Poštovani dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milisav Petronijević, Ivan Bauer, Branimir Jovanović, Đorđe Milićević i Stefana Miladinović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres o pojedinostima o drugoj tački dnevnog reda – Predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima radi realizacije projekata izgradnje infrastrukturnog koridora autoputa E-761 deonica Pojate-Preljina. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju prof. dr Zorana Mihajlović, potpredsednik Vlade i ministar građevinarstva i saobraćajne infrastrukture sa saradnicima. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici, kao i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Pisanim putem amandman na član 17. povukli su narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Koleginica Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Pre nego što pređem konkretno na ovaj amandman 3, želim da kažem da je po Predlogu ovog zakona o utvrđivanju javnog interesa sa posebnim postupcima, radi realizacije projekta izgradnje infrastrukturnog koridora autoputa E-761 podneto 28 amandmana na Odboru, ali da je u utvrđena potreba da na Predlog zakona Odbor treba da podnese određene amandmane koji se odnose, pogotovo kad pričamo o članu 3, da se spisak nepokretnosti kojima može biti utvrđen javni interes za eksproprijaciju se proširuje na nepokretnosti koje podrazumevaju obezbeđenje građevinskog materijala, kao i izgradnju privremenih objekata u funkciji izgradnje glavnog objekta. Inače, svi amandmani praktično treba da pomognu boljem i jasnijem definisanju kompletnog ovog projekta radi efikasnijeg sprovođenja samog projekta i očito je da nije dovoljno samo jedno ministarstvo, nego cela Vlada i više ministarstava učestvuje u realizaciji ovako važnih i strateških projekata. Zahvaljujem se ministarski što je bila na Odboru, prihvatila ove amandmane, odnosno što smo zajedničko došli do ovih rešenja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Činjenica da je Odbor podneo tri amandmana u nekim bitnim oblastima govori o tome koliko je predlog Vlade bio zapravo nepripremljen, koliko je loš i to se uklapa u ono o čemu smo govorili o načelnoj raspravi, o čemu ćemo nastaviti i danas. Ovaj amandman na član 3. je posebno interesantan, jer kaže u obrazloženju – ovim amandmanom se upotpunjuje navedena odredba u Predlogu zakona tako što se utvrđivanje javnog interesa za eksproprijaciju nepokretnosti omogućava i za eksproprijaciju nepokretnosti potrebnih za obezbeđivanje građevinskog materijala za pozajmište, odlaganje, kamenolome, odlagališta itd. sve to na Moravskom koridoru. Ovo je vrlo interesantno, prvo sa jedne strane kako je Vlada kao predlagač mislila da radi ove poslove, a da nije obezbeđeno zemljište i za ove namene, to je jedna stvar. Druga stvar, da li je ovo ono o čemu sam govorila i na šta sam upozorila gospođu Mihajlović da se ne desi ono što je već i sama rekla da je sretala kod gradnje ovih već završenih koridora ili ovih koji su u radu, da neki ljudi imaju negde neke parcele koje bi bilo lepo dati na privremeno korišćenje državi radi, evo, ovih namena koje otprilike ne znače ništa, jer mi imamo u zakonu predviđene i te privremene eksproprijacije. Ovo je nešto posebno, ovo je lek specijalis u okviru lek specijalisa. Ovo budite sigurni, nisu čista posla, amandman smo dobili juče, bilo je malo vremena da bismo prošli kroz trasu i utvrdili o čemu se radi, ali bože zdravlja, javnost će biti upoznat sa tim.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? Izvolite koleginice.
Da, želim reč gospodine Arsiću. Zamislite kakva slučajnost da mi današnji dan i rasprava o ovim amandmanima počne tako što na stepeništu Skupštine naletim na ovog Kajla Skota, američkog ambasadora, glavnog lobistu za ovaj posao. Gledam da li vodi za ručicu ministarku ili ona njega, ali da počnemo od početka. Da bi se izvršila eksproprijacija kako je ovde navedeno u članu 3. sa pratećom, a mi tražimo reč da se potrebnom briše, normalno da je potrebna infrastruktura. Sada, dolazimo do toga gospođo Mihajlović, na pojedinoj problematičnoj deonici ovog Moravskog koridora kakva je ta infrastruktura, kakvo je to zemljište i pitaću vas za neke konkretne stvari. Vi ste više puta rekli da je ovo idealna prilika, naravno uz ovaj posao koji je Skot izlobirao, da ga „Behtel Enka“ radi za 300 miliona evra više, da će to biti idealna prilika da se čitav tok Zapadne Morave i ono plavno područje sada uredi, pritoke te reke i svi problemi reše koji postoje godinama. Ne znam da li se vi sećate kada ste se prvi put pojavili ovde u ovom mandatu, mi smo prilikom jednog seta vaših zakona postavljali pitanje i vama, a i ministru Nedimoviću, zašto niste rešili, vi ste ministar u Vladi za tu oblast, probleme koje meštani, koji će biti predmet njihova zemlja u selima u dolini Zapadne Morave, eksproprijaciju, znači vi i Vlada Republike Srbije, pogotovo vaše ministarstvo, za one parcele kojima je reka Morava, ne menjajući svoj tok prirodnim putem, već zbog pesak i šljunak mafije odnela njihovu zemlju. Sad zamislite vi, dame i gospodo narodni poslanici, da tamo žive vaši rođaci, prijatelji, neki kumovi, srodnici, doći će u situaciju ti ljudi, prvo još uvek nagađaju na čitavoj deonici od Kraljeva do Čačka kuda će to da ide. Kažete, prošlog puta je bila ova mapa ovde i ukradoste mi pet minuta, gospodine Arsiću, pa niste hteli da mi date da koristim onu mapu, setite se šta ste sve radili pre nekoliko dana. Evo, na ovoj ovde ucrtanoj vidi se, ali lepo ste rekli, tek u toku jula meseca kompletna i prateća dokumentacija i kompletan projekat će biti gotov, usvojen na Vladi i uradiće stručne službe. Znači, oni i dan danas ne znaju, za razliku od ovih gde je već otpočeo taj proces od Pojata do Kruševca, pojma ti ljudi nemaju kuda će da prođe autoput. Znate, sad je recimo u Mrčajevcima čuvena varošica, a da ste sada tamo glavna tema je, ja garantujem, među meštanima i onima na pijaci, onim lokalnim kafanicama, kuda će da prođe autoput. Znate šta je njihov problem? Problem je što jedno takvo mesto, po ovome ovde kako stoji nema isključenja. Tu nema petlje. Vi sada dolazite iz pravca Kragujevca i hoćete da se uključite na Moravski koridor onda morate da idete, ili je drugačije, a vi znate ali to se ovde ne vidi. Recite nam i vi i vaši saradnici kako će to da se desi. E, sad, gospođo Mihajlović, ko će ove ljude da obešteti pre ovog procesa kuda treba da prođe ova trasa? Osnovali su udruženje, podneli su nadležnim državnim organima i „Srbijavodama“ i vašem ministarstvu i Vladi Republike Srbije zahtev da se izađe na teren i lokalnoj samoupravi grada Čačka, pa i grada Kraljeva, da ne nabrajam ta sela, ali najrizičniji primeri su u selima Katrga i Obrva, gde ljudi koji vekovima imaju, decenijama, svoje zemljište upisano na ime tog i tog, katastarska parcela ta i ta, sada je pod vodom ili je sa druge strane ili je tu šljunak. Reći ćete možda isto kao i onaj nesrećni Velimir Ilić koji je rekao – ajde, kraduckajte malo, 2005. ili 2006. kad smo ga to pitali, on kaže - pa, šta da radimo, reka je to, ona menja svoj tok. Nije nego je mafija, koja nije sprečena, potkopala korito reke, stvorena je takva erozija zemljišta zbog toga smo imali i poplave u ova dva sela, da vam ja to kažem odgovorno, u pojedinim delovima, zato što decenijama, godinama niko nije vodio računa. Sad smo došli do ovog projekta Moravskog koridora i ovog posla i tek sada će te stvari da se rešavaju. Da biste ponudili ljudima i opredelili tu cenu koju ćete da im date, znate i ovde se kaže, evo u ovom članu ovde, koja ne sme da bude manja od tržišne, zamislite vi kako bi vama bilo da vi niste mogli da koristite, zamislite se vi gospodine Arsiću, vi ste ekonomski ekspert, da niste mogli da koristite tu zemlju. Znači, ona nije imala nikakvu tržišnu vrednost, niste mogli da prihodujete ništa, da posejte, da posadite, godinama ste ostali bez toga.
Reč ima narodni poslanik Katarina Rakić. Izvolite koleginice.
Gospodine predsedavajući, ja bih vas samo podsetila da danas ovde govorimo o zakonu u pojedinostima i volela bih samo da vas vratim na temu, na amandman, imali smo pre neki dan dosta vremena, čak ste, mogu slobodno da kažem, i poklonili dosta vremena nekim strankama koji to vreme nisu dobili na izborima kada u stvari i dobijamo vreme za govor u Skupštini. Što se tiče posebno prethodnog amandmana, na ovakav način nećemo imati danas ozbiljnu raspravu ako ćemo u svakom govoru govoriti uopšteno i ponovo ponavljati priču od ponedeljka kada smo govorili o zakonu u načelu. Tako da vas molim, ako želite da danas imamo jednu ozbiljnu raspravu o amandmanima, govorimo o svakom amandmanu na onakav način po redosledu.
Pređite na amandman koleginice Rakić.
Mene upozoravate, ja ću svakako preći na amandman. Što se tiče ovog amandmana, zatraženo je da se jedna reč briše, a ja ću vam sada pročitati iz konteksta, Moravski koridor sa pratećom potrebnom infrastrukturom. Znači, ovde je zatraženo da se reč – potrebna briše. U stvari, ovde je traženo samo vreme za govor. Jedna reč manje-više ovde zaista ne menja nikakvu suštinu. Ono što smo čuli u ponedeljak, odnosno u utorak kada je bila rasprava u načelu jeste da je sam postupak, odnosno sam projekat dobar, a da zakon ne valja. Ono što bih ja uradila da meni zakon ne valja, a imala bih apsolutno pravo na to, ja bih podnela na svaki član amandman da brišem ceo član i da napišem ono šta meni odgovara. Ni po ovom amandmanu na ovaj član, ni po ostalim ja ne vidim da se ovde ikome u suštini nešto ne dopada, da bi nešto promenili. Ovakvo brisanje reči, menjanje konteksta, lektura, pravno-tehnička redakcija uopšte ne ukazuje na to da se poslanicima opozicije ovaj zakon ne dopada i da je neprihvatljiv. Hvala vam.
Pravo na repliku, koleginica Nataša Jovanović.
Za početak, koleginice Rakić, skoncentrišite se na zakon i na to šta u njemu piše, malo budite više prisutni na sednicama Skupštine, drugi, treći put se pojavljujete u ovom zasedanju i razgovarajte ozbiljno kad već kažete da ste edukovani za to. Ovaj, razumeli ste gospođo Mihajlović, zašto smo brisali ovu reč, zato što ta potrebna svakako mora da bude potrebna dokumentacija, ali vi ste shvatili iz mog malopređašnjeg izlaganja, samo ja odgovora nemam, da je ova infrastruktura problematična u ovim deonicama o kojima ja pričam. Nisam mogla to da vam kažem onog dana, jer mi je gospodin Arsić ukrao vreme što će službe i potvrditi, odnosno oduzeo ga, kako god želite.
Koleginice Jovanović, pričajte o amandmanu. Kolega Arsić vam ništa nije ukrao i dobili ste izveštaj. Izvolite.
Tako da je zaista to problem za te ljude koji nije nastao ni juče, ni prekjuče, nije ni kada ste vi postali ministar, ali jeste unazad deset ili više godina. Molim vas da mi odgovorno kažete i vi i vaši saradnici da li će neka služba, inspekcija ministarstva izađi pre toga na teren, razgovarati sa tim ljudima, a ne da ih stavite pred svršen čin. Šta ako je upravo kod tih porodica, evo zaista oni se to pitaju, ozbiljni su to ljudi verujte, oni od toga žive. Ta dolina Zapadne Morave i te parcele su isključivo namenjene za povrtarstvo. Nikada se niko ničim drugim u tim selima nije bavio. To su usitnjeni posedi, to je, videćete i sami kad krenete u taj proces eksproprijacije, da su to posedi od jednog i po, dva hektara, ja ne znam tri neko da u komadu ima. Sad, kada dođete tamo, onda ćete da shvatite da upravo tu gde treba da prođe, sa ovom dokumentacijom, Moravski koridor, nastaje najveći problem, jer neki će biti izuzeti od toga jer će neko imati parcelu pod vodom. Razumete, kako ide tok Morave, sada je ona promenila tok iz ovih razloga. Ne zbog toga što su to prirodni aspekti, to sve može da se utvrdi, već upravo zbog ove mafije koja je to radila, kojoj je to neko dopustio godinama. Za to vreme ova gospođa, koleginica Rakić priča nešto da nema veze šta priča. Gospođo, hajte vi da vama to neko uzme i da vi ostanete bez svoje zemlje, a da tu treba da prođe put. Nemojte onda da pričate nešto u šta se ne razumete i što niste ni pročitali kako treba.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Katarina Rakić. Izvolite.
Dobro, ne bih ja ovo koristila kao repliku, pre svega zato što ne znam po kom osnovu je dobila moja koleginica koja je govorila pre mene, po kom osnovu je dobila reč, jer ja njoj niti sam išta…
Replicirajte vi, a vođenje sednice ostavite meni.
Ja se nisam javila za repliku, ja sam se javila za povredu Poslovnika, član 27. jer smatram da ne možemo ovako da govorimo danas, ne možemo na ovakav način i još jednom vas molim, danas je na dnevnom redu jedan jako, jako ozbiljan predlog zakona, predlog zakona koji ima za cilj da utvrdi javni interes, a put koji će u Srbiji zaista biti jedan od velikog značaja, pre svega za građane Srbije i najbitniji pravac u Srbiji i smatram da na ovakav način nećemo svakako doprineti današnjoj diskusiji, tako da vas molim, zaista da govorimo o amandmanu kada govorimo o amandmanu, a da govorimo o replici kada govorimo o replici. Zaista, prethodni govornik nije imao pravo na repliku, evo, ja sada ponovo ne ponavljam ime, iako samo ponavljanje, odnosno… [[Isključen mikrofon.]]
Koleginice Rakić, o tome da li neko ima pravo na repliku ili ne odlučujem ja dok predsedavam, a ne vi. (Katarina Rakić: Zato vam ja i ukazujem na to.) Znači, govorili ste o amandmanu i podnosiocu amandmana i samim tim ste dali pravo na repliku. (Katarina Rakić: Ne, ne, pravo na repliku je samo kada ja pogrdno pomenem prethodnika, vi možete to da pročitate. Ja nikoga ovde nisam uvredila. Tako da vas molim, samo da mi objasnite prethodno vreme…) Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni ili ne? (Katarina Rakić: Ne, ne želim. Samo želim da mi objasnite na koji način ćete računati vreme prethodnog govornika, obzirom da nije imalo pravo na repliku i sada mi recite. Znači, pet minuta plus tri…) To ne računam ja, koleginice Rakić, računa sistem. (Katarina Rakić: Dobro, sistem, samo mi recite kako će računati sistem.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo se i u načelnoj raspravi izjasnili da ćemo snažno podržati ovaj predlog zakona za koji smatramo da će doprineti izgradnji autoputeva, podizanju kvaliteta nivoa putne i železničke infrastrukture i to je ono što je nesporno u ovom smislu i mislim da nismo čuli nikakva osporavanja ovog predloga zakona. Meni je prosto neprihvatljivo da se u delu javnosti uporno insistira i negira sve ono što je do sada ostvareno upravo na ovom polju, a to je unapređenje putne i železničke infrastrukture. Ne mogu da prihvatim kako neko uporno može da tvrdi da skoro 450 km izgrađenih deonica puteva nije dobro za Srbiju. Dakle, ja to zaista ne mogu da prihvatim. Kako to 450 km nije dobro, a nula je dobro. Te teze uporno slušamo od onih koji ni danas nisu u ovoj sali i te teze slušamo na nekim medijima uporno, između ostalog i onaj N1. Jutros dok sam se pripremao za posao imao sam priliku da slušam neke stručnjake na televiziji N1, slučajno sam upalio N1 i bio je neki stručnjak, neki karikaturista, mislim da se Petričić preziva, koji je pola sata pričao o tome kako je srpski narod nepismen, kako je srpski narod glup, ja se izvinjavam što ovo pričam, ali on je to tvrdio na jutrošnjem gostovanju, kako je srpski narod neobrazovan i voditeljki na pamet nije palo da ga prekine, nije osetila potrebu da u jednom trenutku interveniše na uporno vređanje srpskog naroda, kako je srpski narod mazohističan jer glasa za vučića i SNS. Mislim da je to potpuno neprihvatljivo i to je ono što imamo već mesecima, tu jednu histeriju i kampanju usmerenu protiv SNS, protiv Aleksandra Vučića, protiv vladajuće većine, protiv Vlade Srbije, uprkos tome što nikada s njihove strane nismo čuli nešto konkretno kada je reč o onim rezultatima o kojima smo mi govorili i onim rezultatima koji su u krajnjem slučaju i direktan proizvod ovog predloga zakona. Zato želim da pozovem da odbijemo ovaj amandman i da na taj način pružimo snažnu podršku svim naporima Vlade Srbije i Aleksandra Vučića da od Srbije napravi uređenu, uspešnu i pristojnu zemlju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem kolega Markoviću. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Izvolite.
Kada sam videla da ovaj amandman nije prihvaćen i još pročitala obrazloženje, nametnuo se jedan logičan zaključak. Ministar Zorana Mihajlović vređa narodne poslanike, ona je ovde samo da prođe kroz Skupštinu formalno i jedva čeka da se ovaj posao završi, da se „Behtel“ dočepa 300 milijardi evra koje će podeliti s njom i to je suština njenog rada ovde. Evo obrazloženja zašto tvrdim da je tako. Kada smo govorili u načelnoj raspravi i članu 5. gde su „Srbijavode“ određene kao korisnik eksproprijacije za izvođenje radova na regulaciji vodotoka sliva reke Morave, tada je gospođa Mihajlović rekla, na našu primedbu da se mora rešiti problem nestalih parcela koje su nestale, Nataša ja malopre govorila o tome, zbog mafijaške krađe šljunka iz sliva reke Morave, ne samo sad, govorimo o reci Moravi, ali to je prisutno i u drugim krajevima i u drugim vodotokovima u Srbiji, ali na reci Moravi posebno. Tada je Zorana Mihajlović rekla da ona zna za taj problem i da je verovatno ovo momenat da se taj problem reši. Onda je rekla da amandman ne može da prihvati, a mi smo amandmanom tražili da se to reši, da „Srbijavode“ taj problem reše, pre nego što se uđe u postupak eksproprijacije. Onda je ona rekla da se ne prihvata amandman iz razloga što je postupak eksproprijacije poseban postupak, šta to znači, kada se vodi u odnosu na upisanog vlasnika nepokretnosti kojim se rešavaju imovinsko-pravni odnosi potrebni za pribavljanje građevinske dozvole. Ovo je malo zbrljano i zbrkano, suštinski zna se šta je eksproprijacija. Ali, kaže, ukoliko na nekoj predmetnoj parceli postoji zahtev vlasnika za naknadu štete koja je nastala iskopavanjem šljunka, kako se navodi u ovom amandmanu, u tom slučaju radi se o obligacionom odnosu između vlasnika i lica koje je štetu pričinilo. Sad bi ovde čovek mogao da zaključi, čovek pravnik bi mogao da zaključi da su ta lica u obligacionom odnosu, da imaju nekakav ugovor ti vlasnici parcela sa onim ko im je krao šljunak. To zaista nema veze sa mozgom. Dalje, znate li vi šta je ovde suštinski problem? Jedna vrsta problema je ovo što je govorila koleginica Nataša Jovanović, da su ljudima nestale parcele, da su ljudima nestali ari i hektari vlasništva njihovih parcela, ne zato što je to uradila priroda sa Moravom, nego zato što su to uradili kriminalci sa lokala duž toka reke i sliva reke Morave. Šta se dalje desilo? Ti ljudi u međuvremenu plaćaju porez na tu zemlju koju nemaju ni fizički, ne da ne mogu da je obrađuju, nego je nemaju ni fizički, a s druge strane plaćaju takođe, zamislite apsurda, neku naknadu za odvodnjavanje, a njihova parcela duboko u vodi i sad još plaćaju i za njeno odvodnjavanje. E sad, šta još ovde može biti ozbiljan problem gde će štetu imati ne samo ti ljudi, nego će štetu imati budžet Republike Srbije. Gospođo Mihajlović, ovo vaši saradnici pre svega moraju da čuju, ako vi eksproprišete, što je normalno, parcelu na osnovu vlasničkog lista, ova mapa ovde koju ste nam ovde pokazivali pokazuje veliki broj parcela koje ne postoje, koje su u Moravi, a one su vama deo koridora i vi ćete onda pozvati nekoga ko je vlasnik te parcele da izvršite eksproprijaciju, taj neko zna da je njegova parcela u Moravi, on će prihvatiti eksproprijaciju, prihvatiće naknadu koju god vi budete odredili, a vi ćete faktički na terenu eksproprisati parcelu koja je pored te, za koju nemate vlasnički list, koja nije na ovoj mapi, pažljivo sam mapu pogledala i onda će taj neko kad mu uđete u parcelu doći da kaže – hej, da li ste vi normalni, kako mi možete uzeti parcelu, kad nije vršen nikakav postupak? Onda ćete morati i tom čoveku, tom vlasniku, tom pravnom ili fizičkom licu da platite tu parcelu. Normalno je da morate da platite. A ako je vama ovo smešno, smejaćemo se mi vama kad budemo imali ove slučajeve na terenu. Tvrdim vam da je ovo tačno. Tvrdim vam da vam Koridor ide parcelama koje su voda, parcelama koje su Morava, a vi nećete uzimati Moravu za koridor, nego parcele koje idu pored Morave. Pa vi samo odbijajte naše amandmane, a videćete kako će ovaj problem da se reši i neće ovde biti na kraju samo problem krađe 300 milijarde evra koje ste sa "Behtelom" ukrali, nego će biti mnogo više problema sa ljudima koji imaju parcele duž ovog Moravskog koridora.
Reč ima koleginica Katarina Rakić. Izvolite.
Zahvaljujem. Evo, predlagač amandmana je rekao da je ovo smešno, da se ministarka smeje, a ja bih dodala da ovo što je ona govorila nije smešno nego strašno i zaista, ako bi ovako bilo kako je ona to prenela, zaista bi bilo strašno. Ali, na svu sreću, u jednoj ozbiljnoj državi, naravno da niti je tako, niti će tako biti. Evo, ja ću sada objasniti ono što je u obrazloženju rečeno i ono što sam ja kao pravnik razumela, a možemo razgovarati o tome da možda postoje i neka drugačija mišljenja, a da nisu u pravu. Članom 5. određeno je Javno preduzeće "Srbija vode" za korisnika eksproprijacije. Znači, za korisnika, nekog ko će tek koristiti tu zemlju koja se bude ekspropriisala. Sada je ta zemlja zemlja privatnih vlasnika. Evo, ja ću vam dati primer, pošto je jedna od prethodnih govornika rekla - zamislite da vama prođe put kroz parcelu. Pa, ja bih jedva čekala da meni put prođe kroz parcelu, pre svega što bi onda to mesto gde ja živim svakako dobilo mnogo od tog puta, a svakako mi ne bi oduzeli tu parcelu, nego bi svakako platili tržišnu cenu, a kasnije bih i ja i svoje mesto imali mnogo toga dobrog, došli bi novi investitori i svakako bih zaposlila mesto i da ne govorim još mnogo toga što sam govorila u načelnoj raspravi, da ne budem sada ista kao oni, a zamerila sam na početku na tome. Što se tiče samog amandmana, dodat je stav, odnosno predloženo je da se doda stav koji kaže da "Srbija vode", kao budući korisnik te zemlje koja treba da bude ekspropisana, treba da reši imovinsko-pravne odnose tih građana kojima je neko kopao šljunak na parceli i onda su one nestale. Ja vas sad pitam da li biste vi, da li bih ja, da li bi bilo ko od nas danas, da mu neko radi nešto na parceli, sedeo i gledao kako mu parcela nestaje i čekao da tu prođe put, da Morava skrene, da mu zauzme, pa da traži odštetu? Ne, ja kada bih videla da neko radi na mojoj parceli, ja bih sama rešavala situaciju, ne bih čekala da neko ekspropiše zemlju, da dođe korisnik neki, pa da taj korisnik rešava u moje ime. To je apsolutno besmisleno. Ono što je rečeno u odgovoru jeste ono što je i logično, da se ekspropišu parcele onakve kakve su viđene i da trenutni korisnik naravno ne može rešavati nešto što je bio posao vas kao privatnog lica da rešavate. Po meni je to zaista besmisleno i ja sam to tako razumela. Naravno, ponavljam priču sa početka amandmana, ono što ste vi rekli, zaista bi bilo strašno tako da bude i zaista se slažem sa tim. Ali, poenta ovog zakona nije da bilo koga prevari, da bilo koga ošteti… (Vjerica Radeta: Zakuni se.) … a time u prilog govori to da će 46 kilometara vodotoka biti uređeno jednom za svagda, da nismo zaboravili 2014. godinu, katastrofalne poplave u ovom kraju. Znači, ako ovim zakonom ne uradimo nešto dobro za budućnost ovog kraja, svakako se neće uraditi ništa loše. Hvala.
Pravo na repliku, koleginica Radeta.
Mi smo o ovom zakonu, i u načelnoj raspravi smo, a i danas ćemo raspravljati vrlo ozbiljno i stručno. Ono što navodimo kao primere koji će se dešavati u praksi, nažalost je nešto što će se zaista i sigurno dešavati. Ovde sada imamo problem koleginice koja pokušava da se na sve moguće načine dodvori Zorani Mihajlović, ne znam iz kog razloga, ali moram da joj kažem da koliko mi imamo informaciju, Zorana ne radi na svojim društvenim mrežama, to joj rade neki drugi, tako da džabe onoliki lajkovi. Ali, ja kao diplomirani pravnik koja je 17 godina radila postupke eksproprijacije, obećavam da više neću replicirati pravniku koji kaže da je parcela ekspropisana ili tako nekako. Hvala.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, na samom početku ovih amandmana, želim da vam skrenem pažnju da i oduzmemo mogućnost da zloupotrebljavate i da kažete da postoje neki ljudi koji su protiv izgradnje auto-puta, infrastrukture i uopšte. Među poslanicima SRS, među članovima SRS i među građanima Srbije, ne možete naći nijednog normalnog čoveka koji je protiv izgradnje auto-puta ili druge infrastrukture uopšte. Mi na jedan vrlo ozbiljan i argumentovan način ukazujemo šta su problemi i propusti ovog zakona i šta može u praksi da se pojavi kao problem. Tako smo osetili potrebu da na član 8. podnesemo amandman, jer utvrđen je javni interes za izgradnju ovog auto-puta i sve ono što ste vi rekli i kolege, koliko stanovnika u toj oblasti živi i koliko postoji privrednih subjekata registrovanih, koliko ima manastira i drugih razloga za izgradnju ovog auto-puta, uopšte ne polemišemo o tome i na taj način. Pošto je utvrđen javni interes za određenu eksproprijaciju, odnosno za izgradnju ovog auto-puta, član 8. kaže da je - da se podnosi dokaz i bliže lociranje mesta na kojem će se vršiti eksproprijacija i dokaz o obezbeđenim sredstvima. Stav 2. kaže pod kojim uslovima se dokazuje da su sredstva obezbeđena. To nije neki ozbiljan dokaz, ali da ne polemišem sada o tome. Onda dolazimo do stava 3. ovog člana koji kaže - dokaz o utvrđenom javnom interesu predstavlja pozivanje krajnjeg korisnika na ovaj zakon. Šta to znači kada postoji dokaz o utvrđenom javnom interesu da pozivamo korisnika na ovaj zakon? Da li to znači da u Krivičnom zakoniku, bilo kojem drugom zakoniku ili bilo kojem opštem aktu koji je ova Skupština donela, treba nekog da obaveštavamo da je donet neki propis i da ga pozivamo na primenu tog zakona? Ovde postoje vrsni pravnici, neki se bave naučno-istraživačkim radom, neki su profesori na univerzitetu i oni znaju da nije dobro vrlo često pridodavati donošenju leks specijalisa, odnosno donošenju posebnih ili specijalnih zakona, jer on, govorim sada da bi razumela to šira javnost, ne samo stručna, stavlja van snage opšti zakon. Ostavlja mogućnost zloupotrebi, a mi smo već ukazivali u raspravi u načelu, šta je najveći problem i šta može da dovede do zloupotrebe i to kolege koje podržavaju Vladu, one neće da čuju za to, jer oni samo pričaju o potrebi izgradnje ovog auto-puta, što uopšte nije sporno. Onih 300 miliona za koje mi ne znamo gde i kako i na koji način će biti upotrebljeni, to jeste sporno i ovo je, ako nešto, ne mogu reći glupo, ne pristoji, ali besmislenijeg stava od ovog ja uopšte nisam video. Sada Vlada ovako kaže zbog čega nije prihvatila ovaj amandman, pa kaže da je to uspostavljanje dobre prakse. Mi ne znamo uopšte kakva će praksa biti. Ovo o čemu su koleginice Vjerica i Nataša pričale, što druge kolege osporavaju, to je ono što će praksa uspostaviti, uspostavljanje i ujednačavanje prakse, možemo da posegnemo za tim tek kada nešto bude zaživelo, kada nešto bude u primeni. Eto, gospođa Mihajlović verovatno zna koji će problemi da se pojave, pa ona želi da uspostavi dobru praksu, da se ovo ne bi dalje dešavalo. Mislim da je ovaj amandman trebalo prihvatiti.
Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, i na član 9. Predloga zakona mi smo podneli amandman i predložili smo da se u članu 9. u stavu 2. reč „neko“ briše. Ovim amandmanom je izvršena pravno – tehnička redakcija teksta, jer svako treće lice upisano kao korisnik zemljišta ima lično ime ili naziv ukoliko se radi o pravnom licu. Konkretno, ovaj član 9. se odnosi na lica kojima se isplaćuje naknada za eksproprijaciju. Mi smo i u okviru načelne rasprave ukazivali da Zakon o eksproprijaciji, ovaj zakon koji se oslanja na njega, da je jako loš i da je bilo bolje da se niste pozivali na najlošije delove tog zakona. Projekat izgradnje Moravskog koridora koji je počeo, odnosno koji se planira od 2010. godine nije daleko odmakao. Ovim Predlogom zakona predviđena je eksproprijacija zemljišta radi izgradnje auto-puta, što mi podržavamo. Rečeno je da cena ne može biti niža od tržišne. U okolini Kruševca, gde je počela eksproprijacija, do kraja aprila je doneto tridesetak od 2.100 rešenja i poljoprivredno zemljište je plaćano po 200. dinara. Kada je u pitanju broj donetih rešenja, zar ne mislite da je to za ovaj period jako malo? Kada je cena izgradnje puta Pojati – Preljina u pitanju rečeno je da će to biti 800 miliona evra i za ovaj posao je potpisan Memorandum sa američkom kompanijom „Behtel“. Svi znamo da ovu kompaniju gde god da je radila da su pratile različite afere. Mi srpski radikali smo upravo protiv ove kompanije da radi na ovom projektu i smatramo da će se usvajanjem ovakvog zakona legalizovati samo krađa od 300 miliona evra koje dobija „Behtel“, jer je posao mogao da se ugovori i sa drugom firmom, sa kineskom firmom za 500 miliona evra. Zahvaljujem.
Reč ima koleginica Katarina Rakić. Izvolite.
Zahvaljujem. Ja ću po amandmanu. Ovo je još jedan od primera onoga o čemu sam govorila na početku, da kolege iz opozicije kažu – zakon je loš, a onda predlože jednu pravno – tehničku redakciju. Podsetila bih da svakako zakon, bilo koji zakon, odnosno svi zakoni koji se donose, koje mi izglasamo kasnije prođu, pre objavljivanja, pravno – tehničku redakciju i da se ovakve stvari upravo tada i rade. Ono čime biste dokazali da je ovaj zakon loš jeste, kada biste na ovakav jedan amandman, odnosno član podneli jedan amandman, recimo da izbrišete čitav član, pa napišete šta je to po vama dobro što biste predložili, ako već kažete da je sam postupak izgradnje, odnosno projekat izgradnje Moravskog koridora dobar, a zakon loš, a jedno bez drugog neće ići. Zašto onda niste brisali čitav ovaj član, čitav ovaj zakon, pa predložili onako kako je vama pravnicima dobro, kako po vama treba da bude, a ne radili nekakve pravno – tehničke redakcije, koje će svakako odraditi služba koja je za to plaćena? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Jović. Izvolite. Kolega Joviću, da li želite reč ili ne? (Da.) Izvolite.
Mikrofon nešto ne radi. A, dobro je. Poštovane koleginice i kolege, poštovana gospođo ministarka, sa velikim zadovoljstvom mogu da kažem da je ovaj zakon naišao na veoma dobar prijem kod mojih sugrađana u Kraljevu, mogu reći i komšija u Čačku, u Vrnjačkoj banji, Trsteniku i da ne nabrajam dalje. Zašto? Zato što je ovaj projekat rešava dva ključna problema u tom kraju. Jedan problem je što poboljšavamo bitno, kardinalno infrastrukturu u tom kraju i omogućavamo, naravno, razvoj privrede i svega onoga što je tom kraju neophodno. Drugi, veoma važan cilj je da rešimo pitanje poplava koje malo, malo naiđu kao posledica neregulisanog korita reke Zapadne Morave. Prema tome, želim da vas obavestim da građani, ljudi koji žive u tom kraju ako su se ičemu radovali, radovali su se upravo ovom projektu i njegovoj realizaciji. Zato vas molim da nastavite sa ovim punim intenzitetom koliko ste i do sada radili na svim projektima, na koridorima, da nastavite da radite imate punu podršku, i nas poslanika, naravno i sugrađana koje predstavljamo. Na kraju bih vas zamolio, znajući koliko ste agilni i uporni da rešite problem, da, molim vas, obratite pažnju malo na ove poplave koje smo imali unazad nekoliko dana. To su bujične poplave koje su odnele nekoliko mostova u tom kraju i onemogućile normalan život ljudima u prigradskim naseljima. Da obratite pažnju da se ti projekti što pre realizuju kako bi ljudi mogli normalno da žive, jer zaista im je sada prilično teško da rešavaju mnoge životne probleme. Hvala najlepše.
Reč ima ministar, gospođa Mihajlović. Izvolite.
Hvala vam što ste se javili, pre svega zato što ste iz Kraljeva i što, naravno, kao i svi građani koji žive duž buduće deonice između Pojata i Preljine vrlo dobro znaju oni, a naravno i cela Srbija, koliko je značajan auto-put koji će se graditi od 110 kilometara između Pojata i Preljine. Pre nego što krenem nešto oko toga vezano za bujične poplave koje ste pomenuli, koliko znam, juče smo takođe imali jedan sastanak. „Novi Pazar put“ je dobio sve zadatke i od „Puteva Srbije“ i od Vlade Srbije. Dakle, ne samo mostovi, nego sve ono što se desilo u prethodnom periodu biće najbrže rešeno, zato što su projekti spremni i oni su već na terenu i rade. Tako da, ono kako radi Vlada Srbije, to je da pokušamo da niko nigde, pre svega, ne bude oštećen, odnosi se upravo na ovaj autoput koji radimo, između Pojate i Preljine, vezano za eksproprijacije i za sve probleme koji su i nekada bili, ali i potencijalne probleme, dakle interes Vlade Srbije, interes investitora budućeg u Vladi, nekog budućeg izvođača kojeg će Vlada Republike Srbije da izabere, niko od građana, građanki ne može biti oštećen. Izgradnja ovog autoputa počinje, nadamo se na leto i trajaće dve i po godine i mislim da će mnogo značiti, upravo u povezivanju za ceo ovaj kraj. Ono što mislim da je, takođe, važno, vodili smo računa, ne samo o samoj deonici, ne samo o tome da svi projektanti budu na terenu, vodili smo računa i vodićemo računa da građani imaju uvid u svaku tačku budućeg autoputa koji će proći od Pojate do Preljine, jer to je važno za građane. Ne radi Vlada Srbije puteve i železnice i aerodrome da bi se time negde hvalila, nego da bi građani imali korist od toga i bolje živeli. Hvala.
Reč ima koleginica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Uvažena, gospođo Mihajlović, mene je kolega Jović podstakao da se javim. Meni je drago zato što poslanici koji su iz dela Srbije koji kroz koji će proći Moravski koridor govore o tome kako građani reaguju na ovakve velike projekte. Kada govorimo o Moravskom koridoru, uvek treba pomenuti, osim toga koliko je investicija vredna, kakav će to uticaj i kakav će benefit doneti za građane, ali i kakav će benefit doneti za sve firme koje posluju u tim gradovima i opštinama. Novi putevi znače lakše poslovanje, dovode nove investicije, nove investicije znače nova radna mesta, a sve će na kraju rezultirati boljim životnim standardom građana. Ako se desi da u raspravi u pojedinostima o Moravskom koridoru pomenemo i neke druge rezultate rada Ministarstva građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, to samo znači da nismo uradili te puteve, Moravski koridor ne bi imao šta da povezuje, ovako ćemo imati veliku putnu infrastrukturu kojom će Srbija na kraju samo moći da se ponosi. Ako znamo da od 2014. do 2018. godine, je izgrađeno 445 kilometara putne infrastrukture, onda je u toku izgradnja još 100 kilometara, ali ono što posebno znači i na šta ja želim da stavim akcenat, jeste da kada čujemo da su planirani projekti koji podrazumevaju još 698 kilometara putne infrastrukture. Ovakvi rezultati ozbiljnog grada govore, zapravo o ozbiljnoj intenciji Vlade da Srbija zaista bude moderna i napredna zemlja. Što se tiče ovog amandmana, ja bih se sa svim složila sa koleginicom Katarinom Rakić i predlažem da se odbija i ovaj Predlog zakona ću danu za glasanje svakako podržati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Malopre me Nataša Jovanović opomenula. Kaže da sam pogrešno rekla da je Zorana Mihajlović sa „Behtelom“ i Skotom ukrala 300 milijardi evra, pa, evo, izvinjavam se, u pitanju je 300 miliona evra. Sada, ako nema ništa protiv ova koleginica što ekspropriiše parcele, ja bih nešto i o ovom članu 9. Ovaj član 9. je nešto što je jako loše. Loše je, pre svega, za ljude kojima će se eskproprisati parcele. Namerno je ovde predviđeno da u poslednjem ovom stavu, gde imamo amandman da se radi o eksproprijaciji i administrativnom prenosu nepokretnosti, a sada ne bih ni trošila vreme da stručno objašnjavam na šta se odnosi eksproprijacija, a na šta administrativni prenos, ali je očigledno intencija da ovde bude što je moguće više administrativnog prenosa i da bude što je moguće manje konverzije da bi ljudi bili oštećeni u ovom postupku. Mi smo rekli u načelnoj raspravi da niko normalan ne bi mogao biti protiv izgradnje ovog koridora ili bilo kojeg drugog koridora i onda kad neko sa ove strane kaže da je nekome bolje nula kilometara, nego, ne znam, 400 kilometara autoputa, itd, to deluje baš onako degutantno, i ne zaslužuje ni pažnju, ni komentar. Dakle, nemamo ništa protiv izgradnje ovog koridora. Razumemo da se mora utvrditi opšti interes. Razumemo da opšti interes mora da trpi svako fizičko i pravno lice čije parcele, odnosno druge nepokretnosti budu obuhvaćene ovim zakonom, leks specijalisom kojim se utvrđuje opšti interes, ali ne razumemo i ne prihvatamo i nedopustivo je da iko bude oštećen u ovom postupku. Dakle, ako je neko faktički vlasnik parcele koja se još uvek u katastru vodi kao društvena svojina, koje u Ustavu nema, ali u katastrima ima, koja se još uvek vodi kao javna svojina, a faktički je, znači, vlasništvo tog nekog lica, njemu se mora omogućiti da izvrši konverziju i da on bude nosilac eksproprijacije. Ovo što je predviđeno ovim poslednjim stavom člana 9. je čista krađa. Čista krađa nepokretnosti ljudima koji u međuvremenu nisu izvršili konverziju, a državi se svakako… kad kažem državi, mislim na onoga ko će raditi konkretno ovo, svakako više isplati da se barata sa administrativnim prenosom zemljišta, pa državna ustanova jedna između druge će to regulisati na drugačiji način, nego kada je u pitanju eksproprijacija, kada ljudima mora da se plati ono što im se oduzme. Kažete vi u obrazloženju, između ostalog, da ne možete prihvatiti amandman jer ovim amandmanom ne bi bio ostvaren cilj donošenja ovog zakona, a to je ubrzanje svih postupaka, pa i postupka eksproprijacije. Ne može cilj zakona biti samo ubrzanje svih postupaka. Cilj zakona, pored uzbrzanja svih postupaka, mora biti, pre svega, pravičnost, jer se ovde radi o tome da će duž ovog koridora mnogim fizičkim i pravnim licima, nekima voljno, nekima nevoljno, biti oduzete njihove nepokretnosti, parcele, kuće, poslovni prostori, šta god. Niko u tom postupku ne sme biti oštećen. Dovoljno je što je u ovom poslu oštećen budžet za 300 miliona evra, koje će biti date „Behtelu“ da ih dalje krčmi sa Zoranom i Skotom. Nemojte onda da oštetite i pojedinačno ljude kroz čije nepokretnosti prolazi ovaj koridor.
