Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, kao što vam je poznato, prvi put u praksi rada Narodne skupštine, a na predlog tri poslaničke grupe u Narodnoj skupštini, primenjujemo institut poslaničkih pitanja u vezi s aktuelnom temom ili, kako ga u parlamentarnoj teoriji nazivaju, "institut javnih slušanja". Shodno članu 86. stav 1, a u skladu sa članom 211. Poslovnika Narodne skupštine, na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da današnjem radu prisustvuje 186 narodnih poslanika. Na osnovu predloga poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije: Za evropsku Srbiju, G17 plus i SPS-JS, a u skladu sa članom 204. Poslovnika Narodne skupštine, odredila sam četvrtak, 26. februar 2009. godine, sa početkom u 16.00 časova, kao Dan za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom. Aktuelna tema u vezi s kojom će pojedini ministri i drugi funkcioneri u Vladi Republike Srbije odgovarati na poslanička pitanja jeste – EKONOMSKA KRIZA I MERE VLADE NA NjENOM PREVAZILAŽENjU Podsećam vas da su podnosioci predloga tražili da na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom odgovaraju: gospodin Mirko Cvetković - predsednik Vlade, Mlađan Dinkić - potpredsednik Vlade i ministar ekonomije i regionalnog razvoja, Božidar Đelić - potpredsednik Vlade i ministar za nauku i tehnološki razvoj, Diana Dragutinović - ministar finansija, Milutin Mrkonjić - ministar za infrastrukturu, Verica Kalanović - ministar za Nacionalni investicioni plan, Slobodan Milosavljević - ministar trgovine i usluga, i Saša Dragin - ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Takođe vas podsećam da ste primili obaveštenje Generalnog sekretara Vlade Republike Srbije da današnjem radu, zbog službenog odsustvovanja, nisu u mogućnosti da prisustvuju: Božidar Đelić - potpredsednik Vlade i ministar za nauku i tehnološki razvoj, i Saša Dragin - ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Pošto su izrazili želju da današnjem radu prisustvuju drugi članovi Vlade koji su takođe spremni da odgovaraju na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom, obavila sam konsultacije sa predstavnicima predlagača i, u skladu s tim, pozvala da današnjem radu prisustvuju i gospodin Oliver Dulić - ministar životne sredine i prostornog planiranja, i Milan Marković - ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja u vezi s aktuelnom temom. Pravo da postavljaju pitanja imaju svi narodni poslanici, i to prema redosledu prijavljivanja, a do isteka ukupnog vremena za postavljanje pitanja. Narodni poslanici podnose predsedniku Narodne skupštine prijave za postavljanje pitanja u pisanom obliku do početka odgovaranja, a usmeno u toku trajanja odgovaranja. Narodni poslanik može da postavi najviše tri pitanja, prema članu 208. Poslovnika. Odgovaranje na poslanička pitanja može trajati najduže 180 minuta, a obavlja se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika u sali, u skladu sa članom 207. Poslovnika. Vreme u okviru koga narodni poslanik usmeno postavlja pitanje iznosi najduže tri minuta, a odgovor na to pitanje najduže pet minuta. Posle odgovora, narodni poslanik koji je postavio pitanje može da postavi još najviše dva potpitanja, u ukupnom trajanju do tri minuta, a odgovor na ova potpitanja može da traje ukupno do pet minuta. Nakon toga pravo na postavljanje pitanja imaju i drugi narodni poslanici prema redosledu prijava, a shodno članu 209. Poslovnika. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora, shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanje na povredu Poslovnika - član 211. Poslovnika. U skladu s tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja, ako to već nisu učinili. Sekretara Narodne skupštine molim da vodi računa o redosledu podnetih prijava. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. Reč ima gospođa Nada Kolundžija, u ime predstavnika predlagača. (Dragan Todorović, sa mesta: Javljam se po Poslovniku.) Nema Poslovnika. Gospođo Kolundžija, samo momenat. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora, upravo smo krenuli na ovakav dan rada, shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanje na povredu Poslovnika, prema članu 211. Poslovnika. (Dragan Todorović, sa mesta: Sedamnaestog marta ste usvajali Poslovnik dok su Šiptari slavili godišnjicu nezavisnosti. Danas, dok u Hagu osuđuju Srbe, vi ovde pravite farsu od ove skupštine, vladajuća većina postavlja pitanja...) Izvolite, gospođo Kolundžija. Molim vas da ne remetite red ove sednice. (Dragan Todorović, sa mesta: Postavljajte pitanja, ali mi nećemo u ovoj farsi da učestvujemo.) (Poslanici SRS napuštaju salu.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime parlamentarnih grupa koje su podnele inicijativu za zakazivanje Dana za poslanička pitanja vezana za aktuelnu temu, rukovodili smo se sa nekoliko važnih činjenica. Prva je da ovo jeste važna tema i da je od vitalnog interesa za građane Srbije. Dakle, ovo je tema sa kojom se ne suočava samo Srbija, suočavaju se sve zemlje sveta, i svaki građanin u ovoj zemlji postavlja uvek jedno te isto pitanje - da li Vlada pažljivo prati šta se dešava, vezano za svetsku ekonomsku krizu, i da li Vlada preduzima sve mere koje joj stoje na raspolaganju kako bi tu krizu ublažila i prevazišla je tako da građani najmanje trpe? Istovremeno, poslaničke grupe opozicije su takođe tražile da se na ovu temu raspravlja i mi smo, za sada, u ovom trenutku, našli ovu formu, kao poseban dan za poslanička pitanja na aktuelnu temu, kao mogući način da o ovoj temi razgovaramo, što ne znači da na ovu temu ne možemo razgovarati i u nekoj drugoj prilici i na drugi način na koji će biti zakazana sednica. Iskoristila bih priliku da postavim tri pitanja Vladi Republike Srbije. Ono što je za Srbiju jako važno jeste – da li mi već sada vrlo jasno možemo da osećamo i merimo efekte svetske ekonomske krize u Srbiji, dakle, u kojoj meri se ona već prelila u Srbiju i u kojim oblicima? Drugo pitanje je – šta je Vlada konkretno preduzela na ublažavanju efekata te krize? Treće pitanje je – da li se te mere koje je Vlada preduzela, upoređujući sa iskustvima drugih zemalja u okruženju, smatraju dovoljnim? Ima mnogo prigovora da su one zakasnele i da, zbog toga što Vlada kasni, ima posledica po zemlju. Dakle, da li su mere adekvatne i da li su blagovremene? Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Kolundžija. Izvolite, ko od članova Vlade želi da odgovori na postavljena pitanja? Premijer Mirko Cvetković ima reč. Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih, na početku, da vas pozdravim (ovo je moje prvo obraćanje u ovoj kalendarskoj godini) i da se zahvalim što se konačno došlo do jednog poslovnika koji će nam omogućiti efikasniji rad. Posebno se zahvaljujem onim poslanicima koji su želeli da učestvuju u ovoj raspravi koja je od esencijalne važnosti za celu državu, a to su potvrdili svojim prisustvom na ovoj sednici. Kada se radi o konkretnim pitanjima, pokušaću da dam odgovor u okviru onoga kako je to predviđeno Poslovnikom, a naravno, pred nama je dug rad ovog poslepodneva i večeri, gde će imati prilike i moje kolege ministri da učestvuju. Ovde je bilo tri pitanja koja se u osnovi odnose na to da li je kriza već kod nas, da li je osećamo, šta Vlada preduzima i, konačno, da li to što preduzima jeste samerljivo ili uporedivo sa onim što se preduzima u drugim zemljama? Kada se radi o prvom pitanju, da li je kriza već kod nas, odgovor je: da, jeste, kriza je kod nas. Počeli smo to da analiziramo negde početkom četvrtog kvartala 2008. godine i tom prilikom su koncipirane prve mere, na način kojim bi se odgovorilo tim prvim izazovima koji su se pojavili. Želeo bih da vas podsetim da se najava krize kod nas u početku pojavila kao kriza vezana za bankarski sektor, gde su građani, smatrajući da bankarski sektor nije dovoljno fundiran, počeli da povlače svoje štedne uloge. Mi smo u tom trenutku počeli da razmatramo pitanje da li je to što se dešava u stvari zaista način gde će se kriza ispoljiti ili će se ona preliti u realni sektor i kakve će to posledice imati. Drugi problem koji se bio postavio pred Vladu jeste što se najava krize u drugim zemljama prevashodno ispoljavala kao deficit na strani tražnje, koji je izazvan time što su banke počele da se povlače iz kreditne aktivnosti, a mi smo praktično 2008. godinu završavali sa pregrejanom tražnjom koja je izazivala veliki deficit tekućeg računa plaćanja. Zbog toga se postavilo pitanje da li mi imamo specifičnu poziciju u odnosu na svet i da li će možda kod nas kriza da se ispolji na drugačiji način nego u drugim zemljama. U to vreme smo formirali radnu grupu koja je bila više na tehničkom nivou, uglavnom su tu bili predstavnici Narodne banke i Ministarstva finansija, i ta radna grupa je vršila i pravila analize. Među prvim predlozima koje je ona generisala bili su predlozi usmereni ka zaštiti bankarskog sistema, za koji smo znali da je dobro fundiran, ali imajući u vidu da svaka banka počiva zapravo na poverenju, bilo je potrebno vratiti poverenje ljudima da je bankarski sektor fundiran i da praktično ne moraju da brinu za svoje devizne štedne uloge. U tom kontekstu su se naši predlozi i naše mere svodile, kao što sam rekao, u početku na to da podignemo nivo osiguranog depozita sa tadašnjih 3.000 na 50.000 evra i da ukinemo poreze na prihode koji se ostvaruju od kamate koja se dobija na devizne štedne uloge. Te mere su tada najavljene, a kasnije su u parlamentu i sprovedene. Međutim, primenjivali smo i na operativnom planu veoma ozbiljne mere, kako bismo obezbedili da bankarski sektor bude likvidan tako da ta povlačenja deviza ne dovedu do toga da postoji disproporcija u odnosima između izjava i stvarnog života, odnosno da pokažemo da banke ne samo da su fundirane, već i da su sposobne da isplaćuju sve svoje obaveze. Pokazalo se da je... Ne, imam 15 minuta, pošto su tri pitanja postavljena. Hvala. Dakle, to što je urađeno tada... (Predsednik: Gospodo poslanici, izvinite gospodine predsedniče, na sastanku su šefovi poslaničkih grupa malo konkretizovali odredbe Poslovnika idogovorili smo se da, ako se postave tri pitanja, odgovor može biti u trajanju do 15 minuta. Izvolite.) Hvala. Dakle, te operativne mere su se pokazale uspešnim. Uspeli smo da zaustavimo taj trend povlačenja štednje iz banaka i od druge polovine decembra, naročito u januaru, ponovo su počele devizne rezerve da rastu. Paralelno s tim prvim aktivnostima, krenuli smo u razgovore s nizom zainteresovanih strana, pre svega tu mislim na privrednike, bankarski sektor, pa smo čak razgovarali i sa političkim strankama, u želji da utvrdimo da li postoje neke ideje koje bi mogle da budu od koristi, jer smatramo da kriza predstavlja problem koji nije samo stranački, već je to problem pred kojim se našla čitava država i privreda. Želeli smo da svi koji mogu i žele participiraju u rešavanju tih problema i u tom kontekstu su i organizovani ti razgovori. Na osnovu svih tih razgovora, naročito na osnovu razgovora sa privrednicima i bankarima, došli smo do novih ideja i shvatanja na koji način se kriza, praktično, preliva kod nas, jer je to prelivanje počelo najviše da tangira realni sektor. U decembru je došlo do usporavanja aktivnosti i u sektoru industrije, nemamo podatke za januar i februar ove godine, međutim, po svoj prilici, neke prognoze o ubrzanom rastu u ovoj godini neće moći da budu realizovane. Mere koje smo koncipirali, a kasnije primenili, u osnovi su pošle od pristupa da nam je potrebna jedinstvenost u definisanju, donošenju i implementaciji mera, pri čemu smo pod jedinstvenošću podrazumevali, pre svega, političku, ali i uopšte jedinstvenost svih građana koji moraju s tim da se suoče. Takođe, pošli smo od principa solidarnosti, koji otprilike znači da oni koji su najranjiviji moraju da budu najviše zaštićeni i da u kriznim trenucima zapravo solidarnost treba najviše da se ispolji. Konačno, treći princip bio je princip kontinuiteta, što znači da smo se založili da pratimo razvoj krize iz dana u dan, da donosimo mere, pratimo njihovu realizaciju i po potrebi ih prilagođavamo novonastaloj situaciji. Ako su uspešne, da ih još više pojačavamo, a ukoliko su neuspešne, da ih menjamo sa onim drugima koje bi mogle da budu uspešne, prema našoj oceni. U okviru takvog koncepta smo napravili jedan program mera, ne bih detaljnije govorio o njemu, moje kolege će kasnije odgovoriti na ta pitanja, ali taj program mera u osnovi ima dva paketa. Jedan paket jeste restriktivnost, a drugi je podsticajnost. Deo paketa koji se odnosi na restriktivnost prevashodno se odnosi na državu, u najširem smislu te reči, dakle, na državne organe, javna preduzeća itd. Tu se išlo na restriktivnost, što praktično znači - ušteda na svim nivoima gde je to moguće. Deo koji se tiče podsticajnog dela je zapravo usmeren ka privredi, dakle podsticaj privredne aktivnosti, koja je ostvarena na nekoliko različitih načina. Jedan način jeste da se obezbediaktiviranje kreditne aktivnosti prema privredi, znači za podsticaj izvoza, za smanjenje nelikvidnosti itd. U drugom delu je taj podsticaj bio dat na strani tražnje, da se podstakne tražnja, pri čemu smo morali da vodimo računa da podstičemo tražnju za domaćim proizvodima, jer bi nas generalno podsticanje tražnje moglo dovesti u dalje povećanje negativnog spoljnotrgovinskog bilansa. Konačno, treći je jedna značajna investicija u infrastrukturu, koja "per se" podiže tražnju, dakle, može se smatrati kao da je deo ovog trećeg paketa. Ono što se postavlja kao pitanje jeste – da li je ovaj paket i makroekonomski relevantan i kako on stoji u poređenju sa ostalim zemljama koje su ga primenile? Pre svega, kada se radi o samom tajmingu, već ste imali prilike da budete informisani, on je donet među prvim zemljama, a praktično, mi smo imali informaciju da smo mi bili druga zemlja koja je formalno donela taj program mera. U tom smislu je vrlo teško reći da se tu kasni, naprotiv, mi smo upravo krenuli nešto brže od ostalih u rešavanje tih problema. Kakva je njihova makroekonomska značajnost u poređenju sa drugim zemljama? Mi smo utvrdili i gledali šta su druge zemlje radile i koliko su izdvajale za podsticaje. Pri tome, vi ste imali prilike da čujete da mnoge zemlje daju milijarde evra, stotine milijardi evra itd. Naravno, mi smo jedna mala zemlja i zbog toga smo gledali kakav je relativan uticaj ovih naših podsticaja koje dajemo u privredu u odnosu na količinu bruto domaćeg proizvoda u jednoj godini i onda sa tog stanovišta upoređivali naše mere. Sada bih iskoristio priliku da vam dam informacije o desetak zemalja, da vidite koliko su one ulagale, odnosno kakav je njihov program mera u odnosu na krizu i da se to uporedi sa našom zemljom. Podsticaji bruto domaćeg proizvoda u procentu su sledeći: u Rusiji - 1,1%, u Nemačkoj - 2,4%, u Japanu - 2%, u Velikoj Britaniji - 1,1%, u Francuskoj - 0,4%, u Kini - 6% (dakle, Kina ima najveće podsticaje), u SAD - 5,8%, u Indiji - 1,3%, Kanadi - 2%, a Brazilu - 0,2%. Kada uporedimo ove cifre sa iznosima koje mi plasiramo u našu privredu, pri tome napominjem da se ove cifre koje ću sada izneti ne odnose na ukupne cifre koje će katalitički biti izvedene iz subvencije kamata, dakle, ovde govorim samo o neposrednim izdacima iz budžeta koja idu u rešavanje problematike krize i one za Srbiju, dakle, samo budžet, iznose 2,17%. Od toga u privredu ide 0,58%, infrastrukturu 0,95%, preko NIP-a - 0,64%, ukupno 2,17%. Kada se ova cifra sada uporedi sa ciframa ovih drugih zemalja, onda se otprilike može videti da su od naše zemlje za realizaciju mera protiv krize samo dve od ovih nabrojanih zemalja imale značajnije izdvajanje u odnosu na bruto domaći proizvod, to su Kina i SAD, jedni 6%, a drugi 5,8%, dok su sve ostale zemlje imale ispod nivoa od 2%. Odnosno, neke su bile oko 2%, ali je bio značajan broj zemalja koje su izdvajale oko 1,1%. Na osnovu ovoga što sam rekao može se konstatovati da su naše mere, i to neposredno budžetske, zapravo relevantne i u makroekonomskom smislu i da se otprilike nalaze u gornjem delu izdvajanja koje su druge države predvidele. Inače, ukoliko bismo posmatrali ukupno i katalitički uticaj ovih mera, time bismo došli na preko 6%, konkretno 6,38%. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Dajem reč narodnom poslaniku Vladanu Batiću, koji ne pripada nijednoj poslaničkoj grupi, da postavi pitanje. Izvolite.
Gospođo predsednice, uvaženi gospodine premijeru, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, imam par pitanja. U vreme predizborne kampanje obećavano je građanima Srbije da će dobiti besplatne akcije u visini hiljadu evra. Naš narod ima jednu poslovicu koja kaže "obećanje ludom radovanje", a ono što se od tog vremena do danas dogodilo na najbolji način potvrđuje osnovanost te narodne umotvorine. Moje pitanje je – kada će ovo obećanje biti ispunjeno, budući da je NIS privatizovan? Od toga nema ništa, odložiće se privatizacija i Telekoma i EPS-a, što je s druge strane opravdano i logično. Dakle, kada će obećanje da će građani Srbije, njih preko pet miliona, na ime besplatnih akcija dobiti po hiljadu evra? Jer, u vreme ove ekonomske krize za ljude su to ogromne pare. Drugo pitanje, u vreme predizborne kampanje takođe je obećavano da će jedan od epohalnih poteza domaće privrede biti dovođenje Fijata u Zastavu, proizvodnja nekih novih modela Fijatovih automobila. Kao što vidimo, vreme prolazi, ništa se ne događa, samo se odlaže početak. Kada će taj epohalni cilj biti realizovan? Da vas podsetim, Fijat otpušta svoje radnike. Verovanje da će Fijat da investira u Srbiju, ada će za to vreme da zatvara svoje fabrike u Italiji i otpušta svoje radnike je naučna fantastika. To je otprilike kao da neko nema nikakvih materijalnih mogućnosti, ima puno dece, hoće neko svoje dete da da na usvajanje, a onda usvaja tuđe dete. Naivno da bi neko normalan u to verovao. Treće pitanje – da li je tačno i zašto je 9. decembra zaključen ovaj ugovor između Galenike i Velefarma, po kome Galenika treba Velefarmu da proda lekova za 1.100.000.000 evra? Da li je tačno da je ugovor zaključen dan uoči poskupljenja lekova i da li je tačno da je rok plaćanja tih lekova 210 dana od dana isporuke? Ovde nešto o tome piše, aliželim to da čujem od predstavnika Vlade. Kolika je to proizvodnja lekova Galenike za 1.100.000.000 evra? Da li je to uopšte ugovor koji ima neku realnu osnovu u interesu osiromašenih građana Srbije, da se snabdevaju jeftinim lekovima, ili je po sredi nešto drugo? Hvala.
Zahvaljujem. Postavili ste tri pitanja. Gospodin Dinkić će vam dati odgovore.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje je bilo vezano za besplatne akcije. Kao što znate, Narodna skupština je pre godinu dana, odnosno krajem 2007. godine, donela Zakon o besplatnim akcijama, koji je predvideo da svi punoletni građani dobiju besplatne akcije od kompanija koje su privatizovane u periodu od 2001. do danas i besplatne akcije najvrednijih srpskih javnih preduzeća. Taj zakon će biti ispoštovan. Mi ćemo izmenama zakona taj zakon prilagoditi postojećim okolnostima, a kolika će vrednost akcija biti zavisiće od momenta kada se one budu prodale na tržištu. U momentu kada je zakon donet, u decembru 2007. godine, akcije svih svetskih kompanija na svetskim berzama bile su mnogostruko više nego što su danas. To je realnost, to je istina i ne verujem da iko tu ima bilo šta da kaže. To su činjenice. Danas akcije i najvećih svetskih banaka, najvećih svetskih kompanija vrede višestruko manje, mnogo su niže nego što su bile pre godinu dana. Da li je neko mogao predvideti da će doći do takvog sunovrata na svetskom tržištu akcija? Ja nisam, a verujem i da niko od vas nije, jer niko to tada nije ni rekao. Naravno, naša je obaveza da zakon sprovedemo. Zakon je predvideo rokove u kojima se akcije dele. Međutim, mi smo najpre krenuli u prodaju akcija do sada privatizovanih preduzeća i uspeli da naplatimo 7.300.000.000 dinara od preduzeća. To smo uspeli da uradimo u prvoj polovini prošle godine, pre nego što je krenula kriza. Neka druga preduzeća, koja su imala rok do kraja prošle godine da izvrše svoju obavezu, to, jednostavno, nisu bila u stanju, jer je alternativa bila da, ukoliko državi plate za otkup tih akcija, onda mogu da zatvore svoje pogone u Srbiji i šteta bi bila veća nego korist. Upravo zbog toga moramo da modifikujemo zakon i da ga prilagodimo sadašnjim okolnostima. To ćemo u okviru Ministarstva ekonomije učiniti u aprilu i predložićemo ga Vladi. Verujem da će Skupštini biti podnet na razmatranje do kraja juna. Šta ćemo uraditi? Prvo, javilo se 800.000 ljudi više nego što smo projektovali. Zbog toga ćemo uključiti i akcije nekih drugih preduzeća za besplatnu podelu. Osim akcija koje smo već predvideli postojećim zakonom, predložićemo da se uključe i akcije ''Komercijalne banke'', koja je najveća i najvrednija banka u Srbiji, razmatramo mogućnost da uključimo "Dunav osiguranje", razmatramo, takođe, mogućnost da uključimo i akcije javnih komunalnih preduzeća, odnosno samo onih koja će biti predmet privatizacije u nekoj budućnosti. Naravno, o ovome mora najpre, pre nego što predlog dođe u Skupštinu, da se izjasni Vlada. Što se tiče akcija koje su do sada bile predmet privatizacije, imajući u vidu da su to akcije kompanija poput "Filip Morisa", "Duvanske industrije Vranje", mi ćemo predložiti da se sve te akcije sublimiraju, uključe i da se napravi jedan poseban fond koji će biti, zapravo, sadašnji Akcijski fond, koji će tim akcijama nastaviti da upravlja, a građani će moći da, u momentu kada žele, naplate te akcije po tržišnoj vrednosti. Moja procena je bila, i to je bila istina tada, da ovaj paket akcija koji smo predložili vredi u decembru 2007. godine 1.000 evra. Tada sam to procenjivao i stojim iza te procene. Danas sve te kompanije imaju manju tržišnu vrednost akcija, kao i sve druge svetske kompanije. Koliko će koji građanin dobiti novca od akcija, zavisiće, ponavljam, od momenta kada ih bude prodavao. Ako ih proda u trenutku najveće krize, najmanje će dobiti. Ako ih čuva i proda kasnije, dobiće više. Ljudi će dobiti mogućnost da sami o tome odlučuju. Zakon nije predvideo vrednost akcija koja se isplaćuje, već obavezu da se besplatno podele konkretne akcije. Ponavljam, ta vrednost će zavisiti od vremena kada se utržuju. Slično je kao u slučaju stare devizne štednje. Oni koji su želeli odmah, 2002. godine, da uz diskont prodaju svoju deviznu štednju, dobijali su srazmerno manje nego oni koji danas naplaćuju u punom iznosu. Naravno, još manje nego oni koji su mogli da čekaju i da podignu 2015-2016. godine, kada je rok. Oni će dobiti 100%. Od momenta kada nekome pare budu bile potrebne zavisiće i njihova vrednost. U doba krize biće najmanja vrednost. Naša preporuka će biti da te akcije odmah utrže samo oni građani koji zaista moraju. Inače, nova verzija zakona će predvideti da se distribucija akcija izvrši odmah po usvajanju zakona za ona preduzeća koja su već sada korporatizovana, dok je predlog da se distribucija akcija preduzeća poput EPS, koje još uvek nije korporatizovano, izvrši nakon njegove korporatizacije. Toliko o besplatnim akcijama. Što se tiče zajedničkog ulaganja sa Fijatom, nije tačna tvrdnja poslanika Batića da Fijat otpušta svoje radnike, ali je tačna tvrdnja da i Fijat, kao i sva druga svetska preduzeća u automobilskoj industriji, ima teškoće. Svetska kriza je najpre pogodila upravo automobilsku industriju, jer je pala tražnja za automobilima i, povezano s tim, prodaja. Fijatove fabrike u Poljskoj danas rade u tri smene. Fijatova fabrika u Brazilu radi u dve smene. Problem je u Italiji, jer je proizvodnja tri puta skuplja nego u Poljskoj, i višestruko je skuplja nego ona koja će biti u Kragujevcu. Tačno je da Fijat ima problema kako da objasni sopstvenim radnicima i sopstvenoj vladi da ulaže u neku drugu zemlju, a da istovremeno ne može da uposli svoje radnike u svojoj zemlji. Zbog toga će, svakako, lansiranje novog modela biti odloženo za jedan izvesni period. Prema sadašnjim razgovorima koje imamo, oni procenjuju da će ga lansirati, umesto početkom sledeće godine, krajem sledeće godine. Ono što je mnogo važnije jeste činjenica da će kragujevačka fabrika, bez obzira što ove godine neće proizvoditi novi model, već sklapati postojeći model "punto", ostvariti mnogostruko veću proizvodnju nego ikada u poslednjih 20 godina. Prošle godine u Kragujevcu je proizvedeno ukupno ispod 10.000 automobila svih vrsta, od "juga" do "zastave 10", a ove godine će minimalna proizvodnja biti 15.000 automobila. Međutim, imajući u vidu efekte vladinog programa mera i tražnju za "puntom", koja je nastala zbog povoljnih kredita koje Vlada nudi, ubeđeni smo da će ovaj obim proizvodnje biti višestruko premašen i da će nadmašiti sva očekivanja. Podatak da je za samo dva dana, nakon što je stupio paket vladinih mera na snagu, prodato 650 vozila, a da je rezervisano još oko 3.200 vozila, govori da ova proizvodnja ima perspektivu i da svi oni skeptici koji su govorili da niko neće kupovati taj automobil, sada ćute. Isto tako će ćutati skeptici poput gospodina Batića kada bude lansiran novi model automobila u Kragujevcu. Setićete se ovog dana, kadaste ovo govorili, onog časa kada vas budem pozvao u Kragujevac da zajedno sa mnom pogledate taj novi model koji će Fijat lansirati. Želim još da kažem da je danas Vlada na svojoj sednici usvojila, poput drugih evropskih zemalja, i program zamene starih automobila za novi "punto". Taj program predviđa subvenciju od 1.000 evra svim građanima koji hoće da zamene svoj stari automobil, ukoliko je stariji od 10 godina, ukoliko je registrovan, ukoliko je u voznom stanju, za novi "punto". Taj proces će, prvi put, podstaći i industriju reciklaže u Srbiji. Za sada devet kompanija u Srbiji ispunjava uslove Ministarstva ekologije da počne da obavlja taj proces, a proces će se obavljati tako što će građani svoj stari automobil voziti do reciklera. Mnogi od vas, a i građani sigurno ne znaju, da čak 70% starog automobila može korisno da se iskoristi i upotrebi kao recikliran. Metal se koristi u čeličanama, u industriji obojenih metala. Dosta toga može i da se izveze. Staklo takođe ima svoju primenu. Gume se koriste za proizvodnju dečijih sportskihterena. Ono što sada čine razvijene zemlje, uskoro će činiti i Srbija. Ovaj program kreće da se primenjuje za mesec dana i poklopiće se sa startom proizvodnje "punta" u Kragujevcu. Naravno, mi smo tražili od Fijata i da se što veći deo proizvodnje lokalizuje, odnosno da se delovi za ''punto'' dobavljaju od domaćih proizvođača. Upiti su dati i ''Trajalu'', i ''Tigru'', i ''Blek horsu'' iz Sombora, i ''Ju-Es stilu'' za proizvodnju limova, i očekujemo da će vremenom ''punto'' postajati sve više domaći proizvod. Ali, čak i do tada, od jednog ''punta'' radnicima Zastave ostaje 722 evra. To su troškovi rada, troškovi energije koja se tu koristi, a 18% od toga ide u budžet Srbije kao PDV. Dakle, mislim da će i ovaj program zamene staro za novo doživeti veliki uspeh, poput modela subvencionisanih potrošačkih kredita. Vlada će, naravno, imajući u vidu veliki interes građana Srbije, u narednom periodu razmatrati mogućnost da se, kada se ta akcija realizuje, poveća broj automobila koji ćemo ponuditi. Za sada smo krenuli sa 5.000 automobila u programu Vlade. Ukoliko zaista bude tražnje, mi ćemo povećati taj broj. Postižemo tri pozitivna efekta. Svi ovi modeli koji se proizvode u Kragujevcu imaju standard motora najmanje euro četiri, od leta počinje proizvodnja automobila sa dizel motorom standarda euro pet. Povećaćemo bezbednost na putu, jer građani Srbije u velikoj meri voze automobile starije od deset godina sa neispravnim kočnicama, sa neispravnom signalizacijom i, naravno, pomoći ćemo Kragujevčanima da povećaju proizvodnju. Toliko što se tiče odgovora na ova dva pitanja. Što se tiče trećeg pitanja, u ovom trenutku ne postoji nijedan ministar u ovoj sali koji ima informacije o ovom slučaju i Vlada se, u skladu sa Poslovnikom, obavezuje da poslaniku Batiću dostavi pisani odgovor.
