Zahvaljujem se predsedniče. Postaviću nekoliko pitanja koje se tiču velikog broja ljudi i sa jugoistoka Srbije i u celoj Srbiji, a konkretno se tiču pitanja vezano za ostvarivanja prava na penziju za one ljude koji imaju 40 godina radnog staža, a nemaju 65 godina starosti. Inače, ja sam bio tu kada smo glasali za Zakon o penzijskom osiguranju koji je donesen unazad, mislim da je to bilo 2018. godine ili 2016. godine, gde je u okviru tog zakona zbog stabilizacije budžeta zbog potrebnih stvari donesen taj zakon, gde je u okviru zakona starosna granica postavljena 65 godina starosti i za muškarce, a sada i za žene i da za one ljude koji ranije odu u penziju od 65 godina za te ljude ima sankcija 4% za jednu godinu ukoliko ode ranije. Znači, ako je imao 60 godina ima 40 ili 41 godinu radnog staža, imaće 20% manju penziju nego što bi imao. Svestan sam da je situacija takva kakva jeste, da ima manji broj radnika koji sada uplaćuju penziju prema broju penzionera, mada ta skala raste u korist radnika, više ljudi se zapošljava zbog Kovida, ima i tu problema, ali bilo bi dobro, i ja to pitam nadležno ministarstvo to je Ministarstvo za rad, socijalna pitanja i zapošljavanje. Pošto je jedan od ministara u prethodnim sazivima rekao da će biti promenjeno i da će ljudi koji imaju 40 godina radnog staža godina a 60 godina penzije, da će do 65 godina penzije da ima ta sankcija, odnosno kazna po 4%. A kada napuniš 65 godine starosti onda ta kazna neće biti. Interesuje me, a to interesuje i veliki broj naših građana, sugrađana da li su iz mog kraja ili nekog drugog kraja, to ih interesuje zato što ima dosta ljudi koji dugo rade, imaju 40 godina radnog staža ali nemaju godine starosti, pa bi voleli i želeli, a to je najavio jedan od prethodnih ministara koji je bio u tom ministarstvu da će to biti promenjeno i da će se samo do 65 godina naplaćivati te sankcije, kazne, odnosno da se smanji broj na 4% na godinu dana i da će to biti do 65 godina. Pitam, da li je u planu da se u narednom periodu to promeni i da za sve one ljudi koji imaju 42 ili 43 godine radnog staža, a nemaju 65 godina starosti kada napune 65 godina starosti da se njima ne naplaćuje kazna zato što je otišao ranije u penziju nego da od 65 godina imaju puno pravo na punu penziju, jer oni to zaslužuju. Ovaj zakon je bio potreban, ali kako se stabilizuje situacija u našoj zemlji finansijska situacija, ja bih voleo da to zbog tih naših ljudi da se to što pre uradi zato što to na neki način destimuliše veliki broj ljudi koji rade da ne uplaćuju zdravstveno i penziono osiguranje zato što nemaju, odnosno kada napune 65 godina, a imaju manje njima se tada naplaćuju ti kazneni poeni. Još jedna stvar koju bih rekao, ja ću podržati i pitam Krizni štab, pošto je gospodin Palma isto govorio da se malo amortizuju ove mere kada budu svadbe, kada budu veselja, jer za sve nas koji dolazimo iz unutrašnjosti, iz cele Srbiji ljudi jedva čekaju da se prave veselja za ćerku, za sina, za unuka, pa bi bilo dobro da se to amortizuje i da se da mogućnost da naši domaćini, da naši Srbi, da svi oni koji žive uz našoj zemlji da mogu da normalno da prave svadbu i da ta mogućnost bude kako dozvoljavaju ove naša situacija vezana za ovu bolest kovid. I za kraj bih se još jednom zahvalio svim građanima Srbije i pozvao bih sve naše ljude na Kosovu da 14. februara izađu i glasaju za Srpsku listu, listu koju podržava i naš predsednik Vučić i naš predsednik Skupštine Dačić i veliki broj naših ljudi, skoro svi ljudi ovde podržavaju tu listu. Ja pozivam sve ljude koji žive ili ovde u Srbiji ili dole na Kosovu da izađu 14. februara, to je Sveti Trifun, Zarezač, da izađu i da glasaju za Srpsku listu, jer samo tako možemo sačuvati našu zemlju, samo tako možemo dati podršku našoj braći i našim sestrama dole koji su na Kosovu. Još jednom, dragi moji Srbi, dragi moji ljudi, izađite 14. februara i glasajte za Srpsku listu zato što je to jedini način da spasimo i da čuvamo našu zemlju Srbiju, jer Srbija je Kosovo i Kosovo je Srbija.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Selma Kučević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče, ja svoje pitanje postavljam ministru zdravlja, gospodinu Lončar. U jeku pandemije koja je obuhvatila celu državu sandžačke opštine beleže katastrofalne posledice ove pošasti. Ministar je prilikom posete i u usmenom obraćanju odobrio zapošljavanje radnika u domu zdravlja ove opštine, međutim u praksi to do sada nije realizovano. Opština Tutin, iako spada u red najnerazvijenih opština i najsiromašnijih opština izdvaja veliki procenat svog budžeta za finansiranje medicinskih radnika i rad primarne zaštite kako bi svojim građanima omogućila adekvatnu zdravstvenu zaštitu. Takođe, i rad terenskih ambulanti koje, dakle, opslužuju i po nekoliko hiljada građana, takođe finansira opština Tutin iz svog budžeta. Obzirom da već godinama unazad nije došlo do zapošljavanja u domu zdravlja ove opštine, pa čak ni do popunjavanja upražnjenih radnih mesta prilikom odlaska u penziju, na specijalizaciju domu zdravlja ove opštine i te kako fali kadar. Omladina, mladi lekari, zdravstveni radnici odlaze usled nedostatka motivacije, odlaze u inostranstvo u potrazi za svojim poslovnim i egzistencijalnim rešenjem. Zaista moram da spomenem i to, da dijaspora ove opštine ulaže izrazito velike napore kako bi građanima opštine Tutin obezbedila adekvatnu zdravstvenu zaštitu. Njihova pomoć ogleda se u nizu aktivnosti, kao što je doniranje raznih aparata, skenera, rendgena, a takođe, izgradnja i opremanje dijagnostičkog centra. Iako su pre par dana odobrena neka radna mesta, i to dva, za dva lekara i dva radna mesta za zdravstvene radnike sa srednjom stručnom spremom, to je apsolutno nedovoljno za funkcionalan i adekvatan rad ovog doma zdravlja. Stoga, ja postavljam pitanje gospodinu ministru – da li će on ispuniti svoja obećanja koja su već u nekoliko navrata izrečena, kako u julu mesecu 2020. godine, takođe i 2019. godine, pri formalnoj poseti ovom domu zdravlja, te odobriti neophodna radna mesta za funkcionalan i adekvatan rad ove ustanove, te omogućiti građanima ove opštine jedan skroman i dostojanstven zdravstveni sistem? Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Arpad Fremond. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Saveza vojvođanskih Mađara želim da postavim pitanje i predsednici Vlade i ministarki za zaštitu životne sredine, a pitanje se tiče zagađenja rečice Krivaje i vazduha u Bačkoj Topoli. Pitanje je – šta planira Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo za zaštitu životne sredine da uradi u sprečavanju daljeg zagađenja Krivaje i vazduha u Bačkoj Topoli? Kako i na koji način može Vlada Republike Srbije, Ministarstvo za zaštitu životne sredine, odnosno pokrajinski sekretar za urbanizam i zaštitu životne sredine da pomogne opštini Bačka Topola na čijoj teritoriji se nalazi ovaj problem? Opština Bačka Topola, inače iz koje ja dolazim, već se godinama suočava sa problemima zagađivanja rečice Krivaje i vazduha u samom gradu. U opštini dosta razvojnih projekata je započeto i završeno u prethodnom periodu, dinamično se razvija industrijska zona, imamo prelepo jezero sa kupalištem, završili smo dom učenika, imamo vrhunsku fudbalsku akademiju, gradi se fudbalski stadion u centru grada. Takođe, isto se obnavlja zgrada više hotela u centru grada. Znači, dobre stvari se dešavaju. Međutim, svi koji dođu u Bačku Topolu nažalost grad zapamte po neprijatnom mirisu, a da ne pričamo o građanima koji žive u susednom selu Bajša, jer kroz selo teče rečica Krivaja koja ima strašno neprijatan miris zahvaljujući zagađivanju iste. Nažalost, ima više zagađivača, od