Reč ima koleginica Katarina Rakić. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovde imamo još jednom situaciju šta bi bilo kad bi bilo. Predlagač ovog amandman opet donosi jednu situaciju kao i u slučaju Šljunkare. Ostavlja mogućnost da će neki građani biti uskraćeni, odnosno oštećeni zato što svoje pravo nisu iskoristili, a imali su godine i godine da, ukoliko su uopšte imali pravo, da izvrše pravo korišćenja, da prebace pravo korišćenja u pravo svojine na svojim parcelama, nego su, eto, čekali da prođe put, da se ekspropriše, pa će u tom trenutku oni prebaciti zemljište u pravo svojine. Cilj ovog zakona jeste ono što sam ja rekla na početku, a to je da se izgradi Moravski koridor. Naravno da je cilj da se ubrzaju svi postupci. Zato se i donosi javni interes ovim zakonom. Ja bih još jednom samo ponovila da nije cilj ovog zakona da građani Srbije budu oštećeni. Mi ovde sada ne možemo govoriti o situacijama šta bi bilo kad bi bilo. Ne može neko biti oštećen, a nije iskoristio svoje pravo u nekom prethodnom periodu da upiše. Zašto ti građani nisu upisali pravo korišćenja na tim parcelama ukoliko su po svim zakonskim osnovama imali pravo za to? Mi ćemo sad da sačekamo, da ih pozovemo na još nekoliko godina da oni možda se predomisle i možda upišu svoje pravo. Pa, ja zaista smatram da mi na ovakav način nismo ozbiljna država. Ako neko ima pravo, ako ga ne iskoristi, ko mu je kriv? Jednostavno, putevi se moraju zidati i ovakvi zakoni se upravo donese da bi se ovaj projekat što pre realizovao. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče gospodine Arsiću, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarka, drago mi je što vas vrlo često viđamo u ovom visokom domu od 2012. godine. To govori o vašem predanom radu, kako vas tako i vašeg Ministarstva i ne samo ovog, nego i druga ministarstva u kojima ste bili ministar. Ne treba vas da obeshrabruju pojedine upadice vezano za vaš rad. Dozvolite da kažem da ću podržati stav Vlade i da Republika Srbija realizuje proces ubrzane modernizacije koji je zacrtan programom Vlade Republike Srbije u kojoj ste vi, gospođo ministarka, bili ministar 2014. godine, a koju je nastavila i ova Vlada u kojoj ste isto jedan od ministara. Poštovani narodni poslanici, da vas podsetim da taj program Vlade, koji je sačinio tada aktuelni današnji predsednik Republike Srbije, gospodin Vučić, a tada predsednik Vlade, to je zapravo proces ubrzane modernizacije Srbije bez koje mi zaista ne bi imali ni jedan uspeh. On je tada rekao prilikom donošenja programa, citiram, da ćemo desetak godina govoriti o modernizaciji, završen citat. Ta modernizacija Srbije zasniva se na sedam slova „I“. Ja ću da pokažem to. Prvo slovo „I“ jesu ideje, drugo – inovacije, treće – institucije, četvrto – investicije, peto – infrastruktura, šesto – informacione tehnologije i sedmo – integracije. Bez ovako sveobuhvatne modernizacije Republike Srbije ne bismo danas došli u proces ubrzane modernizacije Srbije. Gospodo narodni poslanici, nema modernizacije Republike Srbije bez modernizacije cesta i autoputeva. Gospođo ministarka, možete biti sretni što ste bili ministar u Vladi Republike Srbije koja je samo za tri godine otvorila i izgradila 138 kilometara autoputeva, obnovila 480 kilometara državnih puteva, izgradila 360 lokalnih puteva, rehabilitovala 311 mostova. Kada zbrojimo otvorene i izgrađene autoputeve, obnovljene i izgrađene državne puteve i lokalne puteve, to je tačno 970 kilometara autoputeva. Zaista, to je uspeh Vlade, to je uspeh motora, modernizacije Republike Srbije, uvaženog našeg predsednika Republike, gospodina Vučića, a i vas gospođo ministarka, kao ministra u Vladi. Žao mi je što danas nema onih iz Saveza za Srbiju, opozicionih narodnih poslanika, oni tumaraju ulicama Republike Srbije kao putujući cirkuzanti, da ih pitamo da li je istina ovo što iznosimo ili ne, njih zbog toga nema, što ne mogu da se suoče sa istinama koje su planirane i programirane 2014. godine. E zbog toga oni idu. Danas smo čuli od jednog dela narodnih poslanika da nema narodnih poslanika kojima je žao da se nešto gradi. Ima gospodo, ja ću da vam kažem. Vas sa moje desne strane nema, ali ima onih kojih danas nema, a podsetiću vas. Tako su oni bili protiv izgradnje auto-puteva. Sećate se incidenta, gospodo narodni poslanici, koji su ovi iz Saveza za Srbiju radili na auto-putevima. Bili su protiv izgradnje „Beograda na vodi“, je li tako gospodo narodni poslanici? Bili su protiv revitalizacije „Železare“ Smederevo. Čak je jedan bivši predsednik Vlade, poznat u narodu pod imenom „poljoprivrednik u pokušaju“, na TV N1 CIA, izneo mišljenje da treba zatvoriti „Železaru“ i radnike poslati kući. Protiv revitalizacije RTV Bor, protiv izgradnje i rehabilitacije beogradskih ulica i Trga republike, protiv izgradnje tvornica, sećate se da su bili, i zapošljavanja naših radnika, protiv izgradnje aerodroma u Kraljevu, čuli ste ovih dana, protiv revitalizacije aerodroma, izgradnje „Nikola Tesla“, protiv rada, reda i demokratije. Kad kažem demokratije, da im je do demokratije danas bi bili zaista u ovom visokom Domu. Meni, kao narodnom poslaniku i kao profesoru univerziteta zaista bi bilo drago da su ovde, da sučelimo mišljenja, predloge, pa i kritike jedni drugima, a ne na predlog nekih trećih idu ulicama pojedinih naših gradova, ali čuli ste i nema ih više. Nema ih više osim onih koji 1.500 dinara prime da idu da demonstriraju i nešto njihovi organizatori više. Kad smo već kod njih, dozvolite da završim sa ovim citatima. Glumac Nikola Kojo, kojega ću često citirati u ovom visokom Domu, izjavio je 4. februara 2019. godine, citiram: „Ako protesti ne uspeju, napuštam ovu zemlju“, završen citat. Taj isti glumac Kojo, uvaženi, objašnjava zašto su protesti propali. Dakle, on tvrdi da su propali a mi to znamo, citiram: „Ljudi polako shvataju da su im protest od početka, iz prikrajka, vodili cenzus-lovci, uz pomoć raznog polusveta, polunovinara i dela studenata koji su im verovali“, završen citat. Ja molim uvaženog gospodina glumca Koju, kao ozbiljnog čoveka i ozbiljnog glumca, da napusti ovu zemlju jer je obećao, kako bi mi poslanici zaista u njega verovali kao čestitog čoveka. Poštovani narodni poslanici, izgradnja, završiću sa još jednim citatom, auto-puteva i cesta jeste patriotski čin. Kad neko kaže zaista jedan deo i narodnih poslanika nemaju patriotsko osećanje, da imaju ne bi kršili Ustav i zalagali se rasturanje naše zemlje. Citiraću Nenada Čanka, zvanog „gicoje“, 24.06.2019. godine, zamisliste ponovo kaže, citiram: „Kosovo nije Srbija nego, prostor na kome žive neki ljudi koji imaju zaokruženu državnu celinu“, završen citat. Taj isti Nenad Čanak, u narodnu zvani „gicoje“ je 5.03.2017. godine je još tada kao predsednički kandidat rekao, citiram: „Spreman sam da priznam nezavisnost Kosova“, završen citat. Meni je žao što nema naših političkih protivnika iz DOS-a, da im citiram, od Tadića, njih 16, citate koji su se zalagali za rasturanje naše zemlje. Oni nemaju prst obraza da dođu u ovaj visoki Dom. Stide se sami sebe i ogledala ujutru kad ustanu pa pogledaju u ogledalo i vide svoju sliku. Hvala lepo, gospodo narodni poslanici.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Periću, izvolite.
Poštovane kolege, meni je potpuno jasno i vidim živu sliku velikog broja građana Kraljeva, Kragujevca, Kruševca i drugih mesta koji s nestrpljenjem iščekuju donošenje ovog zakona i mašu, oni sede na terasi, ali postoji određen broj ljudi, koleginice, i ovo nije bilo kad bi bilo, nego već jeste. Šta će se desiti sa onim koji su na građevinskom zemljištu izgrdili objekte koji nisu građeni u skladu sa zakonom? Ovo nije bilo kad bi bilo, nego već postoji. Da li je to sve propust tih građana koji su to radili ili ima i sistemskih grešaka, to je drugo pitanje. Verovatno i oni drugi. Sada član 8. govori – utvrđeni javni interes. Javni interes je važniji od bilo kojeg pojedinačnog, ali pojedinac ne sme da bude oštećen ni u kom slučaju. Već, kao što je rečeno, 300 miliona koji će se na sumnjiv način utrošiti, treba ispitati ulogu Vilijema Vokera sa ovom firmom „Behtel“. Čovek koji je projektovano Račak i Srbija doživela posledice koje je doživela, kakva je njegova uloga u ovoj firmi? Mi treba sada da rešimo jedan konkretan primer, odnosno jedan konkretan problem određenog broja građana koji imaju izgrađene objekte na građevinskom zemljištu, koje će biti eksproprisano zbog izgradnje ovog auto-puta. U članu 10. Predloga zakona se kaže da će se izvršiti naknada procenjene građevinske vrednosti. Mi smo rekli da treba da bude tržišne vrednosti. Ja ne bih rekao da je ovo čisto tehničke prirode, nego suštinske, neko je uložio tu neki novac i sad on treba da bude obeštećen. U odgovoru zbog čega se amandman ne prihvata, kaže se - amandman se ne prihvata iz razloga što je pravno-tehnički neispravan. Osim toga, stav suda je da se u situacijama kada su u pitanju bespravno sagrađeni objekti određuje građevinska, a ne tržišna vrednost. Gospođo ministar, za vas konkretno pitanje, koju vrednost ima Bratoljub, građevinsku ili tržišnu? Već dve godine i više kako je on zvanično i otvoren, a ne koristi svojoj svrsi i pitanje je kada će da bude stavljen u upotrebu? Nemojte sada da se ubeđujemo da to nije potrebno, da građani Ljubovije, Bratunca i mesta bližih tom mostu, nego valjda cele Srbije, Republike Srpske, žele da taj most bude u upotrebi, da se što pre stavi u funkciju. Isto ovo važi i za izgrađene objekte na delu teritorije, odnosno na zemljištu koje će biti eksproprisano. Kakva se situacija očekuje, zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen, da bi građani koji su radili bili obeštećeni ili vi očekujete od građana Srbije da sve svoje obaveze izmiruju onako kako treba, to nije ni sporno, a oni kada su u pitanju može pola, može jedna desetina da im se da, kako god, kakva bude volja Vlade u tom momentu? Mi smo protiv toga, a nismo protiv javnog interesa, nismo protiv izgradnje puteva, protiv otvaranja novih radnih mesta, gospodine Atlagiću, ja sam rekao da valjda, rekao sam, naglasio, svaki normalan čovek, a Boga mi, ima i nenormalnih, o nenormalnima mi ne pričamo, njihov interes i cilj verovatno nije da se Srbija gradi, razvija, da se ljudi zapošljavaju, nego da se Srbija lupa, da se razara, da se uništava, o takvima mi ne pričamo danas. Oni su stalni problem ovog društva. Zašto je to tako? To će se u nekom narednom periodu rešavati. Hvala.
Reč ima koleginica Katarina Rakić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Evo, ja mislim da bi prihvatanjem ovog amandmana država prosto štitila i stavljala u ravnopravan položaj ko je radio, zidao i gradio po zakonu i nekoga ko to nije radio. Sad, ja se slažem sa mojim kolegom koji je prethodno govorio da postoje sistemske greške. Postoje skoro 20 godina. Međutim, ova Vlada se uporno borila sa time i mnogo puta je zaista i uspevala da mnogo onih koji su gradili i zidali neregularno i bez dozvole, da dovedu jednostavno u red. Sami znate da cene nikada nisu iste i kada zidate bez dozvole i kada prodajete tu nepokretnost bez dozvole, znate da njena cena nikada ne može biti, nikada ne možete prodati građevinski objekat, kuću, bilo šta drugo bez građevinske dozvole sa cenom ukoliko bi taj isti objekat, odnosno po ceni, ukoliko bi taj isti objekat imao građevinsku, odnosno upotrebnu dozvolu. Tako da prihvatanjem ovog amandmana, pre svega, mislim da država ne bi smela da stavi u isti koš one koji su radili po zakonu i one koji to nisu, a na ovakav način pojedinci ne da neće biti oštećeni, nego će prosto biti i nagrađeni, jer vi ste za nešto što ste svesno zidali na jednom terenu koji je, pre svega, plavno područje, zidali ste ga, ta kuća je mogla da se sruši, zidana je prosto na nebezbednom terenu. Tako da, na ovakav način ne da nisu oštećeni, nego slobodno mogu reći da su na nekakav način i nagrađeni, jer će njima biti procenjena tržišna vrednost, odnosno, tržišna vrednost, ti građevinski radovi, praktično neće biti nizašta oštećeni. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Pa, delom ste vi u pravu. Mi se zalažemo, mi u SRS se zalažemo da se svi zakoni poštuju. Protiv mnogih smo, za mnoge predlažemo baš i na ovaj način amandmanima da se poprave, da se promene, ali kada već neka skupštinska većina usvoji određen zakon da se on poštuje. Imam za vas jedno prosto pitanje, ako mi na njega odgovorite na zadovoljavajući način, onda ima smisla ova polemika, ako ne, onda je to besmisleno. Koliko objekata je legalizovano od 2012. godine pa ne ovamo? Nećemo da pričamo od 2000. pa do 2012. godine, nego od 2012. godine, pa evo sa današnjim danom do 2019. godine, do 3. jula. Koliko puta je vršena izmena i dopuna Zakona o legalizaciji? Kakvi su tu efekti? Kako se Ministarstvo za građevinarstvo, Ministarstvo na čijem čelu je gospođa Mihajlović, izborilo protiv gradnje na Kopaoniku, na Crnom Vrhu? Jel to nemoguće za državu? Jel to jedan pojedinac gde se ne zna stvarni vlasnik, gde su neka imena pominju, pitanje je jesu li oni ti ili nisu, jači od države, od ove države za koju vi pričate da se svi problemi skoro rešavaju ili su svi rešeni? Ako imate odgovor na ovo pitanje, onda ima smisla polemika, ako nemate, onda je to potpuno besmisleno. A, sada hoćete da kažete da je isključivi krivac investitor objekta na nekom građevinskom zemljištu koji do današnjeg dana nema građevinsku dozvolu. Ja vam govorim konkretan primer gde je investitor država, gde je za svaku pohvalu ideja da se izgradi most na Drini, most zvani „Bratoljub“, ali nema dozvola. A, znate li ko je vodio taj projekat, ko je na čelu tog projekta? Pa, gospođa Zorana Mihajlović. Pa, kakvu poruku šalje građanima?
Zahvaljujem. Do dva minuta je replika. Reč ima ministar gospođa Mihajlović. Izvolite.
Trudiću se, zaista, da ne odgovaram na sve neistine i kojekakva razmišljanja, možda upravo onako kako bi neko voleo ili misli da bi bilo. Ali, ono što je jako važno, most „Bratoljub“ ima sve dozvole, od građevinske do upotrebne dozvole. Most „Bratoljub“ je izgrađen sredstvima Vlade Republike Srbije. Most „Bratoljub“ trenutno čeka sporazum Bosne i Hercegovine, dakle, sa Srbijom i nadamo se da će do tog sporazuma doći, kako bi ljudi zaista mogli da koriste ono što čini suštinu svih ekonomskih, ljudskih odnosa, a to je povezivanje ljudi, pa i ovim mostom. Što se tiče legalizacije, predlažem svakako da možda odbor skupštinski, iako mi na svaka tri meseca dajemo sve izveštaje, mi ćemo to uputiti ponovo odboru da se napravi rasprava o tome. Sa zadovoljstvom želim da o tome pričam, naročito sa SRS i sa svim onim što se dešavalo u nekim periodima vezano za dodelu placeva bez ikakve komunalne infrastrukture, pa dodela placeva za male kuće, pa one ispadoše kuće od hiljadu, dve hiljade i više metara kvadratnih itd. Nisu jedini, naravno, bilo je i mnogih drugih. Prema tome, ako se neko potrudio da uspostavi određeni sistem u oblasti ozakonjenja objekata, onda je to sigurno Vlada Republike Srbije od 2014. godine pa do današnjeg dana. Nije jednostavno, mnogo je tih objekata. Dakle, moj predlog je da danas zaista, ako je moguće, nastavimo da pričamo o ovom važnom infrastrukturnom projektu. Ministarstvo nudi, ja nudim da dođemo na odbor i da napravimo raspravu samo i isključivo o ozakonjenju. Sa zadovoljstvom ćemo razgovarati o tome i pružiti sve informacije koje imamo, na čemu radimo i šta smo uradili. (Predsedavajući: Privodite kraju.) Što se tiče izmena Zakona o ozakonjenju, mislim da su zakoni živi i da onda kada vidimo da nešto treba da popravimo, da to zaista treba da uradimo. Mi smo sada… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Pravo na repliku, koleginica Radeta. Izvolite.
Ministar ne može da nudi bilo šta Narodnoj skupštini, već ministar mora da odgovara na ono što narodni poslanici traže od nje. Ne može ministar da kaže kad je ona raspoložena i na kom nivou da odgovara, da razgovara o nekom predlogu zakona, a neće da odgovori na pitanje narodnog poslanika ovde i sada, a to se od nje tražilo. Što se tiče izgradnje u vreme kada je SRS bila vlast u opštini Zemun, najponosniji na taj deo, da, da, samo vi vrtite glavom, najponosniji, gospođo Mihajlović, vi i tada vaš URS i tada vaši sa kojima ste bili u to vreme, protiv tih naših rešenja vodili ste postupak do tada do Ustavnog suda. I Ustavni sud i sve instance pre toga rekli da je sve apsolutno u skladu sa tadašnjim zakonom i odlukama koje su regulisale status i izgradnju objekata i dodelu zemljišta na teritoriji grada Beograda. Kada o tome hoće da se govori, mora nešto da se zna, mora nešto da se pročita. Dakle, mi smo ponosni na činjenicu da smo formirali naselje Busije, naselje Grmovac, naselje Plavi Horizonti, deo Ugrinovaca, deo Batajnice, da su ljudi koji su proterani, izbegli, koji su pobegli od ustaškog noža, da su našli utočište u opštini Zemun, da je SRS i Vojislav Šešelj kao tada predsednik opštine Zemun, da smo našli zakonsko rešenje da pod izuzetno povoljnim uslovima, bez ijednog dinara zarade tim ljudima dodelimo te parcele, da su to naselja, gospođo Mihajlović… (Predsedavajući: Privodite kraju.) … sa ulicama širokim 12 metara… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Koleginice Nikolić, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo i u okviru načelne rasprave, a i danas isticali, da će sa primenom ovog zakona biti mnogo problema. Mi smo našim ozbiljnim amandmanima pokušali da ovako koncipiran predlog maksimalno popravimo. Mi se slažemo i smatramo da nam je svakako autoput potreban. Mi protiv toga nemamo ništa. Vi ste u okviru glave 4, a to je izbor strateškog partnera, rekli da prilikom izbora strateškog partnera i zaključivanja ugovora o projektovanju i izgradnji Moravskog koridora, kao i prilikom izbora stručnog nadzora nad izvođenjem radova, da se ne primenjuju propisi kojima se uređuje postupak javnih nabavki. To je bila naša ozbiljna zamerka. Mi smatramo da poslovi bez javnih nabavki ne mogu da se rade. To je neprihvatljivo, pogotovo kada se radi o "Behtelu", o firmi za koju su vezane brojne afere, što smo vas upozoravali i što stalno ističemo, da je to firma koja posluje po principu potkupljivanja i podmićivanja rukovodstava u određenim zemljama. Amandman koji smo podneli odnosi se na član 11. stav 4. gde mi kompletno ovaj stav menjamo i novi predloženi amandmanski tekst glasi: "Žalba se u roku od tri podnosi ministarstvu nadležnom za poslove finansija". Mi smo našom intervencijom samo precizirali pravo na ulaganje žalbe. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Periću.
U članu 11. se govori kada je već stigao zahtev za eksproprijaciju kako i na koji način će dalje postupiti organ nadležan za sprovođenje poslova eksproprijacije i u stavu 6. kaže se – vlasnik nepokretnosti je dužan da se izjasni o predlogu za eksproprijaciju najkasnije u roku od pet dana od dana dobijanja predloga. Mi smo prihvatili da ovaj rok bude tako kratak, rok od pet dana, da bi se postupak vezan za izgradnju ovako važnog projekta nastavio što pre, naravno, da bi se obezbedili preduslovi, s tim što vlasnik tog zemljišta ima mogućnost po našem predlogu da se izjasni na zapisnik kod nadležnog organa ili dostavljanje overene izjave, takođe, organu nadležnom za sprovođenje eksproprijacije, što smatramo da je efikasnije, brže za postupak, a samim tim i za vlasnika zemljišta koji se ekspropriše. To je jednostavniji način i put. Samo malo, gospođo ministar, ovo je dobra prilika, kada ste vi ovde, da se još malo podsetimo mosta Bratoljub. Niko nije tvrdio da posao, a ja sam to govorio i pre godinu dana, posao koji je bio do Republike Srbije, odnosno države Srbije u potpunosti završen i u građevinskom smislu, i u smislu obezbeđenja svih dokumenata, ali vi ste tada morali, a ne da čekamo sada na odgovor, odnosno donošenje odluke od strane Saveta ministara BiH, nego valjda su ta dva, odnosno učestvuju dva subjekta, trebalo da se radi istovremeno i paralelno, a ne sačekati da se završi most, da se preda na upotrebu, da se preda na održavanje, a onda sada očekujemo da zavisimo od milosti ili nemilosti Saveta ministara Federacije BiH. Zar je moguće da jedna država tako ne odgovaran pristup ima po pitanju tako važnog objekta?
Izvolite, koleginice Rakić.
Zahvaljujem. Samo bih uputila moje kolege koje podnose amandmane da računaju na to da neko čita ove amandmane koje oni podnose, a i da sluša ovo o čemu govore. Samo ću sada pročitati šta je u samom tekstu predloženo – vlasnik nepokretnosti je dužan da se izjasni o predlogu za eksproprijaciju najkasnije u roku od pet dana od dana dobijanja predloga za eksproprijaciju pisanim putem ili na zapisnik kod nadležnog organa. Prethodni govornik je predložio da se, umesto „pisanim putem“, to uradi overenom izjavom, a malopre je rekao da želi da građanima da, odnosno olakša i da oni na takav način dostave izjavu. (Vjerica Radeta dobacuje.) Samo bih podsetila da je pisanim putem nešto što se niti plaća, niti overava, a overena izjava znači da vi morate da odete ili kod nadležnog organa ili kod notara da overite, da platite to što košta, pa da onda odnesete. (Vjerica Radeta dobacuje.) Poštovani predsedavajući, moram da vam kažem da ja sve moje kolege pažljivo slušam i nijednom danas nisam dobacila. Moram da priznam da su mi oni izuzetno zanimljivi kada dobacuju ovako, ali pre svega nije kolegijalno, nije fer, a i vi kršite Poslovnik jer ne vodite računa o redu u sali. Ovo nije fer, obzirom da ja nijednu reč nikome nisam dobacila, ali to je kultura. Vratila bih se na amandman. Još jednom vam kažem da mi čitamo vaše predloge amandmana, a sa druge strane slušamo ono što govorite, tako da samo i vi povedite računa da kada kažete da to vaše rešenje jeste brže, a ono što je zakonom predloženo je zaista brže i jeftinije od onoga što ste vi predložili amandmanom. Zahvaljujem.
Reč ima koleginica Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarka, amandman naravno ne treba prihvatiti iz razloga što je u fokusu ove Vlade, iz razloga što je u fokusu politike SNS, iz razloga što je u fokusu politike Aleksandra Vučića interes građanina, običnog građanina Republike Srbije i bolji kvalitet života svakog građanina Republike Srbije. Tačka 11. stav 6. potpuno je u skladu sa Zakonom o opštem upravnom postupku gde nadležni organ jedinice lokalne samouprave, koji se bavi imovinsko-pravnim odnosima i koji je uključen u ovaj postupak u zavisnosti od teritorije na kojoj se navedena parcela nalazi, znači, u tom postupku primenjuje Zakon o opštem upravnom postupku i stav 6. je apsolutno u skladu sa tim zakonom. Ono što želim da kažem je da ovaj zakon utvrđuje javni interes za eksproprijaciju zemljišta koja će biti sprovedena radi izgradnje autoputa na relaciji Pojate-Preljina. Moram da istaknem da je ovaj autoput od životne važnosti za građane i građanke ovog dela Republike Srbije iz razloga što niko do sada nije vodio računa o putnoj infrastrukturi ovog dela Republike Srbije. Putna infrastruktura za sobom povlači investicije, povlači nove fabrike, povlači veće zapošljavanje, povlači veći životni standard građana i povlači za sobom bolji kvalitet života građana. Ovo je prethodno pitanje koje treba rešiti da bi se na brz i efikasan način ušlo u realizaciju, odnosno ušlo u izgradnju autoputa koje će biti žila kucavica za ovaj deo centralne Srbije, za njene građane i povezivanje sa Koridorom 11 i Koridorom 10. Ono što moram da pohvalim jeste svakako otvaranje trećeg civilnog aerodroma u Republici Srbiji na veliki praznik, na Vidovdan, 28. juna. To je aerodrom „Morava“ u Lađevcima i ovaj aerodrom svakako je značajan infrastrukturni projekat… (Vjerica Radeta dobacuje.) … koji će doprineti poboljšanju investicionog ambijenta i privlačenju stranih investicija u ovaj deo Srbije, koji će doprineti rastu ukupnog privrednog razvoja Republike Srbije. (Vjerica Radeta dobacuje.) Ono što takođe želim da pohvalim jeste izgradnja deonice puta koji povezuje Novi Pazar i Tutin…
Koleginice Radeta, izvinite koleginice Milanka, ja ne čujem koleginicu Milanku Jevtović Vukojičić od vas dve, koliko dobacujete. (Vjerica Radeta dobacuje.) Ne moram ni da čujem? (Vjerica Radeta: Nema šta da čuješ.) A nemam ni šta da čujem? Dobro, u redu, videćemo. Nastavite, koleginice.
Ono što takođe želim da istaknem, a što se odnosi na to da ova…
Izričem vam opomenu, koleginice Radeta.
… Vlada i te kako brine o građanima Srbije, bez obzira gde oni žive, to je izgradnja puta Novi Pazar-Tutin. O tom putu koji je potpuno istrošen, koji liči na jedan seoski put niko do sada nije vodio računa i to je svakako za svaku pohvalu. Takođe, u ovom delu Srbije radi se i rehabilitacija, odnosno rekonstrukcija puta koji vodi od Sjenice do Prijepolja, odnosno Prijepolje-Sjenica, što je i te kako značajno za građane jugozapadnog i zapadnog dela Srbije. To je pokazatelj da Vlada Republike Srbije i nadležno Ministarstvo vode računa o svakom građaninu bez obzira da li on živi u Beogradu, Subotici, Prijepolju, Priboju, Kraljevu, Čačku, Trsteniku, Vrnjačkoj Banji. Još jednu stvar moram da istaknem, kada je u pitanju primedbe na strateškog partnera, moram da istaknem da tek ovim predlogom zakona, članom 17. utvrđuje se da će Vlada nakon ovoga izvršiti izbor strateškog partnera za sve ono što se radi i gradi, posebno ovaj auto-put koji će omogućiti zaštitu velikog broja građana ovog područja, koji su decenijama i godinama trpeli velike poplave od štete. Sve pohvale, jer izgradnjom ovog autoputa radiće se i na utvrđivanju obale Zapadne Morave, da se štete od poplava nikada više ne ponove građanima koji žive uz reku Zapadnu Moravu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre, poštovana gospodo narodni poslanici, ja ću govoriti, realno govoreću jezikom cifara, odnosno brojki. Činjenica da će Republika Srbija u 2019. godini odobriti projektne i programske zajmove do iznosa od 834.411.485.000 dinara i to sa Evropskom investicionom bankom za dodatno finansiranje za projekat Koridora 10, E75 i E80, u iznosu od 12.343.320.000 dinara i drugo, sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj, Projekat izgradnje auto-puta Niš-Pločnik, Merdare I faza, a to je Niš-Pločnik, u iznosu od 9.504.000.000. Što se tiče planiranih kapitalnih izdataka budžetskih korisnika za tekuću i naredne dve budžetske godine, to je izgradnja auto-puta E80, deonica Prosek-Crvena Reka, Crvena Reka-Čiflik, Čiflik-Pirot. Nadam se da ćemo ovaj deo auto-puta za neki mesec i otvoriti. Zašto ovo govorim? Bez dobrih auto-puteva nema ni investicija. Samo da vas podsetim da je britanski časopis „Fajnenšnal tajms“ prošle godine uvrstio Niš među deset evropskih gradova budućnosti. Zašto? Zato što je Niš postao čvorište auto-puteva. U kategoriji gradova koji imaju najbolju promociju strategije za privlačenje direktnih stranih investicija na ceremoniji koju organizuje fondacija „Enerdži džunior“, uz podršku ove Evropske banke za obnovu i razvoj, koju sam pomenuo, našao se i Niš u konkurenciji od ukupno 10 gradova centralne i istočne Evrope. Pored Niša, u istoj kategoriji su i mađarski Debrecin, rumunski Galat, litvanski Vindus, poljski Krakov, Poznanj, Vrocnov i Lođ. Znači, bez dobrih autoputeva nema razvoja u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Vrlo je interesantno slušati narodne poslanike koji se javljaju tek da bi nešto reklo i zaista kada sam rekla malopre da nema šta da se čuje i nema šta da se čuje, to ponavljam i javno. Zbog toga sam dobila opomenu, neka sam, to mene ne može da ućutka i Arsić zna koliko sam se opomena u životu naplaćala, ali nikada me nije neka novčana kazna mogla omesti da radim ono što želim da radim. To govori o vama, o vašem odnosu prema parlamentu, o vašem gubljenju živaca, o vašoj nervozi, a i kako ne biste bili nervozni, šta vam se sve dešava, šta sve Vučić najavljuje … (Predsedavajući: Jel ovo po amandmanu ili kako?) O amandmanu, naravno.
Koleginice Radeta, amandman nikako ne može da bude politička stranka, a mogu da shvatim ovo kao povredu Poslovnika. (Vjerica Radeta: Govorim o amandmanu.) Govorite kako ste dobili opomenu. Dobili ste opomenu zato što ne uvažavate svoje kolege i koleginice narodne poslanike. Niko vas nema nameru da ućutkuje, jednostavno ne uvažavate nijednog kolegu koji govori, ometate ga. One koji su iskusniji, koje ne možete da ometate, mi drugi ne čujemo. Vaše je pravo da li ćete da slušate nekog ili ne. U ovoj sali treba svi da se čujemo, ako želimo da učestvujemo u radu Narodne skupštine. To je naše pravo svakog poslanika. Takođe, ne smatram da je ovo Akademija nauka pa ćemo da vodimo isključivo akademske rasprave. Ovo je parlament i Skupština, ali makar minimum uvažavanja… (Vjerica Radeta: Poslovnik.) Makar minimum uvažavanja prema kolegama morate da imate… (Vjerica Radeta: Poslovnik.) Da li je neko plav, crn, visok, nizak, mršav ili na neki drugi način, to je njegova stvar. Kako će on svoju diskusiju da prilagodi temi dnevnog reda i to je njegova stvar i to vama nikad nije prigovarao... (Vjerica Radeta: Poslovnik.) Prekinuo sam vašu diskusiju, daću vam reč… (Vjerica Radeta: Ne, ne, Poslovnik.) Da ne biste otišli preko one mere kada moram kao predsedavajući da reagujem i koristim zato instrumente koji su predviđeni Poslovnikom… (Vjerica Radeta: E, ajde daj mi po Poslovniku, ti ćeš da mi držiš predavanja.) Izvolite. Izričem vam drugu opomenu.
Evo, posle druge opomene, gospodine Arsiću, povredili ste član 27. malopre kada ste uzeli reč i sa tog mesta, možda nervozni što ne možete da izađete da zapalite cigaretu, pa onda morate da koristite da odatle pričate, vi ste malopre diskutovali kolega Arsiću, a niste samo mene prekinuli u raspravi po amandmanu. To je po našem Poslovniku nedopustivo. Vi imate pravo da prekinete narodnog poslanika kada procenite da treba da bude prekinut, u skladu sa Poslovnikom, ali da vi odatle držite predavanje, da vi odatle pričate, žao mi je što imate narodne poslanike koji ne mogu da se koncentrišu na ono što bi hteli da kažu, što baš ne čitaju dobro ono što im je napisano. To je vaš problem. A vi, da naterane nas da vas pažljivo slušamo, nećemo. Da čujemo svaku reč koju izgovorite, valjda smo milion i 700 puta pokazali. I kada mi pričamo, i kada mi dobacujemo i kada mi međusobno nešto razgovaramo, mi odlično čujemo sve ono što vi iz vaše skupštinske većine kažete i kao što vidite i znate, mi na to reagujemo. A vi, vodite računa o primeni Poslovnika i nemojte nikad više da vam padne na pamet da odatle sa mnom raspravljate. Na to nemate pravo. Da tu neko sedne da vas zameni, da se vi javite za reč, to imate pravo, a sa mesta predsedavajućeg ne možete. Vi niste meni ni mama, ni tata, ni vaspitač da vi meni odatle pričate kako ću da se ponašam, šta smem da kažem, šta ne smem da kažem. Žao mi je što su vaši poslanici danas pokazali da nemaju pojma o eksproprijaciji, a pokušavaju da budu pametni na tu temu…
Zahvaljujem koleginice Radeta, do dva minuta je. Sada ćete da dobijete odgovor u vezi reklamacije na član 27. Poslovnika Narodne skupštine koji kaže da se predsednik, odnosno predsedavajući Narodne skupštine stara o primeni ovog Poslovnika. U članu 106. kaže – niko ne može da prekida govornika, niti da ga opominje, osim predsednika Narodne skupštine u slučajevima predviđenim ovim Poslovnikom. Vi ste prekidali koleginicu Milanku Jevtović Vukojičić i ometali je u daljem radu… (Vjerica Radeta: Jel rekla da sam je ometala? Nije tačno.) Za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu, nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora. Znači, vi ste ugrožavali slobodu govornika i koleginice Milanke Jevtović Vukojičić i koleginice Rakić… (Vjerica Radeta: Molim? Ugrožavala slobodu govora?) A, opomena se izriče narodnom poslaniku koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč i taj ste uslov ispunili da dobijete opomenu. Koji pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govori o pitanju koje nije na dnevnom redu, zato sam vas prekinuo da vam ne bi izrekao opomenu. Ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika ili na drugi način ugrožava slobodu govora, taj uslov je ispunjen za drugu opomenu. Koji se neposredno obraća drugom narodnom poslaniku, to ste meni, nema problema. Ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze, rekli ste da nemam šta da čujem i da su to gluposti. Ako iznosi činjenice, pričali smo o fakultetu, ali to ne na ovoj sednici, nema veze. Ako drugim postupcima narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog Poslovnika. Znači, kumulativno 70% uslova ste ispunili da dobijete opomenu, a jedan je dovoljan. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjašnjava o povredi Poslovnika?
Želim naravno. (Vjerica Radeta: Poslovnik.)
Izvolite.
Sada intervenišem po članu 107. gospodine Arsiću, vi ste grubo povredili dostojanstvo Narodne skupštine, zato što ste rekli da ovde neko, vi ste rekli ja, ali ja mislim da to niko ovde ne radi, ugrožava slobodu govora. Vi ste pokazali da ne znate šta je sloboda govora. Dobaciti nešto narodnom poslaniku, reći mu da priča gluposti, reći mu da ne može da se sluša to što on kaže, sve to što ja nisam rekla, ali i da jesam, to nije ugrožavanje slobode govora, gospodine Arsiću, pročitajte malo nešto, nemojte da se blamirate i sramotite sa tog mesta. Vi ste uvredili mene, vi ste uvredili našu poslaničku grupu, vi ste uvredili Narodnu skupštinu kao instituciju, vi ste rekli, gospodine Arsiću, da u Narodnoj skupštini se ugrožava sloboda govora narodnih poslanika. Pa jeste li vi svesni šta ste vi sad poručili javnosti? Jel vi razumete sami sebe? Gospodine Arsiću morate nervozu malo da suzbijete. To vaše loše raspoloženje, to što je očigledno da imate nekih problema, ne ulazim kakvi su, ali ne možete ih iskazivati tako što ćete na tako grub način vređati Narodnu skupštinu. Ja nisam rekla da ste uvredili Narodnu skupštinu zato što ste meni izrekli opomenu, to je stvar vašeg ćefa pa radite kako hoćete, ali moraćete da se ceo dan tako ponašate, bojim se i prema ovima tamo. Ja sam pripremila ovde i iskoristiću, ne ovu, ali biće prilike, ono kad sam rekla da ste nam ukrali vreme u petak i u četvrtak, jeste, evo dokaza ovde, sve ćemo to lepo da iznesemo, o svemu ćemo da porazgovaramo, vas očigledno ni onaj konvent, kako se zove, što ste sa nevladinim organizacijama i onaj kako im se zove, ovaj, Sem Fabricio… [[Isključen mikrofon.]]
U vezi reklamacije povrede Poslovnika da sam prekršio, kaže u članu 106. – za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora. Ja sam samo primenjivao Poslovnik. Ništa više. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika?
Rekla sam da želim i vi onda nemate pravo ništa da obrazlažete… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, izjasniće se Narodna skupština. Koleginice Jovanović, po Poslovniku, izvolite.
Reklamiram član 27. i 32. Vi ste, zna verovatno javnost, kada vas vidi da tu sedi po ovlašćenju Narodne skupštine, u jednom delu sednice predsedavajući, možda vas kasnije zameni kolega Marinković, ali to vam ne daje za pravo gospodine Arsiću da sa mesta predsedavajućeg, kao jedan od potpredsednika, što je i koleginica Radeta, proizvoljno tumačite i zbog eventualnih u ovom danu simpatija ili antipatija, tako postupate. Ni jednom jedinom rečju koleginica Milanka Jevtović Vukojičić nije reagovala, niti je zatražila od predsedavajućeg pomoć. Ona je uvek, to možemo da priznamo, pripremljena za sednice, stručno, argumentovano kao pripadnik vladajuće koalicije raspravlja i ona je govorila na način na koji je ona mislila, što vi kažete svako ima pravo, a u jednom trenutku kažete da nema pravo. Vi imate ovde vašu koleginicu koja kaže – ne možete vi tako, to nije tema, pričate o ceni koridora, a ovde se reč – potrebno menja. Odlučite kako ćete danas i koje aršine da uspostavite. Koleginica Milanka Vukojičić jedino što je pogrešila u svom izlaganju to što je ona iz Priboja, a zagovara drugu deonicu i krak autoputa koji je lobirao Rasim Ljajić kod… [[Isključen mikrofon]]
Zahvaljujem, ovo već nije povreda Poslovnika. U vezi vaše povrede Poslovnika, smatram da u ovoj sali svako od nas treba da čuje šta njegov kolega poslanik govori. To ako neki poslanik pokušava da održi koncentraciju prilikom svog izlaganja i ne dozvoljava da ga prekine neko dobacivanjem, ne znači da mi ostali ne treba da ga čujemo, a upravo se to desilo. Ja sam više puta tražio da, molio u stvari od kolega poslanika da uvažavamo jedni druge. Ali, ako to nije moguće onda moram da primenjujem striktno Poslovnik o radu Narodne skupštine. Koleginice Vukojičić, tražili ste reč. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući i naravno zahvaljujem se kolegama koji su moje ponašanje okarakterisali kao primereno. Moje ponašanje je deo mog porodičnog vaspitanja i moje opšte kulture i volela bih da se svi narodni poslanici u ovom parlamentu bez obzira iz koje političke stranke dolaze, imaju političku kulturu i poštovanje prema svima. Inače, moram da kažem da ja po mestu svog rođenja i po mestu gde sam odrasla i živela pripadam i Raškom okrugu, potičem iz Sirče, odnosno iz Kraljeva i te kako sam zainteresovana za izgradnju i iz tog razloga, ne samo kao narodni poslanik, nego iz tog razloga jer znam kako građani Kraljeva, kako oni koji žive duž Zapadne Morave željno očekuju izgradnju ovog autoputa i zaštitu od daljih poplava koje im Zapadna Morava donosi decenijama. Zahvaljujem.
Po Poslovniku, izvolite.
Član 100. je u pitanju i to već u kontinuitetu ga kršite gospodine Arsiću i nemojte više to da radite. Ako u toku reklamacije nekog člana narodni poslanik kaže da želi da se Skupština izjasni, onda vi nemate šta da objašnjavate, tu je kraj vaše uloge tu. Samo kažete – da, želite da se izjasni Skupština. Vi ste opet uzeli da raspravljate o tome šta neko treba da čuje, šta neko treba da ne čuje, pa svi ljudi koji prate Narodnu skupštinu znaju da poslanici SRS sve čuju i da reagujemo uvek i kada se vama čini da ne slušamo šta pričate, vidite po našoj reakciji da čujemo i da reagujemo. To što vi nemate koncentraciju to je vaš problem i vaša stvar. Interesantno je da malopre niste primetili kada narodni poslanik kaže drugom narodnom poslaniku da nema kućno vaspitanje, onda je to u redu je li, to može da se kaže? Nego ćete vi da vagate ko kome sme šta da kaže. Neće moći gospodine Arsiću, verujte. Možete vi kako hoćete, ali nećete dokle hoćete. Vi vašu nervozu već nekoliko dana pokazujete. Verovatno i čini mi se nekako to povezujem sa onim kolumnama Vlade Đukanovića, nekako je od tada počelo. Vidite vi to u vašoj stranci, a ovde dok sedite tu ponašajte se kao predsedavajući Narodne skupštine. Ako to niste u stanju, kažite – ja to ne mogu, ja ne umem da izađem iznad stranačkog, iznad mržnje. Vi pokazujete mržnju prema SRS, prema poslanicima SRS. To je nedopustivo gospodine Arsiću za bilo koga ovde, a kamoli za nekoga… [[Isključen mikrofon]]
Sad, koleginice Radeta, prvo ovako, niko vama nije rekao ni jednom kolegi poslaniku da je neko nevaspitan i da nema kućno vaspitanje. Koleginica Milanka Jevtović Vukojičić je rekla da je vaspitana i da to svoje vaspitanje povlači iz svoje porodice. Druga stvar, reklamiran je član 100. Poslovnika koji kaže – predsednik Narodne skupštine, kada predsedava sednicama Narodne skupštine, ako želi da učestvuje u pretresu, prepušta predsedavanje jednom od potpredsednika Narodne skupštine. Verovatno ste mislili na član 103. u vezi toga da ako tražite da se Narodna skupština izjašnjava o povredi Poslovnika, da ne treba da vam odgovori predsedavajući. Međutim, kaže član 5. stav 103 – ako smatra da povreda nije učinjena, predsednik, odnosno predsedavajući je dužan da da objašnjenje. Znači, to da raščistimo. Što se tiče mržnje, zaista nikoga ne mrzim. Ja zaista nikoga, ni jednog živog stvora na ovoj planeti ne mrzim. To da li nekoga ne volim, ne znači da nekoga mrzim. Ako je ovde neko nervozan, molim da narodni poslanici dozvole drugima, i pored njihove nervoze, da učestvuju u diskusiji i u radu Narodne skupštine, a ne da postoji monopol da ako se neko iz druge poslaničke grupe prijavi za reč da odmah bude ometan i da mu bude dobacivano, čak i najprizemnije uvrede. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sudeći po atmosferi danas i proteklih dana u Narodnoj skupštini, mi možemo da steknemo utisak da prisustvujemo jednoj istorijskoj sednici gde prvi put u Srbiji gradimo neki autoput, sudeći po izlaganjima narodnih poslanika pre svega iz vladajuće većine i gospođi Mihajlović kao ministra građevine. Imali smo priliku da čujemo da srpski radikali, zato što su kritikovali način na koji je ova firma američka „Behtel“ dobila posao da radi tzv. Moravski koridor ili autoput Preljina-Pojate, bez tendera, bez bilo kakve konkurencije, gde ne znamo da li je to mogao da uradi neko za manje novca, neko ko nije možda sa ove strane svega sa koje dolazi „Behtel“ i ko bi možda mogao da angažuje neke srpske kompanije. Ne, mi donosimo leks specijalis da bi samo isključivo jedna firma to izgradila. Podsetiću vas da već 19 godina mi smo usmereni na proces tzv. evrointegracija i naravno u svim segmentima postoje ta neka tzv. poglavlja koja svaka država koja treba da pristupi, koja želi da pristupi i vodi pregovore o učlanjenju mora da otvori i ispuni sve uslove iz njih. Da li je posle 19 godina u skladu sa komunitarnim pravom da mi ovde kada treba da se donese odluka, tj. potreba za izgradnjom autoputa Preljina-Pojate, da li je u skladu sa komunitarnim pravom da mi nemamo konkurenciju i da donosimo na osnovu toga leks specijalist za izgradnju autoputa? To je prvi put za sada. Teško da tu postoji ispunjavanje nekih evropskih standarda. S druge strane gospođa Mihajlović kaže na sve ove primedbe – jasno je da smo mi protiv izgradnje autoputeva. Zato što nismo za „Behtel“ i nismo za ovaj netransparentan način donošenja odluke o angažovanju ove firme. Zašto? Zašto baš „Behtel“? Jel oni jedini mogu da naprave ovaj autoput? Pa mogu i neki drugi. Jel oni jedini ispunjavaju uslove? Ne ispunjavaju jedini. Jesu li oni najbolja firma, tj. najbolja kompanija? Nisu ni najbolja kompanija. A sada ne znamo ni da li su najjeftiniji, zato što je leks specijalis. Apsolutno protiv onoga što je predsednik Republike pričao pre dve nedelje na sednici ovog tzv. Nacionalnog konventa. Dakle, on je rekao da se više neće nikakve radnje sprovoditi na transparentan način, da ćemo poštovati parlamentarne procedure i zakonske procedure, a mi sada opet imamo leks specijalis. Ključna je stvar da možemo da se složimo da postoji potreba za izgradnjom Moravskog koridora, ali smo protiv netransparentnih radnji i angažovanja firmi, tj. kompanija samo zbog političkih preferencija aktuelnog ministra. Mi treba valjda da prevaziđemo taj period, to je bila takva divljina ovde u Srbiji posle 5. oktobra, nemojte da živimo i dalje u tome.