Zahvaljujem. Gospodin Batić, u skladu sa članom 209, ima pravo na dva potpitanja u trajanju do tri minuta, a onda će ministar moći da odgovori u trajanju do pet minuta. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, nisam očekivao od vas da preuzmete ulogu Kalimera, da pričate o nepravdi i svetskoj ekonomskoj krizi. Tražio sam konkretan odgovor na konkretna pitanja. Obmanuli ste građane Srbije u pogledu vrednosti akcija koje će oni moći da naplate. Sada vi građanima Srbije, a to veoma podseća na vreme Miloševića, koji je govorio da sankcije mogu podsticajno da deluju na neke grane privrede, da Srbija može da hrani i greje pola Evrope, sada vi građanima Srbije nudite da budu Trnova Ružica, da se strpe, pa kada se jednog dana probude, onda će njihove akcije vredeti puno para. Odgovorite kada će moći da naplate, koliko (100 evra, 50 evra, 5 evra) i odakle, iz kojih sredstava. Vama treba pet milijardi evra. Objasnite kojom to alhemijom može da se obezbedi pet milijardi evra. Pa, sve da se proda, nema pet milijardi evra. Lepo, pošteno recite - u predizbornoj kampanji nisam govorio istinu, izvinite, ili recite - pošto nisam govorio istinu, princip odgovornosti i smenjivosti nameće mi da podnesem ostavku. Što se tiče Zastave, gospodine Dinkiću, ne verujete valjda u veštice? Vi nam nudite paralelu sa Poljskom i Brazilom. Te Fijatove fabrike davno rade i tamo Fijat sada ne investira ništa. On ovde treba da investira silne pare. Nastala bi revolucija u Italiji. Rekao sam - otpuštaće radnike jer nema rešenja. Zamislite šta bi sindikati uradili, jer tamo, u ozbiljnim demokratskim zemljama, za razliku od Srbije, postoje pravi sindikati. Priča o domaćoj proizvodnji, o ''puntu'', staro za novo - to su mrvice, to je šarena laža, to je slatka prevara. Od toga nema ništa. Još jedno potpitanje – kako to ''punto'' ima status domaćeg vozila kada ništa na njemu nije moguće? Planirate da stavite ovdašnje kablove, gume i akumulatore, ali još se ne stavljaju. Kada će ''Ju-Es stil'' da proizvodi glavčine, šasije? Koliko treba vremena da se te linije naprave? Pa ni ''Ju-Es stil'' ne radi.
Zahvaljujem. Gospodin Dinkić. Izvolite, imate reč.
Odgovoriću vam najdirektnije moguće na ovo prvo pitanje. U momentu kada smo usvojili zakon u Skupštini, ja sam to i javno rekao, očekivali smo da će oko četiri miliona građana da se prijavi za besplatne akcije. Javilo ih se nekih 800.000 više. To je naša greška u proceni. Druga stvar, kako smo došli do procenjenog iznosa od hiljadu evra? Tako što smo procenili, imajući u vidu da je proces IPO, odnosno inicijalne ponude akcija za EPS bio predviđen za 2011. godinu, i imajući u vidu tadašnju knjigovodstvenu vrednost EPS-a i činjenicu da će Srbija u međuvremenu i dodatno investirati u izgradnju novih termoelektrana, da bi tržišna vrednost EPS-a 2011. godine morala biti najmanje 15 milijardi evra, s obzirom da je pre godinu dana knjigovodstvena vrednost bila oko sedam-osam milijardi. Dalje, računali smo da bi Telekom mogao u toj godini, dakle govorim o kraju 2007. godine, na tržištu u jednom transparentnom tenderu da dobije cenu od oko šest milijardi evra. Zašto? Zato što smo, ako se sećate te prethodne, 2006. godine, za privatizaciju Mobtela dobili za većinu ljudi u Srbiji neočekivani iznos od milijardu i po evra, a da smo Austrijancima prodali vazduh za 320 miliona evra za treću licencu. Mi smo u 2006. godini (možete da govorite ovako ili onako, ali to su činjenice) samo od Mobtela i od treće licence ostvarili takav privatizacioni prihod koji nam je dao osnova da verujemo da Telekom Srbije u momentu dobre pozicije za privatizaciju na svetskom tržištu može da ima cenu od oko šest milijardi. Moja procena je bila, to ne krijem, da je NIS krajem 2007. godine na tržištu vredeo najmanje četiri milijarde evra (ne 50%, nego 100% NIS-a). To je bila moja procena i od nje ni danas ne odustajem, jer je bilo zainteresovanih partnera koji su u momentima kada je Vlada imala strategiju da na tenderu privatizuje NIS, nudili minimalno tri i po milijarde. Verovao sam da u jednom konkurentskom tenderu, kao što smo napravili za Mobtel, možemo da napravimo i tih četiri milijarde za 100% kapitala. Za ova tri ostala preduzeća - Aerodrom, Jat, Galenika - plan je bio da se ostvari do jedne milijarde evra, jer su to preduzeća manje vrednosti, pri čemu je verovatno Aerodrom najvredniji, pa onda Galenika, a Jat najmanje vrednosti (što se i pokazalo, niko na tenderu nije želeo čak ni sto miliona evra da ponudi za Jat), a da ćemo od prodaje udela već privatizovanih firmi, koje su privatizovane u periodu od 2001-2007. godine, dobiti oko 250 miliona evra. Jedan deo toga smo dobili, ali nismo uspeli da naplatimo od svih. Nismo uspeli od ''Filipa Morisa'', nismo uspeli da naplatimo od nekih drugih kompanija, jer zbog svetske krize u drugoj polovini godine one nisu imale dovoljno likvidnosti da po istoj ceni po kojoj su kupile 70% akcija otkupe od države svoje. Kad ovo saberete, kad uzmete 15% od ove cifre koju sam vam rekao, dolazite do iznosa od oko četiri milijarde evra. Za četiri miliona ljudi, koliko smo planirali da će se javiti, to je trebalo da bude hiljadu evra. S obzirom da se javilo 800.000 ljudi više, mi smo odlučili da povećavamo broj kompanija čije ćemo besplatne akcije nuditi. Ponavljam još jednom, predložićemo da u taj predmet besplatne podele uđu i akcije "Komercijalne banke", i akcije "Dunav osiguranja", ali i onih javnih komunalnih preduzeća koje će u budućnosti biti predmet privatizacije, kao što su u oblasti vodoprivrede, znači deponije, i razne druge oblasti koje inače treba da budu u budućnosti predmet privatizacije. Koliko će i kada građani Srbije moći da naplate od besplatnih akcija? Prvo, odgovor na pitanje - kada. Moći će već ove godine da naplate oni koji žele. Znači, ljudi će dobiti akcije u ruke ove godine, ali će ove godine, ukoliko ih budu prodali, dobiti manje nego što će moći da dobiju kada svet izađe iz krize. Ako to neko želi da opovrgne, zaista nije dobronameran. Zašto će moći manje da naplate danas nego sutra? Logično je da će u doba uzlazne linije u svetskoj privredi cena akcija biti veća, ne samo u Srbiji, već u čitavom svetu. Drugo pitanje vezano za...
Gospodine Dinkiću, po Poslovniku ne možete duže od pet minuta, biće prilike. Dajem reč narodnom poslaniku Momu Čolakoviću, predstavniku poslaničke grupe PUPS. Izvolite.
Poštovana predsednice, predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade, potpredsednici i ministri, uvaženi narodni poslanici, Narodna skupština Republike Srbije je krajem decembra usvojila Zakon o budžetu Republike Srbije, u kojem je precizno utvrđeno da će u 2009. godini biti isplaćeno 12 penzija. Takođe, početkom januara je Narodna skupština usvojila Zakon o izmenama i dopunama Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju, u kojem je precizno rečeno da penzije neće rasti u 2009. godini, ali neće ni padati. U poslednje vreme jedan deo stručnih saradnika Vlade Republike Srbije i gospodin Jelašić, guverner Narodne banke, zagovaraju smanjenje penzija, i to u više navrata. Mi smo u nekoliko navrata reagovali na ove pojave. Imajući u vidu da su i stručni saradnici Vlade Republike Srbije i guverner Narodne banke gospodin Jelašić deo vladajuće koalicije, smatramo da ne bi mogli zagovarati kršenje Zakona o budžetu i kršenje Zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju. Ovakve najave, ovakva reagovanja ovih funkcionera dodatno uznemiravaju penzionere i njihove porodice. U vezi s tim, pitam – da li će Vlada Republike Srbije razgovarati u vezi sa ovim najavama i da li će se obezbediti redovno isplaćivanje penzija, na nivou koji je utvrđen ovim zakonima? U vezi s tim imam dva dodatna pitanja. Poslanička grupa PUPS je insistirala, Vlada je to prihvatila, da se predvide posebna sredstva za intervencije u slučajevima najveće ekonomske i finansijske krize porodicama koje su u Srbiji najsiromašnije. Naravno, među njima je ogroman broj penzionera. Postavljam pitanje – da li je u budžetu Republike Srbije ili nekim drugim sredstvima predviđena ovakva intervencija? Treće pitanje. Naša poslanička grupa takođe je insistirala u nekoliko navrata da se da odgovor u vezi sa isplatama dugova penzionerima poljoprivrednicima i vojnim penzionerima. Kakve su mogućnosti u 2009. godini za ove intervencije? Hvala lepo.
Zahvaljujem. Odgovor na tri pitanja. Izvolite, gospodine predsedniče.
Neću iskoristiti sve vreme, da bi rasprava bila dinamičnija, ali ovde imamo nekoliko važnih pitanja, pa želim na njih da odgovorim. Prvo, kada se radi o penzionerima, pošto postoje raznorazne spekulacije i ideje da bi moglo doći do neredovne isplate, do smanjenja penzija itd., želeo bih da kažem, bez obzira na sve teškoće, upravo polazeći od principa solidarnosti, o kojem sam govorio kao osnovi, na bazi čega je koncipiran ovaj program mera, mi ćemo obezbediti u toku ove godine da ono što je predviđeno budžetom, kada se radi upravo o penzionerima i zaposlenima, svoje obaveze prema njima izvršimo. Iako bi došlo do određenih promena u ciframa, rebalansa budžeta itd., što još uvek nije na dnevnom redu ali će se razmatrati, jedna od glavnih stavki će biti da obezbedimo da upravo ti naši slojevi budu zaštićeni kroz solidarnost i da oni mogu sa time da računaju. Što se tiče intervencija za najsiromašnije, u toku je izrada jednog programa koji se radi u okviru Ministarstva rada i socijalne politike. Ne mogu da govorim o detaljima tog programa, on treba da prođe još internu proceduru, ali činjenica da se radi na tom programu upravo govori o tome da se razmišlja na tu temu i da će to biti objavljeno u narednom periodu. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Zlati Đerić, kao predstavniku Poslaničke grupe Nova Srbija.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani članovi Vlade, s obzirom da gospodin ministar poljoprivrede Saša Dragin nije prisutan, očekujem da će premijer odgovoriti ili preneti poslaničko pitanje koje ponovo postavljam za ovom govornicom, jer imam obavezu, pre svega prema građanima Sombora, odakle dolazim. Naime, u Somboru je licitirano u poslednje tri godine 10.000 hektara državne zemlje, između ostalog, između dva subjekta, privatne firme "Višnja produkt" i privatnog lica Mileta Jerkovića. Ova "Višnja produkt" je u njegovom vlasništvu. Tih 10.000 hektara zemlje, koja su tri godine uzastopno licitirana, napravila su dug prema opštini Sombor, prema budžetu Vojvodine i prema budžetu Republike Srbije u visini od tri miliona evra. To do dana današnjeg nije naplaćeno. Naravno, ako tu uračunamo i pripadajuće kamate, pretpostavljam da će gospodin ministar Dinkić odmah umeti da vidi koliko je to velika cifra i koliko je to veliki doprinos,ako bi se taj dug naplatio, rešavanju krize u Srbiji ili pomoć pri izlasku iz krize u ovoj godini u Srbiji. Interesuje me ono što, pre svega, interesuje nas u Somboru. Ko je taj ko u Ministarstvu poljoprivrede držao u fioci (tražimo baš ime i prezime) garancije banke, nije ih pustio (što je morao po zakonu), omogućio licu koje nije izvršilo već prve godine svoje obaveze i već prve godine načinilo dug od milion evra da napravi ovoliki dug, da ga ne izvrši, da ovoliku štetu nanese i nama, i budžetu Republike Srbije, i budžetu Pokrajine Vojvodine? Između ostalog, što je važno da znate, od tih 10.000 hektara zemlje 5.000 hektara se drži u potpunom parlogu. To je višestruka šteta, koja ne može tek tako da se nadoknadi i brzo otkloni. Odgovor zaista očekujemo da dobijemo u najskorijem roku. Drugo pitanje koje moram da postavim jeste vezano za penzije seljaka, za javni dug prema seljacima, prema korisnicima zemljoradničkih penzija, odnosno – kada će ono što je država ostala dužna seljacima biti isplaćeno? Nekoliko puta je taj rok odlagan. Molim vas da imate u vidu da su to ljudi čije su penzije najniže, da su to ljudi koji su do svojih penzija došli najteže i da su ih u potpunosti i višestruko isplatili. Nije korektno da naši zemljoradnici, starosna kategorija preko 70 godina, teško bolesni, oni koji nikakva druga socijalna davanja ne mogu da imaju kao privilegiju, oni koji ne mogu da naplate ni svoje troškove sahranjivanja bez obzira što plaćaju socijalno, ovoliko dugo čekaju. Dakle, očekujem odgovor i na to pitanje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Postavili ste dva pitanja. Gospodin predsednik će odgovoriti.
U vezi s prvim pitanjem, zapisaćemo ga pošto stvarno ne znam o čemu se radi u Somboru, a kao što ste i rekli, ministar poljoprivrede nije ovde. U vezi s drugim pitanjem želim da kažem da je vlada preuzela obavezu (kad kažem vlada, ne mislim na našu vladu, nego na vlade u zadnjih nekoliko godina) da plati takozvani stari dug koji je napravljen prema penzionerima. To su bili penzioneri dve vrste. Jedna vrsta penzionera su ovi ''klasični'', a drugi su bili poljoprivredni penzioneri. Taj takozvani veliki dug se plaćao u godišnjim ratama, tako da je u toku kalendarske 2008. godine regulisan u celini dug prema ''klasičnim'' penzionerima i tu više ne postoji državna obaveza. Što se tiče poljoprivrednih penzionera, tu je ostala još jedna rata, koja će se platiti početkom 2010. godine.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospođa Đerić ima potpitanje. Imate pravo na dva potpitanja u trajanju do tri minuta.
Biću vrlo kratka. Spremila sam se da postavim pitanje gospodinu ministru poljoprivrede. S obzirom da smo u materijalu dobili informaciju da će on biti prisutan, iznenađena sam da nije tu. Očekivali smo ga i molim Vladu da ubuduće to ne bude praksa, da ministar koji je najavljen ne dođe da bi mogao odmah da odgovori. Verujte, građani očekuju u direktnom prenosu odgovore na ova pitanja.
Dajem reč narodnom poslaniku predstavniku Poslaničke grupe manjina gospodinu Arpadu Fremondu.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, želim da postavim nekoliko pitanja u ime Poslaničke grupe manjina gospodinu premijeru dr Mirku Cvetkoviću. Najpre želim da vam skrenem pažnju na to da, kada pričamo o svetskoj ekonomskoj krizi u Srbiji, možemo reći da u našoj zemlji ona najviše pogađa poljoprivredu, odnosno poljoprivredne proizvođače. Svi znamo da veći deo izvoza ostvarujemo od poljoprivredne proizvodnje i da se jedino s poljoprivrednim proizvodima možemo takmičiti sa zemljama u okruženju. Mi, predstavnici SVM, smatramo da je u Srbiji jedini mogući način, ključ uspeha da prevaziđemo ekonomsku krizu to da što više sredstava uložimo u poljoprivredu. Oni su jedini proizvodi koje sigurno možemo izvoziti i sa njima konkurisati na tržištu EU, a i šire. Ako pokrenemo i poboljšamo poljoprivrednu proizvodnju, to će se odraziti na prerađivačku industriju, trgovinu i ostale grane privrede. Treba da se podsetimo narodne poslovice koja kaže: ''Bogat seljak, bogata država'' i da se ponašamo u skladu sa tim. Poštovani premijeru, želim da vam kažem da je za nas najvažnije da ova vlada svakom poljoprivrednom proizvođaču omogući iste uslove za proizvodnju, a ne kao što ste doneli uredbu vezanu za subvencionisanje poljoprivrednih gazdinstava. Smatramo da su svi proizvođači isti. Pošto je nadležni ministar poljoprivrede dr Saša Dragan odsutan, imam više pitanja za vas kroz koje ćemo ukazati na propuste Ministarstva poljoprivrede. Po čemu je bolja ova varijanta subvencionisanja nego prethodna, od prošle godine? Molim vas, objasnite zašto je vama ova varijanta prihvatljivija, kada znamo da će ove subvencije od sada koristiti 70.000 poljoprivrednih gazdinstva, a u prethodnoj godini ih je koristilo skoro 500.000. Znamo da ovom odlukom želite isključiti tajkune, a treba da uzmete u obzir da ste sa ovom odlukom isključili i veliki broj porodica, porodice poljoprivrednih proizvođača kojima je već decenijama poljoprivreda jedini izvor prihoda. Želimo da preispitate način subvencionisanja, a predlažemo i da omogućite proizvođačima povoljnije uslove i rokove za uplatu doprinosa na prošlu godinu. Ponavljam, država polako uništava granu privrede koja može da pomogne da izađemo iz krize. Druga tema je vezana za proizvođače mleka i želim odgovor na grupu pitanja. Ko je dopustio uvoz mleka u prahu u Srbiju? Ko su uvoznici? Koliko je uvezeno do sada? Da li je izvršena kontrola ispravnosti uvezenog mleka i u kom institutu? Da li je na proizvodima od mleka označeno da su to proizvodi od mleka u prahu? Smatramo da ste ovim uvozom onemogućili male i srednje proizvođače mleka, a da ne kažem da ste ugrozili zdravlje građana. Evo trećeg pitanja i polako završavam. Postoji ozbiljan problem kod proizvođača duvana. Koje su mogućnosti proizvođača duvana? Da li će biti subvencija i kako će to biti isplaćeno? Smatramo apsolutno neprihvatljivim da proizvođači duvana premije nisu dobili ni za prošlu godinu. Ne mogu se mere pomoći ukidati retroaktivno pošto proizvođači nisu mogli znati, kada su sadili duvan, da neće moći da računaju na pomoć države. Poštovani premijeru, od vas očekujemo iskrene a ne političke odgovore. Hvala vam i izvinite zbog prekoračenja vremena.
Zahvaljujem. Postavili ste tri pitanja, za svako imate pravo po tri minuta, dakle, bilo je u redu. Gospodin Cvetković, premijer, ima reč. Izvolite.
Vrlo kratko ću samo da kažem da vaša procena da je poljoprivredna proizvodnja najviše ugrožena u krizi, nije nešto što mi imamo kao procenu. Dakle, naprotiv, naša procena jeste da će upravo poljoprivredna proizvodnja i proizvodnja hrane biti najmanje pogođena krizom. Kriza najviše pogađa upravo one grane koje su vezane za kreditiranje. I u svetu je, ako ste pratili, automobilska industrija najviše pogođena, a onda u lancu, metali itd. Tako da možda polazimo od nekih različitih polaznih osnova. Što se tiče ova dva direktna pitanja koja se vezuju za poljoprivredu, zamolio bih da prihvatite da ćemo naknadno dati odgovor jer ja zaista nisam za njih stručan, ali kada se radi o mleku, imamo ovde ministra koji može dati odgovor na to pitanje, pa ga pozivam da kaže.
Zahvaljujem. Gospodin Milosavljević ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Vrlo konkretno, kao i kod drugih proizvoda, ni uvoz mleka u prahu nije zabranjen. Problem je delom nastao zbog ukidanja prelevmana, koji je za zemlje EU iznosio, i danas iznosi, 56 dinara, a za uvoz sa drugih ili trećih tržišta 70 dinara. To je bila odluka Vlade na predlog tadašnjeg ministra trgovine iz decembra 2007. godine, pri čemu je rok u kome je mleko u prahu uvoženo bez prelevmana bio od kraja 2007. do aprila 2008. godine. U tom periodu je uvezeno negde oko 1.047 tona mleka u prahu, ukupno na nivou čitave 2008. godine oko 3.400 tona. Najveći uvoznici, da ne kažem 90% uvoza je uradila konditorska industrija Srbije, budući da su oni bili, i onda kao i sada, nezadovoljni visinom cene mleka u prahu na domaćem tržištu u odnosu na cenu koju mogu da dobiju u uvozu. Međutim, s obzirom da samo konditorska industrija godišnje troši gotovo desetak hiljada tona mleka u prahu, to sigurno nije moglo da napravi probleme ovog nivoa, koje smo imali i još uvek imamo sa proizvodnjom mleka. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Milosavljeviću. Dajem reč narodnom poslaniku predstavniku poslaničke grupe LDP gospodinu Ostojiću. Izvinite, hteli ste potpitanje? Imate pravo. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovani ministri, dame i gospodo, gospodine premijeru, pošto imate uvid u subvencije, ipak želim da mi odgovorite na pitanje u vezi sa subvencionisanjem poljoprivrednih proizvođača – kako stojimo sa prošlogodišnjim subvencijama, zašto nisu isplaćene? Što se tiče naših očekivanja, poslanika SVM, ona su jasna. Tražimo od vas, još jednom, da preispitate način, krug lica i rokove vezane za subvencionisanje poljoprivrednih gazdinstava. Smatramo da nekim uredbama u vezi sa subvencionisanjem čak 70-80% proizvođača nije zadovoljno. Dalje, tražimo potpunu zabranu uvoza mleka u prahu. Smatramo da ćete daljim uvozom onemogućiti male i srednje proizvođače mleka, a da ne kažem da ćete ugroziti zdravlje građana, koji čak ni ne znaju kakve proizvode kupuju, od čega su pravljeni proizvodi od mleka. Još tražim od vas da utičete na Ministarstvo poljoprivrede da što hitnije isplati neisplaćene subvencije poljoprivrednicima za 2008. godinu. Vrlo dobro znamo da budžet Republike Srbije za 2009. godinu koji se odnosi na poljoprivredu nije na najbolji način raspoređen. Tražimo od vas da se u rebalansu budžeta za 2009. godinu izborite, zajedno sa ministrom poljoprivrede, za znatno više sredstava za Ministarstvo poljoprivrede. Ako ova vlada želi da što ranije, bezbolnije, pametno i planski izađe iz ove krize, odnosno da je prevlada, ozbiljno treba da radimo na jačanju poljoprivredne proizvodnje. To nam je možda jedini način da izađemo iz ove duboke krize i prevaziđemo stihiju koja nas očekuje. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku predstavniku poslaničke grupe LDP gospodinu Zoranu Ostojiću.
Predsednice, gospodine premijeru, gospodo ministri, na početku nešto da razjasnimo, gospođo Dejanović. Postaviću tri pitanja i imam pravo na devet minuta, nemojte mi meriti ovo vreme. Samo jedna napomena vladajućoj većini. Dirljiva je vaša sposobnost da od demokratskih institucija i institucija države napravite ruglo i božiju kaznu. Poslanička pitanja su demokratsko dostignuće, a evo u šta se to pretvorilo. Napravili ste scenario u kome samo devet poslanika može da postavlja pitanja jer ministri troše vreme. Molim gospođu Dejanović da precizno meri vreme jer ga ministri prekoračuju, tako da deveti poslanik, a on je iz opozicije, možda neće dobiti odgovore. Dakle, nijedna vlada ni u jednoj normalnoj zemlji nije donela mere ovako kasno i nije pokušala da ih donese sama, bez podrške parlamenta, bez podrške javnosti. U svim zemljama parlament je o tome glasao. Mi umesto toga, umesto sednice u kojoj će parlament podržati, popraviti mere Vlade, imamo ovaj cirkus koji nam je danas priredila vladajuća većina. Vi ste se, gospodine Cvetkoviću, nažalost, opredelili za takvo rešenje iako smo vas još od početka septembra upozoravali da će Vlada biti odgovorna za nadolazeću krizu. Tada su vaši ministri govorili kako je kriza izazov za Srbiju, kako smo mi izolovano ostrvo gde će da se sjure investicije, a danas svaki član Vlade govori o krizi kao o izgovoru. Od tog septembra prošlo je šest meseci. U tom periodu ste ignorisali sve predloge koji su dolazili iz LDP, uključujući i taj ključni, da se ovde usvoje mere. Nije to posao poslanika opozicije. To je trebalo da bude posao Vlade ako želite da te mere imaju podršku naroda. Da smo ozbiljnije razgovarali o ovome, vi sada ne biste bili jedini odgovorni za ono što su brojevi. Juče je Zavod za statistiku objavio podatak da je prosečna zarada isplaćena u januaru čak 17,9% realno manja od one isplaćene u decembru 2008. godine. Industrijska proizvodnja u decembru 2008. godine bila je za 8,9% manja nego u decembru 2007. godine. U onom našem predlogu vama, koji smo nazvali ''dogovor za budućnost'', predložili smo da se smanje akcize, pogotovo za one proizvode koje svi moraju da kupuju, od kojih zavisi standard građana i rad privrede. Pre svega smo predložili smanjenje akciza na naftne derivate. Vi ste sve suprotno radili. Povećali ste akcize na naftne derivate iako ste imali iskustvo iz prethodne vlade da povećanje akciza ne dovodi do povećanja prihoda budžeta. Da stvar bude gora, čak ste se odrekli dobiti (i to velike dobiti za 2008. godinu) NIS-a, koja je bila velika zbog velikih cena nafte na svetskom tržištu, i to ste poklonili Gaspromu i ruskom partneru u onoj protivustavnoj privatizaciji. Mislimo i dalje, ovo govorim zbog građana, jer vama ne vredi govoriti, usvojili ste mere sa kojima smo upoznati sa jedne konferencije za štampu i o kojima danas možemo da pričamo samo na osnovu novinskih izveštaja sa te konferencije za štampu, jer papir o vašim merama u Skupštinu nije stigao, osim ako ne računamo ovaj seminarski rad iz decembra, koji se zove ''okvirni program mera''. Predlagali smo vam više puta - oporezujte one koji su monopolisti, koji imaju ekstraprofit. Mislili smo na NIS pre nego što su ga Rusi preuzeli. Predlagali smo vam - podignite rudnu rentu sa tih smešnih 3%. Niste ni to uradili. Zakucali smo se na sledećih 30 godina da vlasnik iz strane države 'arči to naše prirodno bogatstvo. Naše mere koje smo predlagali nisu bile demagoške kao vaše. One bi obezbedile punjenje budžeta, ali bi raspored tereta i troškova bio pravedniji. Vi stalno ističete kako vaše mere zadovoljavaju tri kriterijuma - jedinstvo, solidarnost i kontinuitet. Trenutno vidimo taj kontinuitet, sa prethodnom vladom, u mnogo čemu. Od jedinstva nema ništa. Jer, da ste hteli jedinstvo, došli biste ovde, dobili biste podršku i opozicionih poslanika, jer smo svi svesni da kriza kuca na naša vrata. Ali, vi ste se opredelili za ovaj sektaški prilaz, da samo vladajuća većina i Vlada imaju pravo da donesu mere, čija je vrednost 1.200.000.000 evra. Kad smo kod pravednosti i odgovornosti prema najugroženijima, jer danas u Srbiji umiru ljudi zbog hladnoće i gladi, ne moram da vas podsećam, trebalo bi da znate da je u januaru prodaja hrane pala skoro za 50%. Ali, hajde da pričamo o odgovornosti prema najugroženijima. Inače, samo jedna napomena, u mom izlaganju verovatno ima upitnih rečenica. Nemojte da beležite ta pitanja. Na kraju ću formulisati tri pitanja na koja očekujem odgovor, da ne biste odgovarali na nešto što ne mislim da treba da se odgovori, što je samo retorika. Koji ste od ta tri principa primenili kada ste donosili odluku, gospodine Cvetkoviću, da sakrijete od javnosti da trošite milion dolara za ispravljanje greške države i državnih službenika? Da li je to možda bila solidarnost i pravednost? Da vas podsetim, zbog građana, koliko je to milion dolara. To je sedamdeset i nešto miliona. Ove godine ste za subvencije, za stambene kredite, izdvojili 350 miliona. To je četvrtina sume koja je odvojena za stambene kredite. Mislimo da to nije korektno, ni pravedno. Možda jeste solidarnost, ali sa onim ko je omogućio Kovačeviću da izbegne pravdi ili samom Kovačeviću. I imamo još jedno pitanje – zašto zaustavljate rast građevinske industrije? Predlagali smo vam smanjenje PDV, zato što je građevinska industrija najozbiljnija grana koja gura privredu. Multiplikatorski efekat građevine je veliki na privredni razvoj. Vi ste, s druge strane, drastično smanjili subvencije za stambene kredite. Po podacima Nacionalne korporacije za osiguranje stambenih kredita, ukupna suma osiguranih stambenih kredita premašila je 1,4 milijarde evra, od toga je 240 miliona evra za kredite mlađima od 45 godina, a vi ste opredelili iznos od svega 350 miliona ili manje od četiri miliona evra u ovoj godini. Dakle, Vlada je za subvencije stambenih kredita za sve zainteresovane građane izdvojila 350 miliona dinara, a za subvenciju samo jednom čoveku, u slučaju Miladina Kovačevića, preko 70 miliona. Zar zaista mislite da će prodaja ovoga što narod zove "zunto" - "zastava punto", 600 komada, pa makar na to bilo reciklirano 600 starih vozila, moći da pokrene privredu kao što to može, recimo, građevinska industrija, kojoj niste dali podsticaj? Na kraju, tri pitanja. Prvo, da li vas i ministre u vašoj vladi zaboli stomak ili se osećate neprijatno kada ovih meseci govorite kako je za sve izgovor ekonomska kriza u svetu, u svetlu činjenice da ste na početku govorili kako je to šansa za nas? Drugo pitanje, kojim ste se to kriterijumom, solidarnosti ili kontinuiteta sa prethodnom vladom, rukovodili kada ste donosili tajnu odluku koja štiti nekoga ko je naneo veliku štetu Srbiji? Treće, zar zaista mislite da država treba da bude toliko bogata, a građani toliko siromašni, i da je to pravednost, i da je to pravi izlaz iz krize? Hvala.
