Munjić je pokušao da amandmanom da naziv tog akta koji treba da donese Savet. On je krenuo, upravo, da sledi koncept predlagača zakona, da kaže da taj akt treba da bude Poslovnik Visokog saveta sudstva. Moram odmah da vam kažem da, neka, logika koja je prisutna u ovom konceptu zakona jeste ona ista koja je prisutna kod Ustavnog suda Republike Srbije. Znači, pored Ustava koji reguliše, pored Zakona o ustavnom sudu, najviši akt koji donosi Ustavni sud jeste poslovnik, kojim se regulišu neka pitanja unutrašnje organizacije i rada nečega što se zove državni organ. Međutim ovde je situacija potpuno drugačija i pogrešna je bilo kakva analogija da se pravi sa Ustavnim sudom Republike Srbije. Zbog čega je pogrešna? Ako smatrate da Visoki savest sudstva treba da ima i zamenika predsednika onda to mora da se uredi ovim zakonom, a ne da se prepusti Poslovniku kao što ste to uradili u jednom od prethodnih članova Predloga zakona, reći ću vam koji je to član, to je član 7. stav 3. Tu regulišete status zamenika predsednika. Ne može neko tu rezervnu funkciju ili zamenjeničku funkciju nečega što je ustavna kategorija da crpi iz podzakonskog akta, što je poslovnik. Ako ste smatrali da treba da postoji zamenik predsednika Visokog saveta sudstva, onda ste te odredbe morali da ugradite u ovaj zakon o Visokom savetu sudstva, kako se bira, koje su njegove funkcije, šta treba da radi itd. Moram da vam skrenem pažnju na još jednu stvar. Zamenik predsednika, a morate malo i da naučite, pošto, koga zmija peči, on se i guštera plaši – i mi smo imali nekog zamenika predsednika. Međutim, zamenik predsednika je bio ovlašćen da radi samo on što je u opštem aktu definisano kao njegov posao. On generalno zamenjuje predsednika, ali ne može da radi one poslove koje ne bi mogao da radi ni predsednik. Evo da vam to objasnim. U SRS postoji predsednik SRS-a, dr Vojislav Šešelj. Da bi se SRS zadužila, da uzme neki kredit, nije dovoljno da predsednik ode i da potpiše ugovor, nego najviši organ, a to je Centralna otadžbinska uprava, mora da donese odluku o kreditnom zaduženju. Na bazi te odluke se potpisuje ugovor. Na bazi tog ugovora se izdaju menice i ugovorna ovlašćenja. Vi ste slušali ovog "zumbula" koji se predstavljao da je nešto. On je, kao zamenik predsednika, kod nas imao statutom propisana ovlašćenja. Nije teško da se shvati. Predsednik i zamenik predsednika nisu mogli da kreditno zaduže SRS bez odluke Centralne otadžbinske uprave. To vam pričam zbog Visokog saveta sudstva, da biste shvatiti status predsednika. Njegov status je definisan Ustavom. Zamenika predsednika ne predviđa Ustav. Šta može da ga definiše? Samo Zakon o Visokom savetu, a ne da ovde u Zakonu dajete odredbu pa kažete da će to da se reguliše Poslovnikom o radu. Tu ste napravili veliku grešku. Zašto? Zato što on zamenjuje predsednika Visokog saveta sudstva i ne može svoja ovlašćenja da crpi na bazi Poslovnika. Poslovnikom se definiše način sazivanja sednica, način rada i organizacija, verovatno i ova radna tela, da li stalna ili ad hok, ali vi niste dosledni ni kod radnih tela. Vi radnim telima dajete nadležnost da odlučuju o nečemu. Zabranjeno je. Ne može! Ustav zna da je vlastan da odlučuje samo Visoki savet sudstva. To je taj problem. Velika je greška u konceptu, u shvatanju. Ako ide ovaj koncept i vas će ''guja da peči, kao što je nas pečila''. Imate jedan dobar primer, crkva ne važi, zakletva u crkvi ne važi, kumstvo ne važi, ništa ne važi! Najlepši je, najpametniji, svima može da soli pamet. Uvek je neko drugi kriv. Da se to ne bi desilo u državi, mi vam predlažemo da pitanje statusa zamenika predsednika Visokog saveta sudstva regulišete ovim zakonom. Potreban je. Neću da ulazim u terminološku razliku, da li je zamenik ili potpredsednik. Prihvatam vaš koncept – zamenik predsednika Visokog saveta sudstva. Ali, on ne može statusno da bude definisan Poslovnikom. On mora zakonom da bude propisan, jer je zakon stepenica niže ispod Ustava. Poslovnik definiše neke druge stvari, organizacije rada. Kada sam već uzeo reč, moram da vam skrenem pažnju i na odredbe ovog zakona, nisam bio prisutan, izvinjavam se, gde ste taksativno naveli za šta je sve nadležan Visoki savet sudstva. Stičem utisak, neću da idem dalje, da ste prekoračili ona ovlašćenja koja postoje u Ustavu Republike Srbije u članu 154. Zašto vam pričam ovo? Stekao sam utisak, na bazi ovih alineja, sa ovlašćenjima, da vi Visoki savet sudstva tretirate kao inokosni poslovodni organ kompletnog sudstva. (Predsedavajući: Vreme.) Gospodine Novakoviću, izvinite.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 16. i član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS predložio sam amandman na član 16. Član 16. je kratak pa bih ga pročitao: "Radi razmatranja pojedinih pitanja iz svoje nadležnosti Savet može da obrazuje povremena radna tela. Obrazovanje, sastav i način rada povremenih radnih tela bliže se uređuje Poslovnikom". Moj amandman je zasnovan na tome da se taj član u kompletu briše, iz sledećeg razloga – smatram da je neopravdano formirati povremena radna tela pored stalnih radnih tela, koja su definisana članom 15, a to su: Izborna komisija, Komisija koja vrednuje rad sudija i disciplinski organi. To mi liči kao kada ne znamo šta da radimo, pa, ajde, da formiramo komisiju, da bismo problem stavili na stranu. Obrazovanje povremenih radnih tela će da košta. Moraju da se obrazuju komisije, da se angažuju ljudi i samim tim da se troše sredstva iz budžeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Obrazloženje Vlade glasi: ''Budući da se u radu Saveta mogu pojaviti pojedina pitanja za čije razmatranje je potrebno obrazovati radno telo, neophodno je stvoriti zakonsku mogućnost da Savet može da obrazuje povremena radna tela. Dakle, za nesmetano funkcionisanje Saveta potrebno je da pored stalnih radnih tela, koja su taksativno određena u članu 15. Predloga zakona, budu obrazovana i povremena radna tela.'' Imajući u vidu da Visoki savet sudstva, koji treba po Ustavu da obezbedi nezavisnost i samostalnost sudova i sudija, ima i velika ovlašćenja, navešću neka od tih ovlašćenja, a ima ih dosta, bira i razrešava sudije, predlaže Narodnoj skupštini kandidate za izbor sudija prilikom prvog izbora za sudijsku funkciju, imenuje sudije porotnike, odlučuje o premeštaju i upućivanju prigovora i udaljenju sudija, odlučuje o postupku vrednovanja rada sudija i predsednika suda, određuje broj sudija i sudija porotnika u svakom sudu, odlučuje o pitanjima imuniteta sudija i članova saveta – kako da bude nezavisan kada je način izbora članova Visokog saveta vezan za Skupštinu, odnosno za skupštinsku većinu?! Predsednik Saveta je, po funkciji, predsednik Vrhovnog kasacionog suda i njega bira Skupština. Član je, po funkciji, ministar pravosuđa i bira ga Skupština. Za sve ovo je potrebna skupštinska većina, a to je politička većina. Predsednika Odbora za pravosuđe, takođe, bira Skupština. Sudije se biraju međusobno, njih šest, međutim, dolaze u Skupštinu da to verifikuje Skupština. Tako je i sa predstavnikom advokata. Tako je i sa predstavnikom iz reda profesora. Osvrnuo bih se kratko na jednu tematiku, a to je, vrednovanje sudija. To u ovom zakonu nije razrađeno, niti je precizno definisano, a biće jedna dobra osnova i dobra podloga da se kroz to izvrši lustracija sudija. Srpska radikalna stranka je protiv lustracije sudija, jer, po Ustavu, sudijska funkcija je stalna. Dakle, radi se o sudbinama ljudi, o sudbinama sudija, i od njih će većina ostati bez posla. Mi smo ovih dana govorili o sudovima i sudijama. Postoje veliki sudovi, postoje i mali sudovi. Mali sudovi su uglavnom u provinciji, ali brojčano malih sudova je dosta u Srbiji i tamo rade kvalitetne sudije. Govoreno je i o broju predmeta. Ne bi trebalo samo da se vežemo da je merilo rada sudija broj predmeta. Pominjano je da u velikim sudovima sudije dobijaju sto predmeta, a u malom mestu, u malom sudu dobija samo pet predmeta. Ne govori se da u malom sudu sudije rade i druge problematike, dok je u velikom sudu sudija specijalizovan za jednu oblast. Prema tome, taj sudija koji radi jednu problematiku, on je ekspert i njegov rad je kvalitetniji, njegove presude će biti povoljnije, prema tome, njegov koeficijent i karakter rada će biti bolje ocenjen. Treba to usaglasiti i vezati, pa da rad i onih sudija koji rade više raznovrsnih predmeta bude vrednovan na pravi način. Nije bitan formalni stav ovog zakona, vrlo je bitno da li će ovi kriterijumi moći da obuhvate sve sudije i da li će se isto rangirati sve sudije, zbog navedenih činjenica. Uvaženi poslanici, na taj način se vršiti lustracija sudija. Srpska radikalna stranka je protiv lustracije sudova i sudija. Hvala.
Hvala vama. Reč o amandmanu ima gospodin Zoran Krasić. Izvolite.
Brže ćemo, Nikola, nemoj da se sekiraš! Gospodin Nikolić je podneo amandman na član 16. i on traži da se taj član i naslov iznad člana briše, jer stvarno ovo ničemu ne vodi, ovakva vrsta, u načelnim odredbama se ide do ''sitnih creva'' potpuno nepotrebno. Naravno, on je iskoristio dobar primer iz prakse, kako je to radio Čerčil, pa, kad nešto ne želi da reguliše, on pravi komisiju, pa komisija zaseda, zaseda, pa ponovo zaseda, zaseda i nikad se taj problem ne reši. Ali, to ništa novo nije. Ipak moram da se vratim na ovaj pogrešan koncept radnih tela unutar Visokog saveta sudstva. Ali, moram da zakačim i nešto što se zove nadležnost Visokog saveta sudstva. Vidite, u Ustavu Republike Srbije, u članu 154, propisano je, između ostalog, da Visoki savet sudstva ''učestvuje u postupku za prestanak funkcije predsednika Vrhovnog kasacionog suda''. Znači, samo učestvuje u postupku. Ustav nije hteo da bliže definiše kakvo je to učešće. To učešće može da bude – i daje se savetodavno mišljenje, i daje se neko mišljenje, inicira se postupak, pokreće se postupak. Znači, reč ''učešće'' može poprilično da ima široko tumačenje, ali je važno da se ne zasniva na donošenju nekog konkretnog akta, znači, nema odlučivanja. Moram, zbog gledalaca da napravim jednu vezu, da ne bi oni rekli da se ovde sada vrši diskusija o pravnom leksikonu. Pazite, kod nas postoji jedna velika zabluda u svakodnevnom radu. Jedno je odlučivanje, a drugo je odluka, treće je utvrđivanje, a četvrto konstatacija, jedno je konstruktivni karakter, drugo je deklarativni karakter nečega. Kako se dešava ovde kod nas da se konstatuje prestanak mandata? Na bazi izveštaja Administrativnog odbora, koji se podeli poslanicima, nezavisno od tačke dnevnog reda, predsednik Narodne skupštine pročita dve rečenice. Prva rečenica – dobili ste izveštaj Administrativnog odbora, gde se konstatuje da su ispunjeni uslovi iz člana tog i tog Zakona o izboru narodnih poslanika, za prestanak mandata narodnog poslanika. Druga rečenica koju predsednik Narodne skupštine čita – konstatujem da je prestao mandat poslaniku. Kraj. Nema glasanja. Zašto nema glasanja? O tome ko je poslanik odlučuje narod, ali izborna lista, saglasnost, potpisi itd, to samo dokazuje da su poštovane odredbe Zakona. Znači, mi ne glasamo. Jer, kada bismo mi glasali, onda ne bi bili potrebni izbori, onda bismo mi bili francuska radio-televizija, zaposlili smo naše, zatvorili smo, nema više nikog drugog. Vlast se menja i proverava na izborima svake četiri godine, neki put i ranije, i legitimitet se dobija od naroda, a ne od toga da li će poslanici da dignu ruku ili neće da dignu ruku, jer se onda javljaju i velike gluposti. Kada bi to tako bilo, za poslanika koji je umro ne bi mogao da se konstatuje prestanak mandata ukoliko se glasa, pa većina neće da glasa, ali on je mrtav pa mrtav, ne može da oživi čovek. Slična analogija postoji i kada je u pitanju Visoki savet sudstva. Pogledajte šta su oni napisali kao svoju nadležnost, odnosno šta su oni razradili u članu 13. Predloga zakona u odnosu na ovlašćenje koje imaju iz člana 154. Ustava Republike Srbije. Znači, ono, ''učešće'', ako niste zaboravili, e, vidite, ''učestvuje'', oni su rekli – predlaže Narodnoj skupštini izbor i razrešenje predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednika suda. Predlaže Vrhovnom kasacionom sudu kandidate za sudije Ustavnog suda. Hajde, sada mi kažite na osnovu koje odredbe Visoki savet sudstva može bilo šta da radi kada je u pitanju izbor sudija Ustavnog suda. Na osnovu čega? Vi, onda formirate ad hok radna tela ili stalna radna tela koja treba da urade neki posao za Visoki savet sudstva, a u stvari, vi ste Visoki savet sudstva postavili kao inokosni poslovodni organ svih sudova u Srbiji. I tu ste prevazišli sva ovlašćenja koja postoje iz člana 154. Ustava Republike Srbije, sva ovlašćenja; i plata i rezultati rada, ubacili ste disciplinsku odgovornost, predlaganje, razrešenje, postavljenje, svašta ste stavili. Niste uspeli da nađete tu evidentnu razliku koja postoji i koja je navedena u članu 154. Nikada nemojte široko da tumačite krajeve pojedinih stavova ili članova Ustava Republike Srbije, gde se kaže – kao i druga pitanja u skladu sa zakonom. Ako to preširoko tumačite, onda, na osnovu tog tumačenja možete, čak, i da devalvirate ili da ukinete nešto što mora da postoji. Zar ne vidite da ste vi ovim zakonom, i u najavi Poslovnikom, i u najavi nekim aktom Visokog saveta sudstva, u stvari prepravili odredbe Ustava Republike Srbije koje se tiču pravosuđa? Znači, iz toga se izvlači zaključak kakve su namere. Ja ne mogu o namerama da pričam kao o nečemu što je već završeno. Namere se odnose na nešto u budućnosti. Vi ovim odredbama Predloga zakona o Visokom savetu sudstva, Predlogom zakona o sudijama, Predlogom zakona o uređenju sudova, šaljete jasno prepoznatljivu poruku, jer postoji zajednička nit kroz sve te zakone, to je ta ''namera'' koja treba da se ostvari. Nešto će biti do 2010, a nešto od 2010. godine. Zato su potrebni takvi neformalni organi koji dobiju neku ljušturu, na bazi nekog člana predloga zakona ili kasnije na bazi odredbe Poslovnika, i vi tu lepo završavate posao. Pa, se onda s pravom pozivate, kažete, molim vas, sve je to zakonito, evo, član Poslovnika kaže da može to da se radi, evo, molim vas, član zakona kaže da može to da se radi. Ovde imamo situaciju da će zakon da se donese, bukvalno rečeno, svojevrsnim nasiljem. Uvek je nasilje kada 126 ruku donese neki zakon, a prilikom donošenja zakona izostane dijalog, diskusija i ubeđivanje. Naravno, verovatno ne mogu da vas ubedim da ovo nije dobro. Zato koristim priliku da ubedim građane da shvate koja se opasnost nadvila nad njima, ako ovo prođe ovako. Ali, morate i vi neki put da odgovorite, pa da kažete: "Martinović nije u pravu, Sreto Perić nije u pravu, Vjerica Radeta nije u pravu, nećemo mi tako da primenjujemo ovaj zakon, nego, taj zakon, kada se bude doneo, on će da znači to i to, sve u skladu sa Ustavom i zakonom". Morate malo i vi da se pravdate, a ne: ajde, sada će da prođe ovo. Srđan Milivojević, od pet sati u Skupštini, četiri i po provede na mobilnom telefonu, uvo mu požuti, pocrveni, pročita sve novine, izađe napolje, i oni su poslanici koji se zdušno zalažu da Skupština bude efikasna, da rešava životna pitanja građana Republike Srbije, samo što je problem što to niko ne može da čuje. Brane se ćutanjem. Stav o zakonu imaju ćutanjem. Nemam ništa protiv što vi čitate novine. Obavestite se, da znate kakav vam je rejting itd. Sve je tu uredu. Prekoračili ste i pokazujete kakva će biti vaša namera kada budete u mogućnosti da primenjujete ove zakone. Međutim, nadam se da će građani Srbije da budu toliko svesni i da će da vas onemoguće da vi primenjujete ove zakone.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela poslanik Milica Radović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što pada u oči kada se čita Predlog zakona o Visokom savetu sudstva, jeste krajnje neujednačena pravna terminologija. Iz toga se vidi da oni koji su pisali Predlog zakona ne znaju baš mnogo o nomotetici, odnosno o tehnici izrade pravnih akata. Da je to tako, vidi se iz velikog broja članova sadržanih u ovom predlogu zakona. Maločas je narodni poslanik Mirko Munjić podneo amandman na član 15. Predloga zakona i predložio da se u članu 15. stav 2. reč "akt" zameni sa reči "poslovnik". Vlada nije prihvatila ovaj amandman, iz meni potpuno nepoznatih razloga. Vidite, gospođo ministar, ideal dobrog zakonodavstva, između ostalog, jeste i to da se koristi ujednačena, odnosno istovetna pravna terminologija, kako unutar jednog zakona, tako i između jednog zakona sa drugim zakonima koji spadaju u istu materiju. A, vi tako niste postupili. Dovoljno je samo da pročitate, ali, pažljivo da pročitate član 13. Predloga zakona o Visokom savetu sudstva. Pretposlednja alineja člana 13. glasi ovako – "donosi akte predviđene zakonom". A, vi u članu 15, na koji je gospodin Mirko Munjić podneo amandman, kažete: "Sastav i način rada tela iz stava 1. ovog člana uređuje se aktom Saveta, u skladu sa zakonom." Sa kojim zakonom? Valjda ovim zakonom treba da se uredi koji je to akt kojim će se propisati, između ostalog, sastav i način rada tela iz stava 1. ovog člana. Dakle, u članu 13. piše – "donosi akte predviđene zakonom" i sada vi, umesto da primenite tu odredbu iz člana 13, vi i dalje nastavljate sa nekim formulacijama koje su krajnje apstraktne i kažete: "Sastav i način rada tela iz stava 1. ovog člana uređuje se aktom Saveta.'' Osnovno pitanje koje vam se postavlja – kojim aktom? Najlogičnije bi bilo: poslovnikom o radu Visokog saveta sudstva. Nema ništa logičnije nego da se to uredi poslovnikom. Eventualno, ako ne želite da ga uredite poslovnikom, onda morate da navedete koji akt je u pitanju, jer vas na to obavezuje ova pretposlednja alineja člana 13. Dakle, ako se kaže – "donosi akte predviđene zakonom", onda vi morate već u narednim članovima, kojima razrađujete tu odredbu, da kažete koji akti su u pitanju. Ovako, ostalo je krajnje nejasno o kakvom aktu se, u stvari, radi, da li je u pitanju opšti akt, da li je u pitanju pojedinačni akt. Ako je u pitanju opšti akt, da li je u pitanju odluka, da li je u pitanju zaključak, rešenje ili već neki drugi naziv opšteg pravnog akta. Vi sada, umesto da iskoristite pravo i obavezu koju vam daje ova pretposlednja alineja člana 13. i da kažete: akt se zove tako i tako, vi samo kažete – aktom. Sada, ne samo da su narodni poslanici u dilemi o kom aktu se radi, sutra će biti i članovi Visokog saveta sudstva u dilemi kakav akt, u stvari, oni treba da donesu i kakvo ime treba da mu daju. Ne može se njima samima ostaviti da sada oni budu, na neki način, kumovi tom aktu, pa da mu oni daju ime kako oni žele. To ste morali da uradite vi u Predlogu zakona, jer vas član 13. na to obavezuje. Dalje, što se tiče amandmana koji sam podneo, član 18. je prilično nejasan, zato što izgleda, gospođo ministar, niste dovoljno svesni jedne činjenice. Vi hoćete od Visokog saveta sudstva da napravite državni organ. I to mogu da razumem. Očigledno je da je reč o državnom organu i to o državnom organu koji ima izuzetno velika ovlašćenja. S jedne strane, to je državni organ koji, na neki način, predstavlja neki krovni organ nad čitavim pravosuđem, a na drugoj strani, to je organ koji sarađuje sa Narodnom skupštinom prilikom izbora sudija. Dovoljno je samo pročitati član 13. Predloga zakona o Visokom savetu sudstva i da vam odmah bude jasno o kakvom organu se radi. Dakle, da se radi o organu koji ima izuzetno velika ovlašćenja, vidi se već iz početnih alineja člana 13, "bira i razrešava sudije". Pazite, to je do sada bila nadležnog isključivo Narodne skupštine. Vi sada to prebacujete na Visoki savet sudstva. Reč je, onda, o izuzetno važnom državnom organu. Znate, kada neko ima pravo da bira sudiju koji odlučuje o tome da li je u nekom pojedinačnom slučaju u praksi povređen zakon ili ne, taj državni organ koji to radi, znači da ima izuzetno velika ovlašćenja. "Predlaže Narodnoj skupštini kandidate za izbor sudija prilikom prvog izbora na sudijsku funkciju". Isto tako. Dakle, Narodna skupština može da izabere sudiju prilikom prvog izbora na sudijsku funkciju, samo sa liste kandidata koju predloži Visoki savet sudstva. To, takođe, govori o tome da je reč o izuzetno važnom državnom organu. "Predlaže Narodnoj skupštini izbor i razrešenje predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednika suda; predlaže Vrhovnom kasacionom sudu kandidate za sudije Ustavnog suda; imenuje sudije porotnike; odlučuje o premeštaju, upućivanju i prigovoru o udaljenju sudija" itd. Veliki broj alineja iz člana 13. jasno govori o tome da se radi o izuzetno važnom državnom organu. Doduše, vi ste propustili, gospođo Malović, i to je greška koja se, inače, ponavlja u velikom broju naših zakona, da kažete da je reč o državnom organu i da kažete o kakvom državnom organu. Vi samo kažete u članu 2: "Savet je nezavisan i samostalan organ". Imajući u vidu podelu vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, prva stvar i prvo pitanje koje vam se može postaviti: o kakvom organu se ovde radi, da li je zakonodavni, izvršni, sudski, parasudski itd? Vi ste to propustili da kažete, ali je, u svakom slučaju, jasno da je reč o jednoj instituciji koja ima izuzetno velika ovlašćenja. Kada imate instituciju koja ima tako velika ovlašćenja, kao što je u pitanju Visoki savet sudstva, onda način donošenja poslovnika već ukazuje na to da li je u pitanju institucija koja ima velika ovlašćenja ili nešto manja. Vi ste Visokom savetu sudstva dali izuzetno velika ovlašćenja. Sutra će Visoki savet sudstva moći da utiče na pojedinačne sudbine sudija, kandidate za sudije, itd. Dakle, vi ste Visokom savetu sudstva dali jednu izuzetno veliku vlast i to je činjenica. Poslovnikom treba da se uredi način rada i postupanje tog visokog saveta sudstva. Imajući u vidu velika ovlašćenja koja Visoki savet sudstva ima, taj visoki savet sudstva će u praksi da donosi izuzetno važne odluke. Zato je jako važno da se precizno formuliše kojim aktom se uređuje njegova unutrašnja organizacija, kako treba da izgleda taj akt, kako treba da se zove i, između ostalog, kojom se većinom u Visokom savetu sudstva donose odluke. Vi ste, praktično, odgovor na ovo izuzetno važno pitanje ispustili, odnosno niste ga uneli u Predlog zakona ili ste ga uneli indirektno, pa mi možemo samo posredno da donosimo zaključak sa kakvom većinom se donose odluke u Visokom savetu sudstva. Nesporno je da kompletna materija unutrašnjeg uređenja Visokog saveta sudstva, način odlučivanja i stalna i povremena radna tela koja ste vi ubacili u Predlog zakona, sve to mora da bude regulisano poslovnikom. Dakle, nedopustivo je sa nomotetičke tačke gledišta da će se neka od ovih pitanja, koja u suštini spadaju u istu materiju, s jedne strane, regulisati poslovnikom, a neka druga pitanja će se regulisati aktom za koji ne znamo ni kako se zove, ni da li je opšti, ni da li je pojedinačni. To vam je prva velika greška. Druga velika greška je sadržana u stvari u mom amandmanu. Morali ste da navedete u Predlogu zakona o Viskom savetu sudstva sa kakvom većinom se donosi odluka u Viskom savetu sudstva. Vi to niste uradili. Predložio sam u amandmanu da Savet donosi Poslovnik dvotrećinskom većinom glasova svih članova Visokog saveta sudstva. Imajući u vidu značaj Visokog saveta sudstva, imajući u vidu činjenicu da on donosi izuzetno važne odluke, treba ipak dati kredibilitet odlukama koje on donosi i treba dati kredibilitet opštim aktima na osnovu kojih se donose te odluke. Smatram da bi bilo primereno, imajući u vidu značaj Visokog saveta sudstva, da se Poslovnik, kao jedan izuzetno važan unutrašnji akt Visokog saveta sudstva, donese dvotrećinskom većinom. Vi ste propustili da kažete uopšte sa kakvom većinom se donosi poslovnik. Vi ste u obrazloženju zašto odbijate moj amandman naveli: ''U članu 14. Predloga zakona propisano je da Savet može da održi sednicu ukoliko je prisutno najmanje šest članova Saveta, čime se postiže efikasnost u radu Saveta. Prema tome, za donošenje Poslovnika nije potrebna dvotrećinska većina, time bi se samo usporio rad Saveta.'' Gospođo Malović, nije suština ovog saveta da on brzo radi. Nije on sada neko operativno tehničko telo koje se svaki dan sastaje i donosi odluke o nekim tekućim pitanjima. On mora te odluke da donosi na vrlo promišljen način, da studiozno pristupa svakom pitanju koje se postavi na dnevni red Visokog saveta sudstva. Uopšte ne razumem tu vašu intenciju da vi ubrzavate rad Visokog saveta sudstva. Ministarstva treba da reaguju brzo. Vlada treba brzo da reaguje, a u nekim situacijama i Narodna skupština, ali, Visoki savet sudstva nema potrebe da žuri. O svakom pitanju koje se postavlja na dnevni red mora da pristupi na jedan vrlo odmeren način, odgovoran način i da ima u vidu sve aspekte problema o kojima raspravlja. Dakle, nema potrebe da se žuri. S druge strane, ovo što ste naveli u obrazloženju zašto se odbija moj amandman, kakve veze ima kada Savet može da održi sednicu sa pitanjem sa kojom većinom se donosi Poslovnik. Mogu oni da održe sednicu, a da se na toj sednici ne donese bilo kakva odluka. Dakle, predložio sam da se odluka o donošenju Poslovnika može doneti samo dvotrećinskom većinom. Vi uopšte niste naveli koja je većina potrebna, da li prosta, da li apsolutna, da li dvotrećinska. Predložio sam dvotrećinsku većinu, imajući u vidu značaj Visokog saveta sudstva koji ste mu vi sami dali u članu 13. Predloga zakona, imajući u vidu činjenicu da će sutra Visoki savet sudstva da razmatra neka vrlo važna pitanja. Znate, za nekog čoveka je egzistencijalno pitanje da li će biti izabran za sudiju ili će biti razrešen. Egzistencijalno je pitanje za člana njegove porodice. A, vi kažete treba ubrzati rad Visokog saveta sudstva. Ne treba! Visoki savet sudstva mora da radi polako, studiozno i da pažljivo pristupa svakom pitanju koje mu se stavlja na dnevni red. A odluke koje donosi, ipak, moraju da imaju neku težinu. U ustavnom pravu je poznato, kad god hoćete da date težinu nekoj odluci, vi propišete dvotrećinsku većinu i vi na taj način jasno stavljate do znanje svima, a pre svega članovima tog tela koje odlučuje, da njegova odluka ima izuzetno veliki značaj, ne zbog njega samog, nego zbog lica na koja se ta odluka odnosi. Smatram da je moj amandman potpuno primeren. Zato što nemam mnogo vremena, hteo bih da kažem samo još nekoliko reči o članu 14. Nekako je to promaklo. Vi se pozivate na član 14. u obrazloženju zašto odbijate amandman koji sam ja podneo, ali član 14. je jedan vrlo zanimljiv član koji govori o tome da, izgleda, Vlada ima nameru da, na neki način, sakrije od javnosti šta radi Visoki savet sudstva. Dakle, u članu 14. u stavu 1. kaže se: ''Sednice Saveta su nejavne. Savet može da odluči da radi u javnoj sednici, u skladu sa Poslovnikom.'' Zaista mi je nejasno, gospođo Malović, zašto propisujete da su sednice Saveta nejavne. Ako je sednica Narodne skupštine javna, a nema značajnijeg državnog organa od Narodne skupštine, ako je javan rad suda, sem, izuzetno, u situacijama koje su izričito propisane zakonom, nejasno mi je zašto skrivate od javnosti rad Visokog saveta sudstva? Visoki savet sudstva ne sudi. Neće se pred Visokim savetom sudstva naći neka delikatna pitanja iz privatnog života pojedinaca, maloletnika itd. Zašto bi sednica Visokog saveta sudstva bila nejavna, ako je rad Narodne skupštine javan, ako je rad sudova javan?. Ako je Visoki savet sudstva neka krovna institucija nad kompletnim pravosudnim sistemom Republike Srbije, bilo bi, zaista, logično da onda njegove sednice budu javne...
Gospodine Martinoviću, izvinjavam se, taj amandman je prihvaćen i postao je sastavi deo zakona. Zato ...
Gospodine Novakoviću, pažljivo sam slušao ono što su pričali o ovom zakonu i ministar i narodni poslanici iz vladajuće većine itd. Dopustite da iznesem moje mišljenje o ovom predlogu zakona. Da li je to moje mišljenje validno, da li ima neku težinu ili ne, to uopšte nije bitno. Govorim vam o jednoj drugoj stvari i da ste me pažljivo slušali vi biste, u stvari, shvatili šta je suština mog izlaganja. Dakle, rekao sam da je intencija Vlade bila da sakrije od građana rad Visokog saveta sudstva. Činjenica, na koju je ukazala gospođa Vjerica Radeta, da je Vlada prihvatila izuzetno veliki broj amandmana na Predlog zakona govori o tome da je Predlog zakona pisan na brzinu, da nisu konsultovana strukovna udruženja, nisu konsultovani pravni fakulteti na koje se poziva predlagač, između ostalog, i u Predlogu ovog zakona, i onda je došlo do situacije da se prihvata veliki broj amandmana narodnih poslanika. Ta činjenica govori o tome da je Vlada neozbiljno pristupila ovom poslu. Pokazao sam vam na samo jednom primeru neujednačene pravne terminologije koliko su oni koji su pisali Predlog zakona bili neozbiljni, aljkavi itd. Pri tome, uopšte ne želim da kažem da je za to odgovorna gospođa Malović. Ne verujem da je ona pisala Predlog zakona. Stručne službe Ministarstva, koje su pripremale Predlog zakona, očigledno su celoj ovoj materiji pristupile na jedan vrlo površan način. To je bila suština mog amandmana i mog obraćanja narodnim poslanicima. Gospodine Novakoviću, moj savet vama, nemojte vi mnogo da se sekirate o mom načinu izlaganja, ali malo posavetujte Vladu kada predlaže zakone Narodnoj skupštini da malo konsultuje i opozicione poslaničke grupe i strukovna udruženja, a i pravne fakultete. Ima tamo ljudi koji ovoj vladi mogu i te kako da pomognu. [[Aplauz.]]