Hvala, kolega Šešelj. Reč ima Katarina Rakić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Evo, ni jednu jedinu reč o amandmanu nismo čuli, ja sam slušala, ni jednu jedinu reč. Sada ne mogu da kažem da je u početku nešto loše rečeno, štaviše složiću se s tim. Danas imamo čast, kao što smo imali čast i pre neki dan, čitav ovaj saziv Skupštine, da učestvujemo bar na ovakav način u izgradnji Moravskog koridora i tu ću se zaista složiti sa mojim kolegom koji je govorio pre mene. Meni je lično čast da na ovakav način učestvujemo u izgradnji jednog pravca koji će zaista biti od izuzetnog značaja za Srbiju i reći ću mu da mi ovakav pravac u Srbiji, ovakav put zaista nemamo. On ako zna da postoji još jedan put sličan ovome koji će se graditi, neka kaže da i mi znamo, pošto ja zaista ne znam. Takođe, sve vreme se govori o „Behtelu“. Mi još uvek nismo došli do tog člana da govorimo u pojedinostima. Kažu – netransparentan način. Ja ne znam kako govorimo o nečemu što se još nije dogodilo. Pre svega, ovim zakonom se utvrđuje da će kriterijume propisati Vlada Republike Srbije, to neće biti nekakav tajni ugovor, svi ćemo moći da vidimo o čemu se radi, a i ukoliko dođe „Behtel“, a ja se iskreno nadam da ćemo imati tu čast da dođe, svakako da će tako jedna velika svetska priznata i poznata kompanija u Srbiju doneti mnogo toga dobrog. Doneće nove tehnologije, nova znanja i iskustva koje će naši radnici moći da preuzmu. Ali, moram vas podsetiti da je svakako njihov dolazak uslovljen i mi prosto moramo da ispunimo standarde da bi oni uopšte radili u Srbiji. Ti standardi, podsetiću vas, pošto ste govorili već o tome, jesu pre svega stabilno finansiranje, stabilan budžet, stabilan budžet obezbeđuje stabilna politika, mi sa Aleksandrom Vučićem u Srbiji stalnu političku situaciju imamo, i kao treći osnov za uopšte prihvatanje „Behtela“ da radi u Srbiji jesu da u Srbiji pre početka radova postoje sve potrebne projektno-tehničke dokumentacije. Tako da ćete se složiti da dolazak „Behtela“ nije nešto što je eto tek tako, pozvali smo ih, pa hajde dođite. Mi ćemo prosto imati čast da jedna ovako velika svetska kompanija bude neko ko će graditi puteve u Srbiji. Hvala.
Hvala koleginice Rakić. Vladimir Orlić ima pravo na repliku, pa Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Ovo što sam planirao da kažem staće i u dva minuta svakako. Što se tiče vidne zabrinutosti koja je upravo pokazana od strane predlagača amandmana za poštovanje evropskih standarda i normi, moram da priznam da je sasvim simpatična. Inače, mi smo pričali ovih dana na tu temu. Moram da primetim da je potpuno na liniji one politike koju su potvrdile i druge njegove kolege iz poslaničke grupe, da se njihova poslanička grupa i dan danas zalaže za članstvo Srbije u EU, pa verovatno otud i ova očigledna zabrinutost za poštovanje evropskih standarda, uslova vezanih za poglavlja ili procese na bilo koji način. Moram da primetim, simpatično je to u potpunosti. Istine radi, što se tiče predsednika Republike Aleksandra Vučića i Nacionalnog konventa, tom prilikom zaista se govorilo i o potrebi da se vode transparentni postupci, pitanje javnih nabavki takođe. Tom prilikom Aleksandar Vučić je rekao – evo, vi iz Evrope, pomozite nam ako mislite da nešto treba da radimo malo bolje, kako mi to da budemo transparentni kada je reč o onim vrhunskim strateškim projektima, mi ćemo svakako da poslušamo ako vi imate neku dobru ideju koju mi do sada nismo primenili. Bili su oni zadovoljni tim odgovorom, ali ja nisam čuo, niti verujem da ću čuti da je došlo do bilo kakvog predloga u tom smeru, znate iz kog razloga, što i oni u svojim zemljama, kada je reč o krupnim projektima, najkrupnijim projektima, projektima od strateške važnosti, postupaju na isti način na koji postupa i Srbija, na isti način. To se ne kosi ni sa njihovim standardima ni sa njihovom praksom, sa praksom ponajmanje. Što se tiče prakse u Srbiji, treba da se podsetimo svi zajedno da nije prvi put da se posebnim zakonom utvrđuje javni interes, upravo kada je reč o najvažnijim projektima, o projektima od strateške važnosti. Da li se poslanička grupa kojoj pripada predlagač amandmana nešto bunila ili žalila kada smo mi takođe posebnim zakonom utvrđivali postojanje interesa, na primer, u slučaju "Beograda na vodi"? Ne bih rekao. (Predsedavajući: Vreme.) Samo da završim rečenicu, gospodine predsedavajući. Naprotiv, mislim da podržavaju taj projekat. Da li se bunio i brinuo za evropske standarde kada smo utvrđivali poseban interes na temu gasovoda "Južni tok"? Ne bih rekao da jeste. Naprotiv, mislim da podržava taj projekat. Da li su se bunili kada smo posebnim zakonima regulisali pitanja od ogromne važnosti za "Železaru Smederevo"? Opet ne i opet - zato što podržavaju takve projekte. Tako da mislim ako podržavaju i ovaj projekat, a kažu da podržavaju, onda postoji samo dobrih razloga da podrže i ovaj zakon. Hvala.
Hvala, doktore Orliću. Povreda Poslovnika, ko želi? (Vjerica Radeta: Ja želim povredu Poslovnika, a Aleksandar Šešelj repliku.)
Ne znam šta bih to još trebala da želim? Možda kafu, kao vi tu? Kakvo je to pitanje - još nešto? Javila sam se po Poslovniku i predlažem vam, na osnovu člana 27. da malo povedete računa o statusu narodnih poslanika. Nemate pravo da vi određujete poslanike prvog i drugog reda. Ako su svi do sada prekidani na dva minuta i dve sekunde najviše, onda to važi i za vaše mentore. I nemojte više da se igrate.
Hvala, koleginice Radeta. Samo sam dopustio da kolega završi rečenicu. To bih uradio i kad je u pitanju svaki poslanik, i iz Srpske radikalne stranke, naravno. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Da) (Vjerica Radeta: Što me tako gledate iznenađeno? I ja sam iznenađena čitav dan.) Iznenađen sam. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Aleksandar Šešelj je izašao iz sale. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, kolega Periću.
Ovde utvrđeni javni interes, već se došlo do polja eksproprijacije, član 13. stav 1. glasi: "Po konačnosti, odnosno pravosnažnosti rešenja o eksproprijaciji stiču se uslovi za pokretanje postupka za sprovođenje određene naknade za eksproprisanu nepokretnost. Reč: "po" znači kad je završeno sve. Koleginice, očekujem reakciju, biće mi drago. Mi predlažemo: "pre", ne "po". "Po" je završena stvar, nego u toku. Da li ste čuli za srpsku izreku - bolje dogovoriti se na početku, Marijane, kolega, jel tako, na početku njive nego na kraju. I ovo je način gde će sigurno oni koji su vlasnici zemljišta možda biti zakinuti. Zar se to nije dešavalo? Mi želimo da sprečimo to. Iz ovog očigledno proističe da mi želimo da građani Srbije ne budu oštećeni. Nije ova, rekao bih nervoza, kod predsedavajućeg sasvim bez razloga. Uvek kad je gospođa Zorana Mihajlović tu, sevaju varnice. Vi se pitajte zbog čega. Neko ko je toliko uspešan, gospođo Mihajlović, kao što vi pričate, ne znam kako ste dozvolili da rehabilitacija nadvožnjaka na Ibarskoj magistrali, odavde možda 20 km, čija je dužina, slobodno procenjujem, 50 metara, traje skoro dva meseca? Jel ste obišli, možda, te radove? Tako uspešan ministar ne može sebi da dozvoli takav luksuz. Mesec jun, pa jul, pa će verovatno ako ovim tempom bude to rađeno ući i u avgust, kada je frekvencija na toj saobraćajnici nešto veća nego inače, a svi znate da je to jedan od najopterećenijih putnih pravaca, da se vrlo često dešavaju i saobraćajne nezgode, i umesto tu da se radi ubrzano, vi onako, polako. Kad smo malo pre imali intervenciju na član 11. i rekli da bude izjava overena, možda neko to želi, mi ne uskraćujemo da se da usmena izjava na zapisnik zainteresovanim strankama, ali ostavljamo mogućnost da ima overenu izjavu, možda neko želi na taj način da uđe u taj postupak i na takav način rešava svoje probleme. Drugo, bilo je ovde govora da narodni poslanici treba da se zalažu možda samo za mesta odakle oni dolaze. Država Srbija je jedna izborna jedinica i svi smo mi kandidati za kompletnu Srbiju. I mi u SRS, naravno, možda intimno želimo da se ubrzanije razvijaju mesta iz kojih mi dolazimo, ali nama je stalo do cele Srbije. U bilo kojem delu kad se nešto gradi, mi smo zadovoljni i ponosni i ne delimo se po tome odakle dolazimo. Mislim da će gospođa Zorana Mihajlović bar ovo o čemu sam govorio, a konkretan je primer i svaki narodni poslanik i svaki građanin koji prolazi tim delom želeo bi da se što pre to završi. Uradite nešto i konkretno, nemojte samo da objašnjavate ovde kako smo mi protiv izgradnje auto-puta, jer to je stvarno besmisleno, to nema nikakvog smisla. Uradite ono što vam je stvarno posao. Stavite lepo šlem, plavi, žuti, sasvim svejedno, otiđite, pogledajte to i rešite taj problem. Hvala.
Hvala, kolega Periću. Reč ima Katarina Rakić, izvolite.
Zahvaljujem. Konkretno, 445 kilometara puteva u Srbiji ja smatram da je više nego konkretno. Evo, i dok dolazite u parlament, ako prolazite, recimo, kroz Kneza Miloša, nemoguće je da ne vidite sva ona gradilišta, a za mene je to više nego konkretno. Tu rade neki ljudi iz Srbije, koriste se materijali iz Srbije, nakon toga biće opremljeno nameštajem iz Srbije, ljudi su zaposleni. Po meni je to zaista više nego konkretno. Ja sad ne znam šta još osim toga želite i na koji način da vam se pokaže? Evo, ja bar u svom izlaganju od početka današnje rasprave ni u jednom trenutku nisam rekla, bar nisam tako razumela, složićete se vi sa mnom, da ste vi protiv izgradnje Moravskog koridora. Ja to tako nisam shvatila, niti je to, a pažljivo sam slušala, bilo ko od mojih kolega rekao da ste vi to rekli. Ja sam ovde razumela da ste vi za izgradnju Moravskog koridora, ali da niste zadovoljni zakonom koji predlaže utvrđivanje javnog interesa. Ja opet kažem, obzirom na to što govorite, niste pokazali ovim amandmanima. Konkretno, što se tiče ovog amandmana, vi čak predlažete nešto što se kosi sa Zakonom o eksproprijaciji, a to je da se jedan postupak odradi pre konačnosti rešenja, a ne onako kako zakon koji to reguliše nalaže. Mi ovaj zakon o kome danas govorimo svakako donosimo da ubrzamo nekakve postupke, ali moramo voditi računa o ostalim propisima u Srbiji. Znači, ne donosimo ovaj zakon da bi kršili ostale zakone, nego da bi ubrzali postupak oko eksproprijacije, ali svakako moramo poštovati i ostale zakone. Hvala vam.
Hvala, koleginice Rakić. Izvolite, kolega Perić, imate pravo na repliku.
Nisam zadovoljan aplauzom koji ste dobili. Evo, ovako, član 17. ovoga Predloga zakona - prilikom izbora strateškog partnera i zaključenja ugovora o projektovanju i izgradnji Moravskog koridora, kao i prilikom izbora stručnog nadzora nadzora nad izvođenjem radova ne primenjuju se propisi kojima se uređuje postupak javne nabavke. Slušam vaš komentar, evo, sad da je tu kolega Arsić video bi kako mi imamo vrlo korektan odnos prema vama, valjda da bi naučili, šta li, ne znam šta je u pitanju, ali, sasvim svejedno. Vidite, jeste li vi svesni ove odredbe člana 17. stav 7? Mi stavljamo jedan zakon koji je univerzalno pravilo u celom svetu, odnosno jedan deo tog Zakona o javnim nabavkama stavljamo van snage, da bi nešto što nije transparentno i nešto što nije ni dobro za državu Srbiju, da bi to bilo. Suština ovog zakona je upravo u ovoj odredbi. Ne možemo i nismo spremni da prihvatimo. Ako bi rekli pre, pre da se dogovaramo i to postaje odredba ovog zakona koji je leks specijalis. Mi ne kršimo onda druge zakone. Površno ste vi sve ovo sagledavali, površno komentarišete naše amandmane, ali ja vam to ne želim uskratiti. Samo vi tako nastavite. Na taj način ćete pokazati koliko vi, sa kakvom pažnjom pratite i ovo i sa kakvom pažnjom pratite amandmane SRS. Kad sve ovo bude prošlo vi ćete sami videti da niste na dobar način, ni podržali ovaj zakon, ni tumačili, ni dali doprinos da bi on bio što je moguće u praksi primenljiviji. Hvala vam.
Hvala, kolega Periću. Pravo na repliku, Katarina Rakić. Izvolite, koleginice Rakić.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Mene je možda sad malo i sramota da jednom kolegi starijem od sebe moram da pojasnim šta je to leks specijalis. Znači, ukoliko u leks specijalisu ne navedemo konkretno razliku u odnosu na neki drugi zakon, taj zakon koji je na snazi će se svakako primenjivati. Znači, u konkretnom članu 13. o kome sada govorimo, ne o 17. o kome ćemo tek doći, ni jednog trenutka ne isključujemo Zakon o eksproprijaciji, nego govorimo na koji način će se pokrenuti postupak za sporazumno određivanje naknade. Znači, vi tražite da se ovim amandmanom promeni, da to bude pre, a po zakonu koji ovim članom, ovim leks specijalisom nismo menjali, znači ostaje isti, je navedeno da to ide po dobijanju rešenja. To je, jednostavno nešto što jeste cilj ovog leks specijalisa. U članu 17. je urađeno nešto što i jeste cilj ovog zakona. Znači, da isključi ostale zakone i da ovo bude jedinstveno u nekim slučajevima. Ne znam zašto sada govorimo o nečemu što je jednostavno azbuka za ovakve stvari i zašto ja sad imam priliku da objašnjavam, zašto sad mene neko komentariše, da li sam se ja pripremila ili nisam. Vi imate svoje kolege, pa ih pripremate. Mi se pripremamo na način na koji mi to znamo, umemo i hoćemo i smatram da radimo zaista jednu dobru stvar. Ali, jednostavno o čemu ja sada govorim jeste azbuka leks specijalisa. Sad, vi možete obrtati to ovako ili onako, ali suština je ta o kojoj govorim. U članu 13. koji vi hoćete da promenite, ne pravi se nikakvo isključenje u odnosu na Zakon o eksproprijaciji. Hvala.
Hvala, koleginice Rakić. Pravo na repliku, Sreto Perić. Izvolite.
Meni uopšte, i nama u SRS, nikada nije bio problem da učimo i od mlađih i od starijih. Najbolji od najboljih, valjda, uče. To nije sporno. Amandman, ukoliko se prihvati, on postaje sastavni deo. To nije nešto što je odvojeno, što nema veze sa osnovnim Predlogom zakona. To na koji vi način objašnjavate amandman, dalje neću da komentarišem, ali ipak bi trebalo nešto da znači. Moguće je i mi hoćemo unapred neke stvari da se reše i da se znaju, jer se tiču stečenih prava, prava vlasnika nepokretnosti. To nije čak ni ono malo pre amandman na član 11. gde smo pričali o objektima koji su izgrađeni na građevinskom zemljištu, a nisu izgrađeni u skladu sa zakonom, a to znači da nemaju građevinsku dozvolu, nego ovde gde postoji pravo svojine i gde neko zbog javnog interesa želi da ograniči to pravo svojine. Kako ga ograničava? Ograničava ga proglašavanjem javnog interesa i načinom oduzimanja iz njegovog poseda, odnosno iz vlasništva, a to je moguće Zakonom o eksproprijaciji. Samo tražimo, insistiramo na tome da proces dogovora, vrednost nakade bude uspostavljen i dogovoren pre i kaže se u ovom članu da je to strogo formalni akt. Mora postojati pisani ugovor, a to mu daje svu mogućnost, ukoliko bi ovaj amandman bih prihvaćen. Vi ne morate da prihvatite, samo trebalo bi ovoliko znati da nema nikakve smetnje, zakonske, i bilo kakve druge da se može prihvatiti. Samo, da li vi hoćete takav način u rešavanju ovog problema da prihvatite kao moguć ili nećete, to je drugo pitanje.
Hvala, kolega Periću. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri izveštaje iz dnevnog reda ove sednice. Nastavljamo dalje sa radom. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Da i to na stav 3, gde smo predložili da se sporazum iz ovog člana zaključuje poravnanjem pred nadležnim organom lokalne samouprave. Sada treba da se objasni šta to znači. Ceo koncept ovog zakona je takav da vi zapravo hoćete da što pre ljudima eksproprišete nekretnine, da uzmete nekretnine, da uđete u posed i onda da se dogovarate oko naknade, a kad već oduzmete nekretninu onda ljudi više nemaju šta da traže, vi ćete ih uputiti na sud. To stoji ovde u obrazloženju da ste vi, zbog čega ne prihvatate amandman, da ste vi predvideli neke različite moduse utvrđivanja naknade i sporazumevanja oko naknade za eksproprisane nepokretnosti. To nije dobro. Ponovićemo, ne znam koliko puta. Zbog utvrđenog opšteg interesa niko u Srbiji ne sme da trpi štetu. Vi ste ovaj zakon koncipirali tako da će svi ili gotovo svi, osim onih koji su u dogovoru sa vama i koji su na ovaj ili na onaj način vaši, pa ste njih provukli kroz ovaj amandman skupštinskog Odbora, svi drugi ljudi, manje, više, će trpeti štetu. Ako vi dovedete nekoga kome se ekspropriše nepokretnost pred svršen čin, Ako kažete – vi prihvatite eksproprijaciju, a naknada će biti utvrđena naknadno, vi uvedete u posed onoga izvođača radova i onda taj vlasnik te nepokretnosti može da utvrđuje naknadu kod nadležnog suda. To može da traje više godina, tu mora da se plaćaju takse, moraju da se plaćaju veštaci, mora da se utvrđuje činjenično stanje na različite načine i to se, jednostavno, nikome neće isplatiti. Proći će mnogo godina pre nego što ljudi dobiju naknadu. To je očigledno vaša namera i vi ste zato zapravo i radili leks specijalis, zbog toga i zbog onog drugog slučaja gde ste predvideli da uvučete „Behtel“ na mala vrata, da se ukrade iz budžeta 300 miliona evra i vi ste tim posao završili. I, onda ćete da se hvalite kako radite, koliko radite itd. Da ste iole ozbiljni, i vi u Vladi i skupštinska većina, onda bi stvarno ozbiljno razmotrili ove naše amandmane, a ne bi pravili neku priču koja nema veze ni sa realnošću, ni sa Zakonom o eksproprijaciji, ni sa leks specijalisom ovim i uopšte sa leks specijalisom, niti bi vam palo napamet da ovde držite predavanje nekome ko zna mnogo bolje od vas ovo o čemu govori, ali vama nije namera da ovaj posao uradite čisto, niste ga čisto počeli, nećete ga čisto ni završiti. Sad će neko opet da se javi, pa da kaže kako smo protiv izgradnje Koridora, autoputeva, puteva itd. Ne, nismo. Građani treba da znaju, nismo protiv, mi želimo da se gradi, mi podržavamo sve što je izgrađeno, ali mi želimo da se radi pošteno, mi želimo da budžet niko ne krade, mi želimo da građane i privrednike niko ne krade, da ovaj posao bude završen, zaista na jedno opšte zadovoljstvo. Ovim predlogom zakona i onim što ćete vi usvojiti kao zakon, svakako to neće biti. Vi, onda pokušavate, mislim na skupštinsku većinu, kroz vaše rasprave i malo pre ste to čulo kako smo mi isti kao oni neki koji ne sede ovde zato što su oni protiv gradnje, pa i mi smo protiv gradnje, itd. Neće biti gospodo, vi i oni ste isti. Vi odavde pokušavate da kažete da smo mi protiv onoga što je prosperitetno u Vladi Republike Srbije, a oni iz parkova pokušavaju da kažu da mi ovde sedimo zato što podržavamo vas i što smo isti kao vi. Ni jedno, ni drugo nije tačno. Mi se razlikujemo i od jednih i od drugih. Vi ste isti. Vi ste isti po mnogo čemu. Vi ste isti i po vođenju unutrašnje i spoljne politike. Vi ste isti i po tome što su oni zaključili 14 nekakvih pojedinačnih sporazuma vezano za Kosovo i Metohiju, pa ste ih vi objedinili u jedan Briselski sporazum. Vi ste isti zato što insistirate na putu za EU, a i juče vam je rečeno da neće biti proširenja EU, kanite se više toga. Vi ste isti kao i oni zato što su oni uveli izvršitelje, a vi na upražnjena mesta doveli svoje ljude. Vi ste isti kao oni zato što su oni uveli notare, a vi na upražnjena mesta doveli svoje ljude. Vi ste isti kao oni zato što ste prihvatili i dalje dajete strancima subvencije bez ikakve kontrole i bez ikakvih kriterijuma. Vi ste isti kao oni uopšte u vođenju vaše politike, ponavljam, i unutrašnje i spoljne. Nemojte nas srpske radikale mešati u to. Mi se apsolutno razlikujemo i od jednih i od drugih. Vi ste možda najbolji, i jedni i drugi, mi smo možda najgori, ali se razlikujemo i od jednih i od drugih. Niti podržavamo vas, niti podržavamo njih. Mi ovde sedimo, radimo posao narodnog poslanika. Mi smo ovde ti koji tri i po godine pokušavamo da vam objasnimo šta je parlamentarna demokratija i kako treba da se radi u Narodnoj skupštini. Vi to niste prihvatili dok nije došao Fabricio, pa vam pripretio i onaj nacionalni konvent, gde ste okupili nekakve nevladine organizacije, pa se njima ispovedali i objašnjavali kako radite i zašto radite. To sam više puta rekla, što je, zapravo, nacionalna sramota. Mi smo ti koji smo govorili da postoje u Vladi Republike Srbije ministri koji ne rade u interesu države Srbije i Vlade Republike Srbije. Mi smo imenima i prezimenima prozivali i Zoranu Mihajlović, i Rasima Ljajića, i Lončara, i Vanju Udovičića i sve ministre koje je trebalo i koje smo s razlogom prozivali. Šta se sada dešava? Imaš li ti odgovor na pitanje, što dobacuješ, na koga je tačno Vučić mislio kada je rekao da postoje u Vladi ministri koji ne rade u interesu Republike Srbije? Hajte sad, junaci. Kažite sad vi i pokažite koji su to ministri na koje je Vučić misli. Vi mudri ovih dana ćutite, a ovi neki koji nemaju toliko mudrosti i političke zrelosti, oni se javljaju i ovde komentarišu šta im padne napamet, a mudri ćute, čekaju da vide na koga će Vučić pokazati prstom i da li će ići baš onim redosledom kojim smo mi iz SRS pokazivali. Vodite vi malo o tome računa, gospodo. Još jednom vas molim, nemojte nas da mešate ni sa onima iz parka, a njih da nas ne mešaju sa nama.
Hvala, koleginice Radeta. Pravo na repliku dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Na temu ko je isti i po čemu. Isti su oni koji u ovoj sali, baš kao i ovi iz šatora, iz šume, izvan sale, govore da nekih 300 ili koliko miliona, zamislite, mi hoćemo da ukrademo. Po tome se, recimo, ne razlikuju ni najmanje. Po čemu još? Gledam odgovor na amandman i potpuno je u pravu Ministarstvo. Dakle, Predlogom zakona, kako je dostavljen Narodnoj skupštini, nudi se građanima više. Više opcija im se nudi, nego što se predlaže amandmanom. Onda kada čujem da sada neko štiti građane ovim što predlaže, ja mogu samo da zaključim da ne poznaje svoj amandman, a i u tome su isti sa onima koji su u tom šatoru ili šatora više nema. Mislim da su nestali šatori. Sada su negde po Srbiji. Ne znam gde su ih odneli. I oni, takođe, ne znaju šta predlažu. Danas su držali konferenciju za medije ovde u centralnom holu. Mislim da je Jeremićev poslanik došao da kaže da je on podneo amandman, da on zna da ga zla većina u parlamentu neće usvojiti, ali, eto, to bi moglo da spase ovaj zakon. On ne zna šta je sa njegovim amandmanom, baš kao što izgleda ne znaju ni neki u ovoj sali. Taj amandman je on posle povukao, ali izgleda da o tome nije obavešten. Dostavili su zahtev i on i ovi šta sa njim čine poslaničku grupu da povlače amandman, ali ne poznavanje sopstvenih amandmana izgleda je još jedna sličnost. U čemu su još isti oni koji kritikuju apsolutno sve što mogu i ne mogu da smisle, Aleksandra Vučića i SNS? Isti su u tome što očigledno shvataju da neće moći nikada da konkurišu u toj vrsti rezultata koje postižemo mi. Da li se to kaže isti u zavisti, ne znam, ali su sami zaključili da su u mnogo stvari apsolutno isti. Između ostalog, udružili su se u Starom gradu da pokažu koliko mogu da budu složni zato što se dobro razumeju, zato što su izgleda iz ugla jednih, drugih, trećih oni apsolutno isti. Mislim da je ovo dobar odgovor na pitanje ko je ovde isti i po čemu. Hvala lepo.
Pravo na repliku Vjerica Radeta. Izvolite.
Da li vredi objašnjavati, ali, pre svega, zbog javnosti vredi. Da li postoji bolji i pravičniji način za određivanje naknade za eksproprisane nepokretnosti od onoga što smo mi predložili? Mi smo rekli da se sporazum zaključuje poravnanjem pred nadležnim organom lokalne samouprave. Organ lokalne samouprave, inače, vodi postupak eksproprijacije i organ lokalne samouprave razgovara, ispred sebe ima vlasnika nepokretnosti i predstavnika investitora. Dakle, ovaj zna sa koliko para raspolaže, ovaj zna koliko njegova nepokretnost vredi. Na licu mesta na jednoj raspravi ovaj kaže – prihvatam eksproprijaciju, odričem se prava na žalbu, ovaj takođe – odričem se prava na žalbu zato što smo se sporazumeli i minut posle toga zaključili poravnanje da se ta nepokretnost ekspropriše po toj i toj ceni. Koji su to drugi načini koji mogu biti pravičniji od ovog? Šta vi sad želite da poručite narodu? Da mi nešto loše mislimo na ovaj način? Znaju ljudi šta je eksproprijacija. Znaju da to podrazumeva oduzimanje nečega što je njihovo i ljudi hoće upravo ono što mi kažemo. Evo, mi to dajemo zato što je to opšti interes, ali mi tražimo da nam država za to plati taj i taj iznos i država to prihvata i to se zove poravnanje i to je volja oboe strane. Ne postoji bolji način ni sudska odluka, ni ne znam čija druga odluka ne postoji, drugi pravičniji, bolji način od ovoga koji mi nudimo. To što vi pokušavate da ovde pričate da neko ne zna svoje amandmane nastaviću po drugom dva minuta.
Hvala, koleginice Radeta, na razumevanju. Narodni poslanik Đorđe Komlenski, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uz svo uvažavanje argumentacije koja se iznosi, mislim da je ono što je predloženo u članu 13. stav 3. da je daleko preciznije, sveobuhvatnije i povoljnije po građane Srbije, odnosno po one kojima se ekspropriše nepokretnost. Naime, suštinska razlika između termina sporazum i poravnanje ne postoji, ali u pravničkom žargonu, da pojasnim, poravnanje podrazumeva postojanje nekakvog spora apriori. Polaziti od činjenice da postoji spor između dve strane, a da se to ne zna, zaista bi dovelo u pitanje sve ostale postupke i procedure. Možda neće postojati nikakav nesporazum i nesaglasnost između korisnika eksproprijacije i onoga čija se nepokretnost ekspropriše, prema tome nema razloga unapred postavljati takvu tezu da tu mora da postoji obavezno sporni odnos. Zaista sam saglasan da neko mora da utvrđuje merila i kriterijume na osnovu kojih se i taj sporazum može postizati. Zašto? Zato što ne sme da se dozvoli da niko od onih kojima se nepokretnost ekspropriše bude oštećen time što bi eventualno organ koji vodi postupak mogao da mu ponudi nižu cenu, a da on to prihvati, jer to, jednostavno, ne bi bilo korektno u odnosu na sve one druge korisnike eksproprijacije, ali se isto tako ne sme dozvoliti da se bilo kome privilegovano ponudi bilo šta više. U stavu sledećem ovog člana 13. je jasno rečeno da visinu i procenu te vrednosti vrši organ nadležan za utvrđivanje poreza na prenos apsolutnih prava. Da li je postojala mogućnost za još nekakvo drugo rešenje? Postojala je, ali iz iskustva i prakse, a ovde ima dosta kolega advokata, ja bih lično moju kuću u Stublinama danas odmah prodao upola cene za ono što proceni Uprava prihoda u Obrenovcu kao njenu tržišnu vrednost, bez razmišljanja, i tako bih najbolje prošao. Ne tvrdim da je to po svim opštinama tako, ali tu jednostavno merilo i kriterijum postoji. Stranka u postupku, onaj kome se nešto izuzima je apsolutno zaštićena na više načina. Znači, prvo, ne može mu se ponuditi manje od onoga što je odgovarajuća procena koja se utvrđuje prema predviđenom standardu i kriterijumu, ako su stranke saglasne, a na osnovu eksproprijacije koja je vršena na teritoriji Obrenovca u 95% slučajeva nije bilo nikakvog nesporazuma u odnosu i ne saglasi u odnosu na ponuđene parametre i kriterijume. Onda, postoji ona druga instanca gde je stranka takođe zaštićena da ne može biti oštećena, gde će umesto Uprave prihoda, procenu tržišne vrednosti nepokretnosti ili građevinske vrednosti nepokretnosti, ako se radi o objektima koji nisu ozakonjeni ili nisu legalno izgrađeni ići putem veštačenja i veštaka i naravno, zna se ko snosi troškove postupka u toj celoj poziciji. Ukoliko opravdano tražite više, naravno da će onaj ko vam nije ponudio dovoljno, na kraju morati da plati te troškove postupka. Prema tome, postavljati sporazum ili poravnanje kao prethodno pitanje ispred mogućnosti da se postupak eksproprijacije i izgradnje nastavi, nije svrsishodan, ostavlja određeni prostor za zloupotrebu od strane onih kojima nepokretnost treba da bude izuzeta. Mislim da je tu jedna mala začkoljica u svim ovim raspravama, koje trenutno imamo oko svega ovoga. Mislim da su sa ovim lek specijalisom, kao što sam govorio i u načelnom delu, a sada i u ovom članu 13. ono što je najvažnije i državni interesi ali i pre državnih interesa, interesi onih čije se nepokretnosti izuzimaju i isplaćuju, apsolutno zaštićeni na najbolji mogući način, kako se to može zakonom predvideti. Hvala.
Hvala, kolega Komlenski. Po amandmanu, koleginica Radeta. Izvolite.
Naravno, niste nas ubedili, ne možete nas ubediti, ovo što je kolega govorio bi imalo logike kad ne bi postojala mogućnost zaključivanja poravnanja. Kako će to neko kome ekspropriše nepokretnost, kako će on tražiti neku enormno visoku naknadu za svoju nepokretnost kad mu pored njega sedi onaj ko predstavlja nadležni organ koji to plaća? Poravnanje ne podrazumeva samo – ja sam vlasnik kuće u Stublinama, ne vi ste, i ja prodajem svoju kuću, dajem je da se ekspropriše za toliko i toliko para, ovaj to potpisuje. To nije poravnanje. Poravnanje je kada se dogovore obe strane o nekom iznosu i to je sasvim sigurno u najboljem interesu onoga čija se nepokretnost ekspropriše, a i u najboljem interesu, Boga mi, organa koji hoće ovaj posao da radi, jer će to doprineti da se posao brže završi, jer jeste jedna od intencija zakona da se ovaj posao završi u što je moguće kraćem roku. Ali, mi ponavljamo, taj što je mogući kraći rok, ne može i ne sme biti na štetu ni jednog, ni fizičkog ni pravnog lica, čija će nepokretnost biti eksproprisana.Mi od toga nećemo odustati. Mi ćemo imati raspravu o tome. Daj Bože da ne budem u pravu, ali bićemo. Videćete i pisaće i novine o tome i biće zastoja i neće biti moguće ući u određenu parcelu itd. Biće puno problema zato što vi niste spremni da ovaj posao završite i pravno perfektno i pravično. Ovde ne možete razdvajati pravno i pravično kad uzimate nekome imovinu. Ne možete, ne smete. Imovina je svetinja. Dovoljno je što će neko da prihvati da mu se to zemljište ekspropriše, zato što će se prihvatiti opšti interesi. Mi stalno tvrdimo da taj opšti interes i mora da se prihvati. Onda mi ovde čujemo kako mi ne znamo, ne razumemo svoje amandmane itd. to je zaista uvredljivo. Sada ću da se osvrnem na tu vrstu rasprave od strane poslanika većine i više se nećemo na taj način baviti time. Pričajte vi šta god hoćete, pričajte vi svoju mantru to je već dosadilo i Bogu i narodu, ali mi ovde govorimo vrlo konkretno ali argumente sa druge strane nemamo. Ministar, naravno, ćuti zato što ne želi da razgovara sa poslanicima SRS, zato što je vređa istina da je „Behtelu“ iz budžeta uzela, odnosno budžetu za „Behtel“ uzela 300 miliona evra. To je javna tajna. Ako nju to vređa to je zaista njen problem, ali mi smo ovde da podsećamo i javnost i skupštinsku većinu šta se dešava. Mi smo tu da štitimo budžet, da štitimo svaku vrstu interesa građana Republike Srbije, pa i interes koji se odnosi na uplaćivanje poreza, doprinosa i ostalih dobiti koje se uplaćuju u budžet Republike Srbije. Zašto se sad ovde pojavio neko malopre, to čujem od kolege koji je podnela amandman a taj neko nije uopšte poslanik? Zašto je uopšte došlo do takvog haosa u Narodnoj skupštini? Zato što su učili od vas i tu ste isti. Vi ste nastali na krađi mandata SRS. Što se sad čudite što ovih kojih nema uzmu mandat pod ruku i idu od jedne do druge poslaničke grupe, ko da više, ode kod Živkovića, Vuk Jeremić ima više para ode kod Vuka Jeremića, Đilas daje više, ode kod Đilasa, i napravljena je pijaca od Narodne skupštine. Da li postoji danas iko u Narodnoj skupštini ko ovog momenta može da zna tačno koliko imamo poslaničkih grupa i koliko imamo slobodnih poslanika? To je nemoguće zato što se to menja na dnevnoj osnovi i to je nešto što zaista jeste problem, ali i za taj problem je kriva skupštinska većina. Ko je dozvolio da u Narodnu skupštinu uđu stranke koje nisu prešle cenzus? Dozvolila je skupštinska većina zato što su poslušali Skota, i Skot vam je isti. Dakle, nemojte nas da mešate u nešto gde nam mesto nije. Mi ovde radimo posao narodnih poslanika, obrazlažemo amandmane. Ako imate argumente protiv onoga što mi predložimo, hajde da pričamo. Kolega Komlenski je izneo neke argumente, koji su po njegovom mišljenju bolji od ovog što mi predlažemo i što tvrdimo da su argumenti na osnovu kojih će ljudi kojima se eksproprišu nepokretnosti proći bolje, gde će biti manje glavobolje i državi i tim vlasnicima tih nepokretnosti. Nije nas ubedio, nismo ni mi njega, ali to je parlamentarna rasprava. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta. Zato kolega Komlenski želi da replicira. Izvolite, pravo na repliku.
Zahvaljujem. Mislim da me je koleginica Radeta dobro razumela, ali bojim se da način na koji je nešto interpretirala da ne bude pogrešno shvaćen. Ne prodajem ja kuću u Stublinama gde živim i ne bih to radio, ne nalazi se na Koridoru puta, niti auto-puta, ni Moravskog. Nije se nalazila, srećom, ni na koridoru auto-puta koji se završava uskoro i deonice koja će biti puštena od Obrenovca do Preljine. Moj komentar je vezan za Upravu prihoda bio samo takav da sam rekao da gotovo da nemam nikakvu sumnju da će procene Uprave prihoda, jer je ona nadležna za procenjivanje vrednosti osnovice za obračun apsolutnih prava, biti daleko povoljnije po korisnike eksproprijacija. Što se tiče ovoga, zaista kažem nisam imao lična iskustva, osim profesionalna kada su u pitanju naknade za eksproprijaciju na delu Koridora koji se završava. Nisam imao lična iskustva, iako sam znao mnogo ranije kuda i kojom trasom će proći Koridor, ali za razliku od nekih kolega, poslanika, koji danas nisu u svojim klupama, koji danas drže predavanja na konferencijama za štampu, a kupili su ogromna zemljišta na trasi Moravskog koridora, pa su izgleda jako jako nervozni, jer koliko čujem, neke izmene trase tog Koridora im upravo ne idu u prilog i neće moći da zaključuju ni poravnanja, ni sporazume. Otprilike, mnogo zemljišta će im ostati, pa će stvarno morati da se bave poljoprivredom, iako im to nije bila namera, mi je dodatno zadovoljstvo koje zaista nisam mogao da ne podelim danas sa vama. To što je neko nekada bio predsednik opštine Trstenik, pa je onda mislio da neće doći ni do kakve promene trase po kojoj ide autoput, izgleda da se grdno prevario i moram da priznam da mi je jako veliko zadovoljstvo zbog te njegove zablude. Hvala.
Hvala, kolega Komlenski. Marijan Rističević je prijavljen. Vi ste se javili sada po amandmanu, zato što ste malo zakasnili? Izvolite.
Nisam ja zakasnio, već ste vi kasnije videli. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, samo da dodam na diskusiju druga Komlenskog, da gospodin Aleksić nije samo kupovao zemljište na mogućoj trasi, nego da bi to skuplje prodao, onde je sadio i sadnice da bi se to cenilo kao voćnjak da višestruku cenu postigne. Tako da, ja delim to zadovoljstvo, zato što je ovog puta ostao bez novca. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman je Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za finansije republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Slavica Živković. Da li neko želi reč? Jelena Žarić Kovačević, na amandman Slavice Živković se javljate? Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Samo kratko. Želim da ukažem na neke stvari. Javila sam se po amandmanu na član 17. gde je predlog da se dodaju novi stavovi 6. i 7. Ja neću sada čitati te stavove, prosto sam želela samo da doprinesem diskusiji i da dam svoje mišljenje. Dakle, zaista se u članu 2. Predloga zakona propisuje da će prilikom realizacije izgradnje Moravskog koridora biti korišćeni domaći materijali i oprema i angažovani domaći izvođači u odnosu koji će biti određen ugovorom o projektovanju i izvođenju radova. Dakle, odnos zastupljenosti će biti naknadno ustanovljen ugovorom između ugovornih strana u odnosu na ovaj Predlog zakona o kome govorimo. Dakle, ne samo građani i firme koje se nalaze na potezu na kome se gradi Moravski koridor, već i domaće firme koje će biti izvođači u realizaciji ovog projekta će imati benefit. Jako je važno, i to sam želela da naglasim, jako je važno to što će se koristiti domaći materijali i oprema, jer je to dodatni podstrek našoj privredi. To je jedna stvar. Druga stvar se tiče predlaganja ovog drugog stava, odnosno stava 7. u ovom članu Predloga zakona. Naravno da će domaći izvođači imati licence i odgovarajuće kadrovske i tehničke potencijale, što je i logično, jer ako uzmemo u obzir značaj i veličinu projekta, to ne bi mogla baš da radi bilo koja firma. Iz tih razloga ja se slažem sa mišljenjem Vlade da ovaj amandman treba odbiti. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Član 17. govori o izboru strateškog partnera i to je generalno problem koji prati gradnju, odnosno početak gradnje ovog Koridora i mi ćemo po ko zna koji put ponoviti zato što javnost to treba da zna, da je pre nego što se ušlo uopšte u ovaj posao, Zorana Mihajlović zaključila nekakav dogovor sa „Behtelom“ za izgradnju Moravskog koridora po ceni od 800 miliona evra, da je naš predsednik tada, to je bilo prošle godine, održao konferenciju, novinarima podelio taj sporazum, da sam lično ja Ani Brnabić, tada je bila u Skupštini, dala jedan primerak tog sporazuma, da smo je pitali da li zna o čemu se radi, da je ona rekla da to nikada nije videla. Posle toga se desio onaj incident kada je Skot u Vladi Republike Srbije, a Zorana mu bila sa desne strane, rekao da je Kosovo nezavisna država, dakle, u Vladi Republike Srbije, na konferenciji i nikome to nije smetalo, Zorana Mihajlović mu se lepo smeškala, kao dobrom starom prijatelju. Nama je tada Zorana Mihajlović rekla da mi izmišljamo, da nema ni govora o bilo kakvom poslu vezano za "Behtel", kakvih mi to 800 miliona evra pominjemo itd. Mi smo tada rekli i danas to tvrdimo da postoji kineska firma koja bi taj posao uradila za 500 miliona evra, znači, 300 miliona evra je nestalo od Vlade Republike Srbije do "Behtela" preko Zorane i Skota. To je taj problem koji će ceo ovaj posao, senka koja će biti nad celim ovim poslom, bez obzira kad se završio i kako se završio, a tek ćemo videti koliko će to na kraju biti novca, da li će to biti samo tih 800 miliona evra ili će to biti više, jer to uvek tako bude, zašto se ovaj posao radi bez tendera, izbegavanjem javnih nabavki, što se čak u ovom zakonu i predviđa, da bi se ta pljačka ozakonila. To je što se nas tiče apsolutno neprihvatljivo. Kao što nam je nejasno, i tu smo intervenisali ovim amandmanom, gde ste predvideli da strateški partner se smatra i konzorcijum ili svako povezano lice, odnosno lice strateškog partnera, bilo koje privredno društvo koje strateški partner ili njegovo povezano lice osnuje za potrebe realizacije ovog projekta u skladu sa zakonom kojim se uređuju privredna društva. Kako je moguće da vi zakonom predviđate da će se tek osnovati neko privredno društvo koje će biti strateški partner u ovom veoma važnom poslu? Zar vama tu, jel vama to sve jasno? A, ništa nije jasno, zaista ništa nije jasno. Ceo ovaj posao će se završiti tako što će se verovatno stvarno završiti, ali će opet biti ista ona priča kao sa Đilasom, Đilas ukrao na mostu 300 miliona evra, Zorana ukrala na ovom autoputu 300 miliona evra, tako da, ništa na kraju ovo nije dobro. Nije dobar predlog zakona. Nije vam dobra ideja, odnosno ideja da se gradi autoput, jedino je dobro u ovome gradnja ovog koridora, a sve drugo je pod velom sumnje. Trpeće građani, trpeće privredna društva, jedino Zorana, "Behtel" i Skot neće.
Hvala. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik… (Nataša Sp. Jovanović: Kolega Mirčić se prijavio.) Nije se niko prijavio. Izvinite, molim vas. Da li vam je kartica ispravna? Ja mislim da je to druga neka vrsta. Izvolite, kolega Mirčiću.