Zahvaljujem. Htela bih samo da vas informišem da su do sada članovi Vlade govorili ukupno 39 minuta. Radni dan će se završiti kada to vreme bude 180 minuta. Dakle, sve dotle možemo postavljati pitanja. Izvolite, gospodine predsedniče.
Pokušaću da odgovorim na pitanja mada moram da kažem da mi je njihovo postavljanje više ličilo na politički govor, ali valjda je i zato parlament. U tom govoru su izrečene neke stvari za koje mislim da sadrže materijalnu grešku. Materijalna greška jeste to da ovaj parlament nije doneo mere. Sve mere su donete u parlamentu. Dozvolite mi da vam kažem da je ovaj parlament usvojio budžet i da je u okviru usvajanja budžeta predvideo iznose subvencija koje smo mi iskoristili da bismo izvršili podsticaj povećanja likvidnosti, podsticaj tražnje. Dakle, sve ovo o čemu govorimo nalazi se u budžetu. Da nije tako, Vlada ne bi mogla da donese bilo kakvu meru. Parlament je, takođe, usvojio i zakone koji definišu povećanje osiguranog nivoa depozita i bukvalno iza svega ovoga što razmatramo stoji parlament. Naravno, parlament se ne bavi vođenjem tekuće izvršne politike. U tom kontekstu njemu je dato da vidi i da se upozna šta je to što sada može da se izvede iz tih stavova, ali bukvalno ne postoji nijedan stav u kome je Vlada prekoračila svoja ovlašćenja i preuzela ulogu parlamenta. Na sličan način se to radi i u drugim zemljama, s tim što druge zemlje, koje su bogatije od nas, imaju mere koje se mere u milijardama. Te mere takođe usvajaju njihovi parlamenti, na isti način kao što je i naš parlament usvojio ove podsticaje. Sada bih se osvrnuo na slučaj koji, istina, nije tema današnjeg razgovora, ali vidim da je našao mesta i u ovoj raspravi. To je tzv. ''slučaj Kovačević'' i tu bih rekao nekoliko rečenica. Prvo bih želeo da poručim građanima da je ono što radi Vlada vezano za taj slučaj u njihovom najboljem i najdubljem interesu, a poreskim obveznicima da poručim da su bilo kakve spekulacije oko toga kako oni plaćaju nešto itd. takođe u njihovom najboljem interesu, koji se ogleda pre svega u tome što želimo da imamo najbolje odnose sa jednom od najvećih svetskih sila. Nemojmo to sada da mešamo sa nekim drugim stvarima. Dakle, ovde se radi o nečemu zaista u najboljem interesu radnih ljudi i građana. Ne mogu o tome sada detaljnije da govorim, zato što se tu radi o državnoj tajni, ali ću biti spreman i raspoložen, kada se bude skinula oznaka državne tajne, tj. kada se taj proces bude okončao, da o svemu veoma detaljno razgovaramo. S druge strane, bio sam veoma iznenađen što se neko čudi što je pregovaračka platforma državna tajna. Molim vas, ko je taj ko svoju pregovaračku platformu uzme i objavi u novinama? I to ne samo kada se radi o takvim stvarima, nego su i najobičniji komercijalni pregovori državna tajna. Treće što želim da kažem u vezi s tim jeste da nemamo nikakvih problema sa novinarima i sasvim je zamena teza da neko ovde vrši pritisak na novinare ili na bilo koga. Naprotiv, ovde se ne radi o tome, radi se o jednom regularnom procesu koji Vlada vodi, kao što sam rekao, u najboljem interesu ove države. Hvala.
Zahvaljujem. Hoćete li da postavite potpitanje? Izvolite, imate pravo na dva potpitanja.
Gospodine premijeru, nije parlament usvojio ove mere. Nije usvajanje budžeta bilo usvajanje ovih mera. Na budžet nismo davali amandmane upravo zbog toga što smo znali da ćete za dva meseca doći za rebalans. Jer, ko je normalan mislio da može biti rast od 3,5%, kako ste predvideli u budžetu? Posebne mere su u svim zemljama usvajane u parlamentu. To nisu budžeti. Znate šta, niste mi odgovorili na pitanje kako se osećate, da li vam je neprijatno, vama i vašim ministrima, kada pričate da je kriza izgovor za sve, a do pre neki mesec ste pričali kako je to šansa. Imali smo mi jednu šansu 1992, kada su uvedene sankcije. I tada je to bila šansa, setite se, pa se završilo kako se završilo. Ne pitam ništa o državnoj tajni. Samo sam vas pitao koji su vas kriterijumi vodili - solidarnosti, pravednosti - kada ste donosili tu odluku. Kažete, gospodine Cvetkoviću, da niko ne objavljuje pregovaračku platformu. Oko čega mi to pregovaramo? Oko pokvarenih odnosa sa SAD? A zašto su pokvareni? Pa, zbog nekoga iz države. Da li vi zaista mislite da je vicekonzul mogao doneti takvu odluku kakvu je doneo, protivzakonitu, zbog koje će mu biti uništen život? Ko je normalan da to donese? Niste tada bili predsednik vlade, bio je drugi čovek predsednik vlade, onaj čovek koji je bio predsednik vlade kada je zapaljena ambasada Amerike u Beogradu, ali je bio isti ministar spoljnih poslova, i u toj vladi i u vašoj vladi, i taj je direktno nadređen vicekonzulu koji je to uradio. Znači, pitam vas koji su to kriterijumi bili kada ste to doneli, a vi kažete - da popravimo odnose. Ali, zašto smo ih pokvarili? Hoćemo li da popravljamo odnose i da to građani plaćaju, a da nemamo odgovornog za te pokvarene odnose? Biće odgovoran neki koji je zloupotrebio službeni položaj što ga je udarila sunčanica? Niste mi odgovorili na pitanje koje mi je strašno važno. Da li priznajete da niste na vreme reagovali na krizu? Nas ste u septembru optuživali da širimo paniku. Na kraju, marketingom se možda mogu dobiti izbori, mantrabesplatne deonice možda je donela rezultat, ali se marketingom ne može vladati a da građani osete boljitak od toga. Umesto besplatnih deonica danas imamo mantru "punto". Nisu izbori, gospodine premijeru. Imate pred sobom mandat koji će zavisiti od sposobnosti vaše vladajuće koalicije. Molim vas, poslušajte LDP bar jedanput, ništa ne predlažemo što nije u interesu. Da biste nas poslušali, jedini je problem - morate da smanjite državu i da ostavite više para građanima i privredi. Ako ne budete smanjili savetnike, ministarstva, i to smo vam predlagali, ništa nećemo uraditi.
Zahvaljujem.
Daću samo pola odgovora, pa ću dati reč kolegi. Potpitanje je bilo ko je normalan da pre četiri meseca predviđa stopu rasta bruto domaćeg proizvoda od 3,5%, a sada procenjuje naniže. Moj odgovor je - većina ekonomista u svetu je normalna i većina, čak mnogi koji su stručniji od nas, gotovo na svakih mesec dana u poslednjih četiri-pet meseci menja projekciju u svojim zemljama naniže, pa mi u tome nismo izuzetak. Drugo, želim da kažem, radi informisanja, da je u okviru razgovora koji su obavljeni bio razgovor i sa poslaničkom grupom LDP. Taj razgovor je, međutim, takođe imao više politički karakter a manje ekonomski, iako samočekivao da bude više ekonomski. U svakom slučaju, bilo mi je prijatno da razgovaram i da vidimo šta ko može da da. Predloge koji su kasnije usledili nisam imao nameru da komentarišem zato što mislim da na bazi njih ne bi mogao da se napravi konzistentan pristup, jer su oni, zapravo, predlagali nešto što je suprotno onome što se nama događa, mada samo po sebi nije loše. Dakle, oni su predlagali i smanjenje PDV, što bi bilo odlično i što su mnoge države koje su imale rezerve na strani primenile. Mi te rezerve nemamo i smanjenje PDV bi u našem slučaju, kao i smanjenje akciza, samo izazvalo dodatne deficite. Bilo je predlagano i povećanje subvencija, što je takođe jedan od vida povećanja budžetskog deficita, i zato smo mi izašli sa predlogom koji smo dali, a predlozi za povećanje fiskalnih priliva su bili vezani za ekstraprofite itd., što je bilo krajnje nemoguće konzistentno uraditi. Imam pet minuta. Dajem sada kolegi Dinkiću da odgovori na drugi deo.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Dinkiću.
Hvala. Želeo bih da dopunim ovaj odgovor. Naime, kada Vlada ide u Skupštinu da traži od parlamenta saglasnost za primenu nekih ekonomskih mera? Onoga trenutka kada želi da potroši više para iz budžeta nego što je Skupština odobrila ili ukoliko želi da dovede do donošenja novog zakona koji proizvodi neke ekonomske efekte na koji saglasnost mora da da Skupština. Što se tiče zakona, dobili ste odgovor. Zakon kojim smo podigli osigurane depozite na 50.000 evra i za ovu godinu ukinuli porez na kamatu na štednju upravo ste vi ratifikovali, glasanjem ovde u Skupštini, a ti zakoni jesu već pokazali pozitivne efekte jer smo u prva dva meseca ove godine dobili porast štednih depozita u našim bankama. Za dva meseca građani Srbije su položili 130 miliona evra štednje u banke, verovatno zbog toga što smo na vreme doneli odluku o podizanju osiguranog depozita i ukinuli porez na kamatu na štednju. Mi, dakle, za razliku od nekih drugih zemalja koje pominjete, ne tražimo više novca poreskih obveznika da bismo se borili protiv negativnih efekata krize. Za razliku od nas, Amerikanci to čine. Amerikanci ogromna sredstva svojih poreskih obveznika koriste da bi nacionalizovali neke svoje banke, jedna im je bankrotirala, a čujete i sami, ako pratite, a siguran sam da svi pratite informacije, da razmišljaju o nacionalizaciji "Siti banke". Nemci su prošle nedelje doneli odluku da nacionalizuju svoju "Hipo rile stejt" banku. Dakle, mnoge zemlje su mnogo veća sredstva poreskih obveznika koristile da bi se borile protiv krize. Zašto to mi nismo činili? Zašto nismo dolazili u parlament? Zato što nismo imali potrebu za tim, zato što naš bankarski sistem ima stopu kapitalne adekvatnosti čak 30%, što znači da je rezerva koju svaka banka mora da drži u svakom trenutku 30% od vrednosti depozita, dok je u EU ispod 10%. Danas je, odnosno prethodnih nedelja, Evropska komisija zatražila da se taj nivo kapitalne adekvatnosti u evropskim bankama podigne na 15%, što će biti i dalje duplo niži nivo sigurnosti nego što imaju srpske banke. Dakle, imali smo dobro uređen bankarski sistem iz prethodnog perioda, koji nas je sada spasao. Program koji smo mi lansirali zapravo je imao težnju da se suoči sa stvarnim posledicama koje svetska kriza ima na nas. Stvarne posledice jesu - manji dotok deviza, zbog manjih prekograničnih kredita, (Predsednik: Vreme, gospodine Dinkiću.) i zato smo odobrili program kreditiranja privrede, jer smo zapazili veliku vezu između kredita privredi... (Predsednik: Zahvaljujem, pa ćete nastaviti.) Hvala vam.
Dajem reč narodnom poslaniku Milanu J. Nikoliću, kao predstavniku poslaničke grupe SPS-JS.
Poštovano predsedništvo, uvaženi premijeru i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, želim pre svega da istaknem svoje mišljenje da je dobra praksa koju uvodimo, da se u neposrednom kontaktu narodnih poslanika i predstavnika Vlade postave vrlo značajna pitanja i da građani Srbije na najdirektniji način budu upoznati sa problemima koji u ovoj zemlji postoje. Želim da podsetim da je privreda Srbije od 1992. godine naovamo u dosta teškim problemima. Došlo je do raspada bivše Jugoslavije. Mnogi kooperativni i repro lanci su pokidani. Posle toga je došlo do embarga, gubljenja tržišta nabavke i plasmana. Bila je prava veština očuvati privredu u tim uslovima, a u isto vreme se moralo mnogo toga potrošiti. Nakon toga dolazi, rekao bih, kao i u svim zemljama, do surovih tranzicionih procesa. Srpska privreda je veoma krhka, bez likvidnih sredstava i u dosta teškoj situaciji. Sada nastupa takođe surova ekonomskakriza. Pitam predstavnike Vlade – šta Vlada konkretno čini da pomogne privredi da opstane? Koje su konkretne podsticajne mere i šta će se dalje preduzimati da u kontinuitetu privreda preživi ovaj talas ekonomske krize? Drugo, s obzirom na drastične razlike u stepenu razvoja pojedinih regiona u Srbiji, da li se predviđaju dodatne podsticajne mere za nerazvijene? Hvala unapred.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Reč ima gospodin Dinkić.
Vlada je u okviru programa, koji je pripreman u januaru, donet pre nekoliko nedelja, a počeo da se sprovodi u ponedeljak, donela nekoliko podsticajnih mera. Pošli smo od pitanja koje smo sebi postavili - šta je trenutno najveći problem u srpskoj privredi? Odgovor je da je problem što su banke stale sa kreditiranjem. To je, zapravo, i problem svetske ekonomske krize. U svetu smo imali u prethodnim godinama veliku kreditnu ekspanziju, imali smo zapravo ono što analitičari, a nekad i opozicija, zameraju našoj vladi, a to je da se daleko više trošilo nego što se stvaralo. Zašto je svet ušao u krizu? Zato što je kreditiranje u prethodnim godinama bilo mnogostruko veće u odnosu na ono što se stvarno stvaralo, to je dizalo nivo proizvodnje, zapošljavanja, a onda su neki bankarski plasmani završili na mestima na kojima nije trebalo, drugim rečima loše su plasirani, tako da je taj balon pukao. Kada je pukao taj balon, onda je došlo do prelivanja efekata iz finansijskog sektora u realni sektor privrede. Manje kredita znači manju mogućnost potrošnje građana. Ako građani manje troše, onda se i manje proizvodi, jer nema kome roba da se proda. Zapravo, ono što su razvijene zemlje pokušale i pokušavaju da urade, sa većim ili manjim uspehom, to su dve stvari. Jedna je da stimulišu banke da prorade, da ponovo kreditiraju, bez obzira što su uplašene zbog gubitaka. Druga stvar, pokušavaju da podstaknu građane da više troše, kako bi povećali tražnju i potrebu za proizvodima kako bi povećali zaposlenost. Što se tiče Srbije, mi takođe imamo konfuziju, koja je izazvana u javnosti jer se opravdano govorilo da država treba da štedi, ali su neki shvatili da to treba da se odnosi na celokupno stanovništvo. Poruka za građane zapravo jeste da država treba da štedi i da smanjuje neke neproduktivne rashode i svi koji to traže su potpuno u pravu. Ali, građani treba da budu podstaknuti, oni koji mogu, naravno, da troše što više i da ih mi, merama koje smo doneli, podstaknemo da kupuju domaće proizvode. To je bio model koji smo usvojili, a to su potrošački krediti za kupovinu trajnih dobara proizvedenih u Srbiji. Kada neki poslanici potcenjuju ove efekte koje smo videli na početku, a to je da je "zastava 10"bukvalno razgrabljena za dva dana i da je rezervisano još 2.300 automobila, dakle maltene je tri-četiri hiljade automobila ili prodato ili rezervisano za naredni period, oni ne treba da potcene da su to realni automobili, da su to realni naši građani koji hoće da kupe taj automobil i da je to prvi put da je neka vlada omogućila ljudima da mogu za tako male pare i pod tako povoljnim uslovima da kupe automobil. Ne znam zašto su neki protiv toga da se onima koji nemaju novac omogući da kupe "punto" za 5.999 evra, odnosno za 1.000 evra više ukoliko se odobravaju bankarski krediti. Zar nije cilj svih nas da omogućimo ljudima da normalno žive? Svi u programima imamo da želimo evropske standarde za naše građane. Neka makar u jednom segmentu sada mogu da to koriste. Druga grupa mera koje smo preduzeli su mere za kreditiranje privrede. Videli smo da postoji nelikvidnost u privredi iz prostog razloga što su strane banke prestale da daju prekogranične kredite u meri u kojoj su to činile ranije. Nisu sasvim prestale, ali su znatno smanjile obim. Zbog toga smo uveli ovu meru kredita za likvidnost, po prepolovljenim kamatama, koje subvencionišemo, kako bismo zapravo podstakli preduzeća da održe privrednu aktivnost i broj zaposlenih. Pri tome, to naglašavam, koristimo minimalna budžetska sredstva i to je vrlina vladinog programa. Vrlina je to što nismo došli u Skupštinu da tražimo veće pare, već što koristimo minimalna sredstva da podstaknemo veliki potencijal banaka, koji je uspavan. Dakle, na jednu milijardu dinara sredstva iz budžeta banke će plasirati 20 milijardi. Na taj način smo sa tri milijarde sredstva iz budžeta uspeli da pokrenemo proces kreditiranja u visini od 60 milijardi za kredite za likvidnost i za potrošačke kredite. Takođe smo izdvojili pet milijardi iz Fonda za razvoj, da bismo podstakli kreditiranje investicija u ukupnom iznosu od 17 milijardi. Dakle, mislim da je dobra strana programa Vlade upravo što koristimo minimalna budžetska sredstva i očekujemo od banaka da u međusobnoj konkurenciji plasiraju što više novca. Naime, postoji jaka veza između nivoa kreditnih plasmana, nivoa privredne aktivnosti i nivoa zaposlenih. U prethodnim godinama smo svake godine imali snažnu kreditnu aktivnost. To je dovelo do rasta bruto domaćeg proizvoda u proseku od 7% godišnje, a takođe i do smanjenja inače visoke nezaposlenosti. Dakle, model uspeha za prebrođavanje efekata krize je upravo taj da održimo što veći nivo privredne aktivnosti, da podstaknemo tražnju za domaćim proizvodima i da, naravno, rešavamo i druge probleme koje vidimo. Vidimo jedan lanac nelikvidnosti koji postoji u privredi. Zbog toga svi mi u Vladi koji se bavimo ekonomskim resorima intenzivno razgovaramo sa premijerom, sa ministarkom finansija, kako da ovaj problem rešimo. Ima nekoliko mogućnosti i uveren sam da ćemo u martu izaći sa dodatkom našeg postojećeg programa, kako bismo ove nove probleme koje zapažamo u privredi rešili. To je osnova ovog našeg programa. Podaci za prva dva meseca u budžetu nisu tačno predstavljeni u javnosti. U nekim sredstvima javnog informisanja sam pročitao podatak da su, navodno, budžetski prihodi pali 20% u januaru. Prema onome što sam video kod ministarke finansija, taj pad jeste postojao, ali je bio znatno manji, bio je oko 5% u januaru. Sada je kumulativ, do danas, otprilike 3,5%, koliko se sećam, ako me sećanje ne vara. Ono što je jako važno, što treba da znaju i poslanici i građani, jeste da su opali prihodi od PDV na uvoz, dok uopšte nisu opali prihodi od PDV na domaću proizvodnju. Porasli su čak prihodi od poreza na plate, porasli su prihodi od poreza na dobit, što nam govori da će Srbija ipak uspeti da izbegne recesiju. Zaista mislim da to neće biti lako, ali će nam ove mere, koje smo preduzeli i koje ćemo preduzimati, sigurno pomoći da pokušamo da ostvarimo taj blagi privredni rast u ovoj godini, za razliku od većine evropskih zemalja koje beleže recesiju. Kada je gospodin Ostojić pitao kako je moguće da je Vlada pre samo nekoliko meseci projektovala rast bruto domaćeg proizvoda od 3,5%, a sada će verovatno da ga revidira, pogledajte šta su uradile Nemačka, Italija, Francuska. Svi revidiraju svoje procene, jer zaista, ako hoćemo da budemo pošteni, niko ni dan-danas ne zna kakve će biti konačne razmere svetske finansijske krize, niti je to iko znao pre par meseci. Mi i ne moramo da znamo, mala smo zemlja, ne možemo da utičemo na rasplet krize. Mi moramo da znamo kako da reagujemo da što više amortizujemo negativne efekte. Ubeđen sam da će ovaj tim učiniti sve, u korist građana, da upravo amortizuje te efekte. Hvala vam.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe Napred Srbijo.
Dame i gospodo narodni poslanici, postaviću tri pitanja iako poslanička grupa SNS nevoljno učestvuje u ovoj sednici. Istina, imali smo razgovora u opoziciji, složili se da treba jednom i ovo izdržati, i da će ovo samo da posluži da građani Srbije shvate kako ova Skupština seje maglu među građane i kako ova Vlada seje maglu među građane i kako svaki povod iskoristite da nas sve više udaljite od toga da saznamo kako izgledaju problemi Srbije i kakva će rešenja biti, a da sve više pohvala na svoj račun sami izgovarate. Ovde nas je jedan ministar prepun optimizma pozvao da ga obiđemo u Kragujevcu za nekoliko meseci. Znate, za dela koja vi sada činite, Okružni zatvor u Kragujevcu nije merodavan pošto on može tamo da vas drži samo do šest meseci. Vama je predviđena mnogoveća robija za ono što ste naneli Srbiji i za ono što trenutno nanosite, gospodine ministre. Zato uopšte ne mislim da će neko moći da vas obiđe u Kragujevcu kroz nekoliko meseci. Ovde smo čuli da niste umeli dobro da procenite. Sada dozvolite i nama, građanima Srbije, da procenjujemo ponovo vas koji niste umeli dobro da procenite. Građani Srbije su nas u Skupštinu izabrali na osnovu onoga što smo govorili. Na osnovu toga što smo govorili i obećavali formirane su poslaničke grupe i vladajuća većina. Rekli ste nam da ćemo proizvoditi 300.000 automobila u Kragujevcu. Rekli ste nam da će te besplatne akcije da vrede svaka po hiljadu evra. Danas ne pomaže priča o tome da ste bili nesposobni da procenite krizu, zato što gospodin predsednik Vlade ne može da kaže da je bio nesposoban. On je na funkciju došao sa dve funkcije koje je vršio istovremeno, jedna je bila direktor Agencije za privatizaciju, a druga je bila direktor ''Ces Mekona''. Njegov saradnik, ministar finansija, radila je, takođe, u ''Ces Mekonu'' s njim, njegov današnji savetnik je sin vlasnika ''Ces Mekona'', sa kojim je zajedno radio tamo. Ako niste umeli dobro da procenite, najmanje što od vas očekujem je da više u naše ime ne procenjujete. Dakle, skupštinska većina vas je izabrala da vodite Srbiju po obećanjima koja ste dali, po kreditima, krosborder kreditima, investicijama (grinfild, braunfild, kakve god hoćete), po obećanju da ćemo imati prosperitet svake godine, da ćemo živeti sve bolje, a onda se sručila ekonomska kriza. Izvinite, vas narod nije birao da nas vodite u krizu. Jer, da je tada bila kriza, vas ne bi izabrali. U vas narod nema poverenja da možete u krizna vremena da vodite Srbiju. Ili bar dozvolite građanima Srbije da to provere. Da li ste vi, gospodine ministre, koji ste nam toliko obećavali, a toliko malo znali šta će da se desi, ili nas lagali (maločas ste rekli da će pošten čovek reći da ne zna kolike su razmere krize), sposobni da Srbiju vodite u vreme kada je u krizi? Izvinjavam se što ste morali sa skijanja da odvojite nekoliko sati i da ovde odgovarate na pitanja. Molim vas, izvinite, pokušaću da obezbedim da vam tamo ostane taj uplaćeni pas ili kako se to zove. Dakle, stvari su vrlo jasne. Ovde nema izgovora za olako data i lažna obećanja, za olako dat prosperitet, olako datu brzinu. Jednom čoveku u davna vremena isto tako nije bilo oprošteno kada je lako obećavao brzinu. Mi to danas vama nećemo da oprostimo. U vreme kada više od polovine građana Srbije strepi da li će jesenas imati hleba, vi nas nagovarate da kupujemo automobile. Da kupujemo nove automobile, jer će u njima verovatno kriza lakše da nas mimoiđe. Pa, da bismo to kupili, trebalo bi da sastavimo uvek po dve porodice i da im date jedan besplatni ''punto'', jer toliko bi dobili na osnovu obveznica koje neće biti isplaćene, pa neka oni reše šta će sa ''puntom''. Ako je ''punto'' osam hiljada evra, dve prosečne porodice po četiri člana - osam hiljada evra, jedan ''punto'' na dve porodice, voze na par-nepar - država ispunila svoja obećanja. Kome - to je jedno o pitanja - mi pomažemo poslom sa ''puntom''? Rekli ste ovde - 700 evra za radnike Zastave (pazite) za troškove i energiju koju tamo potroše. Vi nikada niste radili u proizvodnji, gospodine ministre. Da ste rekli 700 evra za radnike, za plate, shvatio bih, a vi kažete - 700 evra i iz njih se isplaćuje i naše investiranje u Fijat i energija i svi troškovi, a ono što ostane radniku, to će biti zarada po jednom ''puntu''. Mi ovde pomažemo Fijatu. Fijatu pomaže vlada Italije. Fijat nije domaći proizvođač. ''Punto'' koji stigne vozom u Kragujevac nije domaći proizvod. U njemu je domaća voda u akumulatoru i možda gume, ako počnu da se proizvode gume. Još nije. Nemojte da nas zamajavate - novi automobil. Da li se ''punto'' još negde proizvodi u svetu? Da li se proizvodi samo u Kragujevcu, da bi bio naš srpski proizvod? Da li smo možda prodali licencu još nekome da proizvodi taj ''punto'' u svetu? Možda u Brazilu? Kojoj proizvodnji pomažemo time što smo bankama garantovali polovinu enormno visoke kamate u Srbiji? Kome mi to pomažemo? Kažete - građanin će da ima duplo manju kamatu. Je l' da? Neće da plati na mostu, a platiće na ćupriji. Polovinu kamate strane banke sada imaju osigurane iz budžeta. Do sada su razmišljali - 11%, 13%. Da li će onaj građanin koji je dao kuću pod hipoteku moći da je vrati? Pa šta će sa tom kućom ako je stalo tržište nekretnina? Sada je za 6,5% kamate barem potpuno miran, država Srbija od naše sirotinje ''Hipo Alpe Adrija banci'', ''Banci Inteza'' ili nekoj drugoj banci garantuje polovinu kamate koja je već viša od kamate koju on može da naplati u svetu. Spržili ste milijardu dolara deviznih rezervi. Svaki dan branite kurs. Obradujemo se uveče kada čujemo - sutra dinar ojačao u odnosu na evro 0,30%. Da li ste pitali privredu koja se zaduživala po 72 dinara za evro, a sada vraća po 94, da li može da izdrži? Da li ste pomogli toj privredi? Koliko zaposlenih strepi da će da ostane bez posla? I zaista će da ostane bez posla ako ovaj tim nastavi da vodi Srbiju. Ovo nije tim, ovo je skupljeno sa svih strana. Postavio bih to finalno pitanje, gospodine predsedniče Vlade – da li ste spremni da odmah podnesete ostavku ili ćete čekati da svi mi ovde u Srbiji propadnemo i budemo potpuno izgubljeni, da bismo jednog dana bili slobodni? Gospodine predsedniče Vlade, na vas će ovo da padne. Neće na Borisa Tadića. On se sklanja. Njemu ste, za razliku od nas, izložili program Vlade za izlazak iz krize. Bio je oduševljen, čujem, pohvalio je taj vaš program i rekao da je izvanredan. Sad njegovi prijatelji mogu da znaju i šta će da uvoze, i šta će biti oslobođeno poreza i šta će biti oslobođeno carine. Zašto to ne znaju svi građani Srbije? Nešto ste ljuti na nas, građane Srbije, pa nećete da nam kažete šta nas čeka. Ubacili ste nas u reku, pa gde nas bude odnela ta reka. Kako se bude kretala svetska kriza tako ćete i vi, građani Srbije. Šta ćete nam onda vi...?