Hvala vam i izvinjavam se. Na član 21. amandman je podneo Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici amandman koji je podnet na član 21. Poslaničke grupe Nova Srbija izuzetno je dobar. Po meni, rok od šest meseci koji se daje da se naprave neke izborne radnje, kada je Visoki savet u pitanju, jeste izuzetno dug. Mi smo amandmanom tražili da se smanji rok za tri meseca, iz razloga što postoji mogućnost da imamo prilikom izbora jednog ovako visokog tela, koje će imati veoma glomazna ovlašćenja u svom radu, jedan dualizam funkcije. Dakle, procedura traje šest meseci i imamo neki Visoki savet koji odlučuje, a onda se šest meseci, praktično, preklapa kandidatura za nove članove. Mislim, gospođo ministre, da je taj rok dug. Potpuno je smisleno da taj rok bude tri meseca, a onda bi automatski i ovaj rok u poslednjem stavu ovog člana trebalo smanjiti na 45 dana da bismo, uopšte, u našom pravnom sistemu prilikom izbora nekog organa smanjili nepotrebno odugovlačenje od šest meseci – tačno znamo uslove, tačno znamo ko treba biti biran, dakle, znamo iz kojih se redova sve to bira. Meni je neprihvatljivo da neki proces treba biti tako dug. Bilo bi izuzetno celishodno da ste prihvatili ovaj amandman. Smatram da je dobronameran i mislim da bi umnogome popravio zakon. I samo obrazloženje koje ste dali zašto se ne prihvata ovaj amandman je neprihvatljivo. Da li mi želimo da imamo nešto što je efikasno u našem pravnom sistemu, nešto što funkcioniše ili nešto što je na tako dugom štapu – neke pripremne radnje od šest meseci da se nešto promeni? Apsolutno smatram da ovaj amandman Nove Srbije treba prihvatiti. Zaista mi nije jasno koje su to pripremne radnje od šest meseci za jedan Visoki savet sudstva. Po meni, to je toliko dug period, da je suvišno da se u jednoj pravnoj državi zabavljamo tako dugim rokovima. Naravno, kao što sam već rekao, imalo bi onda mesta da se ovaj rok u stavu 4. smanji na 45 dana. Smatram da bismo apsolutno popravili efikasnost, pokazali bismo da Visoki savet sudstva dobro funkcioniše, da znamo šta hoćemo. Ovako, to je na nekom drugom štapu. Zamislite, imaćemo situaciju da jedan Savet sudstva odlučuje u nekom periodu od šest meseci, a onda, kada praktično istekne mandat tog saveta, polako će da se pojavljuju neki drugi kandidati. Pitanje je, kako će u tih šest meseci funkcionisati neki odlazeći savet. Mislim da je taj period izuzetno dug, pripremaju se novi kandidati, a ovi još uvek odlučuju. Mislim da će se u tom periodu od šest meseci osnovna funkcija tog saveta izgubiti. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Jovan Palalić.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko Malović, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman se odnosi na član 21. čiji naslov glasi – Kandidovanje i predlaganje. Vrlo bitan momenat, nešto što je očekivala sudska javnost, jeste način na koji će se birati članovi Visokog saveta sudstva iz redova sudija. Mi ovim predlogom zakon o Visokom savetu sudstva uvodimo izbor u okviru koga će, faktički, biračko pravo imati sve sudije. To je nešto što jeste dobar korak i što, sasvim sigurno, može dovesti do onoga što smo svi mi želeli kada je započela ideja da se formira jedan organ, koji će imati pravu vlast u pravosuđu, koga će birati sudije. Znači, od 2001. godine, od Visokog saveta pravosuđa, evo, sada dolazimo u priliku da će sudije koje će biti članovi Visokog saveta sudstva birati sve sudije. To je nešto što treba da predstavlja legitimnost vršenja vlasti od strane Visokog saveta sudstva koji, nesporno, nakon ustavnih promena i nakon ovih rešenja koja imamo u ovom predlogu zakona, ima značajne nadležnosti koje se tiču vođenja politike u oblasti pravosuđa. Ovde govorim za deo koji se odnosi na sudstvo. Državno veće tužilaca ima te nadležnosti kad su u pitanju tužilačke funkcije. Hteo bih da se osvrnem na prethodni amandman za koji smatram da je vrlo dobar, jer činjenica da će se sprovesti zakonom vrlo detaljno regulisan postupak izbora, u kome će učestvovati sve sudije, govori da je to, na neki način, bez obzira kako to možda sada zvučalo sudijama i uopšte radnicima u pravosuđu, jedna vrsta kampanje. U ovom zakonu je predviđeno da to traje šest meseci, jer će sigurno kandidati za članove Visokog saveta sudstva želeti da dobiju podršku od svih sudija, počev od osnovnog suda, viših sudova, apelacionog suda i Vrhovnog kasacionog suda. Sasvim sigurno da će kandidati svojim biografijama, svojom stručnošću, onim što treba da ih preporuči za članstvo u Visoki savet sudstva, želeti da dođu u priliku da se predstave sudijama svih sudova u Srbiji, a činjenica da to treba da traje šest meseci dodatno unosi tenziju u pravosuđe, predugo traje i sigurno ne doprinosi da se vrši osnovna funkcija sudija, koja se sastoji u donošenju odluka, presuda i ne treba da se sprečava ovako dugom kampanjom, to želim ovde da istaknem. Ono što jeste ''racio'' ovog amandmana, jeste činjenica da je i ustavnim promenama dobar deo nadležnosti koji je imao ovaj visoki dom, kada je u pitanju izbor i razrešenje nosioca pravosudnih funkcija, sada izmešten iz Narodne skupštine. Tu se prvenstveno misli na prvi izbor sudija i tužilaca, ali i na razrešenja nosilaca pravosudnih funkcija. To više nije nadležnost Narodne skupštine i te nadležnosti sada dobijaju Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca. Imamo i činjenicu, koja je ovim zakonom definisana u članu 38, da Narodna skupština bira članove Visokog saveta sudstva na predlog ovlašćenih predlagača. Onda se postavlja pitanje – zašto se Narodnoj skupštini, i pored toga što su joj oduzeta ovlašćenja koja se odnose na izbor i razrešenje sudija, faktički, u stalnu funkciju sudija, oduzima i to ovlašćenje da donese odluku o otpočinjanju postupka predlaganja kandidata? Zašto da predsednik Narodne skupštine nema tu vlast, tu mogućnost, kada već Narodna skupština odlučuje o tome kada, već, od samog početka učestvuje u procesu izbora članova Visokog saveta sudstva? Mi ovde ovo potenciramo, naša Poslanička grupa, iz još jednog razloga, jer smo svedoci, upravo u ovom sazivu, značajnog smanjenja uloge Narodne skupštine, uloge koju je imala ne samo u domenu pravosuđa, već koju je imala i u prethodnim sazivima kada je u pitanju niz aktivnosti koje je imala Vlada i država. Mi smo ovde više puta isticali ignorisanje Narodne skupštine kada je u pitanju donošenje odluka u nizu važnih politika –politike prema KiM, a sada Narodna skupština ni na koji način nije konsultovana, niti se iko obratio Narodnoj skupštini kada su u pitanju rasprave o merama za ublažavanje finansijske i ekonomske krize, koje potresaju čitav svet. U rešavanju tih mera učestvuju svi parlamenti svih država u svetu. Verujem da svi narodni poslanici prate u kojoj meri je učešće parlamenata evropskih i vanevropskih država u raspravi o tome šta vlade tih država treba da učine da se donesu odluke i predlože mere kako bi se ta ekonomska kriza ublažila i njeni efekti koji najviše pogađaju stanovništvo, u najvećoj meri, bili sanirani. Jedino u Srbiji Narodna skupština nije imala priliku da razgovara sa predstavnicima Vlade, prvenstveno sa predsednikom Vlade, ali i sa resornim ministrima koji su najviše odgovorni za ekonomsku politiku, o tome šta bi država u budućem periodu trebalo da čini po pitanju rešavanja ove ekonomske krize koja svaki dan sve više pogađa Srbiju. Svedoci smo da se i predsednici država, a ne samo predsednici vlada, obraćaju poslanicima svojih parlamenata. Imali smo priliku da vidimo da se čitava javnost pojedinih država mobiliše na rešavanju ekonomske krize, tako što ta javnost prati raspravu u skupštini, gde sede predstavnici naroda, a rasprava se vodi između predstavnika naroda, narodnih poslanika i predstavnika izvršne vlasti koji treba da donesu te mere. U tom smislu je i pokušaj da se otkloni to minimiziranje uloge Narodne skupštine, koja se sada u ovom sazivu u ovoj skupštini predstavlja i promoviše, da Narodnoj skupštini vratimo njene ingerencije, bar preko činjenice da će predsednik Narodne skupštine doneti odluku o otpočinjanju procedure izbora članova Visokog saveta sudstva. Nesporna je činjenica da se formira Komisija, da Komisija sprovodi postupak, da je taj postupak detaljno uređen ovim zakonom. Neki nedostaci koji su uočeni, po nama, Poslanička grupa DSS, kroz nekoliko amandmana koje je podnela, ima nameru da se otklone. Ali, izostaviti Narodnu skupštinu i u ovom domenu, znači, potpuno smo izostavili Narodnu skupštinu u domenu kontrole vršenja izvršne vlasti, a sada izostavljamo Narodnu skupštinu iz mogućnosti da, na neki način, učestvuje u otpočinjanju postupka izbora onog organa koji ima stvarnu vlast u pravosuđu. A stvarnu vlast u pravosuđu ima Visoki savet sudstva. Predsednik Narodne skupštine treba samo da bude neko ko će da otvori sednicu na kojoj će se aminovati ono što bude predlog ovlašćenih predlagača, u ovom slučaju i Visokog saveta pravosuđa u starom sazivu, što nije dobro. Znači, osnovni motiv ovog amandmana jeste ukazivanje, naravno, i Ministarstvu pravde, ali i javnosti Srbije, da se Narodna skupština ignoriše u najvažnijim i najvitalnijim pitanjima u ovom trenutku u Srbiji. Koliko su puta predstavnici opozicije izlazili za ovu govornicu i pitali predstavnike izvršne vlasti, kao i predsednika Narodne skupštine – zašto Narodna skupština ne raspravlja i o KiM i o merama za suzbijanje finansijske i ekonomske krize u Srbiji?! Zar je moguće da predsednik Narodne skupštine ne može da pozove predsednika Vlade, koji verovatno gleda svakog dana, pretpostavljam da prati i strane medije, i vidi da svi parlamenti o tome raspravljaju, sva štampa o tome piše. Verujte, kada se pogledaju mediji u Srbiji, nemate priliku da čujete da se u Srbiji uopšte pominje ekonomska i finansijska kriza, ako ne pogledate sednice Narodne skupštine. Jedino narodni poslanici iz opozicije pričaju o tome. Tada građani imaju priliku da čuju sa kakvim problemima ćemo se tek suočiti, a kada narodni poslanici o tome pričaju, ona se optužuju da šire paniku. Kada izađemo sa konkretnim merama, kao što je izašla DSS, onda se prvo te mere ignorišu, a naknadno, u tišini, ispod žita, većina tih mera se prihvata usled odsustva inventivnosti i inicijative Vlade. To je činjenica sa kojom se mi suočavamo. Evo još jedna činjenica koja ukazuje da se ovaj parlament ignoriše, a to je podatak da pred Narodnom skupštinom nemamo budžet, koji Vlada nije usvojila. Građani se pitaju da li je to znak nemoći ove Vlade, odsustva inicijative, vizije kako da se rešavaju problemi i da li se ova politička kriza, koja se svakoga dana sve više produbljuje, zbog ovih problema koje smo slušali, reflektuju i na budžet. Znači, predlažem da predstavnici Vlade, ministarka Malović, usvoji ovaj amandman i da pravo predsedniku Narodne skupštine da donese odluku o otpočinjanju ovog vrlo važnog procesa – prvi put u istoriji pravosuđa bira se Visoki savet sudstva na opštim izborima, u kojima će učestvovati sve sudije u Srbiji. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala vama. Za reč se javio gospodin Miroslav Petković, zatim, Zoran Krasić i Vjerica Radeta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Malović, kolega Palalić je dobro obrazložio amandman koji je podnela DSS. Samo ću, ovo malo vremena koje je preostalo, pokušati da pojasnim još neke stvari. Zaista, mi u DSS ne vidimo razlog zašto Narodna skupština ne bi pokretala čitav ovaj postupak. Ima više ovlašćenih predlagača. Visoki savet je samo jedan od predlagača koji dostavlja određeni broj predloga. Znam, vi ćete reći – šta kada se raspusti Narodna skupština, ali rokovi su malo duži, tako da i u tom slučaju mislim da ne bismo upali u neki problem. Samo želim da vam kažem, neće gospođa Đukić-Dejanović stalno biti predsednik Skupštine, neće biti Vlada Republike Srbije neodgovorna i neozbiljna da koči rad Parlamenta, tako da ćemo imati priliku da na najbolji mogući način ovde sprovedemo taj postupak. [[Aplauz.]] Što se tiče stava 3. samo kratko, pošto mi vreme ne dozvoljava, na koji smo, takođe, podneli amandman, vezano je za ovu formulaciju koju sam i u načelnoj raspravi pokušao da obrazložim, da je razjasnim, i nije mi još uvek jasno da stoji da je to najstariji pravni fakultet u Srbiji. Mislim da u zakonu treba da stoji nesporna činjenica, nepromenjiva činjenica da je najstariji pravni fakultet u Republici Srbiji – Pravni fakultet u Beogradu i da ne možete, koliko god da se trudite, da napravite, ni lepši, ni stariji, nego što je to Pravni fakultet u Beogradu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Novakoviću, oni utiču na mene i kažu mi da podržim ovaj amandman. Neću da podržim ovaj amandman. Sada ću da vam objasnim i zašto neću da podržim ovaj amandman. Ne iz inata, nego iz razloga koji postoje. Zašto? Neću da igram njihovu igru. Njihova igra je pogrešna igra. Javnost Srbije treba da zna, a naročito oni koji se bave poslovima pravosuđa i oni koji studiraju, pa računaju da će da budu sudije i tužioci, da vide kakva je podvala na delu. Ustav Republike Srbije, u članu 153. st. 2. i 3, propisuje sastav Visokog saveta sudstva: 11 članova, postoje članovi po funkciji; to je ministar pravde, predsednik Vrhovnog kasacionog suda i predsednik nadležnog odbora Narodne skupštine, a to je predsednik Odbora za pravosuđe. Imamo osam izbornih, šestoro će biti sudije, jedan će biti iz reda advokata, jedan iz reda profesora pravnog fakulteta. Neka neko objasni – da li je taj Visoki savet sudstva stručan, kompetentan organ koji treba da uredi funkcionisanje sudova i statusna pitanja sudija?! Ako je stručan organ, izvinite, molim vas, ko nama garantuje da je ministar stručan? Nema veze sa gospođom Malović, odmah da vam kažem, u startu. Šta je garancija stručnosti? To što je član Vlade i što pripada, verovatno, skupštinskoj većini? Šta je nama garancija stručnosti predsednika Odbora za pravosuđe? Što je saglasnošću svih poslaničkih grupa političkih stranaka u Narodnoj skupštini, u odgovarajućoj srazmeri su zastupljene sve stranke u tom odboru, na bazi nekog prećutnog dogovora, neko postao predsednik Odbora za pravosuđe? Gde je njegova stručnost? Formalnopravno on bi mogao da bude i kuvar. Ne postoji nikakva smetnja, zato što je laička skupština. Gde piše da predsednik Odbora za pravosuđe mora da bude diplomirani pravnik, sa 15 godina radnog iskustva itd? Nigde! Zašto? I liste kandidata za poslanike kada se prave – školska sprema nije uslov. Neću da pričam o predsedniku Vrhovnog kasacionog suda. Imate ovu metodologiju izbora šest sudija kao budućih izbornih članova Visokog saveta sudstva. Po kom kriterijumu se oni biraju? Statusnom, što su sudije? Stručnom? Kako stručni kriterijum može da dođe do izražaja kada imate Izbornu komisiju i glasanje po sudovima? Vrlo prosto, vrlo jednostavno, dolazi se do zaključka da je Visoki savet sudstva u budućnosti, bez obzira kako da se bira, pre svega, politički organ, a ne stručni organ. (Ja ne znam, da nisam u koži sudija u Nišu!) Da li možete da zamislite Boška Ristića kao člana Visokog saveta sudstva, po funkciji? Šta bi on to stručno mogao da razmatra o sudovima? Hajde da budemo još iskreniji. U slučaju neke prekompozicije političke scene i prisutnosti stranaka u Narodnoj skupštini, moguće je da neko iz neke druge političke stranke bude predsednik Odbora za pravosuđe, a da nema veze sa pravosuđem, niti da je diplomiranipravnik, niti da je advokat. Evo, Srđan Milivojević, kao diplomirani poljoprivredni inžinjer može da bude predsednik Odbora za pravosuđe. I, sad, on treba da bude član Visokog saveta sudstva. Da li je Visoki savet sudstva stručni organ? Načelno postavljam pitanje, nema veze ni sa gospodinom Milivojevićem, niti sa Boškom Ristićem, samo uzimam, kao primer, šta je sve moguće da se desi. Kako ste shvatili Narodnu skupštinu, moguće je i građanin da bude predsednik Odbora za pravosuđe; onaj ko je ukrao mandate, ukrao pare, vi imate neki interes, čuvate ga ovde, zakleo se u crkvi itd, sve to pregazio, može da bude predsednik Odbora za pravosuđe i on postaje član Visokog sveta sudstva, po funkciji. Sad treba neko ovde da nas ubeđuje kako će Visoki savet sudstva da vodi računa o statusu sudija, o organizaciji sudova, oni će da zaključuju koliko koji sud treba da ima sudija, sudija porotnika itd. Ko bira Visoki savet sudstva? Nešto je po funkciji, nešto se bira u Narodnoj skupštini; osam se bira u Narodnoj skupštini. Pogledajte, do kog su apsurda ovi neosamoupravljači doveli koncept zakona. O čemu se radi? Kompletan izborni postupak se sprovodi u svim sudovima, da bi se došlo do šest kandidata koji bi bili predloženi Narodnoj skupštini da se izaberu. U nekoj varijanti, moguće je da se predloži i po dva za svako od tih mesta, znači 12, i dođe u Narodnu skupštinu, a Narodna skupština ne izabere nijednog. Što ste džabe krečili?! Vodili ste izborni postupak, Izborna komisija, kandidovanje, opšta sednica, terali sudije da idu na biračka mesta da glasaju, da zaokružuju papiriće. Da li može putem biračkog listića da se bira čovek koji treba da bude stručan? Ne može! Ovde su svi narodni poslanici, ne zato što su lepi, pametni ili stručni, nego što je u datom trenutku, kada su se održavali izbori, bila izborna volja građana da daju glas nekoj političkoj stranci, pa je srazmerno zastupljena. Zar možemo mi, putem referenduma i izbora, da dođemo do stručnog kandidata? Ne možemo. Zašto? Lobira se. Kao u vreme radničkog saveta, vidim ima sedih glava pa se sećaju tog perioda, izbori za radnički savet OOUR-a. Nateraju sve radnike da idu tamo na biračka mesta, da glasaju, izabere se radnički savet, ali opet, šta je rekao Savez komunista tako će da bude. Sada je Savez komunista Vlada Republike Srbije, u nekom agregatnom stanju. Nije bitno, da li će biti krunska, da li će biti ova, da li će biti ona, apsolutno nije bitno. Principijelno pričamo. Kunete se u stručnost, a nema nijedne garancije da ćemo mi u Narodnoj skupštini, u budućnosti, kada budemo ovde glasali za članove Visokog saveta sudstva, za njih osam, pa, neka bude i 16 kandidata, dodao sam i ova dva iz advokature i sa fakulteta, glasati za najstručnije. Šta je garancija njihove stručnosti? Opet vas vraćam na nešto što stalno pričam. To je isto kao što je naš Odbor za finansije predlagač guvernera, članova Saveta NBS itd. Da li ste svesni da je, recimo, Radovan Jelašić najstručniji čovek za posao guvernera NBS?! Stvorena je prezumpcija zato što je poštovana neka procedura. Neko je predložio Odboru, Odbor predložio Narodnoj skupštini, Narodna skupština je odlučila, ali Narodna skupština nije stručan organ, nije veće, neko petočlano ili tročlano sudsko veće, gde sede ljudi sa nekom kvalifikacijom, niti je komisija za polaganje magistarskog rada, niti za ocenu referata za vanrednog profesora, redovnog profesora itd. Ne, nego bukvalno rečeno – džumle se skupilo ovo ovde, ko ima više ruku digne i tako Boško Ristić postao stručnjak. Da je kojim slučajem Petrović ministar pravde, onda bi sad on bio najstručniji, a on bio godinu dana pripravnik, advokat. Ne može! Imamo nešto slično i u postojećem (sad, Vjerice, kako se to zove) Visokom savetu pravosuđa, imamo i tamo profesora, on se uklopio sa Vidom Petrović i onima tamo, čini mi se Tomić. Istekao mu mandat? Izvinjavam se, onda. Ali guraju, teraju. Šta je garancija stručnosti, a kaže se u čl. 153. i 154 – neće više politika da određuje ko će da bude sudija, to će struka da odredi, to će ljudi sami iz suda da se biraju, sami će da dođu do predloga kandidata. Kada dođe ovde do Narodne skupštine, neće da ga izabere. Imaćemo problem kao sa Savetom, čini mi se, u obrazovanju, beše. To je bio cirkus u Narodnoj skupštini tokom glasanja. Iole moralan čovek bi rekao – nemojte moje ime da stavljate tamo, da se neko iživljava sa mojim imenom i prezimenom na glasačkom listiću u Narodno skupštini! Zašto postoji potreba da se sve to devalvira? To je naš glavni problem. Svi se zaklinju na Ustav i zakon, na moral, a da ne pričam o ovima u crkvi, na ovo, na ono, ali kada dođe trenutak da se to primeni, sve to pada, dominira politika. Sada ćete politiku iz Narodne skupštine da prebacite u Visoki savet sudstva. Samo je pitanje – ko je tu veći majstor? Neću nikoga da pominjem, nemam nameru nikoga da vređam, ali bio je jedan inteligentan ministar, pa, kad je trebalo da se potpiše za Miloševića, on podmetne pomoćnika da on potpiše – ja nisam, ja sam čist. Tako je i Petrović sada. Podmetnuo je ministarku da potpiše, da ode Karadžić, i on je sada čist, svi drugi su čisti. Sada mi treba zbog političkih razloga... Gospođo Malović, zaboravite ovo što sam rekao, nema nikakve veze sa vama, vas je neko pokušao da prevari i prevario vas je. Ali, takvo vam je društvo, u takvom se društvu krećete. Imamo podvalu do podvale. Sada mi treba da trošimo snagu, nema gospođe Suzane Grubješić, molim vas, neka javnost shvati da je nema, nje nema, a ona se sinoć, jadnica, zajapurila – opstrukcija! Ma, opstrukcija je sa ovakvim predlozima zakona. Da nije ove javne rasprave u Narodnoj skupštini, da li bi javnost znala šta se radi, šta se sprema, kako se razmišlja? Da li bi neko znao šta se dešava u javnim preduzećima da Dragan Todorović godinu dana ne čita ove podatke, a vi se smeškate. Što reče onaj – mi smo pobedili. Jeste pobedili, ali je Srbija propala zato što ste vi pobedili! To je taj problem. Neću da vam trošim ovo vreme. Nadam se da sam bio dovoljno ubedljiv da shvatite da od ovoga nema ništa. Biće glasačkih listića po sudovima, svađaće se sudije oko ovoga, ko će šta, kako, jedan lobi, drugi lobi, zapostaviće se predmeti, sve će oni lepo da završe, doći će u Narodnu skupštinu neka stranka vladajuće koalicije koja će biti nezadovoljna, neće da glasa. Džabe ste krečili! Džabe ste radili i džabe ste maltretirali te sudije, od njih napravili poslušnike koji treba da se opredeljuju povodom Mike, Pere ili Laze, a neće da prođu u Narodnoj skupštini ni Pera, ni Mika, ni Laza, a sve kobajagi izgleda ozbiljno. Neko kada pročita, još ako uzme to Vučetić, onaj Ivošević, a da vam ne pričam ovi iz nevladinog sektora, što guraju to, daju podršku itd, ili ovaj vaš Čiplić. Čekamo ga za diskriminaciju da dođe, kada on počne da objašnjava itd, bio sam predsednik opštinskog odbora, pa nisam, pa sam bio nestranačka ličnost, a bio sam predsednik odbora DS u Novom Sadu kada je trebalo da se bira itd. Nemate više tih kapaciteta za prevaru građana Republike Srbije. Ubi ova govornica ovde, da znate. [[Aplauz.]]
Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 22. alineja 6, član 23. stav 3, član 24. stav 5, član 33. stav 1, član 50. stav 2. i član 52. stav 1. Predloga zakona. Pošto je predstavnik predlagača, na sednici Zakonodavnog odbora, prihvatila ove amandmane, a Zakonodavni odbor smatra da su amandmani pravno mogući, pa konstatujem da su ovi amandmani postali sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Malović, Poslanička grupa DSS podnela je amandman na član 23, u stvari, dva amandmana na ovaj član, a ja ću obrazložiti ovaj na prvi stav, koji glasi: ''Kandidat za izbornog člana Saveta iz reda sudija može biti svaki sudija u Republici Srbiji, koji obavlja sudijsku funkciju najmanje sedam godina.'' Mi smo u svom amandmanu predvideli da se ove reči i ovaj protivustavni uslov "najmanje sedam godina" briše, i da ovaj stav glasi – ''Kandidat za izbornog člana Saveta iz reda sudija može biti svaki sudija u Republici Srbiji, sa stalnom sudijskom funkcijom.'' Naime, član 146. Ustava Republike Srbije jasno garantuje stalnost sudijske funkcije i mislimo da je protivustavan ovaj uslov od sedam godina obavljanja sudijske funkcije. Ustav je jasno kao granicu pasivnog biračkog prava postavio stalnost sudijske funkcije i zato se zakonom ne mogu postavljati stroži uslovi nego što je to Ustav predvideo za pasivno biračko pravo. Da iskoristim priliku, s obzirom na to da je kolega Martinović malopre izneo primedbu na član 14, koji kaže da su sednice Visokog saveta sudstva nejavne. Amandman ste prihvatili i mislim da je to bila jedna skandalozna odredba koja je stajala u ovom zakonu, tako da vas molim da u ovoj raspravi prihvatite i ovaj amandman i sledeći koji je podneo kolega Aligrudić, jer, verujte da na mnogo bolji način regulišu ovu oblast.
Reč ima gospođa Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku odmah izražavam zadovoljstvo zbog činjenice da je Vlada prihvatila od 15 podnetih amandmana, od strane DSS, ukupno sedam i izražavam nadu da će biti prostora da se prihvati možda još neki od podnetih amandmana. Kada je u pitanju amandman na član 23. stav 1, koji je podneo moj kolega gospodin Petković, mislim da bi bilo bolje da se nije propisao uslov od sedam godina za kandidata za izborne članove Saveta iz reda sudija. Prvo, postavlja se pitanje, da li je granica od sedam godina upravo ta koja čini jednog sudiju kvalitetnim u odnosu na druge sudije. Druga stvar, zanimaju me kriterijumi. Čime se rukovodio predlagač ovog zakona kada je predložio ovakav jedan uslov. S druge strane, po našem mišljenju, ova odredba i nije najbolje rešenje, iz jednog prostog razloga, što, ukoliko znamo da se status kandidata stiče na sednici svih sudija, onda je, prosto, razlog za prihvatanje ovog amandmana još veći. Valjda je sednica svih sudija upravo to najšire telo unutrašnjeg uređenja suda, koje najbolje može da odredi koji je sudija taj koji je po rezultatima svog rada, po stručnosti, po dostojnosti, uopšte, po svim opštim pravilima i kvalitetima i standardima struke dostojan da obavlja funkciju izbornog člana Visokog saveta sudstva. Apelujem na Vladu još jedanput da razmisli o ovom amandmanu i da iznađe mogućnost da ga prihvati.
Reč ima gospodin Miloš Aligrudić.
U pogledu ovih rokova koji su ovde predviđeni, dakle, ako već postoji ta vremenska lestvica od tri godine za stalnost sudijske funkcije i ako govorimo o ravnopravnosti u pasivnom pravu, mislim da bi u tom smislu sve stalne sudije morale biti ravnopravne. Jer, ako damo rok od sedam godina, koji je ovde dat, onda se javlja kao zakonski arbitrarni rok. Mi smo kao zakonodavno telo potpuno arbitrarni da to bude sedam godina, u skladu sa predlogom predlagača, a ja ne vidim zašto je to sedam godina. Ako je to neko veće staraca, onda to treba da bude 15 godina ili 20, zašto ne devet godina. Mislim da se ovaj problem vrlo lako otklanja time što se sve sudije u stalnoj funkciji izjednačavaju u svojim pravima, a oni koji predlažu sudije, svi oni koji imaju ulogu predlagača u ovom postupku vodiće računa o tome koga predlažu. Šta znači isključiti one kolege sudije koji ne ispunjavaju uslov za onih četiri godine? Šta će se za tih četiri godine značajno desiti kod onoga ko je već ispunio uslov od najmanje tri godine obavljanja sudijske funkcije ili, prosto, da bi stekao svojstvo stalnosti? Dakle, tu nema neke bitne razlike i ne vidim razloga da se ovaj amandman ne prihvati i da se sve sudije u tom pogledu izjednače. Drugo bi bilo da je predlagač zakona predložio zakonodavnom telu da izađe sa jednim ozbiljnim rokom, gde se radi o ozbiljno dugom vremenskom stažu obavljanja sudijske funkcije, radi učešća u Savetu sudstva, koje bi, recimo, bilo 12 ili 15 godina. Onda bi se tu rodio neki rezon, pa bi o tome mogli da razgovaramo. Ovako, ovih sedam godina baš ne ličini ni na šta. Mislim da bi stvarno trebalo prihvatiti ovaj amandman gospodina Miška Petkovića, mislim da je on racionalan i mislim da, na kraju krajeva, ostavlja jednu široku lepezu mogućnosti predlagačima u trenutku kada se sudije, zapravo, i biraju u Visoki savet sudstva.
Zahvaljujem. Na osnovu člana 85. određujem pauzu od jedan sat i nastavljamo u 15,00 časova.
Nastavljamo rad. Htela bih da vas informišem da ćemo u skladu sa članom 85. raditi nakon 18.00 časova, do završetka ove tačke. Realno, možemo da završimo to i u sasvim pristojno vreme, moja procena je, negde, oko, 20.00, eventualno 21.00 čas. O amandmanu 23. javila se gospođa Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici u prepodnevnom delu započeli smo raspravu o Predlogu zakona o Visokom savetu sudstva. Imali smo amandmane na član 21. i to dva amandmana. Tu je bilo interesantnih rasprava kada je u pitanju Narodna skupština, odnosno uloga Narodne skupštine prilikom kandidovanja i predlaganja članova Visokog saveta sudstva. Naravno, kao i uvek, pitanje je šta je tu u skladu sa Ustavom, šta nije u skladu sa Ustavom. Istina je da član 153. u poglavlju 8, kada su u pitanju nadležnosti državnih organa, govori o Visokom savetu sudstva, o položaju, o sastavu i izboru i to je jasno regulisano u Ustavu, ali postavlja se pitanje – zašto ono što je u Ustavu nije na pravi način preneto i u Predlog zakona. Gospodin Krasić je danas odlično objasnio na koji način funkcioniše Parlament u ovom delu i kako se pokušava nekom pričom da se ukaže da postoje neki organi ili da se formiraju neki organi koji su isključivo od stručnog karaktera, koji su nestranački itd, plastično je pokazao kako je to, zapravo, nemoguće kada je u pitanju Narodna skupština. Jer, Narodna skupština odlučuje većinom i potpuno je normalno, do sada je tako uvek bilo, evo, neka i nije bilo normalno, da skupštinska većina na svaku funkciju bira kandidata koji je, ako nije član, blizak skupštinskoj većini, odnosno nekoj od stranaka iz skupštinske većine. To se sve, naravno, na dosta ružan način karikira i kada govore narodni poslanici jedni o drugima i kada to prenose mediji, znate, omalovažavanje Narodne skupštine je svaka izjava bilo kojeg narodnog poslanika negde javno, u medijima, na nekom skupu, sa ovog mesta itd, prozivanje narodnih poslanika da li vrše opstrukciju ili ne vrše opstrukciju. Šta je, zapravo, opstrukcija rada Parlamenta? Da li može iko ko zdravorazumski razmišlja da kaže da neko vrši opstrukciju Parlamenta ako provodi po 10 sati u ovoj sali, od tih 10 sati više od pola vremena provodi na ovom mestu, obraća se građanima, prenosi ono što sazna od građana, što sazna od predstavnika nadležnih organa itd. I, to je svesno omalovažavanje i svesno srozavanje ugleda Parlamenta?! Pa onda dolazimo u situaciju da nismo sigurni, da li imamo dovoljno poverenja u one odluke koje se donesu u ovom parlamentu. Ovih dana je bilo aktuelno da smo raspravljali o direktoru ''Aerodroma'' Beograd, o zloupotrebama koje su očigledne, on je sam svoju zloupotrebu potvrdio time što je napustio i ''Aerodrom'' i zemlju. Šta se dešava? Dakle, zašto je problem da se zna da je Poslanička grupa SRS, koja se uvek i oduvek zalaže za odlučnu borbu protiv korupcije i kriminala, pokrenula pitanje vezano za eventualne zloupotrebe položaja, kada je u pitanju Bojan Krišto, iako su se sve poslaničke grupe na izvestan način pridružile tome i, naravno, opet je propust od strane Vlade zašto se nije reagovalo onog istog dana, pa da se ne dozvoli da Bojan Krišto ode, da ne moraju sad nadležni organi da ga jure. Ali, zašto sam ovo pomenula? Ne sa namerom da ponovo vraćamo priču na Bojana Krišta, to ćemo za nekoliko dana ako ne dobijemo adekvatan odgovor od Vlade Republike Srbije, kako nam je obećano, nego iz drugog razloga. Sada slušamo u javnosti predstavnike stranke kojoj pripada Bojan Krišto, to je stranka G17 plus, koji kažu – Bojan Krišto je podneo ostavku tek kada je to od njega tražio Boris Tadić. Da li mi treba da raspravljamo o tome da li je Skupština Srbije, odnosno da li su poslanici SRS od prvog javljanja gospodina Dragana Todorovića tražili da Krišto podnese ostavku ili je to dan kasnije uradio Boris Tadić, da li to umanjuje odgovornost Bojana Krišta, da li je on manji lopov ako je poslušao Borisa Tadića, nego ako je poslušao ili se uplašio glasa koji dolazi od poslanika SRS? Dakle, i na taj način mi dezavuišemo integritet Narodne skupštine. To je ono što nije dobro i to je ono na šta mi, na kraju krajeva, nemamo pravo. Građani Srbije izlaze na izbore, građani Srbije biraju na izborima i građani Srbije svoje predstavnike šalju u ovaj parlament. Mi smo, pre svega, zbog tih građana, a pre svega, zbog države Srbije, zbog integriteta naše zemlje u obavezi da vodimo računa o ovom parlamentu i o dostojanstvu ovog parlamenta. Zašto je kada su u pitanju ovi amandmani, još uvek sam na amandmanima vezano za član 21, a vrlo slično obrazloženje može da se primeni i na amandman gospodina Miroslava Petkovića na član 23. stav 1, koji je trenutno aktuelan, zašto su se danas čula oprečna mišljenja o tome na koji način i kakva uloga Parlamenta treba da bude? Zaista, građani se s pravom pitaju koliko mogu da veruju u ono što ovde skupštinska većina odluči ako celokupna srpska javnost zna, recimo, da mi u Parlamentu osam godina nismo raspravljali o završnom računu budžeta Republike Srbije. Kako mi uopšte možemo da donosimo nove budžete, a da nismo raspravili na koji način, kako, gde i pod kojim uslovima su potrošene pare građana Srbije iz budžeta iz prethodne godine? Kada su u pitanju zarade u javnim preduzećima, opet se vraćam na ono što smo mi u SRS pokrenuli još u prethodnom sazivu, gospodin Dragan Todorović je tada bio predsednik Administrativnog odbora i u toj ulozi je tražio od Vlade Republike Srbije da se Administrativnom odboru, a potom i ostalim narodnim poslanicima, ne samo članovima Administrativnog odbora, dostave visine plata, odnosno zarada predsednika i članova upravnih odbora u javnim preduzećima i direktora javnih preduzeća. Tada je to bila tabutima. Podsećam vas, pre svega, zbog javnosti, da je tada naš Administrativni odbor dobio pismo od Vlade, gde Vlada obaveštava Administrativni odbor, da Vlada ne raspolaže takvim podacima i da Vlada ne može da se meša ni na koji način u plate direktora, pre svega, i upravnih odbora, u javnim preduzećima. Radi se o javnim preduzećima koje je formirala Vlada Republike Srbije. Gospodin Todorović je tada morao preko Poverenika za informacije od javnog značaja da zatraži te podatke. Jedan deo tih podataka je došao u prethodnom sazivu i tada smo već započeli raspravu o tome. Osnovano sumnjamo da je i ostatak informacija, odnosno podataka došao kod sada nelegalnog predsednika Administrativnog odbora, ali pošto je on poznat po tome da krade dokumenta, sada ne možemo da znamo šta je, zaista, u međuvremenu od toga stiglo Administrativnom odboru. Na koji način predstavnici Vlade Republike Srbije reaguju u javnosti, pre svega, na ono što mi sa ovog mesta upozoravamo građane Srbije, kada je u pitanju KiM, status KiM, kada je u pitanju razmeštanje Euleksa, nezakonito, neustavno, kada je u pitanju ekonomska kriza koja je i te kako zahvatila, nažalost, Srbiju, i nije bilo normalno očekivati da će Srbija biti izvan toga što se dešava u celom svetu. Podsećam da je, recimo, Đelić, potpredsednik Vlade, na nekoj konferenciji za novinare rekao, otprilike – blago nama pa se desila ova ekonomska kriza u svetu, to što se dešava loše u bankarskom sistemu širom Evrope i u SAD to će imati dobar odziv u Srbiji, jer će svi strani investitori potrčati u Srbiju; jer su Đelić i Tadić omogućili neke sigurne uslove investitorima u Srbiju. Sledeći interesantan odgovor predstavnika Vlade, prosto moram nekoliko njih da pomenem, Slobodan Milosavljević, jedan od ministara u Vladi, savetuje građanima Srbije da se bore protiv krize štednjom, tako što neće kupovati šporete ili veš-mašine. Građani su se uplašili njegove poruke, jer ih je to mnogo podsetilo na ono vreme kada ih je Kori Udovički pozivala da prodaju kuće i stanove da bi platili račune za struju. Ministar Snežana Samardžić-Marković poziva građane Srbije da ne uzimaju kredite, da se uzdrže od toga, a kada neko od narodnih poslanika opozicije neku sličnu poruku uputi građanima Srbije onda kažu da mi ovde izazivamo paniku. Interesantna je izjava, večitog, ministra zdravlja, koji je, takođe, dao svoj doprinos da ublaži muku građana Srbije, koji su se već u velikom broju našli na ivici egzistencije, kada su u pitanju poskupljenja lekova 'ladno je rekao – pa, ako će da poskupe, važno je da ima lekova, nije bitno koliko koštaju. Taj čovek, očigledno, ne zna da ogromna većina građana Srbije nema ni platu kolika je njegova kada se skinu dve nule. Jedan neodgovoran i neozbiljan odnos i Vlade Republike Srbije, a, nažalost, Parlament ne pokazuje, ono što bi trebalo da bude, govorim o skupštinskoj većini, volju, ako ništa drugo, da se dogovori sa predsednikom Parlamenta da se ovde stave na dnevni red aktuelne teme. Podsećam na Predlog rezolucije o KiM koji su podneli poslanici SRS, DSS i NS još u junu. Ljudi moji, od juna do danas nije procenjeno u skupštinskoj većini da mi treba o tome da raspravljamo, onda bismo danas imali jasnu situaciju, jer bismo znali u kojim okvirima se naši zvaničnici kreću u belom svetu kada raspravljaju o onome što je vitalni interes, ne samo naših građana sa KiM, nego svakog patriotski orijentisanog građanina Srbije. Moramo svi maksimalno da se potrudimo da vratimo Parlament na ono mesto koje mu po Ustavu pripada. Nemojte samo da mislite, pogrešno je to što mislite, da mi koji učestvujemo u radu Parlamenta na bilo koji način narušavamo dostojanstvo Parlamenta. To radite vi, pored kojih vozovi prolaze. Vi se ne obazirete na to, što reče Krasić, čitate novine, telefonirate, nemate pojma. Sada da napravimo blic anketu na ovoj strani, bez namere da bilo koga lično uvredim, o kojem zakonu sada raspravljamo, ako pola poslanika to pogodi nećemo više raspravljati o amandmanima. (Amandman.)