Dobro, nije ni čudo što je kartica zamenjena u kakvim vremenima živimo. Nešto drugo da nisam zamenio, to je bitno. Naime, ovde se radi o nekoliko stvari koje su bitne, na čemu insistira SRS. Ovde investitor ovog projekta je država Srbija. Vlada Srbije se zadužuje za 800 miliona da bi se realizovao ovaj projekat koji je od interesa i države i svih nas koji živimo u ovoj Srbiji. Govoriti pojednostavljeno, kako to žele predstavnici Vlade, da oni koji imaju primedbe, koji ulažu amandmane, u ovom slučaju SRS, oni su automatski protiv izgradnje ovog autoputa, to je već prevaziđena metoda. To je nešto što niko ozbiljan neće da obrati pažnju na takvo objašnjenje. Ali, ovde se radi o ne malim sredstvima za koje se zadužuje država Srbija i pri tome donosi specijalni zakon kada je u pitanju raspolaganje sa zemljištem. Tu je nešto što se pojavljuje prvi put. Rađeni su koridori i deset i pojedine deonice Koridora 11 i, samo podsećanja radi, sećate se da se jedna deonica Koridora 11 radila od njive do njive, od parcele do parcele. Svako je za to da se pojednostavi ta procedura, da bude javni interes iznad svih interesa, ali ovde moramo da vodimo računa, pre svega, o dva interesa. O interesu države i o interesu pojedinca koji su vlasnici, jer ako uđete u vlasničke odnose na ovaj način, neko će da se žali, a ta žalba neće odlagati izvršenje i donošenje projekta, onda to podrazumeva dugogodišnji sudski spor i pitanje je da li će biti pravično nadoknađena šteta koju eventualno pretrpi pojedinac. Ne može da se generalizuje i da se kaže unapred – e, to će biti na štetu svih pojedinaca, ali mora, ako ništa drugo, opozicija bar da bude na oprezu. Šta je ovde veoma čudno? Ovde je veoma čudno što se prejudicira, već izvođač radova. Taj Sporazum koji je potpisan sa „Behtelom“, američkom kompanijom, unosi dodatnu opreznost nama srpskim radikalima. To je kompanija koja je učestvovala u izgradnji puta Priština – Tirana. Znate kako je to uradio „Behtel“? „Behtel“ je uzeo pare, angažovao podizvođača, a to je turska kompanija, uzeo sebi 20% od ukupne sume, turska kompanija završila posao. Šta je sada tu problem? Problem je sledeći, svaka država, svaka Vlada, svaka vlast koristi ovakve i slične velike projekte da bi angažovala široki spektar svoje industrije, svoje privrede, građevinske operative. Znate, u izgradnji jednog puta treba, pre svega, građevinski materijal, što se podrazumeva, trebaju građevinske mašine, treba i drvna industrija, jer tu je potrebno i drvo, treba i metalski kompleks da se aktivira, jer potrebni su ekseri, potrebne su armature itd. Potrebno je angažovati i ugostiteljstvo, jer ti koji rade moraju negde da jedu, moraju negde da spavaju, i to je širok spektar koje angažuje, aktivira država. Ako uzme domaće izvođače, onda je to u potpunosti zadovoljeno, ono što bi se reklo, rast BDP. Sada, gledajte, šta je bilo kada je pravljen ovaj put od Prištine do Tirane? To je poznato javnosti. Podizvođač turska kompanija je dovela svoju radnu snagu, donela svoj materijal i, na kraju krajeva, čak su i hranu doneli iz Turske. Kakva je korist onima koji su platili te radove? Jeste korist što su dobili put, daleko od toga da nije korist, ali gleda se da se kompletno ostvari, ako je moguće, zarada. Šta mi radimo ovde? Mi ovde unapred favorizujemo kompaniju, stranu, tvrdeći da nemaju naši, domaće kompanije, da nisu toliko sposobne i da ne mogu to da urade, a gledajte na opšte iznenađenje kompanija „Integral“ sposobna je da uradi Grdeličku klisuru, a nije sposobna „Putevi Užice“, a nije sposoban „Planum“ i nisu sposobne mnoge putarske firme iz Srbije. Kako to? Kako to objašnjavate? Ljudi, ako radimo ovako, postavlja se jednostavno pitanje – ako naši putari nemaju referencu, kako će se pojaviti na stranom tržištu? Kako će konkurisati u inostranstvu? Odavno je svakom poznato da su, kada je u pitanju građevinska operativa, predimenzionirani kapaciteti naše operative. Moraju svakako da rade u inostranstvu i ranije su to morali, bez obzira što su učestvovali u izvođenju radova na našim autoputevima. Morali su, jer su po obimu, po broju mašina operative takvi. To je suština. Ako ne rade posao nemaju referencu, ne mogu da konkurišu i mi umesto da gledamo… Svakako država raspolaže sa tim parama, država je investitor, Vlada Srbije raspolaže sa tim da angažujemo što više domaće operative, domaćeg materijala. Mi ovde čak idemo toliko daleko da se obezbeđuju i kamenolomi koji će biti na dohvat ruke da smanjimo troškove izvođaču. Znači, idemo u neku krajnost, nama nepoznatu. Imamo loša iskustva iz Hrvatske gde je učestvovala ova kompanija. Naravno, postoji i ta druga politička dimenzija te kompanije „Behtel“, ali ona može da se zadovolji na neki drugi način, a ne tako što ćete 800 miliona davati i taman fino 20%, 160 miliona uzmu, nađu podizvođača isto kao što su našli tursku kompaniju, nađu nekog ko neće ni jedan jedini kilogram domaćeg materijala da uzme ili komad domaćeg materijala. Čemu ovo vodi? O tome SRS upozorava, a možemo ovde da vodimo polemike, kako to neki ovde pokušavaju, pa da uvek kada nestane nekog adekvatnog odgovora da se kaže da onaj ko osporava bilo koji deo ovog predloga zakona taj je protiv izgradnje autoputeva, uopšte protiv napretka Srbije. Ne, mi jesmo za izgradnju, jesmo za napredak Srbije, ali ne na ovaj način, na način koji će i te kako naknadno da košta Srbiju. Ovaj kredit mora da se vrati, Srbija mora da se zaduži. Neće „Behtel“ to vraćati, baš ga boli briga. Šta ćemo sa građevinskom industrijom? Ako ovako nastavimo, šta će nam raditi ciglane, šta će nam raditi oni koji proizvode pesak i šljunak? Neće ništa zato što će materijal biti apsolutno pod ingerencijom „Behtela“, kompanije koja se, kažem, favorizuje i još ima vremena da se o tome razmisli.
Hvala, kolega Mirčiću. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 18. amandman je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatio je amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Mirčiću.
Evo, gledajte kakav presedan. Vlada na ovaj predlog zakona za koji su tvrdili da je savršen predlaže amandmane preko odbora, da se dopune amandmani tako što će kamenolomi i zemljište za deponovanje građevinskog materijala biti obuhvaćeni ovim zakonom. To je, verujte, do sada neviđeno. Vlada na svoj zakon predlaže amandman.
Hvala, kolega Mirčiću. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Kraj je ove rasprave po amandmanima o Moravskom koridoru, pa razmišljam da li da završim onom pesmom iz mog kraja – oj, Moravo, mutna vodo, a zbog ovog više nego mutnog posla sa „Behtelom“. Činjenica je da i u ovom članu niste znali sve druge pozitivne zakonske propise, pa ste stavili da će postojati mogućnost oslobađanja od PDV. Tražili smo da se briše ova reč „mogućnost“, jer je već utvrđeno Zakonom o PDV kako se vrši oslobađanje, a što ste napisali u 2. stavu da će to da se utvrđuje i drugim aktima Ministarstva za finansije, to svakako ste mislili na Pravilnik o oslobađanju PDV za izgradnju ovog autoputa. Međutim, jedna druga stvar je interesantnija za kraj ove rasprave. Kako je moguće da dođete u koliziju sa Memorandumom koji ste potpisali sa Vladom SAD, naročito tačkom koja kaže o svim poslovima i budućim poslovima i infrastrukturi – uzimajući u obzir Konvenciju UN protiv korupcije, odnosno Regionalne antikorupcijske inicijative. Ovaj posao je čist izvor za korupciju. Pre svega, zbog toga, a vreme će da pokaže ako je ovo poslednji dan u Narodnoj skupštini da raspravljamo o ovoj deonici puta, da taj kilometar koji je trebao da košta sa kineskim izvođačima 4,5 miliona dinara, u proseku sada košta 7,2 kada ste uzeli američku kompaniju „Behtel“ nije ni krajnja cena. Setite se samo slučaja, pominjali smo to, puta od Bukurešta do Mađarske granice, kada su na kraju Rumuni odustali, a čak je, pominjali smo i to, jedan hrvatski ministar 2005. godine, zbog toga što je „Behtel“ za 30% naknadno posle potpisivanja ugovora povećao cenu izgradnje i podneo ostavku. Mi verujemo da nećemo čekati toliko dugo da Zorana Mihajlović više ne bude ministar u ovoj Vladi.
Hvala, koleginice Jovanović. Javio se po amandmanu Marijan Rističević. Izvolite, gospodine Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je više poslanika zastupalo po pitanju javnog interesa prodavce nekretnine. U suštini oni su prodavci i svi se zalažu, koliko sam razumeo ove narodne poslanike, da se to plati što više, na strani su vlasnika nekretnina, prodavaca. Država je zajednica ljudi koja u javnom interesu treba da, ako ne može puteve već da pronađe mora da ih izgradi. Taj put je državno vlasništvo, vlasništvo svih građana. Kada se nekretnina prodaje, verovatno, da kada to plati država, verovatno plaćaju i svi građani. Verovatno će svi građani platiti taj auto-put. U troškove auto-puta ulazi kupovina nekretnina. Dakle, ne treba se zalagati samo da prodavci nekretnina dobiju što više novca, jer taj novac moraju da daju svi građani. Više čak od prodavaca su oštećeni građani koji nisu vlasnici nekretnina, jer oni kroz poreze i doprinose moraju da plate te nekretnine i sa ovim javnim interesom treba biti veoma pažljiv, ne treba oštetiti vlasnike, ali ne treba biti ni preterano izdašan, jer to neki narod, neki građani moraju platiti kroz poreze, doprinose itd. Takođe, prošli put sam govorio da naša najveća svratišta su Jasenovac, Jadovno, Ibarska magistrala, pa tek onda Kragujevac, Šurmarice. Od 2000. godine poginulo je 14.000 ljudi. Ako je samo 20% poginulo zbog loših puteva, ovi iz stranke bivših režima, koji bojkotuju rad Narodne skupštine nose na savesti gotovo 3.000 ljudi. Daleko više nego što je poginulo u agresiji NATO pakta. U svirepoj i zločinačkoj agresiji NATO pakta poginulo je između dve i tri hiljade ljudi, uključujući vojnike i civile. Dvadeset dve hiljade tona bombi NATO pakta nisu nam mogle naneti toliko žrtava koliko stranka bivšeg režima, time što nije izgradila puteve, već je krala i novac iznosila na Kukova i druga ostrva. Svi se mi moramo pomalo odreći nečega da bi taj put izgradili, a najviši sloj građana PDV plaća kada uđe u samoposlugu, svima drugima se on nekako odbija, prebija itd, a široki sloj građana će platiti ovaj put. Treba biti pažljiv sa eksproprijacijom, sa javnim interesom, ne treba biti na štetu ni prodavaca, ali ni na štetu građana. Zašto su još bili bitni putevi? To je i demografsko pitanje. Mi iz unutrašnjosti smatramo da su naši najveći protivnici, ne svojom voljom veliki gradovi. Voljom nas koji živimo u unutrašnjosti koji želimo bolje puteve, bolje uslove života, mnogi se dosele u Beograd, Novi Sad, Niš, Kragujevac. Bolji putevi autoputevi treba sem ekonomskog razvoja, da pravednije rasporede stanovništvo u Srbiji baš pomoću puteva i ekonomskog razvoja, da nam se Srbija ne pretvori u stanovnike četiri velika grada, a da cela unutrašnjost bude jedan veliki starački dom. Veoma je bitno da ti putevi kvalitetni dođu do poslednjeg našeg mesta i poslednjeg naseljenog mesta i da na takav način, bez obzira koliko stanovnika Srbija bude imala, da ih rasporedimo i na takav način sačuvamo naše teritorije. Hvala.
Hvala kolega Rističeviću. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Reč ima dr Zorana Mihajlović, potpredsednica Vlade.
Na kraju ove rasprave, prvo želim da se zahvalim svim poslanicima i poslanicama na doprinosu i na konstruktivnoj raspravi koju smo imali i u načelu, a i danas. Mislim da je za građane Srbije najvažnije nekoliko poruka, a to je da je Vlada Srbije opredeljena da izgrađuje infrastrukturu. Bez saobraćajne, dakle, transportne infrastrukture bilo da je to putna infrastruktura, železnička, vazdušna, vodna nema novih investicija i nema praktično ostanka naših ljudi u svim delovima Srbije. To je jedan od strateških interesa naše zemlje na kojem mi radimo već nekoliko godina. Rezultat jeste preko 300km auto-puteva, 700km rehabilitovanih železničkih pruga, tri međunarodna aerodroma koja danas Srbija ima. Sadašnja vrednost investicija u infrastrukturu je blizu 14 milijardi evra. Odnosi se na sve investicije koje radimo u oblasti infrastrukture. Ova godina je vrlo važna i ključna za Srbiju, kada govorimo o infrastrukturi transportnoj. Mi ove godine zaista počinjemo izgradnju nekoliko auto-puteva. Jedan od tih auto-puteva jeste i auto-put koji praktično treba da spoji centralnu Srbiju i to je auto-put između Pojate i Preljine. Mislim da je to od značaja ne samo za pola miliona ljudi koji žive u tom delu Srbije, važno je za našu zemlju, jer sa jedne strane se povezujemo sa regionom i sa našim susedima i to je takođe važno, ali jednako je važno da naši građani unutar Srbije budu takođe povezani. Zato je ovaj auto-put od značaja, zato je ispred vas bio ovih svih dana poseban zakon koji treba da nam omogući da budemo što brži i efikasniji u realizaciji auto-puteva. Naše mišljenje u Vladi Republike Srbije jeste da smo imali ovakve zakone za velike infrastrukturne projekte, kao na primer Koridor 10. Potpuno je sigurno da taj Koridor Srbija ne bi gradila više od 10, 20 godina i ozbiljno razmišljamo između ostalog i da napravimo zajedno zakon za sve infrastrukturne projekte, da ne bismo dolazili u situaciju da zbog nekih stvari se odlaže realizacija projekta. Građani Srbije treba da znaju da izgradnja Moravskog koridora počinje, nadamo se na leto. Vlada Republike Srbije je ta koja će izabrati strateškog partnera u skladu sa ovim zakonom, u skladu sa podzakonskim aktima, definisanim kriterijumima. Niko nije izabrao nikakvog strateškog partnera. Niko nije iz budžeta Republike Srbije uzeo novac, jer to je novac građana Srbije, da bi nešto potrošio na nezakonit način, nego sve što radimo i stvaramo u našem budžetu, stvaramo da bismo uložili u mnoge projekte infrastrukture. Ovog puta pričamo pre svega o transportnoj infrastrukturi. Dovoljno je reći da ovaj auto-put Moravski koridor nije samo auto-put, to jeste i uređenje Morave i njenih pritoka, to jeste i telekomunikacioni Koridor. Takođe, zbog mnogih laži, teorija zavere, insinuacija, neistina koje su mogle da se čuju ovih dana, moja je i obaveza da kažem da ne postoji nikakva ponuda u prethodnim godinama na nekih 500 miliona evra ili nižem iznosu izgradnje Moravskog koridora. To pre svega nije tačno, kao što nije tačno da sam ja ili bilo ko u Vladi Srbije izabrao već partnera, pa sada pred poslanike stavio neki zakon kako bi oni bili praktično pred svršenim činom. Naš interes je da sve bude pregledno i transparentno. Druga stvar koja je važna i za građane i za građevinske kompanije, dakle, ovim zakonom i svim što radimo, kao i svim prethodnim ugovorima koje smo napravili za neke druge auto-puteve unutar Srbije, znači puteve kojima se povezujemo sa drugim državama, srpske kompanije grade te auto-puteve. Postoji obaveza najmanje do 50% učešća ne samo srpskih kompanija na izgradnji svih puteva, mostova koje vidimo danas u Srbiji, dakle, preko 40.000 gradilišta je danas na teritoriji Srbije. Pre samo sedam godina ih je bilo negde oko 1.500 i to je ono što jeste rezultat rada. Dakle, građevinske kompanije, putarske kompanije su srpske, najmanje do 50% u svakom ugovoru. Materijal se pre svega koristi iz Srbije. Kada pominjemo čak i velika zahvalnost Odboru, dakle, da smo prihvaćen amandman, odnosno ono što je i Vlada predložila zajedno sa Odborom skupštinskim, a to je da vodimo računa o eksproprijaciji pozajmišta upravo zbog toga da bismo kontrolisali proces i upravo zbog toga da ne bismo imali situaciju da nam se povisi cena samog ugovora. Dakle, to je ono zbog čega je Vlada, između ostalog, zamolila Odbor i zbog čega imamo i takve amandmane. Takođe, mislim da je značajno reći da mi ovim putem regulišemo, dakle, svih hidrotehnički radovi će se izvoditi na 68,15 kilometara koridora koji je dugačak 110 kilometara. Dakle, neće više biti bojazni od poplava i problema i svega onoga od čega praktično, posebno u tom delu Srbije, uvek imamo strah i dešavaju nam se problemi. Ovaj autoput treba da se gradi u roku od dve i po godine i treba da omogući zaista da duž ovog autoputa, pored jedne već industrijske zone koju imamo, formiramo najmanje još dve industrijske zone, jer to u stvari znači, zato služe putevi, oni su osnova i baza za dalji razvoj, za privredni razvoj naše zemlje. Zato se iskreno nadam, da kada budete glasali za izgradnju, odnosno za ovaj zakon koji će omogućiti da brže gradimo Moravski koridor. treba da znate da je to velika stvar za Srbiju da 2019. godine počinje preko 400 kilometara novih puteva, a da jedan od njih jeste put koji će konačno da spaja Srbiju sa Srbijom, građane Srbije unutar naše zemlje. Hvala vam još jednom.
Hvala vama. Za reč se javio prof. dr Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. Ja sam razočaran što u odnosu na načelnu raspravu kada sam postavio određena pitanja, za koja je potpredsednica Vlade i ministarka, rekla da ću dobiti odgovore. Do danas nisam dobio odgovore, da bih te odgovore mogao da koristim u ovoj raspravi. Imajući u vidu da je Srbija od 1960. do 2012. godine izgubila milion i po hektara sa jedne strane i činjenicu da za jedan santimetar orničnog sloja potrebno je minimum hiljadu do 25 hiljada godina u zavisnosti od podloge da se formira u prirodi, dakle za 60 santimetara orničnog sloja treba između 60 hiljada i milion i po godina, odnosno ako je prosečna starost stanovništva između 800 i 20 hiljada generacija. Dakle, kada procenjujemo vrednost zemljišta kao majku svih stvari, treba da imamo u vidu koja je korist za 20 hiljada narednih generacija. S tim u vezi, pošto je ministarka u načelnoj raspravi rekla da postoji projekat, tražio sam koliko će hektara zemljišta poljoprivrednog biti izuzeta i njegovu strukturu. Ako se radi o priobalju Morava, onda je to zemljište između prve i treće klase i spada u red posebno zaštićenih klasa zemljišta. To je jedno pitanje. Drugo, da li na tom području ima zemljišta koje je sertificirano za organsku poljoprivredu, jel tu treba da protekne još i rok od pet godina ako se radi njivskim kulturama, da bi se ponovo neko zemljište privelo organskoj poljoprivredi. Imajući u vidu sve to, mislim da rasprava bez ovih podataka i pored činjenice da smo mi svi zainteresovani za izgradnju autoputeva, posebno ja, jer sam rodom iz Preljine, ali imajući u vidu interes vlasnika tog zemljišta, nemogućnost uređenja većih zalivnih sistema na tom području koje će biti ispresecano tim koridorom, nema podataka da su postojale alternativne trase i koji su razlozi da te alternativne trase po brdima ne idu, jer između Čačka i Kraljeva, odnosno Adrana nema nijednog izlaza, odnosno Preljine pardon, i Jadrana nema nijednog izlaza, čak ni izlaza kod Mrčajevaca za jedan magistralni put koji povezuje Mrčajevce i Ravni Gaj, odnosno Kragujevac, itd. Mislim da je bilo dosta pitanja na koja nismo dobili odgovore. Jedno od pitanja je recimo i kako će biti regulisano post faktum, znači posle otpočinjanja radova, pitanje ako je slučajno obuhvaćeno, ja ne znam da li jeste ili nije, zemljište koje služi kao ogledno dobro Agronomskog fakulteta u Čačku. Kako će generacije studenata da završe studije, a da ne bude regulisano to pitanje unapred i da im se unapred ne obezbedi zemljište za obavljanje prakse. Hvala na vremenu.
Hvala prof. Ševarliću. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Zahvaljujem se svim narodnim poslanicima na učešću u radu, naravno potpredsednici Vlade, Zorani Mihajlović na posvećenosti i vrednoći da nam izgradi taj autoput. Mi nastavljamo sa radom u 13.30 časova. Dakle, dajemo pauzu od desetak minuta. Nastavljamo sa radom, 3. tačka dnevnog reda, pretres u pojedinostima, Predlog zakona o komunalnoj miliciji. Hvala. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Želim dobrodošlicu ministru Ružiću i njegovim saradnicima. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Branko Ružić, ministar državne uprave i lokalne samouprave, Zoran Kasalović i Bojan Stević, državni sekretari u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave i Saša Mogić, pomoćnik ministra državne uprave i lokalne samouprave. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović, Nemanja Radojević, Vladimir Orlić, Nataša Sp. Jovanović, Nemanja Šarović, Aleksandar Šešelj, Milorad Mirčić, Aleksandra Belačić, Sreto Perić, Dubravko Bojić, Ružica Nikolić, Filip Stojanović, Tomislav Ljubenović, Petar Jojić, Zoran Despotović, Vesna Nikolić Vukajlović, Nikola Savić, Miljan Damjanović, Božidar Delić, Momčilo Mandić, Ljiljana Mihajlović, Marina Ristić i Miroslava Stanković Đuričić. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici: Marko Đurišić, Miroslava Aleksić, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković na čl. 3, 11, 18, 25, 26, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 40, 44, 45, 46. i 48. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Mi smo u načelnoj raspravi izneli svoje stavove i primedbe na ovaj predlog zakona, rekli smo da zakon o komunalnoj miliciji uopšte nije trebalo donositi, da je u okviru policije bilo moguće organizovati neku službu poput žandarmerije, recimo, koja bi se bavila ovim poslovima koji su u nadležnosti komunalne milicije po odredbama ovog predloga zakona koji nam je ovde predložen. Naravno, imamo dosta amandmana i govorićemo o njima u toku rasprave u pojedinostima. Iznećemo ponovo one naše ključne primedbe koje se odnose pre svega na to da komunalni policajci ne mogu da rade bez uniforme i da ne mogu da primenjuju silu, da ne mogu da nose nikakvu vrstu oružja, pa ni hladno. Ali, amandman koji se odnosi na ovaj prvi član Predloga zakona je, možda se čini formalno, vi ste rekli da ga ne prihvatate jer ne doprinosi uređenju niti preciziranju teksta Predloga zakona. Mi mislimo suprotno i zato smo ga i podneli. Ne možete, nema razloga da se u ovom zakonu Grad Beograd izdvaja iz ostalih lokalnih samouprava. Grad Beograd je lokalna samouprava i po Ustavu Republike Srbije. Ako vi imate neke namere da ovaj zakon posebno bude primenjivan u Gradu Beogradu, a to je očigledno, o tome ćete čuti šta imamo da kažemo u toku ove rasprave, onda ste trebali da kažete Predlog zakona o komunalnoj miliciji u Beogradu. Ali, ovo je zakon koji se odnosi na celu Republiku, na sve lokalne samouprave i mi smo mislili da Grad Beograd mora biti u okviru ostalih, odnosno mora biti obuhvaćen u terminu jedinice lokalne samouprave, što Grad Beograd zapravo i jeste.
Hvala koleginice Radeta. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević, po ovom amandmanu.
Hvala gospodine Marinkoviću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, odmah se u prvom amandmanu podnosilaca ovog amandmana vidi da ne doprinosi unapređenju niti preciziranju teksta Predloga zakona o čemu se i Vlada u datom mišljenju izjasnila. Ja bih se osvrnula najpre na predlog da se stav 3. člana 1. briše, a on glasi – Komunalna milicija na teritoriji Grada Beograda, pored poslova iz stava 1. i 2. ovog člana, obavlja i druge poslove komunalne milicije, kojima se obezbeđuje izvršavanje nadležnosti utvrđenih zakonom. Dakle, ovaj zakon o kome raspravljamo, ne smemo nikako da posmatramo posebno, odnosno moramo imati na umu i odredbe drugih zakona koje su u direktnoj vezi sa rešenjima koja su ovde predložena. Na primer Zakon o komunalnim delatnostima, direktno upućuje na saradnju sa komunalnom milicijom, kada se radi o izvršavanju nadležnosti koje su utvrđene zakonom. Postoje i drugi zakoni koji su u korelaciji sa zakonom o komunalnoj miliciji i brisanje ovog stava, smatram da bi samo stvorilo problem. Ali, da se vratimo sada na stav 1, amandmanom se predlaže da se posle reči „obrazuje se“, dodaju reči „po potrebi“, u smislu da se komunalna milicija obrazuje po potrebi. Jednostavno, ne postoji potreba za ovakvim amandmanskim rešenjem, jer iz teksta Predloga zakona, upravo možemo da vidimo da će jedinice lokalne samouprave određivati broj komunalnih milicionara u skladu sa potrebama uvođenja i održavanja komunalnog reda. Rešenjem datim u Predlogu zakona, samo se daje mogućnost formiranja komunalne milicije i ovaj amandman smatram da je nesvrsishodan i da ga treba odbiti. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, po amandmanu.
Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, samo ne prisustvovanje predlagača ovog amandmana dovoljno govori i o ozbiljnosti samog amandmana. Ja ću pokušati da budem najblaži, koliko je to moguće, pa da kažem da je u pitanju jedan nepotreban amandman kojim se suštinski ništa ne bi promenilo u samom Predlogu zakona, a kako je to i Vlada rekla u svom Mišljenju, amandman ne doprinosi niti unapređenju, niti preciziranju samog teksta Predloga zakona. Ali, sama činjenica da predlagači nisu došli na raspravu o amandmanima na predloženi zakon, dovoljno govori u prilog tome. Međutim, ja bih želeo zbog građana da kažem da smo mi i u načelnoj raspravi podvukli da je osnovni cilj ovog predloga zakona konačno uvođenje komunalnog reda u Srbiji i mislim da je to nešto što je preko potrebno. Mislim da je to nešto što je dobro za građane Srbije. Osvrnuo bih se i na neke zamerke nekih kolega koji su opet dovodili u pitanje taj rad bez uniforme budućih komunalnih milicionera. Dakle, u pitanju je prosto uvođenje kategorije koja će doprineti efikasnosti samog posla koji obavljaju budući komunalni milicioneri. U dosadašnjoj praksi smo primetili velike probleme u vezi sa tim i prosto, ovo je jedan način da prevaziđemo probleme koje smo do sada evidentirali. Dakle, rad u uniformi je jedna kategorija koja će doprineti da prekršioci komunalnog reda neće moći u budućnosti da izbegnu evidentiranje svojih prekršaja i sankcionisanje istih. Ranije smo imali slučaj da neko pusti glasnu muziku ili na bilo koji drugi način stvara komunalni nered ili komunalne probleme, komunalna policija dođe, oni ih na vreme uoče, smanje muziku ili već prilagode situaciju datom trenutku i nikome ništa. Komunalna policija ode, oni nastave sa onim što su i do tada radili i opet građani ispaštaju i građani trpe. Prosto, na ovaj način uvodimo efikasniji metod rešavanja takvih problema. Kada je reč o upotrebi sile, nema upotrebe sile i ovim zakonom se decidno otklanjaju sve mogućnosti u pogledu eventualnih zloupotreba, dakle, komunalni policajci će imati lisice, imaće palicu, imaće sprej, dakle nema nikakvog vatrenog oružja, nikakvih priča u tom smislu. Kada je reč o gradu Beogradu, kao glavnom gradu, ovim zakonom grad Beograd se ne izdvaja ni na koji način kao jedinica lokalne samouprave, ali prosto moramo biti svesni specifičnosti grada Beograda kao glavnog grada, kao dvomilionskog grada. Zato sam ja u nekoliko navrata i u načelnoj raspravi podvlačio ono što je najvažnije, da će ovaj zakon stvoriti benefit i za male, odnosno manje opštine, odnosno opštine sa manjim brojem stanovnika, ali i za veliki grad i upravo sam imao u vidu grad Beograd koji je do sada imao 300 ili možda nešto preko 300 komunalnih policajaca, što je sasvim neadekvatno i vrlo malo, s obzirom da pričamo o gradu od dva miliona stanovnika gde je bio potreban daleko veći broj ljudi. Upravo ovim zakonom sada stvaramo pretpostavke za tako nešto. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Reč ima Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Saglasan sam sa stavom Vlade da predloži amandman ne treba prihvatiti, odnosno treba ga odbiti. Stav 1. člana 1. Predloga zakona definiše u suštini svrhu komunalne milicije i čitav ovaj predlog zakona koji ima za cilj da se olakša funkcionisanje lokalnih samouprava, posebno onih na čijim teritorijama do sada nije bio organizovan rad komunalne policije, sada milicije. Osim promene naziva policije u miliciju, ovaj predlog zakona donosi i novine koje će poboljšati rad komunalnih milicionera, ali i obezbediti kvalitetniji komunalni red na terenu i time nadam se makar u izvesnoj meri odstraniti negativne pojave koje su svakodnevica u našem društvu, a koje na pojedinim teritorijama naše zemlje već prelaze iz domena prekršaja na teren krivičnih dela. Očekivanje od komunalne milicije su velika, pre svega zbog brojnih ukorenjenih ružnih navika pojedinaca koji svojim postupcima ugrožavaju i životnu sredinu ili svojim postupcima prepunim samovolje onemogućavaju druge građane da kvalitetno žive. Naime, svima nama su poznati primeri raznih bahaćenja i neprimerenog ponašanja pojedinaca koji samo zbog dominantnog kućnog nevaspitanja uspevaju da se ponašaju na način koji nije za tolerisanje ni u jednoj civilizovanoj zemlji. Brojni su primeri odlaganja smeća uz put, izbacivanja kesa sa smećem sa terasa solitera, prosipanja raznih otpadnih i otrovnih supstanci u reke, stvaranja divljih deponija, šaranja fasada zgrada raznim sprejevima, zakrčenja prolaza nekim prevoznim sredstvom ili ostavljanja starih stvari na stepeništu zgrada, bacanja opušaka cigareta kroz prozor na ulicu, puštanja glasne muzike do kasno u noć itd. Priznali mi ili ne ove pojave, ali i bezbroj drugih koje gledamo svakodnevno, zahtevaju adekvatan odgovor državne i lokalne samouprave kako bi u dogledno vreme iskorenjene ili svedene na najmanju moguću prisutnost. Zadatak komunalne milicije će biti delovanje u zaštiti opštih interesa, a protiv nemarnih i neodgovornih pojedinaca. Hvala.
Hvala, koleginice Mrdaković. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite, koleginice Jovanović.
Ovo je veoma bitno pitanje, gospodine Ružiću, jer svedok ste toga da država Srbija na svojoj suverenoj teritoriji ima velikih problema kada je u pitanju korišćenje državnih simbola u opštinama Bujanovac i Preševo zbog toga što Albanci koji tamo žive, zbog ideologije i zbog svega toga što je njihov višedecenijski cilj, svakog novembra meseca obeležavaju dan albanske zastave. Zaista je neshvatljivo da se svake godine pojavljuje isti problem, da se albanska zastava na teritoriji Republike Srbije vijori uz nacionalni simbol, jedan od nacionalnih simbola, a to je zastava srpska trobojka i da oni kažu - ma da, to je u redu, sasvim je normalno, jer mi treba da razmišljamo za buduće generacije. To njihovo razmišljanje je da i taj deo Srbije pripoje tzv. nezavisnom Kosovu, pa da se ujedine sa Albanijom i naprave veliku Albaniju. Jednostavno, ovaj zakon o komunalnoj milicije mora, mada smo svesni toga kada u Veliki Trnovac ne može ni žandarmerija da uđe da zavodi red kako treba, da ne može ni komunalni milicioner da dođe u Veliki Trnovac i da na Lešijevom spomeniku skine albansku zastavu, ali to mora da se kao poruka države uradi i da se to poštuje. Drugo, gospodine Ružiću, znate, mi stvarno moramo ovde kao narodni poslanici odgovorni za posao za koji nas je narod izabrao stalno da pominjemo i da time mi učimo buduće generacije da su zastava, grb i himna nacionalni državni simboli Republike Srbije, možda niste znali, gospodine Marinkoviću, i za još jedan četvrti, a to je i zastava koja je iza vas, kao mesta predsedavajućeg, i gospodina Branka, tzv. standarta koja se radi samo u toj dimenziji za predsednika Republike i za predsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Sve to što rade šiptarski zlikovci i teroristi i na području ove dve opštine na jugu Srbije i na području naše AP KiM moramo svuda i u svakom zakonu da žigošemo i da im stavimo do znanja da to tako ne može. Imamo drugi problem, gospodine Ružiću, vi ste izabrani za ministra u Vladi Republike Srbije u jednoj suverenoj zemlji, a i u ministarskim kabinetima i ovde u holu Narodne skupštine kada dolaze raznorazne delegacije ovih zvaničnika iz EU i u zgradi predsedništva Republike nalazi se zastava EU. Jel to nacionalni državni simbol? Jel opet treba da se vratim na početak mog obrazlaganja šta su državni i nacionalni simboli utvrđeni zakonom i Ustavom Republike Srbije koje svi moraju da poštuju? Zbog toga je potrebno da prihvatite ovaj amandman i da ovaj deo u drugom stavu rečenice koji kaže: „osim u odnosu na državne organe, organe teritorijalne autonomije jedinica lokalne samouprave i imaoca javnih ovlašćenja“. I za njih se zna koje simbole mogu, jer jedinica lokalne samouprave ima svoj, svaka svoj utvrđeni grb na kome piše grad taj i taj, isto je i za državne određene institucije, juče smo govorili o Srpskoj književnoj zadruzi. Recimo, sada uzimam ilustracije radi, nemam vremena, mogla bih do večeras da nabrajam takve primere koji je taj simbol njihov izradio, odnosno nacrtao, čuveni osnivač zadruge Jovan Jovanović Zmaj. Ne može sada nekome da padne na pamet da stavlja gde hoće i šta hoće. Najdrastičniji primer i zbog toga insistiramo na ovome je to što rade Šiptari na jugu Srbije.
Hvala, koleginice Jovanović. Na član 1. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Nemanja Šarović i narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milorad Mirčić. Na član 4. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Aleksandra Belačić i zajedno narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Aleksandra Belačić. Izvolite.
Svojim amandmanom predlažem brisanje člana 4. Predloga zakona, koji se odnosi na pomoć u izvršenjima izvršnih odluka od strane pripadnika komunalne milicije. Ovim članom predviđeno je da komunalni milicajci asistiraju i pri izvršavanju odluka koje donose organizacione jedinice lokalne samouprave, preduzeća, organizacije ili ustanove, a takođe predviđeno je da, ukoliko građani pružaju fizički otpor komunalnim milicajcima, da se tek tada uključi policija. Mi predlažemo da se ovaj član obriše, zbog toga što je protivustavan. Smatramo da jedina lica koja bi smela da intervenišu i da se fizički obračunavaju sa građanima, kako bi ih prinudnom silom naterali da poštuju propise, jesu policajci. Može se desiti situacija da komunalni milicajci budu u civilu, s obzirom da Predlog zakona o komunalnoj miliciji predviđa da oni mogu da deluju i bez uniforme i da tako u civilu pokušaju da intervenišu na određeni način, što će dovesti do otpora građana. Mi smo već imali takve situacije u prošlosti. Ja sam bila ta koja je ovde pomenula nemili slučaj sa prodavcem lubenica, koji je preminuo nakon sukoba sa pripadnikom komunalne policije i ministar je tada rekao da ne treba pominjati taj slučaj kao jedan izdvojeni primer, da se to dešava. Jeste to izdvojeni primer, ali u pitanju je ljudski život i bez obzira što je samo taj jedan život izgubljen, to je strašna tragedija i ne bi smela ponovo da se desi, a mi se plašimo da će biti još takvih slučajeva ukoliko ostane ova odredba da komunalni milicajci mogu da intervenišu i vrše fizičku prinudu na građane. S obzirom da nismo uspeli da vas ubedimo argumentima da povučete ovaj amandman i zakon u celosti, mi samo možemo da upozorimo građane šta će se dešavati i da ih pozovemo da ne prihvate ove odredbe i da ne dopuste da komunalni milicajci budu ti koji će ih na bilo koji način sankcionisati. Ja u svoje ime mogu da vam kažem da ukoliko ikada napravim bilo kakav prekršaj, neću imati ništa protiv da policija reaguje, ali sa komunalnim milicajcima niti ću razgovarati, niti ću dopustiti da me na bilo koji način sankcionišu. Hvala vam.
Za reč se javio Aleksandar Marković. Da li želite po amandmanu? Izvolite.
Zahvaljujem. Nekima je lakše, pri tom odmah da se ogradim, ne mislim na prethodnog govornika nego na ostale predlagače ovog amandmana, nekima je očigledno lakše da podnesu amandman, nađu za shodno da u tom obrazloženju napišu ama baš šta žele, ne dođu na sednicu parlamenta da odbrane svoje amandmane, već preko nekakvih saopštenja ili konferencije za štampu pokušaju da iznesu neku argumentaciju s tim u vezi, koja, naravno, apsolutno nema smisla i ne može se nazvati suvislom u tom smislu. Međutim, želeo bih zbog građana i zbog pokušaja da se stvori neka vrsta panike, kako se sada uvodi neki novi institut prinude nad građanima, represije, itd, čisto nekoliko podataka da iznesem. U Srbiji, kao i u svakoj drugoj državi, jedini institut prinude je policija i vojska. Ovde je reč o asistenciji nadležnim državnim organima. Dakle, neće ta komunalna milicija, kako će se ubuduće zvati, neće ona glumiti, niti zamenjivati policiju ili vojsku ili bilo koji drugi aparat prinude koji država ima na raspolaganju, prosto, reč je o pružanju pomoći u adekvatnim situacijama, propisanim zakonom i pružanju pomoći nadležnim državnim organima. Niko ovde neće glumiti nikakvu policiju, nema nikakvog nasilja. Spominju se neki događaji iz prošlosti. Ja mogu da kažem da se slažem sa ocenom da je bilo nekih grešaka u prošlosti i da je bilo nekih nemilih scena, svi mi živimo u istoj zemlji i svedoci smo svega šta se dešavalo, nije to sporno. Sporno je to što ne može SNS da bude odgovorna za tako nešto. Dakle, u krajnjem slučaju, ovaj zakon, Zakon o komunalnoj policiji, je donešen 2009. godine. Doneli su ga neki drugi, mi smo ga nasledili. Sad pokušavamo upravo evidentiranjem svih onih nedostataka koje je ovaj dosadašnji zakon imao u praksi, upravo sada želimo sve te nedostatke da ovim novim zakonom otklonimo. To uspešno i radimo. Sve je to, u krajnjem slučaju, i sadržaj predloženog zakona, s tim što je bilo potrebno verovatno samo ga pročitati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Neđo Jovanović se javio po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Amandman se ne može prihvatiti zbog verovatnog nerazumevanja sistematizacije propisa, s jedne strane, a sa druge strane razgraničenja nadležnosti. U konkretnoj situaciji, i ovim zakonom i prethodnim Zakonom o policiji veoma su bila jasna, a naročito sada, u Predlogu zakona, definisana ovlašćenja komunalne milicije. I ona ni u kom slučaju ne zadiru, niti uzurpiraju nadležnosti policije, konkretno, ovlašćeni službenik lica Ministarstva unutrašnjih poslova. One mere represije koje imaju ovlašćena lica komunalne milicije su ograničenog karaktera i te mere represije ne prekoračuju granice koju podrazumeva represija koju može, u odgovarajućim situacijama, propisanim zakonom, sprovoditi ovlašćeno službeno lice Ministarstva unutrašnjih poslova. Drugo, mantra oko toga da li se može intervenisati sa uniformom ili bez uniforme je lišena svakog smisla, imajući u vidu odredbe Zakona o policiji, s jedne strane, Zakonika o krivičnom postupku, s druge strane. Imajući u vidu da je ovlašćeno službeno lice sa svojim statusom, sa svojim referencama, sa svojom osposobljenošću, sa svojim zadacima koji su mu dati, maltene svakodnevno, u svakom trenutku, u bilo koje vreme, da li radno ili van radnog vremena, na zadatku i na terenu. On može sprovoditi radnje i bez uniforme. Da li će se pri obavljanju tih radnji legitimisati ili neće, to je sad pitanje određenih pravilnika i pravila ponašanja. Ali, u svakom slučaju, radnju može da sprovede. Mislim da ste, uvaženi ministre, dali jedan dobar primer prilikom obrazlaganja Predloga zakona, kada ste ukazali na jednu pojavu koja je imala tragičan epilog, ali se tragedija u nekom daljem nastavku cele situacije, i to daleko teža tragedija, sprečila kada su upravo komunalni policajci intervenisali, sprečavajući učinioca teškog krivičnog dela, najtežeg krivičnog dela da se udalji sa lica mesta i izbegne organima gonjenja. Dakle, to su učinili komunalni policajci. Da li su to uradili po zakonu? Jesu. Da li su to uradili zbog toga što je u tom trenutku to bilo nužno? Jeste. Odredbe Krivičnog zakonika kažu da se nužna odbrana kao krivično-pravni institut primenjuje i u situacijama kada se otklanja istovremena opasnost od napada, a krajnja nužda, opasnost po okolinu, u konkretnom slučaju se delovalo u situaciji krajnje nužde. Da li postoji utemeljenje u zakonu? Naravno da da. Naravno da krajnja nužda i nužna odbrana opravdavaju u svakom slučaju sve mere koje se sprovode kada su u pitanju zadaci koje ovlašćena službena lica preduzimaju. Zahvaljujem se.
Hvala, kolega Jovanoviću. Reč ima po amandmanu prof. Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, veoma je bitna komunalna milicija, kao što su kolege i rekle. Međutim, mi u proteklom periodu smo imali određenih problema na nivou grada, kada su razne mafije bile u pitanju. Među njima jeste bila i jedna komunalna mafija, poznata pod nazivom tzv. đubretarska mafija, koja je jedna od prvih koja se našla na udaru posle sloma bivšeg režima. Sumnja se da je đubretarska mafija u vreme vlasti DS, odnosno dok je gradonačelnik bio Dragan Đilas, u narodu znani kao Điki mafija, oštetila građane Srbije, u prvom redu građane Beograda za 310 miliona dinara i bila je osuđena na 73 godine zatvora, međutim Apelacioni sud je to oslobodio, iako je sudski proces trajao desetak godina. Sumnja se da je đubretarska mafija bila povezana sa tadašnjim gradonačelnikom Draganom Đilasom, poznatim pod nazivom Điki mafija i Đilasovim političko-finansijskim mafijašenjem. Međutim, ono što je bitno jeste da i novinari trebaju objektivno izveštavati kada mi donosimo zakone u ovom visokom domu, pa i Zakon o narodnoj policiji. Ja nemam osećaja da to novinari rade, pogotovo novinari sa „N1“ CIA. Tako izvesna novinarka Jovana Gligorijević, između ostalog, kaže: „Neki Atlagić psuje svoje političke protivnike tako što mekeće u Narodnoj skupštini“. U prvom redu, ja nisam neki, neki Atlagić, a nisam ni ovca, ni koza da mekećem. Ono što radim jeste da vrlo argumentovano iznosim kritike na račun svojih političkih protivnika, nekad uspešno, nekad neuspešno. Istina jeste da, na primer, kad moj kolega Vlada Orlić kaže, citiram sada, da je Dragan Đilas, ja dodajem „Điki Mafija“, 2011. godine oštetio državno preduzeće „Telekom Srbija“ prodajom četiri kablovska kanala za 7,7 miliona evra, a onda ja učinim „Au“. Au je normalni oblik parlamentarnog rada, i u ovom parlamentu, i evropskom, svetskim, itd. Znate vi ko je ta Jovana? Evo, samo jednu rečenicu. Radi se o novinarki koja radi za jedan hrvatski portal. Citiram Ratka Dmitrovića – Jovana Gligorijević piše za jedan hrvatski portal kojeg finansira Ministarstvo kulture Hrvatske, a ministar tog ministarstva je ustaša Hasanbegović, završen citat. Dmitrović dodaje: „Jovana počinje jedan tekst – Današnja Srbija je horor“, to je muzika za Hasanbegovića“, završen citat. Upravo tako moj je komentar. Hvala lepo.