Bačkotopolske gradske kanalizacije, preko raznih preduzeća, ali u ovom trenutku se gradi prečistač otpadnih voda sa kojim ćemo jedan deo problema sigurno rešiti još ove godine. Među veće zagađivače spada i fabrika „Žibel“ koja prerađuje nejestive sporedne proizvode zaklanih životinja. Da ne bude nedoumice, za našu opštinu ovo preduzeće je isto tako važno kao ostala preduzeća koja posluju na teritoriji naše opštine, važni su nam radnici i zaposleni u preduzeću koji vrše jako ozbiljan posao i osetljivu delatnost. Svi dobro znamo da uginule životinje i klanični otpaci predstavljaju stalnu potencijalnu opasnost kao mogući izvori infektivnog materijala i kao zagađivači životne sredine. Širenje stočnih zaraza i ogromne materijalne štete koje one mogu da nanesu, kao i mogućnost da pojedine od tih zaraza pređu i na ljude, postao je problem i briga cele naše države. Ako se pravilno sagledaju svi aspekti, jasno je od kolikog je značaja organizovano rešavanje neškodljivog uklanjanja klaničnih nejestivih i sporednih proizvoda klanja i uginulih životinja u cilju sprečavanja širenja stočnih zaraznih bolesti, uspešne zaštite i saniranja životne sredine i racionalnog korišćenja ovih otpadaka. Međutim, svima nama je isto tako važno da sva preduzeća posluju u skladu sa svim zakonima i podzakonskim aktima naše države, i ujedno, da građani Bačke Topole ne moraju trpeti neprijatan miris u vazduhu i neprijatan miris rečice Krivje, koji se oseti od Bačke Topole kroz Bajšu, i Malom Iđošu do Feketića. Pitanja koje me je interesuju. Kako i na koji način posluje preduzeće „Žibel“ u pogledu pridruživanja propisa zaštite životne sredine? Da li plaća državi neke kazne zbog ugrožavanja životne sredine, odnosno, ne ispunjavanja određenih uslova iz podzakonskih akata? U prethodnom periodu koji nadležni državni organ i na koji način je sprovodio kontrolu nad osetljivim poslovanjem preduzeća? Da li su uzimani uzorci i vršenja ispitivanja kvaliteta uzoraka iz rečice Krivaja? Koji nadležni državni organ i na koji način je identifikovao zagađivače rečice Krivaja i kontrolisao njihovo poslovanje? Kako i na koji način može jedna lokalna samouprava da pomogne privatnom preduzeću u izgradnji svog sopstvenog prečistača? Nadam se da ću odgovore dobiti što pre u ime svih građana opštine Bačke Topole i Malog Iđoša i nadam se da ćemo zajednički naći rešenje na sve spomenute probleme. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milećević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče. Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici. Gospodine predsedniče, moje pitanje je upućeno vama i molim vas da ukoliko ste u mogućnosti, kao i do sada odgovorite odmah na to pitanje, jer mislim da je važno, pre svega, zbog javnosti, jer u medijima svi možemo tokom proteklih dana videti različite natpise i tekstove različitih sadržaja, a istinu, upravo treba da čujemo ovde u parlamentu. Reč je, naime, o međustranačkom dijalogu. Mislim da je važno da upravo tu istinu čujemo ovde iz parlamenta, jer parlament je institucija sistema u koji se vodi takva vrsta razgovora i u koji će se voditi takva vrsta razgovora. Ja sam o ovome govorio i na sednici Odbora za stabilizaciju i pridruživanje, gde je jedan od kopredsedavajućih, pored gospodina Orlića, bila i gospođa Tanja Fajon, predstavnik Evropskog parlamenta. Dakle, apsolutno je nesporno da vladajuća koalicija želi nastavak dijaloga, ali ovde je sada pitanje termina, zapravo, od samog formata i teme dijaloga. Dakle, apsolutno je nesporno da vladajuća koalicija želi nastavak dijaloga, ali ovde je sada pitanje samog formata i teme dijaloga. Obzirom da se 1. mart bliži i da treba da usledi druga faza međustranačkog dijaloga, ono što želim da vas pitam jeste da li ste sa gospodinom Mekalisterom definisali sam sadržaj dijaloga, jer od tog sadržaja dijaloga će zapravo i zavisiti koliko će biti uspešan međustranački dijalog? S druge strane, kada je reč o opoziciji, pre svega onoj vanparlamentarnoj opoziciji, a mnogo ih je, mislim da je za opoziciju jako važno da pokušaju da iznađu zajednički imenitelj, da pokušaju da iznađu ono što su konkretni predlozi, ukoliko takvi predlozi i takve sugestije uopšte i postoje koje bi mogle da poprave izborne uslove. Stav koji smo do sada imali od jednog dela opozicije, 42 zahteva ili bojkot, prosto, nije prostor da se dođe do nekakvog dogovora i do nekakvog razgovora. Mi smo odgovorno i ozbiljno pristupili kada je reč o međustranačkom dijalogu. Nismo ga posmatrali formalno i dekorativno. Želim još jednom da istaknem da ono što je bio rezultat prve faze međustranačkog dijaloga je više od 90% implementirano od perioda završetka međustranačkog dijaloga, kada je stav i evropskih parlamentaraca bio da je napravljen kvalitativan iskorak napred, koji vodi upravo ka demokratskom duhu. Kada je reč o opoziciji, mislim da vlada jedna apsolutna konfuzija, i znam da je i vama teško, jer, prosto, ne možete nikoga ograničiti da učestvuje u dijalogu. U opoziciji jedan ne želi da učestvuje sa predstavnicima evropskog parlamenta. Postoji deo opozicije koji ne želi sa antibojkotašima. Ima jedan deo opozicije koji ne želi da učestvuje sa onima koji su učestvovali na izborima. Jedan deo opozicije sebe smatra elitnim delom opozicije. Sada se javio i jedan deo opozicije koji smatra da i vi ne treba da budete kopredsedavajući, jer ste deo vlasti, pa se postavlja pitanje sa kime bi oni, zapravo, želeli da razgovaraju? U javnosti evo i danas, u medijima i danas imamo nekakve natpise da su izašle određene platformom razgovora od strane opozicije, a moje sledeće pitanje je da li ste te platforme vi uopšte dobili, da li ste imali prilike da ih sagledate, jer krajnje je neozbiljan stav tog dela opozicije da opet o međustranačkom dijalogu razgovaramo, do sada je bilo u hotelskim lobijima, a izgleda da ćemo to sada činiti putem medija? Treće pitanje. Nedavno sam u jednom od dnevnih listova pročitao naslov da ste započeli razgovore sa predstavnicima opozicije. Ja znam da niste, da ste samo primili jednog predstavnika jedne političke opcije, koji su želeli da vam upute određenu inicijativu, što je legitimno pravo, a što je odgovoran i ozbiljan odnos vas kao predsednika parlamenta, bez obzira što su oni vanparlamentarna stranka. Na kraju, ako neko iz opozicije misli da će rezultat ovog međustranačkog dijaloga biti nekakva prelazna vlada, koja treba da zameni Skupštinu, koja treba da zameni Vladu, onda apsolutno ne treba da započinjemo takvu vrstu međustranačkog dijaloga. Demokratija se ostvaruje na izborima i samo izbori mogu da promene politički kurs Srbije. Ako se vladajuća koalicija ne plaši izbora, ne znam odakle potreba opoziciji i odakle razlog opoziciji da se plaši izbora? Pa, valjda im je stalo da što pre dođu na vlast. Na samom kraju još jedna konstatacija. To je moje lično mišljenje, a evo i vi možete da potvrdite i to je provejavalo u medijskim naslovima i sadržajima, da ste vi nekoga diskvalifikovali u ovom dijalogu. Mišljenje poslaničke grupe SPS je da apsolutno niste nikoga diskvalifikovali, već samo preneli stav gospodinu Mekalisteru, najvećeg dela političkih stranaka koji je učestvovao u dijalogu, a to je objektivnost od strane evropskih parlamentaraca i da evropski parlamentarci ne budu pristrasni, da ne stanu na stranu jednog dela opozicije. Na samom kraju još jedna rečenica, koristim priliku pošto se danas više neću javljati, u ime poslaničke grupe SPS da pozovem sve one koji žive na prostoru Kosova i Metohije, smatraju Srbiju svojom državom, da pozovem sva ona interno raseljena lica da 14. februara glasaju za Srpsku listu, jer ovde je reč o budućnosti, ovde je reč o opstanku srpskog naroda na prostoru Kosova i Metohije. Zahvaljujem.