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Gospođo predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u više navrata smo imali ovaj amandman. Nemam ništa protiv toga što je i gospodin Petković, poslanik DSS-a, predlagao. To je jedan od načina da se ovaj član, praktično, uredi. Ako polazimo od toga da se stavljaju neki rokovi, neke godine radnog iskustva onda je amandman Nove Srbije izuzetno celishodan i po našem mišljenju trebalo ga je prihvatiti. Duže iskustvo je sigurno jedan epitet, jedna pretpostavka da će se neki posao bolje završiti. Ne vidim razlog zašto je ovde dat rok od sedam godina, kada je u pitanju Visoki savet i izbor kandidata. Naime, povezano sa prethodnim što sam rekao, nigde u samom kandidovanju, kada govorimo o sudijama, ne postoje ovakvi rokovi. Dakle, ili je šest godina za više sudove ili je deset godina sada, pošto je prihvaćen amandman Nove Srbije za apelacione sudove, sa osam na deset godina, a za Kasacioni sud uslov je dvanaest godina. Prava poruka iz ovog amandmana Nove Srbije jeste da ko može više, može i manje. Dakle, ukoliko se bira neko od sudija ili predlaže neki kandidat za sudiju, sigurno da treba pomeriti prag godina radnog iskustva u pravosuđu, gospodin Aligrudić je već o tome nešto rekao. Sigurno je najprihvatljiviji ovaj predlog najmanje od deset godina, koji smo dali u amandmanu, jer biraće se sudije za apelacione sudove i pomalo ispada nelogično da neko sa sedam godina radnog iskustva učestvuje u izboru nekog gde je potreban uslov od deset godina. Možda bi prava mera ovde bila dvanaest godina, onda bismo izbegli svaku mogućnost da neko sa deset godina radnog iskustva, koliko smo predložili, bira nekog od dvanaest godina radnog iskustva, ali sigurno da je ovo jedno dobro rešenje, ukoliko se stavljaju godine radnog iskustva kao uslov. Dakle, Visoki savet sudstva čine oni koji se biraju po funkciji, to su: predsednik Vrhovnog kasacionog suda, ministar i jedan član Parlamenta, predsednik Odbora za pravosuđe. Neprihvatljivo je da ove izborne članove, šest sudija, jednog predstavnika Advokatske komore i jednog predstavnika iz reda profesora, bira neko ko ima manje radnog iskustva, odnosno da u njihovom izboru učestvuje neko ko ima malo radnog staža u pravosuđu, dakle, na sudijskoj funkciji. Nije imalo nikakvog razloga, gospođo ministre, da ne prihvatite ovaj naš amandman, upravo iz svih ovih razloga koje sam naveo. Kažem, nigde nema taj rok od sedam godina i ne znam zašto je baš taj rok dat. Međutim, moguće je sve kada je u pitanju ovaj set pravosudnih zakona, ima mnogo nelogičnosti, naročito ćemo o tome govoriti kada budemo govorili o sedištima sudova i nekim stvarima koje su uzburkale kako javnost Srbije, tako kompletno građane Srbije. Visoki savet sudstva će sigurno imati jednu zapaženu ulogu, dakle, bilo je tu puno kritika i od samog Društva sudija na sve ovo. Mislim da treba da donosimo zakone koji su u interesu građana Srbije, koji su u interesu pravne sigurnosti građana Srbije, ali, kao što sam rekao, u Srbiji je sve moguće. U Srbiji je moguće da obećate besplatne akcije, pa da od toga ne bude ništa, u Srbiji je moguće da pet miliona ljudi stane u red i da čeka nešto što neće dobiti. Postavlja se veliki broj pitanja u tom pravcu, da li je moguće da je neko tako proizvoljno mogao da kaže da će biti besplatne akcije, a da od toga neće biti ništa?! Takođe, ponosni smo sada na jednu stvar koja je na dugom štapu, znamo da je kompletna automobilska industrija u celom svetu u krizi, a mi se sada bavimo samo time, kako je to jedna krucijalna stvar, da će nešto zaživeti, a gasimo nešto što je godinama funkcionisalo i sve su to neke nelogičnosti. Naravno, više puta su poslanici NS sa ove govornice davali predlog, kao i drugi poslanički klubovi i stranke koje su u ovom opozicionom delu, da je apsolutno, pre svih ovih zakona, trebalo staviti na dnevni red Zakon o osiguranju depozita, jer vidite koliko traje ova rasprava, vidite da ćemo i sledeću nedelju provesti u ovom ambijentu, a građani su u velikoj panici, veliki broj deviznih depozita je podignut, to stvara jednu kompletnu nesigurnost kod ljudi. Gospođo ministre, još jedanput bih vas zamolio da ovaj amandman NS prihvatite, mislim da je u duhu upravo i onog prihvaćenog amandmana kada smo govorili o apelacionim sudovima. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Jojić o amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo kolega i obrazložio, jeste amandman koji poboljšava tekst ovog zakona, a ujedno on služi kao primer za određivanje kriterijuma prilikom izbora sudija i tužilaca za određene funkcije i za nosioce pravosudnih funkcija. Kod nas i pripravnik može da bude član Visokog saveta za pravosuđe. Molim vas, on treba da ima 20 godina radnog iskustva na poslovima pravne struke, tj. da je radio ili u sudu ili u tužilaštvu, a ni u kom slučaju se ne može prihvatiti da član za Visoki savet treba da ima sedam godina radnog iskustva. Ko je izmislio tih sedam godina, ne znam, ali se postavlja jedno pitanje – da li postoje izgrađeni kriterijumi za izbor članova Visokog saveta sudstva? Kriterijuma nema, nema izgrađenih kriterijuma ni za izbor sudija ni za izbor tužilaca. Nužno je da se utvrde kriterijumi, a pre svega, treba utvrditi one kriterijume koji se odnose na najvišu instancu koja treba da odlučuje o izboru nosilaca pravosudnih funkcija, odnosno Visoki savet sudstva. Da ponovim, u Engleskoj se postaje sudija sa 52 godine, a kod nas treba da bude član Visokog saveta za pravosuđe sa sedam godina radnog iskustva. Međutim, ne postavlja se pitanje da li je to sedam godina koje mora da ima u struci ili može, recimo, ako je bio negde punomoćnik ili advokat kao zastupnik neke zemljoradničke zadruge. E, tu su problemi ozbiljni. Molim vas, nema ni govora o tome da treba prihvatiti, maltene da pripravnik i novi sudija može imati to stručno iskustvo i da može da zna koji kandidat ispunjava kriterijume i koji bi trebalo da zauzme tu visoku, časnu i privilegovanu funkciju. Uzmite Ustav Savezne Republike Nemačke, videćete kako reguliše izbor sudija i nosilaca pravosudnih funkcija. U Engleskoj, takođe. Molim vas, što bismo mi sada bili kao početnici, nemamo stručnjake, nemamo iskusne nosioce pravosudnih funkcija i sada treba da biramo u Visokisavet sudstva ljude koji za to nemaju legitimaciju. Tvrdim, sa sedam godina nema legitimaciju da odlučuje o tome ko sutra treba da bude sudija u Srbiji, to ne može! Bez 10 godina radnog iskustva ne može da bude sudija, a kamoli da bude član Visokog saveta sudstva. Najmanje 10 godina treba da se bavi pravnom strukom, kod nas u Srbiji, lice koje se kandiduje da bude sudija ili tužilac i tek tada možemo da imamo odgovarajuće pravosuđe u Srbiji. Dame i gospodo, što reče jedan sudija – opet prave spiskove podobnih i nepodobnih. Ovo se odnosi na DOS. To je rekao jedan sudija jednog okružnog suda. Ne bih želeo da pokazujem njegovu sliku da čovek ne bi sutra imao neprijatnosti, ali je rekao sledeće: "Ljubazno molim nosioce vlasti iz DOS da me bez mog ovlašćenja ne zastupaju pred Republičkim parlamentom u sukobu sa svrgnutim režimom Slobodana Miloševića". Kaže na početku razgovora za jedne taj čovek, sudija okružnog suda. On kaže da je uputio pismo predsedniku Vlade Srbije Zoranu Đinđiću, u to vreme, i ministru pravde Vladanu Batiću, u kojem insistira da ga ne vraćaju na posao. "Hvala im na zalaganju da me vrate na mesto sudije okružnog suda, na kom sam proveo", neću da navodim godine, jer za mene je on zaštićen svedok. Ne smem da obelodanim, je l' tako, gospodine Krasiću. Kaže novinar: "Taj sudija ne krije da nimalo nije zadovoljan prvim potezima nove vlasti, za koju je, kako kaže, mnogo učinio, a nekoliko puta rizikovao i sopstveni život". Sada se postavlja pitanje da li je ovaj čovek u pravu? Dakle, bio je u pravu tada kada je dao izjavu. Zašto je bio u pravu? On govori da je nešto za određeni režim učinio i da je najmanje pet puta izlagao svoju glavu i zalagao svoj život da bi spasao određenu koaliciju na određenoj vlasti. On kaže: "Opet prave spiskove podobnih i nepodobnih sudija"! To je ono što sam želeo kao primer da navedem. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je više nego bolji od bilo kog člana koji se odnosi na izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Ako je potrebno da se izabere sudija u opštinskom sudu, po mom mišljenju, potrebno je da ima deset godina radnog iskustva. Ako je u pitanju izbor za okružnog sudiju, potrebno je petnaest godina radnog iskustva. Za Kasacioni sud, najmanje dvadeset godina radnog iskustva, pri tom, da je prošao sve referade, da je u opštinskom sudu prošao sve pisarnice, zatim gruntovnicu, da je prošao katastar, da je učestvovao u vanparničnom postupku, kao što se to događa u Francuskoj, Nemačkoj i Engleskoj. Prethodno, godinama idu da uče pred istražnim i sudećim sudijom, čak i saveznog suda, recimo, u Nemačkoj. Kad stekne određeno znanje, on ima težinu, on ima stručnost i njemu se može poveriti funkcija da on deli pravdu. Ovako, nema jemstva, nema garancije, može neko da bude izabran, a da prethodno ne bude izvršena dovoljna provera. Ima jedna stvar koja je zabeležena u Nemačkoj i što jeste u praksi. Veliku ulogu kod izbora ima ministar pravde sa parlamentom. Kod nas nije takav slučaj. U Engleskoj su se zvali, dok nije došlo do obračuna između krune i parlamenta, kraljičini sudovi i kraljičine sudije. Engleski parlament je kasnije vodio krvavu borbu da preuzme od krune, i uspeo je, da oduzme onu vlast koju je imala kruna. Međutim, kod nas je nužna reforma pravosuđa, tu nema spora. Kada je u pitanju efikasnost sudstva, tu ima spornih činjenica. Te činjenice su sporne zato što se nije radilo ono što se moglo uraditi. Izmakla je kontrola nosilaca pravosudnih funkcija, pogotovo starešina pravosudnih funkcija, dakle izostala kontrola predsednika sudova. Ono što zapažam, a to je dobro, da poslovnik o radu suda donosi ministar pravde, po novom. Međutim, više imam poverenja da će ministar da naredi da se izvrši inspekcijski nadzor u sudovima i da će da provere radno vreme sudova. Kolega koji sedi iza vas, on često odlazi u taj sud na kome piše: "Radno vreme sa strankama je od 7.45 do 13.00 časova." Pa, gde to može, ljudi moji? Radno vreme je od 7.30 do 15.30 časova. Da li je tako, gospođo ministre? Izvinjavam se, u Beogradu rade sudovi sa strankama do 15.00 – 15.30 časova, a neki sudovi su izmakli kontroli. Imao sam prilike da overavam neke izjave građana, vezano za Haški tribunal, u Prvom i Drugom opštinskom sudu, i do 15.30 časova. Idite u Pančevo da vidite šta piše na toj tabli! Više puta sam o tome govorio, a ovoga puta imenujem Opštinski sud u Pančevu. Možda je Poslovnik predsednika Vrhovnog suda, koji je na snazi, odredio tako. Ako je odredio, neka proveri predsednik Vrhovnog suda, gospođa Vida Škero, da li Opštinski sud u Pančevu radi od 7.45 do 13.00 časova sa stankama i ko je to dozvolio da građani budu uskraćeni za ostvarivanje svojih prava bar do 15.00 časova? Dođe čovek iz Subotice ili iz Vranja da overi ugovor, izjavu, ispravu ili da preda podnesak u Opštinski sud u Pančevu, on ga ne može predati, jer šalterski radnik kaže: "Izvinite, molim vas, radimo sa strankama do 13.00 časova." E, to nije dobro. Zato se ovom prilikom obraćam i predsedniku Vrhovnog suda, da Nadzorni odbor Vrhovnog suda izvrši proveru da li je ovo tačno ili govorim neistinu. Nisam zadovoljan, a građani često gunđaju i imaju opravdane primedbe zašto ne rade sudovi puno radno vreme, nego, neki rade i pola radnog vremena, a hoće velike plate. Treba da im se daju plate, ali moraju da rade i moraju da budu na usluzi građanima, kad građanin dođe u sud, on je za njega Bog. Tu nema druge. On nije tamo zbog bilo koga, tamo su ti činovnici, pre svega, radi građana. Veliki su problemi i molim vas, gospođo ministre, da to sa predsednikom Vrhovnog suda razrešite i proverite da li je ovo tačno. Ovo nije samo slučaj u Pančevu, ima i drugih mesta. To je ozbiljna stvar. Ovim se uskraćuje ustavno pravo naših građana. Imam pravo i vi imate pravo da odete u sud i da u 15.00 časova overite izjavu. Rekao sam, neko dođe iz Subotice, pređe 200 kilometara, neko iz Vranja pređe 300 kilometara i kaže mu jedan činovnik, birokrata: "Izvinite, mi ne radimo sa strankama, mi smo završili posao do 13.00 časova". Ponavljam, ovo je veliki problem. Dame i gospodo, smatramo da treba drugačije urediti instituciju izbora nosilaca pravosudnih funkcija. Bolja je bila dosadašnja praksa. Zašto je ona bila bolja? U ovaj parlament dolazi 250 poslanika, u ovaj parlament dolaze poslanici sa teritorija preko 120-130 opština. Poslanici koji dolaze ovde imaju informacije o liku i ugledu kandidata koji se predlaže i koji se kandiduje. Ovo je mesto rešeto i ovde treba reći koji kandidat ispunjava kriterijume da bude sudija koji tužilac, koji zamenik tužioca. Bez toga, to će biti Vladina ispostava za lustraciju i Vladina ispostava za selekciju i obračun, eventualno, sa političkim protivnicima. Ono što je vrlo nekorektno i nedopustivo, a to je da nam neke sudije, a pogotovo iz Društva sudija upućuju primedbe i optužuju poslanike u Parlamentu što se oni bave pravosuđem i što se oni toliko upinju iz petnih žila da dođemo do kvaliteta i do kadrova u pravosuđu. Ta gospoda iz Društva sudija, njihove primedbe mogu da prihvatim... (Predsednik: Gospodine Jojiću, vreme.) ... završiću, pa ću nastaviti kasnije. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima gospodin Aligrudić.
Hvala. Prvo moram da ukažem na to šta sam želeo ovim amandmanom. U Predlogu zakona član 23. se bavi uslovima za kandidovanje članova Visokog saveta sudstva koji dolazi iz reda sudija, u stavu 1. i 2. Stav 1, o kome je već bilo reči kada je reč o prethodnom amandmanu, predviđa sledeće: ''Kandidat za izbornog člana Saveta iz reda sudija može biti svaki sudija u Republici Srbiji, koji obavlja sudijsku funkciju najmanje sedam godina.'' Dakle, uslov da bi sudija postao član Visokog saveta sudstva jeste da je sedam godina obavljao stalnu funkciju u sudu. Nije dovoljno da je položio pravosudni ispit, nije dovoljno, čak i da je radio u pravnoj struci, neophodno je i traži se od njega da je obavljao sudijsku funkciju najmanje sedam godina. Maločas smo čuli gospodina Spasojevića koji je obrazlagao Markićevićev amandman, pri čemu je rekao da ta granica, taj rok treba dabude i duži da bi se garantovalo iskustvo članova stalnog Saveta sudstva, naravno, i kod predlaganja kandidata, i da bi na taj način ta institucija bila ozbiljnija. To svakako ima nekog rezona. Međutim, u stavu 2. predlagač je predvideo sledeće: ''Izuzetno od stava 1. ovog člana'' (kada je reč o sudijama) ''kandidat za izbor člana Saveta iz reda prekršajnih sudija i Višeg prekršajnog suda'' (ako je u pitanju prekršajni sudija) ''može biti svaki sudija ovih sudova koji posle položenog pravosudnog ispita ima najmanje šest godina radnog iskustva u pravnoj struci.'' Znači, ovde se traži mnogo niži uslov za kandidovanje. Dovoljno je imati pravosudni ispit i šest godina staža u pravnoj struci. Kasnije vidim da je moj amandman kojim sam tražio brisanje ovog stava 2. odbijen iz sledećih razloga, kaže se – Vlada je prihvatila amandman narodnog poslanika Borisa Aleksića, koji je predložio da kandidat za izbornog član Saveta iz reda ''prekršajaca'', skraćujem namerno da bi se lakše razumelo, posle položenog pravosudnog ispita treba da ima najmanje sedam godina radnog iskustva u pravnoj struci. Verujte mi, ovim amandmanom gospodina Aleksića ništa se nije rešilo.Nije problem da li je šest ili sedam, problem je u drugom sadržinskom uslovu. Nedostaje nešto, u ovom slučaju, prekršajnom sudiji, a objasniću zbog čega mu to, normalno, nedostaje. Nedostaje mu sedam godina ''stalnosti'' na sudijskoj funkciji On tih sedam godina ne može da ima! Evo zašto i tu dolazimo do problema koji ovaj predlog zakona, pa čak i prihvaćeni amandman ne mogu da reše. Naime, prekršajne sudije do sada su bile, i jesu još uvek, praktično, organi za prekršaje, bez obzira na naziv prekršajnog suda. Onog trenutka kada stupi na snagu zakon o sudovima, a to je 1. januar 2010. godine, tada, slovom zakona, posle tog perioda, a to je vacatio legis, oni postaju isto što i druge sudije. Od tog trenutka oni bi morali biti u svemu izjednačeni i pred Ustavom i pred zakonom sa svakim drugim sudijom. Trebalo bi da budu. Ali, očigledno nisu i neće biti. Član 153. Ustava sada idemo na to, predviđa u četvrtom stavu sledeće: ''Izborne članove'', misli se na Visoki savet sudstva, ''čine šest sudija sa stalnom sudijskom funkcijom, od kojih je jedan sa teritorije autonomnih pokrajina,'' o tome smo već pričali i srećom ti amandmani su usvojeni kada je reč o množini, autonomnih pokrajina, i sada dalje ide tekst koji se ne odnosi više na sudije koji imaju stalnu sudijsku funkciju. Drugim rečima, Ustavom je stimulisano da to moraju biti sudije sa stalnom sudijskom funkcijom. Onog trenutka kada predvidimo da su sudije za prekršaje bilo kojim propisom koji smo doneli, nebitno, to nije ovaj propis, to je, recimo, Zakon o sudijama, neki drugi zakon, sudije koje mogu imati stalnu sudijsku funkciju, od tog trenutka moraju svi propisi biti u saglasnosti sa članom 153. stav 4. Ustava i ne može se praviti diskriminacija. E, tu je sada nerešiv problem. S obzirom na rok kada stupa na snagu zakon koji će predvideti drugačiji položaj sudija za prekršaje, kako sada reagovati u toj praznini. I, ovde se našlo u Predlogu zakona solomonsko rešenje, da se odredi jedan rok, kada je reč o stažu u pravnoj struci i uslovu koji se odnosi na pravosudni ispit, da se onda kaže, eto, to je taj staž, to je taj uslov da bi neko mogao biti kandidat iz reda prekršajnih sudija za Visoki savet sudstva. Istog trenutka je prekršena odredba člana 153. stav 4. Ustava. Ona uopšte ne poznaje ovu vrstu prelaznog rešenja o kome ovde govorimo, kroz prelazne odredbe našeg zakona. Kako to rešiti? Mi smo predložili sledeće, zato je vrlo važno pratiti amandmane u svojoj celini i ukupnoj povezanosti, da se u prvom stavu ovog člana ukine ovaj uslov kod sudija. Rekli smo – ništa stalnost sudija, ništa sedam godina! To je sada potpuno suprotno amandmanu gospodina Markićevića, ja se u osnovi slažem sa idejom gospodina Markićevića, ali se onda postavlja pitanje kako u praksi realizovati tu ideju, s obzirom na ovu šumu propisa koju imamo i na uslove iz Ustava. Logičnije je da propustimo priliku da normiramo dužinu roka koji je potreban da bi neko postao član Visokog saveta sudstva, da to prepustimo predlagaču i njegovoj savesti. Jer, svakako da predlagač neće predložiti nekoga ko ima pola godine staža u sudu za člana Visokog saveta sudstva, nego polazimo od razumne pretpostavke da su oni koji sede u Visokom savetu pravosuđa dovoljno razumni da će nam dati predložene kandidate koji ispunjavaju neke normalne, moralne uslove za obavljanje te funkcije, a, na koncu, oni koji odlučuju o izboru vlasni su da ne prihvate predlog. Prema tome, umesto da se pravi šuma propisa koja postaje nejasna i koja se vrlo teško pravda sa aspekta odredbe člana 153. stav 4. Ustava, mnogo je pametnije brisati date uslove. Kada već brišemo uslov iz stava 1, potrebno je potpuno izbrisati stav 2. Ako zadržavamo stav 2, gledajte, samo semantički, za prekršajne sudije, onda nije tačno da su prekršajne sudije izjednačene u svemu sa ostalim sudijama. Ako to nije tačno, onda im ovde nema ni mesta. Zbog čega bi se onda sudija za prekršaje našao u Visokom savetu sudstva? Pa, nalazi se zbog toga što će se taj visoki savet sudstva naći sutra nadležan i za sudije za prekršaje, kada je reč o sudijama za prekršaje. Pojam sudija od 2010. godine se odnosi na sudiju za prekršaje. Moramo ovde da se odlučimo šta želimo. Imate sisteme u svetu u kojima nemate sudiju za prekršaje, nego određeni državni organi vode prekršajni postupak i izriču prekršajne sankcije. Kod nas postoje elementi toga koji se neće lako promeniti. Uzmite samo carinski organ. Imate u drugim državama, možemo to da izmenimo, to nije problem, nego kažem da postoji u praksi, a u drugim državama imate kod kojih ne postoje, zapravo, sudije za prekršaje. Pitanje je samo, za šta se opredeljujemo. Ako se opredelimo za jednu vrstu metoda kako da rešimo položaj sudija, da ih uvrstimo u sudije za prekršaje, onda moramo biti pažljivi kako to normiramo. Jako mi je žao da odavde iz ove skupštine izlaze propisi koje, kada bi neko proučavao, a proučavaće ih sigurno na pravnom fakultetu, neko će sutra da predaje to studentima, i onda treba da im objasni kakve smo budalaštine ovde radili. Zbog čega smo morali u jednom trenutku da prekršimo odredbu člana 153. Ustava Republike Srbije da bismo rešili jedan tehnički problem koji nam je, prosto, nametnut u jednom trenutku? Zato vas molim, pametnije je bilo da smo pogledali pažljivo ove amandmane, koji su ovde predloženi, da smo seli i o tome na Odboru valjano razgovarali. Ja nisam član tog odbora, ali je valjalo to činiti i da se našlo neko rešenje koje bi najmanje štete ovde nanelo. Čak, ako treba, i da se menja odredba vacatio legis i posebne prelazne odredbe drugih zakona, kao što je Zakon o sudijama, u nekom delu, kako bi se propisi uskladili i u jednom trenutku stupili složno na snagu, a na taj način se rešio problem koji se ovde pred nama nalazi. Ja vas najlepše molim, razumem sve probleme koji ovde stoje kada je u pitanju ova odredba, ali vas najlepše molim da prihvatite na kraju, da objasnite i da kažete vladajućoj većini da glasa za ovaj i prethodni amandman, pa ćemo tu imati najmanje štete. Ukoliko je potrebno nešto promeniti u drugom zakonu, koji je već prošao raspravu, možemo i to da uradimo kroz izmenu tog zakona, kroz jedan član, i u narednom periodu, tako da se ti propisi usklade. Da ne dolazimo u priliku da odavde izlazimo kao zakonodavci i vi kao predlagači propisa, kojima će se studenti pravnog fakulteta smejati kada budu slušali predavanje o ovoj materiji. Najlepše vas molim da prihvatite ovaj amandman, kao i prethodni amandman. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Ima reč gospodin Zoran Krasić o amandmanu.