Hvala, prof. Atlagiću. Sada ćemo napraviti jednu pauzu kraću nego uobičajenu. Nastavljamo sa radom u 14.35 časova. Pauza je 30 minuta. [[Posle pauze]] Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Orlić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Jelena Žarić Kovačević, izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, želim da kažem da je dobro što je prihvaćen amandman kolege Orlića kojim se menja naslov iznad člana 4. i član 4. u kome se dodaje jedan stav. Akcenat je ovde stavljen na saradnju komunalne milicije sa ovlašćenim organizacijama i vršiocem komunalne delatnosti. Smatram da je ovo jako važno ukoliko to gledamo sa stanovišta Zakona o lokalnoj samoupravi ili Zakona o komunalnim delatnostima. Prihvatanjem ovog amandmana upotpunjuje se zakon i preciznije se definiše član 4, jer se ta saradnja upravo ogleda u razmeni informacija, zajedničkom delovanju, zajedničkom korišćenju sredstava, opreme i uređaja koje obezbeđuje ovlašćena organizacija ili vršilac komunalne delatnosti. U skladu sa tim, komunalna milicija će održavati komunalni red, naravno, u skladu sa svojim ovlašćenjima, što je značajno za vršenje komunalnih delatnosti i značajno je i za kontrolu nad primenom zakona, opštih akata i drugih propisa koji regulišu delatnosti iz nadležnosti jedinice lokalne samouprave. U svakom slučaju, iz samog obrazloženja amandmana se vidi potreba za tim da ovaj amandman postane, kao što će i postati, sastavni deo ovog zakona. Na konkretnom primeru se najbolje vidi zašto je dobro prihvatanje ovakvog amandman, npr. Komunalna policija u Nišu za samo šest meseci rada u ovoj godini imala je preko 190 asistencija. Dakle, saradnja sa Gradskom upravom, konkretno sa svim sekretarijatima, sa svim inspekcijama, npr. sa Direkcijom za javni prevoz, ili sa Direkcijom za izgradnju grada je nužna i u tome u prilog ide upravo i prihvatanje ovog amandmana. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? Aleksandar Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Apsolutno sam protiv propisivanja konkretnog roka, u ovom slučaju imamo amandman gde piše da se predviđa rok za odgovor od 30 dana od obraćanja. Dakle, mislim da je Vlada Srbije u mišljenju dala najbolje moguće obrazloženje zašto je ovaj amandman neprihvatljiv, jer su zaista brojne situacije u kojima građani obaveštavaju komunalnu miliciju samo u mogućnosti za kršenje komunalnog reda i, prosto, nema osnova za povratnu informaciju. Dakle, iz tih i mnogo drugih razloga, mislim da nije primereno propisivati konkretne rokove. Međutim, i sama intencija ovog amandmana je bila da se napiše neki amandman pošto-poto. Sad, treba njih da pitate zašto su oni ovde predvideli rok od 30 dana, zašto baš 30, zašto ne 10, 20, 15, bilo koliko? Oni verovatno ni sami ne bi umeli da vam objasne, ali je tu bilo, prosto, želja da se na svaki mogući način napiše neki amandman ne bi li se dobilo neko vreme za raspravu. Uzgred, budi rečeno, te rasprave nema, jer oni kao predlagači amandmana nisu došli da obrazlažu svoje amandmane, što je meni apsolutno čudno i nezamislivo. Iskren da budem, pravim razliku između nekih poslanika. Dakle, imamo poslanike koji su tzv. „bojkotu“, koje apsolutno ne zanima niti ova rasprava, niti ijedna druga rasprava, oni bojkotuju, ne dolaze na sednice, niti podnose amandmane. Ali, sada imamo neke druge koji su isto u tom tzv. „bojkotu“, međutim, ipak podnesu amandmane. Sada, posle ih povuku, kao što je jedna poslanička grupa, obavešten sam, povukla svoje amandmane, šta god to značilo, i imamo treću kategoriju, njih koji nisu u bojkotu, koji podnose amandmane, kakvi god ti amandmani bili, ali onda ne dođu na raspravu. Tako da iz svih ovih razloga, mislim da je apsolutno neprihvatljiv ovaj amandman, ali iz onog razloga, da kažem, koji je Vlada nama dostavila u svom obrazloženju zašto ne treba prihvatiti ovaj amandman. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite, profesore Bojiću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo, malobrojni narodni poslanici, mojim amandmanom sam tražio da se stav 4. u članu 8. ovog Predloga zakona "briše", jer je u koliziji sa stavom 2. iz tog člana. Dosadašnja slika u komunalnoj policiji prilično je nejasna, bleda i neubedljiva, a građani misle da se ova služba nije snašla u praksi, da se nije ukorenila i zaživela. Dominira utisak o njihovoj neaktivnosti. Nema ih jednostavno na ulici, reaguju samo po pozivu, što je više stvar njihovog ne angažovanja, nego greška u radu. Predlagač hoće da ovu beskrvnu sliku o komunalnoj policiji popravi. Kako? Donošenjem novog zakona o komunalnoj miliciji. Hoće da napravi nešto između policije i inspekcije, što me jako podseća na film Srđana Karanovića "Nešto između". Prvobitni zakon je kandidovao komunalnu policiju, sad nas ubeđuju da je to nemoguće, jer je naziv "policija" rezervisan samo za MUP i Ministarstvo vojske. Ranija milicija je bila i te kako efikasna. U pitanju je bila suština, a ne naziv. Mislim da je primereniji naziv "redarstvo", jer je suština rada ove službe održavanje reda na javnim manifestacijama, na sportskim priredbama, zabavama i sličnom. Građani se osećaju nesigurni, a mi pravimo neke hibride. "Policija" nije, nije ni "inspekcija", na nije ni "milicija", jer je to drugi naziv za "policiju. E pa šta je ona? Uzima se nešto od policije, ali joj se i daje. Traži se sa njom partnerstvo, podnosi se izveštaj policiji, traži se od starijeg brata, tj. policije saglasnost oko godišnjeg plana, oko izgleda uniformi itd. Zahvaljujem.
Hvala, profesore Bojiću. Aleksandar Marković se javio za reč, po amandmanu. Izvolite.
Jako kratko, predsedavajući. Osetio sam potrebu da se javim zbog dve, da kažem, opaske, kada je reč o dosadašnjoj situaciji koju imamo o aktivnosti komunalne policije. Dakle, ja mogu da se složim da postoje određene zamerke u radu komunalne policije, koje upravo ovim zakonom pokušavamo da ispravimo. Čuli smo kako su neaktivni komunalni policajci, kako ih nema na ulici i kako se zapravo takav utisak stiče. Pa, upravo zbog toga o čemu smo pričali i u načelnoj raspravi, ali i danas u raspravi o amandmanima, što dosadašnjim ograničenjem koje je postojalo, dosadašnjim zakonom o broju komunalnih policajaca mogao je da se stekne takav utisak. Ovim zakonom ukidamo to ograničenje i stvaramo mogućnost da u zavisnosti od potreba i mogućnosti jedinica lokalnih samouprava, dakle, i opština i gradova i opet apostrofiram grad Beograd, kao glavni grad, kao najveći grad, stvorimo pretpostavke da angažujemo više komunalnih milicionara, kako će se zvati od sada ova kategorija. Dakle, nećemo imati ograničenje u tom smislu, već u zavisnosti od potreba i mogućnosti grada zapošljavaćemo, angažovaćemo više komunalnih milicionara. Grad Beograd ima dva miliona stanovnika. Nemoguće je bilo da sa 300 angažovanih komunalnih policajaca održimo komunalni red u onom nivou kakav se očekuje od grada Beograda. Ovim zakonom otklanjamo taj nedostatak, stvaramo mogućnost da angažujemo nove i procena je neka da će odmah po donošenju ovog zakona biti angažovano još 300 komunalnih policajaca, a u budućnosti do 1.000, što je i potreba takvog grada kao što je grad Beograd. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Reč ima Neđo Jovanović, po amandmanu. Izvolite, kolega Jovanović.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Ukoliko bi se prihvatio ovakav amandman, onda bi nesumnjivo prouzrokovali određene štetne posledice po funkcionisanje komunalne milicije. Imajući u vidu da komunalna milicija mora sarađivati sa drugim institucijama, a među drugim institucijama, ako se uopšte terminološki može tako nešto opredeliti, jeste i Ministarstvo unutrašnjih poslova. Zbog čega je ovo jako važno? Prevashodno zbog strategije koju razvija komunalna milicija kada su u pitanju identifikacije drugih neuralgičnih tačaka po osnovu kojih komunalna milicija mora biti angažovana. Drugo, ono što je jako važno, to je razmena informacija ili podataka između MUP-a i komunalne milicije. I, da ne zaboravimo jednu od najvažnijih činjenica kada je u pitanju predlog ovog zakona, a to je konačno vraćanje mogućnosti da sve lokalne samouprave, dakle, ne samo gradovi koji su imali tu privilegiju ili benefit, ako se to može tako reći, i opštine imaju organizovanu ili ustrojenu komunalnu miliciju, odnosno ovlašćena službena lica koja će se baviti poslovima iz nadležnosti komunalne milicije, odnosno onoga što podrazumeva sve van inspekcijskog nadzora iz oblasti komunalne usluga i van nadležnosti MUP-a. Dakle, građani sada mogu biti daleko više sigurni i svesni da im je dostupnost svega onoga što podrazumeva kontrolu bilo kakvih i preveniranje bilo kakvih protivpravnih delovanja ili radnji na njihovu štetu, da će biti sprečeno. Zahvaljujem se.
Hvala, kolega Jovanoviću. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite, koleginice Nikolić.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli amandman i na član 9. u kojem je propisana mogućnost formiranja zajedničke komunalne milicije jedinica lokalne samouprave, uz zaključivanje sporazuma o saradnji na osnovu odredaba zakona kojim se uređuje lokalna samouprava. Predložili smo brisanje ovog člana, jer smatramo da udruživanje službi na nivou lokalnih samouprava, da je besmisleno i da uzurpira nadležnosti sa republičkog nivoa. Svrha komunalne milicije je da obezbeđuje izvršavanje nadležnosti lokalnih samouprava u oblasti komunalne delatnosti i ovim zakonskim predlogom stvorena je mogućnost da svi gradovi i opštine u Srbiji imaju komunalnu miliciju. S obzirom da je komunalna milicija uveliko na lošem glasu, stiče se utisak da je ovo samo novi organ prinude nad građanima Srbije. Ne zaboravite da su komunalni policajci zbog brojnih incidenata i prekoračenja ovlašćenja stekli loš ugled i komunalne policajce prate brojni incidenti. Zbog takvog ponašanja građani Srbije su ogorčeni na dosadašnju komunalnu policiju. Takođe, ovim predlogom proširena su i ovlašćenja, međutim, o tome ćemo kasnije kada dođu amandmani, pa konkretno o tome da pričamo. Mi smatramo da ovakav zakon, kakav je ovaj, da nam nije potreban i da bi bilo najbolje da se ovaj zakon povuče iz procedure.
Hvala. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite, kolega.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 10. Predloga zakona o komunalnoj miliciji. Amandmanom sam tražio da se u stavu 1. tačka 1. tekst: „i drugog zakonom uređenog“ briše. Svaki zakon, pa i ovaj, mora biti precizan, a ovo kako stoji u tekstu predstavlja dobar osnov za zloupotrebu. I ovaj, kao i moji drugi amandmani koje sam podneo, ima za cilj da se naglasi da se radi o veoma ozbiljnoj stvari. Ljudi su se tamo nekako navikli na pojam komunalna policija, a mi sada donosimo zakon o komunalnoj miliciji. Inače, ja smatram da je i jedno i drugo bilo nepotrebno. Međutim, sada ćemo imati velike zabune u vezi ovoga. Običan građanin ionako ne zna kakva je razlika između komunalne i obične policije, a sada neće znati da li je ukinuta komunalna policija ili je pored nje pridodata još i komunalna milicija. U ovakvim zavrzlamama ne može se snaći ni upućen čovek, a kamoli običan građanin. Smatram da je ovaj zakon bio potpuno nepotreban, jer ćemo od njega imati više štete nego koristi. Zato ovaj zakon treba povući iz skupštinske procedure. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, po amandmanu.
Zahvaljujem. Naravno da mi u poslaničkoj grupi SPS svakog podnosioca amandmana poštujemo i uvažavamo, imajući u vidu naše uverenje da se ti amandmani podnose iz dobrih namera, kako bi se poboljšao kvalitet zakona. Međutim, ono što se ovde ne može prihvatiti, ne može se prihvatiti jedna činjenica koja se vezuje za sistematizaciju sadržine zakona, odnosno normiranje, kako je izvršeno, jer je ono zaista krajnje precizno i jasno. Kada se kaže da osim angažovanja komunalne milicije u oblasti komunalnog reda može biti angažovana tamo i gde je to regulisano drugim zakonima, onda moramo imati u vidu šta je to gde se komunalna milicija uopšte može angažovati – u oblasti zaštite životne sredine, gde se primenjuju odredbe zakona koje se odnose na zaštitu životne sredine, tamo gde su u pitanju vodotokovi i opasnosti od izlivanja, odnosno ugrožavanja opasnosti iz bujičnih tokova, fekalnih otpada itd, primenjuju se odredbe Zakona o vodama. Dakle, imamo konglomerat zakona koji se moraju imati u vidu kada je u pitanju angažovanje komunalne milicije. Ne možemo se vezati za samo ono što podrazumeva komunalne delatnosti. Na kraju krajeva, imamo i Zakon o komunalnim delatnostima. Prema tome, normiranje zakona kako je učinjeno u ovom predlogu je više nego jasno, tako da bi se ovakvim amandmanom zaista oštetila sama sadržina teksta predloga ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, koleginice, po amandmanu.
Po amandmanu kolege Filipa Stojanovića. Dakle, neophodno je bilo, gospodine ministre, da prihvatite ovo rešenje zato što je kolega Stojanović bio u pravu, jer održavanje komunalnog reda, znači, onoga što je utvrđeno ovim zakonom, ovo što je rekao kolega Jovanović jednostavno ne stoji. Kada se kaže ovde, valjda je to smisao, a vi ste tu da pojasnite, zaštita životne sredi, pustite, kakve bujice, kakve reke, kakvi požari, za to postoje jedinice za vanredne situacije MUP Republike Srbije, oni se bave time. Kada se misli na zaštitu životne sredine, ne misli se na to da komunalni milicioner juri beloglavog supa po Uvcu, Dobrilu ili nekog drugog, koji povređen ili odbegao ili da spašava mrkog medveda na Tari. Znači, za to postoje gorske službe koje to rade. Kada se kaže zaštita životne sredine, komunalni milicioner, već kako ga sada zovete, u Tašmajdanskom parku normalno će da štiti, ako ste mu već dali ta ovlašćenja, tu životnu sredinu i da neko ne krene sad iz čista mira testerom, ko onaj Boškov ludak što je ušao u RTS, pa da seče nešto tamo, ili da ne uđe na RTS. Razumete? On ide, kaže javni red i mir. O tome ćemo posle da govorimo, o sredstvima prinude. Ovde kada se govori zaštita životne sredine, znate bilo bi suludo da tražite, valjda to nećete, ili jedinice lokalnih samouprava, od komunalne milicije da skaču u reku, u vodu, da spašavaju retke životinjske vrste, da spašavaju, ako se tu nađe. Govorićemo i kasnije o tome. Ono što ste pomenuli kao primer, kao pandan onom slučaju gde je čovek bukvalno izgubio život zbog prodaje lubenica, pa ste rekli - ali oni su sprečili, komunalni policajci, ispred centra za socijalni rad, da se ne desi veća tragedija. To je tačno, i to je svakako za svaku pohvalu, ali to samo, gospodine Ružiću, što su oni tu bili u datom trenutku. Bogu hvala da su tu bili pa sprečili. Znate, biće, ne daj bože nekih drugih situacija gde neće biti u tom trenutku, pa šta ćemo onda da kažemo – oni nisu radili svoj posao.
Hvala, koleginice Jovanović. Reč ima Neđo Jovanović, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Neću se javljati dalje za replike. Samo da dodatno pojasnim ono što se ne može dovesti u sumnju i što građani Republike Srbije i te kako dobro prepoznaju. Tačno je da su razgraničene nadležnosti komunalnih inspektora, inspektora zaštite životne sredine u odnosu na komunalnu miliciju. Međutim, isto tako je tačno i ne može se dovoditi u sumnju činjenica da postoje situacije koje nekada dolaze i do sudskih sporova, kao što su negativne emisije, u vidu preterane bučnosti, u vidu drugih negativnih emisija koje se vezuju za konkretno stanogradnju, kada se zatvaraju tzv. svetlosni snopovi od sunca i mnogo čega drugog gde ne može niko drugi da reaguje, osim po ugrožavanju, od strane građanina Republike Srbije koji ima pravo na stanovanje, na zabranu uznemiravanja slobodnog stanovanja i bilo čega drugog, da angažuje koga prvog, nego komunalnu miliciju u slučaju da se preveniraju, da se prvo moraju prevenirati takve pojave, a potom i sankcionisati oni koji takve pojave uzrokuju. Prema tome, razgraničenja u nadležnostima su jasna i nema potrebe da ih ponovo ističemo. Ja se neću javljati više za replike. Mislim da je zakon krajnje dobro koncipiran. Hvala.
Hvala vama. Reč ima Vjerica Radeta, po amandmanu. Izvolite.
Kada neko hoće da brani neki predlog, onda svakako pronalazi načine da ubedi da je ovo što je predloženo dobro, a dobro nije. Ovaj zakon, kako reče kolega, je koncipiran na dobar način, nije nego suprotno od toga i baš na primeru o kojem je govorio pokazuje kako tu nema nikakve uloge komunalne policije. Kako će komunalna milicija, utvrditi i količinu buke i količinu zagađenja, količinu emisija? Da li su mogli, da smo imali komunalnu miliciju, oni utvrditi od kakvog materijala su pravljene one smrdljive zgrade na Novom Beogradu? Da li bi komunalna milicija rekla - ovo mora da se ruši, ili je to posao stručnjaka, građevinske struke? Kada je u pitanju zagađivanje životne sredine, onda su to takođe stručnjaci, ekolozi. Naravno, da bi se svi ti poslovi obavljali dovoljna je komunalna inspekcija, komunalni redari. To već sve postoji u sistemu. Sada se postavlja pitanje – da li su ti ljudi, te službe, inspekcije razne koje postoje u lokalnim samoupravama na republičkom nivou išta radile u ovom nekom međuvremenu? Sad, dok ne dođe komunalna milicija, šta, ništa se nije radilo. Sve se radilo što je trebalo da se radi na način na koji je određena lokalna samouprava htela da se radi. Tamo gde su ljudi imali razumevanja dozvoljavali su da ova sirotinja koja prodaje nešto tamo na kartonima, bukvalno da se prehrani, nisu tražili od komunalnih inspektora i komunalnih redara da ih sklanjaju, upozore, skrenu pažnju da se malo pomere, da naprave neki red da može da se prilazi pijacama itd. Tamo gde su lokalne samouprave htele da budu te lokalne kabadahije, da pokažu koliki su oni bosovi, slali su komunalne inspektore da tamo šutiraju te kartone, da oduzimaju tu robu, da se iživljavaju i onda se pojavila komunalna policija i oni su išli dotle da su zavodili red u autobusima. Koliko je bilo tuča u gradskom saobraćajnom prevozu u Beogradu, a koje je izazvala komunalna policija? Pre komunalne policije to nije bilo. Dođe onaj čovek što kontroliše kartu, ako hoćete date kartu, ako nećete, on kaže vozaču – stanite na prvoj stanici, pozove regularnu policiju, policajac uđe i završi posao. Ne, nego komunalni policajac ulazi, on je bahat, njemu je neko rekao da on može da legitimiše, da može da bije, pa dođe tamo na pijacu, da veže, da izmaltretira onog čoveka koji umre prodajući lubenice. Dakle, praksa je pokazala da nam komunalna policija ne treba, pogotovo nam ne treba komunalna milicija, pogotovo ne mogu imati ovakva ovlašćenja. Ponavljamo, više puta smo rekli, bilo je moguće i moguće je i dalje da se u okviru policije formira neka grupa. Mi stalno govorimo, recimo, kao žandarmerija, a ovo bi se zvala nekako drugačije i bavila bi se ovom vrstom posla u smislu da ti policajci budu na usluzi i komunalnim redarima i komunalnim inspektorima i tržišnim inspektorima i ovim kontrolorima u gradskom saobraćajnom itd. To bi bila normalna uloga. Znate šta je ovo? Ovo je neki parapolicijski organ. Znate, oni imaju sve, osim pištolja, mogu da rade sve kao i ova regularna policija. To jednostavno ne sme da se dozvoli.
Hvala, koleginice Radeta. Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem, predsedavajući. Prosto imam potrebu da odgovorim na ono što je ovde izgovoreno do sada u raspravi u pojedinostima. Mislim da je suštinski važno da građani shvate da ovaj Zakon o komunalnoj miliciji ne daje i nije pisan ekskluzivno za grad Beograd, čak naprotiv otvara se mogućnost da se služba komunalne milicije osnuje u bilo kojoj od 174 opštine širom Srbije. Takođe, teza da postoji uzurpiranje funkcija državnih organa od strane jedinica lokalne samouprave, ukoliko dve ili više jedinica lokalne samouprave formiraju zajedničku službu komunalne milicije, prosto ne stoji, jer to jeste isključiva izvorna nadležnost uprave jedinice lokalne samouprave. Što se tiče pominjanja primera u Preševu, a vezano za državne simbole. Podsetiću vas da je i tada nadležno bilo Ministarstvo unutrašnjih poslova kada je uklonjen jedan spomenik u Preševu, da je bila angažovana i upravna inspekcija Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, da je podizanje spomenika i spomen obeležja nadležnost jedinice lokalne samouprave po propisima Ministarstva kulture i da će ono što je predviđeno da komunalna milicija radi u tom domenu, a proističe iz ovog predloga zakona, komunalna milicija i činiti. Dakle, nije tačno da nema ko da se bavi onim drugim nivoom korišćenja simbola. Smisao svakako nije preuzimanje ingerencija od strane MUP-a, smisao jeste da služba komunalne milicije rastereti MUP. I to i jeste poenta donošenja ovog zakona, a znate kada je zakon donet, dakle, već deseta godina kako zakon funkcioniše. Takođe, ono što je ovde izgovoreno o represiji komunalne milicije, mislim da su i neki od narodnih poslanika govorili o tome, da u skladu sa onom narodnom, u svakom žitu ima kukolja, se dogodi ponekada da dođe do nepravilnosti, ali podaci su vrlo egzaktni, u ovom slučaju iz Beograda za 2018. godinu, neko je ovde govorio da nema preventive, nego samo represije. Bilo je 14 hiljada upozorenja, 123 hiljade postupanja. Od te 123 hiljade postupanja u 2018. godini imali smo samo u 16 slučajeva upotrebu sredstava prinude. Osam puta fizičke snage, sedam puta lisice i jednom palice. I sada pogledajte kolika je to diskrepancija između onoga što se ovde govori i onoga što je realno stanje. To je isto kao na primeru pripadnika i delovanja pripadnika MUP. Dakle, svi oni imaju pištolje, ali koliko puta ih upotrebe, ne daj bože, naravno. Dakle, prosto takve teze jednostavno ne stoje. Kada govorimo o tome da, odnosno kada govorite o tome da faktički, koliko shvatam, komunalna milicija ne treba uopšte ni da postoji, jer iz Predloga amandmana vidim da su uglavnom amandmani teksta da se ti članovi zakona brišu, ja ću vas samo podsetiti na zakone kojima se poveravaju određeni poslovi komunalnoj policiji, sada miliciji, kada ovaj zakon bude usvojen, nadam se, dakle, pre svega Zakon o javnom redu i miru koji jasno definiše u svojim članovima 2. i 3. da te poslove obavljaju kako MUP, kako inspekcije tako i komunalna policija. Takođe Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima, Zakon o prevozu putnika u drumskom saobraćaju, Zakon o zaštiti stanovništva od izloženosti duvanskom dimu, Zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, takođe Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini. Tu se jednim delom poveravaju poslovi komunalnoj policiji. U svakom slučaju da ne pominjemo sada ove teze, da li je naziv trebao da bude drugačiji, ja sam i u načelnoj raspravi u uvodu govorio o tome da su imali alternativu, ali da je ovo sa aspekta termina jedan mnogo bolji naziv, prihvatljiviji sa aspekta tradicionalnog korišćenja tog naziva nekom ranijem periodu i da bi redarska služba ili ne daj bože, redarstvenici, da bi bilo onako, imalo bi prizvuk nečega što svakako nije u skladu sa našom tradicijom. Mislim da je komunalni red i sprečavanje bahatosti i nereda pre svega suština donošenja ovog zakona, suština organizovanja službe komunalne milicije. Ponavljam, ovo nije imperativ, ovo nije obaveza bilo koje jedinice lokalne samouprave, to je mogućnost koju jedinice lokalne samouprave pojedinačno ili zajedničkim snagama mogu da iskoriste kako bi uradile nešto što je u interesu onih koji su nosioci suvereniteta tih lokalnih zajednica. To su svakako građanke i građani koji žive na njihovim teritorijama. Hvala vam.
Hvala, ministre Ružiću. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Mene rasprava o ovom predlogu zakona mnogo podseća na rasprave kada su razne novotarije uvođene. Slično smo razgovarali sa tadašnjim ministrima i kada je uvođena komunalna policija, pa kada su uvođeni notari, pa kada su uvođeni izvršitelji. I tada su takođe ministri imali neku svoju priču kao i sada gospodin Ružić, uvereni ili bar izgleda da su uvereni u ono što pokušavaju da nam predstave. Mi smo i tada tvrdili, kao što i sada tvrdimo šta će se desiti kada ovo zaista bude postojalo u realnom životu. Tada su nam ministri govorili da mi eto tako pričamo tek da bismo se nekom dodvorili da bi dobili neke političke poene itd. i kako je sada stanje stvari. Pitajte sada narod u Srbiji šta misle o notarima, šta misle o komunalnoj policiji, šta misle o izvršiteljima, evo mi pitamo šta misle o izvršiteljima, vodimo kampanju i akciju, prikupljamo potpise uz peticiju za ukidanje javnih izvršitelja i verujte, kada budemo dostavili ovde na jesen Skupštini bićete iznenađeni koliko je ljudi potpisalo tu peticiju. Dakle, mi govorimo ono što jeste realnost i mi govorimo ono što zaista znamo da se dešava u životu, u narodu itd. Sama činjenica ministre da ste rekli da postoji mogućnost da svaka lokalna samouprava može da formira komunalnu miliciju govori da ta komunalna milicija ne treba. Jer, ako nešto treba, onda mora da postoji u svakoj lokalnoj samoupravi, a ne da biramo, onaj hoće, onaj neće. Ili treba ili ne treba. Osnovna škola treba u svakom mestu i ne pita se predsednik opštine i lokalno rukovodstvo da li će imati osnovnu školu. Dakle, i to što ste rekli je pokazatelje da smo mi u pravu da komunalna milicija ne treba da se uvodi.
Hvala koleginice Radeta. Reč ima Neđo Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Mi u poslaničkoj grupi SPS nemamo ambiciju da dokazujemo predlagaču amandmana da li je u pravu ili nije u pravu, da li je amandman potpun, nepotpun, dovoljan, nedovoljan, celishodan, necelishodan, suvišan ili potreban, ali imamo i te kakvu obavezu prema građanima da ukažemo na nešto što je jako važno, a to je da je Zakon o komunalnoj miliciji u interesu građana Republike Srbije. Onda ću morati da skrenem pažnju na nešto što je provejavalo do sada, a krajnje neutemeljeno. Tri načela postoje kada je u pitanju angažovanje komunalne milicije. Načelo hitnosti, načelo nužnosti i načelo profesionalnog postupanja. Hitnost podrazumeva da on mora da reaguje u momentu koji podrazumeva momenat sprovođenja protivpravne radnje, protivpravnog delovanja, jer se u tom momentu ta radnja identifikuje, a samim tim i identifikuje onaj koji je tu protivpravnu radnju učinio. Nužnost, ona postoji onog trenutka kada građanin koji je ugrožen poziva komunalnog milicionera da reaguje. On procenjuje taj stepen rizika i kaže - da, nužno je, moram da reagujem, da zaštitim. Ne meri on bučnost. Nije on nadležan da meri bučnost, ali ukoliko je buka takve prirode da nema potreba čak, apsolutno bez ikakvog razloga za merenje, to bi bilo besmisleno, da ne upotrebim neku grublju reč, da se zaštiti okolina, pa nema ko drugi da reaguje osim komunalnog milicajca ili milicionera, kako god, da ne budem terminološki neprecizan. Na kraju, ovde postoje jasna razgraničenja, ako hoćemo da idemo u krajnost, pa mere represije mogu da sprovode i agencije za obezbeđenje lica. Mere represije mogu da sprovode i agencije za obezbeđenje imovine ljudi, da ne govorim da je pleonazam, malopre sam rekao lica. Znači, u principu, mi ovde imamo samo jasno definisana ovlašćenja komunalne milicije u okviru kojih se ovlašćena službena lica kreću i koja imaju ograničenu meru represije i koja je kao takva neophodno potrebna, da bi se ta ovlašćenja mogla izvršiti. Zato građani mogu biti sigurni da će njihove potrebe, kada je u pitanju komunalna milicija biti servisirane na način kako to građani traže. Zahvaljujem se.
Hvala. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta.
Uverena sam da će svaki građanin koji bude u nekoj neprilici, gde mu je potrebna pomoć nekog organa, pozvati regularnu policiju. Sigurno mu neće pasti napamet ako je u nekoj takvoj situaciji gde mu ta vrsta pomoći treba, neće mu pasti napamet da zove komunalnog policajca, odnosno komunalnog milicionera, jer ne znam šta će sa njim da radi osim da se bije s njim zajedno sa tim nekim koga je eventualno ugrozio. Toliko o toj hitnosti. Kada je u pitanju merenje buke, kaže kolega neće taj milicioner komunalni meriti buku. Šta će on da radi? On će da dođe i da proceni je li nešto bučno ili nije bučno. Pa, šta ako je nagluv, šta ako nije stavio aparat slušni? Kako on može da dođe i kaže neće meriti buku, a on će procenjivati da li će nekoga uputiti sudiji za prekršaje da plati kaznu zato što je konstatovao da je prekomerna buka. Evo, sve ono što pokušavate da iznesete kao argument za, zapravo je argument za ono što mi tvrdimo, a to je da komunalna milicija ne treba da se uvodi.
Hvala, koleginice Radeta. Na član 10. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Petar Jojić sa ispravkom i narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Na član 10. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Zoran Despotović i zajedno narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Zoran Despotović. Izvolite, gospodine Despotoviću.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman SRS se odnosi na član 10. stav 1. tačka 5. Predloga zakona, gde se kaže briše se, sa obrazloženjem da opisna odredba ne može biti pravna norma, pa je tako i predložena tačka neprimenjiva. Komunalna služba postoji u 18 gradova. Na delu u osam gradova nije ni formirana, a tri izveštaja nisu nikada ni dostavljena. Od svih gradova, građani su u Beogradu i Novom Sadu imali kakvo takvo poverenje u komunalnu policiju i 60% svih prijava građana su baš iz ova dva grada. Ali, valja reći da je i 62% komunalnih policajaca od ukupnog broja 649 upravo radi u ova dva grada. Po gradu podneto je devet prijava za dve godine, u samo osam gradova je pokrenuto 37 disciplinskih postupaka, a samo u jednoj sredini su suspendovana tri komunalna policajca. Srpski radikali smatraju da ovoj službi nije neophodna uniforma, dovoljna je legitimacija ili značka da bi se razlikovali od same policije. Umesto da komunalna milicija bude što bliža građanima sa onim ovlašćenjima da ih u svakom trenutku mogu zaštiti. Kako reče gospodin Šarović u načelnoj raspravi, da vi ovim predlogom zakona pravite nekakvu tajnu policiju, odnosno miliciju. Ne mogu naši zakoni bez inovacija, u ovom slučaju su raspršivači sa nadražujućim sredstvima i sredstvima za snimanje što je i tehnički opravdano, ali tehnika ne može biti suština posla. Sve u svemu, mali zakon od šezdesetak članova gde je javna rasprava vođena samo dvadesetak dana. Glavnu reč u raspravi iz pregleda potenciranih pitanja vodili su zainteresovani, jer dominiraju pitanja samo vezana za njihov status, organizaciono rukovodeća i druga pitanja. Hvala.
Hvala gospodine Despotoviću. Reč ima, po amandmanu, Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam predsedavajući. Iz mišljenja Vlade vidimo da amandman treba odbiti, a ja ću pokušati da objasnim zašto se sa time slažem. Amandmanom se predlaže brisanje tačke 5. u stavu 1. člana 10. U članu 10. propisani su poslovi komunalne milicije i šta se smatra komunalnim redom, odnosno na koji način se održava komunalni red. Takođe je propisan odnos između jedinica lokalne samouprave i komunalne milicije. Tačka 5. se odnosi na podršku sprovođenja propisa kojima se obezbeđuje nesmetano odvijanje života u jedinici lokalne samouprave, očuvanje dobara i izvršavanje drugih zadataka iz nadležnosti jedinica lokalne samouprave. Smatram da bi bilo nelogično brisati tačku 5, ako predlog ima ideju da veza između jedinica lokalne samouprave i komunalne milicije bude jača, ako znamo da bi međusobno trebalo da sarađuju, da razmenjuju podatke i informacije i pružaju međusobnu pomoć. Dakle, komunalna milicija jeste ta koja će obezbeđivati nesmetano odvijanje života u nekoj opštini ili gradu, jeste ta koja će štititi građane od bahatosti, uvesti komunalni red, sa jedne strane preventivno delovati, ali sa druge strane upućivati na prekršeno kažnjavanje. Iz svega navedenog, ja ipak smatram da je dobro da se ovakav amandman odbije. Zahvaljujem.
Hvala koleginice Žarić Kovačević. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Orlić. Da li neko želi reč? Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Da li neko želi reč? Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Mandić. Da li neko želi reč? Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Marina Ristić. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Miroslava Stanković Đuričić. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nemanja Radojević. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam predsedavajući. Na član 18. stav 1. amandman su podneli Tatjana Macura itd, koji predlažu da se tačke od tri do osam brišu. Naravno u obrazloženju Vlade stoje razlozi koji su na strani odbijanja ovakvog amandmana, a ja bih volela da mi krenemo korak po korak od tačke tri do tačke osam kako bismo zapravo na praktičnim primerima videli šta bi to značilo za samu komunalnu miliciju i koliko bi strašno bilo kada bi se ovakav amandman prihvatio. Dakle, tačka 3. se odnosi na proveru identiteta. Kada se neko lice zatekne u prekršaju mora se utvrditi njegov identitet, provera identiteta od strane komunalnog milicionara kada zakon bude stupio na snagu, vršiće se uvidom u ličnu kartu ili neki drugi validni dokument koji je izdat od strane nadležnog organa. Tačka 4. je dovođenje. Dakle, prilikom provere identiteta lica koje je zatečeno u prekršaju, ukoliko se utvrdi da to lice kod sebe nema ličnu kartu, niti bilo koji dokument koji je izdat od strane nadležnog organa, a da ne postoji sa njim lice koje će pod krivičnom odgovornošću potvrditi njegov identitet, komunalni milicionar će moći da pristupi dovođenju, odnosno identitet tog lica će biti utvrđen u policijskoj stanici. Tačka 5, zaustavljanje i pregled lica, predmeta i vozila. Na primer, ako je lice koje upravlja vozilom izvršilo prekršaj ili se u vozilu nalazi predmet prekršaja, komunalni milicionar ima pravo da zaustavi lice ili da pregleda vozilo. Tačka 6, privremeno oduzimanje predmeta. Ako se lice, na primer, zatekne u vanpijačnoj prodaji ili u prodaji nekih stvari na zelenim površinama bez odobrenja nadležnog organa, komunalni milicionar će moći da oduzme predmete prekršaja i da naravno u skladu sa svojim ovlašćenjima postupa i izda potvrdu za oduzete predmete. Tačka 7, audio i video snimanje. Ovde se radi o novini, dakle komunalni milicionari će prilikom postupanja moći da sačinjavaju audio i video zapise, sa jedne strane da ne bi bilo zloupotreba, da bi se lakše dokazivali prekršaji, ali sa druge strane i na taj način će se povećavati odgovornost komunalnih milicionara prilikom njihovog postupanja. Tačka 8, upotreba sredstava prinude. Mi smo mnogo ovde mogli da čujemo o tome kako su komunalni policajci, odnosno sutradan komunalni milicionari pristupali sredstvima prinude, kako su jadni ljudi koji imaju susrete sa komunalnom policijom, ali moramo sa druge strane da znamo i da njima nije baš lako da u svim situacijama postupaju i da su se dešavali slučajevi da su oni bili napadnuti od strane nekih lica koja su bila zatečena u prekršaju. Dakle, pod uslovom da se ovaj amandman usvoji, šta bi onda radila komunalna milicija? Onda bi komunalnoj miliciji ostala tačka 1) upozorenja, tačka 2) usmeno naređenje, tačka 9) prikupljanje obaveštenja, kako bi prikupljanjem obaveštenja komunalna milicija mogla da izvršava, da ostvaruje sva svoja ovlašćenja i da praktično ispunjava one uslove zbog kojih postoji, odnosno da ispunjava očekivanja i građana i jedinica lokalne samouprave, koja je formirala tu komunalnu miliciju i koja je izrazila potrebu za određenim brojem komunalnih milicionara? Oni će morati da imaju svoja ovlašćenja da bi mogli da rade i da reaguju. Ta ovlašćenja će, naravno, morati da ostvaruju u skladu sa zakonom i samo na taj način se može očekivati održavanje komunalnog reda na nivou koji zaslužuje konkretna jedinica lokalne samouprave. Prema tome, ja sam mišljenja da ovaj amandman treba odbiti. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Ima ovde različitih objašnjenja. Jedno objašnjenje je da ne treba strahovati od toga što komunalna milicija ima ovlašćenja da legitimiše, ima ovlašćenja da snima, ima ovlašćenja za dovođenje, ima ovlašćenja za primenu sile, ne treba strahovati. Ima ona narodna – ko se opeče na mleko, taj i u jogurt duva. Gledali smo svi kako komunalna policija u gradovima primenjuje represiju nad putnicima u gradskom saobraćajnom, gledali smo i u drugim situacijama. Dovoljan je jedan slučaj, gospodine ministre, samo jedan slučaj da bude opomena. Gledajte, to je uniformisana formacija koja se zove komunalna milicija, imaju uniformu, jednoobrazno obučeni, imaju palicu, imaju lisice, sredstva prinude je palica, imaju sprejeve koji mogu da budu isto sredstvo. Čekajte, o čemu mi pričamo tu? Pričamo o tome da li je moguće da jedan pojedinac zloupotrebi, pa će to da izazove određene reakcije u javnosti. Pa, valjda je bolje da izbrišemo zakonsku mogućnost bilo kakvu za to. Znate, kad je neko uniformisan, to odmah deluje na građane. Hajde da su to komunalni redari, da su obučeni, a da nisu tako uniformisani, da nemaju te kape, da nemaju takvu uniformu, negde je zelena, negde plava, pa hajde da čovek kaže u redu, i do sada je bila komunalna inspekcija, ali mi govorimo o maltene militantnim nekim ili militarnim nekim formacijama ili policijskim formacijama i kažemo – neće doći do zloupotrebe. Gledajte, ogromna sredstva se ulažu finansijska da se postave kamere u svim urbanim sredinama, to je jednostavnije, mnogo efikasnije. Zašto onda dajemo još dodatna ovlašćenja komunalnoj miliciji da može da primenjuje silu? Pri tome tvrdeći – ne, ne, u krajnjem slučaju, u krajnjoj nuždi to će biti. Ne, biće i ako pojedinac, a biće i ako se neko osloni na ovaj zakon, može da primenjuje tu silu. Onaj kome je zavrnuta ruka, onaj ko je fizički izmaltretiran ne vredi mu kasnije da kuka, da se žali, to mu ne vredi. Ovde je jedina bezbednost zakonom regulisana, to je da policija, regularna policija, to radi. Oni mogu da zaustave, mogu da legitimišu, ali nema fizičkog dodira. Mogu i stvari da zaplene, mogu predmete da zaplene, ali nema fizičkog dodira. To je policija. To je kao onaj Živković što objašnjava akciju „Sablja“. Trinaest hiljada više nego Pinoče pohapsio i kaže – to je bilo opravdano. Kad ga upozorite da je dosta pojedinaca nastradalo fizički, on kaže – to je zanemarljivo u odnosu na ukupan broj. Ma, bitno je jedan građanin ove Srbije da je oštećen. O tome se radi. Zamislite kad je u većim urbanim sredinama, kako će to biti u manjim opštinama, gde kada obuče uniformu, bogami teško ko da može da ga kontroliše da to ne primeni i u neke privatne obračune, iskoristi neku priliku tamo na pijaci, ispremlaćuje čoveka i onda kaže – evo, zakon mi omogućava da u samoodbrani primenim fizičku silu. Svega tu ima. Mi moramo trezveno da razmislimo šta ove odredbe u ovom članu 18. tačka 4, dovođenje, šta to znači. Da li će neko to zloupotrebiti? Ako postoji i malo sumnje da će neko zloupotrebiti, treba izbrisati, treba je drugačije izdefinisati. Na poverenje ne može ništa, daleko od toga. Što se tiče ove tradicije, ministre, da vam kažem, ako gledate na tradiciju, nije tradicija milicija da se zove, nego da se zove žandarmerija. Ali žandarmerija, to su specijalne jedinice u okviru regularne policije, a to je tradicija Srbije i srpskog naroda. Milicija je posle Jajca i već šta je bilo posle, iznad Jajca, to je bio Bihać valjda.
Hvala, kolega Mirčiću. Po amandmanu se javio Neđo Jovanović. Izvolite, kolega Jovanoviću.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Znate kako, interesantno je da smeta postojanje komunalne milicije i uniforme komunalne milicije, a s druge strane ne smetaju uniformisana lica koja su angažovana, čak radno angažovana, u brojnim firmama, ne znam sekjuriti ovaj, sekjuriti onaj itd, koji obezbeđuju i imovinu i lica. Brojne firme su angažovane za obezbeđenje novca, i to onog novca koji se iznosi iz poslovnih banaka, pa se transportuje tamo gde mesta gde je to zakonom predviđeno. Ta lica nose uniforme, čak nose vatreno oružje, za razliku od komunalnih milicajaca koji ne nose vatreno oružje, gde su sredstva koja ona koriste ograničena što se tiče represije. S druge strane, ta ista lica koja nose vatreno oružje imaju pravo da održavaju red tamo gde su zaduženi da obezbeđuju imovinu. Kako da održavaju red? Tako što obezbeđuju okolinu. Dakle, niko ne sme prići čak ni blizu mesta gde se preuzima novac, gde se faktički postavljaju čak i zaštitni kordoni, pa se preusmeravaju građani da idu nekim drugim pravcem. Tada mere represije ne smetaju, ali zato smetaju kada je u pitanju komunalna milicija. Dakle, ti aršini nisu baš ovde dovoljno jasni. Drugo, mi nećemo da se dodvoravamo građanima političkim pričama, hajde da govorimo stručno. Mera dovođenja i privođenja nije isto. Meru privođenja sprovode ovlašćena službena lica Ministarstva unutrašnjih poslova. Imaju pravo i na meru zadržavanja, i to čak zadržavanja koje podrazumeva ako je u pitanju učinilac krivičnog dela do 48 časova, dok ne bude izveden pred sudiju za prethodni postupak. Ovde se mera dovođenja ograničava samo na jedan jedini slučaj i jednu situaciju, a to je identifikacija identiteta učinioca protivpravne radnje i ništa više od toga. Sve ostalo je u nadležnosti regularnih ovlašćenih, tako da ih nazovem, službenih lica Ministarstva unutrašnjih poslova. Tako da ta razgraničenja nadležnosti moraju se znati. Osim toga, komunalni milicionar ili milicajac reaguje onako kako sam malopre rekao, po pozivu, radi utvrđivanja određene protivpravnosti. Ali koje? One koja nije krivično delo, one za koju nije potrebno angažovati policajca, odnosno ovlašćeno službeno lice Ministarstva unutrašnjih poslova. Pa neće pozvati on komunalnog milicajca ukoliko se desilo nešto banalno ili benigno, da je neko namerno ispred ulaznih vrata stambene zgrade izbacio ulje kako bi se drugi sapleo, podapeo, povredio itd. Da ne vršimo trivijalizaciju i banalizaciju ove priče, tačno se znaju razgraničenja nadležnosti komunalne milicije u odnosu na nadležnost ovlašćenih službenih lica Ministarstva unutrašnjih poslova. Tačno se zna kad se mogu upotrebiti mere prinude i zato se te mere definišu posebnim pravilima, Pravilnikom o radu komunalne milicije. Postojao je Pravilnik o radu komunalne policije po ranije važećem zakonu i edukacija onih koji se bave ovim poslom. Dakle, ako komunalni milicajac ima pravo da podnese prekršajni nalog, prekršajnu prijavu, onda je u tom inkorporirano i njegovo pravo na dovođenje lica radi provere identiteta i tu apsolutno ne može biti ništa sporno i to je čisto, hajde da kažemo, zakonsko i činjenično utemeljenje ovog stava, a ne propaganda. Hvala.
Hvala, kolega Jovanoviću. Pravo na repliku prvo ima Milorad Mirčić, pa onda Đorđe Vukadinović po amandmanu. Reč ima Milorad Mirčić. Izvolite, kolega.