Hvala. Pošto je Đorđe pitao mene, da odmah objasnim da sve ovo što je novo u ovoj komunikaciji vezano za međustranački dijalog, mi o tome redovno razgovaramo. Svakog utorka imamo sednice Kolegijuma Narodne skupštine i o tome su svi detaljno obavešteni. Naime, ja sam razgovarao pre nekoliko dana sa Mekalisterom kao potpisnikom tog pisma na osnovu koga je Maja Gojković pozitivno odgovorila u vreme njenog mandata predsednice Narodne skupštine, gde je započet taj međustranački dijalog i gde je predviđeno da ta druga faza međustranačkog dijaloga se odvija nakon parlamentarnih izbora uoči sledećih parlamentarnih izbora. Naravno, mnoge su se okolnosti tu promenile, između ostalog i to da mnoge stranke koje su ranije učestvovale, odnosno započele učešće u tom dijalogu sada više nisu u parlamentu, neke zbog neučestvovanja, neke zbog toga što nisu prešle cenzus od 3%, tako da u suštini mi ćemo nastaviti sa tom našom dobrom voljom, da tako kažem, za vođenje međustranačkog dijaloga. Dogovoreno je da taj dijalog započne u martu mesecu. Ja sam čak i predložio 1. mart kao neki mogući datum za tu neku prvu razmenu mišljenja koja bi bila između mene kao predsednika Narodne skupštine i predstavnika Evropskog parlamenta. Ono što je sigurno, mi smo izrazili svoje viđenje, vezano za one koji su do sada učestvovali u tom dijalogu od strane Evropskog parlamenta i naš zahtev da tu mora da se pokaže visok nivo objektivnosti ukoliko neko zaista želi da potpomogne taj dijalog. Mekalister je predložio da, imajući u vidu pandemiju i potrebu da se veliki deo tih aktivnosti obavlja na licu mesta, a ne samo na daljinu, da osim ovo dvoje predstavnika koji obavljaju određene funkcije koje su vezane za Srbiju, a to su Tanja Fajon i Bilčik, da se u dijalog vrate ova dvojica bivših parlamentaraca, koji su i započeli taj dijalog, Flekenštajn i Edvard Kukan. Ostalo je da u narednih dvadesetak dana, do početka marta, se ti tehnički detalji rasprave, a to znači da mi još nismo usaglasili detalja vezano oko ovih nepoznanica o kojima smo pričali, na koji se format tu misli, koji su to učesnici. Kao što ste i sami rekli, postoji neko mišljenje, oni tu uvek po sebi imaju neko elitističko mišljenje da samo oni treba da učestvuju, jedan deo, nekoliko stranaka, da su one najbitnije i da niko drugi više nije bitan. Naše mišljenje je da u tome treba svi da učestvuju. Naravno, postoji i drugi problem, a to je postoje stranke koje ne žele da se o tome raspravlja u prisustvu stranaca, što znači da ćemo i njihovo mišljenje morati da saslušamo, da li u okviru ovog dijaloga ili neke druge platforme, to ćemo da vidimo u narednom periodu, a i da se dogovori dinamika i teme tog dijaloga, jer dijalog nije fontana želja. Svakome želje padnu na pamet, a nemaju nikakve veze sa političkom realnošću. Sve u svemu, za sada se ništa novo nije desilo na tom planu. Mi svakog utorka imamo Kolegijum i razmenjujemo mišljenje o svemu tome i, naravno, jedni druge informišemo. Hvala vam. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković Palma. Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u utorak je jedan narodni poslanik govorio na svom jeziku. Inače, on je pripadnik nacionalne manjine i to niko ne spori. Njegovo je pravo, po Ustavu, da može da govori na svom jeziku, ali niko od nas nije razumeo šta je taj poslanik govorio. On je napao sve vladare u Srbiji zbog jedne sudske odluke i moje pitanje se odnosi na Vladu. Želim da mi Vlada odgovori i ministar Vulin, zato što sud nije osudio Vulina što je koristio termin „Šiptari“. Lično sam čuo Edi Ramu koji je nazvao Albance Šiptarima, pa poručujem da tuže Edi Ramu. Kolega poslanik možda treba da pita kako je to 1.300 terorista pušteno iz srpskih zatvora za vreme kada je bio Koštunica premijer? Naravno, naređeno mu je, nije on to svojom voljom uradio. Na čelu te organizovane grupe i bande bila je Flora Brovina. Kao, oni su trgovali cigarama, nisu teroristi. Veliki broj tih koji su tada pušteni iz srpskih zatvora viđeni su u uniformi UČK. Kad ćete jednom da prestanete, kao što Srbi to ne rade, da stalno napadaju Srbiju i građane Srbije i da u izbornoj kampanji to bude jedina tema? Srpskim partijama nikada nije bila tema izbori na jugu Srbije, kada su u pitanju opštine i gradovi gde žive Albanci, već smo pričali o programu, da korisnici programa budu sve nacije koje žive u Srbiji, a posebno na jugu Srbije. Govorio je kako je etničko čišćenje, itd. Kakvo etničko čišćenje, pa etničko čišćenje su doživeli Srbi i genocid. Koliko danas Srba živi u Prištini a koliko je živelo pre? Koliko u Đakovici danas živi Srba a koliko su živeli pre rata? Koliko Albanaca danas na popisu ima na KiM a koliko je imalo ne za vreme rata nego pre rata? Mnogo više. Znači, Srbe su proterali a naselili Albance, koji nikada nisu živeli na KiM. Jeste to pravo poslanika da govori, ali mi ne možemo da ćutimo, jer poslanik je u svom govoru govorio i o Angeli Merkel i o Makronu, prozvao je i njih, kako je nepravda u srpskim sudovima. Tražim da mi Vlada odgovori i da obiđu Trnovac, najveće leglo droge i narko dilera. Trnovac nije zabranjen, da se uđe u Trnovac i da vidimo koliko njih u Trnovcu se bavi distribucijom droge. Siguran sam da to naša policija ima i da to ne toleriše više. Neka daju izveštaj što pre. Evo, ja tražim, u ime Poslaničkog kluba Jedinstvene Srbije i mojih koalicionih partnera SPS i da mi ne zamere ostale partije, da se i u vaše ime pozovem, da policija odradi Trnovac i da da izveštaj Narodnoj skupštini ili Odboru za bezbednost šta su pronašli u Trnovcu. Kada su u pitanju izbori na KiM gde su Albanci, Srpska lista ne napada Albance, već se samo brani kad ih Albanci napadnu. A tamo je takmičenje između albanskih lidera, predsednika partija, ko će više da napadne Srbe jer će mu to dati veći broj glasova. Šaljem poruku Albancima na KiM – nekada ste sarađivali sa Srbijom, hajte da se vratite da sarađujete ekonomski sa Srbijom, ne traži niko da vi zaboravite nešto što ste utripovali u vašim glavama i mi Srbi koji smo bili žrtva agresora NATO pakta da počnemo da sarađujemo. Kad bi se takva anketa pravila na KiM, garantujem da bi svi kosovski lideri izgubili. Šta ćete vi to da uradite? Da dovedete strane investitore, kao što Srbija radi? Koliko ste vakcinisali građana? Šta da vam pomognemo? Ja sam siguran da su Vlada Srbije i predsednik Aleksandar Vučić i Ivica Dačić spremni da pomognemo i kosovskim Albancima kada su u pitanju i vakcine itd, ali njihovi lideri prave takvu retoriku i šalju militantne poruke, ratne, lažne, kako bi udaljili albanski narod od Srbije. Srbija želi da sarađuje sa svima, kao što sarađuje sa svim nacijama koje žive u Republici Srbiji, ali isto tako tražimo da se poštuje Ustav. Može svako da priča za ovom govornicom i štiti ga imunitet, ali ako laže, mi ne možemo da ćutimo. Taj gospodin je govorio neistinu.
Gospodine Markoviću, pet minuta je prošlo. Hvala. Kad ste već spomenuli amnestiju, pomilovanje i ostalo za albanske separatiste i teroriste, i ovde, u ovom Domu, nažalost, su donošeni ti zakoni posle 2000. godine, u vreme DOS-ovog režima, a najveća ironija je da je Aljbin Kurti pomilovan od strane tadašnjeg predsednika Jugoslavije i Vojislava Koštunice i pušten iz zatvora u Nišu. Ali, to sad nije tema. Narodni poslanik Marko Parezanović ima reč.