Moram da skrenem pažnju na ono što je rekao gospodin Aligrudić da je potpuno u pravu. Ali, onda problem nije u ovom članu, nego u prethodnom članu. Problem je u tome što ste, u suštini, pogrešno interpretirali ono što stoji u članu 153. Ustava Republike Srbije. Za šest kandidata, izbornih članova, uslovi su ovde, praktično, propisani i pitanje je da li mi možemo da idemo van ovih uslova koji su Ustavom određeni. Da li Skupština ima to ustavno ovlašćenje da, na neki način, uvodi kvalifikacioni oblik uslova u primeni člana 153? Sa gledišta Ustava, znači, kandidat za člana Visokog saveta sudstva iz reda sudija, tih šest izbornih članova moraju da ispunjavaju samo taj uslov – da su sa stalnom sudijskom funkcijom. Sada je tu pitanje da li smo mi ovlašćeni da zakonom utvrdimo još nešto preko toga, pa da vežemo za godine vršenja sudijske funkcije? Ovde je samo slučaj hteo, zbog činjenice da se sudije za prekršaje nalaze u organu za prekršaje, to je faktičko stanje, da u bliskoj budućnosti to treba da bude sud. I ovom izmenom Zakona o prekršajima mi jeste da promovišemo sud, ali kažem da se sud za prekršaje promoviše samo zbog kazne zatvora. Nemoguće je da sudija za prekršaje, koji je sada u organu uprave, maltene, može da kazni nekoga kaznom zatvora. To je jedini uslov evropskog suda za ljudska prava i Saveta Evrope, a tiče se Evropske konvencije o ljudskim pravima. Mi sada imamo situaciju da, sa gledišta prekršaja, buduća organizacija tih sudova, prekršajni i Viši prekršajni, nijedan u stvari ne ispunjava uslov. Znači, nijedan sudija ne bi mogao da ispuni ove uslove. Međutim, moram da skrenem pažnju, a verovatno će predlagači to da tumače na taj način, ako je neko od sudija u opštinskom organu za prekršaje, da mu se to računa kao sudijska funkcija. Moram da kažem da i to ima nekog opravdanja, jer je činjenica da je on vršio tu sudsku funkciju u ovom periodu kao sudija za prekršaje, bez obzira što je u organu ili u tom drugostepenom organu za prekršaje. Ovo samo doprinosi onoj tezi od jutros – da je ovo, u suštini, pogrešan koncept, stvarno je pogrešan koncept. Vidite, Vlada, u stvari, računa da načinom izbora i načinom kako se formira taj državni organ, Visoki savet sudstva, može da se da neki demokratski legitimitet i da se iz toga izvlači legitimitet zakonitog rada, što nije tačno. Jednostavno, nije tačno. i to više ne može biti stručni organ koji bi vodio računa o našem pravosuđu. Ovo jeste veliki problem. Podnosioci ovog amandmana su u pravu, ali moram da kažem da su u pravu i oni koji su tražili nešto rigoroznije uslove. U pravu su i oni, jer, ipak, neka garancija za članstvo u ovom državnom organu jeste svakako, pored vršenja sudijske funkcije, i činjenica da ima neko radno iskustvo u vršenju sudijske funkcije, pa, da li je to šest, sedam ili deset godina, u ovom slučaju, možda, to toliko i nije bitno. Ali, svesni smo i situacije da i čovek koji dve-tri godine radi kao sudija može da bude izuzetan poznavalac, izuzetan stručnjak. Čak, verovatno je to i pravilo, pošto savladava materiju, želi da se dokaže, poseduje i mnogo veću stručnost, jer ima i vremena i obavezu da proučava i sudsku praksu, pošto ne želi sebi da dozvoli da mu padaju presude i da ima, što reče Batić pre nekoliko dana, potvrđene presude 10 ili 15%, nego, želi da ima što veći broj potvrđenih presuda, da dobije sudijski autoritet za ubuduće. Vidite, mislim da se ovim amandmanima pokazuje neka vrsta apsurda samo zbog pogrešnog koncepta. Ne želim da diram onaj deo koji je propisan Ustavom, koji može da se kritikuje, ali stvarno može da se kritikuje. Zbog čega može da se kritikuje? Jer, sudiju na probnom radu bira Narodna skupština, a sudiju, kako oni to kažu, u trajnom vršenju sudijske funkcije, bira Visoki savet sudstva – i u čemu je razlika? Valjda, ako je nešto kvalitet da bi dobio svoj legitimitet – treba da dobije ovde, u zakonodavnom organu, a ne u nekom nazoviorganu. Stičem utisak da se, čak, i Društvo sudija ograđuje od ovakvog predloga zakona. Oni ga pisali?! Znam da su ga pisali, ali zavisi koji je lobi pobedio, znate? Uopšte nije dobro kada se u nešto što se zove državna organizacija, državni organi, uključe nevladine organizacije ili udruženja. Ja se u potpunosti, gospođo, sa vama slažem. Znam da ste imali velikih problema, jer kada oni krenu sa nekim emisijama i da lobiraju itd, svašta se dešava. Morate da shvatite – komunisti su bili veliki mangupi. Oni su formalnopravno ispunjavali uslov u pogledu udruženja sudija i tužilaca, a znate li kako? Postojao je Komitet pravnika i predsednici Komiteta pravnika u mestima su bili ljudi iz sudova. Oni su imali tu izdavačku delatnost – da objave neke sudske presude. Na papiru je postojala kao neka organizacija, a suštinski bez ikakvog uticaja. Međutim, sada se javio taj strani faktor. Pogledajte Društvo sudija, uđite na njihov sajt i videćete ko finansira njihovu izdavačku delatnost – inostranstvo! To je problem države – zašto? Jer, ne znam, zašto bi onaj iz inostranstva dao pare da se nešto dešava u Srbiji sa tim parama i da to bude korist građana Srbije – nema šanse. To vam je isto kao onaj sir u mišolovci, potpuno ista situacija – stavi se sir, besplatan, da kljusa udari i da ubije nekoga. Mi, nažalost, postajemo poligon prepun tih kljusa – to je naša istina, naša stvarnost. Znači, ovaj amandman je utoliko dobar što pokazuje apsurdnost čitavog ovog projekta. Drugo nešto, potpuno sam siguran da se u toj opštoj devalvaciji svega i svačega, prosto, svi ovde u Skupštini utrkuju u tome da devalviraju politički uticaj stranke i u startu se politički uticaj neke stranke tretira kao nešto loše. Onda se šalje jedna loša poruka da se sve loše nalazi u političkim strankama. Ako ide takva poruka, onda s pravom neko postavlja pitanje – kako političke stranke, bez obzira na svojevrsnu tranziciju, mogu da donesu nešto dobro kada sami kažu da se sve loše nalazi u političkim strankama. Onaj ko kaže da se nešto loše nalazi u onoj političkoj stranci spreman je da prihvati da mu neko drugi kaže da se kod njega u političkoj stranci nalazi nešto loše. Tu pogodujete ovima sa B-92, iz "Blica", "Presa" i ovima koji žele da dokažu da je politika najstariji zanat i da je to, po pravilu, nemoralno. Mi, upravo, treba rezultatima našeg rada, izglasavanjem zakona i na drugi način, da dokažemo nešto obrnuto – da je politika visokomoralna kategorija. Naravno, kada tu postoje građani koji se predstavljaju da su poslanici, pa još kada čitam novine, oni kritikuje G17 za krađu. Onda vam je sve jasno. Čovek kupi novinu, pročita, kaže taj i taj zumbul, kritikuje G17 da su lopovi, a ima poneki i u DS. Onaj koji čita kaže – kako je to moguće? Zakleo se u crkvi, a sada priča kod ovih drugova da je lopov. Ne ide. Mislim da pogrešan koncept zakona neminovno nameće da kroz nekoliko godina vi opet tražite promenu ovog zakona, neko usaglašavanje, ako mogu da kažem, neki manevarski prostor i neku fintu za neku novu prevaru. Jutros sam vam objašnjavao, formalnopravno je moguće da predsednik Odbora za pravosuđe bude metalostrugar. On po funkciji postaje član Visokog saveta sudstva koji će da razmatra ko bi mogao da bude sudija Vrhovnog kasacionog suda. Znam da ga bira Skupština, i kod nas se u Skupštini dešavaju čudne stvari. Zahvaljujući ovim prenosima, građani kažu, gledajte ove stvari koje se dešavaju u Skupštini, ne služe na čast nikome. Znači, ne možemo mi da se krijemo iza Skupštine u svakom segmentu i u svemu. Nama je rečeno, u Ustavu je tako zapisano, da Visoki savet sudstva treba da bude visokostručan,profesionalni državni organ, koji bdi nad nezavisnim, samostalnim, osokoljenim, hrabrim sudstvom, koji treba da deli pravdu, pravičnost, itd. Ovo, posle ovog vašeg koncepta zakona postaje nemoguća misija, apsolutno nemoguća misija. U načelnoj raspravi sam skrenuo pažnju da imate pogrešan koncept, da ovo sve treba da vratite na neku doradu, ali vi ste stvorili medijsku atmosferu da od ovih zakona zavisi i kurs dinara, sutra koji će da bude, iako ste u Predlogu zakona naveli da počinje da se primenjuje 1. januara 2010. godine. Sada mi, sa ove govornice, ne možemo da se borimo protiv medijske slike. Možda ovaj prenos gleda sto hiljada ljudi, ali šta vredi, neke druge televizije, neke druge zabavne emisije, neke druge novine pročita daleko veći broj ljudi, gde dobija potpuno drugačiju poruku. Mislim da je prednost ovog amandmana što gospodina Aligrudića konkretno dokazuje apsurdnost svega ovoga što se radi. Vi sada imate nekih 126-128, moguće je da 2010. godine ta većina, od 128 ili 130, bude nekog drugačijeg sastava. Zvanični predlagači dostave spisak kandidata za izbor za Visoki savet sudstva i ti ljudi ne prođu. A u svim sudovima se sprovela i kampanja i lobiranje i glasanje za izbor za članove radničkog saveta, sve je završeno i onda sudija kaže – izvinite, molim vas, vi ste nas po zakonu naterali da uđemo u tu proceduru, da se međusobno svađamo, da se kandidujemo, da se biramo, pa birački odbori, pa ovo, pa ono. Mi taj posao završili, vi niste izabrali Visoki savet sudstva. Sve je to smišljeno! Zašto? Da bi ostao onaj nulti sastav Visokog saveta sudstva. Nulti sastav, u kome formalnopravno ne postoji nijedan sudija sa stalnom sudskom funkcijom, zbog ovoga što vi predlažete reizbornost ili da budem precizniji – za njih 6 postoji stalnost i trajnost, ali za 2.494 ne postoji. To je taj problem. Znači, opet se vraćamo na političku pozadinu, na motive zašto se ide u ovu operaciju na ovakav način. Apsolutno sam siguran da iz ovakvih ustavnih rešenja mogu da se naprave kvalitetniji predlozi zakona, koji sigurno mogu da garantuju nezavisnost i samostalnost našeg sudstva. Kako god da se okrenemo dolazimo do one priče o tome šta je hteo predlagač da kaže ovim predlogom zakona. Znači, poruka koja nam dolazi nije ni Ustav, niti nešto zakonito, nego nulti sastav Visokog saveta sudstva, koji će da vedri i oblači i posle 2010. godine i ko zna koliko dugo, naravno ako je DS na vlasti, jer je praktično on nepromenljiv. Zašto nepromenljiv? Jer, po ovome, ne može da se izabere novi sastav Visokog saveta sudstva, nemoguće je da se izabere. Mi smo to već imali 2002. godine. Ne sumnjam u namere predlagača, ali su blokirali oni koji su bili na vlasti. To je činjenica. Zato mi i dan-danas primenjujemo odredbe o nadležnosti sudova iz 2001. godine. I dan-danas imamo u budžetu stavku za apelacione sudove, a nemamo apelacione sudove. Imamo stavke za neke druge. Znači, pogrešna operacija u vrlo loše vreme. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Miloš Radulović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć Gospodin Miroslav Petković želi reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine Ćosiću, s obzirom na to da je ministarka trenutno izašla, nadam se da ćete joj preneti ovo o čemu smo pričali, mada ćemo imati priliku u pojedinostima još uvek da razgovaramo. Očigledno da je nesporna namera poslanika DSS da svojim amandmanima poprave ovaj tekst Predlog zakona. Ne samo što je prihvaćeno sedam amandmana, već oko toga se slažu, kako smo čuli, sve opozicione stranke u Parlamentu da u članu 23. predviđeno rešenje neće dati očekivane rezultate. Činjenica je da je ovo trenutak kada može da se ispravi ova greška i da se na jedan i sveobuhvatan način reguliše ova materija. Naime, mi smo podneli amandmana na prvi stav. Mislim da je gospodin Aligrudić, obrazlažući prvi i drugi stav člana 23. u jednoj briljantnoj pravičnoj argumentaciji uspeo da ubedi ministarku zbog čega insistiramo na svemu ovome, jer je ukratko obrazložio sve ono što se izbegava i sve one stvari i kvalitete koje možemo dobiti, ukoliko ovi amandmani budu prihvaćeni. Imali smo priliku da čujemo da je predloženi član zakona u sukobu i sa ustavnim rešenjima i sa članom 146. Ustava, koji garantuje stalnost sudijske funkcije, i sa članom 153. Ustava. Mislim da na ovaj način najelegantnije izbegavamo to brisanjem jednog dela prvog stava, znači, da učestvuju sudije sa stalnom sudijskom funkcijom, i brisanjem drugog stava predloženog zakona, jer ne želimo da delimo sudije u Srbiji. Ne želimo da ih dovodimo u neki neravnopravan položaj – da sedam godina sudijske funkcije, praktično, bude degradirano, na neki način, sa obavljanjem šest godina posla, radnog iskustva u pravnoj struci. Mi smo, čak, pokušali da ovo ne bude shvaćeno pogrešno da želimo restriktivno da delujemo svojim amandmanima, da se nakon 3. stava doda još jedan stav. To je uvaženi kolega Miloš Radulović predložio svojim amandmanom gde je predviđeno: "Status kandidata stiče i sudija koga svojim potpisima podrži najmanje deset sudija vrste i stepena suda u kojem kandidat vrši sudijsku funkciju." Stav 3. ovog člana predviđa da status kandidata stiče sudija koga predloži sednica svih sudija jednog ili više sudova, ali na ovaj način pokušavamo da predvidimo mogućnost da sve sudije, koje svojim ugledom, svojim radom, zaslužuju poverenje svojih kolega, sakupe određeni broj potpisa, recimo, da to bude deset, mogu da se kandiduju i na ovaj način da se obezbedi maksimalna demokratičnost izbora i sloboda sudijama da predlažu i da biraju. Možda to, na neki način, odudara od koncepta koji je imalo Ministarstvo pravde, ali mislim da je dobro rešenje za budućnost. Dajte, da ne gledamo, da uradimo, samo da neki zakon prođe ovde, načelna rasprava, prihvatite par amandmana i onda za šest meseci ili godinu dana ponovo pristupamo njegovim izmenama i dopunama. Mislim da je svima u Srbiji jasno, i narodnim poslanicima, kakva su ovlašćenja i kakvi su zadaci koje treba da obavi Visoki savet sudstva, organ koji pušta kišu u pravosuđe u Srbiji, koji bira sve sudije u Republici Srbiji. I, zato dajte da iskoristimo ovu priliku, kada raspravljamo o ovom zakonu, da sve ono što je dobro ugradimo u ovaj zakon, a ako bude eventualnih izmena, da to radi neki drugi saziv kroz nekoliko godina, a ne da se bavimo istim ovim poslom već u narednoj godini ili 2010. kada počne ovo da funkcioniše i kada shvatimo da su napravljeni određeni propusti. Hvala najlepše.
Zahvaljujem. Najpre gospodin Krasić, pa gospodin Palalić.
Zahvaljujući ovim inspirativnim amandmanima DSS, najbolje može da se vidi kakav je apsurd prisutan u predlaganju ovog zakona. Verovatno, ili Suzana Grubješić ili Srđan Milivojević imaju autorstvo nad ovakvim rešenjima. Da prevedem to na narodni jezik. Gledaoci ne bi trebalo da se smeju, pošto se radi o veoma ozbiljnoj temi. O čemu se radi? Po ovom amandmanu, koji je humorističke prirode, deset sudija može da napiše predlog da se njihov kolega kao jedanaesti stavi na listu kandidata o kojima će sudije da glasaju, da bi utvrdili glasanjem ko će da pobedi,taj ko pobedi biće samo predložen, a neće biti ovde izabran. Ako već idemo na tu vrstu izbora, a oni se gotovo ne razlikuju od izbora za odbornike ili za poslanike Narodne skupštine Republike Srbije, onda vam treba i nadzorni odbor koji će da kontroliše da li je kampanja izbora kandidata, koga bi neko predložio, bila korektna, pa da se vidi kakvo je bilo lobiranje, pa da se vidi koliko su bili zastupljeni u medijima, verovatno bi bile potrebne i blanko ostavke, ali bi sigurno i ti potpisi sudija morali da budu overeni od strane suda. Moram da vas obavestim da je podneta krivična prijava protiv nekih ljudi koji rade u opštinskim sudovima, koji su tokom prethodne izborne kampanje overavali izjave kandidata koji su podržavali neke izborne liste, a radi se o kandidatima koji su umrli. Znači, građani koji su umrli, neko je došao sa ličnom kartom, izdejstvovao sudsku overu potpisa, pa onda otvaramo pitanje – da li taj što radi na sudskoj overi ispunjava uslove? Od ovoga može da se pravi cirkus. Ne pravim ja taj cirkus, nego taj cirkus prave predlagači koji su ovo predložili. DSS je sa dva amandmana imao osnova da kaže, da to ozbiljno predlože, ali ja mislim da se šale, da u toj vrsti šale prikažu na šta će da liči naše pravosuđe. Ne znam zašto je nekome stalo da se naše pravosuđe svede na te niske grane. Deset sudija mogu da predlože svog kolegu, jedanaestog, ne znam da li je ovo ''kokus'', grupa za lobi pri Senatu, pri Kongresu. O čemu se ovde radi? Najbolji su oni amandmani koji kažu – član se briše, jer imaju primerenu širinu. Ovakvi kreativni amandmani pokazuju pod kakvim psihičkim stanjem je Društvo sudija dolazilo do visoko misaonih rešenja i vršili pritisak na Ministarstvo pravde. I gospođa ministar je u pravu, nije ovo njihova izvorna tvorevina. Gospođa Boljević, Vida Petrović-Škero, pa onaj Boža Prelević, pa Zoran Ivošević, sigurno i Vučetić, pa Hadži Omerović, ta intelektualna sila srpskog pravosuđa osmislila je ovakvo rešenje i, naravno, da ste isprovocirali ljude da kažu da status predlagača kandidata može da ima i deset sudija, oni koji svojim potpisom potpišu nečiju kandidaturu, onda bi vam bio potreban i nadzorni odbor. Morali biste da vodite računa o proširenom sastavu biračkog odbora, Ćosiću, isto kao za izbore. Svako ko predloži, mora da ima člana u proširenom sastavu biračkog odbora. To je nama demokratija dala u vreme kada su se birali radnički saveti, isto ovako je bilo, Kardelj je tako bio predvideo. Slažem se da ima Kardeljevog uticaja u toj ''žutoj'' firmi, ako ništa drugo, preko Ljube Tadića, Dobrice Ćosića i nekih drugih, ali ovo su prevaziđena rešenja. Ova rešenja su popljuvana odavno, da budem precizan, još 1991. godine, jer ničemu nije vodilo. Želite neku neopartijsku državu i ovakva rešenja nudite, a onda DSS pokazuje smisao za humor, a mi se samo bavimo tumačenjem da bi građani shvatili o čemu se radi. Bolje da shvate sa govornice šta se priprema, nego iz neke burleske. Praksa će biti strašna. Ako ovo zaživi, mi više nećemo imati sudove. Dobićete obaveštenje na vratima – danas sud ne radi, biramo kandidate koje bi neko mogao da predloži da budu kandidati za Visoki savet sudstva. Onda će sudije da se posvađaju, pa pošto su sudovi istog stepena malo rašireni, nisam hteo dalje da idem, ovde, u ovom članu ste priznali ono rang itd, što sam pre neki dan pričao, da su svi sudovi u Srbiji, po novom Ustavu, republički. Nema opštinskih, nema okružnih, svi su republičkog ranga. Posle predsedničkog saopštenja SB, ne daj bože da odete u Kosovsku Mitrovicu. Ako odete u južni deo, imate tri zakona koja će da se primene za jedno ponašanje. Ako odete u severni, dobro ste prošli, imate dva. Ako pređete carinski punkt, pa krenete prema Raškoj, imate jedan. Sve te teritorije su u sastavu Republike Srbije po Rezoluciji 1244. Da vam nisam u koži kad krene rasprava o nepoverenju Vladi. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Gospodin Palalić ima reč, izvolite.
Uvažena predsednice, uvažena ministarko Malović, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman i ovaj član govore o jednoj činjenici koju ne možemo da ignorišemo, a koju donose novi zakoni, pogotovo ovaj zakon o visokom savetu sudstva, bez obzira što to nekom može da izgleda smešno ili neozbiljno, ali mi imamo klasične, prave izbore u pravosuđu, za najviši organ koji faktički vrši pravosudnu vlast u Srbiji – Visoki savet sudstva. Sada je pitanje, na koji način i kako će se sprovesti postupak tih izbora u svim sudovima svih nivoa u Srbiji, što potpunije i što detaljnije regulisati. U članu 23, koji je ovde izazvao najviše polemike, stav 3. kažekako se stiče status kandidata za Visoki savet sudstva. Predlagač je ovde definisao da se status stiče tako što će kandidata predložiti sednica svih sudija jednog ili više sudova prema vrsti i stepenu suda. Sada se postavlja pitanje kakvi se kandidati biraju u Visoki savet sudstva i da li mi na osnovu ovog stava, zaista, biramo najboljeg kandidata ili se izbori za Visoki savet sudstva u čitavom pravosuđu svode na izbor između sudova. To je suštinsko pitanje. Mi ćemo ovde imati takmičenje između osnovnih sudova u Srbiji, čiji će predstavnik biti u Visokom savetu sudstva, između višeg suda, između apelacionog suda, a ne između najboljih kandidata. To je tema o kojoj mi treba da pričamo. To reguliše ovaj stav 3. Osnovni sudovi će međusobno da se takmiče, da lobiraju, čiji će kandidat ući u Visoki savet sudstva. Možda kandidat koji dobije podršku na sednici svih sudija, recimo, sednici osnovnog suda, nije najbolji kandidat. Možda je on nekim dogovorima unutar tog suda, možda pritiskom od neposredno višeg suda ili predsednika neposredno višeg suda, predložen od strane sednice tog osnovnog suda. Ovo je vrlo ozbiljna tema, ovo su pravi izbori. Ne bih želeo da ova diskusija prođe tako da ne bude sudskoj javnosti predočeno da će biti suočeni sa pravim izborima. Imaćemo takmičenje, imaćemo lobiranje, imaćemo rasprave i svađe između osnovnih sudova u Srbiji, takođe, i između viših sudova, čiji će kandidat biti u Visokom savetu sudstva itd. Ulazimo u suštinu ovog našeg predloga, koji nije na nivou ovoga što je gospodin Krasić rekao da je imao cilj da karikira ovu odredbu. Ne, nego smo mi pokušali da kažemo da kandidati, sudije, mogu da dobiju podršku svojih kolega isključivo na osnovu svoje stručnosti i svoje kompetentnosti, svoje biografije, da uđu u proces kandidovanja i pokušaju da dobiju podršku, ne samo od svog matičnog suda, nego svih sudova i da na taj način uspeju da postanu članovi Visokog saveta sudstva. Možda će jedan kandidat osnovnog suda da dobije podršku za člana Saveta, od više osnovnih sudova, ne samo svog. Time će on da pokaže da njegovo znanje, stručnost, kompetentnost, broj potvrđenih odluka na osnovu statistike koju rade Vrhovni sud i Ministarstvo, za koju imaju saznanja sudije osnovnih sudova, i da dobije podršku i da ima razumevanje od deset sudija iz deset osnovnih sudova. Ova tema, o kojoj ćemo još pričati u nekim drugim amandmanima koje je podnela poslanička grupa DSS, govori o jednoj ozbiljnoj stvari. U ovom zakonu vrlo precizno moraju da se regulišu pravila biranja, kao što imamo zakone kojima se regulišu izbori za narodne poslanike, izbori za odbornike, i to ne mogu na detaljan način da regulišu podzakonska akta, tako i ovim zakon o Visokom savetu sudstva moraju precizno da se regulišu izborna pravila za ovaj organ, a ne da se to prepusti poslovnicima i izbornim komisijama, i da se mimo javnosti, i mimo Narodne skupštine bira tako značajan organ za pravosuđe, koji ima najvišu, pravu, vlast u pravosuđu.
Gospodin Petar Jojić ima reč. Za vašu Poslaničku grupu ima još osam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam govorio o ingerencijama ili ovlašćenjima Parlamenta, pitanje izbora nosilaca pravosudnih funkcija mora da bude prioritet nad svim prioritetima kada je u pitanju pravosuđe. Nemam nikakvo poverenje u Visoki savet sudstva, jer to neće biti nezavisna i nepristrasna institucija. To će biti politička ispostava vladajuće koalicije, koja će određivati i kandidovati svoje kandidate, svoje članove koji treba da izvrše selekciju i koji će odlučivati o tome ko će danas biti sudija, a ko tužilac. To je lustracija, napominjem ponovo. Ovo treba vratiti na doradu. Malopre sam govorio i o Društvu sudija. Ne osporavam ja, svako ima pravo po Ustavu da se udružuje, ali Društvo sudija ne može da napada Parlament i narodne poslanike. Nije mu dato ovlašćenje, niti je to moguće da ubuduće čini. Preporučujem im, ako misle da napadaju Parlament i narodne poslanike i da daju razna saopštenja u elektronskim i štampanim medijima, neka idu iz pravosuđa i neka se učlane u neku političku stranku, neka osnuju neko udruženje u kome će delovati kao slobodni strelci i kao slobodna profesija. Moram reći i to da je Društvo sudija dalo doprinos, jer je ukazalo na brojne propuste koji su bile u prednacrtu ovog predloga zakona, ali ono što je juče saopšteno u štampanim medijima i što je prenela ''Politika'', nije dopušteno i ja osuđujem, to je neprihvatljivo. Sudije i tužioci neće prihvatiti, niti odobriti, da se njihovo Udruženje, pre svega, više bavi politikom, a ne onim zbog čega su i osnovani. Napominjem, jesu dali doprinos da se određeni broj članova, kao određeno rešenje ugradi u ovaj nacrt, ali nikako im nije dato pravo da se bave politikom. Dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o pravosuđu, treba obratiti posebnu pažnju, jer pravda je pravda, svako ne može da je deli. Pravdu mogu da dele samo dobri, stručni, pametni, pošteni i odgovorni ljudi, koji neće biti pristrasni, koji će uspeti da se odupru svakoj političkoj ličnosti i pritiscima koji se vrše na sudove. Ja bih sada želeo da postavim jedno pitanje, ali iz drugog ugla. Želeo bih da se da jedno zvanično saopštenje Ministarstva pravde i Vrhovnog suda o dva slučaja koja su se desila u Srbiji pre nekoliko godina. Prvo, šta je bilo sa slučajem u Odžaku kada je ubijen sudija u sudnici? Zbog čega je ubijen? Koji su motivi bili da je neko potegao oružje da ubije sudiju u Opštinskom sudu u Odžaku? Tu treba da se da zvanično saopštenje. Istraga je sprovedena, počinilac je lišen slobode, vodi se krivični postupak, ali javnost treba da bude obaveštena koji su motivi i razlozi naterali tog čoveka da ubije sudiju koji je u izvršnom postupku postupao kada se kuća tog ubice prodavala. Koji su motivi što je ubijen predsednik Opštinskog suda u Knjaževcu? Molim i tražim objašnjenje od Ministarstva pravde i od Vrhovnog suda Republike Srbije da javnost bude obaveštena – ko je taj koji je imao razloga, ali ne običan razlog, nego dovoljan razlog, da podmetne bombu na vrata i pod auto predsednika Opštinskog suda u Knjaževcu? Ta pitanja moraju biti dostupna javnosti. Moramo da znamo šta stoji iza toga. To nismo imali u prošlosti, bar koliko mi pamtimo i vi ovde, od 1945. godine do današnjeg dana ovo se nije dešavalo. Mora se postaviti pitanje odgovornosti nosilaca pravosudnih funkcija. Njihova odgovornost je velika. Njihova prava su velika. Nosioci pravosudnih funkcija, i sudovi i sudije, imaju najveću vlast u državi. Kad kažem da imaju najveću vlast, sudija je taj koji može da izrekne kaznu od 40 godina zatvora. Ko to ima? Nema niko. To je privilegija. To je čast. Ali, sudija mora da bude nezavisan u svom delovanju i svom radu. O kakvoj se to nezavisnosti radi govoriću malo kasnije, u pojedinostima na sledeće amandmane. Govoriću i o tome imamo li mi efikasno pravosuđe i da uporedimo to naše pravosuđe sa nekim zemljama u Evropi, tj. na našem kontinentu, u anglosaksonskim zemljama gde se primenjuje kontinentalno i anglosaksonsko pravo, pa da vidimo koliko koja država ima sudija, da vidimo koliko traje parnica, koliko traje krivični postupak, izvršni postupak. Dakle, malo ću kasnije, o tome nešto da kažem, da dopunim još nekim činjenicama. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Ćosiću, pošto je gospođa ministar trenutno odsutna, mogu da vam kažem da moja amandmanska intervencija ne boli. Ako prihvatite, sve je u redu. Što se tiče amandmana koji je podneo narodni poslanik Miloš Aligrudić ima da vas boli glava da li da ga prihvatite ili da li da ga ne prihvatite. Ako ga ne prihvatite, suočićete se sa velikim problemima, a ukoliko ga prihvatite, opet će biti problema. Član 23. reguliše uslove kandidovanja. Inače, 19 članova u ovom zakonu o Visokom savetu sudstva posvećeno je izboru članova Visokog saveta sudstva. Sve ima tu, i koje boje će biti glasački listići i ko će biti u stalnom, a ko u proširenom sastavu, i od koliko do koliko će biti otvorena biračka mesta, ali nema kriterijuma za izbor članova Visokog saveta sudstva. Na članu 23. vaš koncept vezan za reforme sistema pravosuđa, ako hoćete da budete realni, pada u vodu, neodrživ je, a narodni poslanik Zoran Krasić je rekao da se to moglo uraditi na jedan bolji način, na osnovu ova tri člana Ustava kojima se predviđa Visoki savet sudstva. Zbog čega ste vi, gospođo ministar, ravnodušni prema ovim amandmanima koji su podneti na član 23. ovog zakona – to je iz razloga što vi nećete moći da izvršite izbor članova Visokog saveta sudstva, ali on će funkcionisati; mi ni do dana današnjeg nismo izabrali svih 15 sudija Ustavnog suda, a Ustavni sud funkcioniše. Sada da krenem od stava 1. Dakle, ovaj član ima šest stavova, na svaki stav je podnet amandman, jer za to ima objektivnih razloga. U prvom stavu člana 23. kaže se: ''Kandidat za izbor člana Saveta iz reda sudija može biti svaki sudija u Republici Srbiji, koji obavlja sudijsku funkciju najmanje sedam godina.'' DSS je podnela amandman na ovaj član i kaže – da svi oni koji imaju stalnu sudijsku funkciju mogu da budu birani za članove Visokog saveta sudstva. Ja to razumem kao legitimno pravo da se ne pravi razlika između aktivnog i pasivnog prava. Ako je neko izabran za sudiju i nosilac je stalne funkcije, automatski stiče pravo da bude predložen za člana Visokog saveta sudstva. Bio je podnet amandman da se kao uslov poveća radno iskustvo sa sedam godina na deset, a u obrazloženju se komentarisalo da bi za to trebalo da bude i duži vremenski period radnog iskustva da bi se uspešno obavljala ova funkcija, i to je, zaista, prihvatljivo. Ovde imam jedan mali argument protiv amandmana DSS-a, odnosno koji nije u skladu sa njihovim amandmanom, a to je, da svaki sudija, ipak, ne mora da bude član Visokog saveta sudstva, jer smo rekli malopre da je to "vrh, brate". Znači, Visoki savet sudstva je krov u pravosuđu. S obzirom na to što je predviđeno članom 13, ''vrh, brate'', šta je nadležnost Visokog saveta sudstva? Da, zaista, bira i razrešava sudije, da predlaže Narodnoj skupštini izbor predsednika sudova, da predlaže Narodnoj skupštini, istina malo nelogično, kandidate koji se prvi put biraju za sudije, a da sam bira sudije. Malo mi je interesantno, nema gospodina Mikovića, on uglavnom bude ovde dok gospodin Jojić izlaže i piše beleške, ali ponekad i izađe. On je izašao da interveniše, na osnovu Ustava, na amandman koji je podneo narodni poslanik Milorad Buha, ja mu to svakako ne sporim, kao narodni poslanik ima prava na to, ali me čudi gde je bio malo duže vremena kada smo mi govorili da je sudijska funkcija stalna, jer je tako po Ustavu. Onda, Visoki savet sudstva nema mogućnosti da ona lica koja su već izabrana za sudije da ih ponovo bira, i trebalo je da se interveniše na zakone koji to predviđaju, a pre svih, na Zakon o sudijama i to član 99. Amandman na taj član je podneo naš kolega narodni poslanik Slađan Mijaljević i sudska vlast je jedinstvena na teritoriji Republike Srbije. A malopre je gospodin Zoran Krasić objasnio da se na maloj razdaljini primenjuju tri vrste i sudova i sudija i zakona i niko od vas nije u vezi toga intervenisao, a kad je bio jedan amandman SRS-a, e, onda smo se pojavili da štitimo Ustav. I to treba činiti, ali u svakoj prilici. Mi podržavamo sve reforme u bilo kojoj oblasti društvenog života, ali ne na svaki način i ne po svaku cenu. Sada, gospodine Krasiću, vi volite da kažete "sir je samo besplatan na mišolovci, ali tad neko izgubi glavu ako se maši tog sira", a mi smo trčali da uzmemo materijalna i finansijska sredstva da bi nabavili kompjutere u naše sudove i to je potrebno, ali kompjutere smo mogli da kupujemo od sredstava koje izdvajaju građani Srbije preko PDV-a i drugih taksi i obaveza – ali ne, mi smo to uzimali u svoje džepove. Najsvežiji i najbolji primer, nažalost, nije i jedini, jeste i Aerodrom "Nikola Tesla". Uštedom tih sredstava trebalo je da osavremenimo naše sudove, pre svega, u materijalno-tehničkom smislu, da povećamo plate sudijama i zaposlenima u sudu, ali da njihova efikasnost bude što veća i da građani ne čekaju na završetak procesa pet, deset, petnaest pa čak i dvadeset godina. Ne, mi nismo tako radili, potrčali smo, nisu to bili ni pretpristupni fondovi, nego neki drugi i oni sada diktiraju sistem pravosuđa u Srbiji, a mi ne možemo da ga sprovedemo. Verujem da i vi, gospodine Ćosiću, kao i većina narodnih poslanika, pogotovo oni narodni poslanici koji se bave advokaturom, vidite da ovo ne vodi ničemu, da ovo nije dobro i da mi sa ovim predlozima ne možemo ništa rešiti. Najpre je bilo potrebno, dok se ne steknu u našem društvu uslovi za možda jednu sveobuhvatniju reformu sistema pravosuđa, da raščistimo sa onim nosiocima sudijskih funkcija i tužiocima, koji na nedostojan način vrše te funkcije, koji se bave nekim drugim poslovima, sarađuju sa građevinskom mafijom, sa nekim drugim. E, sa njima je najpre trebalo raščistiti, pa bi se onda i na taj način povećala efikasnost. Kada popravimo situaciju u samom društvu onda bi trebalo da menjamo ove zakone. Sada se pozivate da ako se ovi zakoni ne usvoje, da će već sutra biti neki drugi kurs dinara, da neće biti odobrena bela šengen lista, a ovi zakoni će se primenjivati od 1. januara 2010. godine. To nema nikakve veze sa onim na šta se vi u medijima, pozivate, gostujući u večernjim emisijama ili dajući izjave za pisane medije. Mi ovde imamo samo želju da zakoni o kojima raspravljamo budu od interesa i na korist građana Srbije, a ne da zadovoljimo vaše partnere u EU. To će biti, svakako, jedna od tri pogubne ideologije za građane Srbije, dve smo imali u prethodnom veku, jedna je u ovom. Vama ne vredi govoriti. Vi od toga sigurno nećete odustati, ali ovi zakoni će vas stuknuti i ukazati vam na sve probleme sa kojima se mi u oblasti pravosuđa suočavamo. Amandmanom sam intervenisao na stav 5. člana 23. ovog zakona o Visokom savetu sudstva, gde u Predlogu zakona stoji: ''Izuzetno od stava 3. ovog člana, za sticanje statusa kandidata za izbor člana Saveta iz reda sudija Vrhovnog kasacionog suda, Višeg prekršajnog suda, Privrednog apelacionog suda i Upravnog suda nije potreban predlog Opšte sednice, odnosno sednice svih sudija, već se status kandidata stiče prijavom.'' Predložio sam da se taj stav 5. potpuno menja, pa bi trebalo da glasi – ''Za sticanje statusa kandidata za izbor člana Saveta iz reda sudija Vrhovnog kasacionog suda, Višeg prekršajnog suda, Privrednog apelacionog suda i Upravnog suda, potreban je predlog Opšte sednice, odnosno sednice svih sudija.'' Ono što važi za sve druge sudije, za osnovne, za viši sud, za prekršajne sudove, naravno da važi i za Vrhovni kasacioni sud, kao najviši sud u Republici Srbiji, i za Privredni, Upravni sud, kao sud od republičkog ranga. Svi sudovi su sudovi Republike Srbije i ta podela za nas je neprihvatljiva. Prihvatanjem mog amandmana nešto će se popraviti u ovom predlogu, a amandmanom koji je podneo narodni poslanik Miloš Aligrudić više je ukazao da je potpuno besmislen ovaj predlog i da je kao ovakav neodrživ, nego što može čak i tom amandmanskom intervencijom da se popravi i poboljša. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Gospodin Petar Jojić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, reći ću samo toliko da je ovaj amandman jako dobar i treba ga prihvatiti, jer on poboljšava tekst predloženog zakona. Gospođo predsedniče, želeo bih da tražim od vas jedno objašnjenje, a verujem da ćete vi u tom smislu i doneti jednu pravednu odluku i raspitati se zašto je to tako. Naime, postavljam pitanje i tražim obaveštenje – zašto se prekovremeni rad radnicima zaposlenim u Narodnoj skupštini ne isplaćuje mesec za mesec, nego sa zakašnjenjem od tri meseca? Što su ovi radnici, sa ovako niskim ličnim dohocima,doživeli diskriminaciju, kada jedan činovnik ima platu od 12.000 ili čistačica, što je neprihvatljivo? Ovo se posebno odnosi na daktilobiro, stenobiro, štampariju i pisarnicu, čije su, inače, plate izuzetno male u odnosu na sve druge institucije u gradu Beogradu. Da li će nadležni u Narodnoj skupštini konačno da isprave ovu veliku nepravdu? Zašto su tako niski iznosi za ove zaposlene u Narodnoj skupštini, za koje nema određeno radno vreme, a neki od njih imaju lične dohotke 12.000 dinara? Mislim da je ovo neprimereno. Ne tražimo mi, niti ja ovo pitanje postavljam zbog bilo čega drugog, nego zbog toga što smatram da su ovi ljudi, koji rade na ovim poslovima, zapostavljeni i da zaslužuju da njihovi lični dohoci budu izjednačeni sa ličnim dohocima nekih u ovom gradu Beogradu. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Gospodin Krasić želi reč. Izvolite.