Ima jedno pravilo, najlakše je igrati na kartu zaboravnosti. Ovde kolega gubi jedno iz vida kada su u pitanju ove agencije za obezbeđivanje lica i imovine. Srpska radikalna stranka je bila tu jasna, upozoravala je da su to paravojne, odnosno parapolicijske formacije. Znali smo da iza toga stoji Montgomeri i da Montgomeri ima kontrolu nad većinom takvih agencija. Tada smo jasno predočili da posedovanje dugih cevi, uz dozvolu, uz zakonsku mogućnost ne isključuje mogućnost da jednog dana to bude zloupotrebljeno. Kada saberete broj dugih cevi i broj ljudstva kojim raspolažu agencije za obezbeđivanje lica i predmeta, sa brojem regularnih pripadnika vojske i policije, doći ćete do proste činjenice da je to maltene izjednačeno. Tada smo mi govorili - vodite računa kakva ovlašćenja dajete i ko može sve da se bavi tim poslom, upravo jednim delom navodeći i ovu argumentaciju, ali tada je partija koja je pripadao kolega bila iz petnih žila da se usvoji taj zakon, da li iz razloga što su mislili da je dobar zakon, ili iz razloga što iza toga stoji, kao što sam rekao bivši ambasador Montgomeri, to sad nije tema. Mi ovde ne koristimo jeftine političke trikove da bismo pridobili građane, nego upozoravamo na mogućnost zloupotrebe na osnovu neizdefinisanog tačno nedorečenog zakona. Jel znamo šta to znači? Sutra može Montgomeri i njegovi kompanjoni sve te agencije, pripadnika tih agencija, da angažuju, ne daj Bože, u nešto što je protiv ove države. Poseduju duge cevi, poseduju naoružanje, a ko to kaže da sutra neki lokalni moćnik, kakav je bio recimo na čelu grada Beograda, pa iz neke sujete, evo kako je nastala ova komunalna policija, da javnost zna, u poseti je bio gradonačelnik Njujorka, primio ga je tadašnji gradonačelnik Beograda, naravno, čovek da ne bi imao izraženu sujetu čuo je da ovaj ima tu lokalnu policiju, da je šerif, pa i on osnovao sebi komunalnu policiju. Šta im je bio zadatak u početku? Zavrtanje ruku na leđa onima koji nisu platili kartu. Kakva im je bila uloga do kraja njegovog mandata? Pa, ista uloga, samo što je uvedena jedna novina, a to je BUS PLUS.
Hvala kolega Mirčiću. Po amandmanu, Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Nisam imao nameru da se javljam, ali mislim da se oko ovog člana prelama suština ovog zakona, čitavog zakona, pa i ideje, kontroverzi i dilema koje postoje u vezi sa uvođenjem, odnosno sistemom komunalne milicije. Što se tiče ovih agencija za zaštitu, koje su pomenute, ja tu isto imam sve dileme i rezerve i sumnje i mislim da će se tu morati pre i posle uvesti red. Dakle, to nije, ne može biti ali bi argument da sada budemo blagi prema ovom zakonu o komunalnoj miliciji, zato što imamo problem druge vrste ili potencijalni problem kada je reč o, tako bih rekao, haosu ili neuređenosti sfere ovih agencija privatnih za obezbeđenje. Kao što rekoh, biće mi drago i da ova ili neka druga vlada u tom pogledu pokuša da uvede red, imajući na umu i neke dileme i sumnje koje je ovde maločas kolega pomenuo. No, kada je reč o samoj komunalnoj miliciji, ovom članu i ovom amandmanu, zaista mislim da upravo ovde se navode ovlašćenja. Ovde se navode ovlašćenja te komunalne milicije i vidi se, kao što rekoh, suština problema. Šta je suština problema, po meni i ne samo po meni, mada o tome je i bilo ali ne dovoljno reči? Jedno gotovo neminovno preplitanje nadležnosti. Znači, preplitanje nadležnosti. Jeste i kolega Jovanović rekao da tu suštinski i formalno može da se uvede jasna distinkcija, ali u praksi te distinkcije nema, nije je bilo ni do sada, plašim se da će je biti još manje u budućnosti. Dakle, prosto se prepliće nadležnost, od toga ko zove, koga zove i zašto zove, ko interveniše i zbog čega interveniše, uz svu najbolju volju, ne sumnjajući u dobre volju i dobru nameru predlagača. Zaista mislim, možda je bilo bolje da se sreže ovaj spisak nadležnosti, zbilja na, samo citiram: upozorenje, usmeno naređenje, ja bih dodao i – proveru identiteta i prikupljanje obaveštenja. Za sve ovo između, dovođenje… i privođenje je, praktično diskutabilno i može da postane diskutabilno. Dakle, od dovođenja, zaustavljanja, pregleda i lica predmeta i vozila, oduzimanje tih predmeta. Pa, ljudi moji, to je nešto što se u principu vezuje za posao policije, redovne policije, to je neko rekao ovde, svako će pre onda zvati policiju, čak i kada ne treba, pogotovo ako imate dve uniformisane informacije. To su dve uniformisane informacije. Slažem se da imaju samo legitimacije, barem da nemaju uniforme i to bi bilo bolje. Ovako ćete stvoriti paralelizam, faktički ćete ga, u praksi ćete ga stvoriti, čak i ako nemate nameru da tom vrstom paralelizma i dvojstva. Da ne govorimo o mogućim zloupotrebama, da ne govorimo o tome da u nekim delovima, čak tu ne mislim toliko na Beograd, Novi sad, nego nekim mogućnostima, to stvarno postane neka vrsta lokalne paravojske onih koji su trenutno na vlasti u toj sredini, uz pogotovo meni, dubiozno, diskutabilno i problematično uvođenje mogućnosti različitih uniformi, od sredine do sredine, od opštine do opštine, pa onda još mogućnost da imate par opština da mogu da imaju zajedničku miliciju komunalnu. Pa, na šta će to da liči, gospodine Ružiću? Na šta će ličiti kad, na primer neke opštine na severu Vojvodine grupišu, odnosno zajedno naprave svoju komunalnu miliciju sa sličnom, odnosno istom bojom, sa istim oznakama? Mislim, to je naravno legitimno, ali hoću da kažem to da je loša slika, čak i da ne bude neke zloupotrebe, već je sama po sebi loša slika. Znači, bolje da nisu uniformisani, nemam ništa protiv da imaju neka sredstva za zaštitu i samo zaštitu, nisam protiv toga da budu potpuno nemoćni glineni golubovi. Činjenica je jedno i drugo. Nekada su komunalni milicajci bivali žrtva i meta napada i agresije i to je tačno, ali isto tako su i oni nekada bili akteri prekomerne agresije prema građanima za nepostojeće ili za minorne prekršaje. S toga, mislite li možda, zaista srezavši ovlašćenja dobili više od onoga i postigli više od onoga što hoćete, a ne obrnuto proširujući ovlašćenja čineći ih gotovo preplićujući ih sa ovom redovnom milicijom, odnosno policijom. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Reč ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Đilas će verovatno pomisliti da ga je prethodni govornik upravo kritikovao. Zašto ovo kažem? Zakon o komunalnoj policiji nije nešto što je od juče u Srbiji, Zakon o komunalnoj policiji je donošen pre deset godina, nismo ga mi doneli, doneli su ga vaši prijatelji, vaši prijatelji na čelu sa Draganom Đilasom. Ali, znate kako, predsedavajući, neki su ovde u ovoj sali od deset jutros, neki su došli na svoj posao u deset, neki su i pre deset jer su imali sednice skupštinskih odbora, a neki su došli u tri sata na posao, da li posle ručka i onda dođu ovde i drže nam neke pridike koje nemaju veze sa vezom. Kaže – preplitanje nadležnosti. Nema nikakvih preplitanja nadležnosti. Znači, tačno se zna i ovim zakonom je utvrđeno šta je čija nadležnost u tom smislu, šta će biti nadležnost komunalne milicije, a šta drugih nadležnih organa. Ako je i bilo nekih preplitanja, pa to su onda preplitanja po starom zakonu, zakonu koju je doneo vaš prijatelj Dragan Đilas. Tako da, ja vam iskreno savetujem da ne kritikujete mnogo rad Dragana Đilasa, znate može da vam zameri, u toj vašoj koaliciji može doći do nesporazuma, može čak i da bude nekih konsekvencin. Ja vam ovo, krajnje dobronamerno savetujem. Tako da, kad je reč o samim ovlašćenjima, želeo bih tu još da se zadržim. Dakle, i po starom zakonu su bila određena ovlašćenja o kojima smo malo pre slušali. I, kada je reč o pregledu lica i kada je reč o privremenom oduzimanju predmeta i tako dalje. Dakle, neće biti da SNS na ovaj način stvara nekakvu dodatnu represiju. Želim zbog građana da odagnam takve primedbe kao potpuno neosnovane i mi smo i u načelnoj raspravi više puta o tome pričali, bez obzira na neke pokušaje. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Sve vreme pokušavam da se otrgnem te banalizacije i trivijalizacije, ali na kraju krajeva zbog građana čovek opet nešto mora da pojasni što bi svakom elementarno pismenom građaninu, odnosno onom koji ima opštu kulturu trebalo da bude jasno. Nemoguće je, uvaženi ministre, da ukoliko komunalni policajac ili milicioner sada po novom zakonu ne koristi određena sredstva represije da adekvatno sprovede svoj zadatak. To je nemoguće. Nemoguće je da on pronađe, identifikuje učinioca protivpravne radnje i kaže – sad sačekaj ti tu, stani, nemoj da si se mrdnuo, a ja ću da zovnem policiju, da dođe policija da te privede. Da, baš će da čeka. Baš će da čeka i poštovaće vrlo često autoritet naređenja i reći – u redu, neću se mrdnuti odavde. Šta ukoliko taj isti komunalni milicioner u izvršavanju svojih poslova i radnih zadataka bude napadnut? Da li tada sme da koristi ono što mu je zakonom dozvoljeno da koristi, sprej i palicu? Naravno da može. Da li to može da koristi da bi otklonio opasnost od drugih? Naravno da može. Da li to može da koristi da bi zaštitio druge? Naravno da može. To treba da činimo svi. Ja sam namerno ukazao na krivično-pravne institute, nužna odbrana i krajnja nužda. To je nešto što je dužnost svakog građanina, a ne samo komunalnog milicionera. Prema tome, nemojmo da budemo kontradiktorni, kao što je bio govornik koji je diskutovao pre kolege Markovića, da postoje razgraničenja nadležnosti kada je u pitanju formalni deo u zakonu, ali navodno i kobajagi ne postoji u praksi. Ako ne postoji u praksi, onda će reagovati neko ko je nadležan u odnosu na komunalnu policiju, pa će onaj koji je te nadležnosti prekoračio i zloupotrebio biti sankcionisan, protiv njega podneta krivična ili prekršajna prijava, neko odgovarati za zloupotrebu službenog položaja, pa će se opametiti i uvešće se red i u komunalnu miliciju. Šta je tu sporno? Prema tome, ne postoje ovde, osim političkih i dnevno političkih nadgornjavanja, dovoljno jaki argumenti da bi se mogao ovaj zakon obesmisliti i dovesti u sumnju. Hvala.
Hvala gospodine Jovanoviću. Reč ima po amandmanu gospodin Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Gospodine Markoviću, ja se svojim prijatelja ne odričem, ali ne znači da se slažem sa njima u svakoj stvari i svakoj tački. Ovde govorim u svoje ime i ono što ja mislim da je od koristi za građane ove zemlje, nezavisno od toga za koga su i kako glasali. Uopšte nije bitno ko je uveo ovu komunalnu miliciju i policiju. To može biti bitno u nekoj predizbornoj kampanji. Ovde gledamo da taj zakon učinimo boljim ili da mogućnosti za opasnosti od zloupotrebe smanjimo. To je moja intencija. Isto tako, u tom svetlu je potpuno irelevantno ko, koliko i gde sedi. Niko ne mora da sedi ovde ako neće, a pogotovo je mazohistički sedeti ovde da bi bio vređan. Ja ne kažem da vi niste bili korektni uz nešto malo zajedljivih aluzija. Nema ništa protiv, to je u sve u granicama, ali isto tako sam ovde ja, a često i moje kolege, bili zaista predmet najgorih uvreda protiv kojih je i nelogično ući u taj prostor i sedeti sa tim ljudima. Bilo kako bilo, kažem, to se sada ne odnosi na vas, hoću da kažem da smisao moje intencije je bio krajnje dobronameran. Nije bio uvredljiv ni prema ministru, nego je bio blagonaklon. Dajte da vidimo kako stvar može da se izbegne. Realno, zloupotrebe postoje. Moguće je da ih bude što manje. Šta je problem da se i naknadno … Neka se usvoji zakon. Prosto vam sugerišem da i naknadno razmislite o tome da možda eliminišete uniformu, pa da ostane samo na nivou legitimacija, npr. ili da malo srežete ove nadležnosti baš zato da bi se izbeglo preplitanje sa ovim nadležnostima redovne policije. Znate, na papiru često nešto dobro zvuči, a u praksi to bude malčice drugačije, kao što i jeste bivalo drugačije. Kažem, to ko je uveo zakon i ko je nastavio da ga sprovodi, to građane slabo zanima, osim možda u predizbornoj kampanji, a i tada ne preterano, tako da ovu sugestiju, kao i ovu moju intervenciju … Dakle, vrlo je konkretna. Možemo se raspravljati generalno ko je kriv za sadašnje stanje i ko se sa kim druži i na kom nivou, ali to će nas odvesti daleko. Poenta je u tome da bih ja, ponavljam i završavam time, ovlašćenja komunalne milicije, znači, ne predlažem ukidanje kao kolege, možda su oni u pravu, ali mislim da je to radikalno, verujem da postoje mere i stvari gde je zaista možda i nepotrebno cimati, što bi se reklo, redovnu policiju i u tom smislu treba nam ta neka vrsta službe, redarske. Zašto redarstvena? Zašto ne redarska služba, uzgred budi rečeno, gospodine ministre? Redarstvo vuče previše na zapadnu varijantu jezika ili na hrvatski jezik – redarska služba. Bilo kako bilo, zovite ih kako hoćete, dakle poslovi upozorenja, usmenog naređenja, provere identiteta i eventualno prikupljanja obaveštenja bi bili dovoljni, po meni, za to da se razgraniči od posla redovne policije, a da ipak imamo ljude koji se bave tim nekim sitnim, ali za život zajednice važnim poslovima, bez mnogo mogućnosti zloupotrebe i prekoračenja ovlašćenja. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, predsedavajući. Meni je drago što je prethodni govornik priznao da se ne odriče Đilasa i ostalih iz tog Saveza za Srbiju. Znate, on na neki način demonstrira time svoju određenu veličinu. Zašto veličinu? Zato što su ga Đilas i ti isti njegovi prijatelji iz Saveza za Srbiju danima … Znate, bilo je mučno to posmatrati i čitati. Danima su ga razvlačili po Tviteru na najstrašniji i najbrutalniji način kada je ušao u salu Skupštine da glasa za Tijanin zakon. Prosto, to je bilo onako degutantno i posmatrati sa strane i meni ga je u jednom trenutno bilo i žao zbog toga. S druge strane, ostalo je nejasno, kaže da govori u svoje lično ime, ali ja bih želeo da ga podsetim da je on ovde u svojstvu zamenika predsednika jedne poslaničke grupe. Ako se ne varam, u pitanju je poslanička grupa Nova Srbija, Pokret za spas Srbije. E sada, ko to zapravo čini tu poslaničku grupu, da li je tu u pitanju Velja Ilić, Nova Srbija, da li je to Vuk Jeremić, ko će to više da utvrdi. Bojim se da ni policija možda ne bi mogla da precizno utvrdi šta je tu u pitanju, ali želim da ga opet dobronamerno upozorim da Đilas ovih dana aktivno razbija i rastura razne političke stranke. Dakle, kako mu koja stranka u datom trenutnu ne odgovara, on je onako potpuno rasturi. Tu dolazi do isključivanja iz stranaka i svašta tu ima, pa želim samo da ga upozorim da ako nastavi da ga kritikuje, a konstantno ga kritikuje kada kritikuje neka zakonska rešenja, možda će rasturiti i njegov poslanički klub. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Kolega Markoviću, ja se zahvaljujem na vašoj brizi za moju ličnu i političku sudbinu, ali mislim da je ona preterana i nepotrebna, iako je dirljiva i hvale vredna. Moram da vam vratim i kompliment i brigu. I meni često bude neprijatno i ponekad mi bude i žao kada sam gledao kolege iz vladajuće većine kako glasaju za predloge za koje nisu i sami sigurni i ne žele lično i i intimno da stoje iza tih predloga, kako podnose amandmane za koje većina ili dobar deo njih takođe zna da su fantomski i, na kraju krajeva, sada se odustalo od te prakse na predloge koje je podnosila njihova vlada i njihovi ministri samo da bi zauzeli prostor i uskratili prostor opoziciji da iznosi kritike. I meni je često žao bilo poslanika vladajuće većine, ali svako nosi svoj krst i svoju odgovornost za svoje prijatelje i za svoje političke izbore, a svaki poslanik ovde govori ili bi trebalo da govori u svoje ime, naravno unutar jednog konteksta koji je blizak klubu, stranci ili onima sa kojima čini i sedi ovde u Skupštini. Moji stavovi i jesu u tom smislu bliski, ali mi nismo družina istomišljenika koji o svakoj stvari misle isto. Što se tiče drugih stvari, kažem, to možemo raspraviti i na drugom mestu, a možemo nastaviti i ovde. Dakle, poenta je u tome da su moje sugestije dobronamerne. Tiču se zakona o komunalnoj policiji. Pokušao sam da se on poboljša, a ove simpatične ili manje simpatične zađevice i aluzije kome je koga žao i ko se za koga brine da ostavimo za drugi put. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Marinkoviću. Nije prvi put da gospodin Vukadinović krši Poslovnik, konkretno mislim na član 107. On očigledno ne zna neke osnovne principe parlamentarne demokratije. Ne može on da bude zamenik predsednika poslaničke grupe koja se zove Nova Srbija - Pokret za spas Srbije, a da kaže da govori isključivo u svoje lično ime. Dakle, on govori, nesumnjivo je, u ime Nove Srbije, Velimira Ilića, pošto je Velimir Ilić predsednik Nove Srbije. Ostaje da nam gospodin Vukadinović odgovori na pitanje ko je predsednik Pokreta za spas Srbije? Ja ne znam ko je predsednik tog pokreta, ali bi bilo dobro da nam gospodin Vukadinović na to pitanje odgovori. U svakom slučaju, on je ovde u svojstvu zamenika predsednika jedne poslaničke grupe. Znači, poslaničke grupe Velimir Ilić plus nešto, za šta ja ne znam tačno ni šta je, ni ko je predsednik. Ali, evo, tu je gospodin Vukadinović, pa će valjda on na to pitanje uspeti da nam odgovori. Inače, gospodin Vukadinović to redovno radi, zato što kad god dođe u neki tesnac, kad god vidi da neko od njegovih prijatelja, poput Đilasa, Bastaća, Jeremića, Boška Obradovića, napravi neku glupost, on pokušava od njih da se distancira i kaže - e, ali nemam ja nikakve veze sa njima, ja sam ovde samostalni poslanik i govorim u svoje ime. Znate, gospodine Vukadinoviću, ja sam predsednik Administrativnog odbora. Ja sad malo imam i grižu savesti. Ja sam vama potpisao rešenje da ste vi poslanik na stalnom radu u Narodnoj skupštini i da imate određeni koeficijent za obračun plate kao zamenik predsednika jedne poslaničke grupe. Znači, ili ćete morati da se odreknete tog koeficijenta ili te plate, ili da nam objasnite čije stavove vi u ovoj Skupštini zapravo zastupate. Dakle, jasno mi je da zastupate stavove Nove Srbije i Velimira Ilića, koji je, doduše, u poslednjih nekoliko nedelja manje-više konstantno u polualkoholisanom ili u apsolutno alkoholisanom stanju i da nam kažete ko je predsednik Pokreta za spas Srbije? Mislim da bi to građane Srbije i te kako zanimalo. U svakom slučaju, ne možete da nastupate samostalno, zato što ste zamenik predsednika i primate platu u Narodnoj skupštini kao zamenik predsednika poslaničke grupe. To građani Srbije treba da znaju, jer vas građani Srbije plaćaju. Vi ste ovde pežorativno govorili kad ko sedi, kad ko ulazi u salu, pa vama je to malo bezveze, glupo je da dolazimo u 10 sati, bolje je da dođemo u 15 časova, kad lepo ručam itd, ali, vi primate platu da sedite u Narodnoj skupštini u radno vreme i za sve ono vreme dok Skupština radi. To građani Srbije treba da znaju. Kao i sve vaše druge kolege koje, kako vi kažete, selektivno bojkotujete sednice Narodne skupštine, ali ne bojkotujete parlamentarne delegacije, ne bojkotujete platu. Nisam čuo ni za jednog od vas koji je rekao - neću da primim platu. (Predsedavajući: Vreme.) Ne bojkotujete skupštinski restoran.
Hvala. Doktore Martinoviću, smatram da nisam prekršio Poslovnik. Imaće prilike Đorđe Vukadinović da se izjasni, ali ja prvo moram da dam pravo na repliku. Reč ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Kao što je šef naše poslaničke grupe i rekao malo pre, ostali smo uskraćeni za odgovore i nadam se da ćemo ih dobiti, čije zapravo interese zastupa prethodni govornik. Kada kažem prethodni govornik, ne mislim, naravno, na gospodina Martinovića, nego govornik pre njega. Da li Vuka Jeremića? Da li možda ide dalje pa zastupa direktno interese Patrika Hoa? Ko će to sad znati? Očekujem odgovore. Međutim, ono zbog čega sam se zapravo javio i ono što mi je najviše zasmetalo, to je što je taj govornik rekao kako mu je žao kada gleda određene poslanike, a pri tom misli na nas, poslanike vladajuće većine, kako smo glasali za neke zakone. Pa, gospodine Vukadinoviću, meni je drago što sam kao narodni poslanik Srpske napredne stranke, zajedno sa koalicionim narodnim poslanicima, glasao za Tijanin zakon. Meni je čast i drago mi je što smo glasali za Izveštaj o Kosovu i Metohiji. Meni je drago i ponosan sam što sam kao narodni poslanik SNS glasao za mnoge dobre zakone, između ostalih, zahvaljujem gospodine Martinoviću, Zakon o švajcarcima, i mnoge druge važne zakone za građane Srbije. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. To su sad zapravo dve replike, ali svejedno. Dakle, gospodine Markoviću, što se tiče Tijaninog zakona, i meni je drago što sam došao i glasao sam i nemam nikakvog niti kajanja, niti mislim da sam pogrešio. Mislim da su pogrešile neke druge moje kolege, ali iz svojih razloga. U tom smislu ja pravim razliku između vašeg oštrog, malo zajedljivog, ali ipak korektnog izlaganja i ovog mučkog napada kolege Martinovića, kome to nije prvi put, koji slično kao njegov brat po tome, koji sedi formalno u drugoj poslaničkoj grupi, a koji voli da pod plaštom poslovničke reklamacije, a građani moraju da znaju da na Poslovnik nema replike, i onda postavlja pitanja koja, zapravo, ja ako neću takođe da kršim Poslovnik, ne mogu da odgovorim, pa se postavljaju ta retorička i oštra pitanja. Odgovaram kolegi Markoviću. Dakle, hoću da kažem da je to mučno, neprijatno, da je to zloupotreba Poslovnika koja se, ovde sada u malom, a često i u velikom, demonstrira. Zbog toga vas je Izveštaj Evropske komisije i prozvao i direktno targetirao stanje u Skupštini i zbog toga je i predsednica preduzele neke mere u Skupštini, da se izađe tome u susret, tim primedbama Evropske komisije i zbog toga se sada u formalnom smislu neke sednice zakazuju drugačije i više se vodi računa i o Poslovniku i o dobrim parlamentarnim običajima. Nažalost, u refleksu, u načinu nastupa pojedinih poslanika, te promene očigledno nema. Dakle, ja zastupam i ako ne zna šta je parlamentarni život i šta znači samostalnost poslanika, mogu da objasnim. Dakle, poslanik uvek glasa u sopstveno ime, ali, naravno da zastupa stavove svoje poslaničke grupe u kojoj se koordinira i razgovara. Mi smo jedna fleksibilna grupa, gde se uvažavaju razlike i specifičnosti svakoga od nas… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Prvo molim, znam da to nije uobičajeno, ali da obezbedite jednu kafu za Đorđa Vukadinovića, mislim da se nije baš naspavao, pošto kaže da imam nekog brata u nekoj drugoj poslaničkoj grupi. Ja, gospodine Vukadinoviću, nemam ni brata ni sestru, tako da molim da obezbedite jednu kafu. Gospodin je dobro ručao, ali izgleda da nije uspeo da popije kafu, pa da se malo razbudi i da dođe sebi. Gospodine Vukadinoviću, evo, ja sam se sad javio po osnovu replike, tako da možete sad da odgovorite, ne meni, nego građanima Srbije. Dakle, jasno mi je da zastupate politiku Velimira Ilića. Inače, svako ko malo uđe na Jutjub može da vidi da se Velimir Ilić svakoga dana skoro obraća građanima Srbije a pored njega sedi, bio je nekad, davno zaboravljen, vidim da je sad politički vaskrsao, Mirko Jović. Izgleda da vam je sad to novi politički idol. Dakle, jasno mi je da zastupate Velimira Ilića, ali mi nije jasno kakav je to Pokret za spas Srbije, od koga spašavate Srbiju i ko je predsednik tog pokreta? Bilo bi dobro da to objasnite građanima Srbije, zato što vi primate platu kao zamenik predsednika. Dakle, vaša plata je veća zato što ste zamenik predsednika poslaničke grupe. A bila bi još veća da ste predsednik poslaničke grupe. Možda ćete i to jednog dana biti. Ali, u svakom slučaju, imate veću platu nego što ima, uslovno da kažem, običan poslanik. Što se tiče amandmana o kojima ste govorili, vi gospodine Vukadinoviću elementarno ne poznajete Poslovnik. Jasno je da vaši nedolasci u Saveznu skupštinu nisu… (Predsedavajući: Privodite kraju.) … u stvari želja da bojkotujete. Vi ste, jednostavno, kao i ovi iz ovog "žutog preduzeća", čini mi se, više lenj čovek nego što imate nameru bilo šta da… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Evo, sada vas kolega Martinović kritikuje što ste ga prekinuli na vreme. Dakle, još jednom. Vidite, gospodine Martinoviću, ne možete da govorite, a da ne kršite Poslovnik i dobre običaje prosto parlamentarizma. U svakoj svojoj replici, u svakoj svojoj intervenciji, čak i kada ne primećujete, ja sam navikao ovde, nisam ja budala da ne vidim šta radite na različite načine, vi i nekolicina vaših kolega. Dakle, ta vrsta ad hok, ad hominem argumenata, ta primitivna argumentacija tipa – vi ste ručali. Ne, nisam ručao, gospodine Martinoviću, a i da jesam, u čemu je problem? Ne, šest meseci nisam ulazio u ovaj restoran baš zbog vaših neumesnih, neukusnih i degradirajućih, po parlament degradirajućih argumenata, tipa jedu ćevapčiće, itd. To vam nisam stigao nikada reći. Nisam stigao, sada vam javno kažem – neumesno je. Vi degradirate ovaj parlament, sve poslanike pričajući o tim ćevapčićima. Nisam jeo nikada ćevapčiće. Kakve veze ima i da sam ih jeo? Šest meseci nisam ušao u taj restoran. Kakve veze ima i da jesam svakoga dana? Ali, volite to da provučete. Nemate argumenata, pa onda to služi da se bagateliše. Da vam odgovorim na to pitanje, što se tiče toga koga zastupam. Poslanik, i zato je, između ostalog, i vlasnik mandata, zastupa, iznosi svoje stavove, gledajući da oni budu bliski sa stavovima njegovih partnera, ljudi sa kojima sedi u poslaničkom klubu. Ja tu vrstu sličnosti stavova imam, a glasam po savesti. Tako smo se dogovorili od početka kada smo formirali grupu. Nisam ja poslanik ili, ne znam, glasnogovornik stavova Velimira Ilića, kao što takođe tendenciozno kažete, nego jedan poslanik stranke Velimira Ilića i jedini koji mu niste oduzeli, počistili, pokupili kada je promenio stranu, kada je otišao i napustio vladajuću većinu iz svojih razloga.
Privodite kraju.
Dakle, jedan poslanik čini našu poslaničku grupu i ništa više od toga. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dobro, u redu, niste ručali. Možda ste ručali na nekom drugom mestu, ali to sad nije bilo. Ali, ja vas molim, pošto insistirate na poštovanju evropskih principa i pošto kažete da nas je Evropska komisija, navodno, uterala u red, da ne podnosimo amandmane, da se ne ponašamo na način na koji vi smatrate da nije prikladan, itd, molim vas, kažite mi da li je moguće da u Evropskom parlamentu ili u bilo kom drugom parlamentu države članice EU sede ljudi koji kažu – ja govorim u svoje ime, a nema veze što sam zamenik predsednika poslaničke grupe koja se zove Nova Srbija– Pokret za spas Srbije? Gde to ima u Evropskom parlamentu, gospodine Vukadinoviću? U kojoj to evropskoj državi ima? Nema nigde. To samo vi praktikujete ovde u Srbiji, soleći nam pamet o tome kako se mi iz SNS ponašamo suprotno nekim evropskim principima. Ne, vi se ponašate suprotno evropskim principima. Evo, ja vas sad srpski pitam, uopšte me nije briga da li ste ručali ili niste ručali, obezbedićemo vam sendvič o trošku poslaničke grupe, ako niste ručali, bar sendviča imamo koliko hoćete, o tome smo i spot snimali, ali kažite vi meni jednu mnogo ozbiljniju stvar, da mi konačno skinemo maske i da prestanemo ovde da izigravamo ljude koji su pali sa Marsa i koji ne znaju gde se nalaze. Zamenik ste predsednika poslaničke grupe Nova Srbija, dakle, zastupate vi ovde Velimira Ilića i Mirka Jovića i još ponekog koji sedi zajedno sa njima na onim jutjub konferencijama za novinare, ali mi kažite šta je problem da mi kažete – ko je, šta je Pokret za spas Srbije i ko je predsednik tog pokreta i za šta se taj Pokret za spas Srbije zalaže? To građane Srbije zanima. Pa, građani Srbije vas plaćaju.
Zahvaljujem.
Ne morate meni da odgovarate, kažite građanima Srbije.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović, pravo na repliku. Izvolite.
Vi opet, naravno, činite istu stvar. Na isti način vređate i poslanike, ne mene lično, nego i dostojanstvo ovog doma, praveći te neumesne šale na sendviče, odnosno na ručak ili ne. Gospodine Martinoviću, ja mogu, dakle, ja ću se rado u vaše ime odreći ili u humanitarne svrhe, ali, evo, možda i vama, pošto vidim da vi slabo ručate i mnogo se hvalite time kako svi drugi ručaju, u vaše ime tog dodatka koji dobijam kao zamenik šefa poslaničke grupe. Dakle, to je, da građani znaju, iznos, ja ne znam tačno, između 1.000 i 2.000 dinara na mesečnom nivou. To je otprilike ta suma. Dakle, toliko smo slušali ovde, čuli od strane gospodina Martinovića, ja ne volim da govorim ni kada su ministri u pitanju, gde je bilo mnogo osnova da se priča i o materijalnom stanju i stvarima ili predsednik Republike ili predsednik Vlade. Nisam ulazio u te stvari, jer se ne razumem previše. Ali, vi ste ovde insistirali pet puta na toj razlici, odnosno dodatku koji dobijam kao zamenik šefa poslaničke grupe. Znate, nisam pitao kolika su vaša primanja, po kojim osnovama vi dobijate svojih četiri ili pet primanja, mada je o tome, takođe, javnost govorila, i te kako su brujali. Tu nije reč o 1.000, 2.000 dinara, nego o stotinama ili dve stotine ili tri stotine hiljade dinara, gospodine Martinoviću. Dakle, takvim ponašanjem sečemo, sečete granu na kojoj sedimo. Pričamo o restoranu, pričamo o ćevapčićima, pričamo o sendvičima. Zapravo, doprinosite tome da svi skupa, i ovaj dom u celini, budemo degradirani. Što se tiče naziva, poslanička grupa može da ima naziv kakav hoće, kako se dogovore da ga daju. Znači, uopšte ne mora da znači da je to realna politička organizacija, mogu da se nazovu klub ljubitelja, ne znam, prirode, ptica selica, itd, Ima razloga zašto je tako nazvano. Ja mislim da delatnost i moje malenkosti i mojih kolega iz poslaničkog kluba u celini gledano, upravo to doprinosi i predstavlja doprinos normalizaciji i u tom smislu spasavanju Srbije, mali, skroman doprinos, vi ste veliki, vi dajte veći, ako možete da ga date. Ali, nemojte na taj način da urušavamo ovo malo dostojanstva parlamenta. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Prvo, gospodine Martinoviću, pošto se stalno pozivate na izveštaj Evropske komisije u poslednjih nekoliko nedelja, da vam kažem jednu stvar. Tako obučeni, kao što ste sad, ne biste mogli da uđete u Evropski parlament. To je mnogo važnije od toga da li ste vi ručali, da li ste jeli ćevape itd. Druga stvar, u Evropskom parlamentu ne biste mogli da primate ni platu, ni dodatak, niti bilo kakvu drugu finansijsku nadoknadu i da kažete da ste zamenik predsednika poslaničke grupe koju čine dve političke organizacije, za jednu mi je jasno šta je, Nova Srbija znam šta je, Pokret za spas Srbije ne znam šta je i ne znam ko je predsednik. Dakle, tako nešto u Evropskom parlamentu nije moguće. Umesto što nam solite pamet u vezi tog famoznog izveštaja Evropske komisije o tome kakvo je stanje u srpskom parlamentu, bilo bi dobro da malo vidite kako funkcioniše Evropski parlament i kako funkcionišu parlamenti država članica EU. Ovako kao što ste vi danas odeveni, a nemojte ovo smatrati uvredom, tako je svojevremeno dolazio Velimir Ilić ovde kao ministar na jednu sednicu. Ja se sećam, bio sam poslanik zajedno sa nekim kolegama koji sede ovde prekoputa mene. Znači, došao je čovek, letnje doba je bilo, raspravljali smo o Kosovu i Metohiji, došao je kao ispod šatora, polupijan, da priča o Kosovu i Metohiji, o njegovoj velikoj brizi za Kosovo i Metohiju, bez kravate, razdrljen, sa košuljom izvan pantalona itd. Tako u Evropskom parlamentu prvo ne biste mogli da uđete tako odeveni. Drugo, vidim da ste nasledili stil oblačenja od Velimira Ilića, a i politička pamet vam je otprilike tu negde na njegovom nivou. (Predsedavajući: Privodite kraju.) Završavam, gospodine Arsiću. Bilo bi dobro sledeći put kad Sem Fabricio dođe ovde u parlament, uz svo dužno poštovanje organizacije i institucije koju on predstavlja, da se pojavite vi takvi kakvi ste i da mu kažete kako se ponašate i da ga pitate – gospodine Fabricio, u kojoj to evropskoj državi je moguće da mi je funkcija zamenik predsednika poslaničke grupe Nova Srbija-Pokret za spas Srbije, ali to nema nikakve veze ni sa Novom Srbijom, ni sa Pokretom za spas Srbije? Mi se samo tako zovemo, u stvari predstavljamo ko zna šta.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Samo da skrenem pažnju da je gospodin Martinović govorio dva minuta i 50 sekundi. Bilo kako bilo, gospodine Martinoviću, to je isto deo tog vašeg repertoara. Odeven sam pristojno, s obzirom na doba godine. Ovde u sali u ovom trenutku ima ljudi koji su odeveni isto ili još, kako bi se reklo, komotnije od mene, nikoga od njih niste upozorili. Vi ste lično i stranka kojoj ste pripadali dolazili u ovaj dom u atlet majicama, ne u košuljama kratkih rukava. Dolazili ste svakojako, ne samo kada ste nosili, ne znam, neke slike ili parole na tim majicama, nego i ovako. Ne znam za vas lično, govorim o vašem šefu, sadašnjem i bivšem šefu. Što se tiče Evropskog parlamenta i prakse, kada i ako Evropska komisija, Sem Fabrici i ostali budu protestovali, uložili notu i u svom izveštaju pomenuli nedolično oblačenje poslanika u parlamentu, ja ću sa zadovoljstvom korigovati taj deo. Mislim da se vrlo pristojno i korektno oblačim, a nije ovo modna pista. Nije dovoljno staviti kravatu i sako i tašnu i mašnu, pa biti gospodin čovek i gospodin poslanik. To se, nažalost, garderobom i oblačenjem ne postiže, gospodine Martinoviću. Dakle, za vas su direktno i za vašu praksu u parlamentu direktno reagovale evropske institucije. Na moju praksu, na moje ponašanje, na moj govor nisu. Kada budu, ja ću se, kažem, tome prilagoditi. Apelujem na vas, ako vam je stalo, a treba da vam bude stalo, zbog ugleda ovog doma, jer ste vi većina ovog doma, vi ovakvim stvarima i ovakvim iskazima i ovakvim napadima, jer su ovo ipak napadi, da se ne lažemo, nekad su malo uvijeniji, nekada malo manje uvijeni, na nekog ko je očigledno konstruktivan i većina vaših ljudi to zna da je konstruktivno i mislim da vredi glasati nezavisno od toga ko to predlaže… Za Tijanin zakon sam bio i kad ga je predlagala opozicija i kolege desno od mene i kada ste ga vi preuzeli, poslanička većina, ja sam takođe glasao za taj zakon i ne kajem se zbog toga, kao ni za ono formiranje Komisije za ocenu od posledica bombardovanja, odnosno NATO agresije 1999. godine i za neke druge i treće stvari. Dakle, ja ne mislim mi je to minus, mislim da mi je to plus.
Privedite kraju.
Priveo sam, gospodine predsedavajući.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku. Izvolite.
Nikako da nam odgovorite gospodine Vukadinoviću šta je to Pokret za spas Srbije i ko je predsednik Pokreta za spas Srbije, budući da vam je to deo naziva poslaničke grupe. Za razliku od vas, gospodine Vukadinoviću, koji govorite ptičijim jezikom i koji nemate hrabrosti da pomenete nečije ime, ja sam prošao jednu malo drugačiju političku školu. Nikada se nisam, ni ja ni moje kolege, tada iz SRS, pojavio u atlet majici. Nadam se da znate šta je atlet majica. Možda je i nosite, ne znam. Dakle, nosili smo majice kratkih rukava sa likom Vojislava Šešelja, kao znak protesta zbog nepravde i kršenja ljudskih i procesnih prava koja su mu se dešavala u Haškom tribunalu. To je zarad istorijske istine. Jedanput sam se pojavio ovde u Narodnoj skupštini, sad vidim da je i kod mojih kolega to malo liberalizovano, bez kravate zato što je bila paklena vrućina. Filip Stojanović je morao da mi pronađe kravatu, bilo kakvu, jel tako Filipe, i da mi je stavim. Jednostavno, to je kodeks ponašanja koji je u to vreme važio. Postoji nešto mnogo važnije, gospodine Vukadinoviću, od toga kako smo mi odeveni. Vi nikako da mi odgovorite na pitanje – da li je u Evropskom parlamentu moguće da poslanička grupa nosi odgovarajući naziv i da se u tom istom parlamentu pojavi njen zamenik predsednika i kaže – ma nije uopšte bitno kako se mi zovemo, ja zastupam samog sebe, pričam u svoje lično ime, a dali smo neko ime samo zato što poslanička grupa mora na odgovarajući način da se zove? Dakle, mi govorimo ovde o suštini. Vi ste apsolutno pogazili osnovne principe parlamentarne demokratije, vi se ponašate suprotno onome što je rekla Evropska komisija, jer Evropska komisija valjda baštini tradicije, između ostalog, iz Evropskog parlamenta, a ja vas pitam – da li je u Evropskom parlamentu moguća praksa koju praktikujete vi i vaše kolege koji danas i mesecima unazad nisu ovde.
Zahvaljujem. (Neđo Jovanović: Povreda Poslovnika.) Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Reklamiram član 106. Poslovnika Skupštine Republike Srbije iz dva razloga. Prvi razlog što gospodin Vukadinović sigurno neće odgovoriti kolegi Aleksandru Martinoviću na pitanja, jer bi sebe izazvao velikim štetnim posledicama u političkom smislu, ako bi izgovorio bilo šta iskreno. Znači, u svakom slučaju nećemo čuti ono što je trebalo da se čuje. Drugi razlog reklamiranja Poslovnika jeste što je upravo ovo odstupanje od tačke dnevnog reda izazvao kolega Vukadinović, imajući u vidu da je isključivo zbog dnevno-političkih razloga navodno ukazao na probleme u zakonu o kome danas raspravljamo. Zaboga, radi se o tome da imamo danas nesaglasnost, odnosno protivrečnosti u nadležnostima, a nismo ih imali u prethodnom Zakonu o policiji koji je donela sada već nepostojeća opozicija, i to onaj deo opozicije, kada kažem nepostojeća, koja ionako ne dolazi na plenumska zasedanja, kada se radi, barem, o onim najvažnijim tačkama dnevnog reda, od suštinskog značaja za život građana. Zamolio bih vas, pošto ne očekujem bilo šta iskreno, bilo šta što će da građanima pomognemo da konačno u svojim očima stvore jasnu sliku, kako o stranci koja postoji, tako i o stranci koja ne postoji ili možda postoji, a na šta je ukazao osnovano kolega Martinović, da se mi vratimo na dnevni red i da nastavimo po tačkama dnevnog reda onako kako smo i započeli. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, kolega. Znate i sami da po Poslovniku moram da dam repliku svakom poslaniku. Ukoliko se neko o njemu izjašnjava tokom svoje diskusije, onako kako je to precizirano u Poslovniku o radu. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o vašoj povredi Poslovnika? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Povredili ste čl. 27. i 107, dozvolivši da se nastavi diskusija, a da ne prekinete gospodina Vukadinovića koji je ovde uvredio sve poslanike i ovaj dom rekavši da samo ako gospodin Fabricio bude konstatovao ono što je on ovde priznao, da je nepristojno obučen, da bi se on onda pristojno obukao. Jasno je iskazao nepoštovanje i vas kao predsedavajućeg i ovog doma, jer to je jednostavno apsolutno nedopušteno da se na takav način u ovom domu govori i ponaša. Po sopstvenom, znači, shvatanju on nije pristojno obučen, ali ga to uopšte ne zanima, osim ako gospodin Fabricio to u svom izveštaju ne bude konstatovao, jer je rekao da će u tom trenutku da koriguje svoje način oblačenja, a verovatno i ponašanja u ovom domu. Slažem se sa kolegom Neđom Jovanovićem da mi odgovore na pitanja koje je postavio gospodin Martinović, a i građani Srbije, dobiti nećemo. Možda postoje neka lakša pitanja, obzirom da je on rekao da mi ovde glasamo za zakone protiv kojih smo intimno. Samo bih želeo da čujem ko je to ko intimno glasa za partiju kojoj on pripada, grupaciju kojoj on pripada, ko intimno stoji iza njih, a najviše bi građane Srbije interesovale kada bi nam rekao koja je dobitna kombinacija na lotou, jer je on jedan od retkih koji je uspeo da dobije na lotou, a da ne uplati tiket? Hvala.
Takođe, kolega Komlenski, smatram da nisam prekršio Poslovnik. Smatram da način oblačenja jeste i način uvažavanja dostojanstva Narodne skupštine. Međutim, ne postoji mehanizam po kome bih mogao narodnom poslaniku, zbog toga što se ne oblači primereno, da ne dozvolim da prisustvuje u sali, ali znam iz svog iskustva da o svakom od nas odlučuju građani Republike Srbije na izborima, pa i o tome kako diskutujemo, kako se ponašamo, pa i jednim delom kako se oblačimo. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Ne.) Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović, replika. Izvolite.