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Jasna su sva tri pitanja. Odgovor na prva dva pitanja, gospodin Dinkić. Izvolite.
Prvo, gospodine Nikoliću, tačno je, nije parlament mene birao da bih ja, kao ministar ekonomije, procenjivao ovako ili onako, nego da bih radio. Zaista se trudim da radim svoj posao u zakonskim okvirima, najbolje što znam. Šta to znači? To znači da smo mi prvi put postigli, kada već govorite o vašem rodnom Kragujevcu, da se neki automobil u poslednjih 20 godina proizvodi bez gubitka i da ostane tih 722 evra radnicima. To jeste skromno, ali do sada nije ostajalo ništa. Do sada su građani iz poreza dali 500 miliona evra da bi se subvencionisala proizvodnja ''juga''. Hajde da pomenem, jedini doprinos opozicije, jer ovo ste sada lepo pričali, a ništa niste rekli šta biste vi radili da ste na mestu Vlade, a ono što ste zvanično predlagali i vi i DSS odnosilo se na to da se obnovi proizvodnja ''juga'' u Kragujevcu, jer je to domaći proizvod, a ''punto'', navodno, nije domaći proizvod. Da li je tačno da se delovi dovoze iz Italije? Dovoze se. Ali, da li se na tome gubi? Ne gubi se. Da li je tačno da je pod istim uslovima kredita koji važe danas za ''jugo'' i''punto'' prodat nula ili jedan ''jugo'' u ovih nekoliko dana, a 650 ''punta'' je otišlo za isti period? Ne možete vi građanima reći šta će da kupuju, oni sami biraju i odlučuju da li je taj proizvod dobar ili loš. Pitali ste da li se još negde proizvodi ''punto''. Proizvodi se, u fabrici ''Mirafiori'' u Torinu, u Italiji. Dakle, proizvodi se i tamo. Drugo, ni vas, verovatno, građani nisu birali da ne govorite istinu. Rekli ste da vas pozivam da za nekoliko meseci dođete u Kragujevac da vam pokažem novi model. Svi ovi poslanici u sali i građani koji su pratili prenos su čuli da sam rekao da vas pozivam u Kragujevac krajem sledeće godine, kada se lansira novi model. Pozvao sam konkretno Batića, a veliko će mi biti zadovoljstvo, verujte mi, gospodine Nikoliću, da i vas pozovem u rodni Kragujevac, da zajedno pogledate prvi model koji će biti lansiran. Naravno da postoji odgovornost za loše procene, ali postoji, nadam se, i nagrada za neki rad, koja se dobija na izborima. Mogu vam sada reći, ako vam je to neka satisfakcija, ukoliko se ne bude taj model lansirao, ja i neću izaći na naredne izbore, jer imam svoj obraz i znam šta sam obećao i građanima Kragujevca i građanima Srbije. To vam sa sigurnošću kažem. To što vi, kao opozicija, želite izbore, to jeste vaše pravo, ali dajte neki konkretni predlog građanima šta biste radili ako sada, u ovim uslovima... Nisam ništa čuo od vas. LDP jeste dao predlog za smanjenje PDV-a, ali čuli ste odgovor da to u ovom trenutku nije moguće. Vi samo kukate i ništa konkretno ne predlažete. Ni to što kažete da smo spržili milijardu dolara deviznih rezervi da bismo branili kurs nije tačno. Svaki ekonomista zna da imate i prilive i odlive, i da je bitno koliki je saldo, dakle koliko ste imali odliva, a koliko ste imali priliva. Pogledajte kolike su bile devizne rezerve početkom godine, a kolike su sada. Sada su oko 8,3 milijardi evra i nešto više, a čini mi se da su bile oko 8,5 milijardi evra početkom godine. Dakle, jeste, smanjene su devizne rezerve, ali ne za milijardu, nego za 200 miliona. Naravno, lakše je govoriti napamet nego baratati činjenicama. Međutim, građani na kraju odlučuju o tome šta je ko radio. Moram da kažem da nikad nisam govorio niti ću reći da je "punto" zamena za novi model koji treba da se lansira u Kragujevcu, ali "punto" je najbolji mogući odgovor na krizu u ovom momentu. Da li je bolje da sada ljudi u Kragujevcu, pa makar i njih hiljadu, iako ih ima na platnom spisku tri i po hiljade, imaju posla od kojeg mogu nešto da zarade i da pokriju troškove ili da niko od njih nema takav posao? Da li je bilo bolje da nismo našli Fijat kao strateškog partnera i da smo i dalje nastavili ili da subvencionišemo "Zastavu" ili da je bankrotiramo i da svi ostanu bez posla? Dakle, mi smo svesno ušli u ovaj projekat sa "puntom" sa idejom da napravimo početak razvoja automobilske industrije u Srbiji po evropskim standardima. Nismo imali sreće, potpuno se slažem sa svima koji to kažu, što nas je zadesila svetska finansijska kriza u doba kad smo projekat sa Fijatom napravili. Ne možete optužiti jedan Fijat, koji je multinacionalna kompanija, da je namerno napravio ugovor sa nama. Naravno da ni oni nisu sasvim procenili kako će ići tržište i, naravno, da samo nenormalan čovek neće revidirati svoje delovanje i prilagoditi ga realnim okolnostima. Italijani hoće uložiti u kragujevačku fabriku zato što je to njihov interes, zato što će ih tamo jeftinije koštati proizvodnja malog gradskog automobila, nego da ga proizvode u Italiji. Da li će to učiniti u roku koji su ugovorom predvideli? Neće. Zato ćemo revidirati taj ugovor do kraja marta i videćemo koji su to rokovi. Trebalo je novi model da se pojavi u januaru sledeće godine. Zaista mislim da neće biti nikakva velika šteta ukoliko se zbog objektivnih okolnosti, a to je svetska finansijska kriza, lansira taj model krajem sledeće godine. To jeste odlaganje, ali je bolje ikad nego nikad. Uostalom, izbori su 2012. godine i ja i sve moje kolege na čelu sa premijerom Cvetkovićem smo uvek spremni da položimo račune. Građani će sami odlučiti ko je kako radio tokom krize, uporediće to sa drugim zemljama i videćemo, neka sami odluče. Nemam ništa protiv da glasaju za vas, da preuzmete već jednom odgovornost, pa da vidimo šta biste konkretno uradili kada biste imali tu odgovornost.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Reč ima gospodin Nikolić, ako želi da postavi potpitanja.
Niste govorili istinu, gospodine Dinkiću. Ekonomski tim Srpske napredne stranke je 18. novembra bio u kabinetu predsednika Vlade i izložio mu program mera koje predlaže SNS i nemojte više da svoje autorstvo u nekakvoj ekonomiji kojom ste upropastili državu neprekidno ističete ovde u prvi plan. Možda vam se nisu svidele te mere, možda niste umeli da procenite da li je vreme za te mere, ali ja vam kažem - na te mere ćemo doći i vi to vrlo dobro znate. Danas banke ne daju kredite firmama koje su blokirane, a kako će dati građanima koji nemaju više nijedan instrument kojim mogu da dokažu da su solventni i da mogu da vrate kredite? Niste hteli da smanjite poreze i doprinose na plate zaposlenih. Niste hteli da nam kažete kada će doći vreme da fiksiramo kurs dinara prema evru. Niste, zato što lopovi i dan-danas pljačkaju Srbiju preko kursa za koji se ne zna koliki je i koliki će biti sutra. Zato sada privrednici, kad prave analizu cena, evro zaračunavaju 115 ili 120 dinara i ne znaju šta da rade. Zato čuvaju robu, jer su, kad su pravili cenu, evro planirali na 75-76 dinara; danas je evro 94 dinara, pa kome se isplati da da svoju robu? Ko može, od onih koji proizvode, da zaradi u Srbiji pod ovakvom vladom? Može ''trange-frange''. Zato smo vam u merama predložili da se kontroliše uvoz proizvoda, da se ograničimo na nužno, na lekove, sirovine, mašine za proizvodnju. Ne, vi ste širom otvorili granice. Žvaće žvake. Ljudi, mi trošimo devize. Kakav devizni priliv? Četiristo miliona evra od NIS-a? To vam je priliv? Gde je otišao, u Narodnu banku? Odakle dinari za Vojvodinu i za druge korisnike? Štampate pare. Nemojte da nas obmanjujete ovde. Tražili smo da nam kažete kada ćete da fiksirate cene životnih namirnica, da zamrznete cene, da ljudi znaju koliko im treba novca da bi preživeli svakog meseca. Vama to ne pada na pamet. Vi ste moderna ekonomska vlada, imate moderna ekonomska shvatanja. Vi biste i dalje da idu u stečaj firme koje po ekonomiji liberalnog kapitalizma treba da idu u stečaj. Amerika odustala od toga, Nemačka, Francuska, Italija. Svi brane ono što pre šest meseci nikada ne bi branili, daju svoj novac da podržave banke i firme koje treba da idu u stečaj. To je ta vaša nauka. Ona je plasirana u svetu, još uvek je dominirajuća u svetu. Nisam još nigde čuo da je Vlada rekla da prelazi na državni socijalizam, državno dirigovanje privredom, a dirigujete svaki dan. I ne treba vam parlament za to, kažete da ste ovlašćeni i kažete da ne tražite novi novac. (Predsednik: Zahvaljujem.) Da li će biti rebalansa budžeta u martu?
Gospodine Dinkiću, izvolite, imate pet minuta.
Ako pogledate kako su, usled smanjenja deviznih priliva, reagovale centralne banke pojedinih zemalja, imate dva različita primera. Imate zemlje koje imaju fleksibilan režim kursa i koje su doživele depresijaciju svojih valuta, neke čak i do 60%, a imate i zemlje koje imaju fiksne kurseve, ili ''karensi bordove'', koje nisu to radile ili su trošile velike rezerve da bi branile fiksni kurs. Pokazalo se, pogledajte relevantne analize svih ekonomista u ovom trenutku, da su mnogo bolje prošle zemlje sa fleksibilnim režimom kursa. Zašto? Zato što su one koje su imale fiksni kurs, poput Bosne, Crne Gore, Bugarske i nekih drugih zemalja, doživele veliki debalans u platnom bilansu, nisu imale kako da ''ispeglaju'' odliv deviza. Što se tiče štampanja para, nema štampanja para u Srbiji još od 2000. godine, od kada sam ja postao guverner Narodne banke Srbije. Svi prihodi se pribavljaju iz realnih izvora; poreski prihodi, odnosno zaduživanje na domaćem i stranom tržištu. Vi predlažete, gospodine Nikoliću, zamrzavanje cena. To jeste opcija koja je već, da vas podsetim, isprobana u Srbiji. Rezultat zamrzavanja cena su nestašice roba, jer ako imate zamrznute cene, to vam ne garantuje da će roba biti jeftina, nego će biti skupa jer je neće biti. To je ekonomska praksa pokazala više puta u Srbiji. No, ja ne sporim vaše pravo da u programu vaše stranke to predlažete. Smatram da je to jako loše i da nikada ne daje rezultat. Mi nemamo takve nestašice, kao što vidite, bez obzira što nemamo zamrznute cene. Nama trenutno problem nije inflacija, nama je problem pad privredne aktivnosti i zato smo išli sa merama kreditiranja, kako bismo podstakli tu aktivnost. Kada veličate Amerikance, gospodine Nikoliću, i kažete da daju veliki novac da bi spasili svoje banke, pa valjda je dobro što Srbi ne daju novac da spasavaju banke, jer nemaju potrebe. Valjda je dobro što su naše banke jake i solidne i što nema potrebe da se traži novac od vas, građana, od poslanika, iz vašeg džepa, da spasavate banke. Dobro je što ne treba da ih spasavamo. Ne daj bože da dođemo u situaciju Islanda ili nekih američkih banaka, jer bi to stvarno bilo loše i skupo. Još jednu neistinu ste rekli u prvom obraćanju. Gospodine Nikoliću, ja nisam sa Kopaonika došao sa skijanja, došao sam sa sednice Vlade. Cele ove nedelje sam u Beogradu, juče sam bio u Nišu. Nemojte, molim vas, govoriti neistine, pa makar bile i tako sitne.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Reč ima Suzana Grubješić, predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Poštovani članovi Vlade, narodni poslanici, moje prvo pitanje se odnosi na vesti koje slušamo o mogućnostima traženja i sklapanja novog aranžmana sa MMF. U okviru ovog pitanja imam nekoliko potpitanja, ali shvatite to kao jedno pitanje, odnosi se na MMF. Da li je sklapanje novog aranžmana sa MMF uslov preživljavanja i da li je uslov za njegovo sklapanje smanjenje potrošnje? Jer niko, pa čak ni MMF, neće finansirati našu potrošnju. Pitanje je na kakva smo odricanja spremni da pristanemo da bismo sklopili ovaj aranžman. Kada sklopimo aranžman, gde će taj novac ići, da li u finansiranje fiskalnog deficita ili uspostavljanje platno-bilansne likvidnosti i stabilnosti na deviznom tržištu? Da ne bude zabune, i poslanička grupa G17 plus i stranka G17 plus se zalažu za sklapanje novog aranžmana sa MMF, pre svega imajući u vidu nivo zaduženosti, koji trenutno iznosi oko 30% BDP (neki procenjuju da je 25%, ali se, zbog kursnih razlika, primakao cifri od 30%). Znači, smatramo da ima prostora za zaduživanje, pogotovu zato što smo prevremeno otplatili dug i MMF-u i Svetskoj banci, što je inače predstavljalo veliko opterećenje za naš budžet. Drugo pitanje se odnosi na efekte primene Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU. Pri tom ne mislim na političke efekte, o političkim efektima smo pričali ovde u Skupštini, interesuju me isključivo ekonomski efekti. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođi Grubješić. Gospođa Diana Dragutinović, ministar finansija, ima reč.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, mi već sada imamo program sa MMF i, iako imamo mogućnost da povučemo sredstva, to još uvek nismo uradili. Zašto nismo uradili? Mislim da je period od skoro nepuna dva meseca još uvek relativno kratak da sagledamo efekte svetske ekonomske krize na privredu Srbije, pre svega sa aspekta privrednog rasta, sa aspekta spoljnotrgovinskog kretanja i platnog bilansa, sa aspekta fiskalnih prihoda i potrošnje države. Međutim, prema preliminarnim dnevnim podacima, koji još uvek nisu oni stvarni, možemo da zaključimo da privredni rast u Srbiji jeste pozitivan, ali ni slučajno nije na putanji koja će obezbediti 3-3,5% rasta. Imajući u vidu da će rast biti niži, imajući takođe u vidu, po osnovu prihoda od poreza na dodatu vrednost na osnovu uvozne robe, možemo danas da procenimo da je uvoz u Srbiji pao za oko 30%. To, naravno, može biti i dobro i loše. Dobro zato što se vrši prilagođavanje platnog bilansa, ali loše zato što taj veći uvoz uvek znači veći privredni rast. Dakle, da li razmišljamo o novom programu sa MMF? Da. Jedan razlog zašto o tome razmišljamo jeste pošto su najveće kritike upućene upravo fluktuacijama deviznog kursa, a nismo za to da sve treba zamrznuti (cene, kurs itd.), jedan od načina da se obezbedi stabilnost kursa jeste kredit MMF-a, kredit koji je praktično usmeren na povećanje deviznih rezervi, a one bi trebalo da utiču na stabilnost deviznog kursa. Dakle, kredit MMF-a može služiti samo za jedno, za popunu deviznih rezervi i veću stabilnost deviznog kursa. Kakav će to aranžman biti? Definitivno sve zavisi od procene, i naše i MMF-a, ekonomske perspektive Srbije u 2009. godini. Pod pretpostavkom da recesija u svetu bude veća nego što smo planirali, pa i privredni rast Srbije, recimo, bude daleko niži, sigurna sam da je lek za takvu krizu ekspanzivnija fiskalna politika. Ubeđena sam da će se desiti to da ćemo nakon dva-dva i po meseca, kada dobijemo stvarne podatke, sklopiti aranžman sa MMF-om koji će biti, uslovno rečeno, rezultat dve stvari - povećanje deficita, koji će omogućiti, praktično, da država svojom akcijom neutrališe pad privredne tražnje, ali isto tako i sečenje nekih javnih izdataka. Dakle, novi aranžman sa MMF-om? Da. Zašto? Zbog stabilnijeg deviznog kursa, prilagođavanja Srbije, odnosno javnih finansija u dva pravca, jedan je verovatni rast fiskalnog deficita, drugi je pad nekih nepotrebnih javnih rashoda. Želela bih da vas obavestim i da Srbija trenutno ima jedan od najnižih fiskalnih deficita u regionu ili šire. Gotovo nema zemlje u Evropi koja nema deficit veći od 3,5%, 4% ili 5%. Da li treba Srbija da bude jedina koja će imati deficit od 1-1,5%? Čim druge zemlje reaguju sa većim deficitom, ideja je da taj deficit bude pokretač privrednog rasta. Što se tiče odgovora na drugo pitanje, mislim da je skoro nemoguće utvrditi koliki je efekat Prelaznog sporazuma na obim prihoda od carina i PDV-a pre svega zato što je zaista došlo do kombinacije dva efekta. Dakle, sigurno je, definitivno, da je dominantan efekat veliki pad uvoza. Zbog velikog pada uvoza, pale su carine i PDV. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS - Vojislav Koštunica, ima reč. Izvolite.
Predsednice, poštovani narodni poslanici, imam dva pitanja za predsednika Vlade gospodina Cvetkovića. Iskoristiću svojih šest minuta da bih ih obrazložio. Krećem od ovoga. DSS je u ovom parlamentu pokrenula inicijativu, poslavši pismo svim predsednicima poslaničkih grupa, a samim tim smo želeli da o tome bude informisana i Vlada, pre svega preko poslaničkih grupa koje pripadaju vladajućoj koaliciji, da je neophodno u Skupštini održati skupštinsku raspravu na temu - izazovi svetske ekonomske krize, kako se ona reflektuje na domaćem prostoru i kakve su mere kojima bismo se suprotstavili tim tendencijama. Ideja je bila da se o tome raspravi u parlamentu, onako kako to normalne države, što smo i preko TV prijemnika mogli da vidimo prethodnih dana, raspravljaju u svojim parlamentima. Ako pogledate govor predsednika SAD pre neki dan, dobar deo tog govora bio je posvećen efektima te krize i to je činjeno pred Kongresom. Ozbiljne države raspravljaju o tome na ozbiljan način. DSS je tražila da se o tome raspravlja u parlamentu. I tražila je ne samo raspravu, tražili smo i da se formira jedan tim za praćenje krize i da to uradi parlament, a ne samo Vlada. Predlagali smo i niz mera i zakona za koje je bilo zamišljeno da učestvuju kao pokazna vežba, kao jedan paket mera na susprezanju efekata finansijske krize. To je sve bilo ignorisano. Govorilo se za nas da smo demagozi i populisti kada to predlažemo, da bismo kasnije saznali da Vlada Republike Srbije planira slične takve mere, čak smo dobijali i zakone. Danas umesto te rasprave imamo nešto što je napravila vladajuća koalicija. To je, gospodine Cvetkoviću, ovaj naš razgovor, tj. postavljanje poslaničkih pitanja i odgovori na ta pitanja na temu. Tema jeste ona koju smo mi želeli, ali ovo nije rasprava. Tri minuta za postavljanje jednog pitanja, pet minuta za odgovor, 180 minuta ukupno za sve odgovore na pitanja, pa kad padne klapna, padne. Da li će svi ljudi koji su na ovom spisku, koji su želeli da postave pitanje, doći na red ili neće, to je posebno pitanje. Način na koji se ovo odvija je taj da vladajuća koalicija postavlja pitanja, 50% vremena gubi u odnosu na opoziciju, što jeste formalno pravo svakog poslanika, ali to nije red. To SPS 1994. godine nije radila. Ovo što se radi zove se opstrukcija teme. Benevolentno se serviraju pitanja ministrima i premijeru kako bi se izgubila polovina od onih 180 minuta koji bi trebalo da budu posvećeni odgovorima. Na ovaj način se izbegava ozbiljna rasprava na ovu temu. Ako to radite, onda se postavlja pitanje - šta su vaši motivi? Osim vaših izjava u novinama, osim saopštenja Vlade Republike Srbije o pojedinim merama koje ste povremeno preduzimali, mi nemamo nikakav uvid u paket mera koji imate nameru da preduzmete. Servirano pitanje od šefa poslaničkog kluba gospođe Nade Kolundžije na početku ove rasprave, gde ste vi govorili 15 minuta iz cuga, na osnovu čega ja sad imam pravo da govorim šest za dva pitanja, iz cuga, o čemu ste se dogovorili na zatvorenom sastanku šefova poslaničkih klubova, bez našeg učešća, manir je na koji se radi ovde u Skupštini. Dobijete servirano pitanje, za 15 minuta izdeklamujete šta ste mislili da treba, bezijednog pisanog dokumenta. Valjda su građani Srbije zaslužili da dobiju jedan pisani dokument, u kome bi stajalo šta su vaše namere konkretno. Valjda je ova skupština, kao predstavništvo građana, zaslužilo da to vidi. Valjda. Trebalo bi da je tako, ali očigledno nije. Očigledno je smišljen ovaj surogat normalne sednice da bi se navodno raspravilo o temi, a u stvari se nije raspravilo ništa, da bi otišli svi srećni i zadovoljni. Mi, naravno, nismo mogli da ne dođemo na ovu sednicu, nismo smeli da je ignorišemo i pored zamke koju ste nam napravili, jer da nismo došli na ovu sednicu, ne biste imali postavljenih deset pitanja od strane vladajuće koalicije, nego možda jedno ili dva, onda bi pred novinare izašao neko, Nada Kolundžija ili bilo ko, i rekao – evo, opoziciju ne zanima svetska ekonomska kriza, ne zanima je socijalni položaj građana koji će, zbog vas i vaše nesposobnosti, gladovati. To nije moja želja, ali to će da se desi jer vi niste u stanju da upravljate ekonomskom krizom i posledicama ekonomske krize, to ste do sada pokazali. Moja dva pitanja za vas su sledeća. Prvo pitanje, gospodine Cvetkoviću, ne slušate me, pa nećete moći na njega ni da odgovorite, a možete vrlo kratko, sa da ili ne – imate li vi nameru da u ozbiljnoj skupštinskoj raspravi raspravljamo o ovom pitanju? Da ili ne? I imate li nameru da nam dostavite bilo kakav dokument? Drugo pitanje je takođe za vas, gospodine Cvetkoviću – šta se desilo sa informacijom o prihodima i rashodima koja je bila nedostupna na sajtu Ministarstva finansija od 1. do 20. februara? Naglo su ti podaci skinuti, da bi 20. februara ponovo bili okačeni. Hoću odgovor na to pitanje.
Zahvaljujem. Gospodine Aligrudiću, samo bih htela da vas... samo jedna informacija. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Ako to budete uradili i ja ću da izađem. Ako ja nemam pravo na repliku, nemate ni vi pravo...) Nije replika, samo objašnjenje svima. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Ne dolazi u obzir.) Gospodo poslanici, htela bih samo da vas podsetim da 180 minuta traju odgovori Vlade, a ne pitanja. (Miloš Aligrudić, sa mesta: To sam i rekao.) Pogledajte šta ste rekli. Izvolite, gospodine ministre.
Vezano za prvo pitanje, da li imamo nameru da ovde ozbiljno razmatramo ova pitanja, odgovor je - da, naravno. U prilog tome, upravo sam išao na skraćene odgovore, da bih pružio svima mogućnost da dođu u priliku da kažu. S druge strane, mislim da je suština ove rasprave ipak u odgovorima, a ne u detaljnoj eksplikaciji pitanja, tako da vam, ako želite da dobijete i tu na vremenu, predlažem da ne koristite puno vreme za pitanja, već naprotiv, da insistirate da onaj ko vam odgovara iskoristi puno vreme za odgovore, da bi odgovori bili što iscrpniji. Što se tiče drugog pitanja, zamolio bih ministarku finansija [[Glasovi iz klupe: Ne, nego vi.]] U redu, ja ću vam odgovoriti na to pitanje, a onda će i ona. Pitali ste šta je bilo sa sajtom. Na sajtu se našao jedan papir koji je bio pogrešan u jednom delu, gde su u troškove sabrani... Dozvolite, ako želite da čujete. Dakle, taj papir koji je definisao utroške, uključio je kako utroške onih koji su bili iz budžeta, tako i utroške iz sopstvenih prihoda. Da bi građanima to bilo jasno, uzmimo, recimo, Ekonomski fakultet, ja sam ekonomista. Ekonomski fakultet troši sredstva iz budžeta koja su mu preneta, ali pored tih sredstava on troši i sredstva koja sam stvori pružanjem raznih usluga privredi. Na tom papiru su, dakle, bili zbirno utrošci i jednog i drugog dela sredstava, a onda je pogrešno, od strane nekoga to upoređeno sa samim budžetom i tamo je ispalo, navodno, da su prebačena sredstva utrošak iz budžeta, što nije bilo tačno. Sada imate papir koji upravo pokazuje ovo o čemu sam govorio. Ako želi ministarka finansija da doda nešto na ovu temu, neka kaže.