Malopre ste me optužili da se šalim na račun amandmana DSS-a, međutim ovo su stvarno humoristički amandmani. Naravno, oni su isprovocirani činjenicom kakav je Predlog zakona. Kada ova leva strana bude usvojila i kada budu sudije, i ovi koji se malo razumeju, čitali kako će da izgleda taj predlog zakona, sudije će još više da se smeju, ali će kasnije da plaču. Ova dva amandmana, gospodina Lapčevića i gospodina Petkovića, upravo se odnose na član 24. Jednim amandmanom se traži brisanje u članu 24. stava 4, a drugim amandmanom da se izbriše stav 5. Stav 4. o biračkom pravu kaže: ''Sudija glasa samo za kandidata sa liste kandidata vrste, odnosno stepena suda u kojem vrši sudijsku funkciju.'' Stav 5. kaže: ''Sudija sa teritorije autonomne pokrajine, pored liste kandidata iz stava 4. ovog člana, glasa i za listu kandidata za sudove sa teritorije autonomne pokrajine.'' Mislim da bi se i Kardelj zgražavao nad ovim stvarima. Moram tako da kažem iz jednog prostog razloga, jer se vraća onaj koncept izbora članova radničkog saveta. I posle Tita – Tito. I posle Broza –Broz. I posle Borisa – Boris. Ovo je stvarno bruka i sramota! Bruka i sramota! Ovde fale još samo odredbe o biračkom spisku. Fale odredbe o nazivu podnosioca predloga kandidata. Ima tu vrlo inspirativnih imena, recimo, da je to Tomić iz Kragujevca. On bi sa devet kolega mogao da predloži jedanaestog, a ta grupa predlagača bi se mogla zvati – ''jedva se zbrasmo''. Druga grupa bi mogla da bude – ''joks''. Oni predlažu visokoumnog kandidata i onaj ko pobedi na tim izborima je samo u poziciji da se njegovo ime predloži, a ovde će da potone. Taj cirkus sa izborima u sudu služiće samo da neko shvati da treba da lupi rukom o sto i da kaže – ''nulti sastav'' Visokog saveta sudstva je nešto trajno i on će da vedri i oblači. A da bi došao do neke odluke ne može bez partije. Koje partije? ''Žute'' partije koja je ovo predložila. Neokomunisti, to je to! Znači, ovde nam fale još odredbe o izbornoj kampanji. Ne znam kako će tokom izborne tišine da se ponašaju, moraće kampanja, moraće, naravno, Republika da odvoji sredstva za učešće i ko pobedi na izborima imaće mogućnosti da koristi srazmerno sredstava iz budžeta, da se naknade troškovi kampanje; može da se pozajmi kod ''Banke Inteze" za pedeset miliona kandidat Tomić, a kada ostvari rezultat i podigne pare iz ovoga ne mora da vrati, ''Banka Inteza" može to da pretvori u dugoročni kredit. Jeste, Batiću, to je asocijacija ovakvog predloga zakona. Jeste, to asocira, tako će da bude, verujte, tako ima da bude. Sudski kokus Novi Sad, sudski kokus Niš, sudski kokus Kragujevac. Kako? Znači, grupa od deset, ''jedva se zbrasmo'', mi smo predložili Tomića da bude kandidat. Pa, verovatno, ''Banka Inteza" je za to da finansira, oni kažu mi sve možemo da finansiramo, možete da date blanko menice i ugovorna ovlašćenja, zato što smo sigurni da ćete da pobedite na izborima, da koristite sredstva iz budžeta, a onda ćemo to da povratimo. Pa, takvi su eksperti, Batiću. Batiću, takvi su eksperti, videla žaba da se konji potkivaju pa digla batak. Eto, to je ta muka naša, takva će ''Banka Inteza" ovde da bira područnu jedinicu – ''Banke Inteza" iz pravosuđa. To je ta operacija. A ovi jadnici ima da dižu ruke i da se kunu, sudstvo nam je sigurno, stabilno, Društvo sudija ima da vrišti, dobiće malo da i oni podrže tu kampanju. A gde je Nadzorni odbor da kontroliše kampanju? Naravno, odgovor je jednostavan, kad ga nema, Nadzorni odbor koji je predviđen Zakonom o izboru narodnih poslanika za kontrolu izbora i ponašanja medija tokom kampanje za izbor narodnih poslanika, ne treba ni za sudove, neka se biraju kandidati. Onda dođe taj kandidat za koga je glasalo 99% sudija, recimo, tog ranga i onda Batić angažuje ove njegove prijatelje, a dobre prijatelje ima, to moram da vam kažem, prevazišao je naša saznanja, on maše papirima, donese papire i kaže – njega su predložili zato što je u ovom predmetu, umesto što je bila očekivana tolika kazna, on ga oslobodio, pa je ovog oslobodio. Pa, može da dođe i onaj Radulović iz Užica. Je l' tako beše, Vjerice? Za takve se lobira, a ne za onog jadnika u Babušnici koji radi, jedva postiže normu, gleda što pre da završi posao, da li je savladao neki propis, da vidi kakav je stav Vrhovnog suda, okružnog suda, da mu se ne vrati predmet, strepi jadnik. Taj će biti obična glasačka mašina. I dođe Batić, iznese podatke o tom Raduloviću, Markoviću, Petroviću, nije bitno kome, proradi svesni deo Narodne skupštine i taj čovek ne bude izabran za člana Visokog saveta sudstva, i šta su radile one sudije mesecima, vodile kampanju šest meseci, kako rekoste u Predlogu zakona. Šest meseci se vodi kampanja, Đoka, Mika, Laza, pa onda verovatno će onda i flajeri da idu, pa će i specijalci da idu po sudovima, pa će i ovi što su grupa koja predlaže ''jedva se zbrasmo'' da malo operu pare, pa će onda da se jave tajkuni, pa će da se jave oni, pa ovi. I šta Narodna skupština, treba da učestvuje u vašem cirkusu? Ovo nije mnogo smešno, kako mi se čini, mada se mnogi smeju zbog ovoga, ali tako će da bude, da ne bi zaživelo i da se vratimo na ''nulti sastav'' Visokog saveta sudstva koji će da vedri i da oblači, ne samo dok se izaberu sudije, pa ono u prelaznim i završnim odredbama, nego malo duže. Dokle? Drži vodu dok majstori ne odu. To je priča. Onda treba da se kunemo svi, da se pozivamo na odluke sudova, da plediramo da sudije samostalno odlučuju, da oni budu nezavisni, da sude po Ustavu i zakonu, a vi ste ih u startu naterali da ne rade ništa po Ustavu i zakonu, i onda zašto nas čudi kad sudsko veće Vrhovnog suda odluči, predmet ode u pisarnicu, izađe iz pisarnice u neku čudnu prostoriju, promeni se sastav Veća, falsifikuju potpisi i ode neka druga presuda, a sudija koja je bila predsednik tog veća da padne u nesvest kad čuje preko novina kakva je odluka, a ona tu odluku nije ni potpisala. To je nama naša demokratija dala! To je nama naša demokratija dala, pravite cirkus od svega i od svačega da bismo bili u situaciji, kako god da se okreneš, moraš da odeš do Demokratske stranke da bi doneo pravu i pravičnu odluku. To je ta cela operacija. Gospodine Batiću, nisam imao nameru da vas prozivam, ali ako ste se našli prozvanim, onda možete da se uključite u ovu raspravu, bolje da se uključite u raspravu jer leva strana je totalno pasivna, ovde se vrši u suštini politički monolog. Govornica, desna strana, leva strana, pa nema Suzane Grubješić koja krvari za efikasnim radom Narodne skupštine. Nema gospođa Nada Kolundžija, verovatno menja slike u galeriji. Ali, nema ni ideologa Srđana Milivojevića, on verovatno savetuje Borisa Tadića o dalekometnim potezima, znate. I ja sad ne mogu da prozivam gospodina Božovića ili Dragana Veselinovića, ne pada mi na pamet Vukadinovića da prozivam ili vas, nema potrebe da vas prozivam, vi uporno sedite ovde, slušate. Znam da vam je teško, znam da gutate knedle, ali znam da i vi ne možete da shvatite ove stvari, ali morate da odsedite ovde da bi, navodno, vlast bila prisutna, a vlast je prisutna sa 15 poslanika opozicije, a opozicija sa 50 poslanika. Opozicija voli da se slika, vlast se slika po ceo dan, ovaj deo vlasti. To je ta naša surova stvarnost. Sutra ćete pročitati u novinama, opet je Skupština nastavila sa omalovažavanjem pravosuđa, sa nipodaštavanjem sudijske funkcije, sve najgore ima da bude, ali treba da se pročita ovo, treba da se ovo objavi, da ljudi vide šta ste vi to napisali, da bude jedan ozbiljan analitički članak, a ne ove prevare sa ljubavnim pismima Društva sudija. Svaki dan nam pošalju poneko pismo, oni nešto ozbiljno zastupaju. Oni su ta neophodna štaka koja podržava ovu vašu koncepciju, ali, naravno, računaju da oni iz rukovodstva Društva sudija mogu da prođu, za druge ih baš briga. To je to, nema tu neke velike nauke, nema Nadzornog odbora, vodite izbornu kampanju, ''Banka Inteza" hoće da finansira ovo, da znate, nemojte da se sekirate, dovoljno je samo jedno pisamce da se napiše da je neko ovlašćen iz grupe predlagača ''jedva se zbrasmo'' i sve može da prođe. Možete vi prijeme da imate, možete i engleskog ambasadora i američkog da pozovete, kampanja može da bude isuviše ozbiljna. Sudije, kad budete radili ovo, sve može da bude, molim vas, kroz sve sudnice da prođu flajeri, zaokruži redni broj taj, zaokruži redni broj taj! Sud se neće baviti Ustavom i zakonom, nego kako da ''Murta'' promeni mesto.
Gospodin Jadranko Vuković, imate još nešto više od tri minuta, ako želite o amandmanu. Vi ste po Poslovniku ili o amandmanu? O amandmanu. Imate malo više od tri minuta. Izvolite.
Podržavam amandman gospodina Krasića i koristim priliku, uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, obraćam vam se za ovom govornicom, jer je ovo jedina prilika gde mi srpski radikali možemo da se obratimo, pored medijske blokade koja je prisutna, vi svi znate da ovih dana ''mafijaška pudlica'' Aleksandar Vučić vodi hajku protiv mog sina, nazivajući ga narkomanom. Danas sam poslao dete na VMA. Bio je na VMA, Centar za kontrolu trovanja, Institut za toksikologiju i farmakologiju, Odeljenje za toksikološku hemiju. Znači, 28.11.2008.godine, broj protokola 4418/08 i nalazi, koje sam dobio u popodnevnim časovima, načelnik te institucije je prof. dr Vesna, mislim Kilibarda, ne vidi se dobro. Izveštaj sam dobio, svi rezultati su negativni u ovom nalazu. Zašto vam se obraćam? Obraćam vam se kao roditelj. Mi ovde možemo kao političari i politički protivnici da se optužujemo na svaki mogući način, ali kao što su svi osetljivi na decu, osetljiv sam i ja. Za ovom govornicom kažem, ono što ja mislio deci Aleksandra Vučića i Tomislava Nikolića, neka bude mom sinu – jedincu. Znači, decu nikada ne bih dirao, niti bih išta loše mislio. Međutim, to čini Aleksandar Vučić, u nedostatku kontraargumenta na moje optužbe, a nisam izneo ni 1%, i ponavljam za ovom govornicom, dokazaću da je Aleksandar Vučić na vrhu političke mafije, na vrhu piramide. To ću dokazati i jedan od nas dvojice će nositi onu pidžamu, odnosno šareno odelo koje se nosi u zatvoru. [[Aplauz.]] Gospodina Nikolića bih podsetio kada smo bili zajedno i kada smo obilazili jug Srbije, vojsku, ručali smo, družili smo se, pričao nam je svoje doživljaje sa raznih putovanja i kampanja sa prof. dr Vojislavom Šešeljem i zapamtio sam dobro tu njegovu rečenicu, kaže: "Brate Jadranko, ko se ogreši o Vojislava Šešelja, a mnogi su se ogrešili, desilo im se nešto". I to mi je vrlo ozbiljno rekao. Znači, Božija kazna ga je stigla. Ne želim da se to desi ikome, ali ne bih želeo da nečija deca ispaštaju zbog nas, roditelja. Znači, reći da je moje dete narkoman, to je ozbiljna optužba. Svi mediji bruje, ne mogu se odbraniti od tih medija. Dam izjavu za "Pravdu", oni puste tri rečenice. Neću više nikada za te novine da dajem izjavu. Potpuna medijska blokada. (Predsednik: Vreme) Pozivam vas iz vlasti da se malo dozovete pameti i da pustite i drugu stranu, pa da se suočimo. Recimo, da je Aleksandar Vučić muško, pa da izađe na TV duel, mada sam ja za njega niko i ništa. Ako ne dokažem u toj emisiji da je kriminalac, zato neću i krijem to što imam, podnosim ostavku na sve funkcije, gospodine Nikoliću, ali pred javnošću i u oči da ga gledam. (Predsednik: Vreme) Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, pošto ste vi čestita žena i dobar stručnjak, vrhunski stručnjak, to sam čak čuo i od Tomislava Nikolića, daću vam jedan primerak ovih analiza.
Po Poslovniku, gospodin Nikolić.
Sad vidite kako se oseća onaj kome diraju porodicu, pa to primenite i kada se vi ostrvite na tuđe porodice. Nikada Aleksandar Vučić nije izjavio da je vaš sin narkoman! Donesite mi jedan novinski članak u kome piše da je Aleksandar Vučić vašeg sina optužio da je narkoman. Da je umešan u neke kriminalne radnje, to sam i ja pročitao, ali nikada, ne znam zašto ste vodili dete na VMA, nije rekao Aleksandar Vučić da je vaš sin narkoman. A, ono što ste zapamtili kada sam vam govorio o Vojislavu Šešelju, dobro je što pamtite, zato što mi se čini da mnogi od vas činite loše delo Vojislavu Šešelju. (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića, narodni poslanici SRS lupaju o klupe).
Da li još neko želi reč? Gospodin Jadranko Vuković, po Poslovniku.
Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, izvinite što sam sada malo poremetio ovaj rad, ali ću samo kratko da odgovorim gospodinu Nikoliću. Bio sam u bolnici i deset dana su mi stizale poruke od naših ljudi iz stranke koji su u kontaktu sa Vučićevim ljudima koji mi kažu: "Ako budeš nešto pričao za govornicom o Aleksandru Vučiću, mi ćemo ti udariti na dete". Poručio sam im, to je taj Vuja, čuveni kriminalac, a gospodin Nikolić što je rekao da to nije Aleksandar Vučić izjavio, vi znate, gospodine Nikoliću, vi ste inteligentan čovek, svako Vučićevo slovo u svim izjavama, zajedno smo analizirali i kada je naručivao tekstove, pa smo pričali, u "Blicu", u "Presu", "ovo je Vučić". Ono je pisala Vučićeva ruka, a ovaj jadnik je poturen da potpiše. Vi to znate, gospodine Nikoliću, kao i ja. A sada ću vam još nešto reći, vi niste bili to, u sve što je ružno i loše uvukao vas je on. Videćete kada donesem dokaze. Kada kažem da vas je uvukao u ono što je negativno, da ne koristim grublje reči. Aleksandar Vučić je promenio Tomislava Nikolića. TomislavNikolić je bio, po meni, čestit čovek do unazad četiri-pet godina. Vučić je uvukao vas u te prljave stvari. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Gospodin Nikolić, po Poslovniku, a zatim gospođa Pop-Lazić, po Poslovniku.
Srba je car, samo što predsednik Skupštine nije car za ovakve uvrede koje se čuju, ali to je stvar predsednika Skupštine, šta očekuje od Skupštine. Gospođo Đukić-Dejanović, ako očekujete da počnemo da se tučemo ovde, mislim da to nećete da doživite, ali provokacija je, zaista, velika, na nju sam spreman još uvek da odgovorim mirom, ali gledajte, svako strpljenje ima svoje granice, pa malo razmislite o tome. Dakle, kad kažete da je Aleksandar Vučić kriminalac, a za mene je to jedan od najpoštenijih ljudi u Srbiji, molim vas, ako vi, zaista, imate podatke o tome da je Aleksandar Vučić kriminalac, onda vi činite krivično delo što ga ne prijavite. Gospodine Vukoviću, nikada vam ni za koga neću verovati da je kriminalac zato što to govorite vi. Ko smo vi i ja da govorimo o nekome da je kriminalac. Papire, dokaze, sud! Čovek je kriv tek kada je pravosnažno osuđen. Do tada je nemoralno i nezakonito bilo za koga, imate ovde pravnike, hvale se svojim diplomama, reći da je kriminalac. Te pretnje sa govornice – imam papire, za šta ih čuvate? Uništite SNS, diskreditujte zamenika predsednika stranke. Kažete da je kriminalac. Šta to čuvate, šta to krijete? Zar ne biste bili ponosni kada biste mogli da otkrijete ono loše što postoji o Vučiću, o meni ili o bilo kome od nas? Dakle, dokazao sam vam da Aleksandar Vučić nikada nije rekao da je vaš sin narkoman. To što vi prepoznajete Vučića u izjavama drugih ljudi, to je već vaša sudbina i šta vi sve tražite u različitim izjavama. Ono drugo što je rekao, rekao je, to priznajem, ali ne dozvoljavam, kao što ni vi ne biste dozvolili, da o bilo kom članu SNS kažete da je kriminalac, a da mi ne donesete dokaze. Nijednog sekunda nijedan kriminalac neće biti branjen u našoj stranci, ako za to postoje dokazi, pa hajde da završimo to više jedanput. Niti ste vi kriminalci, niti smo mi kriminalci. Vi ste izabrali jedan put u politici, mi smo izabrali drugi put u politici. Ostala su vam sredstva za finansiranje i ovih 20 mandata koje mi koristimo. Šta vam fali, ljudi? Samo raspolažite time domaćinski, kao što se raspolagalo i nekada i imaćete to sve. Ako trošite ovako bez veze, pa to ne možete da dopunite, onda vam ja nisam kriv. (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića, narodni poslanici SRS lupali su o klupe.)
Gospođa Pop-Lazić, najpre, pa onda vi.
Poštovane kolege narodni poslanici, prosto ne mogu da odolim, a da se ne pozove na član 104. da prepodobnom i prepoštenom Tomi ne odgovorim na sve ovo što je izneo za ovom govornicom. Setite se, gospodine Nikoliću, šta ste vi govorili o Aleksandru Vučiću koji i te kako ima upliva u medijima i ima mogućnost da objavi šta god hoće; i kada je otišao po dete u vrtić, i kada se vratio iz kafane i sa kim je večerao. Kada je otvarana afera o stanovima, pa kada ste vi bili na naslovnim stranama povodom stana koji ste dobili od države, onda ste govorili da vam to Vučić smešta. Veoma je moćan. To je problem ovog društva i to ogroman problem. Vi ste na svim naslovnim stranama, na duplericama, ima vas, a Vučić je juče dva puta na ''Foks'' televiziji. Evo, ja vas izazivam da izađemo na TV duel, pred javnošću da ukrstimo argumente i da razgovaramo o svim temama koje imate. Ne mora Aleksandar Vučić da vas sprema, kao što vas je spremao za Tadića. Slobodno možete da izađete, vi ste pametan čovek, imate više iskustva od mene. Da li imate više obraza, to će gledaoci da potvrde nakon te emisije. Što se plašite? Što izlazite sami, jedan na jedan, i pričate šta hoćete? Koliko ste pošteni, evo, danas nam je stigao izvod otvorenih stavki, neko naše dugovanje, Srpske radikalne stranke, Televiziji "Avala" u predizbornoj kampanji 5.773.000 dinara, a u ugovoru ne piše ni šta, ni koliko treba da emituju, piše čak i vrednost kolika je, ugovorena okvirna vrednost emitovanja predizbornih reklamnih spotova je tri miliona i plus sve ovo šta još treba da se plati. Kaže – TV "Avala" se obavezuje da izvrši emitovanje u skladu sa predloženim i dogovorenim rasporedom, a prema važećem cenovniku i prema odluci broj 16, uz odobren popust, neki. Gde je to? Gde je ta odluka? Gde je taj cenovnik? Ovde ne piše ni koliko, čega, ni po kojoj ceni. Eto, takve ste štetne ugovore vi potpisali za račun SRS. Kažete, mi imamo novac. Možemo mi i bez novca sa vama da se nosimo, a recite mi, molim vas, zbog građana Srbije, izađite za ovu govornicu i kažite, šta vi to nudite građanima. Hoćete Kosovo i Metohiju i EU – nema prostora, evo, DSS zastupa tu tezu, godinama. Hoćete samo u EU – nema prostora, evo, i DS to hoće. Šta vi to novo možete da ponudite, ''Naprednjaci''?! Izađite ovde i kažite šta vam je ideologija, osim praznih floskula... (Predsednik: Vreme.) ... skupih odela i demode frizura. Apsolutno ništa! [[Aplauz.]]
Gospodin Vuković, po Poslovniku. Molim vas, gospodo poslanici, samo recite na koji se član pozivate.
Neću se više javljati za reč, gospodine Nikoliću, kažete da iznesem dokaze. Kome da iznesem dokaze? Kome da iznesem dokaze koliko para Aleksandar Vučić dobija iz ove zgrade ovamo?! Kome?! Kome, gospodine Nikoliću?! Neko prezime, Rakić. Gospodine Nikoliću, kako ćete reagovati kada gospodinu Vučiću pružim dokaz kako mu je kući doneo neko 100.000 evra? Gospodine Nikoliću, da sačuvamo dostojanstvo ovog doma, evo, neka se obavi jedna prosta i jednostavna provera – ko je od nas pošten, ko je od nas kriminalac, neka vladajuća većina odredi komisiju, neka obiđe moju kuću, moju porodicu, vašu kuću, Vučićevu kuću, Vučićevu porodicu, radim od osamnaeste godine, gospodine Nikoliću, studirao sam uz rad i imao sam solidna primanja, verovatno veća od vas u nekim firmama u Beogradu, videćete gde ja živim, videćete šta vozim. A da sam ja narkodiler, Vučić je rekao da sam narkodiler, bio bih najjači od vas. Znači, da obiđemo sve. Gospodine Nikoliću, tvrdim vam životom, za mene će se možda dokazati, možda neću moći u 100 evra da svedem računicu tačno kako sam šta stekao. Bogami, od poslaničke plate, vi ste poslanik, Vučić je ušao, kao što sami znate, nevin u stranku, sve ovo imati što Vučić ima od poslaničke plate, gospodine Nikoliću, nemoguće je?! Nemojte, molim vas, o tome više da pričamo. Ako hoćete, neka vaši budući koalicioni partneri odrede ljude, prvo neka dođu kod mene, pa idemo kod Vučića, ali bez naprednjaka i radikala. Neka naprave izveštaj, pa ćemo se ovde pogledati u oči ko je pošten, a ko je nepošten, ko je u kriminalu, a ko nije u kriminalu! Ne može se od plate steći to što imate i vi i Vučić! To je činjenica. Zahvaljujem se i izvinite, gospođo.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 29. Amandmanom je traženo da se posle reči "neblagovremenu" dodaju reči "i nepotpunu". Odnosi se na dokumentaciju koju podnosi kandidat. Motivacija ovog amandmana, za koji prihvatam obrazloženje koje sam dobila, ali želim da kažem, jeste u tome da se ovim izborima za Visoki savet sudstva mora dati poseban značaj kandidatima upravo na taj način što će kandidati koji se biraju u Visoki savet sudstva ''i pravovremeno i potpuno'' svoju dokumentaciju predati u izborni proces. Dakle, to su ljudi koji ne učestvuju u običnim izborima. To nisu izbori za mesnu zajednicu, to su ljudi koji treba da budu krov našeg pravosuđa. Krov naše državnosti. Očekuje se da bar oni imaju i na vreme i potpunu dokumentaciju kojom će biti predstavljeni u tom izbornom procesu. Ovo je potpuna reforma našeg pravosuđa i mislim da je ovaj amandman moguć i dopustiv, zato što bi se i ceo član mogao malo drugačije preformulisati. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Lidija Vukićević.
Uvaženi građani, dame i gospodo poslanici, predsedavajući, uvažena gospođo ministar, ovih dana, a naravno, ne želeći da skrećem sa teme i uopšte svi članovi SRS ne želimo da prekidamo današnji tok sednice, međutim, ne možemo da ostanemo gluvi, a da se ne osvrnemo na ono što je naša svakodnevica i ono što se u Srbiji, konkretno u Beogradu, dešava. Dakle, ovih dana smo svedoci bahatog ponašanja ministra zdravlja, koji u svojstvu ministra prosvete, ali i ministra pravde, kroji sudbinu nastavnika i studenata privatnog medicinskog fakulteta. Poznajem najmanje tri porodice čija deca studiraju na privatnom Medicinskom fakultetu u Beogradu, s tim što je jedno dete prešlo sa državnog beogradskog Medicinskog fakulteta na taj isti privatni fakultet, a drugo je prešlo sa državnog fakulteta iz Skoplja na privatni medicinski fakultet u Beogradu. Da bih potkrepila sve ovo i da bih imala što više istinitih informacija, bila sam sa njima, i na samom fakultetu i razgovarala sa studentima. Pričali su mi kakve su sve muke imali i šta su sve morali da urade, koje uslove je trebalo da ispune da bi ovaj privatni fakultet u Beogradu počeo sa radom. Odjednom, kada su došli do četvrte godine fakulteta, studentima su zatvorene kapije bolnice "Dragiša Mišović" i KBC, dakle, ''Kliničko-bolničkog centra'' u Zemunu i onemogućen im je dalji rad i dalje studiranje, a naravno ometen je i rad nastavnika sa tog privatnog fakulteta. Moram da napomenem da imaju, a i u trenutku kada se to dešavalo imali su regularne ugovore po komercijalnoj osnovi, uz eventualni otkaz od godinu dana. Brutalnom akcijom ministra i dekana državnog Medicinskog fakulteta u Beogradu ti ugovori su poništeni. Sada molim da saslušate koje je obrazloženje. Obrazloženje je da studenti koji studiraju na privatnim fakultetima nemaju pravo i ne mogu da vežbaju u državnim ustanovama, a direktori koji su potpisali ugovore sa ovim privatnim fakultetom nisu imali ingerencije, nisu bili nadležni za to. Po tome, dakle, iz toga proizilazi, da bi onda trebalo – naše bolnice da leče samo one pacijente koji su zaposleni u državnim ustanovama, a ove direktore koji su potpisali ugovore, a nisu bili nadležni za to, odmah smeniti i, u stvari, skloniti, zbog prekoračenja službenih ovlašćenja. Naravno, oni nisu prekoračili ovlašćenja, već su napravili dobre ugovore za te bolnice. Ovde, u ovoj dokumentaciji, u papirima ovog privatnog medicinskog fakulteta vidi se, u stvari, u papirima Ministarstva prosvete – da je ovaj fakultet regularno osnovan, da on ima pravo kao i drugi fakulteti i da nije bilo pravnog osnova da se ponište ovi ugovori, koji su napravljeni. To je dokumentovano, to može da se proveri, ja to imam kod sebe. Pretpostavljam da bi ministar zdravlja hteo da, čak, i u Ustav uđe – da u Beogradu može da postoji samo jedan medicinski fakultet, sa svojih, recimo, hiljadu zaposlenih, nastavnika i saradnika, od kojih neki služe da ispituju decu svojih kolega. Sada, znate, da apsurd bude veći, to što su prekršili i što su ostavili na ulici mnogobrojne studente i profesore, odnosno studenti drugih privatnih fakulteta, recimo, ja ću da pođem od Fakulteta dramskih umetnosti, Akademije, mogu da obavljaju praksu, naravno u državnim, u gradskim pozorištima, da li je ''Beogradsko dramsko'', ''Jugoslovensko dramsko'', ''Atelje'' ili bilo gde na drugom mestu. Dalje, imamo studente privatnog Stomatološkog fakulteta u Pančevu, kojima je, takođe, omogućeno da obavljaju praksu u državnim ustanovama. Naravno, i studenti privatnog pravnog fakulteta vežbaju u državnim sudovima. To je činjenica i to je nešto što je poznato svima nama. Visoka medicinska škola ''Milutin Milanković'' ima nastavne baze u ''Kliničkom centru Srbije'' i na ''Vojnomedicinskoj akademiji'' i na njoj istovremeno predaju profesori sa državnog medicinskog fakulteta. Dakle, sve je to moguće. Gospođo ministar pravde, pošto vas izuzetno cenim i poštujem, molim da se glasom stručne pravne javnosti sputa ova diskriminacija prava na obrazovanje, na rad i na akademske slobode. U ovom trenutku se mnogi studenti, oni pokušavaju da štrajkuju glađu, nalaze na ulicama i ne mogu da privedu kraju studiranje na privatnom medicinskom fakultetu. Pravda ne sme biti selektivna. To je suština ovoga zbog čega sam se javila. Isti uslovi moraju da važe za sve. Ovde je brutalno pogaženo pravo i to se ne sme dozvoliti, jer ne možemo neku decu, koja se opredeljuju da sutra budu lekari i svim srcem su ušli u to, imaju dobar prosek, na ovaj način, najblaže rečeno, pa, eto, da poništimo i da kažemo da oni dalje ne mogu da nastave studiranje, nego neka se lepo prebace na državni fakultet, pa neka nastave. Dakle, imamo ministra zdravstva, koji gotovo deceniju sedi u fotelji, i poziva se – da su sve bolnice od 1979. godine, po Samoupravnom sporazumu i Društvenom dogovoru, sklopile ugovor sa državnim medicinskim fakultetom. Ovde, u stvari, dolazimo do toga da bimonopolizam trebalo da odslikava kvalitet, a ne konkurencija. Ministar zdravstva ne želi konkurenciju, misli da je monopolizam sinonim za kvalitet. Ono što mi se, inače, sinoć dopalo u razgovoru sa ovim studentima jeste, u stvari, to što je negde propisano, u nekom izveštaju privatnog medicinskog fakulteta, a što je pravilo, da se deca nastavnika ne mogu zapošljavati na tom fakultetu. To je primer nepotizma koji vlada na državnom Medicinskom fakultetu u Beogradu. Hvala vam najlepše. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Ima reč Vladan Batić. Izvolite. Ima reč po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, gospođo ministarka, predlažem da razmotrite mogućnost – da li se može prihvatiti predloženi amandman. Kada raspravljamo o Zakonu o sudijama, ja sam prethodno nagovestio da je na vrhu pravosudne organizacije ili hijerarhije, po definiciji, predsednik Vrhovnog suda i da mnoga od onih pitanja, primedbi, predloga, sugestija ili kritika koje se upućuju Ministarstvu pravde ili ministru pravde, treba uputiti na tu adresu. I, mislim da je vreme kada bude usvojen ovaj zakon, sa amandmanima koji su prihvaćeni, dobar trenutak da Vida Petrović Škero podnese ostavku na mesto predsednika Vrhovnog suda. Podsetiću vas šta se sve događalo u vreme njenog mandata, to je samo par podsećanja. Na mestu predsednika Vrhovnog suda prva njena izjava je bila – da treba ukinuti sudove za organizovani kriminal i za ratne zločine. Priznao to neko ili ne, to su dve najrespektabilnije pravosudne institucije u Srbiji danas. Tim povodom je još čuvenija njena izjava – da sve sudije mogu da sude sve predmete. To je potpuno apsurdno. Dalje, gospođa Vida Petrović Škero ostaće poznata po tome što je u vreme dok se ona nalazila na čelu pravosudne organizacije, odnosno na čelu Vrhovnog suda Srbije, jedan od sudija tog istog suda, Vrhovnog suda Srbije, osuđen na dugogodišnju kaznu zatvora. U njeno vreme više sudija širom Srbije osuđeno je za krivična dela iz sfere krivičnih dela protiv korupcije. Takođe, u njeno vreme abolirani su ili amnestirani, ili je dozvoljeno da zastare postupci, na zgražavanje čitave javnosti, protiv nekoliko crkvenih velikodostojnika, između ostalih, Pahomija i Ilariona. U njeno vreme, Opšta sednica Vrhovnog suda je, čak, usvojila prigovore na opomene koje je Veliko personalno veće izreklo sudijama, koji su postupali ili zbog čijeg nepostupanja su zastareli postupci protiv pomenutih Pahomija i Ilariona. U njeno vreme je jedan njen zamenik, a zamenika bira po sopstvenom nahođenju, kao sudija izvestilac zbog propuštanja roka dozvolio da šest albanskih terorista bude oslobođeno. Njen drugi zamenik je postupao u predmetu Ilarion, ali ona bi da se konzervira postojeće stanje. Ona podstrekava i ljude iz Društva sudija i iz nekih drugih pravosudnih institucija da dižu svoj glas protiv predloženog seta pravosudnih zakona. Istorija se ponavlja. Sve to je činila i pre šest, sedam ili osam godina. Ona je digla najveću dreku kada smo ukazivali na propuste sudija Četvrtog opštinskog suda u slučaju Bagzi. Za gospodu iz SPS, uvažene kolege, dobronamerno, neka provere ulogu sadašnje predsednice Vrhovnog suda Srbije, gospođe Vide Petrović-Škero, u pisanju Uredbe kojom je Slobodan Milošević izručen u Hag. Bile su osude na ovog, onog itd. Hajde tačno da vidimo, tim povodom, ko je šta radio. Dakle, samo istinu na videlo. Prema tome, tražim da Vida Petrović-Škero podnese ostavku. Novi zakon o sudijama je jedan dobar trenutak za jedan takav gest, da ne pomaže više pravosuđu, jer je pod njenim pokroviteljstvom i pod njenim rukovođenjem spalo na niske grane. Ona sebi dozvoljava da kaže da je pravosuđe u agoniji, da je ruinirano, ali joj ne pada na pamet, ako ne po principu subjektivne odgovornosti, onda po principu objektivne odgovornosti, da podnese ostavku. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? (Ne) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Milentijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Palalić, zatim gospodin Jojić.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko Malović, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman jeste na tragu današnje rasprave o činjenici da će se vršiti izbori za Visoki savet sudstva. To jeste jedna novina koja je izazvala poprilične kontraverze u današnjoj raspravi i ukazala na niz protivurečnosti i nedostataka u ovom predloženom zakonu, pogotovo kada je u pitanju procedura kandidovanja, izbora i utvrđivanja rezultata glasanja. Mi smo kroz naše amandmane, u toku današnje rasprave, ukazali na tu činjenicu da će se u pravosuđu po prvi put obaviti izbori, da će u tim izborima učestvovati sve sudije i da će rezultat tih izbora biti, trebalo bi da bude, formiranje Visokog saveta sudstva, sa svim onim nadležnostima koje su definisane i u Ustavu Republike Srbije i koje su razrađene u ovom predlogu zakona, o kome danas raspravljamo. Ovaj amandman želi da skrene pažnju, bez obzira na obrazloženje Vlade za razloge odbijanja, da, pored činjenice da imamo izborno zakonodavstvo kada su u pitanju izbori za narodne poslanike i da se zakonima definiše postupak u detalje kako se vrše izbori, tako i kada je u pitanju, recimo, Zakon o lokalnim izborima, gde se precizno definišu sva pravila na koji način se vrše izbori, kako bi pred javnošću bilo transparentno, pred učesnicima procesa sve bilo definisano u skladu sa zakonom i ne bi bio ostavljen veliki prostor da se podzakonskim aktima i raznim drugim opštim aktima ta stvar razrađuje tj. da zakonom bude što više toga uređeno – u tom smislu jeste i predlog da se, kao kod izbora narodnih poslanika, kod izbora odbornika, ceo izborni proces u pravosuđu, koji treba da dovede do izbora Visokog saveta sudstva, obavi na način koji je uobičajen i gde je procedura uobičajena. Gde se, faktički, razrađuje sve ono što je predviđeno ovde u ovom predlogu zakona – od biračkih odbora, uloge biračkih odbora, ukupnog broja sudija koji su učestvovali u postupku izbora, s obzirom na to da znamo da učestvuju sve sudije, koliko ih je glasalo, koliko je bilo nevažećih, neupotrebljivih glasačkih listića, da budu transparentni zapisnici, da ti zapisnici, kao što je slučaj sa svim drugim izborima, na vidnom mestu budu označeni kako bi svi učesnici u postupku mogli to da vide. To je ta stvar sa kojom će se suočiti organi koji će sprovesti ove izbore. Mi prvi put imamo ovako jednu ozbiljnu proceduru i ozbiljnu izbornu trku unutar pravosuđa. Mi to do sada nismo imali. Ubeđen sam da svi, koji razumeju o čemu se ovde radi, shvataju koliko je ova stvar ozbiljna. Političke stranke koje učestvuju u političkoj utakmici znaju metode i načine kako se vode izborne kampanje. Postoje pravila, koja smo mi svi učesnici u političkoj borbi godinama izgrađivali, koja su sada dovela do toga da politička borba i političke kampanje u Srbiji, u najvećoj meri, prolaze bez većih primedbi. Sada mi ulazimo u jednu proceduru u pravosuđu gde će se sudije suočiti sa kandidovanjem, sa lobiranjem, sa ubeđivanjem da su oni najbolji kandidati, da najbolje mogu da vrše ovako odgovorne i značajne funkcije, kao što je funkcija člana Visokog saveta sudstva. Ovim amandmanom se predlaže da se ne prepusti poslovniku ili nekim drugim aktima Visokog saveta sudstva ili Komisiji, koju bude Savet formirao, da ovu proceduru detaljnije razradi. Smatramo da zbog osetljivosti i važnosti ove teme ona mora biti definisana u zakonu o Visokom savetu sudstva. Cilj jeste da se na kraju dobije sastav Visokog saveta sudstva koji će kvalitetno da rukovodi pravosuđem, koji će kvalitetno da sprovodi sve one nadležnosti koje po ovom zakonu treba da uspostavi – uzajamno poverenje sa sudijama koje su ga birale, da ta poverenja ne izneveri, da ona obećanja koje kandidati daju sudijama u postupku kandidovanja i u postupku izbora budu realizovana. A, ne, kao što su u nekim kampanjama obećavali dvesta hiljada radnih mesta, veliko zapošljavanje, a sada nam ministri obećavaju da možda nećemo biti gladni, bosi i sve drugo što ovih dana slušamo. Ni to nije sigurno, da možda nećemo biti gladni, goli i bosi. Znači, od onih velikih obećanja, svelo se na glad, golotinju i na ljude koji mogu da budu bosonogi, jer je tako teška finansijska kriza. Stvar je u tome kako treba da se izabere Visoki savet sudstva, da se obezbedi kvalitet, da se obezbedi transparentnost, da nema primedbi i da dobijemo sudije koje će kvalitetno, na najbolji mogući način, predstavljati i vršiti sudsku vlast. Ono što je najvažnije, Visoki savet sudstva jeste najviši organ sudske vlasti. U tom faktičkom smislu on sprovodi tu politiku i dobro je što se i rešenjima o formiranju Visokog saveta sudstva i rešenjima u Ustavu ovaj organ formira, i zato treba da on bude istinski kvalitetan i da uspostavi ono pravo poverenje koje sudije očekuju. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Gospodin Jojić ima reč o ovom amandmanu.