Danas ću postaviti dva pitanja. Prvo pitanje se odnosi na Ministarstvo finansija, a tiče se informacije koje smo mogli čuti u medijima u prethodnim danima u vezi sa poreskom utajom bivšeg gradonačelnika Beograda, bivšeg ministra i bivšeg predsednika DS Dragana Đilasa. Prema informacijama koje smo mogli pročitati, Dragan Đilas je sklonio iz Srbije preko pet miliona evra u Švajcarsku, i to u jedan mali gradić pod nazivom Cug, koji je inače poznat po tome da predstavlja poreski raj u čitavom svetu i poznat je po tome što u tom gradiću ima više registrovanih firmi nego stanovnika. Upravo u tom gradiću je Dragan Đilas 2014. godine osnovao firmu, u upravu te firme postavio svog brata Gojka Đilasa, da bi, nakon što je u javnost izašla informacija da Gojko Đilas ima 29 stanova u najelitnijem delu Beograda, Dragan Đilas lično zamenio svog brata u upravi te firme. Ono što sada želim da pitam Ministarstvo finansija jeste – kakve mehanizme ima država Srbija da spreči slanje novca iz Srbije u druge zemlje, posebno ako Dragan Đilas i njemu slični nastave sa evakuacijom svog kapitala, uzimajući u obzir da imamo skoru primenu Zakona o poreklu imovine? Ono što se takođe postavlja kao pitanje – kako je uopšte moguće da neko ko izbegava plaćanje poreza u svojoj zemlji, nešto što je osnovna stvar, što je pitanje društvene higijene, ima moralno pravo da se bavi politikom i da bude deo javnog prostora u ovoj zemlji, da nam svima drži predavanja o tome šta u ovoj zemlji treba da se radi, da predstavlja sebe kao neku moralnu vertikalu, a to isto važi i za sve one njihove medije koji su registrovani po Luksemburgu i ko zna gde, koji su izuzeti od zakona ove države i koji u ovoj državi ne plaćaju porez? Neka idu tako u Švajcarsku i Luksemburg i nek se tamo bave politikom, neka tamo njima sole pamet. U vezi sa tim bih postavio još jedno pitanje MUP-u, Ministarstvu kulture i informisanja i svim udruženjima medija. Na prvom mestu hoću da apsolutno pozdravim spremnost države Srbije da zada jedan odlučan udarac kriminalu i mafiji u Srbiji na jedan veoma ozbiljan način, jer ne samo da su neki ljudi uhapšeni nego su prikupljeni jako ozbiljni dokazi iz kojih treba da proizađu jako ozbiljne optužnice i sudski proces, jer to je najvažnije. Džaba ako nekoga uhapsite, ako to nema svoj kvalitetan sudski epilog. Međutim, kao i svaki put, kada se nešto dobro desi u Srbiji, nastane jedna apsolutna nervoza i histerija o strane već pomenute tajkunsko-medijske hobotnice. U ovim danima vidimo da se intenzivno nastavlja ono što se dešavalo i prethodnih nekoliko godina. Radi se o jednoj monstruoznoj, najbrutalnijoj mogućoj kampanji protiv predsednika Srbije Aleksandra Vučića, a sa ciljem da se on apsolutno kriminalizuje svakog dana, da se predstavi kao legitimna meta protiv koje je apsolutno sve dozvoljeno, pa i da bude nasilno smenjen sa vlasti ili kako su nam već govorili više puta da doživi sudbinu Čaušeskog ili da se u Srbiji dogodi nekakav ukrajinski, makedonski, bolivijski scenario i šta sve ne. Praktično, svaki put kada se u svetu desilo nešto loše, kada je u nekom gradu pala krv, predstavnici opozicije su se ponadali da bi tako nešto moglo da se desi u Srbiji. I tu se više ne postavlja pitanje hoće li te kampanje biti ili neće, već samo pitanje u tom konkretnom danu ko će biti meta, da li predsednik, neki član njegove porodice, brat, sin, otac i ta kampanja neprestano traje već godina. Prethodnih dana je postala jako intenzivna i ako se neko pita zašto je to tako, samo molim građane da samo malo razmisle šta se sve dogodilo u samo prethodnih nekoliko meseci od izgradnje dve kovid bolnice za jako kratko vreme koje su nam pomogle da smestimo sve pacijente obolele od Kovida, do jako dobro organizovane vakcinacije, gde smo kao država među najboljima u svetu. Dobili smo početkom godine i potvrdu od međunarodnih finansijskih institucija da smo imali najmanji pad ekonomije u prethodnoj godini. Usledilo je i povećanje plata i penzija, čak i u godini kada imamo epidemiju Kovida, i još jedan program podrške građanima i privredi, paralelno sa tim država je zadala, pa rekao bih u poslednjih 15 godina, nikad jači udarac kriminalu i mafiji. U prethodnih 10 do 15 dana predsednik Srbije imao je sastanke i razgovore sa praktično svim najvećim liderima u svetu, od istoka ka zapadu i sve je to rezultiralo jednom ogromnom histerijom i nervozom od strane već pomenute tajkunsko-medijske hobotnice. Toliko je daleko to otišlo da ne samo da više nazivaju Srbiju fašističkom zemljom, nego Dragan Đilas ide toliko daleko da najveće lidere svetske proziva za stvaranje nekog neofašističkog sistema u Srbiji. Dakle, to samo govori koliko je ta nervoza velika, koliko se ti ljudi više ne bave kritikom predsednika ili predlaganjem nekih svojih ideja i programa, već se bave 24 sata dnevno isključivo kriminalizacijom predsednika i njegove porodice. I to je nešto na šta svi nadležni organi moraju da daju jasan odgovor i ne samo oni već i čitava javnost, jer se radi o legitimno izabranom predsedniku Srbije. Mislim da je neprihvatljivo, posebno u državi u kojoj je relativno skoro ubijen premijer, da se jedna takva kampanja vodi. Zaista očekujem od svih nadležnih organa, koje sam već pomenuo da konačno daju jedan snažan odgovor na ovu potpuno neprihvatljivu kampanju, a takođe i od svih drugih aktera javnog života i od političkih partija, od predstavnika medija i medijskih udruženja. Hvala.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Samo bih hteo da podsetim, pošto se poslanik Šaip Kamberi javljao u toku postavljanja pitanja, odnosno korišćenja ovog prava na osnovu člana 287. Poslovnika, da podsetim da je Poslovnikom predviđeno da nisu dozvoljene replike i ukazivanje na povredu Poslovnika u toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora. Nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Đuro Perić i Uglješa Marković. Nastavljamo rad i prelazimo na Zajednički načelni pretres o predlozima akata iz tačaka 4. i 5. dnevnog reda. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 195, shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram Zajednički načelni pretres o Predlogu autentičnog tumačenja odredbe člana 2. stav 1. tačka 3. Zakona o sprečavanju korupcije, sa ispravkom i Predlogu autentičnog tumačenja odredbe člana 64. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, sa ispravkom. Oba ova predloga je podneo Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Da li predstavnik predlagača želi reč? Da. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedniče Skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo dva predloga za donošenje autentičnog tumačenja, kao što smo mogli da čujemo od predsednika Skupštine. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo uputio je Predlog akata za njihovo donošenje Narodnoj Skupštini, pa bih ja na početku odmah predložila da ih Narodna Skupština i usvoji u Danu za glasanje. Jedan predlog se odnosi na odredbu Zakona o sprečavanju korupcije koja se odnosi na određivanje pojma „javni funkcioner“. Dakle, radi se o licima koja su neposredno birana od strane građana, o licima koja bira, postavlja ili imenuje Narodna Skupština, predsednik Republike, Skupština autonomne pokrajine, Vlada autonomne pokrajine, organi jedinica lokalne samouprave, Visoki Savet sudstva, Državno veće tužilaca i Vrhovni kasacioni sud. Što se tiče drugog predloga, drugi predlog se odnosi na odredbu Zakona o visokom obrazovanju koja se tiče izbora organa poslovođenja visokoškolske ustanove. Dakle, postoji mogućnost da se nastavnicima, a koji su navršili 65 godina života, produži radni odnos određenim ugovorom sa visokoškolskom ustanovom na određeno vreme do dve godine. To produženje može da se ponovi dva puta i oni zapravo nisu izabrani na neodređeno vreme. U tome se sastoji sadržina ovog autentičnog tumačenja. Dakle oni ne mogu biti birani u organ poslovođenja visokoškolske ustanove, jer upravo je jedan od uslova da su izabrani na neodređeno vreme. Na