Malo smo spori, možda, ali pokušaću sve da vam objasnim. Malo mi je neobično što se, šta god da se uradi, to uvek shvati, čini mi se, na pogrešan način i uvek je iza neke greške nešto strašno rđavo. Rekla bih da je problem zaista čisto metodološki i pokušaću da ga objasnim. Ako se sećate, kada smo usvajali rebalans budžeta za 2008. godinu, na izvestan način sam promenila metodologiju obračuna. Zašto sam promenila? Zato što sam smatrala da način na koji je definisan budžetski deficit u Zakonu o budžetskom sistemu nije dobar indikator fiskalne politike. Metodologija se menja i to ću isto da kažem, ako mi dozvolite. Kako sam to uradila? Prethodna metodologija je malo precenjivala prihode, potcenjivala rashode i činila našu fiskalnu politiku manje ekspanzivnom nego što jeste. Dakle, sama moja odluka da promenim i prikažem rezultat gorim valjda jeste makar neki dokaz da nisam htela da činim stvari drugačijim i boljim nego što to jesu. Ako me pitate da li je ta metodologija bila poslednja reč nauke i tehnike, moram reći da nije. U čemu je, zapravo, bio problem? U istom periodu kada smo usvajali rebalans budžeta tekli su pregovori sa MMF-om. Metodologija na kojoj mi zasnivamo izračunavanje, bila je metodologija iz 1986. godine. Ona se menja i sada postoji metodologija iz 2001. godine. Ja sam učinila jedan pomak i u suštini sam modifikovala metodologiju iz 1986. godine, što još uvek ne predstavlja pravi indikator fiskalne politike. MMF naravno nije prihvatio ni ovu našu ''bolju'' definiciju deficita budžeta i sa njima smo razgovarali o potpuno drugim ciframa. Kada usvajamo budžet, usvajamo prihode i rashode, imajući u vidu samo izvorne prihode, poreske prihode. Pored tih, kao što je premijer rekao, postoje sopstveni prihodi organa, različite sudske takse itd. Ali to nije jedina stvar. To je samo jedna, možda i najmanje važna. Postoji, takođe, druga stvar, a to je tretman JP "Putevi". U većini zemalja to jeste direktan budžetski korisnik, i kod nas je bio, ne znam tačno do koje godine, ali MMF je zahtevao i standardna metodologija zahteva da Javno preduzeće "Putevi" ima tretman direktnog budžetskog korisnika. Treća stvar su zajmovi međunarodnih finansijskih institucija, koji idu direktno na projekte, a ne u budžet, pojedinačnim ministarstvima. O tome takođevodi računa MMF. Dakle, budžet koji smo usvojili nismo prekoračili. Nismo ostvarili ni prihode, 96% je procenat izvršenja, ali nismo ostvarili ni rashode. Stvarna slika da li je deficit veći od onoga što smo projektovali – jeste, ali ne mnogo, a u skladu je sa onim što smo dogovorili sa MMF-om. Da biste bili potpuno sigurni da je tačno ono što govorim jeste i činjenica da vidite šta je MMF-ova metodologija za 2009. godinu, a šta je budžet za 2009. godinu. Ukoliko uporedite te dve cifre, videćete da je deficit zapravo veći, prema najsavremenijoj tehnologiji, prema JFS iz 2001. godine, za oko osam milijardi. Spremna sam da branim svaki pojedinačni broj. Lično sam proveravala svaki pojedinačni kredit MMF-a i na sva pitanja povodom tog nesretnog slučaja spremna sam da odgovorim.
Zahvaljujem. Gospodin Aligrudić ima potpitanje.
Prvo, zahvaljujem se gospodinu Cvetkoviću na izraženoj dobroj volji za odgovor na moje prvo pitanje, a hvala i vama što ste odgovorili na drugo pitanje, iako ste to učinili svakako prekoračivši vreme koje je Poslovnikom predviđeno za odgovor, što očigledno predsednica Narodne skupštine ne uvažava i uopšte je to ne zanima, nego voli da dobacuje narodnim poslanicima, ali to s vama, naravno, nema veze. Moje potpitanje je ovakvo. Razumem da verovatno postoji razlika u metodologiji (vi to zovete metodologija) i da ta razlika u metodologiji može da izazove eventualnu potrebu da se nešto drugačije prikaže, ali mislim da to nije bilo ono što je u javnosti izazvalo pažnju kada se povukla stranica sa sajta Ministarstva finansija, pa se pojavila volšebno posle 20 dana. Svakako da je promenjena metodologija, ali to ne odgovara na ključno pitanje, a to je – kakvom metodologijom, ili kojim metodom koji ćete upotrebiti, možete sada da nam odgovorite na to da li ovoj državi treba 500 miliona evra zaduživanja u ovom trenutku, dve milijarde evra, sa koje strane ćemo to sve pokupiti i po kojoj metodologiji možete da znate na koji način ćemo pokrivati budžetski deficit u sledećih šest meseci, a kamoli godinu dana? Na kraju krajeva, kada se očekuje rebalans?
Na šest minuta postavljanja pitanja Vlada ima pravo deset minuta da odgovara. Gospodin Cvetković ima reč, izvolite.
Kao odgovor na pitanje kada se očekuje rebalans, moram da kažem da nemamo jasno napravljenu dinamiku kada bi rebalans mogao da bude, već imamo nameru da zajedno sa ekspertima iz MMF-a, koji se očekuju da dođu početkom marta, razmotrimo trenutnu situaciju i utvrdimo dalje korake. Tek nakon toga ćemo doneti odgovarajuće odluke. Dakle, za sada rebalans nije stavljen kao nešto o čemu se razgovara sa datumima koji su postavljeni.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Dragan Vujadinović želi da postavi pitanje Vladi. Izvolite.
Poštovani, krenuću odmah. Imam tri pitanja i jednu molbu-predlog. Prvo pitanje je iz sfere javne potrošnje, javnih preduzeća. Zašto se ne utvrde egzaktni planovi i pravila raspodele osnovnih zarada i varijabilnog dodatka menadžmenta upravnih i nadzornih odbora, kao i preventivna kontrola javne potrošnje na svim nivoima? Dodatak tom pitanju jeste – zašto jedan resor u okviru Ministarstva finansija, odnosno jedan državni sekretar ne bude direktno zadužen za preventivnu kontrolu izvršenja desne strane budžeta, kao i javnih preduzeća? Zašto država nastavlja praksu iz vremena vlada prof. Koštunice da i dalje subvencioniše i veštački održava tzv. velike sisteme, umesto da na svaki mogući način pronađe ozbiljnog strateškog partnera? Zadnji je primer RTB Bora, a imamo i ostale primere. Nemoguće je odlaganjem ozdraviti i revitalizovati te sisteme. U te sisteme je kroz otpust duga i direktne subvencije do sada ubačeno oko osam i po milijardi. Zaista mislim da pored svih problema koje ova vlada ima sa dodatnim suočavanjem sa svetskom krizom, problem velikih sistema i javnih preduzeća mora staviti u prioritet. Prvo pitanje je bilo o javnim preduzećima i javnoj potrošnji, zbirno pitanje. Drugo pitanje je iz sfere banaka i NBS. Zašto se u okviru integralnog programa mera štednje ne smanji referentna kamatna stopa NBS, kao reper za poslovne banke na dinarske kredite, na maksimalno 12%, projektovane inflacije 8%, plus 50% na projektnu inflaciju? Zašto poslovne banke nisu više učestvovale u podnošenju ekonomske krize, nego je teret preliven najviše na Fond za razvoj, koji će svoja sredstva koja je plasirao po 3% subvencionisati poslovne banke, i budžet? Instrumenata ima, zar ne? Narodna banka ima instrumente. Poslovne banke su ostvarile za dve zadnje godine 400 miliona profita. Morale su da instrumentima ili dogovorima u većoj meri podele sudbinurealnog sektora u 2009. i 2010. godini. Treće pitanje je iz sfere ministra Mrkonjića, nažalost nije tu, ili ministarke Kalanović. Može li se očekivati da ubuduće ne počinjemo sve, a malo šta završimo, da ne pravimo partijske puteve tamo gde ima dosta birača (neću govoriti nikakva imena), već da utvrdimo strateške prioritete i završavamo jedan po jedan projekat? Molba bi bila sledeća. Uslov za isplatu subvencija za 2009. godinu, bilo da je po hektaru obradive površine, bilo za krave prvotelke ili za ostali stočni fond, za registrovane seljake jeste da su isplatili doprinose za 2008. godinu. Molba je velikog broja tih ljudi da se obrne proces. Oni ne mogu sakupiti para da isplate doprinose pa da dobiju subvencije, već da se obrne, da država direktno tim registrovanim seljacima umesto subvencija uplati poreze i doprinose za penziono i zdravstveno osiguranje. Dakle, da se ne čeka da seljak prvo plati pa da dobije, već da država plati umesto njega i spoji mu staž za 2008. godinu, umesto što će čekati subvencije jer ih neće sačekati. Mnogo vam hvala. Izvinite.
Zahvaljujem, gospodine Vujadinoviću. Izvolite, gospodine predsedniče.
Pitanje troškova u javnim preduzećima generalno predstavlja jednu od oblasti sa najvećim interesovanjem ove vlade, naročito u fazi izrade budžeta i uopšte posmatranja sektora države u najširem smislu, u koji spada javno preduzeće. U tom kontekstu, ako se vratimo na način kako su postavljeni osnovni principi, ona tri o kojima sam govorio, gde je jedan od tih principa bio da se zapravo uvede restrikcija na sektoru države, a podsticaji na sektoru privrede, mi smo naravno morali da se bavimo i pitanjima javnih preduzeća. Pri tome smo došli do zaključka da kod pitanja javnih preduzeća i njihovih troškova zapravo postoji nekoliko stvari koje moraju biti rešene, od čega su neke relativno jednostavne i pravolinijske, a neke su malo komplikovanije. Prva stvar koju smo ocenili jednostavnom i pravolinijskom jeste da obuzdamo visoke naknade koje se plaćaju članovima upravnih odbora i drugim predstavnicima države u organima upravljanja (upravni odbori, skupštine itd.), gde je Vlada još pre možda dva meseca, ne sećam se tačno, donela odgovarajuću uredbu i taj nivo naknada se sveo na nivo koji je odgovarao prosečnoj plati, a to je negde oko trideset i nešto hiljada, što je predstavljalo kod nekih upravnih odbora smanjenje od bukvalno pet, šest, pa i više puta. Dakle, ne radi se o procentima, nego o prilično velikom smanjenju i restrikciji. Drugi problem koji se pojavio jeste problem troškova i sa tim i konkretno problem koji je bio u pitanju narodnog poslanika, a to su plate koje primaju direktori, odnosno lica koja su postavljena da vode ta javna preduzeća. Ovo pitanje je na prvi pogled moglo populistički da se reši na taj način što bi se i tu odredio neki ''niski nivo'' i onda bismo imali jedno zadovoljstvo, ali bi sa druge strane postojala opasnost da se uruši čitav sistem. Jer, kako god mi gledali, javna preduzeća ipak iza sebe drže ogromni kapital i vi, praktično, morate da vodite računa kome taj kapital poveravate da s njim barata. Naravno, imate i mnoga javna preduzeća koja posluju u konkurentnim uslovima i onda morate da vodite računa na koji ćete način taj problem rešiti. U isto vreme pojavili su se napisi u novinama o nekim enormnim platama u institucijama tog tipa i formirali smo radnu grupu koja je razmatrala pitanje načina na koji to treba da se razreši. Ta radna grupa se zapravo suočila sa ovim problemima o kojima sam vam do sada govorio, no, na kraju krajeva, ona je došla i do nekih zaključaka koji su nam poslužili da definišemo pravac kojim treba da se ti problemi razrešavaju. Ti zaključci su bili, otprilike, sledeći. Prvi zaključak je bio da te visoke naknade o kojima smo imali prilike da čitamo u novinama u stvari nisu bile plate tih direktora, nego su to bila njihova primanja. Dakle, razlika između plate i primanja je u tome što je plata neki fiksni iznos, a primanja čini plata uvećana za raznorazne bonuse, naknade itd. Oni su zaista u dobrom delu koristili taj drugi deo da platu uvećaju tri do četiri puta, tako da su neki, recimo sa platom od sto i nešto hiljada imali primanja trista i nešto hiljada itd. Taj nalaz do koga smo došli nam je poslužio da se u stvari fokusiramo na ograničenje tih dodatnih beneficija koje idu preko plate, a da, kada se radi o samom nivou plata, to ograničimo ne kroz fiksni iznos, nego kroz jednu dodatnu i novu analizu. Na osnovu ovoga što sam vam rekao, Vlada Republike Srbije je na današnjoj sednici usvojila preporuku u vidu zaključka o ograničenju prihoda za javna preduzeća, za rukovodstvo i druga lica koja su izabrana i postavljena na to mesto. Imaćete prilike da pogledate taj zaključak, ali da parafraziram, on otprilike kaže sledeće: svi dodaci koji idu na platu u toku godinu dana ograničavaju se na nivo od četiri mesečne plate, pri čemu one ne mogu da se isplaćuju ako se ne da odgovarajuće obrazloženje koje se dostavlja Vladi. Dakle, neće biti sada autonomnosti u tome da oni mogu da podižu i daju beneficije koliko žele, već će to biti strogo kontrolisano. Sama plata kada bude utvrđena, a predlog je da se, u skladu sa trenutnom kriznom situacijom, izvrši jedna nova analiza i da upravni odbori donesu nove pravilnike o platama, postoji obaveza da se objavi i učini dostupnom javnosti, što otprilike znači da nećemo više imati problema tipa "ovo je službena tajna, ne mogu da vam kažem". Naprotiv, sve će to biti okačeno na sajt ili objavljeno na način da javnost do toga može da dođe. Konačno, u tom zaključku su, takođe, striktno definisane i mogućnosti koje su vezane za dodatne rashode i troškove, a to su pre svega reprezentacija, upotreba službenih automobila itd. Dakle, moj odgovor na ovo poslaničko pitanje u tom delu jeste da je taj zaključak donet. Sticajem okolnosti ga je Vlada usvojila danas, iako se već nekoliko meseci diskutovalo na tu temu, i imaćete prilike da vidite tačno kako on glasi. Što se tiče pitanja kontrole čitavog ovog postupka pa i malo šire, dakle, kontrole troškova javnih preduzeća, u Ministarstvu finansija zaista postoji jedan sektor, koji se čak i zove Sektor za javna preduzeća, i to je sektor preko koga se prelama odnos finansija sa javnim preduzećima. Sva javna preduzeća su dužna da dostave svoje finansijske planove, koji se zatim usvajaju na Vladi i onda ti finansijski planovi i razgovori idu preko tog sektora, tako da taj sektor raspolaže informacijama koje su relevantne i on prati troškove. Problem koji je do sada nastao i zašto je bilo pitanje oko tih visokih prihoda je u tome što je taj sektor pratio ne pojedinačni nivo plata, nego masu plata i starao se da ne dozvoli javnim preduzećima da se masa plata uveća u odnosu na neki procenat koji je dogovoren, ali sektor nije ulazio u internu raspodelu ko koliko prima. Sada će, sa ovom izmenom, taj sektor praktično dobiti pravilnike o platama i zaradama, i imaće mogućnost direktnog uvida u pojedinačne cifre, a ovi su dodaci ograničeni na način kao što sam rekao. Samo bih još nešto rekao u vezi s Narodnom bankom, pa bih dao reč svojim kolegama da i oni još nešto kažu pošto imamo još vremena. Kao što znate, Skupština jeste proizvela, između ostalog, i nas kao Vladu, dakle, mi smo produkt Skupštine i njoj referišemo. Na isti način je Skupština proizvela i rukovodstvo Narodne banke, tako da je Narodna banka u odnosu na Vladu potpuno nezavisna, ali nije nezavisna u odnosu na Skupštinu, koja ju je izabrala. Zbog toga, u vezi s pitanjem o politici NBS, načinom na koji ona treba da radi, apelujem na vas da pozovete, isto kao što ste zvali nas za poslanička pitanja, guvernera NBS i viceguvernere. Oni bi došli ovde i verovatno sa zadovoljstvom dali odgovore na ta pitanja. Dozvolite mi da ne ulazim u njihovu sferu. Sada bih zamolio gospodina Mrkonjića da da odgovor.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospodin Vukadinović je imao pitanje za vas, gospodine Mrkonjiću. Izvolite.
Vrlo mi je prijatno ponovo biti u ovom ambijentu. Dakle, gospodin Vujadinović dobro zna, on i ja smo o tome često razgovarali, i istina je da je ova vlada jedna od retkih, a ja dosta pamtim jer sam među starijim ljudima ovde, koja je donela prioritete u svom četvorogodišnjem radu, barem u oblasti infrastrukture. Formiran je Nacionalni savet, bilo je malo kritike na taj savet, njega vodi lično predsednik Republike. U tom savetu sedi i predsednik Vlade i nas sedmoro ministara i mi predlažemo Vladi prioritete, Vlada donosi odluke i ide se u realizaciju. Na bazi toga, do sada su utvrđena tri prioritetna projekta. To je autoput kroz našu zemlju na Koridoru 10 (svi to dobro znate, od Subotice, preko Novog Sada, Beograda, Niša, do Dimitrovgrada) i železnička pruga na tom istom koridoru. To su prioriteti u infrastrukturi Srbije. Pored toga, treći projekat je beogradski metro, takođe tretiran kao srpski projekat. To je do sada utvrdio Nacionalni savet kao predloge, a Vlada donela odluke o rešavanju pojedinih pitanja. Do sada je već, kao što znate, urađeno nekoliko stvari. Prvo, pripremljena je kompletna dokumentacija i vrši se kompletna eksproprijacija na delu Koridora 10, vezanom za autoput. Početi su radovi na tri objekta, a ove godine planiramo, doneo sam ovde jednu kartu, na njoj sam ucrtao tih 12 tačaka. Evo, da je vidite. Na poleđini su rokovi, dinamika i vrednosti tih poslova. Ovde je moj potpis i možete me, Dragane, u ime Vlade, kontrolisati, kako to realizujemo i da li to završavamo. Pošto je gospodin Nikolić dobro postavio to pitanje, ovako će biti od sada i svaki poslanik... Nisam znao tehnologiju rada jer nisam bio mnogo poslanik, znam kada sam predsedavao ovom skupštinom, imam poseban pijetet prema tome. Ne mogu da potvrdim to danas ovde u ime Vlade, ali sam ostavio svim poslaničkim klubovima, a ovaj sa mojim potpisom (izvinite, u ime Vlade je moj potpis, nemam predispozicije da budem kandidat za predsednika više nikada) ostaviću gospođi predsednici, da ona to ima. Znači, možete nas kontrolisati. Ovi poslovi, koji su ovde nacrtani i koji ćete svi dobiti, treba da se završe do polovine iduće godine, sem Žeželjevog mosta, koji treba da se završi 2011. godine. Od 380 miliona evra, koliko će ovi poslovi da koštaju, 120 miliona je iz domaćih sredstava. Od toga je već pet milijardi, odnosno 50 miliona u budžetu. Ostala sredstva su iz pojedinih gradova: Novog Sada, Beograda itd. Novi Sad je samo, i to je za vas interesantan podatak, izdvojio sto miliona za realizaciju tih naših projekata na delu oko Novog Sada. Ne kroz Vojvodinu, već na delu oko Novog Sada. Osam petlji, Žeželjev most, stanica u Novom Sadu radiće se sredstvima Novog Sada. Ostalo su pare iz kredita. Naša ideja je bila da u prvoj polovini godine završimo ono što možemo domaćim sredstvima, ali toliko da ostavimo prostora da kreditima nastavimo punu realizaciju iduće godine. Dakle, planirano je ove godine da uradimo ovih 400 miliona, a iduće godine moramo raditi mnogo više, i milijardu. Suština ovoga što sad ja vama govorim ovde, a da ne bi bile bajke, što je i mene prijatno iznenadilo (zato često dajem takve izjave, možda su malo neodmerene, ali nisu potpuno lažne), investitori sveta, posebno banke (Svetska banka, Evropska banka za obnovu i razvoj i Evropska investiciona banka) su najavile milijardu i po evra za projekte vezane za Koridor 10. Dakle, to je garancija kvaliteta tog projekta i samo od nas zavisi, od brzine kojom ćemo to realizovati, da li ćemo i te pare povući. Prvi krediti su već tu. Ovo što ćemo raditi na železnici kroz našu zemlju su tri međunarodna kredita koja su ratifikovana. Poslanike, a vas smatram vrhom piramide vlasti koja rukovodi ovim projektima, molim samo za razumevanje i pravovremeno potpisivanje tih ugovora. Mnogo je važno da međunarodni krediti ne čekaju. Naravno, ako se složite (a uvek sam na raspolaganju da me pitate, svaki dan, ako ima tu nešto nejasno) da verifikujete te kredite, da ne čekamo, kao što smo u nekim prilikama do sada, ne zbog toga što vi niste radili, daleko od toga, nego zbog toga što je bilo nekih stvari koje nisu vezane za posao, ali su nas udaljile od ovih projekata. Zahvaljujem unapred i svaki dan sam spreman da sa svakim od vas obiđem teren. U toku marta će ovih 12 gradilišta živeti i raditi. Malo pre je, mislim gospodin Nikolić, on se neće ljutiti, on je moj kolega... Očekujemo da za tih 400 miliona evra barem 40.000 radnika ima, kako kaže gospodin Tadić, sigurna radna mesta. Zbog toga mislim da u ovom segmentu kriza koja kuca na vrata ne postoji. Mi ćemo krizu, verujte, razbiti ovim projektima. Još jedan detalj. Gospodin Ostojić je (Izvinjavam se, predsedniče, vama je to pitanje bilo namenjeno, ali ga ja osećam kao svoje.) govorio o građevinarstvu. Kada se govorilo o merama Vlade, mi smo na Vladi razmišljali o tome da dajemo pare za stambene kredite i daćemo ih. Srbija danas treba 150.000 stanova, samo moramo spustiti cenu stana na 500-600-700 evra, banke će dati kredite. To je projekat koji multiplicira, drago mi je da gospodin Ostojić to zna, upravo 28 privrednih grana je u jednom kvadratnom metru stana. Hvala najlepše.
Zahvaljujem, gospodine ministre, na konkretnim i optimističkim odgovorima. Narodni poslanik Radoslav Mojsilović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ovo delo je prosto super. Izađe poslanik vladajuće koalicije, postavi unapred pripremljena i sa ministrima ili premijerom dogovorena pitanja i onda nam premijer ili ministri drže ovde predavanja, kao da smo u školi. Samo, zaboravljaju jednu činjenicu, da mi ovde nismo deca i da je građane Srbije više nemoguće prevariti. Žao mi je što je gospodin Dinkić otišao jer sam upravo njemu hteo da uputim pitanja. Svi smo ovde bili svedoci da je gospodin Dinkić pozvao gospodina Batića da poseti Kragujevac u tamo neko dogledno vreme i da se uveri u isplativost njegovih investicija. Prosto ne verujem u te priče, a imam veliki razlog za to. Zašto gospodin Dinkić ne pozove gospodina Batića ili gospodina Nikolića, kao što ih je malo pre pozvao za skupštinskom govornicom, da posete Vranje? Ne, on Vranje zaobilazi kao kiša oko Kragujevca. Iz kog razloga? Imali smo veliku investiciju u Vranju, otvaranje 3.000 novih radnih mesta, dolazak ''Zambera'', država preko agencije SIEPA ulaže šest miliona evra, samo što radnici nisu krenuli da rade... A šta se desilo, šta je epilog cele priče? Sada građani čerupaju tu zgradu koja je trebalo da bude zgrada, fabrika se rastura, Janis Savas, vlasnik ''Zambera'', vlasnik ''Alene'', pobegao je iz zemlje, iz Ministarstva ekonomije ne mogu da ga na'vataju. To je katastrofa. Radnici su poludeli, čak je onih 900 radnika koji su radili u ''Zamberu'', u prostorijama ''Jumka'' ostalo bez posla. Vranje je u zadnjih mesec i po-dva ostalo bez 2.000 radnih mesta. Drugo, moram da pitam gospodina Dinkića, u ime radnika ''Jumka'', šta se dešava sa njima. Non-stop im se daju lažna obećanja: biće pomoći, vršićete namensku proizvodnju za vojsku, za zdravstvo, za policiju. Međutim, od tih lažnih obećanja nema ništa. Zbog toga što se dešava u Vranju ne verujem da će biti nešto i od besplatnih akcija, ne verujem da će građani uopšte doći do tog novca, ne verujem ni u priču o "Fijatu", jer će se sigurno desiti ono što se desilo sa ''Jumkom'' i ''Zamberom'' u Vranju. Na kraju, mogu da kažem da je gospodin Tomislav Nikolić malo pre pogrešio, mislim da misli isto kao i ja, rekao je da je gospodin Dinkić spržio milijardu dolara. Ne, gospodin Dinkić će, ukoliko mu dozvole da ovo radi i ovako nastavi, da sprži celu srpsku privredu.
Nisam shvatila pitanja. Gospođa Vesna Pešić ima mogućnost da pita. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, htela sam da postavim pitanje predsedniku Vlade – zašto nije napadnuta jedna od najskupljih stvari, koja najviše stvara korupciju u našem društvu, a to je partijska država? Izneću neke podatke o tome kako je administracija enormno porasla. Ako se kaže da je 2000. godineu administraciji bilo 8.000 ljudi, da je 12.000 prebačeno iz saveznih organa, ali 8.000 je primljeno po partijskoj liniji. Svaka stranka dovede nove svoje ljude, one stare ne otpušta i tako je administracija rasla ne samo kada je reč o državi, nego i o lokalu. Pre neki dan smo mogli da pročitamo vest da u jednoj opštini ima čak 80 pravnika i da je administracija porasla i na lokalu na 12.000. Verujte, ovaj narod ne može da plati tako skupu državu. Navela sam vam te cifre. Vi ste pre neki dan, čini mi se, imali ideju da se to ''nešto skreše''. Sada ste odjedanput izjavili da niko neće izgubiti posao, a čak mi se učinilo da ste u momentu pokazali toliko racionalnosti da ste rekli da će ono što je LDP... Malopre, kada ste nas citirali, propustili ste da kažete da smo mi, i za vreme rebalansa budžeta i kasnije, kada su mere bile tema, rekli da mora da se ''skreše'' broj ministarstava. Znate šta, velika je sramota da se, kad god se pravi vlada, ne uzimaju funkcije koje su potrebne društvu, nego da imamo onoliko ministarstava i resora koliko je potrebno partijskoj državi, koliko je potrebno koalicionim partnerima. Dinkiću treba pet ministarstava, ovom treba šest, onom treba deset i tako smo stigli na 25 ministarstava. A onda imamo i četiri potpredsednika, od kojih je jedan zamenik predsednika. Da li možete da napravite nekakve restrikcije i da ukinemo neka ministarstva? Malopre je govorio gospodin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu, ali pare stoje kod gospođe Kalanović. Kako jedan radi tamo, a drugi mu drži pare ovamo? Imali smo ministarstvo za saobraćaj i veze, a sada je za telekomunikacije. Ministarka za sport i omladinu kaže - građani, radujem se da vam kažem da smo odvojili za teniske terene 40 miliona. Pa, to je neviđeno. Čime nas je ona obradovala u ovoj krizi, da mi plaćamo neke teniske terene? Znači, to je ludilo od rasipništva. To je ludilo da, umesto da ministarstva budu stalne institucije, mi svaki put izglasamo nove institucije da biste vi mogli da zapošljavate partijski kadar. To je najskuplje u ovoj državi, to je izvor korupcije i to je ludilo od koga više niko u ovoj državi ne može da živi. Ali, vidim da ova kriza to ne dira, partijski resori će da ostanu i ništa ne planirate na tom planu da učinite. To smo predložili i ranije, ali nistepomenuli. To postavljam kao suštinsko pitanje, a postavljam još dva pitanja budući da ste imali neviđene skandale u poslednje vreme u pogledu toga što vaši ministri i državni činovnici koji su funkcioneri u Vladi imaju po nekoliko funkcija na kojima se prima po nekoliko plata. Imali smo veliki skandal sa ministarkom pravde koja treba da štiti zakon, a kaže da nije prekršila zakon. Kako nije prekršila zakon kada nema prava da ima drugu funkciju? Pa, sudija ima drugu funkciju. To je sve bilo kršenje zakona. Da li ste napravili analizu koliko je državnih službenika koji su funkcioneri a imaju i drugu funkciju u kojoj primaju plate, na šta po Zakonu o Vladi nemaju pravo, ili ćemo da dozvolimo da i dalje vaši službenici u Vladi primaju po nekoliko plata? Bila je i gospođa Stojčević, sekretar Vlade. Pa, svi oni primaju na drugim mestima plate. Čujem da je i gospodin Škundrić, ministar energetike, u nekom upravnom odboru i da tamo prima pola miliona. Pa, čekajte, hoćete li vi da napravite tu analizu ko je u sukobu interesa i da napravite red, da službenici, funkcioneri koji rade u Vladi, ne mogu da primaju po nekoliko ličnih dohodaka? Na kraju, moje treće pitanje se odnosi na socijalne mere. Ne možemo više da podnosimo socijalne mere koje finansiraju bogataše. To je čak i ekonomista Stole Stamenković rekao. U redu je da se u kritičnoj godini deci daju besplatni udžbenici, ali - da li svoj deci? Kada ćete uvesti targetirane socijalne mere, da ne biste finansirali sve odreda? Videli ste da je u Hrvatskoj uvedena socijalna karta. Ako nekog pomažemo, dajte da stvarno pomažemo onaj deo stanovništva koji ne može da izdrži ove krize i onaj ko ima niski lični dohodak, a ne da se svaka socijalna mera odnosi i na bogataše koji rade u upravnim odborima i da njihova deca dobijaju besplatne udžbenike. Pa, to je komično. Molim vas da kažete – da li ste preduzeli mere da socijalna politika postane moderna socijalna politika, da finansira one koji nemaju, a ne one koji imaju?