Ispostavilo se da nije loše što sam pokrenuo ovu seriju pitanja, ali moram da ispravim i kolegu Jovanovića i neke druge. Nisam ja skrenuo sa teme nego sam se upravo držao teme i teme komunalne policije. Ne iz razloga koje smatram relevantnim, kao uostalom i niz mojih kolega sa leve strane koji su isto tako iznosili primedbe na taj zakon. Problem je u tome što neki predstavnici skupštinske većine ovde ne mogu da podnesu kada to kažem ja ili neko koga oni smatraju potencijalno, ne znam zašto, opasnim protivnikom. Ako sam ja tako bezazlen i beznačajan i minoran, pa što se toliko trudite i ne gledate kolege, što ustajete vaš deset, ili pet, šest, sedam da replicirate, potežete i mašete Poslovnikom. Ko je politički minoran možemo videti i videćemo na narednim izborima, kada ih bude, a još bismo bolje videli kada bi se promenili izborni zakoni, kada bi se glasalo za ime, gospodine Martinoviću i ostali kojima ne želim da pomenem ime, pa da se oni u njihovoj stranki okušaju sami ili sami na svoje ime pa da vidimo ko bi dobio koliko glasova, a ne da se zaklanjate iza lika i dela predsednika svoga sadašnjeg. Kad smo kod tog već predsednika, gospodine Martinoviću, kada pominjete tu besmislenu temu oblačenja, dakle ja sam danas prvi put došao u košulji, uopšte ne mislim da je to nepristojno na bilo koji način, ali ovde se direktno govore neistine. Kaže – poslanik je priznao da je nepristojan samo ako mu Sen Fabrici kaže, dakle, direktno se falsifikuju, pre pet minuta izrečene stvari. Kako li se tek falsifikuju inače mišljenja i stvari kada se teže utvrđuju? Ne govorim o ovim besmislenim aluzijama o kojima neću da govorim. Ali, gospodine Martinoviću, vaš predsednik i tada je smatrao i znao da je to nepristojno, pa su svi drugi bili, sećam se dobro te slike, svi drugi su bili u majicama kratkih rukava, on je bio u majici dugih rukava, želeći valjda na taj način da to deluje manje nepristojno. Dakle i on je smatrao da je to nepristojno. Nemojte dvostruke aršine, nemojte se praviti veći katolik od pape, nemojte ovde tretirati neku parlamentarnu gospoštinu kada kršite elementarna pravila parlamentarizma i za to su vam čupali uši, izveštaj Evropske komisije. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Gospodine Vukadinoviću, sve ću da zanemarim, da li ste ručali, da li niste ručali, da li vas vodi Velimir Ilić, šta je pokret za spas Srbije, više me to apsolutno ne zanima, ali hoću zbog građana Srbije da pokažem koliko vi njih zaista poštujete. Vi ste u listu „Vreme“ kaže, da ne bude zabune, autor je narodni poslanik i urednik nove srpske političke misli. To ste valjda vi, je li tako? Gospodin Vukadinović je da bi valjda ismevao Aleksandra Vučića, u stvari se ismevao bolesnim građanima kojih nažalost u Srbiji ima u velikom broju, pa je onda izmislio jedan razgovor kako su njegovi istraživači nazvali jednu ženu u Vranju i piše ovako, može svako da proveri 16. maj 2019. godine, list „Vreme“ kaže – Vranje, žena u zagradi 55, znači 55 godina - sve zavisi od Vulića, mi njega podržavamo. Kog Vulića? Pa ovog našeg predsednika. Mislite na Vučića? Pa, da na njega, evo sad smo ga gledali na „Pink“, reko ja da ga obožavam. A šta mislite o Đilasu? E taj samo napada našeg Vulića i nikako nismo za njega. Mislite napada Vučića? Pa da Vučića. Znate, i sad pazite koji cinizam, koje izrugivanje bolesnoj ženi - pa da Vučića, znate imala sam blagi šlog u glavu, pa možda ponešto pogrešim, ali vam kažem da mi svi ovde u mahalu, a zna se ko živi u mahalama, toliko o poštovanju prava nacionalnih manjina, ali vam kažem da mi svi ovde u mahalu podržavamo Vulića. Sram vas bilo gospodine Vukadinoviću. Ručali, ne ručali, dolazili u pidžami, ne dolazili, ismevate se bolesnim građanima Srbije u sve ovom demokratskom, evropskom, najevropskijem nedeljniku „Vreme“.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Ja mogu da zahvalim gospodinu Martinoviću što je citirao i promovisao deo mog teksta, velikog opširnog teksta na pet stranica iz nedeljnika „Vreme“ pre mesec ili dva dana. (Aleksandar Martinović: Evo, ovo ti je tekst na pet strana, sa sve tabelama.) To je delić teksta. Dakle, lepo je što ste pročitali, lepo je što se edukujete, ali nije lepo i to govori o maniru ove vlasti i ove skupštinske većine, da trgate iz konteksta da loše i lažno, rekao bih zlobno predstavljate, niko se ne izruguje nikome, ja samo predstavljam, ilustrujem mišljenje, stavove različitih građana i glasača. To je vaš glasač gospodine Martinoviću, što ga se vi stidite i odričete, zašto ga se odričete? mahala je legitiman deo grada. Nekada je bio i centar grada. Dakle, gospodine Martinoviću, to što vi pokušavate je ružno. To je jedna malo šaljiva ilustracija jednog stava. Ima i drugih, mogli ste da citirate iz istog tog vremena, iz istog tog teksta delove gde kaže gospođa da su malo tukli Borka Stefanovića i šta on ima da se smuca noću po Kruševcu gradu, dakle, po mahali, da bi Đilasa obesili tri puta. Ne jednom, nego bi ga tri puta obesili. To su takođe vaši glasači gospodine Martinoviću. To je mišljenje. Prenosio sam i stavove na svoj račun, ako je to taj tekst, ima ih šaljivih i glupih i smešnih i pravednih i nepravednih stavova i komentara i na moje ime i lik u istom tom tekstu gospodine Martinoviću. Više ili manje smešnih, i da mnogo priča, jeste vlah, nije vlah, itd. Znači, to je tekst gospodine Martinoviću, ozbiljan analitički tekst sa par šaljivih ilustracija. Dakle, nemojte pokušavati da zamenjujete teze. A ovim raznim bivšim julcima i njihovim pokušajima da budu zlobni, na to neću ni da se osvrnem. Vama se osvrćem i vama odgovaram samo zato što ste predstavnik vladajuće većine jedne ozbiljne stranke koja do duše, neće biti tako dugo tako vladajuća i ozbiljna ako ima takve predstavnike u Skupštini. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Evo, da bi građani Srbije videli o čemu se radi. Ovo nije nikakvih pet stranica, ovo je jedan list hartije koji ima dve strane. Ovo je prva strana, ovo je druga strana. Inače, ovde imate neke vaše tabele. Vi ste navodno vršili neka istraživanja, pa kaže – da li podržavate ulazak Srbije u EU, da li podržavate ulazak Srbije u NATO, da li podržavate savez Srbije sa Rusijom? Ono što je mnogo važnije, neću da čitam ova vaša istraživanja, jer vi redovno u tim vašim istraživanjima omašite. Nedavno ste sproveli neko istraživanje da ste vi, a vi kažite da nisam upravu, vi ste neki dan sproveli neko istraživanje po kome ste vi najpopularniji političar u opoziciji, da ste popularniji čak i od Dragana Đilasa. Ali, to je vaša stvar. Ono što građani Srbije treba da znaju, sve ove razgovore ste vi gospodine Vukadinoviću izmislili. Znači, vi ste izmislili ove razgovore u želji da kroz liste „Vreme“ se izrugujete onim građanima koji podržavaju politiku Aleksandra Vučića, pa kada više niste znali na koji način da ponizite građane koji podržavaju njegovu politiku i koji podržavaju rad Vlade Republike Srbije, onda ste se setili neke žene iz Vranja koja ima 55 godina i koja ne ume da kaže Vučić, nego Vulić, zato što je imala po vašim rečima, blagi šlog u glavu, a inače živi u Mahalu. Šta je gospodin Vukadinović ovim hteo da kaže? Za SNS glasaju Romi, odnosno cigani iz mahale, hendikepirani koji boluju od šloga u glavi. To je slika birača kako je Đorđe Vukadinović predstavlja građanima Srbije. Ja vam ponovo kažem, zbog svih ovih izmišljenih razgovora sa fantomskim ljudima, vi ste spominjali neke fantomske amandmane, ovo su fantomski ljudi iz Šapca, Beograda, Vranja itd. treba da vas je sramota gospodine Vukadinoviću. Vređate Rome, vređate građane Vranja, vređate ženu koja je bolesna. Takvih bolesnih žena, ali istinskih bolesni, stvarno bolesnih, ne ovih izmišljenih iz vašeg vremena, nažalost u Srbiji ima jako puno. Svima njima vi se smejete u lice, misleći da time nanosite štetu SNS i Aleksandru Vučiću. U stvari, govorite o sebi.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Ja znam da to vama teško ulazi u glavu, gospodine Martinoviću, ali ja ne izmišljam ni brojke, a kamoli ličnosti i dijaloge. Ja kažem ono što mislim i kako mislim, prenesem ono što čujem ili što moji istraživači čuju i zabeleže. Vi ste se fiksirali za taj jedan slučaj. Uzgred budi rečeno, kada bih ja zbilja mogao, prvo hteo, a i umeo da tako izmislim te dijaloge i te likove, pa ja bih bio kandidat za Nobelovu nagradu za književnost, ne bi se ovde sa vama gnjavio i maltretirao u ovome domu. Dakle, hoću da kažem, takvi likovi, kao što postoje u Srbiji, to ne može lako da zamisli ni najveća književna i umetnička mašta, to je naša realnost, to je i vaša realnost. Daleko od toga, jasno je meni zašto vi ovo potencirate, gospodine Martinoviću, dakle daleko od toga da ja potcenjujem birače, kada za nekoga glasa milion i po ili dva miliona ili milion i 800 hiljada ljudi, ja to nemam pravo da potcenjujem, ja ih uvažavam, ali među njima ima naravno i takvih upravo kao što sam citirao, ima i nekih drugih, ni to nije sporno. Ali, problem je u tome što se vi brinete, ali nema razloga za tu brigu, ali zato svi ovi napadi na mene ovde, ne samo danas, nego svih ovih dana ili meseci koliko se ja pojavim ovde, to vama smeta, a ne to koga predstavljam. Vi se vi plašite od nečega što ja govorim, što bi moglo da dopre do ušiju vaših birača, da ono što ja govorim zapravo misli dobar deo simpatizera SNS kada je reč o tim stvarima, od EU, Rusije, stava prema Kosovu itd. To vas žulja, gospodine Martinoviću. Zato me ovde napadate, zato me ovde ponižavate i gazite i vređate na različite načine, od toga što je jedan vaš, kako sam ga nazvao, pobratim, ako ne brat blizanac politički, onda pobratim, ovde …(ne razume se) ne samo moje nacionalno opredeljenje, nego i pol i oblačenje, kaže - ako je uopšte muško. Dakle, sve je u pitanju, zato što je potrebno ovde razmazati da se ne bi neko od vaših birača zapitao, stavio prst na čelo i rekao, pa čekaj možda taj čovek stvarno, možda ima nešto u tome što taj Đorđe govori, makar šta god bio, Vlah, ne Vlah, muško, žensko, kako god se oblačio ili ne oblačio. To je problem, gospodine Martinoviću, a ti dijalozi su stvarni, nisu izmišljeni, dakle to su ljudi koji postoje i koji glasaju za vas, kao i neki drugi, naravno. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Pa, evo vi ste upravo sada potvrdili ono što sam ja rekao. Dakle, po vama je slika birača SNS, koju ste vi naravno izmaštali i stavili na papir lista „Vreme“, znači žena treba da je Ciganka, odnosno Romkinja, da ima 55 godina i da je šlogirana i da živi u vranjskoj mahali, to je slika birača SNS, koju vi vrlo smišljeno i tendenciozno, za račun Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i ostalih vaših političkih gospodara, plasirate u javnost. Uopšte ne razumem ove aluzije, neki pobratim i pol, ko je spominjao da ste vi muško ili žensko, stvarno ne znam o čemu govorite. Ali, evo ovde je ono istraživanje o kome sam malo čas govorio. Dakle, dragi građani Srbije, gospodin Vukadinović je sproveo krajem 2018. godine istraživanje preko svoje „Nove srpske političke misli“, i pitao je građane Srbije ovako - ocenite po školskom sistemu, ocenom od jedan do pet sledeće ličnosti, Aleksadar Vučić 3,20, Ivica Dačić 2,87, Ana Brnabić 2,74, Dragan Marković Palma 2,74, Zorana Mihajlović 2,31, i onda Đorđe Vukadinović 2,11, a iza Đorđa Vukadinovića, Dragan Đilas 1,93, Vojislav Šešelj 1,84, Vuk Jeremić 1,80, Boris Tadić 1,72, Boško Obradović 1,67 i sada već davno zaboravljeni politički umirovljenik, jel tako, Saša Janković 1,50. Znači, po vašem istraživanju, a vi recite da ovo nije tačno, Đorđe Vukadinović je popularniji od Dragana Đilasa, Vojislava Šešelja, Vuka Jeremića, Borisa Tadića, Boška Obradovića, hajde sad, to što ste popularniji od Saše Jankovića, to mi i nije čudno, ali da ste popularniji od svih ovih ljudi i da je ovo istraživanje zaista realno, u to izvinite, sumnjam. Kao što je potpuno izmišljeno i to ponavljam ponovo, ne zbog vas, vas očigledno čovek jednostavno ne može da u vama probudi to osećanje sramote, ali ja zbog građana Srbije hoću da kažem, vi ste ovo napisali u listu "Vreme". Izmislili ste sve do jedan razgovor koji ste navodno vodili sa građanima Srbije iz Šapca, Beograda, Vranja i drugih mesta u Srbiji, jer ste hteli da prikažete da iza SNS stoje neki glupi ljudi, bolesni, Romi, krezubi, ne znam ni ja kakvi, kao što su svojevremeno četnici prikazivani u filmovima Veljka Bulajića. Ista je ideološka i politička matrica, evo ovo su ovi koji su za Vučića, oni nemaju pola zuba u glavi, nepismeni su, šlogirani su, Romi su, žive u mahalama, a mi, mi smo elita, mi smo intelektualna elita. Mi smo ta bolja Srbija, mi smo ta druga Srbija.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Samo skrećem pažnju da je gospodin Martinović govorio preko tri minuta, tri i po minuta skoro.
Kolega Vukadinoviću, jeste vi sportski sudija? Zatražite ponovo reč. Dobićete na svaku njegovu repliku isto vreme. Izvolite.
Zato što građani treba da znaju da je replika dva minuta, a gospodin Martinović koristi uvek preko tri, tri i po itd. Nije problem, meni sigurno ne biste toliko dozvolili, ali ni ne treba mi. Dakle, još jednom moram da kažem i tu nema pomoći, ne izmišljam ni jedan dijalog, to su stvarno živi ljudi. Ali, sve ovo što je rekao sada, i postojeći ljudi i vaši glasači, ima svakojakih među raznim glasačima. Nažalost, to je ono što jeste problem, iako ja pokušavam da ukažem, ali slabo to ko čuje, da se mržnja, omraz širi, širi se iz centra političkog, iz epicentra i po periferiji i to neće biti lako vratiti. Ovi incidenti, ovi napadi na lidere opozicije, nezavisno od toga da li se ja sa njima slažem ili ne slažem, recimo što je bilo u Šapcu neki dan itd, verbalno i svako drugo nasilje prema pripadnicima opozicije, isto je simptom toga. Dakle, to je problem. Meni na pamet ne pada, ali to namerno kažete da se ismevate sa građanima, ima raznih, pa ja, i vi se toga plašite, kao što rekoh, zato me i napadate, ja računam na deo vaših birača gospodine Martinoviću. Zato me i pljujete ovde, zato me gazite ovde. Na neke razumne, normalne ljude koji su zavedeni bili u nekom trenutku, pa su poverovali u ono što ste pričali vi ili vaš prethodni lider, zato sam ja ovde meta, zato vi stalno naglašavate to kakvi su po meni, ne znam, glasači iz SNS. Ja sam, uostalom, pola takav kakav… ja navijam za Zvezdu, a njih nazivaju, je li tako, Ciganima, nemam ni ja pola ili ne znam koliko zuba u glavi, znači ja sam običan prosečan građanin Srbije, ništa bolji od birača jednih i drugih i trećih. Često živim kao… kako živim i funkcionišem, niti gde se jurcam i pokušavam da stignem, živim zapravo teško uprkos svojoj slici koja se stvara o meni kao nekom tajkunu, bogatašu i profiteru. Dakle, gospodine Martinoviću, to je slika koju vi zapravo iz straha i brige, neosnovanog, preteranog, da vam kažem, straha stvarate o meni da biste me ogadili kod normalnih, ne kod svojih birača, kod normalnih građana Srbije, nije bitno čiji su birači. Što se tiče popularnosti, završavam time, to je jedan kriterijum, to je srednja ocena. Dakle, to je srednja ocena, gospodine Martinoviću, ne znači da bi na izborima ja dobio više glasova od ovih svojih kolega, ali videćemo na kraju balade. Dakle, srednja ocena, ali sa druge strane šta je problem, da se vi ne brinete da bih ja mogao dobiti neku pozitivnu ocenu od vaših birača, ne biste me vi ovde napadali. Taj bolji prosek u odnosu na moje kolege iz opozicije, pa to je upravo ono što su mi vaši birači dali i zato me sad ovde pljujete i predstavljate mene kako ja njih ponižavam i pljujem. Ni jednu repliku nisam izmislio, ni jedan dijalog nisam izmislio, mogu da vam dovedem ljude, svedoke, žene koje su anketirale te ljude, možda je nešto čak i snimljeno na traku gospodine Martinoviću. Ali, to vama ne ide u glavu ili se pravite da vam ne ide u glavu. Hvala.
Eto vidite kolega Vukadinoviću i Vi tri minuta. Pravo na repliku Aleksandar Martinović.
Dakle, ja stojim iza onoga što sam rekao, gospodine Vukadinoviću. Sve i jedan razgovor ste izmislili, predstavljajući birače SNS onako kao što su nacisti svojevremeno prikazivali Jevreje, na onim plakatima gde su Jevreji nacrtani sa đavoljim rogovima, sa repom koji se vuče iza njih i onda evo ovo je đavo, ubijte ga, kada njega ubijete, a to je u ovom slučaju Aleksandar Vučić, onda će Srbiji navodno da krene bolje. Dakle, vi gospodine Vukadinoviću, primenjujete recept iz tridesetih i četrdesetih godina prošlog veka koji je bio praktikovan u Nemačkoj. Vi kada analizirate razgovore, ove vaše izmišljene razgovore sa muškarcima i ženama iz Subotice, Kruševca, Beograda, Leskovca itd. i kada vidite ko se pozitivno izjašnjava za Vučića i za SNS, vi iz konteksta vidite da sa tim čovekom nešto nije u redu, po vašem mišljenju. Neobrazovan je, glup je, krezub je, potpuno je neupućen u to šta se dešava na političkoj sceni Srbije, Rom je, bolestan je, dakle, ima neki fizički ili psihički problem. To je suština stvari o kojoj ja sada govorim. Dakle, vi tako satanizujete birače SNS. Zato što ste vi umislili, nije to vaša novina, to su umislili mnogi pre vas, da su oni intelektualna elita, a da smo svi mi ovde iz SNS neka bagra i da su svi ljudi koji su glasali za nas neka bagra koja ne vredi po lule duvana. Vi ste neki veliki intelektualci, vi ste neki veliki evropejci, vi nam solite pamet kako treba da se ponašamo u parlamentu, vi ste neki veliki istraživači javnog mnjenja i tako dalje. Sada čujem da teško živite, mučite se itd, sa sve Patrikom Hoom, sa sve onim vašim muljatorima i kriminalcima iz Hong Konga, Amerike itd. koji vam finansiraju partiju i koji vam finansiraju celu ovu jadnu, žalosnu opoziciju u Srbiji, koja navodno treba da preuzme odgovornost za vođenje Srbije.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Da je bilo ovoliko razumevanja za mišljenje i stavove opozicije i prava da dobije reč, verovatno sada ne bismo imali i prazan ovaj deo sale, ali svejedno ja pohvaljujem ovaj gest predsedavajućeg koji je omogućio ovu široku repliku. Ja ću svoj doprinos dati time što ću pokušati da završim, odnosno da ne nastavljam, ukoliko ne bude baš nešto strašno brutalno, što zavređuje odgovor. Dakle, mislim da smo u ovoj raspravi, možda delom suvišne, a možda delom i potrebne, pokazali nekoliko stvari. Gospodin Martinović ne može da shvati da neko stvarno ne želi da izmišlja, nego prenese onako kao što čuje i kao što ljudi glasaju. Ja nisam srećan zbog raznih rezultata u tim istraživanjima, uostalom za predsedničke izbore naše istraživanje je objavljeno u istom tom vremenu koje hoćete, koje držite u ruci, i pokazivalo je da Aleksandar Vučić ima preko 50% podrške i nisu bile srećne moje kolege i prijatelji zbog tog nalaza. Broj 52, 53% otprilike, čak je i vaš predsednik to negde registrovao, taj nalaz. Nekada se pogreši, ali generalno namera je dobra i objektivna. Ono što vas žulja i to se vidi sada iz ovoga, vi deseti put pokušavate da me predstavite kao nekoga ko satanizuje vaše birače. Jasno je šta je namera, briga ili strah da bi do nekog od njih moglo dopreti to da taj Đorđe što govori nije tako besmisleno i zapravo i dobronamerno i u osnovi tačno i da je to vrlo blisko onome što ste vi govorili ili barem svojim biračima govorili doskora ili svojevremeno, kada ste se borili da dođete u poziciju na kojoj se sada nalazite. Dakle, to je suština ovih napada. Ne karikiram ja vaše birače. Ima ih raznih, ali činjenica je da ima i takvih, kao što je činjenica da najveći deo vaših birača, to sam u prošlom broju „Vremena“ objavio, kada vas i to zanima, ne zna kako se zove gradonačelnik Beograda, upravo najveći broj simpatizera koji su glasali za njega, odnosno za SNS na poslednjim gradskim izborima. To je činjenica, a više znaju ovih iz opozicije. Ja ne mislim da živim teško. Ja samo kažem da nisam taj tajkun ili taj profiter kao što mi se ovde predstavlja. Živim kako živim, sigurno ne bolje ili mnogo gore od većine građana ove zemlje, ne žalim se. Ali vam kažem da pravite jednog pogrešnog foto-robota, vratiće vam se u jednom trenutku o glavu, ubiće se i ta arogancija koju ste demonstrirali ovde u Skupštini, ne prema meni samo, nego pričam o čitavoj opoziciji. Mislim da oni greše što nisu ovde, ali ne mogu im zameriti jer je činjenica da su trpeli često, i moje kolege i koleginice ovde iz moje poslaničke grupe. Šta ste samo radili gospođi, vi ili vaš pobratim politički, šta ste radili gospođi Sandi Rašković Ivić, jednoj ozbiljnoj gospođi, dami i predsedniku i šefu moje poslaničke grupe. To je sramota bilo, gospodine Martinoviću. Vi ste prvi trebali na to da reagujete, čak iako vi to niste izrekli.
Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Gospodine Arsiću, ja sam sve čekao strpljivo, svi smo mi iz SRS čekali da se završi ova rasprava, ova polemika koja je besmislena i besciljna i očekivali smo da će ta polemika na nivou pojedinaca imati neki smisao, ali sad smo već ušli u vode kada se iznose neki podaci od nekih istraživanja javnog mnjenja u koji svi mi sumnjamo, samo jedan čovek ne sumnja koji kaže da je autor toga i kaže da je autentično. Mislim da nema više svrhe voditi raspravu o tome. Vi ste čovek koji je juče, koliko mi se čini, upozorio predsedavajućeg Marinkovića, tada u to vreme, da je besmisleno toliko puta da se daje replika na repliku. Ako ste to uradili kao poslanik iz poslaničke klupe, nema razloga da ostanete bar u ovom delu dosledni sami sebi, pa kao potpredsednik da prekinete ove replike. Mi smo sad u vodama istraživanja javnog mnjenja, gde se aluzijama nekim spočitava pojedinim kolegama na njihovu stranku u prošlosti, na njihovu stranku kojoj sada pripadaju, a pri tome, molim vas, moramo da vodimo računa ne šta se govori, nego sa koje strane se to govori. Spominje se čak i koleginica koja nije ovde prisutna. Ne znam sad, da me stavite na vatru, na muke, ne bih mogao da znam kojoj poslaničkoj grupi pripada. To je kao na buvljoj pijaci, mi dođemo ovde, osvane druga poslanička grupa. Evo, kolegu sam sa moje desne strane pitao pre neki dan za koleginicu Macura šta znači ta skraćenica, kojoj sad poslaničkoj grupi pripada. Mislim da je besmislena ova rasprava. Duboko smatram i molim vas da napravite pauzu, kao što to redovno činite, a vi ste vešti u tome, i da nastavimo, na kraju krajeva, tu je i ministar, i te kako je bitno da čujemo ministra i odgovore na neka pitanja koja imamo u vezi zakona. Što ste onda gospodina Ružića zadržavali tu, ako će on slušati ova istraživanja za koja sigurno zna da ne oslikavaju realnost?
Kolega Mirčiću, sve ste rekli, osim jedne jako važno stvari, koji sam to član Poslovnika prekršio. (Milorad Mirčić: Rekao sam, član 27.) Niste rekli, nemojte tako. (Milorad Mirčić: Izvinjavam se ako nisam rekao, član 27.) Evo, član 27. Prihvatam da je to mali previd. Nemojte mi nikada stavljati reči koje nisam rekao, replika na repliku je dozvoljena i ne bi ni trebalo da bude zabranjivana. Što se tiče događaja u Skupštini, da se ovde vodi polemika između poslanika, pa i treba da se vodi. I treba da se vodi, samo bez uvreda, bez pretnji, bez omalovažavanja, kao što smo imali to priliku da vidimo dok je bivši režim bio u sali. Tako da je ovo jedan, po meni, najobičniji deo života jednog parlamenta. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Milorad Mirčić: Ne. Želim da poštujete ovaj parlament i da napravimo pauzu.) Tražili ste reč. Izvolite.
Evo, gospodine Arsiću, pošto ste se vi upustili u komentarisanje onoga što je bilo juče, polemika je bila između mene i gospodina Orlića i vi ste ustali i rekli da nema smisla više da toliko gubimo vreme na te silne polemike. Između ostalog, mi smo polemisali, sasvim normalno smo polemisali, nikakvih uvreda nije bilo, ali nismo se ni ljutili kada je napravljena pauza, pa onda smo krenuli po tački dnevnog reda. Nije to nikakva ljutnja. Ovo stvarno sad, iznošenje neproverenih podataka, to što gospodin Martinović čita, on čita nešto što ne može niko da poveruje. Znate, da je jedan Đorđe Vukadinović anonimus na političkoj sceni popularniji od Vojislava Šešelja, koji je svetska zvezda gledajući politički, pa i sportski. Pa, to je van pameti. To može da bude profesoru koji se bavi strukom, da bude predmet njegovih analiza ili mladim stručnjacima.
Kolega Mirčiću, da li je to povreda Poslovnika ili po amandmanu?
Samo govorim ono da argumentujem svoj predlog i vaš komentar.
Vi ste dali predlog da postupimo u skladu sa članom 112. Poslovnika o radu Narodne skupštine. U redu je. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Pravo na repliku i završavamo krug replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, da bi građanima Srbije bilo jasno, koliko je neistina izgovorio Đorđe Vukadinović, on kaže da je vršio telefonsku anketu, i sada pogledajte, kaže, ovako, citiram ono što je Đorđe Vukadinović objavio u „Vremenu“, kaže - anonimna telefonska anketa. Piše sredovečna ispitanica iz južne Srbije. Ako telefonom razgovarate sa nekim, gospodine Vukadinoviću, kako znate da je neko sredovečan? E, sad, ta sredovečna ispitanica iz južne Srbije, kaže, ovako, navodno kaže. Zašto ovo čitam, da bi pokazao građanima Srbije kako oni koji stoje iza Đorđa Vukadinovića, nije on toliko bitan kao što sebe želi da predstavi i nije on toliko popularan, ali oni koji stoje iza njega i koji su ga danas poslali u Skupštinu zato što nemaju hrabrosti sami da dođu. Kako predstavljaju birače SNS, kaže – sredovečna ispitanica iz južne Srbije, svi treba idu u zatvor osim Vučića, jer su 20 godina krali, a narod ispašća. Znači, naši birači su, kao što vidite i nepismeni, ne znaju da govore - narod ispašća. Posle Slobe, Vučić jedini vredi, on će da nas preporodi, jel tako. Znači, glupi smo, neobrazovani i podržavamo politiku Slobodana Miloševića itd. Onda, Beograd, žena 27 godina, kaže za Vučića - mrzela sam ga dok je bio u radikalima, a sada je super. (Milorad Mirčić: Daj broj telefona.) E, pa nemam broj telefona, gospodine Mirčiću. Subotica, žena 54 godine, kaže - ja sam za Vučića i Dačića, a uvrstila bih tu i Čedu Jovanovića i Šešelja, to bi bio super tim itd. Zašto ovo čitam? Zato što su, gospodine Vukadinoviću, po vama ovi ljudi birači Aleksandra Vučića i birači iz SRS. Znači, birač SRS, kakva je paradigma stvorena ili kakva paradigma treba da se stvori o biračima SRS? Bolesni su, glupi su…
Privodite kraju.
Samo malo, važno je ovo, gospodine Arsiću, nije ovo nevažno, to on pokušava da predstavi da je nevažno, izuzetno je važno. Znači, kakav je paradigma birača SRS, neobrazovan je, glup je, krezub je, Rom je, živi u mahali, nastavljač je politike Slobodana Miloševića, nije ga narod voleo dok je bio u radikalima, sada je super i naravno, super je što je u tandemu sa, po njemu, jel tako, Čedomirom Jovanovićem i Vojislavom Šešeljem. To je paradigma birača SRS kakvu predstavljaju Dragan Đilas, Vuk Jeremić i oni koji rukovode jednim delom tzv. opozicije u Srbiji, a kroz usta i kroz pisanje lista vreme. To je čista nacistička i fašistička propaganda.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Pravo na repliku. Izvolite.
Ne znam, zaista kako se u ovoj višečasovnoj raspravi nađe ime Vojislava Šešelja. To šta piše „Vreme“, gospodine Martinoviću, pravo da vam kažem ne bih ni komentarisala, jer zaista te novine ne zaslužuju komentar, kao ni bilo ko ko u tim novinama piše. Ali, nije problem, ja mislim da ne bi trebalo da bude problem da se bilo ko u Srbiji nazove nečijim biračem i to što pokušava neko da predstavi nama to nije strano i naše birače i nas kao stranku tako vole da nazovu ovi koji misle da su mnogo moderni, ali naravno, vidi se i u zvanju svakog od nas i u ponašanju i u onome šta ko ume da kaže itd. ko je na kom nivou. Ali, nema potrebe na taj način govoriti ni o biračima. Da li su birači Romi? Pa, i Romi su građani Srbije i birači su. Da li su birači ljudi koji nemaju zube, koji nažalost, nemaju pare da stave zube? Birači su, građani su Srbije. Nema potrebe omalovažavati ni jednog birača, kakav god da je, ko ga je izabrao, izabrao je, čovek glasa na osnovu nekih svojih shvatanja, politike, ponuda i tak dalje. Normalno je da sve što ima Srbija da ima i svaka stranka. Znate, da li neko nema pare da stavi zube i treba da mu zamerimo što je nečiji birač, a nećemo zameriti, na primer, onom Sergeju Trifunoviću koji dođe u pocepanim pantalonama, koji šmrče javno u kafićima i tako dalje, to je za zameranje, a ovo kakvi su birači, pa takav nam je standard, takvi smo ljudi, takva nam je Srbija, svi se valjda borimo da živimo u nekim boljim vremenima i boljim uslovima, pa će onda i birači lepše da se oblače i bolje da izgledaju.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Pravo na repliku. Izvolite.
Ono što je ovde opasno, gospođo Radeta, ja se slažem sa vama, ima u Srbiji ljudi koji imaju različite probleme, ali ovaj tekst u "Vremenu" je tendenciozno pisan. Ovaj tekst u "Vremenu" je pisan da bi se ogadila SNS, da bi se ogadio Aleksandar Vučić onoj Srbiji koja za sebe kaže da je elitna Srbija, jer se kroz ove tekstove jasno vidi kakav je profil birača SNS i ko podržava Aleksandra Vučića. Dakle, ja se nisam negativno izražavao o ljudima koji podržavaju politiku SNS i Aleksandra Vučića, naprotiv, svi građani Srbije su ravnopravni, ali u očima, ove takozvane elite kakav izgleda prosečni birač i šta je smisao teksta koji je Đorđe Vukadinović objavio u "Vremenu"? Znači, prosečan birač SNS je rom, živi u mahali, krezub je, podržava koaliciju Vučića, Šešelja i Čede Jovanovića, nastavljač je politike Slobodana Miloševića i tako dalje. Dakle, stvara se jedna slika prosečnog birača SNS, a da ovo nije slučajno, govorim vam i emisija, ja mislim da je to danas bilo emitovano na televiziji "N1", koja je u stvari samo po formi televizija, u stvari, to je jedan novi agitprop, ono što se nekad posle Drugog svetskog rata zvalo agitacija i propaganda Centralnog komiteta Komunističke partije Jugoslavije. Jutros je na tom novom, takozvanom demokratskom agitpropu, gostovao čuveni karikaturista Petričić, koji je, u stvari ponovio sve ono što je Đorđe Vukadinović pre izvesnog vremena napisao u "Vremenu", da su svi oni koji glasaju, evo možete da pogledate emisiju, ništa ne lažem, da su svi oni koji glasaju za SNS i Aleksandra Vučića glupi, neobrazovani, to je tamo neka stoka, neka bagra, to su ljudi koji žive na periferiji, koji nemaju kanalizaciju, koji su nekada glasali za Slobodana Miloševića i SRS, sad glasaju za SNS, koja je inače samo prefarbana SRS, i tako dalje. Dakle, to što ste vi napisali u "Vremenu", to vaši istomišljenici svakoga dana ponavljaju u listu "Danas", ja sad već rizikujem karikaturu sutra u tom čuvenom listu, znači to svaki dan vaši istomišljenici ponavljaju u listu "Danas", na televiziji "N1", u listovima kao što su "Vreme", "Nin" itd. To isto govore Jovo Bakić. To govore takozvani intelektualci i profesori sa Filozofskog fakulteta u Beogradu. To govori Rade Veljanovski. To govori Dubravka Stojanović, koja kaže da su za sve ratove na prostorima bivše Jugoslavije odgovorni Srbi. Naravno, odgovoran je i Slobodan Milošević, a sa njim zajedno i Aleksandar Vučić itd. Zato sam ja već dva sata govorio. Ovo je jedna opasna politička igra u kojoj vi sve one koji glasaju za SNS prikazujete na isti način na koji je Hitler tridesetih i četrdesetih godina prikazivao Jevreje, kao ljude sa rogovima i repom.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Možda bi to bilo opasno da se radi o nekim novinama sa nekim ozbiljnim tiražom, ali vi ste nabrojali nekoliko novina koje čitaju uglavnom članovi redakcije i šira familija. Trebalo bi da obratite pažnju i da skrenete pažnju zapravo nekim ustanovama, javnim preduzećima kojima vi upravljate da se tamo ne reklamiraju, odnosno da tamo ne daju oglase i na taj način pomažu jedne od tih novina koje su zaista antidržavne. Neki od direktori tih ustanova, najčešće je u pitanju ili neki poslovni prostor ili posao, itd, da bi što manje ljudi pročitao taj oglas daju ga baš u te novine i na taj način finansiraju te novine. To nije dobro zato što se u tim novinama nikada ne objavljuje ništa što je od interesa za državu Srbiju. Zapravo, ne objavljuje se apsolutno ništa što je realno, ali, ponavljam, dobro je da se radi o novinama koje čita toliko malo ljudi da ne postoji nikakva opasnost da to primi neke šire razmere. Kad pogledate impresume bilo kojih od tih novina, onda ćete videti koliko su tamo neki kvazi novinari i bez obrazovanja. Dakle, nisu oni nikakva elita. Svako može da se proglasi kako god hoće, ali niko ne može biti elita zato što to sam za sebe kaže. Elita se postaje na neki drugačiji način, a u toj Vukadinovićevoj pisaniji nama najviše smeta što nas poistovećuje i dovodi u bilo kakvu vezu sa Čedomirom Jovanovićem, jer zaista srpski radikali možda jesu krezavi, ali nikada nisu bili krezavi zbog droge.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Ovo što sam rekao, rekao sam da bi barem pokušao da razbijem tu laž koja se već mesecima i godinama širi po Srbiji, a to je da u Srbiji ne postoji sloboda medija. Ja sam naveo samo neke štampane i elektronske medije koji 24 sata šire najgoru moguću propagandu i najgore moguće laži i upućuju najgore moguće uvrede, pre svega, na račun Aleksandra Vučića, a onda i svih nas koji ga podržavamo, bez obzira da li smo narodni poslanici, ministri ili obavljamo neku drugu javnu funkciju. Najmanje dve trećine štampanih medija u Srbiji je direktno protiv Vučića. Veliki broj elektronskih medija u Srbiji, na čelu sa N1, 24 sata ne radi ništa drugo nego širi najgoru moguću propagandu protiv Aleksandra Vučića. Vi kad danas gledate Televiziju N1 kao da gledate HRT iz 1990. i 1991. godine. Po ceo bogovetni dan jugokomunisti, srbočetnici, agresija, velika Srbija, borba protiv mlade hrvatske demokracije itd, ubitačna propaganda koja se vrši po istoj matrici. Po istoj matrici se radi i danas - Aleksandar Vučić je lopov, sve što radi ne valja, izmislio je nova radna mesta, sin mu je narkoman, danas je košarkaški, sutra je fudbalski menadžer, brat mu je kriminalac, otac mu je lopov, majka mu je ovo, on je ovakav, on je onakav i to radite, gospodine Vukadinoviću, iz dana u dan. Većina medija u Srbiji, nažalost, podržava vas, podržava Dragana Đilasa, podržava Vuka Jeremića. Podržava sve one koji kukaju i u Srbiji i po belom svetu kako u Srbiji nema slobode medija. Ne da je ima, nego je ima na pretek. Ima je na štetu ugleda predsednika Republike Aleksandra Vučića, koji je osvojio više od 60% glasova na izborima 2017. godine. O tome se radi. Pa, ja sam ovde u Skupštini pokazivao naslovnu stranicu jednog nedeljnika, koji takođe kaže da u Srbiji nema slobode medija. Velika slika, fotografija ulazne kapije u Aušvic i na nemačkom „Arbeit macht frei“ – rad oslobađa. Tako se danas predstavlja Srbija u medijima koji podržavaju Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i vas. Znači, Srbija je u stvari jedan veliki koncentracioni logor. Srbija je fašistička država, tako vi govorite o sopstvenoj državi, a predsednik Republike je lopov, kriminalac, fašista, brat mu je kriminalac, cela porodica mu je kriminalna, a birači su nam krezubi, glupi, bolesni, Romi su, žive po mahalama itd. To je poruka koju vi iz dana u dan šaljete građanima Srbije. Niste vi nikakva elita i niste vi nikakvi intelektualci, vi ste prošlost Srbije, samo što to sami sebi ne možete da priznate.
Zahvaljujem. Pošto je očigledno da ćemo nastaviti sa krugom replika, određujem pauzu na osnovu člana 112. Poslovnika u trajanju od pet minuta. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Da li još neko želi reč na amandman na član 18. koji je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić? Mora da je bio dobar amandman, čim smo raspravljali dva i po sata. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. (Miladin Ševarlić: Ja sam tražio po Poslovniku.) Kolega Ševarliću, po Poslovniku. Izvolite.
Član 107. – dostojanstvo Skupštine. Jedan od učesnika u prethodnoj raspravi je dovodio u pitanje intelektualni nivo profesora Filozofskog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Mislim da bi takvih izjava ovde u Skupštini trebalo da se uzdržavamo, tim pre što u ovom sazivu, koliko ja znam, nema nijednog predstavnika Filozofskog fakulteta Univerziteta u Beogradu, koji bi mogao eventualno da odgovara i polemiše. Drugo, svi konkursi za izbor profesora bilo kog Univerziteta u Srbiji su javni i svaki građanin Srbije može da uputi predstavku, ukoliko smatra da neko od kandidata ne ispunjava kriterijume za izbor. Dovoditi u pitanje ugled beogradskog Univerziteta, koji se nalazi u grupi između 200 i 300 najboljih univerziteta u svetu je zaista neprimereno od strane poslanika Narodne skupštine Republike Srbije. Hvala.
Kolega Ševarliću, ne mogu ni u jednom delu da se složim sa vama, ni u jednom delu. Zato što, ako neko hoće da učestvuje u političkom životu Srbije, bez obzira o njegovim naučnim radovima, njegovom naučnom znanju, iskustvu, tituli koju ima, mora da prihvati da za izneti politički stav može da dobije odgovor, pogotovo, od narodnih poslanika. Oni koji se ne bave politikom, a naučnici su, oni se bave naukom. A naučnici koji se bave politikom, najčešće su loši naučnici, zaista. Verujte mi. Zaista je tako. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni? (Miladin Ševarlić: Da.) Da. (Aleksandar Martinović: Poslovnik.) Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Član 103, gospodine Arsiću. Nisam ja imao zaista nameru da dovodim u pitanje bilo čiji izbor u zvanje ili da se bavim bilo kakvim formalnostima oko rada fakulteta. Ja sam govorio o nečem drugom – da iz pojedinih krugova, iz pojedinih, nisu takvi svi profesori, ali iz pojedinih krugova Filozofskog fakulteta u Beogradu dolaze veoma opasne teze, veoma opasne teze, ne samo o aktuelnoj političkoj situaciji u Srbiji, nego o tome šta se dešavalo na prostorima bivše Jugoslavije od 1990. godine i o tome je gospodin Marko Atlagić vrlo često govorio. Dakle, mi Srbi smo odgovorni za raspad bivše Jugoslavije. Mi Srbi smo odgovorni za ratove koji su se desili u Hrvatskoj u Bosni i Hercegovini, mi smo odgovorni za sve užase i za sve zločine koji su se desili u periodu od 1991. do 1995. godine. Odgovorni smo za navodni genocid u Srebrenici. Odgovorni smo što nas je NATO bombardovao 1999. godine. To je inače rekao Vuk Jeremić u intervjuu u nemačkom listu „Špigl“ i to možete da proverite, da je Slobodan Milošević u stvari izazvao NATO agresiju zato što je ubijao Albance na Kosovu i Metohiji i da je zbog toga NATO intervencija bila potpuno opravdana. Dakle, te teze dolaze od pojedinih kvazi-intelektualaca, od ljudi koji su očigledno politički protivnici Aleksandra Vučića, da ne govorim o poslednjoj u nizu skandaloznih izjava gospodina Jove Bakića, koji kaže da nas koji smo sada trenutno na vlasti u Srbiji treba juriti po ulicama sa dugim cevima i da se on čudi onima koji su upali na RTS sa motornim testerama, šta će im motorne testere, trebali su da ponesu mitraljeze kao što su nosili 5. oktobra 2000. godine, da prekinu program RTS, tj. da prekinu emitovanje Dnevnika RTS i da kažu – mi smo preuzeli vlast u Srbiji. To je rumunski scenario iz 1989. godine. Znači, šta će vam motorne testere? Mitraljeze u ruke i tako se osvaja vlast. To vam govore ti vaši veliki intelektualci i profesori, pojedini profesori sa Filozofskog fakulteta u Beogradu, Inače, gospodine Ševarliću, sve sami bivši komunisti i „titoisti“. (Miladin Ševarlić: Javljam se za reč.)
Kolega Ševarliću, po kom osnovu? (Miladin Ševarlić: Spomenuo me je.) Nemate pravo, bila je povreda Poslovnika. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Koleginice Radeta, izvolite.