primer, za mesto rektora, dekana, predsednika Akademije strukovnih studija ili direktora škole strukovnih studija. Osvrnuću se kratko i na važne stvari koje se tiču funkcionisanja države i na važne stvari koje se tiču boljeg životnog standarda naših građana. Imali smo prilike u prethodnim danima da slušamo i da govorimo o prvih 100 dana rada Vlade. Uopšte da bi smo mogli da govorimo o rezultatima, ali da bi smo mogli i da radimo moramo najpre čuvati mir i stabilnost. Mi smo odolevali izazovima i problemima i sve ove godine smo čuvali mir i stabilnost uprkos složenoj situaciji i sa Prištinom i u regioni i u proteklim godinama u nekim složenim situacijama koje se tiču unutrašnjih nekih dešavanja u našoj zemlji. Imali smo pozive na rušenje ustavnog poretka, imali smo upade u Narodnu skupštinu, demonstriranje nasilja verbalnog, pa čak i fizičkog, ali uspeli smo da u skladu sa svim međunarodno-pravnim standardima uspostavimo mir, naravno uz minimalnu fizičku prinudu i da zapravo sačuvamo građane, državu i institucije naše zemlje od huligana. Mir i stabilnost su preduslov razvoja jedne zemlje u svakom smislu. U poslednjih osam godina, recimo, imamo stabilan kurs dinara na 117, 118, što Srbija nikada ranije nije imala. Mnogo truda i rada uložili smo u postizanje makroekonomske i fiskalne stabilnosti, koje, moram da kažem, ni u jednom trenutku nisu ugrožene. Sve to nam, naravno, dovodi nove investicije, dovodi nam radna mesta, otvara nam radna mesta, izgrađuje našu zemlju i čini nas spremnim i u daljim koracima, u preduzimanju daljih koraka prilikom pristupanja Srbije EU, ali čini nas spremnim na izgradnju dobrih odnosa sa susedima u regionu, ali i sa svim drugim zemljama i čini nas spremnim, naravno, za neki dalji ekonomski napredak koji smo svakako i planirali. Kada smo kod ekonomskog napretka 2020. godinu mi smo završili sa stopom javnog duga od 56,8% na nivou Vlade, odnosno 57,8% u odnosu na BDP na nivou kompletne države sa svim lokalnim samoupravama. Mi sada držimo javni dug ispod mastriht nivoa koji je 60% i važno je da građani Srbije to znaju, jer je to važno za sadašnje funkcionisanje države, ali je važno i za neku budućnost gde ćemo biti sasvim sigurni da nismo napravili ili ostavili neke velike dugove. U 2021. godini stopa javnog duga ne bi smela da pređe 61%. Dakle, mi ćemo imati velika ulaganja u infrastrukturu, u auto-puteve, u izgradnju i rekonstrukciju preko 1.200 kilometara regionalnih i lokalnih puteva. Imaćemo izgradnju kanalizacionih mreža, fabrika za prečišćavanje otpadnih voda itd. Sada smo prvi u Evropi po stopi rasta. Trudićemo se da tako bude i u 2021. godini. Takođe, do kraja godine se očekuje da prosečna plata u Srbiji bude 570 evra, a prosečna penzija bi trebalo da pređe 270 evra. U prošloj godini, sećamo se, imali smo više puta povećanje plata i penzija. Imali smo i ta jednokratna davanja od 100 evra svim građanima koja su naravno i podigla potrošnju, ali su podigla i neki ekonomski optimizam. Za ovu godinu takođe postoji plan da se povećaju plate i penzije, postoji plan i da bude više jednokratnih davanja i mi u narednim danima očekujemo da taj plan objavi ili predsednica Vlade Ana Brnabić ili predsednik Republike Aleksandar Vučić. To samo znači da smo mi u ekonomskom smislu najbolje podneli epidemiju od svih evropskih zemalja i da zbog toga i imamo mogućnost da dalje radimo na sprovođenju mera koje smo svakako u prethodnim godinama i planirali. Ono što je dugoročan plan, koji bih ja posebno istakla, jeste realizacija Programa „Srbija 2025“, koji je vredan 14 milijardi evra, od čega bih izdvojila šest milijardi evra za putnu infrastrukturu, tri i po milijarde evra za železničku infrastrukturu, 500 miliona evra za podsticaj nataliteta, 700 miliona evra za kulturu i obrazovanje itd. i ja sam sasvim sigurna da će Srbija u ovim oblastima, kao i u ostalim oblastima, biti lider ne samo u regionu, već i u Evropi i svetu. Tom liderstvu u ovom trenutku govori u prilog i otvaranje gasovoda za komercijalni saobraćaj gasa po ceni od 155 dolara na 1.000 metara kubnih i zašto je to važno za naše građane o tome danas želim da pričam. Ranije i o tome nisam govorila. Važno je zato što smo mi kao država bili zainteresovani za manju cenu gasa, ali i za jednako dobar kvalitet. U svakom slučaju, mi smo uzeli neke kredite za izgradnju gasovoda i kroz takse ćemo dobijati novac koji će moći da ode na vraćanje tih kredita. Sa druge strane, to su neki problemi koji su, da kažem, svakodnevni, o kojima su i naši građani zabrinuti. Dakle, moraćemo da radimo na unutrašnjoj gasifikaciji. Mnogi ljudi se još uvek greju na čvrsta goriva koja zagađuju vazduh, iako u nekim delovima naše zemlje postoji i primarni i sekundarni gasovod. Jasno je da mnoge kuće, da tako kažem, i za mnoge građane Srbije velika investicija da kupe kotao, da plate priključak itd. i ono što ja u ovom trenutku mogu da kažem građanima jeste da će država raditi i na tome da i za to stvori povoljnije uslove, jer ćemo na taj način sa jedne strane obezbediti jeftinije gorivo za naše građane, a istovremeno sa druge strane obezbedićemo čistiji vazduh. Što se tiče potreba privrede, na primer, Teklas je hteo da gradi još jednu fabriku za auto delove, ali su rekli da im je za to potreban gas, tako da to znači da moramo brzo da pravimo gasovodnu mrežu koja je usmerena ka manjim gradovima i opštinama, kako bismo na taj način privukli investicije i kako bismo povećali našu konkurentnost na tržištu. Zašto kažem prema manjim opštinama i gradovima? Zato što smo obećali ravnomerni regionalni razvoj. To najbolje, naravno, može da se vidi na primer u Nišu iz kog ja dolazim. Predsednik je pre nekoliko dana najavio i otvaranje sedme fabrike u Nišu. On je lično otvorio šest fabrika u Nišu. Mi danas možemo da odgovorimo i o naučno-tehnološkom parku i o novom Kliničkom centru u Nišu i o mnogo projekata za koje je lično Aleksandar Vučić insistirao da budu realizovani do kraja u koje su uložene stotine miliona evra. Možemo da uzmemo za primer i Gračanicu, gde je za bolnicu uloženo šest miliona evra. Možemo da uzmemo za primer i Prokuplje u kome će se graditi bolnica u kojoj će biti uloženo 30 miliona evra i napominjem sve to u vreme kada su veliki gradovi velikih evropskih zemalja u borbi sa korona virusom zatvoreni, naši gradovi ne samo da nisu zatvoreni, već se dalje i razvijaju. Želim da kažem da je i osim svih troškova, koje smo planirali za borbu protiv korona virusa, pre nekoliko dana Vlada Republike Srbije donela je odluku o izdvajanju sredstava za lečenje obolelih od retkih bolesti i to u iznosu od tri milijarde dinara samo za 2021. godinu. Podsetiću vas da je taj iznos u 2008. godini iznosio nula dinara, u 2012. godini 130 miliona dinara, a u 2014. godini, kada je Aleksandar Vučić postao predsednik Vlade, prvi put je formiran fond gde su se prikupljala zapravo sredstva za lečenje obolelih od retkih bolesti i od 2014. godine do danas ta sredstva se samo povećavaju. Mnogo novca smo uložili u zdravstveni sistem i to je jedan od razloga zbog kog nismo poklekli pred naletom korona virusa koji nas je svakako sve iznenadio. Želim da kažem i o tome nešto da bi građani znali - Srbija je prva u Evropi po imunizaciji stanovništva i upravo je to pokazatelj da se posao radi predano i odgovorno. Čuli smo najave da ćemo početi da proizvodimo vakcine. Dok se druge zemlje bore da nabave vakcine mi paralelno sa tom borbom za vakcine planiramo i proizvodnju vakcina, što će za nas svakako značiti krupan korak napred, značiće da nećemo više morati da zavisimo od tržišta ili od nečije dobre volje ili od situacije da jednostavno, kao što smo se pre nekoliko dana našli u situaciji da