Zahvaljujem, gospođo Pešić. Ministar Marković ima reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoriću vezano za racionalizaciju kada su u pitanju državni službenici i nameštenici zaposleni u jedinicama lokalne samouprave. U ovom momentu, prema evidenciji Službe za upravljanje kadrovima, u državnoj upravi radi oko 28.000 ljudi. Taj broj je, to je činjenica, veći nego pre osam godina, ali je i država drugačija. Moramo imati na umu da su u međuvremenu postali republički: Savezno ministarstvo odbrane, Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, Savezni hidrometeorološki zavod, Savezni zavod za mere i dragocenosti, Savezna uprava carina i niz drugih saveznih organa koji su postali republički. Ali, to ne može da bude opravdanje i objašnjenje. Ima istine u onome što je gospođa Pešić rekla, da je bilo neselektivnog zapošljavanja u prethodnom periodu i da to traje već godinama. Nema nikakve dileme da 28.000 sigurno nije broj ljudi koji nama treba u državnoj administraciji, kao što nema nikakve sumnje da je broj organa uprave i posebnih organizacija veći od onog broja koji bi bio potreban. Međutim, kako je moguće to rešiti? Moguće je ukoliko su ispunjena dva faktora. Jedan je izvesna politička stabilnost u dužem vremenskom periodu i politički konsenzus. Ukoliko želite da usvojite zakon o ministarstvima, morate da obezbedite potrebnu većinu u Narodnoj skupštini. Tu nema nikakve dileme i treba biti krajnje otvoren. S druge strane, potrebno je izvršiti odgovarajuće analize svih organa, tzv. funkcionalne analize, i horizontalne i vertikalne, i doći do toga koliko je zaista potrebno državnih službenika u određenom organu uprave. Naravno, moguć je i neki treći pristup, koji bi bio demagoški ili možda popularan, a to je - hajde da otpustimo 10%. Ali, u jednom organu bi tih 10% moglo da dovede u pitanje funkcionisanje tog organa, a u nekom drugom organu bi možda moglo da se otpusti 30%. Da bismo dobili odgovor na pitanje koliko gde treba, potrebno je sprovesti te analize. U Vladi smo više puta razgovarali o tome. U ovom momentu imamo vrlo restriktivnu politiku zapošljavanja, a vrlo brzo ćemo krenuti sa odgovarajućim analizama. Te analize su, u uporednoj praksi, vršene uz podršku Svetske banke. Dakle, te analize nisu vršene samoinicijativno i samostalno. Nažalost, mi nemamo mogućnost da se zadužujemo, niti imamo nameru da se zadužujemo u tom pravcu, tako da ćemo mi vršiti odgovarajuće analize i uticati na smanjenje broja državnih službenika. Ono što takođe treba da znamo jeste da Zakon o državnim službenicima i nameštenicima ne omogućava laku racionalizaciju državne uprave, zato što ima određene zaštitne mehanizme za ljude koji su zaposleni. Treba imati na umu i da bi bilo vrlo nepraktično, u krajnjem slučaju nehumano, ''odokativno'' sada ostaviti bez posla određeni broj ljudi, jer zaista ne znam šta bi ti ljudi radili na ulici, izuzev što bi bili socijalni slučajevi. Možda je najvažnije, kada se toliko u javnosti priča o državnoj upravi, da je državna uprava, tu je ministarka finansija koja će me ispraviti, otprilike oko 1% ukupne javne potrošnje. Mislim da je to, gospođo Pešić, važan podatak i za vas kada pričamo o tome. Dakle, ponavljam, tih 28.000 ljudi u državnoj upravi troši 1% ukupne javne potrošnje u ovoj državi. Smanjenje državne uprave za 10% donosi uštedu od 0,1% ukupne javne potrošnje, tako da bih voleo da i na taj način posmatramo stvari. Naravno, to ne znači da u nekim mirnijim vremenima, nekim politički stabilnijim vremenima ne treba ići ka tome da imamo vladu koja ima 15 ministarstava, ali za vladu od 15 ministarstava treba i drugačija politička konfiguracija u parlamentu. Prema tome, sigurno da bi bilo bolje da dođemo do toga. To je u ovom momentu za nas daleko, kao što je vrlo teško i u periodu od šest meseci sprovesti odgovarajuće analize, jer, opet kažem, za te analize je potrebno angažovati posebne stručne konsultante, to sve košta mnogo novca i to u ovom momentu jednostavno nije izvodljivo, para za to nema. Ali, uspeli smo nešto drugo da uradimo. Postoji jedan segment gde nismo morali da pristupimo takvoj vrsti analize jer imamo uporedna iskustva. To je sistem lokalne samouprave, gde radi 22.000 ljudi i više. Sistem bez ikakve kontrole u pogledu zapošljavanja. Taj broj se takođe non-stop povećavao i potpuno odgovorno možemo reći da je višak barem osam hiljada ljudi. Tu je Vlada smogla snage da nađe sredstva u iznosu od 1.100.000.000 dinara i ta sredstva, u sinergiji sa budžetima lokalnih samouprava, dovela su do toga da Vlada u prošli četvrtak usvoji program racionalizacije na lokalnom nivou. Očekujemo da tim programom u narednih nekoliko meseci dve hiljade ljudi dobrovoljno (ponavljam - isključivo dobrovoljno - to je veoma važno, jer su to ipak ljudske sudbine, porodice, i vrlo često ta osoba koja radi izdržava dvoje ili troje) napusti sistem lokalne samouprave. To je način trajnog rešavanja, jer te opštine koje uđu u taj ugovor sa Vladom gube mogućnost da ikada više povećaju broj zaposlenih bez posebne pismene saglasnosti Vlade. Na taj način će već u 2010. godini, samo na konto tih dve hiljade ljudi, ostati 12 miliona evra više u sistemu lokalne samouprave za škole, domove zdravlja, puteve ili bilo koju drugu ili treću potrebu lokalne samouprave. Siguran sam da je to prvi put od uvođenja sistema lokalne samouprave 1990. godine da država ovako nešto radi. Prvi put država generalno, na sistemski način, rešava pitanje zaposlenih u sistemu državne uprave i lokalne samouprave. Krenuli smo od lokalne samouprave, ali intezivno radimo na tome da dođemo do odgovarajućih sistema i za državnu upravu. Ponavljam, u ovom momentu nemamo novca da na jedan human način, pristojan način i, pre svega, način koji neće ugroziti funkcionisanje same državne uprave, rešimo ovo pitanje. Čuo sam različite stavove o rešavanjupitanja državne uprave. Ima ih koji paušalno kažu - hajde da otpustimo 30% ovde, nedavno je neko rekao - hajde da smenimo pomoćnike ministara... Znate šta, bez državne uprave država ne može da pruža usluge građanima, za šta je obavezna. Ukoliko bismo uradili nešto tako paušalno, neodgovorno, samo da bismo dobili dva naslova u novinama i da bi nas neko pohvalio, mislim da bismo napravili mnogo veću štetu nego korist za ovu državu. Bio je takav pokušaj za vreme prve vlade dr Vojislava Koštunice. Deset posto je napustilo državnu administraciju i u roku od šest meseci se vratilo ne tih 10%, vratilo se 20%, ali je dobro zvučalo na televiziji. Mi nećemo to da uradimo, ne želimo da obmanjujemojavnost. U ovom momentu u sistemu državne uprave radi 28.000 ljudi, ne postoje jasne i precizne analize ko bi od njih morao da napusti državnu upravu, ali smo zato uspeli da izvedemo analize za lokalnu samoupravu, gde smo krenuli sa procesom racionalizacije. Što se tiče pitanja o partijskoj državi itd., to su već političke ocene. Dobro znamo u kakvom društvu živimo i nema potrebe da sad ovde pričam nešto što znamo da nije istina, kao što nema potrebe koristiti kao argument nešto što smo svi zajedno kreirali, svako na svoj način i svako u određeno vreme kada je bio na vlasti u Republici.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Izvolite, gospodine predsedniče.
Bilo je pitanje o targetiranim socijalnim merama, besplatnim udžbenicima itd. Želim da kažem da se potpuno slažem sa pristupom da socijalne mere treba da budu targetirane, da se ne primenjuju na sve. Čini mi se da je taj pristup prihvaćen i u Ministarstvu rada i socijalne politike i da su mere tako i koncipirane. Iako su ovde besplatni udžbenici navedeni kao primer za netargetirane mere, mislim da je to u stvari jedna druga stvar. Zašto one nisu targetirane? Zapravo, radi se o tome da je ideja o besplatnim udžbenicima izvedena iz ustavne obaveze da se obezbedi besplatno školovanje i onda se to protumačilo kao besplatni udžbenici i zbog toga nije moglo da bude diskriminacije. Međutim, u stvarnom životu, imajući u vidu da se udžbenici daju na neku vrstu pozajmice, upravo one kategorije koje smatraju da im udžbenici nisu potrebni, oni ih, po svoj prilici, neće ni koristiti, ili će ih koristiti pa će na kraju godine kupiti druge. Dakle, ukratko rečeno, mislim da je pristup koji je izložen na mestu i mislim da ga se mi pridržavamo. Ako negde to nije slučaj, videćemo pa ćemo ispraviti. U vezi sa pitanjem da li je pravljena analiza koliko ljudi radi u državnoj službi a prima više plata, moram da kažem da zaista, bar uokviru mog okruženja, striktno vodimo računa o tome da ne dođe do konflikta interesa i da niko od postavljenih lica ne bude član upravnog odbora. Ovo što ste spomenuli za gospodina ministra Škundrića, ne radi se o upravnom odboru, nego o skupštini, a tu postoji pravno tumačenje da to nije konflikt interesa. Da je u pitanju upravni odbor - bio bi, a kad je skupština - onda nije. Ne mogu da govorim da li je u pravu ili ne, ali to je, uglavnom, odgovor. Na vaše pitanje da li je u Vladi pravljena analiza koliko ima takvih ljudi, moj odgovor je - ne, nije pravljena takva analiza, ali su svi funkcioneri u obavezi da nakon stupanja na funkciju dostave svoju poziciju i situaciju. Onda postoji odgovarajuća bilateralna komunikacija i u skladu sa zakonskim propisima se preduzimaju rešenja da se otklone sukobi interesa, za koje nije nerealistično da se pojave u početku mandata nekog izabranog lica. Recimo, kada sam bio izabran na mesto ministra finansija, u isto vreme sam imao svoju privatnu firmu i to sam, naravno, prijavio i trebalo mi je 15-20 dana da je formalno ugasim (pošto je to postupak, morate da rešite poreski tretman zaključno sa nekim danom). Mislim da to tako ide i, naravno, stojim iza toga, podržavam da se borimo protiv tih konflikata, a ako bude pojedinačnih slučajeva, ne treba smatrati da je to deo nekog sistema ili bar ne deo nečega što predstavlja opšte opredeljenje. Toliko.
Gospođa Pešić ima prava na potpitanje. Izvolite.
Samo bih rekla gospodinu Markoviću da je zaista bilo nelogičnosti. Ovih 28.000 ne proizvode troškove, a ovi tamo na lokalnom nivou, to ste već uzeli pod kontrolu i tu ćete uštedeti neke milione. Citiraću vas, zato što ste pre neki dan dali jedan intervju "Politici". Vi ne znate koliko koje ministarstvo uopšte ima činovnika. Da li malo, da li mnogo, nemate pojma. A da li znate šta ste rekli u tom intervjuu? Rekli ste ovako - budući da su naša ministarstva feudi... Rekli ste ovako, pa to svi znamo, naša vlada je konfederacija raznih partija, a svaka radi za sebe, koja šta hoće. Gospođu Kalanović kontroliše Dinkić. Uopšte je ne kontroliše ministar Cvetković, nego njen šef partije. Prema tome, sada ću da vam objasnim šta ste rekli. Ovako ste izjavili - kako da ustanovimo to stanje, ko će da ode u ministarstvo i da kaže: ej, kolege, koliko vi to imate službenika ovde? Pa, naravno da ne možete. Niko ne može ni u kakvo ministarstvo da uđe i pita koliko ima službenika i šta oni rade. Kako ćete bilo koga da pitate? Šta ćete vi Dinkića da pitate? Nikada ništa njega nećete pitati. Znači, nema tu nikakvog timskog rada, niti vi možete da ustanovite to stanje, jer ste vrlo lepo i plastično, kako sam ja sad ispričala, tako vi sami na to pitanje odgovorili. Predsednik Vlade nije odgovorio na ovo da je zaista nepotrebno imati ovoliko ministarstava, da je nepotrebno imati ovoliko potpredsednika Vlade, da to deluje odvratno, rasipnički i nimalo restrikciono kada je kriza u pitanju, a da ne govorim i to da... Sećate li se, molim vas, kako smo došli do Ministarstva za ljudska i manjinska prava? Hteli ste to ministarstvo da ''uvalite'' Mađarima, pa su Mađari rekli - ne, ne pada nam na pamet to ministarstvo, mi hoćemo ministarstvo za poljoprivredu. Pa onda niste znali šta ćete s tim ministarstvom, pa ste rekli - dobro, ajde, neka prođe to ministarstvo. A pošto sada imamo ombudsmana za ljudska prava, šta će nam to ministarstvo? Slobodno ga ukidajte, to su automobili, državni sekretari... Da vam ne navodim bar još pet-šest ministarstava koja su potpuno nepotrebna i gde možete da uštedite sredstva u ovoj krizi.
Zahvaljujem. Gospodin Marković će dati odgovor.
U stvari sam ostao dužan gospođi Pešić. Hteo sam još nešto da kažem, što smatram da je veoma važno. Ne samo da smo započeli taj proces u sistemu lokalne samouprave, drago mi je da smo nešto počeli. Ponavljam, ovo će biti prvi put za ovih 18 godina da je napokon krenuo da se uspostavi taj sistem zapošljavanja u lokalnoj samoupravi. Verujte, toliko je enormno zapošljavanje u lokalnim samoupravama bez ikakvog osnova. Za državnu upravu imamo vrlo jasno da je prestala da postoji jedna državna zajednica, nastala druga država itd., pa je jasno zašto se taj broj toliko uvećao. U lokalnim samoupravama se taj broj uvećavao sa svakom promenom vlasti jer su dovođeni partijski kadrovi. Ovo je prvi put da jedna vlada uspeva da reši taj problem. Mi startujemo taj program praktično u narednoj nedelji. Očekujem da će se tih 2.000 ljudi zaista dobrovoljno javiti vrlo brzo. Nije tačno da ovih 28.000 ljudi ne troše. Normalno je da i oni troše, i oni primaju plate. Istina, to nisu ne znam kakve plate, ali primaju plate. Podsetiću vas da je plata sa srednjom stručnom spremom u državnoj upravi oko 15.600 dinara. Plate službenika koje mi volimo tako lako da pospemo drvljem i kamenjem su od 15.600 dinara pa nadalje. Sa VSS počinju sa 30.000 dinara... Krajnje nekonkurentno, ali to je sada neka druga tema zašto je naša državna uprava u takvom stanju u kakvom jeste. Za državnu upravu je vrlo teško, gospođo Pešić, izvesti onu analizu o kojoj sam pričao da biste to mogli da uradite na jedan nedemagoški način. Može demagoški da se naredi - hajmo svi 10%. Verujte, to nije rešenje problema. Može da se otera 10% ljudi na ulicu, napravite od njih socijalne slučajeve, dobijemo 2.000 ljudi koji su sada na ulici a primali su nekih 20.000 dinara pre toga. To nije nikakav problem. Nama ministrima to neće biti problem. Ali, kažem vam, to je loše. Loše je zato što to radite krajnje neselektivno, što nemate nikakav sistem po kom to radite i zbog toga što ćete ugroziti funkcionisanje nekih organa. Evo, u Ministarstvu za državnu upravu smo preuzeli nadležnosti u pogledu izbornog sistema i u pogledu radnog odnosa u državnim organima. Imamo formiran sektor i u sektoru imamo jednog jedinog čoveka. Sada još neko da kaže da otpustim 10%. Nema problema, otpustiću ako je to da bih se slikao u novinama, ali će zato sistem, dakle organ uprave na čijem sam čelu ja, raditi sporije. A to je mnogo veća šteta nego što ćemo uštedeti time što ćemo napraviti pet socijalnih slučajeva. Zaista mislim da, kada se otpuštaju ljudi, za to mora da postoji dobar, jak razlog, da ne dovede do toga da za 15 ili mesec dana posle promene vlasti dođe novi ministar pa dovede 20 ljudi. Ponavljam, za vreme vlade Vojislava Koštunice bio je jedan takav pokušaj, bila je dobra namera, otpušteno je 10%, u roku od šest meseci je sve vraćeno nazad. Znači, ne može da se radi neselektivno. Za lokalnu samoupravu smo uspeli da uspostavimo zaista dobar sistem i u vreme krize Vlada je odlučila da za to da milijardu i sto miliona dinara. I zato to radimo. Ali, kada je u pitanju štednja, nije ovo jedina stvar. Ne zaboravite na upravne odbore, koji su na neki vrlo čudan način postali mesta gde ljudi dobijaju neverovatne pare. Ova vlada je prva vlada koja je to rešila. Njihove zarade su ograničene na nivo prosečne neto zarade u Republici. Podsetiću vas da je pre ove vlade bilo po 250.000 dinara za to sedenje u upravnim odborima, a sada je za te iste upravne odbore, konkretno je u Javnom preduzeću PTT saobraćaja 32.000. Samo u tom preduzeću je ušteda na godišnjem nivou 42.500.000 dinara. Na relaciji svih javnih preduzeća i drugih oblika organizovanja koja smo obuhvatili tom odredbom ušteđeno je milijardu dinara na godišnjem nivou. To je ova vlada uradila. Skoro sam pričao sa nekim kolegama poslanicima koji kažu – pa, kada ste vi to uradili? Mi smo to uradili, ali to očigledno ne može da dobije prostor u medijima, to očigledno nikog ne zanima. A to je uradila Vlada, to je premijer Mirko Cvetković inicirao. Razgovarali smo o tome još dok smo bili ministri u prošloj vladi, ali u ovoj vladi to možemo da uradimo jer je predsednik Vlade Mirko Cvetković, pa smo uspeli da lako dogovorimo ovaj princip, zajedno sa našim kolegama u Vladi gospodinom Dinkićem i gospodinom Dačićem. Znači, radi se na tome. Danas je Vlada usvojila novu preporuku koja se tiče javnih preduzeća. U roku od mesec dana svaki građanin ove države moći će pritiskom na dugme, pomoću miša na kompjuteru da vidi za svako javno preduzeće i drugi oblik organizovanja (da ne objašnjavam sada koji su oblici organizovanja) da vidi kolika je plata direktora, kolika je plata rukovodećeg kadra, kojim se aktima uređuje ta plata, koji su pravilnici kako se koriste službena vozila, kako se koriste korporativne kartice, da li postoje bonusi i za šta su odobreni (a u budućnosti će ih odobravati samo Vlada). Ovo je prva vlada koja je taj sistem uspela da stavi pod kontrolu u roku od mesec dana. Ponavljam, svaki građanin će moći klikom na dugme da ima ličnu kartu svakog preduzeća i da zna koliko Petar Petrović u preduzeću tom i tom prima platu. Potpuno se slažem s vama da toliko toga još treba da uradimo, kao društvo, toliko toga još treba da promenimo, ali verujte, važno je, imamo početne uspehe na tom pravcu. Ti početni uspesi nisu inicirani krizom, inicirani su činjenicom da je zaista bilo krajnje vreme da jedna vlada krene da ove stvari uvodi u neki normalan okvir. Mislim da smo nešto uspeli da uradimo. Trudićemo se da uradimo i dalje na tom planu što više. Sve sugestije i kritike su dobrodošle, potrudićemo se da još bolje to uradimo.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Dejan Radenković ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedniče Vlade, poštovani ministre, poznato je da svaka kriza najdublje i najteže posledice ostavlja po najsiromašnije slojeve stanovništva, a to su kod nas pre svega deca, samohrani roditelji, porodice sa dvoje i više dece, bolesni, penzioneri, seosko stanovništvo, izbegla i raseljena lica. Ove kategorije stanovništva ionako teško žive, a produbljivanjem krize kod nas njihov položaj bi se još drastičnije pogoršao. Kada se tranzicija vremenski poklopi sa velikom svetskom krizom, kao što se to dešava sada kod nas, onda siromaštvo postaje još vidljivije i sa drastičnijim posledicama. Poslanička grupa SPS - JS smatra da Vlada Republike Srbije ima veliku odgovornost za blagovremeno preduzimanje sistemskih mera kojima bi se posledice krize ublažile. Zato bih predsedniku Vlade da postavim sledeće pitanje: da li Vlada u sklopu programa mera za ublažavanje posledica svetske ekonomske krize planira donošenje posebnog socijalnog programa, odnosno mera za zaštitu najsiromašnijih i najugroženijih kategorija stanovništva? Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine predsedniče.
Ovo pitanje o posebnom socijalnom programu je već bilo i dao sam odgovor, ali pošto se eksplicitno ponovilo, ponoviću šta sam rekao. Dakle, odgovor je – da, razmatra se pitanje posebnog socijalnog programa. Taj posebni socijalni program radi se u organizaciji Ministarstva za rad i socijalnu politiku. Još uvek je taj program na stolu, ne možemo govoriti o tome šta će on sve sadržati, ali izrada tog programa jeste u funkciji da se preduprede neželjeni događaji, odnosno u funkciji zaštite radnika koji ostaju bez posla i ljudi koji budu bili zahvaćeni ovom krizom. Ukratko, program se radi, još uvek nismo u mogućnosti da govorimo o njegovim detaljima.
Zahvaljujem. Narodni poslanik gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Postaviću tri pitanja, devet minuta, a da ste odgovorili kolegi Vujadinoviću, dva pitanja ne bih imala potrebu da postavljam. Dugovi su problemi u svetu, vidimo. Dugovi su rešenja, kažete. Gde je istina? Jesu li dugovi problemi ili rešenja, ili je problem u meri koju ova vlada ne ume da odredi? Kriza je kod nas samo razgolitila probleme nagomilane lošim vođenjem ekonomske politike poslednjih osam godina i pokazala da gotovo nemamo šta da zaštitimo, jer nemamo domaću proizvodnju, nemamo domaće banke, ni državne, ni razvojne, ni privatne, preko kojih bismo mogli tu podršku da učinimo. Dospelih dugova u ovoj godini imamo, priznajete, četiri milijarde evra. Kažu da je to 16% bruto društvenog proizvoda. Od onog koji smo planirali ili od onog koji ćemo da ostvarimo? Razlika je značajna. Znači, od onih šest-sedam, vrlo optimističnih, do ovih 3,5, pitam – od kojeg bruto društvenog proizvoda? Kažete – mi smo prezaduženi, imamo 27 milijardi dolara duga. Kažete – Hrvatska ima više spoljnog duga, ali ne kažete da Hrvatska ima samo 10% deficita, u odnosu na naših 16-18, kako ko procenjuje, a koji je najveći od svih zemalja u okruženju. Naš budžet je dvostruko manji od hrvatskog, a imaju, kažete, više spoljnog duga nego mi. Sve vreme se vraćam na osnovno pitanje – o kom dugu govorimo, da li je dug rešenje, ko ga procenjuje i iz čega će taj dug moći da bude vraćen? Govorimo o aranžmanu MMF-a, ali, da se razumemo, ne pitam za 402 miliona evra, pitam o novim uslovima za dve milijarde evra, koliko se pregovara. Sramota je za srpsku javnost i nas poslanike da agencija "Blumberg" objavi da se pregovara o 1,3 milijardi, da se ovde ćuti, a da se onda objavi podatak da se pregovara o dve milijarde. Zamenika direktora MMF-a gospodina Murilja Portugala impresionirali ste spremnošću na saradnju. Nas ne morate impresionirati. Nama jednostavno dugujete, jer pregovarate u ime građana Srbije, pa i naše, odgovor na pitanje – da li znate pravo stanje stvari u ovoj zemlji? Da li imate prave bilanse, podatke i da li ste spremni da saopštite MMF-u, a on će imati sluha da čuje, koja to rešenja nama odgovaraju? Ako oni budu nudili rešenja, ona retko, iz iskustva, odgovaraju zemlji kojoj predlažu rešenja, ali dopuštaju da im kažete koja rešenja odgovaraju nama. Jedno od pitanja će biti – čime MMF uslovljava kredite? To ne sme da bude tajna. MMF predlaže recepte, iz iskustva znamo, čiji je prevashodni efekat da osposobe zemlju za vraćanje već uzetih kredita. Pitanje za celu javnost je – da li se ruši kula od karata, a zove se građevina svih ekonomija, građena na prekomernoj potrošnji? Mi smo država izgrađena na prekomernoj potrošnji, reklamiranoj, promovisanoj, i svi se slažemo da trošimo više od onoga što proizvodimo, više od onoga što stvaramo, trošeći budućnost unapred. Da li ste vodili računa o dugovima do dana današnjeg, od preuzimanja vlasti? Budžet je bio kuća građena s krova, od potreba, a ne prema mogućnostima. Prevelik je za srpsku privredu. Previše je to dugova za naše mogućnosti. Molim, gospođo Dragutinović, nije metodologija stvar kojom ćemo se izgovarati i reći šta su međunarodni standardi u tome kad procenjujemo zaduženost. Da li naš budžet može da podnese zaduženost, u smislu - kako će se vratiti ove godine dospele četiri milijarde evra? Nebitno je šta je po metodologiji spoljni dug, šta je javni, šta je dug građana. Građani su naše komšije koje negde rade, koje će možda ostati bez posla, pa neće imati čime da vrate dug. Ne zanima me metodologija kojom vi izgovarate sebe i brišete odgovornost kad razmišljate o tome čime će se i kako vraćati dugovi. Hoće li nas MMF naterati da o tome vodimo računa ili mi to moramo sami? Hoću da kažem da je osećaj mere u životu uvek bio tajna uspeha, u svemu, i vi to svi znate, ali je sada osećaj mere duga i mogućnosti da ga vratimo tajna našeg opstanka, a ne uspeha. Naš opstanak je naš zajednički uspeh. Zaista mislim da sam ovo pitanje, koje ponavljam danas, mnogo puta za ovom govornicom pomenula – a šta je sa Upravom za javni dug, šta je sa realnom procenom da li samo od nas, od naše volje, od naše snage, od mera koje privredi namenjujemo da stvara neka sredstva za vraćanje duga, ili, kao što vidimo, od svetske krize, od tuđe volje, ne od zle volje, od objektivnih okolnosti, zavisi da li proizvodi "Tigar", da li je došao strateški partner u "Fijat", da li je vlasnik "Aleme" samo postavio stubove i napustio zemlju? Znači, mi moramo, procenjujući zaduženost, da znamo šta zavisi od nas, a ne da imamo najružičastiju varijantu optimistički izgrađenih projekcija da ćemo dobiti priliv kapitala u doznakama i ne znam sve čemu. Ozbiljna država to mora. Želim da pitam – šta je sadržina memoranduma, to je drugo pitanje, o saradnji između Vlade i Narodne banke Srbije, koji je takođe bio uslovljen razgovorima sa MMF-om? Svi znaju, retko ko saopštava, ja ponavljam po ko zna koji put – gotovo svi naši problemi proističu iz pogrešno shvaćene nezavisnosti Narodne banke, odnosno iz pogrešnog shvatanja gospodina Jelašića da on nije dužan da polaže račune građanima Srbije za svoje loše mere. Konkretno pitanje je da li će gospodin Jelašić, ne monetarni odbor koji je zvao zabavištem, lično da odgovara za gubitak Narodne banke koji je u 2006. godini iznosio 386.000.000 evra, u 2007. godini 180.000.000, a vi danas to nazivate subvencijom Vlade kojom dotirate kamatu zato što je referentna kamata, koju guverner godinama drži i gura tako visoko, osnov da vi danas jedino bankama dajete posao, jedino njima garantujete da će im biti plaćeno ono što rade, time što će im država, hajde da prevedemo, građani iz budžeta, platiti najveće moguće kamate u okruženju. Uništili ste bankarski sistem, a niste doveli do toga da mi zbog konkurencije imamo niže kamate, ali zato njima garantujete da će, ne za kupovinu hrane, odeće, obuće i komunalije, što im je preko potrebno,... (Predsednik: Hoćete da preformulišete treće pitanje? Govorite već pola minuta duže.) ... već za zaduživanje, moći da imaju sigurnu zaradu. Tri pitanja sam postavila. Ako ih nisu zabeležili, ja ću ih ponoviti.
Zabeležena su. Zahvaljujem. Ministarka Dragutinović, izvolite.