Dame i gospodo, vi ste čuli poruke koje je uputio narodni poslanik gospodin Batić. Treba to malo da čuju oni kojih se ovo tiče, a tiče se, u celosti, pravosuđa u Srbiji. Drugo, ovo što je kolega Palalić predložio, da se menja u odredbi ovog člana, sasvim je u redu. Gospodo, kada ste pristupili predlaganju ovog zakona, čudi me kako je bilo moguće da se tolikim članovima i odredbama predvidi i normira sam izbor članova Visokog saveta sudstva. Ni Kenedi, ni Buš, ni bilo koji predsednik u ovim velikim državama nije imao propisanu, ovakvu, kampanju, kao što je to predviđeno za izbor članova Visokog saveta. Ovo je čak opširnije i dignuto na veći pijedestal, nego engleska kruna. Ovo je veće od Krunskog saveta. Pogledajte koliko odredbi članova propisuje sam postupak izbora. Gospodin Krasić je rekao, a bio je u pravu – ostala je samo predizborna kampanja, da bude javna, a drugo, da se odrede nepristrasni posmatrači i to, po mogućnosti, iz NATO pakta, ali da se ne mimoiđe ni Sonja Liht, ni Nataša Kandić, ni gospođa Biserko, da se Cesid slučajno ne zaobiđe i da se ne zaobiđu čuveni elektronski i štampani mediji, koji su već pripremili kampanju i obezbedili značajna materijalna sredstva za ovu kampanju, da bi bila uspešna, sveobuhvatna i da daje dobre rezultate. Ovo što je rekao gospodin Todorović, on je veliki poznavalac ovoga – nemojte slučajno tajkune da zaboravite, oni će biti uvređeni, oni će biti iznenađeni ako njih niko ne bude uključio u ovaj značajan, veliki, svenarodni poduhvat koji se priprema u Republici Srbiji. Toliko o amandmanu. Sada bih skrenuo vašu pažnju, gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, dozvolite mi da iznesem samo jednu uporednu sudsku praksu, koja se odnosi na efikasnost pravosuđa u nekim zemljama, da bismo uporedili bliže kako ćemo imati efikasno pravosuđe i kako sada imamo efikasno pravosuđe, a to govorim iz razloga što mnogi naši građani ne mogu svoje pravo da ostvare za života. Mnogi umru kada pokrenu parnicu, jer ne mogu da dočekaju da se ona odlukom određenog suda reši, pa čak i naslednici godinama vode tu parnicu, jer je, kao pravni sledbenici, preuzimaju, da bi ostvarili, kao sledbenici i naslednici, određeno pravo, bilo statusno, bilo nasledno, lična prava koja su neprenosiva, ali ona koja su prenosiva – juče sam rekao da sam imao prilike da vidim dva predmeta, jedan, gde se 19 godina vodi parnica, za običnu naknadu štete, a drugi, 20 godina. Da vidimo mi naše zumbule, šta naši zumbuli rade. Dame i gospodo, trajanje parnice u Nemačkoj zavisi od instance i regiona, ali, u proseku, u opštinskom sudu, 80% predmeta se završi u roku od osam meseci. Koliko, ono, bi godina? Dvadeset godina? Koliko tu meseci treba kod nas? Mada ima i razlike, npr. Štutgart, sa najbržim sudovima, ima prosek pet meseci vođenje parnice, a Hamburg 11 meseci. U okružnim sudovima tri četvrtine postupaka traje između 11 i 14 meseci. Trajanje postupaka u Bavarskoj, istraživanje od 2002. godine, opštinski sud – 3,7 meseci završava u procentu od 83,7% predmeta, reši za manje od šest meseci, a 95,5% za manje od 12 meseci. Okružni sud 3,7 meseci, okružni sud – 6,4 meseca ili 68,7 predmeta reši za manje od šest meseci, 87% za 12 meseci okružni sudovi rešavaju. Viši okružni sud rešava predmete, 6,3 meseca u 66,5 predmeta, manje i od šest meseci, a 90,9% za 12 meseci, čak i manje. Ono što je kod nas nepoznato u pravosuđu, mada se to negde primenjuje, u određenim predmetima i kod nas, ali vrlo malo, jeste da sudi sudija pojedinac. U Nemačkoj, Francuskoj i Engleskoj veliki broj predmeta rešava sudija pojedinac. I kod nas bi to trebalo da bude na ovom, i kod nas bi to trebalo da bude, neka, stečena, tradicionalna, vrednost, da preuzmemo i mi od neke zemlje iz uporednog prava, koja može da smanji broj sudija, ali da ubrza rešavanje predmeta pred nadležnim sudovima. Dame i gospodo, kako se to neki odlučuju da se stave iznad suda? Skrenuo bih vašu pažnju, vezano je za Vrhovni sud Srbije i za jednu instituciju koja nema dugu istoriju kod nas. Ovo je objavljeno u jednoj knjizi, verovano najveći u nizu skandala, u vezi funkcionisanja Saveta Republičke radiodifuzne agencije, koji se dogodio 10. jula 2007. godine, kada je Vrhovni sud Srbije doneo presudu kojom je uvažio tužbu TV RTL i još sedam radio i TV stanica koje nisu dobile dozvolu za emitovanje. Iako takva odluka Vrhovnog suda ne podrazumeva i automatsku izmenu odluke Saveta RRA, sud po zakonu samo utvrđuje da li su, prilikom donošenja odluka, poštovane zakonske odredbe, članovi Saveta reagovali su neprimereno svojoj funkciji i izneli niz optužbi na najviši sudski organ u državi. Kako i ko? Zamenik predsednika Saveta Aleksandar Vasić je otvoreno optužio Vrhovni sud Srbije za korupciju i rekao – nakon najnovijih pritisaka, mogu, pritisaka, mogu (dva puta ponavlja) javno da saopštim da, dokle god smo mi predsednik i zamenik predsednika Saveta RRA, Nenad Cekić i ja, RTL, upravo zato što krši Zakon o radio-difuziji, neće dobiti dozvolu za emitovanje programa, ma šta presuđivao Vrhovni sud Srbije. Nejasno je koliko je miliona razloga, koji je RTL pripremao u svom lobiranju za sticanje dozvole za emitovanje programa u Srbiji, uticalo na ovakvu presudu. Bez obzira na milione razloge, Vrhovni sud Srbije ne može izdati dozvolu za emitovanje programa RTL. Osim toga, predsednik Saveta, Nenad Cekić, ocenio je kako je odluka Vrhovnog suda Srbije školski primer državnog udara u političkoj teoriji i praksi i pozvao predsednicu suda, Vidu Petrović-Škero, da podnese ostavku, ako ima imalo sudske časti. Predstavnici Vrhovnoga suda Srbije oštro su reagovali na ovakve optužbe, u saopštenju objavljenom 13. jula 2007. godine. Objašnjeno je da su isti pojedinci iz Saveta RRA nekoliko puta bahato i besprizorno ocenjivali odluke Vrhovnog suda Srbije, da nisu dostojni svoje funkcije, kao i da svojim postupcima omalovažavaju sud i pozivaju na nepoštovanje zakona, čime besprizorno podrivaju državni sistem. Konačno, istaknuto je sledeće – takvo ponašanje predsednika državnog organa samo podgreva agresivnost građana koji su nezadovoljni sudskim odlukama itd. Dame i gospodo, ovo sam želeo da istaknem i da saopštim i stručnoj javnosti, i Narodnoj skupštini, i našim građanima i našim sudovima, da uputim upozorenje onima koji se usuđuju da ovako omalovažavaju, bez obzira što je tu bilo primedbi – niko nema pravo da najvišu pravnu instituciju ovako omalovažava i da se sudske odluke ne poštuju! U ovoj državi, a jesmo država, ali ako ćemo da budemo pravna država, moramo da poštujemo odluke suda, jer smatramo da su odluke suda ravne zakonu. Prema tome, niko nema pravo, kao što su ovi ljudi iz ove institucije, da ovako napada pravosuđe, i ovim dokazuju da moćnici u našem društvu, odnosno u Srbiji, još uvek mogu i te kako da utiču na izvršenje sudskih odluka, a ujedno i na donošenje. Ja sumnjam i na donošenje ovih odluka. Naše pravosuđe mora da doživi slavu. Ono ima tradiciju. Pravosuđe mora da bude nezavisno, sudija mora biti poštovan, kao što se to poštuje svuda u svetu. Ali, i taj sudija mora da gradi svoj integritet, svoj autoritet, on ne sme biti pilićar, šibicar i ja smatram da sudija nije šibicar, niti ikada sme da bude, ali ne može da se bavi poslovima koji su nespojivi sa sudskom funkcijom. Drugo, sudija ne može da dozvoli sebi da presudi danas, a dogodine, u isto vreme, na godinu, dana da napiše presudu. To nije sudija. Takav sudija u pravosuđu nema mesta, sudija koji ne poštuje zakon, koji krši zakon, a to se dokazuje, gospodin Batić to dobro zna, u brojnim postupcima koji su pokrenuti protiv sudija koji su izvršili krivično delo, kršenje zakona od strane sudije Mi hoćemo da dokažemo kako mi sada hoćemo pravnu državu, hoćemo dobro pravosuđe, ali ja sam da se na drugi način pravosuđe digne u visine i da doživimo pravdu pred pravosuđem, a to znači da izbor bude pravičan. Da se svakome garantuje da će biti pravičan izbor i da niko neće uticati, ali ćete u praksi, gospođo ministre, imati ogromne probleme. Vi ste danas ministar, vi ćete poneti iskustvo iz Ministarstva. Ali, jednoga dana ako se budete bavili drugom profesijom naići ćete na brojne probleme. Videćete u praksi šta nam rade sudovi. Hoćemo dobrog sudiju, ali hoćemo proceduru da on bude biran kao i svaki sudija, i onaj koji ulazi u Visoki savet visokoga sudstva. Ne mogu članovi Visokog saveta sudstva da budu zaobiđeni, a daostalisvi doživljavaju selekciju i lustraciju. Zbog toga SRS neće podržati ovaj zakon, jer smatra da je ovo čista lustracija. Jesmo za odstranjivanje onih koji su skloni korupciji i kriminalu, ali da se dokaže i da budu odstranjeni. Hvala.
Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, poštujući vreme koje smo utrošili na analizu amandmana, i ono što je rekao kolega Palalić u odbranu svog amandmana, ono koje se odnosi na član 33, a član 34. se nastavlja na ovaj član po svom pravnom dejstvu, smatram da bi bilo dobro da su oba ova amandmana usvojena. Pre svega, zato što bismo, zaista, učinili mnogo transparentniji, mnogo vidljiviji sam proces izbora i otklonili mnoge sumnje koje se, ako se sve ne istakne, ne pokaže, ne bude vidljivo, ponekad javljaju u toku izbornih procesa koji se odigravaju. Ono što je u pravosuđu, i zbog čega je pravosuđe osetljivo, jeste ta vidljivost. Ako smo se juče mnogo zalagali za onaj amandman da sudije ne iznesemo, na neki način, na giljotinu time što ćemo omogućiti svakom licu da pokrene inicijativu za njihovo razrešenje, onda je trebalo da bar ovaj deo izbornog procesa učinimo mnogo vidljivijim i mnogo transparentnijim. Time bismo im značajno olakšali sam taj izborni proces, odagnali mnoge sumnje koje se uvek u izbornom procesu javljaju. Hvala.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministre, na dnevnom redu je još jedan zakon koji bi trebao da reformiše naše pravosuđe, ali bojim se da ovim zakonom nećemo reformisti naše pravosuđe. U prilog ovoj mojoj tezi govori veliki broj amandmana koji je prihvaćen i koji je podnesen od strane poslanika opozicije. Naime, da podsetimo građane Srbije koja je osnovna funkcija Visokog saveta sudstva. Visoki savet sudstva treba da imenuje i razrešava sudije u buduće. Ovaj organ će se baviti tim problemom. Inače, ovaj organ će imati 11 članova, tri po položaju, to su: ministar pravde, predsednik Odbora za pravosuđe, predsednik Kasacionog suda. Osam članova se bira, to su, pre svega, jedan iz Advokatske komore, jedan iz redova profesora pravnog fakulteta i šest iz redova sudija. Mi u ovom zakonu nismo videli izbor članova iz Advokatske komore, međutim, vi ste prepustili to Advokatskoj komori, nećemo to da sporimo, to je vaše pravo. Mi smo hteli i o tome da raspravljamo, ali, podsećam da ste danas usvojili jedan amandman, gospodina Jovana Palalića, koji govori o tome da sudija koji bude izabran u taj organ mora da zamrzne članstvo u sudu u kojem je radio, a analogno tome očekujemo i od Advokatske komore da i oni na taj način odrede svom članu koji bude izabran u taj organ da taj član ima obavezu da ugasi svoju advokatsku kancelariju, jer, u suprotnom, doći će do sukoba interesa. S obzirom na to da se radi o sukobu interesa, ja bih na jedom plastičnom primeru objasnio građanima Srbije. Postoji mogućnost da član iz Advokatske komore, tj. advokat koji se nalazi u tom savetu odlučuje o razrešenju nekog sudije, imenovanju nekog sudije, a, u stvari, ima predmet kod tog sudije. To je taj sukob interesa i očekujem od Advokatske komore da će u svom poslovniku o izboru staviti tu klauzulu da će tog člana svoje Advokatske komore koji bude u tom organu obavezati da ugasi svoju advokatsku kancelariju. Podneo sam amandman na član 35. koji govori o predlogu kandidata iz redova sudija. Predložio sam da stoji u članu 35. stavu 1 – ''Savet donosi odluku o predlogu jednog kandidata'', ja sam tu stavio ''tri'' kandidata, ''sa najvećim brojem glasova'', a reči ''ili više kandidata'' da se brišu, ''sa svake liste, na osnovu zapisnika o utvrđivanju rezultata izbora, koji im dostavlja Izborna komisija.'' Znači, ovim amandmanom sam hteo da rešim ovaj problem na taj način što će sa svake izborne liste imati po tri kandidata i da će na jednoj, fer, demokratskoj borbi ova skupština izabrati, a to je njena osnovna ustavna funkcija da bira članove Saveta, jednog kvalitetnog kandidata, a ne, uslovno, samo jedan, jer na taj način ova skupština gubi funkcije, ona samo imenuje, a osnovna funkcija po Ustavu ove skupštine jeste da bira članove. Iz tih razloga očekujem, ministre, da prihvatite ovaj moj amandman i da će ubuduće u članu 35. imati reč ''tri'' kandidata, a da će ova reč "više kandidata" da se obriše. Toliko, zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, izgleda koliko smo se umorili, ima nas, možda, dvadesetak u ovoj skupštini, ali, dobro, građani nas slušaju, veruju da ćemo nekakve korisne zakone doneti.
Gospodine Živanoviću, izvinite, 51 poslanik je ubacio karticu u poslaničku jedinicu u ovom momentu, prosto, zbog javnosti.
Verovatno da je 51 poslanik, ali verovatno su kartice ostale u klupama. Ali, dobro. Ako ima više, izvinjavam se. Moram nešto da vam kažem, još 2001. godine kada sam došao u ovu skupštinu dobio sam ovu knjižicu koja se zove "Korupcija u Srbiji". Zbog čega sam to hteo da kažem? Hteo sam da se nadovežem na ovaj amandman, koji je prethodni govornik obrazlagao, podržavam i mislim da bi trebalo ministar pravde da prihvati ovaj amandman, jer on govori o korupciji koja je, u stvari, prisutna. Reći ću vam nešto u vezi predgovora ove knjige, gospodin Dragoljub Mićunović je napisao predgovor, čovek koji je verovatno i ''otac ovog novog poretka'' ili da ga nazovem novog ''žutog preduzeća, koji je sve vreme pokušavao, normalno, da dođe na vlast, pa ste na, neki način, to i iskoristili petooktobarskom revolucijom. Šta je on, u stvari, u predgovoru, u dve rečenice, rekao, zbog čega donosi ili piše ovu knjigu, o situaciji koja je prisutna u Srbiji. "Kao društvena pojava korupcija je stara koliko i društvo i o njoj se alarmantno govori i piše onda kada se ispune dva uslova. Prvi je, da postoji toliko slobode u zemlji da se o njoj sme pisati. A drugi, kada postaje jako masovna i kada prožme sve institucije društva i države i kada ometa normalno funkcionisanje pravnog i moralnog poretka.'' Sad vas pitam, ovo je izašlo 2001. godine, da li ste hteli da pišete o korupciji koja je, verovatno, za vas bila u nekom prethodnom periodu. Ovde je, dalje, moram vam reći, decidno opisano – ''korupcija u sudstvu''. Sada ću da vam pročitam kako je Dragoljub Mićunović video korupciju koja je tada bila prisutna u sudstvu, pa ćete vi, verovatno, moći i primeniti i videti kakva je korupcija danas u sudstvu, i da li uopšte postoji. ''Sve više i češće govorimo o korupciji u sudstvu. Iskazi su generalni i paušalni, ali ipak uznemiravajući. U sudovima se o tome ćuti ili šapuće, ali priče dodiruju sve i sve su uverljivije. To je bio razlog što je Društvo sudija Srbije marta 1998. godine sazvalo okrugli sto i uglednim učesnicima kolegama advokatima, veštacima, psiholozima, naučnim radnicima itd. glasno postavilo pitanje – ima li korupcije u sudstvu. Iako je rasprava o ovom pitanju bila ozbiljna i upozoravajuća, priče su ostale bezimene, ali i zabrinjavajuće uverljive. Uostalom, ako korupcije ima u društvu, zašto je ne bi bilo i u sudstvu? Sva je prilika, dakle, da je virus korupcije zahvatio i sud. Sudije koje primaju već su dobile zvanje primarijusa. Šta primarijus može primati? Sve: novac, stan, poklone, izbor u viši sud, ministarski položaj, predsednik suda počeo je političku funkciju, pečeno jagnje ili prase, ručkove i večere, razne usluge, kao i svaku drugu imovinsku i neimovinsku korist. Šta može dati? Tu nema velikog izbora – presudu po narudžbini. Korupcija u sudstvu se ogleda u razmeni svake nečasne presude za svaku nečasnu korist. To znači, pokvarenost, izopačenost, okaljanost, zavedenost i potkupljivost.'' Šta se dalje govori o ovoj velikoj i opakoj bolesti? Da je ''korupcija korov i zato proklija čim se stvore pogodni ambijenti za njen uspon. Zbog toga od ključne je važnosti odgovoriti na sledeće pitanje – šta je u našem sudstvu stvorilo klimu tako pogodnu za bujanje korupcije? Najpre, gubitak nezavisnosti u moralnom sunovratu društva, koje je pravo žrtvovalo nasilju, pravičnost interesima, a sudstvo dnevnoj politici. Taj pad je otpočet ubijanjem pravde u pravu, koja je postala volja vladajuće klase, i u sudstvu, koje je postalo klasna institucija.'' Kao što vidite, dame i gospodo, i u jučerašnjoj diskusiji sam iznosio koliko je kriminala prisutno u ovoj oblasti koja se zove sudstvo, ne treba ništa više da vam govorim, ali je ovo, verovatno, prisutno još od 2001. godine, kada je počela kriminalna privatizacija u Srbiji. Pogledajte, sve ono što je privatizovano, moram vam iskreno reći, može se nabrojati na prste da je možda dva ili tri, možda pet posto čestito i pošteno privatizovano, a ono ostalo je sve kriminalno urađeno. Vidite, ovde je i dalje u Odboru za privatizaciju gospodin Aleksandar Vlahović, čovek koji je bio ministar za privatizaciju, a Cvetković je bio direktor Agencije za privatizaciju. To su ključni ljudi koji su upropastili privredu Srbije i ostavili preko milion ljudi bez posla. Oni se danas nalaze na visokim funkcijama. Da li je neko pokrenuo bilo koji krivični postupak protiv kriminala tih ljudi?! Oni su vidni, a šta tek govoriti o onima koji se ne vide. Dame i gospodo, pogledajte, žao mi je što je gospodin Batić otišao, pogledajte, evo, kum mafije u odelu heroja, evo, šta govore danas mediji, štampa,"Novosti", o najvećem zločincu srpskog naroda, ne mogu da kažem da je gospodin, već je to, u stvari najveći zlikovac, Hašim Tači. Sada ću vam pročitati šta o njemu piše štampa. "Premijer Kosova Hašim Tači, heroj kosovskih Albanaca i miljenik Amerike, iz nemačkog ugla gledanja bio je kum, probran u fleksibilnog političara'', piše nemački list. List je ocenio da je jasno da je Kosovo pokriveno zločinima u kojima su bivši pripadnici podzemlja napravili zapanjujuće karijere u političkom "establišmentu", piše "Dojče vele". Kao što vidite, i Nemci su počeli da pišu o onima koji su naneli velike žrtve Srbima. Počeli su da govore, a bili su među prvima koji su doprineli uništavanju bivše Jugoslavije, pa i sadašnje SRJ, kao i uništavanju i otimanju KiM, a to je Nemačka. Sada, kada su se njihovi obaveštajci našli na teritoriji KiM i kada je, da tako kažem, spoljna politika Nemačke počela da bude ugrožena, oni se onda javljaju da prozivaju najveće zlikovce, Hašima Tačija, čoveka koji se na skopskom aerodromu s Borisom Tadićem rukovao, a da ne govorim o mnogim konferencijama na kojima je zajedno sa Borisom Tadićem i bio. Onda možete sada napraviti jednu paralelu ili razliku između ovih ljudi, između Borisa Tadića, politike koju vodi Boris Tadić i politike koju vodi Hašim Tači. Dame i gospodo, moram vam reći da sam mislio da ćete, ipak,za ovih osam godina shvatiti koliko je nedela učinjeno i naneto ovoj državi, građanima ove zemlje, a najviše onom heroju rada, koga najviše za ovom govornicom pominjem, a to je seljaku. Mnogi seljaci se zahvaljujući vama danas nalaze po sudovima ili vode se po sudovima, ili vode određene pranice. To je zato što ste im preko nekakvih donacija obezbedili sadni materijal, kao što se to desilo u selima Mačve. Oko trideset sela u Mačvi, gde su seljaci uzimali malinu, preko neke holandske firme, to je bio falš sadni materijal, jer kada je trebalo da dođe na rod, seljaci nisu imali šta da naberu. Sada kada je došlo vreme vraćanja tih kredita, odnosno to su bile donacije; ne znam na koji način ste vi njima taj materijal davali kao kredit, ako su to bile donacije za Srbiju, to su donacije i za veselog seljaka. Vi danas ne znate kako i na koji način je ta holandska firma, ili je to firma nekakvog našeg tajkuna, koji danas želi da sve naplati, isto kao i ove banke koje su stvorene u svakom gradu i na celoj teritoriji Srbije. One nisu došle ovde zato što vole Srbiju, već su došle na teritoriju Srbije da se obogate, jer samo na takav način, preko tih banaka, ti naši seljaci, odnosno naši građani i radnici mogu da prežive. Kao što vidite, kako će seljak da vrati i odakle će da vrati taj kredit koji je uzeo, nadajući se nekom boljitku, nadajući se da će mu država pomoći da ostvari nekakav prihod, bar pozitivan prihod, da bi mogao da opstane, jer to seljačko domaćinstvo u stvari je jedna mala fabrika. Ali, ne lezi vraže, vama je lepo, vidim na vašim licima osmeh, imate lepe plate, imate lepe dnevnice, sve se lepo uklapa, a o seljaku, o selu, o onoj njegovoj muci, niko ništa nije rekao, čak i onim seljacima koji primaju onako bedne penzije, koje su takoreći na nivou socijale. Znajte da ste ga mnogo puta prevarili, ali ipak seljak ima strpljenja! Najopasnije je kada on krene, kada on uzme kuku i motiku i kada njemu dozlogrdi sve, verujte, nećemo moći ovde lepo da sedimo, da nam je lepo ovde, gde je toplo, gde nas grejete, gde jeklima i leti i zimi. Shvatite još jednom, možete da se smejete, vi mladi ne znate koji je to teret i koja je to muka, pogledajte, koliko ima seljačkih domaćinstava, vi treba da znate šta je učinjeno od društvenog kapitala jedne zemlje – onoliko koliko Srbija danas ima, najmanji procenat siromaštva jeste baš ovde u Beogradu, oko 3,3%, a pogledajte jug Srbije, tamo je preko 15%, pa ćete onda videti gde i kojim putem danas Srbija ide. Shvatite me još jednom, ovo je jedno veliko, poslednje upozorenje, gde stvarno seljaci i radnici, naročito sada kada ste svima ovde zakočili, ili pomoću ovog vašeg, da ga nazovemo, fleksibilnog budžeta, koga još nismo ni videli, pokušavate opet da određenim transakcijama podignete plate u mnogim javnim preduzećima, a tamo gde treba da se podignu plate to niste činili. Zbog čega ne uđete malo u te socijalne institucije koje zbrinjavaju nezbrinute da vidite, da li ste tu svratili da pitate da li njima treba pomoć ili kako oni, koji su korisnici tih institucija, preživljavaju. Vidite, dešavaju se ubistva, dešavaju se tuče, sve je to pokriveno nekim velom tajne, prema tome, shvatite da je ovo i ovaj put kojim ide Srbija pod vama put uništenja. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman je podnela poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Judita Popović, potpredsednica skupštine. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, LDP je podnela je jedan amandman na član 42, kojim je predložila da se st. 2. i 3. ovoga člana brišu, a to iz jednog osnovnog razloga, što mi principijelno zastupamo jednu tezu, da ne treba da se širi krug onih koji mogu da pokrenu inicijativu za povlačenje mandata članovima Visokog saveta sudstva. Sasvim je dovoljno da ospore taj mandat sami članovi Saveta i potpuno je nepotrebno da se ta mogućnost dozvoli i predlagačima, odnosno drugim institucijama, jer, čini mi se, čl. od 22. do 37. ovoga zakona o Visokom savetu sudstva predviđaju jednu ozbiljnu proceduru na koji način se biraju i postavljaju članovi Visokog saveta sudstva. Prema tome, tu su i neki ozbiljni kriterijumi koji su predviđeni da bi neko od sudija, izbornih članova, ili od strane advokata, postao član tog visokog saveta sudstva. Dakle, nije tako jednostavno postati član te institucije. Međutim, time što mi dozvoljavamo da ti predlagači mogu da ospore taj mandat, mi apsolutno gazimo neku vrstu samostalnosti tog visokog saveta sudstva. Ostavljamo mogućnost da se onaj koji je predložio u međuvremenu predomisli i iskoristi tu svoju privilegiju što je predložio, pa sada može da pokrene inicijativu i da ospori to članstvo. Time mi, u stvari, napadamo autoritet i integritet Visokog saveta sudstva. Dozvolićete mi da je to, ipak, najviši organ što se tiče ovih pravosudnih organa, koji direktno odlučuje o tome ko će od sudija biti biran i postavljen. Odlučuje o tako ozbiljnom pitanju ko će nam sutra suditi. Treba im dozvoliti samostalnost i nezavisnost u tom svom postojanju i drastično ograničiti krug lica, i institucija, koja mogu osporiti njihove mandate. Time mi njima dajemo jednu sigurnost. Dajemo im na značaju, na dostojanstvu, na integritetu i samo šaljemo ozbiljnu poruku da smo ozbiljno mislili kada smo govorili o nezavisnosti i samostalnosti i autoritetu pravosuđa, koje sa ovim setom zakona mislimo da sprovedemo. Prema tome, LDP podržava ovaj set pravosudnih zakona, odnosno ovaj zakon o visokom savetu sudstva. Amandman smo podneli, ne radi neke reklame ili lepote, nego, upravo, radi racionalizacije i poboljšanja tog člana, mi predlažemo da se naš amandman usvoji zato što duboko zadire u suštinu tog autoriteta Visokog saveta sudstva. Ne bih volela da vas zamaram dalje sa nekim trivijalnim temama, ali ponukana sa ozbiljnim životnim problemima sa kojima se sučeljava naša zemlja, naša država, a i naši građani, a to su poskupljenja koja su svakodnevno na tapetu i koja se javljaju lančano. Htela bih da vam skrenem pažnju na činjenicu da, iako smo pokrenuli u ovoj skupštini inicijativu o promeni cene, odnosno snižavanju cene gasa, nismo dobili relevantan odgovor, niti su nadležne institucije reagovale, čija bi reakcija dala neke rezultate, odnosno nismo dobili rezultat koji smo inicirali, koji smo tražili. Cena gasa je još uvek ta. Cena gasa je poskupela. S obzirom na to da nam predstoji teška zima, a građani dok dožive i sačekaju da ovi zakoni o pravosuđu zažive, moraju da prezime i da prežive ovu zimu, mi predlažemo i savetujemo građane da pokrenu inicijative i pokrenu peticije kod svojih lokalnih samouprava, u vezi subvencija cene gasa i grejanja. To je inače učinio i Gradski odbor LDP-a u Zrenjaninu. U toku je potpisivanje tih peticija za subvencioniranje cene gasa i grejanja u gradu Zrenjaninu. Iako se radi o jednoj trivijalnoj stvari u odnosu na ove zakone koje mi podržavamo i za koje mislimo da su evropski, da su jako bitni za usvajanje i za reformisanje pravosuđa, ipak mi, kao LDP, stalno skrećemo pažnju i podvlačimo da je život ono što se dešava i što je ona odrednica koja bi trebalo da bude usmeravajuća snaga ovog parlamenta. Stalno bi trebalo da napominjemo i govorimo o tome da je za preživljavanje, za normalno funkcionisanje građana i života u ovoj zemlji potrebno da vodimo računa šta se to dešava pored ovih ozbiljnih napora, što se donošenja zakona tiče, i u vezi cena i u vezi ostalih gorućih problema. To je, čini mi se, jako bitno, jako značajno za celu ovu zajednicu. To nikada ne smemo zaboraviti, čak i ako govorimo o zakonima. Zato vam opet napominjem da moramo činiti sve, pa čak i to da apelujemo da ljudi ulože svoje napore i svoju snagu da dođu do nekog rezultata, a to je, čini mi se, ostalo da apelujemo na to subvencioniranje od strane lokalnih samouprava u vezi cene gasa, a za ostalo ćemo videti. Dakle, LDP podržava ovaj zakon.
Gospodin Aligrudić, po Poslovniku.
Trenutno je u sali tri puta više poslanika opozicije nego vladajuće koalicije, što pokazuje koliko vladajuća koalicija pokazuje interesovanje za nove amandmane na ovaj predlog zakona, koji su podneti, a za koje vam odgovorno tvrdim da su svi duboko smisleni i da većinu njih valja prihvatiti i razmisliti o izvesnim promenama drugih sistemskih zakona vezanih za ovu oblast, kako bi to bilo harmonično. Nažalost, kao što to uvek biva, ne može, niti to uvek tako biva, da to bude jedina tema u ovoj skupštini, pa u tom smislu reagujem u odnosu na član 104, kada je reč o ponašanju poslanika opozicije, a zatim vladajuće koalicije, a zatim i u odnosu na član 225. i 226. Moram ponovo da pitam, a odgovor nikako da dobijem, a sredstva informisanja to ne mogu da nam omoguće, čujemo razne kontradiktorne informacije – znate li vi ljudi gde vam je budžet? Na kojem putu vam je budžet? U Brisel je otišao. Vama je, očigledno, budžet na putu za Brisel i odatle se nikada neće vratiti, zato što imate jedan problem. Vaš problem se sastoji u euforičnoj sreći kojom ste obasuti zbog toga što ste uspeli da postignete da država Srbija bude saučesnik u otimačini 15% teritorije. Šta vi mislite da ovaj Euleks predstavlja? Danas čujete saopštenje Evropske unije koja pozdravlja odličnu saradnju Euleksa na planu saradnje sa institucijama Kosova, u cilju izgradnje pravne države. To je potpuno jasno da Euleks ima, očigledno, prema tumačenju Evropske unije, bez obzira na tekst Rezolucije Saveta bezbednosti, posao jedan jedini – da izvede nezavisnu državu Kosovo na put. To je ono što se tamo dešava. Pogledajte obaveštenje Stejt departmenta. Na šta oni ukazuju? Ukazuju na to da je Kosovo nezavisna država i to je gotova stvar. Čime se mi dičimo? Kakve su vas euforije uhvatile? Pokušavate da prodate maglu građanima. Pokušavate da im objasnite da ste postigli diplomatski uspeh. U čemu? Da je bilo sreće i pameti da se svi držimo zajedno jedinstvene državne politike, ne bismo imali ovaj problem, ne bismo imali ovakve udarce. Ovako, država se rastura.Iz ovih razloga, pitajte vaše kolege u Vladi, pitajte ministre, pitajte premijera Cvetkovića, zbog čega Vlada ne funkcioniše? Zbog čega nijedno od predizbornih obećanja koje je, pre svega, ZES nosio u kampanji, ne možete da ispunite? I ne samo to, zbog čega se sada, trenutno, privreda Srbije nalazi u haosu? Zbog toga što ta politička tvorevina, ta vaša vlada nije napravljena da rešava probleme građana. Baš da vidim taj budžet! Dajte da ga vidimo! Gde se on nalazi? Da li može neko u ovoj državi da nam kaže gde se nalazi taj budžet?! U kojoj je fazi izrade? Kada će biti na sednici Vlade? Prethodna informacija je da će biti juče! Sada je informacija da će biti naredne nedelje. Baš me zanima. Namerno ćemo to pitanje da postavljamo dok ne vidimo, kada se budžet pojavi ovde konačno, kada bude na Vladi Republike Srbije, onda ćemo videti kakav je to papir. Da li neko može da na to pitanje da odgovor?