smo vakcine naručili i platili, ali da ih jednostavno nema. Da bi građani znali, stiglo je 50 hiljada doza ruske Sputnjik vakcine za prvu vakcinu i stiže još 50 hiljada za revakcinaciju. Do kraja februara stići će još 88 hiljada Fajzer vakcine. Do kraja februara stići će između 125 i 150 hiljada AstraZeneka vakcine. O značaju 500 hiljada kineskih vakcina Sinofarm treba govoriti i 500 hiljada kineske vakcine će zajedno sa vakcinama koje sam malopre navele zapravo osigurati Srbiji prvo mesto u Evropi u imunizaciji stanovništva. Tako da u ovom trenutku možemo da kažemo da zaista gazimo krupnim koracima napred ka konačnoj pobedi korona virusa. To znači da ćemo do kraja februara u Srbiji imati milion ljudi kompletno vakcinisanih i revakcinisanih, što znači dva miliona doza, čime ne može mnogo zemalja u ovom trenutku u Evropi da se pohvali. Nešto drugo sam takođe htela da istaknem, što je od velikog značaja za građane Srbije, a takođe proizilazi iz naše saradnje sa Kinom. To je ugovor sa kineskom kompanijom SRBS o izgradnji kanalizacionih sistema u 65 opština u Srbiji u vrednosti od 3,2 milijarde evra i u ovom trenutku ne mogu da ne pomenem gradsku opštinu Crveni krst u Nišu, čiji sam takođe odbornik, gde od 23 sela u ovom trenutku 19 sela nema kanalizacione mreže ili nema kompletne kanalizacione mreže. Ovaj ugovor podrazumeva da će u tim opštinama na koje se ugovor odnosi kanalizaciona mreža biti izgrađena i do 80%, što će značiti veliku šansu da kanalizaciona mreža stigne i do udaljenih sela i najudaljenih kuća. Na polju obrazovanja postigli smo velike rezultate uvođenjem dualnog obrazovanja, koje je dovelo napredak koji je vidljiv u Nemačkoj, Austriji, Švajcarskoj i Danskoj, ali i kod nas. Ljudi su se zaposlili. Ključna prednost dualnog obrazovanja je što su već sa 16 godina u stvari ljudi spremni za izazove koje nosi posao koji su odabrali, ali su spremni i da počnu da doprinose sebi, svojim porodicama, na kraju krajeva i državi. Važno je da su osposobljeni i da mogu da počnu da rade, naravno dalje školovanje i usavršavanje uvek stoji kao mogućnost. To će samo značiti, primena dualnog obrazovanja u Srbiji će samo značiti da će odgovornosti i ozbiljnost biti osobine koje će se razvijati kod naših učenika. Iza nas je period kada Srbija nije bila tako uspešna, pa je onda iza nas i period fiskalne konsolidacije i teških promena koje smo donosili. Kod nas sistem nije bio takav, nije bio organizovan na takav način da može kao jedna od bitnih promena biti uvedeno i dualno obrazovanje. Međutim, sada već možemo da govorimo o benefitima dualnog obrazovanja koje je kod nas pokrenulo ne samo nova zapošljavanja i jačanje privrede i ekonomije, već je pokrenulo i svest o tome da moramo istovremeno da radimo i da učimo kako bismo išli u korak sa konkurencijom koja postoji u svetu kako bismo bili sigurni da ćemo opstati, ali i da ćemo moći da napredujemo. Želim ovo vreme danas da posvetim i nekim aktuelnim temama koje su aktuelne ovih dana, a tiču se hapšenja kriminalne grupe Velimira Belivuka. Jedno je jasno, država je pokazala svoju odlučnost da se izbori sa organizovanim kriminalom. Narodni poslanici su takođe i Narodna skupština je takođe uradila svoj deo posla kada smo menjali, odnosno da se tako izrazim, prilagođavali odredbe i Krivičnog zakonika i Zakona o krivičnom postupku kada smo doneli Zakon u borbi protiv organizovanog kriminala, ostalo je naravno na nadležnim državnim organima koji treba da rade svoj posao. Oni će da rade svoj posao ako državu vode jak predsednik i jaka Vlada, kao što je to danas slučaj. Potpuno je jasno da se ne radi o hapšenju neke navijačke grupe, jer je policija u svim objektima koji su bili povezani sa ovom grupom koja je uhapšena, pronašla velike količine droge, novca, oružja, i to ne bilo kakvog oružja, već na primer i snajper, koji verujem da navijačke grupe svakako ne koriste za međusobne obračune. Logično je što su se u javnosti pojavila određena pitanja. Jedno od tih pitanja je i da li je taj snajper nabavljen sa ciljem izvršenja atentata na predsednika Aleksandra Vučića, ako znamo da je on prvi i na nedvosmislen način objavio rat mafiji? Dakle, Aleksandar Vučić je prvi čovek koji je tražio da se primeni zakonodavni okvir i tražio da se istraje u borbi protiv kriminala. I dok sa jedne strane imamo potpunu i namernu, čini mi se kriminalizaciju i Aleksandra Vučića i njegovog čak sina, i njegovog brata, dok se građanima preko medija koje finansira Dragan Đilas svakodnevno serviraju izmišljene afere koje bi samo predsednika ili njegove najbliže saradnike dovele u vezu sa određenim kriminalnim grupama, sada, sa druge strane imamo osnovanu sumnju da se za to vreme spremao atentat na predsednika. Mnogo puta smo i ovde u ovoj sali ukazivali na onaj snajper na naslovnoj strani NIN-a i na potencijalnu mogućnost da ćemo jednog dana govoriti o atentatu na prvog predsednika ove države, o čemu nažalost danas i govorimo. Na sreću, munjevitom i dobro organizovanom akcijom i reakcijom nadležnih organa sprečen je scenario te vrste. Država je pokazala da ima snage da se obračuna sa svim oblicima kriminala i što je najvažnije poslala je poruku da u toj borbi nema zaštićenih. Predsednik Aleksandar Vučić, Vlada Srbije i državni organi imaju nedvosmislenu podršku narodnih poslanika sa izborne liste Aleksandar Vučić – Za našu decu, da se izbore sa mafijom, jer vladavina prava treba biti temelj na kome ćemo graditi razvijenu, modernu i jaku državu. Živela Srbija.
Zahvaljujem koleginici. Pre nego što nastavimo sa daljim radom, želim da vas obavestim da biste mogli da planirate današnji rad, da se glasanje o tačkama koje su na današnjem dnevnom redu, odnosno u sazivu ove sednice, očekuje 16.00 časova. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Za reč se javio narodni poslanim Muamer Zukorlić.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, verujem da ćemo prihvatanjem predloženih zaključaka za autentično tumačenje ova dva člana zakona svakako doprineti preciznijem razumevanju ovih zakonskih odredbi, uvažavajući obrazloženja koja su nam ponuđena. Oba se tiču obrazovanja. Prvo se tiče namere da se jasnije utvrdi i precizira kategorija javnih funkcionera u obrazovnom sistemu, a opet da bi se olakšalo Agenciji za borbu protiv korupcije da bolje razume i bude preciznija i svakako učinkovitija u borbi protiv korupcije i u sektoru obrazovanja. Svakako i drugi predloženi zaključak o autentičnom tumačenju on se odnosi na visoko obrazovanje gde je bilo neophodno preciznije utvrditi kategorije na koje se odnose, posebno ovaj deo u vezi sa mogućnošću daljeg angažovanja profesora ili naučnika nakon njihovog penzionisanja. No, tema obrazovanja kada se god otvori ili bude pred nama na dnevnom redu, njen značaj ne dopušta da se ostane isključivo vezati za ono što je konkretni predlog u pogledu današnjeg ili bilo kog drugog posla. Obrazovanje je najvažnija ili strateški najznačajnija kategorija za svako društvo i svaku državu. Za sada smo u nekim segmentima dali dovoljno značaja. Možda obrazovanju, možda najviše u samom zakonodavnom aspektu i svedok sam i kroz Odbor za obrazovanje, vodeći taj odbor i u proteklom mandatu, ali i u svim drugim komunikacijama na nivou Narodne skupštine, da se pokazala ozbiljna volja da se obrazovanje dalje unapređuje i da mu se omogući najbolji zakonski okvir kako bi se moglo dalje usavršavati, dograđivati, unapređivati. Sama činjenica da smo se u proteklom mandatu jako često bavili zakonima iz sektora obrazovanja, zapravo pokazuje koliko smo bili spremni dati značaj obrazovanju i koliko smo zapravo imali sluha za sve inicijative koje su dolazile, bilo od drugih faktora u društvu