Ne znam kojim ću redosledom da pođem, da li ću poći od vaše prve tačke, od vašeg prvog pitanja i završiti vašim poslednjim ili obrnuto, ali, pošto je najviše vaših pitanja upućeno bankarskom sistemu i politici Narodne banke, prilično mi je nezgodno da se moje tumačenje ne shvati kao odbrana guvernera, to mi zaista nije namera, ali ipak bih pošla od bankarskog sistema i monetarne politike NBS. Ma koliko uvažavala vaše stručno mišljenje, gospođo Tabaković, kada je u pitanju monetarna politika, nas dve se uopšte ne slažemo. Dakle, ko je uništio, zapravo, bankarski sistem i da li možemo govoriti o bankarskom sistemu, verujte mi, to znam čak iz porodičnih razloga, dobrom bankarskom sistemu koji je postojao osamdesetih i devedesetih godina? Dakle, osamdesetih i devedesetih godina banke nisu bile banke, one nisu radile osnovne bankarske poslove – niti ste mogli da podignete vlastitu deviznu štednju, niti ste mogli da uzmete kredit. Prosto, banke nisu obavljale bankarske poslove. Ipak, da krenem od situacije koju sam na neki način ja zatekla. Pretpostavimo da jesam (a jesam) osoba koja je izgubila svoju staru deviznu štednju. Tu svoju staru deviznu štednju držala sam u poznatim srpskim, odnosno nekada jugoslovenskim bankama. Da li biste vi (ja ne bih) ponovo uložili vašu vlastitu deviznu ili dinarsku štednju u onu banku koja je tako prokockala vašu štednju? Pretpostavljam da kada dajete nekom prijatelju na zajam to dajete zato što očekujete da će vam on to vratiti. Dakle, mogu da diskutujem sa vama o tome da li je dobro, i jeste bolje, da imate banke i bankarski sektor u rukama domaćih vlasnika; bolje privatnih, jer privatnik je uvek motivisan profitom, nego u svojini države. Ali, da ostavimo svojinu po strani, bolje je da postoje banke u rukama domaćih vlasnika, posebno u trenucima krize kao što je ova sada. Da li smo imali alternativu? Da li smo verovali našim bankama? Mislim, sa ove vremenske distance, da je verovatno ovo bio najbrži način da se povrati poverenje u bankarski sistem. Onog trenutka kada su se pojavile neke druge banke počela je da se vraća štednja u bankarski sistem a banke da obavljaju ono zbog čega postoje. One su samo neko ko transferiše sredstva od onih koji imaju, uslovno, finansijski više do onih koji imaju finansijski manje. Šta hoću da kažem? Ljudima, klijentima, ekonomskim akterima povratilo se poverenje u banke. To su učinili novi igrači, koji su, sticajem okolnosti, u stranim rukama. Nažalost, nikada se nije povratilo poverenje u dinare. To je nešto potpuno drugačije. U bankarski sistem da, i to zato što se promenila struktura vlasništva. Prvo, banke su uglavnom u privatnim rukama, a onda zato što su to neke banke koje su imale neku reputaciju, ugled, je li tako? Kako se vodi monetarna politika? U osnovi, to je strašno jednostavno. Svaka centralna banka u svetu, u suštini, ima svoja dva-tri instrumenta, ima kamatnu stopu i ima obaveznu rezervu. Ako ste zemlja koja ne veruje u vlastitu valutu, onda je logično da visokom kamatnom stopom privlačite dinarsku štednju i logično je da u suštini stvarate uslove za što veću količinu dinara u opticaju. Visoka kamatna stopa jeste, u stvari, cena koju svi plaćamo zbog grešaka monetarne politike u prošlosti. O greškama monetarne politike u prošlosti najbolje govore dve hiperinflacije. Imali smo hiperinflaciju 1989. godine i hiperinflaciju 1993. godine. Imali smo hiperinflaciju na kraju 20. veka, mnogo veću nego u zemljama Latinske Amerike (osim Izraela, Nikaragve, više nije bilo zemalja sa visokom inflacijom), a to su sve greške monetarne politike u prošlosti. Sada NBS pokušava da te greške ispravi, ako je ikako moguće. Stanovništvo ima dugu memoriju. Svi pamtimo da smo izgubili našu deviznu štednju, svi se plašimo inflacije. Inflacija je bauk. Svi se sećamo, jer je inflacija povezana sa mnogo ružnim uspomenama, nedostatkom robe itd. Visoka kamatna stopa je, nažalost, cena koju moramo da platimo za naše greške. Da li je ona visoka ili nije? Otkako je sveta i veka, inflacija se brani visokom kamatnom stopom, odnosno pobeđuje, tako da kažem. Ne postoji primer nijedne zemlje koja je imala visoku inflaciju i tu visoku inflaciju oborila niskom kamatnom stopom. Postoji još jedan instrument, a to su obavezne rezerve. Kada imate problem sa inflacijom podrazumeva se da monetarna politika mora biti restriktivna. Monetarna politika je bila restriktivna – visoka obavezna rezerva, visoka kamatna stopa. Činjenica jeste da visoka kamata centralne banke utiče na visoku kamatnu stopu poslovnih banaka. To definitivno stoji, ali, kao što rekoh, to je cena koju moramo da platimo za greške iz prošlosti. Da li je NBS jedina centralna banka koja je ostvarila gubitak i da li je to mnogo neobična stvar, i ko uopšte još uvek ostvaruje gubitke u rezultatima funkcionisanja centralnih bankarskih institucija? To su, po pravilu, zemlje koje imaju visoku inflaciju, zemlje koje su u dugom vremenskom periodu pokušavale da se izbore sa inflacijom. Dakle, gubitak nije ništa neobično. Centralna banka se, uostalom, i razlikuje od poslovnih banaka u tome što njen motiv nije profit, nego je njen motiv da stvori iole stabilne uslove privređivanja, koji se ogledaju u stopi inflacije. Još jednom ću da razjasnim prirodu gubitka centralne banke. Gubitak centralne banke koji je ostvaren u te dve ili tri godine, ne znam tačno, zaista je bio 98% potpuni računovodstveni gubitak. To nije bio pravi gubitak i nije bio gubitak koji je pokrivala država iz vlastitog budžeta. Centralna banka ima devizne rezerve. Devizne rezerve su deviznog znaka. Imate sto evra u jednom džepu 31. decembra 2006, a 31. decembra sledeće godine imate takođe tih istih sto evra, ali taj evro je nešto jeftiniji. To je računovodstveni gubitak. To je isto ono što su od nas zahtevali izvoznici, od nas kao države, da im pomognemo i da ne prikazujemo njihov poslovni rezultat drugačijim nego što jeste. Da smo striktno poštovali međunarodne računovodstvene standarde, to nikada ne bismo uradili. Ali, oni i nemaju stvarni gubitak. Oni imaju, naše izvozne kompanije imaju obračunski gubitak koji je rezultat depresijacije kursa u ovim uslovima. Znači, on ne pokazuje stvarno stanje i stvarno zdravlje države. Dakle, kamatna stopa je jedini način da se borite protiv inflacije, ako ste monetarna vlast. Postoje druga sredstva, politika zarada, politika države, to ne sporim, ali ako ste centralna vlast, imate Narodnu banku i imate kamatnu stopu. Kamatne stope su neka cena za neuspehe iz prošlosti. Gubitak Centralne banke Srbije je bio obračunski gubitak, a ne gubitak iz operacije. Što se tiče zaduženosti, nikada se nisam skrivala iza metodologije da bih fiskalnu politiku prikazala boljom. Radila sam upravo obrnuto. Pokušavala sam da primenim najnoviju metodologiju kako bih prikazala što stvarnije fiskalnu politiku. Nisam je upotrebila da bih prikazala manji deficit, već obrnuto, da bih ga pokazala većim, što on zapravo i jeste. On je još uvek relativno okej, znači, ispod nekih 3%. Ne mogu da sporim da je fiskalna politika od 2006. godine bila ekspanzivna. To mi nikada nije bila namera i za to nikada nisam koristila metodologiju. Sve ovo vreme država, kao ekonomski akter,vodeći svoju fiskalnu politiku, nije koristila zaduživanje kao način pokrivanja deficita. Država je, pre svega, koristila privatizacione prihode. Kao što znate, privatizacioni prihodi su bili visoki, bilo je tu dve milijarde evra u jednom trenutku. Tih dve milijarde evra sada se svelo na mnogo manji iznos. One su korišćene za pokrivanje deficita i otplatu dugova. Da li znamo koliko smo dužni? Verujte, mislim da znamo. Znamo na osnovu raspoloživih podataka. Znamo koliko je država dužna. Država je dužna, izraženo opet u procentima društvenog proizvoda, jer ipak samo to je bitno kada donosite odluku o zaduživanju, 27% društvenog proizvoda, sa tendencijom da to bude manje ove godine. Cela zemlja je dužna, da izrazim kao procenat učešća u društvenom proizvodu, 62% društvenog proizvoda. Znači, privatni sektor, kompanije, banke, plus država, sve zajedno – 62% društvenog proizvoda. Što se tiče ukupne zaduženosti, ona je rezultat zaduženosti privatnog sektora. Da li mislite da treba zabraniti privatnom sektoru da se zadužuje? Mislim da ne treba. Mislim da je privatni sektor dobro proračunao da mu za rast privredne aktivnosti treba neki kredit, a čim taj kredit dobije na međunarodnom tržištu kapitala, valjda su ga i oni procenili da može taj kredit da vraća. Ono o čemu ova država treba da vodi računa jeste nivo javnog duga. On je u poređenju sa zemljama u okruženju, možemo sigurno da kažemo, nizak. Ne postoji nijedna zemlja koja nema javni dug, je l' tako? Ne postoji nijedna zemlja koja nema spoljni dug. Slažem se da je sve pitanje mere. Mislim da bi uspeh bio da se iz ove krize, ako Bog da, izvučemo 2009. godine, i mi i svet oko nas, jer ćemo zajedno to sve lakše, ukoliko javni dug ostane konstantan, a to znači da novim javnim dugom zapravo otplatimo postojeći. Inače, kada se govori o tome koliko ova država treba 2009. godine da izdvoji sredstava za vraćanje duga, moram da vam kažem da je za vraćanje unutrašnjeg duga to 230.000.000 evra i manje od 200.000.000 evra za vraćanje spoljnog javnog duga, sve zajedno ispod 400.000.000 evra. (Predsednik: Zahvaljujem.) Mogu li samo za MMF?
Biće potpitanja, očigledno, pa ćete odgovoriti. Izvolite, gospođo Tabaković.
Hvala. Trudiću se da budem kratka. Nisam baš srećna što ste sve objašnjavali prošlošću i emocijama. Sva odbrana monetarno-kreditne politike, instrumenata obavezne rezerve, deviznog kursa pada pred zaradama bankarskog sistema. Znači, zadovoljne strane banke koje su ostvarile visok profit na račun svih onih koji su imali sitna slova u ugovorima, promene, rast euribora itd. Oni su zaradili, a neko je izgubio. Nisu ovde došle iz altruističkih razloga, nego da zarade, mi smo za njih klijentela, tržište, komitenti itd. Ono na čemu insistiram je ekonomski nacionalizam, poželjan i dopustiv tamo, ali nema ovde ko da ga sprovede u ime bankarskog sistema. Finansijski sistem, bankarstvo je krvotok privrede. Kada nekome dajete kredit, podstičete rast. Kada nekome ne date kredite, vi gušite tu granu. Kada se neko rukovodi samo profitom, bez imalo osećaja za komšiju koji radi u "Zastavi", a ima i "Kredi banku" ili neku kragujevačku, drugi je to odnos. Odnos odgovornosti i socijalno odgovorne države i domaćeg bankarskog sistema je povezan i to ne može niko da spori. Gubitak banke nije računovodstveni. Znate li šta je metodologija? Kada je gospodin Cvetković došao posle Dinkića za ministra finansija, pa se ispostavilo da je zbog one neprikazane 23 milijarde dinara za Zavod za zdravstveno osiguranje Dinkić prikazao suficit, a gospodin Cvetković deficit, na iste brojke, na istu privredu, na iste građane – to je metodologija. Narodna banka Srbije je 2006. godine objavila da će inflacija, kao ciljana, biti 12%, a onda je repo operacijama prodavala hartije od vrednosti, na koje je davala kamatu u početku 25%. Država je, kao najsigurniji isplatilac, nudila dvostruku zaradu iznad inflacije (to je realni gubitak), u isto vreme simultanim akcijama programirano se igrajući sa kursom. Za to će neko jednog dana da odgovara. Ne pretim, tu je jednostavno i suviše ostavljenih tragova o tome da bismo mi pristali da budemo budale na kojima je neko zaradio, a svi mi izgubili. Znači, to se ne može pravdati računovodstvenim i obračunskim kriterijumima i tehnikama. Sada očekujete da vam strane banke pohrle da ovde daju kredite po 11%, jer ćete vi subvencionisati deo, a istovremeno je referentna kamata 16%. Znači, i dalje podstičete ulazak špekulacionog kapitala. To se ne može tolerisati.
Zahvaljujem. Gospođo ministre, izvolite.
Meni je sada prilično nezgodno da odgovaram na pitanja o monetarnoj politici, ali reći ću, pošto mi je to pomalo i struka – da li vi, gospođo Tabaković, mislite da bi kreditna aktivnost banaka, da su ostale u rukama države, bila ovolika kolika je bila u periodu od, recimo, 2004. godine? Da li mislite da bi kreditna aktivnost banaka koja nije hranjena prilivom kapitala spolja omogućila bilo kakav privredni rast? Da li mislite da bi privredni rast u ovoj zemlji bez priliva kapitala bio približno 6% i 7%, koliko je bio, i da bi on bio dovoljan da generiše ovoliku kreditnu aktivnost? Dakle, samo zato što smo imali bankarski sektor u rukama stranaca koji su dovlačili novac iz inostranstva... a mislim da niko od nas nema ništa protiv priliva kapitala i stranih direktnih investicija, pretpostavljam da nema. Da nisu banke bile u stranim rukama, da nije bilo ovakvog priliva kapitala, definitivno ne možete pokazati da bi kreditna aktivnost bila ovolika. Mi smo se, svi zajedno, pretpostavljam, opredelili za privatni sektor i konkurenciju. Ne postoji privatni sektor koji nije motivisan profitom. Mi smo čak u jednom trenutku želeli da kanališemo i smanjimo kreditnu aktivnost i samo u toj funkciji su služile repo operacije. Da nije NBS pokupila višak likvidnosti, to bi sve pokupili građani i inflacija i deficit platnog bilansa bi bili još veći. Dakle, da zaključim, pretpostavljam da se slažete makar u ovome sa mnom – da nije bilo zaduženja banaka, koje su lokalne banke, a u stranim rukama, u inostranstvu, i priliva kapitala, ni slučajno ne bi kreditna aktivnost bila ovolika. Što se tiče memoranduma između NBS i države, on se odnosi, u suštini, samo na zajedničku akciju NBS i Vlade u borbi sa efektima finansijske krize, odnosno za održanje finansijske stabilnosti. Znači, usmeren je samo na to. Inače, mere koje su druge zemlje preduzele i druge centralne banke i države potpisale odnose se samo na nekoliko vrsta mera: na kapitalnu injekciju do nacionalizacije, garantovanje međubankarskih kredita. To su dve vrste mera.
Dogovorena je izmena redosleda. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Gospodine predsedniče Vlade, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pre samo dva meseca gospodin predsednik Vlade Republike Srbije Mirko Cvetković nam je rekao ovde da budžet treba posmatrati kao glavni paket mera koje država preduzima za prolazak kroz finansijsku krizu. Danas je svima jasno da pretpostavke budžeta nisu realne i da se neće ostvariti. Rast bruto društvenog proizvoda neće biti 3,5 %, pad uvoza i pad izvoza biće veći nego što je planirano. Pregovori sa MMF-om, o kojima čitamo u novinama, dokaz su da postoje ozbiljni problemi sa prihodnom stranom budžeta.Iz izjava guvernera NBS, predsednika Vlade i ministra finansija potpuno je jasno da Vlada Republike Srbije i NBS imaju vrlo različita viđenja izlaska iz ove krize. Dovoljno je otvoriti novine i dokaza za ove tvrdnje ima na pretek. O svemu tome poslanici DSS govorili su u raspravi o rebalansu budžeta i u raspravi o budžetu. U cilju efikasnog rada parlamenta i u cilju ubrzanja ove rasprave, o tome neću govoriti, o detaljima vezanim za taj segment. U ime poslaničke grupe DSS, imam jedan mali poklon za predsednika Vlade. Pošto predsednik Vlade sada govori sve ono što smo mi govorili pre dva-tri meseca, pokloniću mu stenografske beleške rasprave o budžetu. To će ubrzati i ovu raspravu i pomoći nam da budemo mnogo efikasniji. Naš osnovni i jedini problem nije svetska ekonomska kriza. Ono što je izuzetno važno za dalji nastavak razvoja Srbije je, pre svega, reforma javnog sektora. Moje pitanje za predsednika Vlade glasi: gospodine Cvetkoviću, da li planirate početak ozbiljne reforme javnog sektora, kojim zakonima to planirate da uradite i kada će ti zakoni doći u skupštinsku proceduru? Hvala.
Gospodine predsedniče, izvolite.
Zahvaljujem se na poklonu, videću šta tamo sve piše. No, da se vratimo na temu i na današnji dnevni red, odnosno odgovore na poslanička pitanja. Prvo, nisam baš siguran da postoji različito viđenje između NBS i Vlade, već se možda tu radi o nijansama i o načinu prezentacije stavova. U prilog ovoj tvrdnji navodim upravo činjenicu o tom memorandumu koji je potpisan i o kome vam je ministarka Dragutinović govorila, a čiji je zadatak, otprilike, da se zajednički preuzme odgovornost za mere koje se preduzimaju povodom krize, a i vezano za fiskalnu i monetarnu politiku koja je locirana u ove dve institucije. Država je sa svoje strane preuzela obavezu u vezi sa inflacijom koja bi bila izazvana korekcijom cena koje su pod njenom kontrolom. U celini posmatrano, mislim da se ipak radi o nijansama, pre svega o načinu prezentacije, a ne o različitom viđenju, u smislu da NBS ima jednu filozofiju, a da mi imamo drugu. O tome se, zapravo, ne radi. Što se tiče reformi javnog sektora, privatizacije javnih preduzeća itd., moram da kažem da su reforme deo naše agende, odnosno da su one u samom fokusu funkcionisanja ove vlade. Naravno, određene stvari se realizuju sporije nego što bismo očekivali, ali ne iz razloga što Vlada želi da zaustavi reforme, već zato što ekonomska situacija oko nas ima različit uticaj na nameravane aktivnosti. Spomenuo bih primer RTB Bor, gde smo – iako on nije formalno javni sektor, ali sličnu situaciju imate i kod JAT-a, Bor je mnogo karakterističniji – krenuli u privatizaciju pre godinu, dve dana, u trenutku kada je bio prilično veliki, da kažem, ekonomski bum i aktivnost. Tu je, čini mi se, u prvoj privatizaciji skoro 30-ak firmi izrazilo interesovanje, a sedam-osam je i otkupilo dokumentaciju. Na kraju, bili su spremni da daju određene cifre. Nažalost, nije se realizovao taj projekat i rezultat toga je da mi sada ulazimo dalje u privatizaciju, a nemamo rešenja. Naravno, nastojaćemo da još jednom, uz poboljšanje uslova, privatizujemo. U istom smislu smo ušli u privatizaciju i nekih drugih javnih preduzeća, ali reforme u tom domenu je vrlo teško sprovesti kada vi sa druge strane nemate tražnju, ili su jako pale cene, berza je pala. Imate situaciju da smo pokrenuli aktivnost oko privatizacije "Telekoma" i već smo izabrali finansijskog savetnika, a u međuvremenu, šta se desilo? Taj model privatizacije preko inicijalne javne ponude se pokazao kao potpuno neefikasan u ovom trenutku. Indeksi na berzama su pali i mi bismo verovatno morali da prodamo za dva ili tri puta manje od onog što smo inicijalno planirali, znači, dvostruko ili trostruko manji iznos bismo dobili. Zbog toga, jednom rečju, Vlada ne odustaje, naprotiv, insistira na sprovođenju reformi i u okviru javnih preduzeća i u tom delu javnog sektora. Ali, ovde se zapravo radi o tome da je situacija s druge strane, dakle sa stanovišta tražnje, manje povoljna.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić. Izvolite.
Poštovana predsednice, predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, evo ja ću ova dva planirana pitanja da spojim u jedno da bi predstavnici opozicije mogli da govore još. Hoću samo da kažem da smo u ovoj raspravi, a sada je malo govorio premijer Cvetković, nekako zaboravili okruženje u kome se danas živi i radi. Samo ću tri ilustrativna podatka da kažem. Baš danas je, koincidencija je, novi predsednik Amerike izlagao budžet za 2010. godinu i sumirao budžet za 2009. godinu; njihov deficit će biti 1.750 milijardi ili 12,3% društvenog proizvoda. Jedna druga zemlja, koja je nama kao bliska, kada govorimo o "prženju" deviznih rezervi, "spržila" je preko 200 milijardi dolara da odbrani kurs svoje valute. To su neke stvari koje se dešavaju u celom svetu. Vrednost berzi je pala višestruko, u Rusiji 70%, u Americi 49%, u većini evropskih zemalja oko 50%. Dakle, to je okruženje u kome mi živimo i radimo i nema razloga da to ignorišemo i da se sada pravimo da li je neko iz vlasti ili je neko iz opozicije i da različito pristupamo tom pitanju. Naravno, kada ste predstavnik vlasti i postavljate pitanje Vladi to možda izgleda malo smešno i ljudi misle da su to unapred pripremljena pitanja. Mislim da moramo da se naviknemo na jednu podelu koja će kad-tad morati da postoji u Srbiji – da postoji izvršna vlast i da postoji zakonodavna vlast, i da to što smo mi poslanici vladajuće koalicije ne znači da treba da budemo uskraćeni za pravo, štaviše, da pitamo ministre koje smo izabrali kakvi su im planovi, kakve su im ideje i da tražimo odgovornost za podršku koju smo im dali. Ova svoja dva pitanja ću da sažmem u jedno, otprilike su za ministarku finansija gospođu Dragutinović: pošto ima različitih podataka, kakva je procena prihoda za prva dva meseca u budžetu, u javnosti se dosta priča o potrebi rebalansa budžeta, kakva je strategija eventualne nadoknade nekog eventualno većeg deficita? Drugo pitanje: da li se razmišlja o povećanju PDV-a kao meri koja bi eventualno rešila neke probleme? Sada neću iznositi svoj stav, niti stav stranke G17 plus o tome. Mislim da je to važno pitanje i da javnost treba da zna kakva je strategija Vlade, jer se Vlada nalazi, još ovo da kažem i završavam, u teškoj situaciji. S jedne strane smo svi primorani na štednju, a s druge strane, Vlada mora da troši više da bi nadoknadila nedostatak tražnje koji postoji, logično, manje je stranih investicija, manje kredita, ekonomska kontrakcija itd. Hvala.
Zahvaljujem. Koliko sam razumela, ipak ste dva pitanja postavili. Izvolite, gospođo ministre.
Dakle, ministar finansija nikada nije zadovoljan prihodima koje prikuplja zato što se mnogo lagodnije oseća kada je kasa puna nego kada je nešto praznija. Januar mesec je jedini mesec za koji imamo potpune podatke. Januara meseca je bio jedan radni dan manje, nego u januaru mesecu 2008. godine. Kada bi se izvršila korekcija za broj radnih dana, jer svaki radni dan donosi neki prihod, mogli bismo da kažemo da su poreski i neporeski prihodi, ali ono što su tzv. izvori budžetski, dakle, ne uzimaju se u obzir sopstvena sredstva, u januaru mesecu bili nominalno niži jedno 3%. Što se februara meseca tiče, tek u februaru mesecu, ali poslednjeg dana, a kako je poslednji dan februara onaj dan kada bi trebalo da se prikupi najizdašniji fiskalni prihod, a to je prihod od akciza, on neće biti skupljen u februaru nego početkom marta... U ovom trenutku ne mogu da vam kažem tačno, ali čini mi se da je, na osnovu ova dva meseca, moguće da prihodi budu nešto manji u nominalnom iznosu, a na godišnjem nivou značajno manji iznos od onog koji smo planirali. Koju ideju i koja rešenja ima u vidu Ministarstvo finansija, vezano za to? Sigurno da je najlakše povećati PDV. Znači, ništa lakše nego da dignete poresku stopu. To će biti sredstvo tek u krajnjoj nuždi. Dakle, u ovom trenutku ni ne razmišljamo o porastu stope PDV-a. Ono o čemu razmišljamo, i nadam se da će se o tome čuti, jeste jedna vrlo velika akcija Poreske uprave, jer je poslednjih, recimo, šest do devet meseci primećena pojačana evazija kada je PDV u pitanju. Ukoliko nastane pad poreskih prihoda ili se prihodi ne budu ostvarivali onom dinamikom koja omogućuje da deficit bude koliko smo planirali, namera nam je da u suštini povećamo taj deficit. Što se tiče izvora finansiranja deficita, u ovom trenutku imamo obezbeđena sredstva međunarodnih finansijskih institucija, koja su jeftina sredstva, i imamo prihode od privatizacije za koje očekujemo da će biti 20 milijardi dinara, to su relativno male privatizacije. Takođe, postoje prihodi, naplata potraživanja države, u iznosu od deset milijardi dinara. U ovom trenutku, uz ove rezerve koje imamo, a znate da je ostalo na računu još 200.000.000 evra plus 160.000.000 od prodaje NIS-a, ne mislimo da treba povećati stopu PDV-a. Mislimo da bismo nešto, ali ne mnogo, mogli povećati deficit i izvore finansiranja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković.
Hvala, gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, gospodine predsedniče Vlade, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje tiče se IPA fondova, a u kontekstu izjave potpredsednika Vlade gospodina Đelića da ćemo iskoristiti mogućnost pristupa IPA fondovima za stabilizaciju budžeta i za investicije. Nema potrebe da naglašavam značaj svih ovih fondova za društva koja su bila u tranziciji i za zemlje koje pretenduju da apliciraju za kandidaturu u članstvu EU. Interesuje me koji su to nivoi aplikacija, a u kontekstu ovih mera koje Vlada preduzima. Zahvaljujem.
Gospodin premijer ima reč. Izvolite.