Gospodin Zoran Nikolić ima reč, takođe, reklamira povredu Poslovnika.
Poštovane kolege narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika član 104, povredu dostojanstva Skupštine. Dakle, dovoljno je samo baciti pogled na moju levu stranu i videti da poslanika vladajuće koalicije nema. Ima poslanika iz SPS-a, i to pohvaljujem, ali ovih ostalih, a naročito onih koji su dominantni u ovoj koaliciji, apsolutno nema. Zbog čega? To neka oni objasne svojim biračima. Otkako je formiran novi saziv imamo manir vladajuće koalicije, a pre svega Demokratske stranke, da se od ove skupštine beži. Ne znam za takav primer, ali verujte mi, od 2000. godine, ovo je jedinstven slučaj da Vlada beži od Skupštine i od bilo kakve ozbiljne rasprave u ovom parlamentu. To je u pitanju i kada govorimo o budžetu, kojeg nema. Siguran sam da će Vlada pokušati da nam u toku 24 sata dostavi budžet i natera nas da o njemu raspravljamo na nadležnim odborima, da damo amandmane, kako bi prošlo što pre, da kažem, ili će da nas dovede u cajtnot da ne možemo adekvatno da odgovorimo na taj budžet, ali ćemo odgovoriti. Posle toga, takođe, posredstvom dominantne političke stranke, Demokratske stranke, u ovoj koaliciji će se vrlo agresivno vršiti pritisak na opoziciju, kako mi, ovde, tobože, ne znam šta radimo i kako opstruišemo rad ovog parlamenta. Nikada situacija nije bila kao što je danas i nikada opozicija nije bila izložena većim napadima nego što je to danas. Ali, pazite, kada vlast napada opoziciju, onda se upalilo crveno svetlo, u državi nešto ne valja i u državi je nešto trulo. Ono što je najtrulije jeste da ovaj parlament beži od najvažnije teme o kojoj bi trebalo da raspravljamo, a to je Kosovo i Metohija. Mi imamo nekakve inicijative Vlade, imamo završene poslove u Savetu bezbednosti. Pitam poslanike vladajuće pozicije, da li znate o čemu je dogovoreno? Ne znate. Informišite se u novinama. Ali ste spremni da aplaudirate tome i spremni ste da poverujete u propagandu koju sprovode vaše stranke na medijima, gde se to tobože predstavlja kao, ne znam kakva, diplomatska pobeda, a mi ne znamo ni o čemu se radi, ali sada dobijamo odgovore od međunarodne zajednice i Evropske unije da se radi o jednoj saradnji između Evropske unije i Kosova. Ova vlada, predstavljajući ovu državu na Savetu bezbednosti pristala je da svoj suverenitet brani tako što pristaje da misija koja dolazi na deo naše teritorije bude neutralna. Vi ste sveli odbranu Kosova na princip neutralnosti, a o tome se, što je najgore, ovde ne raspravlja. Pretpostavimo da ste u pravu, mada ste katastrofalno u krivu, to će vreme pokazati. (Predsednik: Vreme.) Ali, pretpostavite da ste u pravu. Završavam. Neka dođe nadležni ministar, neka dođe premijer koji sinoć kaže da sa detaljima nije upoznat. Pa mi znamo da on nije upoznat, ali neka dođe ministar spoljnih poslova, neka dođe predsednik Republike da o toj temi raspravljamo u ovom parlamentu. Zapravo, nije logično da Vlada Republike Srbije hoće da raspravlja na Skupštini Ujedinjenih nacija, a da neće da raspravlja u sopstvenoj Skupštini. (Predsednik: Vreme.) Onaj ko beži od sopstvene Skupštine, očigledno, savest mu nije čista i, očigledno, se iza toga krije jedna velika podvala. Vreme će pokazati da smo u pravu.
Gospodin Krasić. Gospodin Palalić, po Poslovniku, je li? Izvinite, samo nisam čula, po Poslovniku? Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, po čl. 225. i 226, s obzirom na to da sam danas dobio odgovor, od predsednika Vlade, na moje poslaničko pitanje koje sam postavio 14. oktobra na sednici Narodne skupštine, a poslaničko pitanje se odnosilo na to da li je promenjena državna politika prema Kosovu i Metohiji. Kao odgovor stižu razne definicije onoga što se može nazvati samo obrisima politike, a, u stvari, jeste jedno lutanje, de fakto jedan diskontinuitet, sa onim što je država Srbija radila u prethodnom periodu, kada smo svi zajedno u Narodnoj skupštini, sa najvećim brojem glasova, usvajali i potvrđivali jedinstven stav da je Kosovo Srbija. U ovom odgovoru smo dobili informaciju da je Srbija tražila od Međunarodnog suda pravde da dobije mišljenje o tome da li je jednostrano proglašenje Kosova i Metohije protivno međunarodnom pravu, sa obrazloženjem da, kako se kaže ovde, ima osnova za naše očekivanje da će samo usvajanje ove rezolucije u Generalnoj skupštini usporiti proces daljeg priznavanja nezavisnosti Kosova. Samo dan posle toga videli smo da su neke druge države, Crna Gora i Makedonija, priznale nezavisno Kosovo. Ali, ono što je najfrapantnije jeste da, kako se kaže ovde, prihvatanje misije Euleks ''proizilazi iz naše političke orijentacije za pridruživanje Evropskoj uniji.'' U kom je dokumentu, s obzirom na to da u Narodnoj skupštini nikada nismo o tome raspravljali, u spoljnopolitičkoj orijentaciji države Srbije definisano da je prihvatanje Euleksa u skladu sa orijentacijom države Srbije prema Evropskoj uniji? Svedoci smo da je danas Evropska unija pozdravila saradnju Euleksa sa institucijama lažne države Kosovo na uspostavljanju pravne države na prostoru Kosova i Metohije. Imamo činjenicu da se faktički ulazi u proces prihvatanja onoga što se desilo 17. februara i da je ovo jedna velika magla koja se desila u Savetu bezbednosti. Postavljam pitanje Vladi Republike Srbije: ''Koji državni organ je doneo odluku da se prihvati misija Euleks na prostoru Kosova i Metohije?'' Ako je Vlada Republike Srbije donela takvu odluku, a mi ne znamo, ignorisala je činjenicu da je preko 70.000 Srba na prostoru Kosova i Metohije bilo protiv prihvatanja misije Euleks. Hvala vam.
Gospodin Krasić ima reč o ovom amandmanu. Izvolite.
O svemu ovome mi pričamo na jedan malo drugačiji način, jer kada bismo mi pričali ovako, dobili bismo opomene, ali mi koristimo priliku da po amandmanima napravimo neke paralele i neke druge stilske figure, kako bi javnost u Srbiji mogla da utvrdi o čemu se radi. Mi se ovde bavimo po hitnom postupku Predlogom zakona koji će da počne da se primenjuje 1. januara 2010. godine. Samo da konstatujem, iz G17 plus nema nijednog, prebrojavaju pare. Suzana Grubješić nije ovde, sinoć je tako masno prevarila gledaoce, pričajući o tome koliko je važan ovaj zakon i koliko je to preduslov za što brži put u Evropsku uniju. Gledao sam sinoć, Nado, tako je bilo, veruj mi, tako je bilo. Nema nijednog iz G17 plus, prebrojavaju pare. Uzimaju pasoše i pripremaju se na organizovano napuštanje zemlje. Da. Sumnjivo mi je i što nema ni ovog bliskog saradnika Borisa Tadića, zvani Srđan Milivojević, verovatno se danas prilično ozračio mobilnim telefonom, samo je tri sata držao mobilni na uhu i pričao, pričao, znate, ovoliko mu je uho crveno, hteo je da čuje neke stvari. Nema potrebe da sluša, ili sasluša šta je rekla gospođa Marina Raguš ili Elena Božić-Talijan, ili jutros što je pričao gospodin Todorović, ili što su pričali ovi ljudi iz DSS, svi ste obavešteni, svi znate šta se dešava. Sada bih se vratio malo na ovaj amandman gospođe Judite i njenih prijatelja, koji ima nekog rezona kada bi ovo bio ozbiljan koncept. Samo da vas podsetim, radi se o tome ko može da podnese inicijativu da se razreši neki član Visokog saveta sudstva. Naravno, predlagači to posmatraju tripartitno: ko može da predloži izbor, taj može i da podnese inicijativu da bi se neko razrešio, a sve je u nadležnosti Narodne skupštine, izbor i razrešenje. Sada se nalazimo na terenu razrešenja. Zašto se predlagač opredelio za ovaj sistem? Zato što je ovaj sistem već u praksi proveren. Vi ste mladi, neiskusni, da vas obavestim. Kada je donet Zakon o NBS, odlučeno je da postoji i Savet NBS, pa se postavilo pitanje kako da se bira i da se razreši guverner i član Saveta. Onda je to napravljeno na ovaj način. To je francuska radio-televizija, zatvoren sistem. Možeš inicijativu da podneseš, Savet će da proceni da li su ispunjeni uslovi, pa, ako oni utvrde da su ispunjeni uslovi, onda ide to u Narodnu skupštinu. Ovi iz pravosuđa su otišli korak dalje, ali su napravili tako smešnu situaciju u svim varijantama. Znači, varijanta da ovaj član ima tri stava, varijanta da ovaj član ima samo prvi stav, ima potpuno isti rezultat, isti je efekat i to, gospođo Judita, nema veze ni sa dostojanstvom, niti sa nezavisnošću, samostalnošću i kvalitetom rada sudija. Evo zbog čega. Ako neko, po ovom njihovom konceptu, od ovlašćenih i pokrene inicijativu, unutar Visokog saveta sudstva, da se razreši neko te funkcije, pa kojim slučajem i to urodi plodom i dođe u fazu formulisanja predloga na nivou Saveta, pa taj predlog dođe u Narodnu skupštinu na glasanje, vrlo verovatno može da se desi da predlog za razrešenje ne prođe i taj čovek i dalje ostaje u Visokom savetu sudstva. Onda to stvara problem kod prvog člana tog visokog saveta sudstva, a to je član po funkciji – ministar pravde. To može da stvori velike neprijatnosti kod drugog člana Visokog saveta sudstva po funkciji, neka to bude, recimo, Boško Ristić, kao predsednik nadležnog odbora Narodne skupštine. To može da stvori problem i veliko nezadovoljstvo i trećeg člana Visokog saveta sudstva po funkciji, a to je predsednik Vrhovnog kasacionog suda. To bi u ovim nultim varijantama bilo: pu, pu, pu, Vida Petrović-Škero. To može da stvori nezadovoljstvo i kod stručnjaka, člana Visokog saveta sudstva koji je izabran na predlog najstarijeg pravnog fakulteta u Srbiji. To je formulacija iz Predloga zakona, a verovatno i kod onog člana koji je izabran na predlog Advokatske komore Srbije. Kakvu ćemo imati situaciju? Savet zalegao, predložio razrešenje, Narodna skupština ga nije razrešila, on se vratio u Visoki savet sudstva i stoji kao trajni izvor svih neprijateljstava u radu Visokog saveta sudstva. Problem. Dalje, da uzmem primer Batića, moguće je da sklopi ''gajtan knjigu'', hiljadu i nešto stranica, analiza rada suđenja tog dotičnog sudije koji je postao član Visokog saveta sudstva, pa angažuje svoju obaveštajnu službu i sazna još neke detalje vezano za obavljanje poslova iz nadležnosti Visokog saveta sudstva i učešće tog dotičnog sudije, koji je prošao na sudskim izborima, znači, sastavi knjigu, pokrene inicijativu, a Visoki savet sudstva kaže: "Vrana vrani oči ne vadi, poštovani kolega sudija mora da ostane i dalje". Inicijativa je umrtvljena, nije došla u fazu predloga, a onda, sa puno razloga, Vladan Batić, Petar Jojić ili neki drugi advokat pokrene kampanju preko medija, jer naši mediji treba da budu transparentni, da javnost sazna sve detalje ''ko kosi, a ko vodu nosi'' u tom visokom savetu sudstva. Znači, Visoki savet sudstva je trajno uflekan. Mene uopšte ne bi iznenadilo da vešti advokati, kada pišu žalbe protiv presuda nekih sudija koje oni donesu, između ostalog, napišu i to da sumnjaju u stručnost, samostalnost i nezavisnost suda u tom predmetu gde je bion. n. sudija, jer tog n. n. sudiju je, između ostalog, izabrao i član Visokog saveta sudstva, za koga je postojala inicijativa, ali vrana vrani nije vadila oči. Ovo su sve moguće situacije, ali ako ostane ovaj koncept zakona, to ima da budu realno, prave situacije u oblasti pravosuđa. Zbog čega? Zato što ste prihvatili koncept zvani cirkus. Malopre smo se malo šalili, ali vi njih birate tako što to odražava kao izbore za narodne poslanike. Izostavili ste odredbu koliko je otvoreno biračkih mesta, da li je glasanje u sudu nedeljom ili subotom, da li će imati prošireni sastav, s obzirom na to da postoji mogućnost da neko predloži, šta da rade sa zaštitom izbornog prava sudije kada biraju kandidata, kome da pišu žalbu, u kom roku da pišu žalbu, šta će da bude ako se žalba usvoji, pa treba da se ponove izborne radnje na biračkom mestu u sudu, sudnica ta i ta, pa onda neko utvrdi da je bilo nekog falsifikata. Zar to znači da ta sudnica trajno postaje eksteritorijalno područje, da više niko nikada ne sudi u toj sudnici zato što je, prilikom utvrđivanja predloga kandidata za sudiju, došlo do falsifikata? Od koga? Od strane sudije. To su sve moguće situacije, a s obzirom na to kako kod nas funkcioniše ovaj politički život, te situacije su neizbežne. Naravno, ostavio sam kao pravu poslasticu i čuvenog Sema Lazara, pravnog savetnika američke ambasade, koji će morati da posmatra te izbore. Cesid mora da posmatra izbore, da ima posmatrače. Verovatno će B92 da organizuje praćenje i izlaznost sudija na biračko mesto, nelojalna kampanja, nezakonita kampanja, tokom kampanje za izbore neko je iznosio podatke o privatnom životu supruge sudije. Svašta je moguće u režiji cirkusa zvanog DS. Zašto, ljudi, taj koncept? Ostavite nešto da preživi posle vas. Nemojte sve da uništite. Ljudi, ostavite nešto! Nemoguće da imate nameru da zatvorite sve. Teška srca pravim šalu na ovu temu, da bi publika shvatila šta se radi. To je taj naš problem. Kako će neko da prihvati da bude kandidat pod ovim uslovima? Neće nijedan čestiti sudija da kaže – "molim vas, video sam šta ste napisali, neću da budem predmet cirkusa, pustite me da idem u moju sudnicu i da radim tamo, ako ima neko protiv mene, neka vodi postupak, šta će meni ova zavrzlama u ovom poslu". Opet se sve vraća na onaj nulti sastav iz prelaznih i završnih odredaba. Dalje od toga neće moći da se krene po ovom zakonu. To je problem. Ove dve-tri ustavne odredbe koje regulišu Visoki savet sudstva imaju neku vrstu nedorečenosti, ali na bazi onoga što je napisano u čl. 153. i 154. može da se vidi intencija, duh ovog ko je pisao Ustav, na šta je mislio kada je predlagao ovakve odredbe. Duh, ta intencija nije prisutna u ovom zakonu i to je veliki problem. Nije prisutna i zato će biti ovakva situacija u pravosuđu. Moram da vam skrenem pažnju. Dalje, da ne čačkam Batića, ali izrekao je tolike pohvale na Sud za ratne zločine i organizovani kriminal. Zamislite, biračko mesto za izbor sudija u Sudu za ratne zločine i organizovani kriminal. Zar to nije uvreda za pravosuđe? Oni ljudi iz pritvora ima da se smeju, ove sudije biraju se međusobno, pljuju se međusobno, svako će da bude reprezent nekog interesnog lobija, svako od njih ima da bude reprezent nekog interesnog lobija. Oni koji čuvaju ove što nisu poslanici da bi, kobajagi, bili poslanici i dalje, to je jedan vrlo važan lobi, a na taj lobi računa i DS. Interesantna stvar će biti kako biste sproveli ovu vrstu izbora na teritoriji, recimo, Kosova i Metohije. Mora najmanje jedan sudija da bude, kako ste sada usvojili ovaj amandman, sa teritorije suda neke autonomne pokrajine. Mi imamo dve autonomne pokrajine, kako biste izabrali nekog sudiju, a zato ste vi pripremili ovu novu organizaciju. Sve ste prebacili u Kosovsku Mitrovicu, celo Kosovo i Metohiju. Koje zakone oni primenjuju? Šta primenjuju? Ništa. Dobili ste zadatak da uništite državu, to radite, trudite se da to izgleda da činite sa dostojanstvom, a pune su vam reči evropskog puta, Evropske unije, ali, ljudi, Evropska unija nam otima KiM. Ne oduzima nam KiM Kina, Indija, nego Evropska unija. Molim vas, ko vaše dete premlati na ulici, pa, vi ne idete da pijete kafu sa njim. Prijavite ga kod policije ili bežite što dalje od njega. Kod vas je situacija, ovaj je pipnuo dugme, krenulo bombardovanje, pobili ovu našu decu, a vi trčite kod njih na kaficu. Šta treba da im kažete dok pijete kaficu? Malo ste pobili, trebalo je još. Stvorili ste fatamorganu kod građana. Sve evropsko, evropsko, samo evropska krađa može da bude i ništa više drugo. Evropske laži, nema G17, evo samo onog iz Niša, banana, on je direktor Direkcije za izgradnju grada, po ugovoru o delu, a nije u radnom odnosu. Kako može da potpisuje nešto?
Gospodine Krasiću, prošlo je 15 minuta.
Izvinjavam se, gospođo predsedniče.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, po Poslovniku.
Čl. 225. i 226. Poslovnika. Imam za predsednika Vlade koji se zove Cvetković, a nisam siguran da je baš on predsednik Vlade, tako piše, čini mi se da neko drugi to obavljam, set pitanja, u ova tri minuta. Prvo, gde su pasoši i vize koje su obećane do 1. januara? Kada ćemo ući u šengen zonu na belu listu i kada ćemo već jednom dobiti vize? Od toga nema ništa, koliko čujemo. Drugo, šta je sa hiljadu evra besplatnih akcija? Kada će to biti? Možda je Krišto deo toga odneo u Nemačku, pošto ni JAT ne može da bude prodat, očigledno da samo ono od javnih preduzeća što je dogovarao DSS u prethodnoj Vladi može dobro da se odradi, ovo što je na vama, to je katastrofa. Šta je sa penzijama? Na osnovu toga ste napravili Vladu. Obećali ste 70% od prosečne zarade, digli ste 10%. Inače, kada ste obećali evro je bio 76 dinara, a sada je 90. Zna se šta može sa tih 10% i sa tim povećanjima da se uradi. Kada smo već kod toga, da li je tačno, takođe, i na to da mi odgovori predsednik Vlade, da je pola milijarde evra samo za mesec dana potrošeno za smirivanje tog kursa? Koštuničina Vlada je pravila devizne rezerve, a vi sad to rasprčkavate, to je jedini pravi izraz za vaše ponašanje. Gde je 201.000 novih zaposlenih, jer obećali ste 200.000 radnih mesta, 1.000 ljudi je u međuvremenu izgubilo posao. A pitaćemo vas i gde je 15% teritorije Republike Srbije. Vi pričate, pravite kampanju i mislite da ćete uspeti da spinujete tu priču o Euleksu, nema od toga ništa. Gde vam je novi budžet? Da li je tačno da će u novom budžetu za Vojsku biti drastično smanjen novac? Da li je tačno da se ministar Vojske buni? Da li je tačno da sada, kada je NATO počeo zajedno sa kosovskim vlastima da pravi kosovske bezbednosne snage, što je suprotno Rezoluciji 1244, a mi doneli odluku o vojnoj neutralnosti, vi smanjujete budžet za Vojsku, a načelnik Generalštaba kaže da treba još 3.000 vojnika ? (Predsednik: Prošlo je tri minuta) Nema problema, završiću, čekamo vas kod Euleksa, zapamtite, tražićemo vam ostavke svih, i predsednika Vlade i predsednika Republike kada prvu presudu Euleks sudija donese po zakonima tzv. države Kosovo. Kada prvog čoveka Euleks policajac uhapsi, prvog građanina Republike Srbije, po tim zakonima ... (Predsednik: Privedite kraju, molim vas.) ...zapamtite, i Albanci su građani Republike Srbije – pa možete da ih krijete u albanskim sredinama, to su građani Republike Srbije, Đakovica je Srbija, Prizren je Srbija. Kada bude prva presuda po tim zakonima lažne države Kosovo vama će doći kraj, džabe propaganda.
Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Nikolić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 52. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na član 52. Predloga zakona o Visokom savetu sudstva koji kaže da se u članu 52. stav 1. posle reči "najmanje" dodaje predlog "po", a posle reči "teritorije" dodaje reč "obe". Naime, o čemu se radi? Republika Srbija u svom sastavu po Ustavu Republike Srbije ima dve autonomne pokrajine, od kojih je jedna AP Kosovo i Metohija, a druga AP Vojvodina. Nejasno je kako je ovo predvideo predlagač, tj. u članu 52. ovog zakona o Visokom savetu sudstva u prvom stavu stoji, a radi se o izboru članova prvog sastava Saveta iz reda sudija: ''Izborne članove prvog sastava Saveta iz reda sudija čine jedan sudija iz Vrhovnog suda Srbije, jedan sudija iz Višeg trgovinskog suda i trgovinskih sudova, odnosno po dvojica sudija iz okružnih i opštinskih sudova, s tim što najmanje jedan član'', a to treba ispraviti, treba da stoji – ''po jedan član mora biti iz sudova sa teritorija obe autonomne pokrajine'', a vi ste napisali da to treba da bude najmanje jedan član iz sudova sa teritorije autonomne pokrajine, i jedne i druge. Tako da, igrom reči, može doći do situacije da bude jedan predstavnik sa teritorije jedne autonomne pokrajine, a da ne bude predstavnika u Visokom savetu sudstva iz druge autonomne pokrajine. Naročito je neprihvatljivo iz razloga koji su dostavljeni u obrazloženju, gde stoji – ''Predlog zakona sadrži odredbe o zastupljenosti sudova i u alineji 6. propisano je da se jedan izborni član Saveta iz reda sudija bira iz sudova sa teritorije autonomnih pokrajina. Takođe, u Ustavu Republike Srbije je propisano da jedan od izbornih članova iz reda sudija mora biti sa teritorije autonomne pokrajine.'' Ne da bude samo izborni član, nego da bude i ''izabrani'' član sa teritorije autonomne pokrajine, ako hoćemo pravilno da tumačimo Ustav Republike Srbije. Tako da jedan izabrani član iz redova sudija da bude sa teritorije jedne autonomne pokrajine, a jedan izabrani član da bude sa teritorije druge autonomne pokrajine, ukoliko vam je stalo do priznavanja Ustava Republike Srbije. Mislim da je neophodno da svi mi moramo da poštujemo Ustav Republike Srbije, kao najviši akt ove naše države, a samim tim i da pokušamo da zaštitimo teritoriju KiM. Međutim, vi ovo upravo radite iz tog razloga što ste već rešili da KiM pustite niz vodu i preostalih 130.000 Srba da prepustite niz vodu u ruke šiptarskim separatistima i teroristima, da se snalaze kako sami znaju i umeju. Srpski narod na KiM je mnogo toga pokušao da učini i da ukaže. Organizovali smo se nakon izbora i formiranja lokalnih samouprava. Konstituisali smo Skupštinu Zajednica, koja je zajednički organ i koji je trebalo da zauzme stavove po tim ključnim pitanjima, kada se radi o nama lično, kada se radi o našim porodicama, kada se radi o našim životima, o našoj imovini, i kada se, prosto rečeno, radi o našoj koži. U više navrata smo tražili prijem. Međutim, sem predsednice Skupštine nismo naišli na razumevanje kod ostalih. Ovih dana čitamo da i sam predsednik Vlade ne zna šta se to dešavalo na Savetu bezbednosti UN. Verovatno je to razlog zašto on nije hteo ni posle ovih šest-sedam meseci, koliko ima, da primi delegaciju Srba sa KiM, verovatno misleći da se KiM nalazi negde na jugu Afrike, pa nema potrebe da razgovara. To je problem koji će rešavati neke druge međunarodne organizacije, a ne predsednik Vlade Republike Srbije. S druge strane, organizovali smo peticiju i skupili smo 70.322 potpisa građana sa KiM, pretežno Srba i nealbanaca, koji su izrazili jasan stav da ne želimo misiju Euleksa i da već imamo jednu misiju koja se zove UNMIK, koja treba da sprovede ono za šta su im UN dale mandat, a to je – da obezbede mir i blagostanje na teritoriji KiM, uz normalno suverenitet KiM u okviru Republike Srbije. U više navrata smo pokušavali da ukažemo na problem da ne možemo da funkcionišemo, da nam nedostaje sredstava. Međutim, vi ste se oglušili. Na Predlog rebalansa budžeta podneo sam amandman. Znate li koliko sam ja sredstava tražio? Tražio sam 50% sredstava od prvog dela koja prima Bojan Krišto ili 30% od drugog dela ličnog dohotka, jednog ličnog dohotka Bojana Krišta. To je za ovu vladu, za ovaj parlament bilo jako mnogo – da nisu hteli da dozvole da se ta sredstva namenski proslede Skupštini Zajednica opština KiM, kako bismo mogli da imamo minimum minimuma sredstava kako bi mogli da funkcionišemo. Ponavljam, tražili smo ili 50% od jednog dela koji je primio Bojan Krišto za jedan mesec ili 30% od drugog dela njegovog ličnog dohotka.To su nenormalne stvari. Ja ne mogu da objasnim kada odem dole na KiM, a ovde radim od ponedeljka do petka, kako je to moguće da ovaj parlament ne izglasa ovaj amandman, ne dozvoli, a verovatno nećete ni uvrstiti u budžet za 2009. godinu – da postoji ta institucija, bez obzira što je ta institucija legalna i legitimna i predstavlja izraz i volju srpskog naroda i ostalih nealbanaca na KiM, bez obzira što je to priznala Vlada Republike Srbije svojim Zaključkom. ''Mi vas priznajemo, vi lepo da živite, da poštujete, ali da idete i da tražite sredstva ili u međunarodnu zajednicu ili kod Hašima Tačija, ili dilujte drogu sa HašijemTačijem, pa se finansirajte!'' Ako država Srbija nema, ne može da odvoji jednu trećinu, 30% jednog ličnog dohotka, jednog dela ličnog dohotka jednog funkcionera jednog javnog preduzeća ili 50% za ovaj deo koji smo tražili, za ovaj period rebalansa budžeta od tri meseca, pa to pomnožite puta četiri, jer ima 12 meseci – to znači da primimo jednu platu Bojana Krišta, eventualno dve plate Bojana Krišta i mi smo zadovoljni. Ako toliko država ne može da obezbedi, onda nema drugo šta, nego moramo na drugi način da se snalazimo. Mi ćemo uspeti i pored toga što vi nama ne dozvoljavate da imamo ta sredstva. Ta skupština će funkcionisati dok postoji ijedan Srbin na KiM. Budite ubeđeni, svi će ostati dole i boriće se za svoja prava i tražiće prava. Ako ne mogu da ih ostvare u Republici Srbiji, oni će tražiti na drugim instancama. Ono što ste uradili i što piše ovih dana po štampi (na petoj, šestoj ili sedmoj stranici) da je doneta neka pobeda, da ste ostvarili neku diplomatsku pobedu – to je bruka i sramota za ovu državu Srbiju! Prepustili ste, predali ste na upravljanje 15% teritorije, odrekli ste se 15% teritorije svoje zemlje. Prepustili ste 130.000 Srba na milost i nemilost šiptarskim separatistima i teroristima. Još vam poručuju, da ukoliko ne budete dobri da ćete dobijati i srpske glave ovde – i vi ćutite! Nijednu reč ne kažete! Da je bilo koji Srbin pomenuo takvu rečenicu, bilo gde, ja vam garantujem da bi CNN, BBC, Savet bezbednosti UN već zasedao – to su ti huligani, to su ti Srbi, zlikovci koje treba uništiti. Međutim, Šiptari mogu da šalju takve poruke da ćete srpske glave, a čije glave – naše, moje, moje dece, mojih prijatelja, mojih komšija, vi ovde dobijate na tacni. To je bruka i sramota, ono što se dešava. Postavljali smo razna pitanja, između ostalog, i našem ministru koji je "ostvario veliku diplomatsku pobedu" u Njujorku i on je odgovorio na naše pitanje još od 14. oktobra, u paketu, meni i Eleni Božić-Talijan, i Vladanu Batiću i Jovanu Palaliću. Upravo smo ga pitali: ''kakva je ta državna politika prema KiM, da li je promenjena, da li nije promenjena i o čemu on to pregovara?'' Odgovor je jedna magla, jedna nedorečenost i samo je jedno bitno, a to je – Evropska unija i put u Evropu. To što ćete vi Srbi na KiM da ostanete u novoj državi, to nije bitno uopšte. To što će Srbija biti skraćena za 15%, to uopšte nije bitno. Bitno je da vi Srbi iz uže Srbije uđete u Evropu. A znate li, kada ćete ući u Evropu – 2025. do 2030. godine, ako bude do tada postojala ta organizacija? Znači, dajete nešto da biste nešto ostvarili, žrtvujete deo teritorije, žrtvujete svoj sopstveni narod, da bi drugi narod mogao bolje da živi. Ja to tako mogu da shvatim, nikako drugačije. U stvari, ta je žrtva uzaludna, jer neće taj narod živeti ni malo bolje, nego što živi sada, bez obzira što se odričete 15% teritorije, bez obzira što predajete na tacni 130.000 Srba koji su ostali dole da žive. I, onda, po štampi, po novinama počinju razne afere, šta znam – pljačka, zloupotrebe na KiM od 2002. do 2004. godine. Danas je, gospodo, 2008. godina. Zašto vi to niste uradili? Ne kažem da nema pljačke, da nema zloupotrebe. Ali, ako se taj kriminal dešavao od 2002. do 2004. godine, zašto niste reagovali 2005, 2006. 2007. Zašto sada? Da biste napravili neku maglu kako smo mi Srbi na Kosovu loši, kako mi Srbi ne znamo da iskoristimo ta sredstva koja nam vi šaljete, kako smo zloupotrebili, a pročitaću iz novina, tu su fantastične cifre, a tu su laži: "Tačka na pljačku" – "Vlada Srbije ubrzano priprema paket mera protiv zloupotreba državnih funkcionera i službenika na KiM, koji su poslednjih šest godina proneverili skoro tri milijarde evra". Znate li vi o čemu pričate?! Mi vama tražimo jednu platu Bojana Krišta da bismo preživeli, da bi funkcionisala Skupština, vi nam ne dajete, a ovde pominjete tri milijarde evra koje su zloupotrebljene. I, ako su, ko je zloupotrebio? Upravo vi koji ste bili na vlasti, vaši ljudi koji su dole vladali i koji i danas vladaju, bez obzira što nemaju uporišta u biračkom telu. Vi imate nepunih 8% biračkog tela na KiM, ali zato imate i ministra za KiM i državnog sekretara za KiM i predsednika Koordinacionog odbora. Svi ti ljudi su radili i šurovali. Ministar za KiM je bio jedan od ministara u Vladi Bajrama Redžepija. Sadašnji državni sekretar je ujedno poslanik u Skupštini Kosova. To su ti ljudi koji su opljačkali ta sredstva! Čak navodite da su opljačkali i Hašima Tačija?! Kaže: "Uz beneficije, kao što su dnevnice i službeni automobili, vredni srpski funkcioneri Tačijevu vladu zadužili su platama od 1.000 do 3.500 evra mesečno. Ko su ti ljudi? To su, upravo, oni ljudi koje je Boris Tadić pozvao da izađu na izbore! Vi se sećate, svi su bojkotovali te izbore, i sam Boris Tadić ovde, kao poslanik, glasao je da se ne ide na izbore, a dva meseca posle toga, kada je izabran za predsednika Republike Srbije, pozvao je narod na izbore. Koliko se odazvalo? Odazvalo se 0,035%. On i dalje ostaje predsednik Republike, iako ima podršku 0,035% biračkog tela jednog dela svoje teritorije. E, takve neposlušne Srbe Boris Tadić lepo prepušta Hašimu Tačiju. Šta će mu Srbi koji glasaju protiv njega, koji ga ne slušaju? Šta će mu ta teritorija? To treba Evropskoj uniji. Mi smo imali jedan jedini argument, a to je, da je to pod pokroviteljstvom Ujedinjenih nacija. U Ujedinjenim nacijama više od 50% članica su prijatelji Srba i srpskog naroda. Tamo smo mogli neka svoja prava da ostvarimo. Vi nas vraćate sa Ujedinjenih nacija na Brisel, na Evropsku uniju, gde nemamo prijatelje, sa izuzetkom, da ne pominjem Španiju, Kipar, Slovačku, Rumuniju. Ali, oni su zanemarljivi u odnosu snaga. Osnovne snage su mnogo jače i mnogo veće, tako da je njihov uticaj zanemarljiv. (Predsednik: Prošlo je 15 minuta.) Završavam. Da smo ostali u sistemu UN, onda smo mogli da ostvarimo i da se nadamo nekom boljitku, da će to biti u neko dogledno vreme. Da se razumemo, trenutno Srbi i Šiptari žive jedni pored drugih, Nemoguće ih je spojiti. Ali, u neko dogledno vreme možda može, za 10, 20 godina. I njima će doći, kroz našu priču, kroz naš rad, da oni treba da prihvate državu Srbiju kao svoju državu, a ne da stvaraju novu fantomsku državu, uz pomoć Borisa Tadića i Vuka Jeremića. To je sramota za ovu vlast, za ovu državu! Sramota je da mi govorimo o Bojanu Krištu, a da ministar, koji ga je imenovao, ne podnese ostavku. Sramota je da govorimo o KiM, da se donose takve odluke u Savetu bezbednosti, a da u međuvremenu ministar inostranih poslova odmah ne podnese ostavku. To je u svim demokratskim zemljama normalna procedura, osim u državi Srbiji – što gore, to bolje i to je stvarno neshvatljivo, kako za građane Srbije, a pogotovo za građane na KiM. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu?