i zato smo i toliko zapravo imali sednica sa temom zakona iz oblasti obrazovanja. Međutim, ne možemo stati isključivo na samom zakonodavnom aspektu i materiji. Društvo i država se bave i ostalim segmentima važnim za čoveka, odnosno za svakog građanina ove zemlje. Istina, najznačajniji deo energije ide polje privrede, odnosno ekonomije. Zato tu i imamo proteklih godina najzapaženije efekte u pogledu napretka, oživljavanja, odnosno ozdravljenja privrede koja je nažalost pretrpela teške udare i doživela brojne krize u proteklim, ne samo godinama, nego čak i decenijama. Međutim, poznato je kroz celokupno civilizacijsko iskustvo da greške i promašaje koje napravite na recimo, polju privrede, ma koliko bile velike možete ih početi otklanjati za par godina, a čak ih možete otkloniti za pet i potpuno za 10 godina, ma kolike te greške bile, za jednu deceniju možete uglavnom, sposobna vlast može da otkloni te greške, da vrati stanje ekonomije, odnosno privrede na pravi put i na stabilne noge. Međutim, dame i gospodo, ukoliko se naprave greške u obrazovanju bilo koje vrste, zakonodavne ili praktične ili organizacione, a posebno ukoliko te greške postanu anomalije, a posebno ukoliko te anomalije zažive, onda znajte nema nikakve šanse, ne za jednu deceniju, pet decenija se takve anomalije ne mogu otkloniti. Da biste formirali jednog univerzitetskog profesora pod uslovom da dobijte talentovanog kandidata, potrebno vam je 20 do 25 godina. Da biste formirali dobrog učitelja i nastavnika, potrebno vam je 15-ak godina. To je ogromno vreme da prosto promenite kolovođu, da promenite trenera, da promenite kapetana tog broda i to pod uslovom da nipošto ne promašite, pod uslovom da imate odličan sistem u selekciji kadrova. Međutim, ukoliko napravite greške, onda su posledice dugoročne. Ovo predstavljam na ovaj način kako bi skrenuo pažnju znajući da je većini u ovoj Narodnoj skupštini stalo do ne samo ispravnih i zdravih procesa u društvu, već nam je stalo da zapravo i shvatimo šta su glavni problemi. Prateći sve tokove u društvu proteklih godina, posebno zadnjih pet godina, kako sam aktivno u politici, evo i sektor, odnosno problem korupcije, problem kriminala, hvala Bogu pokazna je hrabrost da se sa najvišeg nivoa u ovoj zemlji i sa svim kapacitetima uhvatimo u koštac sa raznim oblicima kriminala i korupcije. Međutim, skrećem pažnju, jedini izuzetak je da se do sada nije pokazala ili hrabrost ili možda nije se dovoljno detektovala činjenica da u sektoru obrazovanja takođe postoje organizovane grupe. Možete ih zvati kriminalnim, možete ih zvati oligarhijskim, interesnim, kako god hoćete, ali njihov uticaj je isti. Čak sam promišljao tražeći odgovore za to zašto smo imali hrabrosti da se suprotstavimo raznim mafijama, od putnih, preko ovih klasičnih do ne znam kakvih, ali obrazovnim mafijama do sada nismo stali na crtu. Verovatno zato postoje određena obrazloženja, pa čak i sama psihološka obrazloženja. Svi mi koji sedimo u ovim klupama imamo određene respekte prema našim profesorima, uglavnom te neke vajne, velike profesorske veličine doživljavamo kao neku višu vrstu. Pa čak i kad saznamo da postoje određeni problemi u kojima možda i oni sami sudeluju mi imamo taj neki odnos poštovanja što je u etičkom smislu u redu, ali i u političkom i u pogledu onog što mi ovde dužimo naravno da nije u redu. Naravno, možemo tražiti razloge i u činjenici da je profesorska kategorija jedna od strateški najvažnijih i najuticajnijih u ovom društvu. Svi mi imamo nekog sestrića, nekog rođaka mladog, neku kćerku, nekog sina koji ovise o nekom velikom profesoru, od ocene do preporuke za unapređenje za unapređenje, za zvanje, za polaganje mastera, doktorata itd. Tako da se radi o vrlo kompleksnim interesima koji se tako nevidljivo prepliću. Zato oblast obrazovanja zaslužuje i zahteva od nas da više otvorimo oči i da se hrabrije suočimo sa tim problemima. Jer činjenica je, mi deklarativno hvalimo naše obrazovanje, a najuspešniji ljudi ove zemlje, uključujući i brojne političare šalju svoju decu u inostranstvo na školovanje. Zašto onda šaljemo tamo gde je bolje, ukoliko je ovo naše najbolje? Obavljajući poziciju predsednika Odbora za obrazovanje, kao i činjenicu da su me u društvu mnogi prepoznali kao nekoga ko hoće reći istinu, pa makar bila i gorka, mnogi ljudi mi se javljaju, posebno mnoga talentovana deca. Dakle, mladići i devojke kandidati za razne funkcije i pozicije asistenata koji nemaju, kako oni kažu jaka leđa, koji nisu tatina i mamina deca, teško dobijaju šanse. Zato što su za pozicije asistenata, za pozicije doktoranata, za pozicije docenata uglavnom, uglavnom potrebna ta tzv. leđa, odnosno ta mesta su najčešće već rezervisana za određenu maminu i tatinu decu. Dakle, nedostatak kvalitetne valorizacije, odnosno loša valorizacija kvaliteta i afirmacija po raznim osnovama, a ne po osnovama kvaliteta je nešto što preti da uguši, odnosno ugrozi naše obrazovanje na svim nivoima. Ako tome pridodate razne psihološke momente gde je raznim profesorima koji su se dokopali tih pozicija mnogo lakše da odgode afirmaciju mladih asistenata i docenata kako ih ne bi ugrozili, pa to čekaju da učine pred samom penzijom, a potom se odluče da iz reda prosečnih, a ne supertalentovanih, regrutuju svoje asistente, da bi zapravo ostali zapamćeni kao veliki profesori, a u stvari zato što u poređenju sa tim asistentom koji je došao iz reda prosečnih, oni ostaju veliki. Na taj način se ugrožava kvalitet profesorskog kadra budućih budućih generacija. S druge strane, obrazovanje, pogotovo nakon što smo ušli i u neku vrstu tržišnog oblika konkurentnosti na polju visokog obrazovanja, nakon što imamo i obavezu akreditiranja univerziteta, tu se takođe koncentriše veoma ozbiljan interes. Zato je potrebno da ne dopustimo da nam visoko obrazovanje bude zona nedostupna za kontrolu, jer se nažalost kategorija ili princip autonomije univerziteta, o čemu smo više puta u proteklom mandatu i na Odboru obrazovanja diskutovali, koristi, znate, mi jesmo državni univerzitet, ali zakon nam garantuje autonomiju univerziteta, e nemojte da nam se mešate. Jedino se traži mešanje države kada treba da se daju pare. Vrlo često ćete naći jedinu relaciju između određenih visokoškolskih ili univerzitetskih ustanova i države, odnosno Vlade kao njihovog osnivača, vrlo često ćete naći jedinu vezu uzimanje novca iz budžeta. Gospodo narodni poslanici, mi smo pored činjenice da smo pre najviše predstavničko i zakonodavno telo, što više puta podsećam i najviše nadzorno telo ove zemlje, svaki budžetski korisnik u ovoj zemlji je predmetom i temom nadzora Narodne skupštine. Ne može biti niti jedan korisnik budžeta pa makar to bio bilo koji univerzitet ili visokoškolska ustanova ili akademija, ne može biti izuzeta iz tog nadzora. Ne samo u načinu trošenja sredstava, već i u pogledu zakonitosti njihovog celokupnog ponašanja. Tu dolazi do zloupotrebe još jedne činjenice koja se pojavljuje kroz proces akreditacije. Između ostalog, jedan od principa te akreditacije je da je zapravo struka ta koja odlučuje u stručnom aspektu o akreditovanju neke visokoškolske ustanove. Sada, slično kao kod onog sindroma ili fenomena sa sudijama, znate kada struka odlučuje o struci, to u načelu izgleda bajno zato što su to najstručniji ljudi, ali mi zaboravljamo da su ti najstručniji ljudi uposlenici nekih univerziteta i visokoškolskih ustanova. To zapravo znači da su oni deo nekog interesa, jer ako ste vi profesor jednog univerziteta, vi svakako imate interesnu relaciju sa svojim univerzitetom, a to znači da imate interes da ugušite konkurenciju. Ukoliko ste u prilici da odlučujete o akreditaciji nekog univerziteta koji