Pokušaću da dam odgovor bez ulaženja u detalje zato što se razgovori na tu temu vode i nije dobro baš prejudicirati unapred stavove, samo ću objasniti suštinu i u kom pravcu idu razgovori. Dakle, imamo razgovor sa Evropljanima u jednom delu, da bi bilo potrebno da nam oni kroz makrofinansijsku pomoć obezbede određena sredstva kojima bismo mogli da pokrijemo budžetski deficit. Naravno, da bi se ta sredstva obezbedila, moramo da imamo uspešno završen i aranžman sa MMF-om, i to su te spojene posude koje idu redosledom: prvo MMF, a zatim zahtev za makrofinansijskom pomoći. Međutim, ono što je važno ovde razumeti jeste da bilo kakva makrofinansijska pomoć tog tipa, o kojoj smo mi razgovarali, jeste zapravo kredit. Dakle, tu se radi o nečemu što oni daju, istina, pod povoljnim uslovima, kao i druge multilateralne finansijske institucije, sa grejs periodom, dugim periodom otplate, niskom kamatnom stopom itd., ali ipak je to kredit kojim vi u osnovi ili finansirate deficit ili vršite, u stvari, otplatu dugova koji su vam u međuvremenu dospeli i time ostajete na nivou zaduženja javnog duga koji je bio pre toga. Kada su ti razgovori vođeni na tu temu, onda smo mi rekli– dobro, možemo mi da dobijemo nešto besplatne makrofinansijske pomoći u vidu nekih donacija, pošto znamo da tu postoji jedan deo koji se daje u vidu granta. Dobili smo informaciju da je taj grant deo već potrošen i namenjen drugima koji su, naravno, još ranije... ili su bliži, članice Evropske unije itd. Onda je, između ostalog, počeo da se vodi razgovor na temu tih IPA fondova. Inače, kada se radi o IPA fondovima, tu se zapravo radi o određenim predpristupnim fondovima, odnosno sredstvima koja su namenjena za razne zemlje koje se pripremaju da postanu kandidati, a kasnije i članovi EU. U okviru toga one imaju pravo, tu ima određeni broj komponenata, pa ne znam na koliko komponenata imate pravo dok niste ni kandidat, pa kad postanete kandidat povećava se broj komponenata itd., ali su ti IPA fondovi u osnovi neka vrsta projektnih zajmova, projektnog finansiranja, pošto su sredstva u celini bespovratna. Šta to znači? To su grantovi i sve što dobijete preko tih IPA sredstava je, faktički, poklon. Ilustracije radi, danas je bilo reči o infrastrukturi kad je ministar Mrkonjić govorio, jedan deo sredstava iz tih IPA fondova će biti upotrebljen za Žeželjev most u Novom Sadu. Otprilike, pola mosta će biti besplatno izgrađeno, a pola će obezbediti Vojvodina. O čemu se ovde, zapravo, radi i gde je veza između ove priče o IPA fondovima? Veza je u tome što se javila neka mogućnost, i o tome se sad razgovara, da se jedan deo, možda čak i veći deo, sredstava iz IPA fondova "obezboji" sa stanovišta projektnog pristupa. Dakle, da se kaže – ne, ovo više neće biti projektni pristup, u smislu da će vam pare biti date samo za određene namene, već će se pare dati u okviru pokrića budžetskog deficita kao jedna jedinstvena suma. De fakto, to će isto biti projekti, ali ne neki projekti koje smo zajedno sa njima dogovorili, nego projekti koje mi inače realizujemo u okviru budžeta. U krajnjoj liniji, to je ono što se kaže da pare nisu obojene; šta god vam dođe, sa tim možete raspolagati kako god želite. To je, otprilike, filozofija i sa tom filozofijom mi bismo omogućili da u nekom finalnom scenariju jedan značajniji deo makrofinansijske pomoći od Evropljana bude u obliku jednog povoljnog dugoročnog kredita, ali bi se pojavila sada jedna porcija koja bi bila na principu granta, dakle, ne bi opterećivala ili povećavala zaduženja države. Mislim da ste zainteresovani da čujete, a ako niste, mogao sam i ranije da prekinem. Dakle, imajući sve to u vidu, to je otprilike priča o tim IPA fondovima, ali ne želim da iznosim detalje zato što razgovori nisu još ni približno zaokruženi. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, predsedniče Vlade, gospođo i gospodo ministri, kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, na današnji dan Svetog Simeona Mirotočivog, kada slavimo osnivača moderne države Srbije, odnosno začetke državnosti, imam pitanja za gospodina predsednika Vlade, vrlo kratka pitanja na koja bi odgovore premijer morao da zna i u dva noću da ga probudim. Ako tačno i vrlo precizno odgovorite na ova dva pitanja koja vam postavim, mislim da će građani Srbije, privreda i stručna i ekonomska javnost biti ohrabreni, a ukoliko ne budete odgovorili, mislim da će svi građani Srbije imati razloga da budu zabrinuti. Prvo pitanje – na današnji dan, 26. februara, kolike su tačno devizne rezerve naše zemlje u evrima? U kojim bankama se drže i pod kojim uslovima? Drugo, poznato nam je, iz izjava guvernera Jelašića, da je u poslednjih mesec i po dana, skoro dva meseca, prodato oko 600.000.000 evra radi odbrane kursa dinara, odnosno jačanja naše valute, pa postavljam pitanje – ko kupuje te devize svaki dan? Čini mi se da je juče prodato 27.000.000 evra. Gde su dinari od tih prodatih deviza? Imam i treće pitanje, gospodine predsedniče, koje je malo lakše. Ne znam ko bi mogao od vaših kolega ovde da odgovori, ali izvestili su me ljudi sa juga Srbije da je Uprava za vodoprivredu, mislim da je to pri Ministarstvu poljoprivrede, donela odluku da se ove godine ne vrši eksploatacija peska i šljunka sa Velike Morave, Zapadne Morave i Južne Morave, što praktično znači da se eksploatacija peska i šljunka praktično može vršiti samo sa Save i Dunava. Potpitanje u okviru ovog trećeg pitanja – da li je ta odluka doneta zbog toga da bi se sprečila erozija zemlje i narušavanje vodotokova ove tri srpske reke ili se to radi zbog toga što je ćerka predsednika jedne nama susedne zemlje zakupila neke kamenolome nadajući se da će imati monopol pri prodaji mlevenog kamena u izgradnji Koridora 10? Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine predsedniče.
Sad ću biti znatno kraći, s obzirom na to da se od ova tri pitanja dva ne odnose na Vladu, a na jedno koje se odnosi na Vladu ja nemam odgovor, pošto mi resorni ministar nije tu. Da pređemo na pitanja. Povodom pitanja gde su rezerve na taj i taj dan, u kojim se bankama drže itd., stvarno apelujem i već sam to na početku rekao, neka nam to bude iskustvo, da sledećeg meseca (pošto će ovo biti tradicionalni sastanci) treba možda pozvati i guvernera i da onda možete postavljati pitanja. Ono što ja znam jeste da se rezerve drže uglavnom u tripl A bankama, znači, u najboljim bankama, i jednim delom se drže u papirima, pri čemu su to državni papiri najbogatijih zemalja. Ali, to predstavlja neku vrstu, da kažem, državne tajne, s tim što pretpostavljam da bi on donekle mogao da vam kaže, možda ne ime i prezime banke, nego strukturu – u papirima je toliko, u ovom toliko, u ovom toliko. Bilo bi zaista dobro da se to pitanje pokrene i razmotri. Što se tiče odbrane kursa i uopšte čitave te operacije, treba imati u vidu da prodaja deviza i trošenje deviznih rezervi, u stvari, nije trošenje baš u klasičnom smislu te reči zato što vi imate kontrastavku. To je isto kao kad odete i kupite hleb, pa neko kaže - potrošio si pare; jesam, ali imam hleb. Prema tome, prodaja deviza jeste dvostrani proces gde vi jeste prodali devize, ali onda ste zato povukli dinare i teoretski ste smanjili količinu dinara u opticaju koja se sada nalazi kod vas. To je operacija slična kao kad povlačite sa repo papirima likvidnost sa tržišta, znači, vama dinari ostaju. Treće pitanje je najspecifičnije i zamolio bih narodnog poslanika Markićevića da vidi, jer ne znam, nisam iz oblasti vodoprivrede, ali sam razumeo da je to značajno pitanje i da postoje neki familijarni odnosi, pa ću to da prenesem i onda ćete dobiti pisani odgovor.
Zahvaljujem. Gospodin Markićević ima pravo na potpitanja.
Gospodine predsedniče, nisam zadovoljan odgovorom na ovo prvo pitanje. Pošto je ovih dana o proglašavanju i izdavanju državne tajne, povodom slučaja Kovačević, bilo dosta priče u medijima, javnosti i politici, pitam vas kada je podatak o iznosu deviznih rezervi, i gde ih čuvamo, proglašen za državnu tajnu?
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine predsedniče.
Što se tiče iznosa deviznih rezervi, on nije državna tajna, već su, kako sam obavešten, mesta na kojima se one nalaze državna tajna. Opet apelujem na vas, to zaista nije stvar Vlade, Vlada ne čuva devizne rezerve, to je stvar Narodne banke. Da je ovde guverner, on bi vam odmah rekao u dinar tačno kolike su kog dana, koliko su se smanjile, koliko su se povećale, kao što mi znamo koliko nam je stanje budžeta bilo jutros, koliko smo isplatili itd. Ponovo apelujem na vas da za sledeći sastanak pozovete guvernera da se pridruži našoj maloj ekipi ovde. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Slobodan Maraš. Vlada ima još 20 minuta na raspolaganju za odgovore na naša pitanja, dame i gospodo poslanici.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine premijeru, gospodo i gospođe ministri, pre nego što postavim pitanje hoću da skrenem pažnju na nekoliko činjenica koje su tokom ove rasprave bile evidentne. Prva i najosnovnija jeste, gospodine Cvetkoviću, da se, nažalost, i danas potvrdilo da vi ne znate šta je osnovni posao Vlade. Kritikovali ste poslaničku grupu LDP kada je sa vama razgovarala zbog toga što se malo više pričalo o politici; pretpostavljam da ste želeli da se više priča o računovodstvu ili o nekim ciframa. Pročitaću vam član 123. Ustava – nadležnost Vlade: 1. utvrđuje i vodi politiku. Gospodine Cvetkoviću, malo politike vidimo u svemu ovome, malo politike vidimo, pa bila ona i ekonomska, i malo politike vidimo da ste spremni da podelite odgovornost sa opozicijom i uopšte da podelite odgovornost i sa građanima. Imali smo priliku da čujemo od gospodina Markovića i još od nekih ministara priču da je ova vlada veoma štedljiva, ali očito je veoma neštedljiva prema samoj sebi. Postaviću vam dva pitanja. Jedna oblast je problem gasa, odnosno problem Vlade, koja je verovatno najslabije u Evropi reagovala kada je u pitanju gasna kriza. Mi smo već prvog dana ostali bez gasa. Nastala je velika šteta za građane, nastala je velika šteta za privredu. Neke zemlje koje su imale rezervu i za nekoliko nedelja, poput Nemačke, proglasile su vanredno stanje u toj oblasti iz prostog razloga da bi mogle da pomognu svoju privredu. Naša vlada... Imam i stenograme sa odbora na kome je bio gospodin Škundrić, desetak dana nakon programa koji je LDP obznanio, a vezano za pomoć građanima i privredi povodom gasne krize, gospodin Škundrić je na tom odboru potvrdio da će i naša vlada da uradi nešto slično, odnosno da će pomoći privrednim subjektima i građanima. Sada je kraj februara, još malo pa će građanima stići i računi sa onih 60% povećanja. Interesuje me kada ćete obznaniti, kada ćete reći koje su to mere koje će pomoći građanima i privredi zbog štete koju su pretrpeli usled gasne krize. Takođe me interesuje da li je tačno ono što je danas objavljeno, žao mi je što nisu tu gospodin Škundrić ili gospodin Bajatović, moram vas da pitam – danas je u "Politici" objavljeno da su "Srbijagas" i "Gasprom" doneli odluku da odlože potpisivanje ugovora o formiranju zajedničke firme, što je bilo predviđeno za mesec mart, koji počinje za koji dan, pa bih voleo da mi u tom kontekstu odgovorite. Druga stvar koja me interesuje, citiraću iz vaše uredbe koja se odnosi na kredite za likvidnost, odnosno na kratkoročne kredite. Znači, citat iz programa Vlade glasi: "Država daje dve milijarde dinara, a banke plasiraju 40 milijardi dinara kredita za likvidnost. Pola od tih sredstava će ići za finansiranje izvoza, a polovina od tih sredstava će biti krediti koje će dobijati dobavljači velikih trgovinskih lanaca". Da li je to tako, gospodine Cvetkoviću? Da li ćemo imati kontinuitet u politici koju su vodile prethodne vlade, i jedna i druga Koštuničina vlada, koje su imale zaštitnički, odnosno favorizujući odnos prema velikim trgovačkim lancima, konkretno prema "Delti"? Da li će se od ovih para finansirati kupovina "Merkatora"? Pazite, dobavljači, kojima je "Delta" dužna trista-četiristo miliona evra, sada će dobiti priliku da uzmu kredite. Opet favorizujemo, po ko zna koji put, velike sisteme, velike trgovačke lance i, naravno, na prvom mestu kompaniju "Delta". Voleo bih, to ću da preciziram još jednom ako je potrebno, da znam da li će se na ovaj način, time što će se dobavljačima dati krediti, finansirati nečija nesposobnost da plati svoje dugove? Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Maraš. Izvolite, gospodine predsedniče.
Zahvaljujem na postavljenim pitanjima. Naročito je ovo drugo direktno vezano za temu, ali dobro je da ste pomenuli gas i situaciju u vezi sa gasom. Ona ima neku svoju istoriju, sadašnjost i budućnost. Takođe se zahvaljujem što ste mi pružili priliku da prokomentarišem ponašanje naše vlade u momentu kada je došlo do nestašice gasa i kako se sve to odvijalo, posebno imajući u vidu da smo, izuzev kritika koje sam imao prilike da pročitam ovde, od stranaca uglavnom dobili čestitke da smo u vrlo teškim okolnostima maksimalno uradili ono što je bilo potrebno i izbegli veće štete. Pre svega želim da vam kažem da je gas prestao da se isporučuje na veoma dramatičan način i, praktično, u jednom danu su se na svaka dva-tri sata menjale informacije. Sećam se, bio je to januar mesec, neposredno posle Nove godine, kada sam ujutro dobio informaciju da postoje problemi, ali da isporuka ide normalno. To je bilo, na primer, oko 7-7.30 časova; u 9 časova je stigla informacija da će 25% biti smanjene isporuke, u 12 časova je stigla informacija da će biti smanjene za 50%. Već na prvih 25% smo organizovali krizni štab i našli se u Vladi, iako je bio praznik, i u tom kriznom štabu smo izašli sa nekim merama šta da se radi imajući u vidu planirano smanjenje od 25%, a kasnije u toku rada smo saznali da je 50%. Primenili smo odgovarajuće mere postepenog gašenja dela industrije, prelaska na mazut gde god je to bilo moguće, u određenim situacijama obezbeđivanja i dodatnih agregata za bolnice gde nije moguće itd. Ne bih sada ulazio u detalje. Brzina reakcije kojom smo se mi suočili sa tim je bila takva da smo mi, praktično, u toku donošenja mera vezanih za smanjenje gasa od 50% dobili informaciju da će on potpuno prestati. No, zahvaljujući činjenici da smo uradili te mere, uspeli smo da naša industrija izvede ono što se zove nehavarijsko gašenje, odnosno spuštanje u neko stanje mirovanja, koje je inače, da je bilo neorganizovano, moglo da izazove velike, pa i nepopravljive štete na mnogim pogonima. Efekat svega toga, znate kasnije i za pozajmice itd., jeste da smo dobili u tom nizu razgovora veoma pozitivne ocene o tome, o našem ponašanju. Sećam se da smo u isto vreme beležili rekorde u proizvodnji električne energije; taj sistem, u kome nemamo novih agregata u poslednjih 20 godina, uspeo je da izdrži. Ja sam u to vreme čestitao jer nismo imali problema koji su mogli da nam se dese. To je neka vrsta neposredne prošlosti. Sada da vidimo šta je to sadašnjost, a šta je budućnost. Paralelno sa rešavanjem tih tekućih problema počeli smo da se pitamo zašto smo došli u takvu situaciju, šta je to što smo mogli da uradimo, a nismo, a šta je to što možemo i treba da uradimo da nam se to nikada ne desi. Ono što je tom prilikom zaključeno jeste da mi, u suštini, imamo nedovršeni projekat Banatskog Dvora koji ne može da se koristi zato što nema odgovarajuću infrastrukturu, iako se unutra nalazila količina gasa koja je nama bila sasvim zadovoljavajuća. Radi vaše informacije, u tom momentu u Banatskom Dvoru je bilo oko 110 - 120 miliona normalnih kubnih metara, a taj potisak koji je trebalo da ostane, kao potisak ispod koga nije smelo da se spušta, bio je 70 - 80. Mogli smo,teoretski, da čak iz tako polunapunjenog skladišta povučemo 50 miliona normalnih kubnih metara, pri čemu je naša dnevna potrošnja, koju smo, u stvari, dobijali na zajam, iznosila nešto manje od pet miliona dnevno, iz čega sledi, prostom računicom, da smo čak i sa ovako napunjenim skladištem mogli deset dana, bez ikakve pomoći sa strane, da to rešimo. Prema tome, nije naš problem bio ovo punjenje skladišta, koje smo inače uradili u letnjem periodu prošle godine, već je problem bio nedostatak tehničke infrastrukture da se iz njega izvuku te količine; praktično, omogućava da se izvuče svega oko pola miliona, umesto deset puta više, odnosno pet miliona. Na osnovu toga zaključili smo da treba obezbediti sredstva, kroz NIP ili na druge načine, kako bismo to završili u letnjoj sezoni ove godine, kada bi mogao dodatno da se dopuni gas, da time stavimo tačku na taj problem i da se, ako bi se to ponovo desilo sledeće zime, više ne nađemo u situaciji u kojoj smo se našli, kao najviše pogođena zemlja. Utvrđeni su iznosi potrebnih sredstava i oni se kreću oko 50 miliona evra za punjenje, znači, za dodatnu količinu gasa koja treba da uđe, i nekih dvadesetak miliona za izgradnju te infrastrukture koja se sastoji od nekih dovoda, odvoda, kompresora itd. Napravljen je plan i to je postavljeno kao prioritet i to će se uraditi ove godine. U međuvremenu, traženi su i dodatni izvori finansiranja i u ovom trenutku se vode pregovori sa nemačkim KFW, koji je spreman da finansira sve to. To je ono što mi očekujemo u budućnosti. Što se tiče sadašnjosti, zbog devalvacije dinara su naše dinarske cene gasa, koje smo upućivali potrošačima, zapravo manje od cena koje smo plaćali na ulazu gasa u Srbiju. U tom trenutku, to je bilo pre mesec dana, seli smo da ozbiljno razmotrimo pitanje šta da radimo sa "Srbijagasom", koji je ostvarivao gubitke na dnevnoj osnovi reda veličine oko 900.000 evra. Izračunali smo da je to oko 25.000.000 na mesečnom nivou, da će se napraviti gubitak, kao posledica proste činjenice da vi nešto nabavljate za 100 dinara, a prodajete ga za 80 dinara i onda se postavlja pitanje da li je to smisleno ili ne. Da bismo izašli u susret upravo privredi i stanovništvu u ovoj teškoj situaciji, doneli smo jednu odluku, koja možda nije bila sasvim ekonomska i bila je dosta teška, ali mi smatramo i dalje da je ispravna. Doneli smo odluku da ne povećavamo cenu gasa, da ona ostane na tom nivou, što je praktično značilo da treba da obezbedimo dodatna sredstva koja bi bila plasirana kao subvencija u privredu i stanovništvo koje koristi gas, zbog činjenice da smo ga nabavljali po većoj, a prodavali po nižoj ceni. To je i dan-danas slučaj, to bi bilo reda veličine oko 25.000.000 dolara ili evra, nisam baš siguran, na mesečnom nivou. Pošto mi je ostalo još pola minuta, a imaću pravo i na repliku od pet minuta, samo bih se vezao za ovo drugo pitanje. Kod drugog pitanja, ono što jeste naša intencija, to je da Vlada apsolutno ne utiče na izbor klijenata banaka. To nas, u stvari, stavlja u poziciju da niko ne može da nam zameri upravo ovo što ste vi rekli – da mi biramo klijente, da mi biramo ovog ili onog. Dakle, nije tačno da smo mi rekli - lanci i nelanci, nego tamo piše sledeće: pola sredstava ide za podsticaj izvoza, pola sredstava za domaću likvidnost, od tog dela 30% za refinansiranje postojećih i 70% za nove. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Potpitanje, gospodin Maraš. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo predstavnici Vlade, gospodine Cvetkoviću, čuli smo od gospodina Škundrića na tom odboru da su u oktobru naručene velike količine mazuta. Vi ste i onda znali da će biti gasna kriza. Ne postoji niko ko se ozbiljno bavi politikom a da nije znao da postoji sukob između Rusije i Ukrajine, finansijski sukob. Dozvolili ste, kao predsednik Vlade, da mi ostanemo bez gasa prvog momenta kada su ovi zavrnuli slavinu. Vi ste lepo ispričali šta je bilo u prošlosti, šta će biti u budućnosti, šta je u sadašnjosti; lepo ste vi sve to za devet minuta i 30 sekundi ispričali, stvarno je to milina slušati, ko želi da se opusti, ali tu nema trunke života, nema trunke istine. U oktobru je naručen mazut, to je gospodin Škundrić priznao, jer se znalo da neće biti gasa. Danima su nas ubeđivali da će sve biti u redu, da se taj spor neće odraziti na nas. Naš veliki prijatelj "Gasprom" je drugim zemljama, iako u Nemačkoj i Austriji ima skladište, davao gas; nama nije davao gas, nego smo morali da kupujemo po komercijalnim cenama, koje su mnogo veće. Kada će biti završen Banatski Dvor? Ulazimo u mart, nema puno vremena da se tehnički osposobi. Niste mi odgovorili na pitanje, decidirano sam ga postavio – da li je tačno ono što piše u današnjoj "Politici", da su "Srbijagas" i "Gasprom" dogovorili da se ne potpiše sada u martu, kada je predviđeno, nego da se na neko vreme odloži osnivanje zajedničke firme za pravljenje Južnog toka, zbog kog smo prodali Naftagas, kako je rekao gospodin Dinkić (koji, nažalost, nije tu) za 400.000.000, a on je vredeo četiri milijarde evra 2007. godine, ako sam ga ja dobro razumeo? Prodali smo ga za 400.000.000, zbog Južnog toka. Danas piše da su direktori "Srbijagasa" i "Gasproma" odlučili da se ne formira ta firma. Samo govorim o tome da vi ovde, ne mislim konkretno vi, ali generalno Vlada ne govori istinu, ili nešto hoće da prećuti. Nemojte me pogrešno shvatiti, znate da vas u narodu često karakterišu kao Deda Mraza, a gospođa ministarka finansija je sebe okarakterisala kao Harija Potera, odnosno da bi volela da bude Hari Poter – to su izmišljeni likovi, odnosno likovi koji bi trebalo da ispunjavaju želje, ali bojim se da će na kraju ove bajke u koju vi vodite Vladu doći zli vuk i pojesti sve jariće, da ništa od ove priče neće biti i da će građani Srbije veoma brzo videti... [[Isključen mikrofon.]]
Imali ste tri minuta. Znamo priču do kraja. Nije realna. Izvolite, gospodine predsedniče.
Dakle, mogu da razumem da postoji politički stav koji je negativan prema jednoj transakciji, pre svega vezano za NIS, ali mislim da iz tog političkog stava, ako hoćemo da rasuđujemo bistre glave, ne bi trebalo da nas neko predubeđenje vodi ka zaključivanju. Vratio bih se ponovo na fakta. Fakti su da smo mi ipak prošli kroz krizu, koja je mogla da bude užasnih razmera, sa minimalnim problemima, koji su se prevashodno odnosili na one potrošače koji nisu mogli da pređu na mazut kao alternativno gorivo, i onda su ostali praktično dan ili dva, dok nismo konsolidovali ove pozajmice. To jeste činjenica koju svi znaju. Takođe, želeo bih da kažem da smo u tom trenutku ispoljili veliku solidarnost, pa smo deo te naše, da tako kažem, crkavice koju smo dobili poslali u Sarajevo, u bivšu jugoslovensku republiku, a sada državu, BiH. Taj potez izazvao je povoljne političke i druge odjeke, iako nije bila naša želja da postignemo političke poene, nego smo saosećali sa ljudima na tako niskim temperaturama. Dakle, što se tiče gasa, mislim da sam dosta o tome rekao. Ove kalendarske godine, odnosno pre početka grejne sezone doći će do završetka te tzv. prve faze radova na Banatskom Dvoru i od tog trenutka više nećemo imati problema, čak ni u ovako drastičnim slučajevima. Što se tiče vašeg pitanja vezanog za politiku, moram da kažem da nisam upoznat sa tim, ali bih vam drage volje dao pisani odgovor preko Ministarstva energetike, jer nisam u toku. To nije bilo na dnevnom redu. Još koju rečenicu bih posvetio izboru klijenata, što se tiče naših podsticajnih mera. Pre svega želim da kažem, vidim da to nije uočeno, da mi sa relativno malim budžetskim sredstvima generišemo jedan ogromni finansijski potencijal, koji se meri u stotinama miliona evra. To ste vi upravo sada pročitali, da smo mi sa jednom milijardom napravili 20 milijardi kreditnog potencijala. To je jedna od naših ideja, koja nam je omogućila da u ovako teškoj budžetskoj situaciji uspemo da obezbedimo ipak makroekonomski značajna sredstva, koja možemo da plasiramo u privredu. Ono čega smo već u samom startu želeli da se odreknemo, a vidim da još uvek postoje recidivi tih ideja kako mi biramo naše rođake i partijske prijatelje kao korisnike kredita, rekli smo u startu – ne, nećemo to da uradimo. Ali, čak i da smo rekli – da, hoćemo, to ne bismo mogli u modelu gde naša sredstva predstavljaju samo katalizator u stvaranju tih značajnih finansijskih injekcija. Ne možete vi reći banci – daj svoje pare mom prijatelju, iako on ne odgovara. Prosto, banka, koja je privatna banka i rukovođena, kao što je malopre rečeno, privatnim interesima za zaradom, za sigurnošću, donosi odluku o tome kome će dati. Tu nema ni velikih ni malih lanaca, ni ovakvih, ni onakvih. Osim toga, u tim uredbama smo predvideli i maksimalne iznose kako bismo obuhvatili što veći krug korisnika, a ne da se u malom krugu raspodele velika sredstva.
Zahvaljujem. Sada će pitanje postaviti narodni poslanik Božidar Delić. Izvolite, gospodine potpredsedniče. Imamo još pet minuta za odgovore Vlade, tako da će gospodin Delić postaviti još jedno pitanje.
Uvaženo predsedništvo, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, pošto imam mogućnost da postavim samo jedno pitanje i pošto danas niko nije govorio o Kosovu i Metohiji, želim da vas upoznam da je 17. februara jedna velika grupa nas poslanika bila jedan dan na Kosovu i Metohiji, i to u Kosovskoj Mitrovici. Tamo smo se susreli sa većim brojem ljudi i bili smo prisutni na jednoj sednici Skupštine Zajednice srpskih opština na Kosovu i Metohiji. Oni su istakli mnogo problema, između ostalih i ekonomske, finansijske, bezbednosne. U razgovoru sa tim ljudima može se zaključiti da postoji velika zabrinutost za budućnost Srba na Kosovu i Metohiji, posebno posle dolaska misije Euleks. Zvaničnici Srbije u raznim kontaktima vrlo mlako, gotovo isključivo na diplomatskom planu, brane Kosovo i Metohiju kao neodvojivi deo Srbije. Sa tim u vezi, gospodine predsedniče Vlade, očekujem da ste vi u Vladi procenili sve moguće scenarije koji mogu da se dese na Kosovu i Metohiji i u vezi sa Kosovom i Metohijom. Na ovo pitanje me je postakla danas i sramna odluka suda u Hagu, gde su petorica Srba dobila još 100 godina robije. Gotovo za sve njih je to doživotna robija. Jedan drugi sud u Hagu, Međunarodni sud pravde, rešava pitanje Kosova i Metohije. Zato mene, a verujem i građane Srbije, gospodine predsedniče Vlade, zanima odgovor na sledeće pitanje: šta će Vlada Srbije preduzeti ukoliko Međunarodni sud pravde u Hagu u vezi sa samoproglašenom državom Kosovo donese po Srbiju negativnu odluku? Hvala.
Izvolite, gospodine predsedniče, iako je pitanje van teme.
Rekao bih da što se tiče Kosova i Metohije, naravno, stav Vlade jeste onakav kakav je bio u vreme njenog formiranja i da je to, osim evropskih integracija, jedan od tri... Hajde da kažemo, evropske integracije, očuvanje Kosova i Metohije i ekonomska sfera su naši osnovni principi na kojima funkcionišemo i na tome istrajavamo. Kada se radi o pitanju ekonomije i ekonomskih problema, znate da je bilo problema, nedavno su bili i neki štrajkovi vezani za radnike "Elektroprivrede" koji su jednom odlukom Vlade stavljeni u situaciju da su im se smanjili prihodi. Pre nekoliko dana sam pozvao u kabinet ministra Škundrića i ministra Bogdanovića i tražili smo rešenje, koje je na kraju nađeno. Danas smo na sednici Vlade doneli izmenu te odluke, kojom smo omogućili da se ti radnici vrate na onu poziciju u kojoj su bili pre donošenja te odredbe, tako da će praktično to njihovo finansijsko pitanje biti rešeno na zadovoljavajući način. Što se tiče pitanja haškog suda, ovog tribunala, a ne onog drugog, i mi smatramo da su presude ovoj petorici naših ljudi neprimereno visoke, pogotovo ako se uzme u obzir oslobađajuća presuda koju je dobio Ramuš Haradinaj. U tom smislu očekujemo da će se oni žaliti, preduzimati odgovarajuće procesne radnje, a mi ćemo im pomoći kao što pomažemo i u drugim slučajevima. Na pitanje o haškom sudu pravde, dakle, ne Tribunalu, želim da kažem da mi imamo duboko uverenje da smo u pravu i da će taj sud doneti odluku koja je zasnovana isključivo na pravnim argumentima, tako da sa optimizmom očekujemo njegov dalji rad u tom smislu. Hvala.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, upravo smo završili 178. minut odgovora na poslanička pitanja članova Vlade, premijera i ministara koji su ovde. Htela bih da se u vaše i u svoje ime zahvalim premijeru i ministrima koji su učestvovali u radu. Htela bih takođe da kažem da je današnji način rada novina i da je izraz jačanja kontrolne funkcije parlamenta nad izvršnim organima, odnosno nad Vladom. Zahvaljujem se. Završavamo rad u danu za odgovore na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom. O radu u periodu redovnog zasedanja bićete informisani u bliskoj budućnosti.