Dakle, meni je jasno zbog čega Vlada nije prihvatila ovaj amandman gospodina Kragovića, jer se on odnosi na prelazne i završne odredbe, član 52. O tim odredbama je bilo reči kada smo govorili o mom amandmanu na član 23, zato što ova odredba člana 52, zapravo, razlikuje prvi sastav Visokog saveta sudstva u odnosu na neki kasniji sastav Visokog saveta sudstva. Razlika se pojavljuje, upravo, podsetiću vas, zbog onih nesrećnih sudija za prekršaje. Jer, nesrećne sudije za prekršaje ne mogu da nađu svoje otelotvorenje nigde u ovom trenutku, nego su u nekoj prelaznoj fazi do 2010. godine, kada će svi srećni postati isto što i stalne sudije, pa onda na kraju čujemo – nisu isto što i stalne sudije, pa na kraju ne znamo šta su.A član 153. Ustava, na osnovu koga i razradom koga treba doneti ove zakone, predviđa u stavu 4. sledeće: "Izborne članove čine šest sudija sa stalnom sudijskom funkcijom, od kojih je jedan sa teritorije autonomnih pokrajina". Ovde leži razlog neprihvatanja ovog amandmana. Žao mi je, svakako bih podržao, jer je ideja amandmana da sa svake autonomne pokrajine bude po jedan, što, očigledno, ovde nije moguće. Ali, interesantno je daje, kada se pisao ovaj predlog zakona, u drugim odredbama, kao što je odredba člana 22, potkrala greška, navodno, pa je termin autonomna pokrajina dat u jednini. Tako je to rađeno kroz ceo tekst zakona. Da li je u pitanju greška ili nije? Bojim se da nije. Bojim se da tu nema nikakve greške. Zatim, kada su poslanici opozicije podnosili amandmane i predložili da se ovo promeni i uskladi sa članom 153. Ustava, u kome vrlo jasno stoji, od kojih je jedan sa teritorije autonomnih pokrajina, onda ste, naravno, to prihvatili, jer nemate kuda, a hteli ste da provučete jedninu. Kada govorim o toj jednini, vi mislite sigurno na AP Vojvodine, a ne na KiM. Kako nije? Što biste mislili na KiM kada vas je obezbrižio u tom pogledu predsednik države Boris Tadić, koji, inače, možda ne znate, vodi vašu Vladu umesto Mirka Cvetkovića, koji je uspeo da reši sve probleme države Srbije priznajući Euleks, koji, upravo, punom parom namerava da sprovede sve što je neophodno da država Kosovo dobije pun kapacitet nezavisnosti. To je ono što se radi. To je ono što čujemo svaki dan u medijima. Mi slušamo sami sebe, vi sprovodite propagandu građanima Srbije, gurate im, dozirate im tu propagandu, radujete se sami zbog sopstvenog velikog uspeha lažući i sebe, što je jako dobro, jer time činite sebe manje nervoznim. A spremićete da se ono, što se ovde javlja kao prevara, može vrlo lako otkriti i to brzo. Gospodin Šormaz je na to ukazao. Taj Euleks će početi da pomaže institucijama Kosova da sprovode pravnu državu i pojaviće se prve presude sudova nezavisne države Kosovo, i do viđanja. To je samo jedan primer, a da vam ne govorim o brojnim drugim primerima. Nego, da se vratimo mi na ovu temu. Dakle, jasno je zbog čega se nije moglo u ovom amandmanu ovo prihvatiti. Ali, nije jasno zbog čega je postojala namera, a bila je očigledna namera da se kroz ceo zakon sistematski provlači jednina kada je reč o autonomnim pokrajinama. Stalno se govori – autonomna pokrajina. Onda idu amandmani, onda vi prihvatite taj amandman zbog toga što nemate kuda, jer se ukazuje na član 153. stav 4. Ustava, u kome jasno stoji, kada je reč o kandidatima za Visoki savet sudstva, kaže – od kojih je jedan sa teritorije autonomnih pokrajina. Znači, to mora da uđe. Naravno, pitanje formulacije u ovom zakonu je, takođe, krajnje sporno. Na koji način, da se sada ne bismo vraćali, vrlo kratko, u članu 22. nabrajaju se koji su to članovi Saveta iz reda sudija – tih šest. Ustav samo govori o šest izbornih sudija, a ne govori o tome koji su tačno kriterijumi, odakle se koji bira. Onda ovde stoji tačno odakle ko potiče od tih predloga: jedan iz Vrhovnog kasacionog suda, Privrednog apelacionog, sudija upravnog suda. To znači iz bilo kojih od ovih sudova. Jedan iz apelacionih sudova, bilo kojeg apelacionog suda, jedan iz viših i privrednih sudova, bilo kojih, jedan iz osnovnih sudova, jedan iz prekršajnih sudova i Višeg prekršajnog suda, šta god da je, bilo da je prekršajni sud ili Viši prekršajni sud, i na kraju ide ova formulacija koja treba da nas usreći -– jedan iz sudova sa teritorije autonomnih pokrajina, što će biti verovatno izmenjeno prihvatanjem amandmana, da je to množina. Vidite sad tu formulaciju – ima li na teritoriji AP osnovnih sudova? Ima, biće. Ima li viših? Biće i toga. Šta vam onda znači ova izdvojena formulacija? Zar to nije moglo drugačije da se napiše – od kojih jedan svakako mora biti. Ova izdvojena formulacija ne ukazuje ništa, samo ukazuje da jedan mora biti sa teritorije autonomnih pokrajina, kako stoji u Ustavu Republike Srbije. Praktično niste umeli, kada ste zakon pisali, ni da prilagodite ustavnu normu koja je krajnje precizna i jasna, jednoj normalnoj, sročenoj normi o načinu izbora kandidata za članove iz reda sudija. Ostaje ovaj veliki problem sa sudijama za prekršaje, jer ćete tu staviti, u odnosu na član 153. Ustava, u samom startu u neravnopravan položaj kandidate za izbor na funkciju članova Visokog saveta sudstva, jer će se za jednog kandidata koji je sudija tražiti sedam godina stalne sudijske funkcije, a za drugog kandidata će se tražiti da ima pravosudni ispit i da ima šest, odnosno sedam godina staža u pravnoj struci, kako ste prihvatili amandman gospodina Aleksića. Kako to možete zdravorezonski da objasnite? Nema načina. Jasno je da ne možete da prihvatite amandman gospodina Kragovića, ali mi nije jasna vaša namera, kada je reč o sistematskom uvođenju jednine, kada je reč o autonomnim pokrajinama, u Predlogu ovog zakona. Šta biste da nije bilo amandmana? Kao, vi biste se sami setili, pa biste došli na nadležni odbor, pa biste to promenili? Ne biste, kladim se!
Da li još neko želi o ovom amandman? (Ne.) Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Gospođa Judita Popović.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, LDP je podnela amandman na član 52. ovog zakona o Visokom savetu sudstva i naš amandman konkretno glasi: "U članu 52. posle stava 1. dodaje se novi stav koji glasi: Najmanje jedan član iz reda sudija okružnih sudova mora biti sudija Posebnog odeljenja za organizovani kriminal ili sudija Veća za ratne zločine". Stali smo na stanovište da je prvi sastav Visokog saveta sudstva veoma bitan, da ima pred sobom najteži zadatak i najveću odgovornost, jer mu predstoji opšti izbor sudija. Prema tome, nije svejedno ko će biti član Visokog saveta sudstva. Koliko znamo, sudije posebnih odeljenja za ratne zločine i organizovani kriminal i te kako su iskusne sudije, i te kako su stručne i odgovorne sudije i dostojne tog zadatka, jer inače ne bi radile taj posao koji rade. Te sudije su, između ostalog, i hrabre, a dozvolićete, biti član Visokog saveta sudstva i to prvog sastava, u današnjim uslovima, u današnjoj situaciji, i te kako je ozbiljan čin i iziskuje veliku hrabrost. Ne vidimo razlog zašto ne bismo, pored svih ovih sudija koje su nabrojane u članu 22. ovog zakona, uneli i ovu odredbu u pogledu sudija Posebnog odeljenja za organizovani kriminal i ratne zločine. Predlažemo da ove sudije, sa posebnim kvalitetima, koje su već proverene, to su kvaliteti koji ne moraju da se dokazuju, već su provereni jer su prošli određene filtere, prošli su određene provere, zašto ih ne iskoristiti, ne dati im šansu, ne poboljšati taj sastav Visokog saveta sudstva sa ovim ljudima i očekivati od njih rezultat, a rezultat se može očekivati, jer su i do sada dokazali da ozbiljno rade taj svoj posao, jer to je trenutno gorući problem ove države, da se sudi organizovanom kriminalu i ratnim zločinima. Imamo prilike i danas da vidimo da i te kako ima puno kriminala, pogotovo organizovanog kriminala, a vi vrlo dobro znate da organizovanog kriminala nema bez učešća države. Ukoliko mi imamo taj ozbiljni problem, da je i država umešana u kriminal, a jeste, najviše kriminala ima u javnom sektoru, javnim preduzećima, dokazuju i protekli događaji ove nedelje o kojima smo dovoljno pričali, zašto onda ne iskoristiti priliku da takve sudije, takve odgovorne i dostojanstvene ljude stavimo u Visoki savet sudstva, jer Visoki savet sudstva koji se sada bude oformio, prvi Visoki savet sudstva, predstavljaće alfu i omegu budućeg pravosuđa ove države. To su ljudi na kojima leži teret da izaberu sudije koji će suditi u budućnosti. Ukoliko idemo tom logikom, da treba da se reformiše pravosuđe, onda treba ići tom logikom, da prvi korak bude dobar korak, da bude hrabar korak, a to je, po našem mišljenju, ukoliko se i jedan, od tih sudija, uvrsti u sastav Visokog saveta sudstva, o kome sam vam govorila. Predlažemo da se ovaj amandman LDP prihvati, i koalicija na vlasti, kada dođe dan za glasanje, glasa za isti.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, gospođa Donka Banović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, javljam se na osnovu člana 226. i tražim obaveštenje i informaciju koja je važna za moj rad, a to pitanje glasi – gde je predlog budžeta za 2009. godinu? Pre petnaest dana je Vlada Republike Srbije postigla dogovor sa MMF o ramu za budžetsku i javnu potrošnju za 2009. godinu. Takođe je, za 19. .decembar zakazana sednica na kojoj bi trebalo da se odlučuje o novom aranžmanu sa Republikom Srbijom. Međutim, da bi taj aranžman mogao da bude odobren, Skupština Republike Srbije mora da usvoji budžet za 2009. godinu, a budžeta nema nigde. Moje pitanje je – gde je budžet, u kojoj je fazi, u kojoj je radnoj verziji, postoji li prednacrt, nacrt, zato što predlog ne postoji? Juče je održana sednica Vlade Republike Srbije, ali budžet nije bio na dnevnom redu. Izgleda da naša Vlada ima preča posla. Izgleda da Tadićeva vlada još uvek slavi što je na sednici Saveta bezbednosti usvojen izveštaj Ban Ki Muna o razmeštanju misije Euleks. Slave činjenicu da Vlada Republike Srbije pristaje da izgubi svoju južnu pokrajinu, a treba da podnese ostavku. U današnjem saopštenju EU je pozdravila odličnu saradnju misije Euleks sa institucijama Kosova na polju izgradnje pravne države. EU u svom zvaničnom saopštenju jasno kaže da je cilj Euleksa izgradnja institucija nezavisne države Kosovo. Pristanak Srbije da legalizuje Euleks predstavlja neposredno saučesništvo u uspostavljanju odlične saradnje Euleksa i institucija nezavisnog Kosova. Poslanici DSS su mesecima i na vreme upozoravali i predsednika Republike, gospodina Tadića, i predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića, da Srbija ne sme da postane saučesnik u procesu priznavanja nezavisnosti Kosova.
Gospodin Radulović, po Poslovniku.
Javljam se po članu 226. Poslovnika, pre svega, ne iznenađuje me što nema poslanika vladajuće koalicije u većem broju, iz prostog razloga što njima sednice Skupštine ništa ne znače, oni istinu saznaju iz medija, jer jednom neviđenom medijskom propagandom oni iskrivljuju sliku o onome što se dešava u Srbiji. Sve izgleda lepo, sve je idilično. Mi u ovom trenutku imamo manje-više jednu vanrednu situaciju u zemlji, jer nemamo još glavni dokument, predlog budžeta, ovde u Skupštini, od koga zavisi život građana u 2009. godini. Interesantno je da kada pričamo o budžetu, o rezultatima Vlade i o ekonomskoj krizi koja vlada u zemlji imamo oprečna mišljenja pojedinih ministara, pre par dana ministar za evropske integracije, gospodin Đelić, rekao je, figurativno, da smo mi jedno ostrvo, izdvojeno ostrvo, i da nas neće da pogodi ekonomska kriza. Danas imamo izjavu ministra Milosavljevića u "Večernjim Novostima", gde on kaže da, Srbija nije izolovano ostrvo, da će se ekonomska kriza reflektovati i na ekonomsku stabilnost i život građana u Srbiji. Još strašnije je što ova vlast nema nikakvu odgovornost, i kada su u pitanju i privatni preduzetnici i radnici, vlasnici malih i srednjih preduzeća, jer ogroman broj ljudi ostaje bez posla. Ne čudi nas ni ovakva situacija i ovakav odnos vlasti prema odluci Saveta bezbednosti o Euleksu i što nema nikakve reakcije vezane za saopštenje EU, gde je EU, upravo, pozdravila odličnu saradnju Euleksa i institucija Kosova na polju pravne države. Dakle, nije tačno, gospodo, da je Euleks statusno neutralan. Po svim tumačenjima EU Euleks je zadužen i dolazi na Kosovo da sprovodi zakone tzv. nezavisne države Kosovo.
Narodni poslanik gospodin Dimitrijević ima reč, po Poslovniku.
Članovi 225. i 226. Poslovnika Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, već dva dana u Srbiji je medijska halabuka o velikom diplomatskom uspehu gospodina Vuka Jeremića. Danas stiže saopštenje EU, gde ona pohvaljuje odličnu saradnju Euleksa i kosovskih institucija u pravnoj državi. U kojoj državi? Jeste li vi to priznali Kosovo? Recite to javno. Nemojte više lagati ovaj narod. Gde su vam poslanici? Da nisu, možda, na nekom banketu povodom instalacije Euleksa na Kosovu? Ili, možda, pišu budžet? Gde je budžet? Ja sam danas izlazio i pitao i tražio odgovor na postavljeno pitanje na koje sam dobio nemušt odgovor, na osnovu čega se nabavljaju lekovi preko Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, i dobio odgovor od aktuelnog ministra – na osnovu cena koje važe u Hrvatskoj, Italiji i Sloveniji. Znate li koliko su izdvajanja po glavi stanovnika u tim zemljama? U Sloveniji 2.500 evra. U Italiji oko 1.500 evra. U Hrvatskoj oko 700 evra. Znate li koliko je kod nas? To je 230 evra. To su nama reperi kojima mi plaćamo lekove iz fonda. To je socijalno odgovorna Vlada i tako brine o svom stanovništvu. Tako se ponaša ona vlada koju pravi ambasador SAD, koju pravi ambasador Velike Britanije i tako se ponaša vlada koju prave domaći tajkuni. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Reč ima gospođa Vjerica Radeta, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo se obraćam, zapravo, gospođi Malović, samo u jednoj rečenici, jer niste bili tu kada je kolega Ljubomir Kragović obrazlagao amandman na član 52. Čini mi se da je potpuno nelogično zašto niste ovaj amandman prihvatili. Prihvatili ste moj amandman na član 22, koji je gotovo identičan sa amandmanom kolege Kragovića, sa potpuno istim obrazloženjem. Prihvatili ste amandman gde sam tražila da umesto jednine "teritorija autonomne pokrajine" stoji "teritorija autonomnih pokrajina", jer u Srbiji su autonomne pokrajine. Isti takav amandman je i kolege Ljubomira Kragovića i ja vas, evo, čisto podsećam, pošto niste bili u tom momentu, ne postoji nijedan razlog. Gospodin Ćosić je čuo celo obrazloženje i samo sam nameravala da vas podsetim, u međuvremenu pogledajte, razmislite, nema razloga da ne prihvatite ovaj amandman. Nemojte da vam stavljamo na dušu da i vi unapred priznajete Kosovo kao nezavisnu državu. Zato prihvatite ovaj amandman malopre. Sada o amandmanu kolega iz LDP. Koleginica Judita Popović je ovde o njihovom amandmanu, naravno i u obrazloženju, a i kada je obrazlagala, mnogo lepo govorila, suština je da, govorila je lepo o sudijama koji sude u Specijalnom odeljenju za ratne zločine i za organizovani kriminal Okružnog suda u Beograd,. Zahtev ovog amandmana jeste da u ovom visokom savetu sudstvazbog ozbiljnosti tog prvog saziva itd, da je neophodno da budu i predstavnici najmanje, kako piše u amandmanu – jedan član iz reda sudija okružnih sudova, mora biti sudija Posebnog odeljenja za organizovani kriminal ili sudija Veća za ratne zločine. Onoliko hvale za sudije koje rade u ovim sudovima je, pre svega, neprimereno njihovim rezultatima rada koje zna cela Srbija. Naravno, stav SRS kada su u pitanju ova odeljenja specijalnog suda je jasan od samog početka, odnosno od osnivanja ovakvih odeljenja. Mi mislimo da nikada nije trebalo da se organizuju ova specijalna odeljenja za ratne zločine i za organizovani kriminal. Bilo je pokušaja od momenta kada je ovako organizovan Okružni sud u Beogradu, bilo je nekih pokušaja i najava u javnosti, predstavnika i nekih drugih stranaka da se protive takvom rešenju, ali je to vrlo brzo zaustavljeno. Naravno, ne interesuje nas to šta misle druge političke partije, mi iznosimo naše stavove, ali samo hoću da kažem da mi, Srpski radikali, nikada nismo imali, nemamo i nećemo imati problem da iznesemo ono što je u skladu sa politikom i stavovima i programom SRS, uvereni da je to u interesu građana Srbije, i da je to u skladu sa interesima grđana države Srbije. Dakle, u vreme kada je nastala ova organizacije Okružnog suda u Beogradu mi smo otvoreno govorili da su to politički sudovi, da ovo što je koleginica Judita Popović iznela kao argument zašto treba da se prihvati amandman mi smatramo argumentom da upravo da iz tih razloga ne treba prihvatiti amandman. Jer, to što su se sudije koje sude u ovim sudovima školovale i doškolovavale u belom svetu, to svakako ne govori da su oni tamo negde išli da uče bilo šta što bi bilo u interesu zaštite građana Srbije i države Srbije, što bi trebalo da im bude prevashodan cilj. Jer, ne postoji nikakva razlika i ne znam na koji način je i kada su birane te sudije, a ni sada svi vi koji zastupate tezu da to treba da postoji, kako se merilo, koji kantar ste koristili kada ste merili stručnost, znanje, savesnost sudija koje ste odveli u ta specijalna odeljenja, u odnosu na sudije koje su ostale da rade u Okružnom sudu u Beogradu. Kolege koje su do juče radile isti posao, vi ste, ne mislim vi lično, nego tadašnji ministar, tadašnja Vlada, jer to jeste bila odluka Vlade bez obzira što je to formalno prošlo kroz Skupštinu i skupštinsku tadašnju većinu, vi ste izabrali jedan broj sudija koje ste ocenili kao neke reformatore države i sistema. Razlikovali su se od svojih kolega u tom momentu po tome što su dobili tri puta veću platu. U međuvremenu im je ta plata, kada su ostalim sudijama nešto povećane plate i onda na intervenciju kada je bila neka izmena zakona, mislim da je prihvaćen neki amandman, dva puta uvećana u odnosu na ostale sudije. Te sudije koje se bave, odnosno koje sude tzv. organizovani kriminal i ratne zločine, imaju sve moguće podobnosti kao najviši državni funkcioneri. Ovde je koleginica Judita pričala o njihovoj izuzetnoj hrabrosti. Te sudije se voze u blindiranim kolima, te sudije čuva policija kao najviše državne funkcionere. Nemamo mi ništa protiv toga da država čuva svakoga kome je život ugrožen, ali kolega Jojić je ovde pričao o ubistvima sudija u okružnim sudovima, u opštinskim sudovima. Dakle, niko nije te vaše specijalce ni pokušao, a i ne treba, naravno, ni da im preti ni da ih ubija, ali zaštite sve sudije. Zašto bi onaj sudija koji je ubijen u Odžacima, o kojem je kolega Jojić govorio, zašto bi on bio nezaštićen, a Nata Mesarović zaštićena? Valjda jedino zato što je Nata Mesarović kada je čitala presudu optuženima za ubistvo Zorana Đinđića započela sa "dame i gospodo, dobili smo presudu". Dakle, mi znamo da je i ona i svi koji su u tim specijalnim odeljenjima upravo ti koji dobijaju presude, kao što su i ovi u Specijalnom sudu i tužilaštvu za ratne zločine ti koji dobijaju zahteve za pokretanje postupka i od tužilaštva u Hrvatskoj i od tužilaštva BiH, ali zato za uzvrat ne traže isto to, da se u njihovim državama sudi optuženima ili osumnjičenima za ratne zločine nad Srbima. Govorila sam i pre neki dan ovde o tome i to je pitanje, pre svega, za tužioca Vukčevića i za njegovog portparola Bruna Vekarića koji je onako zdušno hvali to tužilaštvo i taj specijalni sud, zašto nemamo informaciju o tome. Ovo pitanje, može da se proširi i na ministra vojnog, Dragana Šutanovca – zašto u javnosti Srbije nemamo informaciju, postavljala sam to čak i kao pitanje i nikad nisam dobila odgovor, zašto naše Tužilaštvo za ratne zločine nije tražilo da se u Hrvatskoj nastavi postupak protiv određenih lica koja su bila pritvorena u našim sudovima – započet krivični postupak protiv njih, osumnjičeni za ratne zločine nad Srbima, u nekoj razmeni otišli u ''njihovu lijepu'' i tamo niko ne vodi nikakav postupak protiv njih, a naše Tužilaštvo za ratne zločine to i ne traži? Ako su po tome specifični i bitni da bi trebalo još da ih stavimo da određuju i koje će sudije biti u sudovima širom Srbije, onda to svakako nije preporuka. Kada je u pitanju organizovani kriminal, ne znam šta je to koleginica Judita Popović videla ili postoji nešto što mi ne znamo, šta je to taj sud za organizovani kriminal završio? Koja od afera koje su u poslednjih osam godina pokrenute, koja je pravosnažno rešena a da su o tome odlučivale i presuđivale sudije tog specijalnog odeljenja? Nijedna. Po koliko godina su ljudi bili u pritvoru i sad su u pritvoru? Sećate se, menjali smo zakon da ne bi neki bili pušteni iz pritvora zato što je istekao rok koji je tada važio u Zakonu, jer ti specijalci nisu uspeli da reše, odnosno ni prvostepene presude da donesu. Dakle, mi mislimo, ne da treba nešto posebno i dalje protežirati ove sudije iz ovih specijalnih odeljenja, nego mislimo da je ovo prilika kada se menjaju zakoni, donose novi i kada vršite tu neku reformu, nazovipravosuđa, da se ukinu ova specijalna odeljenja, jer jedini njihov uspeh je lepo sređena zgrada, video-linkovi obezbeđeni tako da mogu da svedoke odavde ispituju i u Haškom tribunalu i u Hrvatskoj ili BiH. Prošli put kada sam govorila o tome, ispustila sam nešto veoma bitno, na koji način se ovde obezbeđuju svedoci koji dolaze, oni što ih voda Nataša Kandić i onaj advokat Todorović, ''majke Srebrenice'' i ne znam kako se sve zovu, i ove iz Hrvatske u postupcima za zločin na ''Ovčari'' i u ''Zvorniku'' itd. Da li vi znate, gospođo ministar, kada je obnovljen postupak za zločine nad Srbima u ''Lori'' kod Splita, da svedoci, ljudi koji su bili u ''Lori'' nisu smeli da idu tamo da svedoče? Tražili su od Ministarstva pravde, ali vi tada niste bili ministar, da ovi specijalci obezbede sigurnost za te ljude da odu u Split, da tamo svedoče. To država Srbija nije mogla da im obezbedi. Ne, išao je samo čovek koji živi u Rakovici, na sopstveni rizik, ostalima je ponuđeno da svedoče video-linkom, jer nije bilo tog u Srbiji ko je mogao da im obezbedi da u Splitu prisustvuju kao svedoci suđenju za ratne zločine u ''Lori''. Dakle, mnogo je, evo petnaesti minut ističe, na ovu temu svaki srpski radikal bi mogao da priča od sada pa do sutra, ali suština je da se mi zalažemo da se ova specijalna odeljenja ukinu. Nisu se pokazali u svetlu u kojem ste ih vi predstavljali, a mi smo znali od početka da su to politički sudovi, da su to politička odeljenja, sudije koji sude u političkim sporovima. I, naše najbolje iskustvo u saradnji između, pogotovo Suda za ratne zločine i sa Haškim tribunalom, znamo kroz postupak koji se vodi protiv našeg predsednika u Haškom tribunalu i sad nemam vremena da pričam o slikama na zidu tog specijalnog tužioca, Stipe Mesić, Boris Tadić, Vukčević u zagrljajima, Karla del Ponte itd, ali biće prilike. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 52. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Pop-Lazić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u političkom sistemu jedne zemlje veoma je važno da svaka grana vlasti, u svom punom kapacitetu, bude samostalna ili se međusobno dopunjuju, naročito je značajno da sudska grana vlasti bude samostalna. Ovi zakoni zaslužuju, kao što ste videli, pažnju narodnih poslanika, ali mogli ste da primetite, evo, kao jedan osvrt na našu diskusiju, dozvoljavam sebi, pošto je ovo poslednji amandman, da kažem, primetili ste da provejavaju i druge teme, prosto, ne možemo da budemo apsolutno koncentrisani na ovaj zakon u situaciji kada se dešavaju veoma važne stvari za našu državu, kada čitava javnost biva obmanjena od strane, pre svega, vladajućih struktura, a zahvaljujući i uticaju koji imaju na medije, o tome šta se dešava po pitanju Euleksa i šta znači to saopštenje generalnog sekretara Ujedinjenih nacija. Običan čovek bi rekao, eto, generalni sekretar Ujedinjenih nacija postigao tamo saglasnost i sa srpskom i sa albanskom stranom i sa svim članicama Saveta bezbednosti, da je Euleks jedna benigna stvar, da može da se razmesti na prostore KiM i da to uopšte ne utiče na dalju sudbinu naše pokrajne, da ne utiče na to da je ugrožen suverenitet i teritorijalni integritet naše države na tim prostorima, ali, prosto, imamo obavezu i primetila sam da mnogi narodni poslanici, pogotovo oni sa KiM, i ovde kada smo intervenisali u članu 52, gde je gospodin Kragović govorio o tome, to nije tako. Saopštenju se pribegava onda kada generalni sekretar apsolutno zna da ne može da postigne većinu u Savetu bezbednosti, kada postoji opasnost da jedna od članica Saveta bezbednosti uloži veto. Pošto je takva opasnost postojala onda je on doneo jedno saopštenje koje nije obavezujuće, ali pošto su srpske vlasti to prihvatile, glorifikovale, i naš ministar inostranih poslova podigao ruke u znak pobede, kao da je osvojio "U.S. open", onda to nas obavezuje. Dakle, naše vlasti su posredno otišle korak dalje u priznavanju tzv. nezavisne države KiM. Niko o tome neće da govori, niko neće kritički na to da se osvrne i Vlada, evo, mi je upozoravamo i sa ovog mesta, preuzima istorijsku odgovornost za ono što se danas dešava. Naravno, to se dešava zbog toga što nismo imali priliku da ovde, za ovom skupštinskom govornicom, govorimo o tome šta je Euleks, da upoznamo našu javnost, da izvršimo dodatni pritisak na našu Vladu da nas čuju i u inostranstvu, da nas čuju i te države koje su članice Saveta bezbednosti, jer one prate šta mi radimo i kakav stav po tom pitanju imamo. Vladajuća većina ovde u skupštini, nije želela tu tačku dnevnog reda, evo i naš predlog da se raspravlja o nepoverenju Vladi, ali isključivo zbog Euleksa, mada ima i drugih razloga i to se kroz ovu sednicu ovde moglo da čuje i provejava. Nespremnost da se borimo sa kriminalom dovodi do toga da je Vlada imala slobodan prostor da nešto uradi i to što je uradila, zaista, će biti samo njena odgovornost. Dakle, pred istorijom, a mi pred narodom, a možda ćemo naknadno, jednog dana kada se dogovorimo sa predsednicom skupštine koja će u ime poslaničke većine da nam kaže kada će ta sednica biti na redu, da razgovaramo o tome. Molim vas, gospodo poslanici, da se malo uozbiljimo. Ako sami sebe dovoljno ne poznajemo, hajde, pročitajte ponovo, čitali ste svi, verujem, Arčibalda Rajsa, da vam otvori oči, da vam kaže šta je to sve tako lepo u srpskom narodu, u našem čoveku, a šta je ono čega sami treba da se čuvamo. Mi uvek reagujemo post festum. Zato se kolo istorije kod nas stalno okreće i nikako da se naučimo šta, kada, treba da radimo i kako da se sačuvamo od sebe samih. Morala sam ovo da kažem, nije nevezano, naravno, ni za ove amandmane koje smo podneli, kroz čitav ovaj predlog zakona provejava jedna AP, što znači da ste i unapred znali kakav će stav biti po pitanju Euleksa u Savetu bezbednosti, jer je ka tome išla čitava politika Vlade Srbije i predsednika Republike. Ugradili ste ovde samo Vojvodinu, odrekli ste se KiM, iako to u Ustavu ne stoji. Ali, konkretno, moj amandman se odnosi na član 52. stav 5, u kome tražimo da Visoki savet pravosuđa, koji će u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona predložiti Narodnoj skupštini po jednog ili više kandidata za svakog izbornog člana, da ovo "po jednog ili više kandidata" ne bude ovako alternativno, nego da bude obavezno ''dva'', jer ako već biramo da nam onda budu i ponuđena ta dva kandidata. Vi možete da se odlučite za jednog, odnosno ne vi nego oni koji predlažu. Ovo, da li će biti više, jeste pitanje. Mi tu i nemamo pravo izbora. Možemo samo da se saglasimo ili da se ne saglasimo, da dovedemo ovaj visoki savet u jednu situaciju gde nema tog izabranog člana, ako nam taj jedan ne bude odgovarao. Ne vidim kakva je tu vaša potreba bila da istrajavate u tome, da ne prihvatite ovaj amandman i to jasno ne odredimo da mora da bude barem dva. Mi smo rekli dva, ali mogli ste da stavite bar dva. Obrazloženje koje ste nam dali za neprihvatanje ovog amandmana je u najmanju ruku potpuno nesuvislo, jer vi kažete da ćete jedino na ovaj način kako ste vi predložili da treba da stoji u zakonu omogućiti ostvarivanje izborne volje sudija. Što je potpuno suprotno onome što smo mi amandmanom želeli da dokažemo, jer smatramo da ćete najbolje na ovaj način omogućiti ostvarivanje izborne volje sudija i onih koji predlažu i onih koje će na kraju izabrati. Ali dobro. Malopre razgovaramo u klupama da se ovo zove Visoki savet pravosuđa, a vi ga promeniste Visoki savet sudstva. Igramo se termina i forme. U skladu je sa Ustavom, ali u Ustavu, isto tako, usklađujemo terminologiju sa zapadnom terminologijom. Ni milicija više nije milicija, nego je policija. Gubimo naš lepi srpski jezik. Sve u želji da se nekome dodvorimo, umesto da se vratimo sami sebi, jer, verujte, i u medicini kažu da je Homeoterapija najbolji način lečenja. Sam organizam se najbolje bori sa svim negativnim pojavama, pa je tako isto i u društvu. Sve je to vrlo lepo osmišljeno, samo mi treba da se osvrnemo oko sebe i da pronađemo lek za sve naše boljke. Hvala vam što ste me saslušali. [[Aplauz.]]
Za reč se javio gospodin Aleksandar Pejčić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, znam da je kasno, ali moram svima vama da postavim jedno pitanje – ko je ovlastio Vuka Jeremića da dovede Euleks na Kosovo? Pitam sve vas. Postavljam pitanje i Vladi. Ova skupština, ovaj dom je doneo rezoluciju, koju ne priznaje Euleks, i ne daje nikom mandat da pregovara o tome u inostranstvu, o dovođenju Euleksa na Kosovo. Ova skupština nije donela zakon da se pregovara. Međutim, Vlada derogira odluku ove skupštine. Boris Tadić derogira odluku. Pitam sve vas – zašto mi sedimo u ovim klupama? Da budemo samo glasačka mašina ili da donosimo važne odluke? Pitanje postavljam poslanicima vladajuće većine. Koja je vaša funkcija ovde? Da derogirate odluku ovog doma? Koja je uloga Vlade? Umesto da bude saborna oko tog pitanja koje život znači za ljude na Kosovu, oko Euleksa, ona se bavi jednim jedinim pitanjem, a to je uvođenje Euleksa na Kosovu. Šta je, kako reče moj prijatelj Miša Dimitrijević, sa budžetom? Da li je ova vlada donela budžet ili Nacrt o budžetu? Da li ga imamo na stolu? Nemamo ga. Da li Vlada zna koliko je evro danas? Ne zna, 89.2, u menjačnicama je 91, sa tendencijom rasta do nove godine na 100 dinara, a možda i preko 100 dinara. Da li ova Vlada ima rešenje kako će rešiti ovu finansijsku krizu? Ne, nema. Pitam sve vas – zbog čega Vlada sedi u Vladi, čime se ona bavi? Da li je Mirko Cvetković tamo portparol Borisa Tadića ili ima neku važnu funkciju? To je pitanje za sve nas ovde, jer u ovom trenutku Vlada nas sve omalovažava na taj način što uvodi Euleks na Kosovo, ne pitajući sve nas ovde. Ne bih da koristim takve reči. Dame i gospodo, nadam se da ćete svi vi iz vladajuće većine uticati na svoje pretpostavljene, da odustanu od nekih stvari za ljude koje su bitne na Kosovu, a to je, pre svega, Euleks. Ova skupština mora da donese jednu važnu odluku o Euleksu, jer ovaj dom odlučuje o tim bitnim stvarima. Hvala.
Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mičić i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, gospođa Snežana Malović ne želi reč, zaključujem pretres Predloga zakona o Visokom savetu sudstva, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona o načelu, pojedinostima i u celini. Sa radom nastavljamo u ponedeljak, 1. decembra u 12 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad po dnevnom redu Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje,utvrđeno da su u sali trenutno 92 narodna poslanika, odnosno da imamo više od jedne trećine narodnih poslanika, i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje sednici narodni poslanik Munir Poturak. O tome je obavestio i mene i vas. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala gospodina Slobodana Homena, državnog sekretara u Ministarstvu pravde i gospodina Jovana Ćosića, načelnika u Ministarstvu pravde, da prisustvuju današnjoj sednici. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O JAVNOM TUŽILAŠTVU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli sledeći narodni poslanici: Đorđe Milićević, Zlata Đerić, Branko Ružić, zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond, Vladan Batić, Srđan Spasojević, Milutin Jeličić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Mileta Poskurica, Veroljub Arsić, Petar Jojić, zajedno Milutin Jeličić i Radoslav Mojsilović, zajedno Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković, Sreto Perić, Vuk Dinčić, zajedno Aleksandra Ilić, Aleksandra Janković, Milutin Jeličić i Radoslav Mojsilović, Nenad Konstantinović, Milan Lapčević i zajedno Milica Radović i Miroslav Petković. Primili ste amandmane koje je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vuk Dinčić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima Milica Radović, narodni poslanik. Izvolite.