Raspravljamo o Zakonu o komunalnoj policiji, trenutno o članu 18. i našem amandmanu na ovaj član, ali želim da se čuje da narod koji eventualno ovo gleda da čuje koja su ovlašćenja predviđena za komunalnu miliciju. Znači, šta može da uradi komunalni milicioner? Da izda upozorenje, usmeno naređenje, proveru identiteta, dovođenje, zaustavljanje i pregled lica, predmeta i vozila, privremeno oduzimanje predmeta, audio i video snimanje, upotreba sredstava prinude, prikupljanje obaveštenja i druga ovlašćenja u skladu sa zakonom. Ovo je zaista da se čovek uplaši kada ovo pročita, čak i da je ovo nadležnost redovne policije, a kamoli komunalne milicije za koju niko živi ne zna šta će u stvari da rade. Ovde piše da oni mogu da proveravaju identitet. Mi imamo Zakon o zaštiti podataka o ličnosti i gde god treba, kad pričamo sa vama, ministre Ružiću, o biračkim spiskovima vi kažete da ne mogu biti dostupni svakome upravo zbog matičnog broja i zbog zaštite podataka o ličnosti, a onda komunalni milicioner može da zaustavi čoveka, da traži ličnu kartu, da proverava identitet, može da izvrši dovođenje, to je privođenje. Može da ga veže i da ga odvede. Može privremeno da oduzima predmete, može da oduzme vozilo čoveku. Sredstva prinude, nosi palicu, može da bije. Ovo je zaista nešto što je apsolutno neprihvatljivo. Koliko god vi pokušali da ubedite, pre svega, sami sebe da je ovo nešto što nam treba, verujte ne treba i iz ovoga će isteći mnogo problema. Kada ste rekli, ministre, da se ovo ne odnosi samo na Beogradu, formalno ne, ali evo, reći ću samo na jednom ili dva primera kada je u pitanju grad Beograd, koji je doneo odluku gde deca u određeno doba dana ne smeju da plaču, kučići ne smeju da laju, ne smeju da se slušaju vesti malo glasnije nego što se nekome dopada, nekih 30 decibela je neki limit koliko može da bude zvuk, da se čuje u nekom određenom dobu. Možete li da zamislite da dođe bez uniforme neko, prijavi komšija nekoga da mu dete plače u 11 sati uveče i dolazi komunalni milicioner bez uniforme, zvoni na vrata. Da li vi mislite da će iko normalan nekom takvom čoveku da otvori vrata ili mislite da će da otvori vrata, pa kada mu kaže da je komunalni policajac, da mu razbije nos? Kako može čovek, još bez uniforme, da bane ili da zaustavi? Vi sada ovim zakonom hoćete da jurite i ove „Kargo“ vozače, da im oduzimate vozila itd. Sve se zna za šta je ovaj zakon namenjen. Kada je u pitanju ovo merenje decibela u Beogradu, kažu, slušam predstavnike i vašeg ministarstva i pošto je to sada aktuelno i gradskih organa, objašnjavaju u medijima, kaže – komunalni milicioner neće meriti buku zato što on nema taj neki aparat koji to radi. A, kako će onda on da procenjuje buku? Kaže – njemu ako neko prijavi, on će da dođe, pa da uđe, pa da pozvoni, pa da čuje. Prosto, ne možete da verujete da vam to priča neko ko je zadužen za primenu ovog zakona. Ili, kažu dva funkcionera sa nivoa grada Beograda u jednoj televizijskoj emisiji, sad voditelj onako bojažljivo kaže – izvinite, kako će neko da zabrani detetu da plače u 12 sati noću ako ga boli zub, recimo, ili ako ga ne boli ništa, dete je, pa mu se plače? Kaže jedan od tih funkcionera ovako – znate, ova odluka na ispit stavlja komšije, pa neće valjda komšije prijavljivati za tako nešto. Drugi kaže – voleo bih ja da vidim tog sudiju za prekršaje koji će kazniti roditelje čije je dete plakalo, pa ih je neko prijavio. Ja bih volela videti sudiju za prekršaje koji neće kazniti. Dakle, nije do sudije za prekršaje. Ako ste vi poslali komunalnog milicionera zato što je neko nenormalan prijavio komšiju zato što mu plače dete i taj vaš komunalni milicioner ode, još bez uniforme, a neko se prevari pa ga pusti, niko normalan ga neće ni pustiti, ni otvoriti mu vrata, ali recimo, desi se, i on napiše prijavu i uputi je sudiji za prekršaje. A, kako može sudija da reaguje nego na osnovu ovog zakona i te odluke da nekog kazni? Dakle, milion primera ima gde ćemo vam uz ove amandmane dokazivati da je ovaj zakon potpuni promašaj.
Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Što se tiče buke, već je spreman Nacrt zakona o zaštiti od buke, koji inače predviđa nadležnost komunalne milicije da se upravo pozabavi onim temama o kojima ste vi govorili. Ali, imajući u vidu da vrlo pažljivo čitamo vaše amandmane, na neke ne odgovaramo iz dobro poznatih razloga, ja samo nisam shvatio da je sadržaj vašeg amandmana bio vezan za ono o čemu ste vi govorili. Tiče se člana 18. stav 1. tačke 6) koju ste predložili da se briše, koja tretira pitanje privremenog oduzimanja predmeta, koja je inače regulisana članom 24. Zakona o javnom redu i miru, gde je predviđeno da to čine policija, komunalna policija do sada, ubuduće milicija ili nadležni inspekcijski organ. Prosto, želim da ukažem na tu činjenicu i zbog građana da znaju da vrlo pažljivo pratimo šta stoji u vašim amandmanima. Nažalost, nisam čuo da je ovo bio predmet onoga o čemu ste govorili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić [[Vjerica Radeta: A ja repliku ministru?]] Izvinite, koleginice Radeta. Pravo na repliku, izvolite.
Što je fin Arsić kako mi izreče dve opomene, evo, sav se uprepodobio. Ministre Ružiću, vi ste bili narodni poslanik, vi ste ministar koji je ovde svaki put kada treba, koji ima urednu komunikaciju sa narodnim poslanicima, ali nemojte kao ministar da se ponašate kao poslanik. Nemojte vi sada da okrećete, niste vi razumeli ovaj amandman, a ovaj amandman se odnosi na član 18. Da, konkretno, u pitanju je tačka 6) koja govori o privremenom oduzimanju predmeta, između ostalog sam i to pomenula u malo širem obrazloženju. Rekla sam – evo, tu tačku 6) ste predvideli da oduzimate „Kargo“ vozila ovom „Kargo“ udruženju vozila. A, znate zbog čega uopšte postoji taj problem sa tim „Kargo“ udruženjem? Zato što Zorana Mihajlović širi priču da u „Kargo“ udruženju vozila ima brat Ane Brnabić i zato ne dozvoljava tom udruženju da vozi narod po Beogradu, a ovi iz udruženja „Kargo“ kažu – Zorana to ne dozvoljava zato što je njen, kako ona kaže partner, suvlasnik na „Pink taksiju“. Vrlo komplikovano, ali očigledno ima tu nešto oko toga. Vi ne možete, ministre, da obavežete komunalnog milicionera da oduzima vozilo ni „Kargo“ vozačima, ni tzv. divljim taksistima. Vozilo kao imovina može da se oduzme samo nakon pravosnažne sudske presude. A, da naiđe vaš komunalni milicioner i pokaže karticu, još bez uniforme, da kaže – stani tu, nemaš dozvolu koju ja mislim da trebaš da imaš, ja ti oduzimam vozilo. Ne možete takvu kaubojštinu na ulicama, ljudi. Izazvaćete to da će ovi vaši partijski kadrovi, koje ćete ovde pozapošljavati, dobijati batine po Beogradu.
Reč ima ministar, pravo na repliku.
Ja vam se zahvaljujem na tom pojašnjenju i na tom širem obuhvatu teme o kojoj ste govorili. Ovde se ne radi o oduzimanju predmeta. Oduzimanje vozila je tretirano od strane Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju, ako se ne varam. Tako da, ono što su ovlašćenja definisana onim posebnim zakonima koje sam naveo danas pre ovih rasprava koje ste ovde imali, ti zakoni predviđaju da u nekom delokrugu komunalna milicija, odnosno policija trenutno, dok se ovaj zakon ne usvoji, ima nadležnosti i u tom delu.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Ministre, razumemo mi da se koncepcija vašeg zakona i uopšte vaš pristup rešavanju problema u bilo kojoj sferi života razlikuje od stavova SRS i to je normalno. Ja vas samo molim da kada odgovarate i kada razgovaramo o ovom predlogu ili bilo kojem drugom predlogu ili bilo kojem drugom amandmanu, nemojte da okrećete priču, nemojte da se pravite da ste pobrkali lončiće. Mi govorimo argumentovano i od vas očekujemo argumentovane odgovore. Dakle, komunalni policajci danas, juče, pre pet dana, zaustavljaju i dođu sa inspektorom i uzimaju ljudima automobile. Tek posle ti ljudi tuže, vodi se postupak i ti postupci traju, a ovaj zakon kaže – kad ovaj zakon stupi na snagu, više neće biti na snazi ovaj koji je regulisao rad komunalne policije, što znači ova milicija vaša radiće isto što radi policija. Započet malo pre, rekla sam da će ovo biti partijski kadrovi, hoće, i to će biti razlog više što će se bahato ponašati. Takav slučaj vam je i sa izvršiteljima i sa notarima i sa predsednicima skupština stanara. Dakle, neverovatno je koliko ste na svim tim poslovima umrežili vaše partijske aktiviste, ne mislim samo na vašu partiju, nego na stranke na vlasti, da je to prosto neverovatno, da ljudi više od toga ne mogu da dišu. E, jedni od tih biće i ovi komunalni policajci, milicioneri, koji će da kažu - ja sam se zaposlio preko stranke, jer tako kažu, bilo koga od ovih koje sam nabrojala, kaže - ja sam došao preko stranke, šta ti meni možeš. E, tako.
Pravo na repliku, ministar Ružić. Izvolite.
Hvala, još jednom. Prosto, moguće je da ja neke stvari ne razumem, ili nisam shvatio na pravi način. Član 156a. Zakona o prevozu putnika u drumskom saobraćaju, ja ću citirati, radi javnosti, s obzirom da ste pominjali neka "Kargo" vozila, ako se ne varam: "U izvršavanju nadležnosti grada i grada Beograda u oblasti taksi prevoza, kontrolu nad primenom odredaba ovog zakona kojima se uređuje taksi prevoz vrši i komunalna policija". Dakle, to već postoji. "Ako u vršenju kontrole komunalni policajac utvrdi da taksi prevoz obavlja pravno lice, preduzetnik ili fizičko lice koje nema odobrenje, dužan je i ovlašćen da privremeno oduzme vozilo, sačini zapisnik o utvrđenom činjeničnom stanju, izda potvrdu o oduzetom vozilu i bez odlaganja zapisnik i potvrdu dostavi gradskoj upravi, odnosno upravi nadležnoj za inspekcijske poslove u oblasti saobraćaja". "Tek nakon toga, u skladu sa procedurom, ovlašćeno lice gradske uprave, odnosno uprave nadležne za inspekcijske poslove u oblasti saobraćaja, dužno je da u roku od sedam dana od dana dostavljanja zapisnika i potvrde gradskoj upravi, odnosno upravi nadležnoj za inspekcijske poslove u oblasti saobraćaja, primeni ovlašćenje iz člana 149. stav 1. tačka 5. ovog zakona ili da vozilo vrati licu kome je oduzeto." Dakle, u primeni ovlašćenja stava 2. ovog člana, komunalni policajac postupa na način utvrđen propisima iz člana 158. stav 3. ovog zakona. Govorimo o tome da u ovom zakonu postoji nadležnost koja je već data i komunalnoj policiji da tako nešto učini, u skladu sa procedurom koju sam, evo, ovde pročitao, zbog građana, bez namere da polemišem sa bilo kojim narodnim poslanikom, a tako ni sa vama.
Samo da obavestim narodne poslanike da nisam isključio koleginicu Radetu, nego prvo moram da obrišem listu, pa onda ona da zatraži reč, pošto ima pravo na repliku. Izvolite, koleginice Radeta.
Ma, bila bih ja oštrija, nego, plašim se, oduzeće mi reč, a to baš ne bih volela. Opomene, to nije nikakav problem, samo da mi ne oduzme reč. Dakle, ministre Ružiću, sve što ste rekli, rekli ste zapravo ono što sam i ja rekla, odnosno pre vas sam ja rekla, vi ste samo potvrdili ono što sam ja rekla. Objašnjavate da je to nadležnost komunalne policije, a sad će to biti nadležnost komunalne milicije. Znate u čemu je vaš problem? Opet, ne mislim vaš lično, nego generalno, kad dođe neki predstavnik Vlade i kaže - ali, to piše u onom tamo zakonu. Ali onaj tamo zakon nije sveto pismo. Problem jeste nastao negde ranije, pa je onda došao i dovde. Kao što smo imali pre vas ministra Zoranu Mihajlović, gde je problem u Zakonu o eksproprijaciji, pa kao posledica toga problem ovog njenog leks specijalisa. Kada mi govorimo o nekom zakonu ili kada intervenišemo amandmanom, mi kažemo kako treba ovaj zakon da izgleda, a ako je on u koliziji sa nekim drugim zakonom, nas ne obavezuje to da se mi obaziremo na onaj neki drugi zakon. Onda ćemo, kad bi vi prihvatili ovo, onda bi mi menjali onaj prethodni zakon. Jedino što nas obavezuje jeste Ustav i amandmani samo moraju biti u skladu sa Ustavom. A u koliziji sa svakim drugim zakonom amandman može biti, zato što mi ovim amandmanima uređujemo ovaj predlog zakona. Ali, najvažnije u ovome svemu je to da ste vi zapravo potvrdili sve što sam ja rekla i ne morate više da se trudite, ne možete da me ubedite. Volim ja sa vama da polemišem i volela bih opet da se javite, ali, hajde, probajte nešto novo da kažete.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Slušajući ovaj širi kontekst obrazloženja amandmana, građani bi, kad slušaju sve ovo što se sad pričalo, pomislili da se radi o zakonu koji se primenjuje isključivo na "Kargo" vozila, što apsolutno nije tačno. Radi se o odredbi člana 18. predloženog teksta zakona, koji se odnosi na nadležnost ili pravo komunalnog milicionera da privremeno oduzme predmet. Koje? Samo one predmete koji su bili predmet protivpravne radnje, prekršaja ili prestupa i od onoga ko je taj prestup, protivpravnu radnju počinio. Ovu istu, potpuno istu meru, može da sprovede i ovlašćeno lice, službeno lice Ministarstva unutrašnjih poslova, ali za znatno veći stepen društvene opasnosti, tamo gde je protivpravna radnja sa elementima krivičnog dela. Šta je cilj oduzimanja, privremenog oduzimanja predmeta? Cilj je da se obezbedi dokaz u daljem toku postupka, jer ukoliko komunalni milicioner podnese prekršajnu prijavu ili prekršajni nalog, ona mora biti zasnovana na adekvatnom dokazu. Taj dokaz mora da ima potrebnu dokaznu snagu. Koji je to dokaz? Dokaz je upravo onaj sa lica mesta gde je izvršena identifikacija protivpravnog delovanja i gde je lociran učinilac. Ako je neko uradio nešto što podrazumeva povredu komunalnog reda i pri tome koristio nedozvoljeno sredstvo, logično je da će mu se to sredstvo oduzeti i logično je da će se to sredstvo koristi kao dokaz u daljem toku postupka. To je najčešće prekršajni postupak. Da je krivični, tu već postoji druga nadležnost. Prema tome, građani treba da znaju da se na ovaj način, ovakvom merom i ovakvim normiranjem zakona nije učinilo ništa van onoga što je neophodno, potrebno da bi praktična primena ovog zakona bila optimalna, a to podrazumeva krajnji cilj, da onaj ko je učinio povredu komunalnog reda bude identifikovan i kažnjen adekvatnom kaznom. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Zaista ovde nema ni jednog pravnog argumenta. Ja sam iznenađena, kolega, drugačije sam doživljavala vas kao pravnika. Kažete da ovo oduzimanje, privremeno oduzimanje vozila se radi kada se utvrdi protivpravna radnja ili prekršaj na licu mesta. Čekajte, zar to utvrđuje komunalni milicioner ili on piše predlog, pa onda to sud za prekršaje utvrđuje? Malo ste nešto pobrkali. Kažete – mora radi obezbeđenja dokaza. Šta sad? Uhvati komunalni milicioner na licu mesta nekog divljeg taksistu, da ne kažete „Kargo“, taksistu koji nema dozvolu, a ima onu tablu, jer nije problem nabaviti te table i sad, ako mu ne oduzmete vozilo, on će, da ne bi prekršajno odgovarao, lepo uzeti i gurnuti svoj auto u Dunav. Bože me sačuvaj. Šta on može da uradi sa tim automobilom ako mu se napiše prijava, podnese lepo sudiji za prekršaje? Kako će, kolega Jovanoviću, kad oduzimaju, recimo, salatu i spanać onim ženama što prodaju na kutijama? Hoće li i to nositi u sud za prekršaje i da čeka dok dođu na red, da stoji ta salata? Doduše, desilo se, evo ja moramo sad ovo da ističem, nema baš veze sa ovim zakonom, desilo se, ima opisano u Šešeljevoj knjizi „Kora od banane“. Kad je bila aktuelna ta banana, onda je Vojislav Šešelj lepo u fasciklu stavio koru od banane i odneo u tada, Četvrti opštinski sud kao dokaz da se Nikola Barović okliznuo na koru od banane. Boga mi, sudija je morao da stavi to u spise predmeta i dugo je to bilo u spisima predmeta. Ali, to je bila neka druga vrsta postupka i druge stranke u postupku. Ovo, zaista, malo sam zbunjena. Branite vi ministra Ružića, ma ne napadam ja njega, ali nemojte ovako.
Pravo na repliku, narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Znate šta, kakav neko ima o meni doživljaj, to je subjektivni stav onoga ko taj doživljaj ima. Tako da, ja ne mogu da mu sporim bilo kakav doživljaj, kakav god da je, ali mi je zanimljivo da neko ko je bio na Pravnom fakultetu i izučavao krivično pravo nije shvatio neke stvari. Ako je učinilac krivičnog dela izvršio krivično delo upotrebom vatrenog oružja, onda se vatreno oružje oduzima. (Vjerica Radeta: Ama, ko je oduzimao?) To je mera koja se sprovodi kao mera koja je predviđena zakonom. Ukoliko je zatečen na licu mesta i ukoliko je na licu mesta identifikovan kao učinilac protivpravne radnje, konkretno krivičnog dela, naravno da tu reaguje ovlašćeno službeno lice, u konkretnom slučaju Ministarstvo unutrašnjih poslova, onda se na licu mesta oduzima i taj predmet. Zašto? Zbog toga što bi u protivnom došlo do prikrivanja tragova, zbog toga što bi došlo do ometanja istrage, zbog toga što bi moglo da dovede do nemogućnosti vođenja postupka i onda bi neko bio potpuno oslobođen za nešto što je evidentno uradio. E, pa, to su sasvim logični, razumljivi i racionalni razlozi da se prilikom utvrđenja da je neko počinio povredu komunalnog reda, prvo, utvrdi da je to zaista taj učinilac, drugo, da je tu protivpravnu radnju učinio određenim sredstvom, treće, da mu se to sredstvo mora oduzeti, kako bi se protiv njega vodio odgovarajući postupak. A to sredstvo ne može da koristi ni za šta drugo, nego kao dokaz u postupku. Kome to nije jasno, ja stvarno ne znam na osnovu čega bi se moglo ovo demantovati što sam rekao, a da dalja obrazloženja dajem bilo bi krajno neumesno. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Demantovali ste, kolega, samog sebe. Ali, ajde pre nego što vam to objasnim, moram da vam kažem da ja nisam bila na Pravnom fakultetu, ja sam završila Pravni fakultet, a ovo bila na fakultetu, to je sad neka novotarija. Ode se, pa se izađe sa diplomom. Dakle, vi ste sami rekli u prvom javljanju da mogu pripadnici MUP-a privremeno oduzeti predmete i to niko ne dovodi u pitanju. Pripadnici MUP-a. A, vi pravite neku parapoliciju, neku komunalnu miliciju i dajete im ovlašćenja koja ne mogu i ne smeju da imaju. Dakle, ne dovodi niko u pitanje da određeni predmet kojim je učinjen neki prekršaj da treba da se oduzme, da se privremeno oduzme. Neki i ne treba, dovoljno je da se evidentira, da se konstatuje zapisnički. Vi sad odoste da neko se pojavi, neko napadne nekog sa oružjem i ko će mu oduzeti to oružje? Pa, ko će mu oduzeti oružje? Hoće li komunalni milicioner? Niti može, niti hoće, niti sme. Dakle, potpuno ste opet malo pobrkali lončiće. Dakle, mi ne govorimo o tome da ne treba. Sve ovo što je u članu 18. predviđeno, to sve jeste u redu, ali nije u redu da to primenjuje komunalna ta vaša milicija, nego to mora da radi normalna policija, MUP. Da li je tako, gospodine Arsiću, kada neko bude zatečen da vrši krivično delo sa oružjem dođe policija, pa mu oduzme oružje? Da li je tako? Neće valjda kondukter da vam dođe da vam oduzme oružje?
Pa, i carina oduzima isto. (Vjerica Radeta: Arsiću, znaš dobro šta sam rekla, ne vuci me za jezik.) Pravo na repliku, narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Sada, ko je reterirao u stavu, odnosno u obrazloženju, to neka cene građani, neću ja. Ko je kontradiktoran, opet neću ja ceniti… (Vjerica Radeta: I građanke, molim te.) Izvinjavam se, naravno. Prvo građanke, pa građani, u svakom slučaju građani u celini. Kada sam govorio o ovlašćenjima, uzeo sam kao primer MUP i uzeo sam kao primer ovlašćena službena lica MUP-a. Kada su u pitanju komunalni milicioneri, to je identična mera, samo za znatno manji stepen društvene opasnosti, samo za znatno blaže protivpravne radnje. Ne može komunalni milicioner utvrđivati da li je neko izvršio krivično delo ubistva iako ima pravo da reaguje protiv učinioca, ne daj bože, takvog krivičnog dela. Ne može komunalni milicioner da oduzima predmete koje može da oduzme u krivičnom postupku ovlašćeno službeno lice MUP-a, ali može u svom nadležnom delu poslova i zadataka koji su mu povereni da oduzme predmete od onoga ko je učinio povredu komunalnog reda, zašta je on ovlašćen. I to je ta razlika koja se ne razume. To je ta razlika između ovlašćenja MUP-a i komunalne milicije. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Zaista, samo da raščistimo nešto što nikada nisam rekla, pa neka ostane građanima da zaključuju. Dakle, ovde kolega Jovanović, čak na krivično delo ubistva i kaže – ne može komunalni milicioner da ocenjuje krivično delo ubistva. Ko je govorio o ubistvu? Ja sam samo rekla da se može desiti da komunalni milicioner dobije batine ako bude bezobrazan, a pojavi se tamo negde bez uniforme. To nema veze sa ovim. Dakle, niti smo govorili o krivičnom delu ubistva, niti o oružju kojim je eventualno ubistvo učinjeno. Znate, ako se desi, ne daj bože neko ubistvo i desi se tu komunalni milicioner, on će verovatno reagovati kako bi reagovao svaki čovek. Vi ste ministre u načelnoj raspravi pominjali zaslugu komunalnih policajaca u centru za socijalni rad gde su spasili da se ne desi neka još veća tragedija, desilo s ubistvo, ono kada je sačuvaj bože, zaređalo kod centara za socijalni rad. Ali, oni tada nisu bili na svom poslu, slučajno su prolazili i reagovali, kako biste valjda i vi da ste bili u blizini, reagovali. Dakle, govorimo o nadležnostima, a ne o slučajnim prolaznicima, a ne o krivičnim delima koja nemaju veze sa ovom milicijom. Još jedanput da zapamtite, da zapamte građani Srbije. Sve ovo što govorimo o komunalnoj miliciji i svi argumenti koje iznosimo u prilog tome da ovo ne treba da postoji, biće nešto o čemu će narod da priča. Ponavljam, isto je bilo i za komunalnu policiju, pa sada komunalna policija već spada u red najomraženijih službenika u državi. Naravno, ispred su izvršitelji, pa su notari. Jednostavno, uvodite nešto, naši ljudi nisu takvi da treba baš na svakom koraku neko da ih čuka u glavu, da ih podseća na ovo ili na ono. Vi ćete komunalnu miliciju svesti na to da zabrane tamo da se prodaje, da oni ljudi da bi preživeli uz penziju i nešto zaradili itd. pa prodaju nešto na kartonskim kutijama. Sve drugo će vam propasti, niko drugi neće dozvoliti da im priđu i toga morate biti svesni.
Pravo na repliku, narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Ovo je poslednja replika koju ću izneti kada je u pitanju ovaj član, ova odredba zakona. (Narodni poslanik Milorad Mirčić dobacuje s mesta.) Hvala kolega Mirčiću, zaista cenim vaš napor da mi pomognete u svemu ovome. Želim nešto zbog građana da kažem. Ovde mora da se shvati konačno da u zavisnosti od zakona koji obuhvata određenu materiju, oni koji taj zakon primenjuju moraju dosledno da ga primenjuju, pa tako i komunalni milicioneri. Ako carinski organi, shodno odredbama propisa iz oblasti carine, carinskih zakona mogu da oduzmu određene predmete kako bi se vodio carinski postupak, ako može poreska uprava i nadležni organi poreske uprave da oduzimaju predmete kako bi se adekvatno vodio poreski postupak, ako mogu inspekcijske službe da oduzimaju predmete, kao što je recimo tržišna inspekcija, po propisima koji važe za tu inspekciju, da oduzimaj predmete kako bi se adekvatno vodio taj postupak, inspekcijskog nadzora kontrole i naravno, sankcionisanja, što bi se to pravo, shodno odredbama ovog zakona, ograničavalo ili oduzimalo komunalnoj miliciji? Hvala
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Arsiću, malopre ti dobaci da carina može da oduzme oružje, i evo, kolega Jovanović odmah prihvati. Dakle, upoređivati carinsku službu sa ovom novotarijom je potpuno besmisleno. Sada, da ne ulazimo u nadležnosti, u poslove carinske službe, suština je da mi imamo MUP, da imamo policiju, da policija može u okviru službe policije, u okviru Ministarstva unutrašnjih poslova, da formira čak i ovako nešto, ali to ne može biti komunalna milicija. To ne može biti. Ne radi se o tome da ne treba oduzeti neki predmet, da ne treba nekoga privesti, da ne treba nekoga saslušati. A, kako vi zamišljate da komunalni milicioner nekoga privodi? Kako vi zamišljate da komunalni milicioner čita ustavna prava, da ovaj kaže – neću nigde da mrdam bez advokata? Da li vi uopšte razumete koji je profil komunalne milicije po ovome ovde? Ne piše to. Dakle, ne radi se o tome da mi mislimo da ne treba uvesti red. Red treba uvesti u državi Srbiji svuda gde reda nema, ali ne mogu se uvoditi neki novi paraograni, postoji MUP. Jel treba da se zaposli još 100, 200, 500, hiljadu policajaca koji bi se bavili ovim poslovima. Nemamo ništa protiv. Dakle, red da se uvodi treba, ali ne može, bre, svaka šuša na ulici da zaustavlja čoveka, da legitimiše, da oduzima, da privodi, da snima. Ne može, ljudi. Šta pravite? Treba da se osećaju ljudi da ne smeju da se okrenu s koje strane ih neko ganja i neko vreba. Ne može ovako. Ne može ovako, ovo je neustavno. U krajnjem slučaju i na početku i na kraju, ovo je neustavno. Videćemo šta će Ustavni sud reći o nekim od ovih odredbi.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, naravno da ću podržati stav Vlade i obrazloženje. Ono što je najvažnije…. (Narodni poslanik, Vjerica Radeta, dobacuje.) Molim ove neartikulisane da umirite, jer oni dok su govorili ja nisam.
Ne znam šta je kolega, ceo dan je tako.
Ne, nema šanse da me mogu dekoncentrisati. Naravno da ću podržati obrazloženje Vlade i ono što je najvažnije za ovaj, gospodine ministre, zakon, jeste da se donekle promenom mesta i uloge komunalnog milicionera na neki način osigurava čistije i bezbednije okruženje naših građana. To je najvažnije, a onda o pojedinostima možemo govoriti. Ono o čemu sam ja šokiran, gospodine potpredsedniče, to je izjava gospodina prof. Ševarlića, radi javnosti intelektualne i naših građana dozvolite da obrazložim. Nije gospodin Martinović prozvao Filozofski fakultet u Beogradu, nego pojedine profesore, i to ja vrlo često činim argumentima. Pitam prof. Ševarlića, da li on podržava ovaj stav prof. Dubravke Stojanović koja je izrekla, 17. februara gospodnje 2014. godine, citiram: „Srbija je izgubila 700 hiljada stanovnika u Prvom svetskom ratu, a time umanjila broj srpskih žrtava za 400 hiljada“. Time se, gospodine Ševarliću, svrstala u red najvećih falsifikatora broja srpskih žrtava u Prvom i Drugom svetskom ratu uz istoričare i naučnike, akademika Stjepana Razuma, dr Franju Tuđmana i bivšeg predsednika Predsedništva SFRJ Stjepana Mesića i druge. To nije sve, uvažena profesorka protivi se, a verujem i gospodin Ševarlić kada brani, podizanju spomenika srpskim herojima Milanu Tepiću i Gavrilu Principu. To nije sve, da li gospodine Ševarliću, podržavate uvaženu profesorku kada kaže, citiram: „Gavrilo Princip je terorist:“, završen citat, a ne atentator? To, gospodine Ševraliću, piše samo austrijskim i nemačkim udžbenicima. Profesorka Stojanović se zalaže da se, citiram: „Srbija odrekne Kosova i Metohije i Republike Srpske“, završen citat. Znate, gospodine Ševraliću, po Ustavu i po Krivičnom zakoniku gde bi spomenuta profesorka trebala da danas boravi? U buvari. Znate šta je buvara? U zatvoru. Da ne kažem, po Kaznenom zakoniku Knjaza Miloša, kako bi završila. Dalje, ako branite te profesore, ona je izjavila i ovo, citiram: „Najveći problem Republike Srbije je što je pobedila u ratovima“, završen citat. Znate šta to znači? Da je trebalo biti fašistički gubitnik Srbija. Uvažena profesorka, a verovatno i vi kada je branite i to ne samo nju, ne zna da je pobednički i oslobodilački, slobodarski duh srpskog naroda sastavni element srpskog nacionalnog identiteta i to je ono što nas je vekovima održalo. Da li vi gospodine Ševarliću branite prof. Stojanović, koja je 19. jula 2018. godine izjavila, citiram: „Da su danas na vlasti u Srbiji elite koje su napravile rat, pa u njihovom interesu je da se zaboravi odgovornost“, završen citat. Ona ne zna, a ja verujem da vi znate da su rat izazvale SAD, EU i Vatikan, u prvom redu i Nemačka. Nema niti jednog istoričara valjanog na zapadu koji ovo danas ne tvrdi što ja kažem. Ne samo to, da li vi branite i gospodina Jovu Bakića koji je docent na Filozofskom fakultetu, ali mislim, voleo bih da se izjasnite kada o tome govorite, da li ga branite kada on, Jovo Bakić, uvaženi docent na Filozofskom fakultetu izjavi, odnosno da je dao master rad studentu, citiram: „Uloga Pinka i Hepija u stvaranju i reprodukovanju kulta vođe i analiza sadržaja gostovanja Aleksandra Vučića u emisijama „Teška reč“ i „Ćirilica“.“, završen citat. Vi ste profesor univerziteta, da li je ovo mešanje politike ova tema u nastavu, koje je dao pomenuti profesor sociološke izvore, koju literaturu? To je isto kao da sam ja dao svom studentu, šta bi bilo? Bilo bi jako čudno i ovako što sam citirao šta je pomenuti docent rekao, doživeo sam salvu udaraca na društvenim mrežama. Šta bi bilo da sam ja dao ovakvu temu – uloga Filozofskog fakulteta u Beogradu u stvaranju i reprodukovanju kulta neznanja, intelektualnog prostakluka i diletantizma i analiza izbora po treći put docenta dr Jove Bakića za docenta? Uvaženi dr docent po treći put Bakić je izjavio za predsednika Vučića, citiram, 17. januara 2014. godine: „Vučić je izmećar Angele Merkel“. Je li to podržavate? To je isto kao da ja sada kažem – docent dr Jovo Bakić je najobičniji govnar Bila Klintona, Dragana Đilasa i Vuka Jeremića. Šta bi bilo da sam ja to rekao, a nisam rekao? Sada, poštovane dame i gospodo, meni je žao što jedan deo vas podržava ovakve profesore. Mi nismo rekli za profesore ugledne i časne na Filozofskom fakultetu, nećete reći da je lik Dubravke Stojanović i Jove Bakića lik jednog akademika Milana Budimira koji je bio profesor na tom fakultetu ili Radovana Samardžića, uglednog našeg istoričara, velikog srpskog patriote na tom fakultetu. Dakle, mi delimo o tom delu. Ja samo ukazujem da pomenuti profesori ne zaslužuju zapravo ne da budu profesori samo, nego da padaju pod krivičnom okruženju. Zamislite Jovo Bakić kad kaže: „Vučić može povesti na TV duel i malog i slinavog“, završen citat, 15. januara 2015. godine. E, ja mu preporučujem da sve ove citate koje večeras govorim i one koje nemam vremena da izgovorim uokviri u jednu fasciklu i da svakog dana se podseti listajući u radnoj sobi svoje naučno dostignuće, demokratsku i civilizacijsku kulturu. Još jedanput, svaka čast Filozofskom fakultetu u Beogradu, ali pojedini profesori su zalutali. I oni su rekli za mene da sam ja jedan od tvoraca, neimenovana neka grupa, zakona o visokom obrazovanju. Jesam onoliko koliko i vi gospodine Ševarliću i svaki narodni poslanik. Ali da jesam, svi oni profesori, docenti zapravo, koji imaju više od jednog mandata ne bi se nalazili na Filozofskom fakultetu u Beogradu, nego neki drugi profesori, docenti koji su vredniji, marljiviji, pošteniji, patriotskiji itd. Vršili su pritisak na predsednika Komisije za visoko obrazovanje da može docent da stavi u pravilnik biti više puta, pa maltene doživotno, kao i uvaženi poslanik naš Žarko Korać, koga nikad nema u ovom visokom domu, prima platu, a izjavljuje, citiram, da je Aleksandar Vučić diktator i da je patrijarh Irinej diktator i da je išao Asadu, odnosno patrijarhu njegovom tamo, a ne smeta mu diktator Milo Đukanović, na njegov univerzitet ide svakih 15 dana i debelu lovu diže. E, protiv takvih smo mi profesora. Dakle, ne bi bio doživotni docent, već bi bio samo onako kao što zakon kaže, a doneli bi pravilnik da docent može biti jednom, to znači ko ne ispuni uslove ne može dalje da bude docent, već bi došli vredniji, časniji i pošteniji. Dakle, zato se zakon zalaže, a to je i u duhu evropskih, ako hoćete i svetskih zbivanja. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Nemam nameru da me bilo ko propituje, a pogotovo ne oni koji upotrebljavaju reči koje su neprimerene ovom domu. Dalje, ja sam redovni profesor Univerziteta u Beogradu, predavao sam na sedam fakulteta, na četiri univerziteta honorarno, u tri države i počastan sam profesor Volgogradskog državnog agrarnog univerziteta. Predsednik sam Upravnog odbora Društva srpskih domaćina i ja sam doprineo da Društvo srpskih domaćina učestvuje na tzv. unutrašnjem dijalogu koji je pokrenuo predsednik Republike Aleksandar Vučić i za koji ne znamo kakav je rezultat, osim da je nepovoljan u odnosu na njegove predloge, a njegove predloge uopšte nikada nismo čuli koji su. Zastupam stav da Republika Srbija mora da sačuva teritorijalnu celovitost i da to može da učini samo na bazi Povelje Ujedinjenih nacija, Rezolucije 1244 i Ustava Republike Srbije. Svi oni koji postupaju suprotno u odnosu na ta tri akta su prekoračili liniju ka izdaji, a ko je prekoračio to vi vrlo dobro znate. Uostalom, dajte da napravimo javno slušanje o tome ko je kršio Ustav u odnosu na ova dokumenta i onda ćemo da raspravljamo. A da vi mene prozivate kao asistenta pripravnika ovde, to je nedolično. Ja se nisam izjašnjavao, ja sam samo rekao da ne može generalno da se govori da je Filozofski fakultet Univerziteta u Beogradu nedostojan intelektualno, ništa više. (Predsedavajući: Privedite kraju.) O pojedinačnim izjašnjavanjima, kad su budu iznosila i ako treba da se izjašnjava ova Skupština, ja ću se izjasniti u danu za glasanje.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite. (Miladin Ševarlić: Po kom osnovu?)
Po osnovu toga što je gospodin Ševarlić rekao da ne razume šta znači poziv Aleksandra Vučića na dijalog. Predsednik Republike Aleksandar Vučić je pozvao sve predstavnike relevantnih političkih stranaka na dijalog u parlamentu, pošto je to inače praksa u svim demokratskim državama. Dakle, politički neistomišljenici ne razgovaraju, gospodine Ševarliću, na ulici, ne razgovaraju tako što upotrebljavaju motorne testere, duge cevi, niti bilo šta slično, nego se razgovara u parlamentu. E sad, pogledajte, gospodine Ševarliću, neki su nam se smejali danas kako izmišljamo. Ovo vam je naslovna strana lista „Vreme“ od 25. aprila 2019. godine. Evo, pogledajte kako oni vulgarizuju poziv Aleksandra Vučića na dijalog. Ja se izvinjavam što ću da upotrebljavam degutantne reči, ali stranica je degutantna, ja ne umem drugačije ovo da objasnim. Aleksandar Vučić sedi na fotelji koja bi trebalo da predstavlja ve-ce šolju, a ovde gore su Željko Mitrović i Dragan Vučićević. Oni ispuštaju izmet na stolicu koju predstavnicima opozicije nudi Maja Gojković. To je, dakle, naslovna stranica lista „Vreme“. Ovde vam je karikatura Koraksa u kojoj smo Maja Gojković, ja, Vladimir Đukanović, Siniša Mali, Goran Vesić, Milenko Jovanov, Vladimir Orlić prikazani kao izmet, ali bukvalno kao izmet Aleksandra Vučića. Ovde vam je naslovna stranica lista „Vreme“ – Fudbal, huligani i politika: Predsednikov sin među „janjičarima“. Toliko o slobodi medija, odnosno o tome da ne postoji sloboda medija u Srbiji. Jugoslav Ćosić, direktor ove televizije N1, inače neregistrovane u Republici Srbiji, kaže: „Društvo je u strahu od Vučića“. Evo vam naslovna stranica lista NIN. Tajni ugovori i javna bruka, „Arbajt maht fraj“, ovo vam je fotografija ulazne kapije u Aušvic, „rad oslobađa“ i piše „Radni logor Srbija“. Toliko o tome kako ne postoji sloboda medija u Srbiji. Evo vam naslovna stranica lista opet nedeljnika NIN od 27. decembra 2018. godine, Aleksandar Vučić predstavljen kao Pinoče i stavljaju mu se u usta sledeće reči – Kako „Šta će nam toliko stadiona?“ Pa sećate li se Pinočea? Vrlo jasna aluzija na čileanskog diktatora koji je ubijao ljude na stadionu u Čileu. I sve to dolazi od ljudi koji kažu da ne postoji sloboda medija u Srbiji, koji kažu da je Aleksandar Vučić diktator i da ne dozvoljava da bilo ko u Srbiji progovori ko ima drugačije mišljenje. Evo vam naslovna stranica lista „Danas“, ona za koju su tvrdili ne postoji, da ju je Vučić izmislio na nekoj konferenciji za novinare. Kaže, kroz usta moje malenkosti Martinovića, govori predsednik Vučić. I sad pogledajte, na ovoj karikaturi Adolf Hitler šta radi? Ljulja Vladimira Orlića i poji ga mlekom, a Gebels to radi sa mnom. I tako mogu da vam ovde navodim koliko hoćete. Ovo vam je, inače naslovna stranica sutrašnjeg „Nina“ od 4. jula 2019. godine. Evo, pogledajte, gospodine Atlagiću. Ova velika, što bi rekli borkinja za ljudska prava i za drugačiju Srbiju, Dubravka Stojanović kaže – vlast gura društvo u sukob, Rajko Danilović tajne službe dalje vuku konce, a Ana Brnabić je, kaže – naprednjakinja u radikalnom nastajanju. To će sutra izaći u „Ninu“. I, sada vi kažete, vi i ovi koji kažu da su elita u Srbiji poput Dragana Đilasa i Vuka Jeremića - ne postoji sloboda medija u Srbiji. Ne postoji sloboda medija u državi u kojoj smo mi koji smo poslanici, koji smo javni funkcioneri ispred SNS izmet, đubrad, fašisti, upravljamo radnim logorom, zatvaramo ljude na stadionima da bismo ih ubijali kao što je to radio Pinoče itd. Ovo govorim zbog građana Srbije. Ovo se pojavljuje svakog božijeg dana. Ovo se pojavljuje svakoga dana na Televiziji „N1“, Jugoslav Ćosić, koji kaže da ne postoji sloboda medija i da vlast gura društvo u sukobe i da je Srbija u strahu od Vučića. Dvadeset četiri sata vodi propagandu za koju je ona Gebelsova propaganda ništa u odnosu na ovu propagandu koja se danas vodi u Srbiji. Emituju program iz studija na Novom Beogradu, a registrovani su, navodno u Luksemburgu i ljute se kada im predsednik Vučić na konferenciji za novinare kaže da su američka televizija. Kaže - Nismo mi američka televizija, mi smo registrovani u Luksemburgu. E, sad to što im je osnivač bivši direktor CIA to sada nema nikakve veze. Onda kažu - treba da se vodi dijalog o REM. U državi u kojoj jedna televizija N1 24 sata vodi kampanju protiv legalno i legitimno izabranog predsednika Republike, koga predstavljaju kao Pinočea, kao Hitlera, kao Gebelsa itd. Mi sada svi treba da se pravimo nevešti, kao da to ne vidimo, ne čujemo ili ne umemo da čitamo? Ja razumem da nas neki predstavljaju kao krezube, kao glupe, kao nepismene, ali baš toliki idioti nismo. Umemo da vidimo šta se krije iza karikature. Umemo da pročitamo da je najveći problem Srbije Vučićev sin. Umemo da pročitamo poruke da smo mi Srbi odgovorni za raspad bivše Jugoslavije. To svakog dana imate na Televiziji N1. Ko je kriv? Krivi su Srbi. Ko među Srbima? Slobodan Milošević. Dobro, on je sada mrtav, besmisleno je da pričamo o njemu, kriv je Vučić. On je bio u njegovoj Vladi i on je nastavljač te politike Slobodana Miloševića. To piše u onom izmišljenom istraživanju koji sam maločas citirao. Dakle, to je jedna matrica koja se vrti i koja treba da satanizuje aktuelnog predsednika Republike, Aleksandra Vučića i sve nas koji u njegovo ime se bavimo, odnosno kao njegovi predstavnici javnim poslom i, što je najgore, da u najgorem mogućem svetlu predstavi naše birače, kao Rome, kao ljude koji žive po mahalama, kao krezube, kao nepismene, kao ljude koji su za koaliciju Vučić, Čeda Jovanović, Šešelj itd. Dakle, jedna vrlo opasna matrica, jedna opasna teza iza koje se kriju ljudi koji ne misle dobro Srbiji. Ja ne mislim da vi spadate u tu kategoriju, ali nemojte da budete naivni da je ovo što se dešava slučajno. Ovo je jedna vrsta ubitačnog, specijalnog rata koji se vodi protiv Srbije u jednom vrlo delikatnom trenutku, kada predsednik Republike pokušava da spase što se spasiti može na KiM. Još jednu stvara da vam kažem, pogledajte šta se dešava malo na evropskoj političkoj sceni. Sada treba sabiti u crnu zemlju Aleksandra Vučića, sada treba sabiti u crnu zemlju Srbiju, sada treba sabiti u crnu zemlju sve nas koji pokušavamo da uradimo nešto za ovu državu, kada je na čelu Evropske komisije došao čovek koji je Španaca iz države koja ne priznaje nezavisnost KiM, koji je po etničkoj pripadnosti Katalonac, ali koji ne podržava otcepljenje Katalonije od Španije. Zašto vam ovo govorim, uvaženi profesore Ševarliću? Ništa se u životu, a pogotovo u politici, ne dešava slučajno. Nemojte ovo što mi ovde sada govorimo da shvatate lično. Ja vas uvažavam kao profesora, kao čoveka koji se mnogo više od mene razume u poljoprivredu. Ali, ovo, ove naslovne stranice, ovaj propagandni rat koji se vodi protiv Vučića na televiziji "N1" nije to rat protiv jednog čoveka, kamo sreće da je tako, ovo je rat protiv države Srbije, ovo je rat protiv srpskog naroda, jer kad neko kaže - srpski narod je kriv za raspad bivše Jugoslavije, vi amnestirate od odgovornosti i Franju Tuđmana i Alija Izetbegovića i šiptarske separatiste na KiM i sve one za koje vi, takođe kao i ja, vrlo dobro znamo šta su radili tokom 1990. godina. Dakle, stvar nije nimalo naivna. Ona se predstavlja smešnom kroz karikature, pa sad naivan čovek može da pomisli - pa dobro, to je karikatura. To je sloboda umetničkog izražavanja. Ali, ove karikature nose u sebi jednu veoma opasnu političku poruku. To je ono što je problem. Ta politička poruka se ne zadržava samo na tome da ujede pojedinca, zvao se on Aleksandar Vučić, Ana Brnabić, Marko Atlagić, Vladimir Orlić, Vladimir Đukanović ili bilo ko od nas, to ujeda Srbiju, to ujeda srpski narod, u vremenu, koje je kao što znate, veoma teško. Zbog toga, ovo o čemu vam govori Marko Atlagić i o čemu vam govore poslanici SNS, shvatite ozbiljno kao jedan apel da svi zajedno uradimo nešto za državu Srbiju. Lako je raditi protiv države Srbije, ima ih mnogo koji to čine, budite na strani onih koji rade za državu Srbiju.
Zahvaljujem. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom i nastavljamo sutra u 10.00 sati. [[Sednica prekinuta u 18.25 časova]] Poštovani dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 80 narodih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 86 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Izvolite.