vam je konkurencija, vi svakako da upadate u iskušenje ili izazov da li ćete se ponašati etički i profesionalno korektno ili nećete, ili ćete zloupotrebiti svoju poziciju pa ipak delovati ili donositi odluku ili davati svoj glas shodno interesu sebe i svoga univerziteta, a ne shodno principu etike i struke. S druge strane, mi imamo jednu vrlo tanku nit između staleškog interesa profesorske struke i interesa obrazovanja stručnosti, znanja, itd. ovih univerzalnih vrednosti. Ta nit je veoma tanka između te dve kategorije i vi često kada imate određeni stav koji se krije između tzv. pojma – struka kaže, zapravo često možemo to prevesti na jezik – stalež kaže, interes kaže, jer to su ljudi, oni imaju svoje interese i vrlo često se ponašaju sindikalno. Stalež treba da štiti sindikat, a ne struka. Te pojmove nažalost nismo dovoljno razjasnili. Kada se sve to uzme u obzir mi zapravo imamo sektor obrazovanja posebnog visokog obrazovanja, ako neću kazati kao taman ili crn, ali sigurno siv. On zahteva, ukoliko naravno želimo ozdravljenje našeg obrazovnog sistema, on zahteva drugačiji pristup, a jedini ko može pokrenuti te procese jeste najviši zakonodavni nadzorni organ koji se zove Narodna skupština. Uskoro, kako čujem nam dolaze i novi predlozi promene Zakona o visokom obrazovanju, tako da su samo ovo uvodne napomene, a tek prave diskusije dolaze tada. Da ne govorim o iskustvima korupcije na lokalu. Državni univerzitet u Novom Pazaru koji se namerno zove državni, da bi se sakrila činjenica da je to najprivatniji univerzitet koji postoji u ovoj zemlji, kojim upravlja jedna porodica, jedna mala grupa ljudi, koji se ponašaju privatnije od bilo kog univerziteta u ovoj zemlji. Korupcijske relacije, oligarhijske, porodične, nepotizam, dobijanje zvanja uz pomoć nekih drugih okolnih fakulteta, uključujući i neke u Vrnjačkoj banji itd, su tolike. Ne želim ovde da ja sudim o tome, ali, izvolite, izazivam sve inspekcijske službe, neka provere. Ovo što ja govorim je veoma blago rečeno, šta ćete tamo naći. Da ne govorim o tome da su milioni potrošeni za studentski dom koji je navodno izgrađen, a koji nikada proradio nije. Dakle, ne pričamo o izgubljenim iglama, nego pričamo o studentskom domu, o studentima. Za deset minuta se može proveriti da li taj studentski dom postoji ili radi. Zgrada je nikla, mi smo je svi gledali. Dolazili su ministri iz ranijih vlada, promovisali se, pravili skupove itd. Dakle, radi se o korupciji koja bruka sistem obrazovanja i koja na koncu bruka i samu državu. Da ne govorim o činjenici da u Novom Pazaru lica bez kvalifikacija odlučuju ko će biti direktor, ko će biti profesor, ko zapošljava itd. To su direktni ataci, ne na obrazovanje, nego na buduće generacije i to je neka vrsta ubijanja mladosti, odnosno ubijanja budućih generacija. Pošto smo imali izjašnjavanja i kolega Miletić je govorio o izborima na Kosovu, mi narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja pratimo te izbore pomno, pre svega zbog Bošnjačke nacionalne zajednice koja je tamo veoma brojna, koja nažalost ne izlazi, poput Srpske liste, jedinstveno, već izlazi u više kolona. Mi smo veoma zainteresovani da Bošnjaci očuvaju svoj identitet na Kosovu, da očuvaju svoja prava, da rešavaju svoje probleme. Naša stranka, Stranka pravde i pomirenja je najbolje do sada sarađivala sa Novom demokratskom strankom Emilije Redžepi, ali smo zainteresovani i da druge bošnjačke stranke i liste nastupe kvalitetno kako bi Bošnjaci na Kosovu bili što kvalitetnije predstavljani. Nemojte da se čudite što mi u klubu Stranke pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke zapravo imamo ovu komociju. Tako smo se i dogovorili. Mi smo zapravo pilot projekat pomirenja. Mi smo se zajedno sa kolegom Miletićem dogovorili da imamo punu slobodu po etničkim pitanjima, po kulturološkim pitanjima, da svako kaže ono što misli. To je zapravo pokazatelj da je moguće imati klub, imati jednu političku grupu koja baštini sopstvene posebnosti multietnički i u svakom pogledu. Mislimo da je to budućnost i da će ubuduće biti više takvih grupa koje će moći baštiniti sopstvene različitosti. Radujem se tome, ponosan sam na to i nastavićemo da promovišemo prave i univerzalne vrednosti baš onoliko koliko one to zaslužuju. One nam nedostaju, jer mi ovde mnogo više imamo zajedničkog nego onoga po čemu se razlikujemo. Kada to zajedničko bude stožer našeg okupljanja, a kada različito bude pravo svakog od nas da bez imalo straha da mu bude zamereno, budemo baštinili, to će biti ona zemlja, ona Srbija kakvu želimo, ona domovina sa zajedničkim krovom za sve nas. To je po meni budućnost i vizija i moj san i zato sam sebe stavio na raspolaganje ovoj Narodnoj skupštini, narodu koji me glasao, glasačima i verujem da je to ono pravo vreme koje tek dolazi. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, potpredsednice, koleginice i kolege narodni poslanici, skupštinski Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo podneo je predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 64. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, kao i odredbe člana 2. stav 1. tačka 3) Zakona o sprečavanju korupcije. Samo ukratko. U kontekstu autentičnog tumačenja kao vida interpretacije zakonskih normi, ona se dešava onda kada je u praksi primena zakona otežana ili iz nekog razloga dođe do nesporazuma u pogledu njegovog tumačenja. Vrlo često se može ćuti u pravnoj teoriji da pribegavanje autentičnom tumačenju odredbi zakona zapravo i nije dobro. Ja se sa time apsolutno ne bih složila. Naprotiv, ukoliko prilikom primene određenih pravnih pravila, odnosno normi, postoje nedoumice ili neujednačena primena prava, znatno je svrsishodnije pribeći jednom ovakvom autentičnom tumačenju, odnosno razjašnjenju samih pojmova odredbe o kojoj se radi, nego ostaviti pravnu prazninu koja do te mere može biti sporna da dovede u pitanje čak i primenu čitavog jednog zakona. Zato treba shvatiti autentično tumačenje odredbi kao vid pomoći onima koji zakon primenjuju. S obzirom na važnost i značaj koji ima tumačenje odredbe, one se zapravo donose u istoj pravnoj formi kao i donošenje samih zakona, odnosno o njima se izjašnjavaju poslanici u parlamentu. Konkretno, kada govorimo o članu 64. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, navedeno je da je organ poslovođenja univerziteta rektor fakulteta dekana, akademije strukovnih studija predsednik, visoke škole i visoke škole strukovnih studija direktor, da se ovaj organ bira tajnim glasanjem iz reda nastavnika visokoškolske ustanove na period od tri godine, sa mogućnošću jednog uzastopnog izbora, posebno navodeći da se radi o onim licima koja se nalaze u radnom odnosu na neodređeno vreme kod visokoškolske ustanove i sa punim radnim vremenom. Ovu odredbu treba tumačiti tako da se navedeni organ poslovođenja odgovarajuće visokoškolske ustanove zapravo ne može birati iz redova nastavnika kojima je prestao radni odnos na kraju školske godine u kojoj navršavaju 65 godina života, a zatim im je ugovorom o radu na određeno vreme sa visokoškolskom ustanovom produžen ugovor o radu na određeno vreme najduže do navršenih 70 godina. Svi ostali bliži uslovi, način razrešenja, nadležnost nalaze se u okviru nadležnosti same visokoškolske ustanove i regulisani su njenim statutom, pa se time neću ni baviti. Odredbama o dužini trajanja funkcije organa poslovođenja i u prethodnom periodu je izazivala nedoumice i zahtevala je autentično tumačenje, doduše, ne u ovoj konotaciji, ali zapravo je i tada pokazivala da možda nije na jedan odgovarajući i precizan način definisana. Iz tog razloga je 2015. godine Skupština dala autentično tumačenje tadašnjeg člana 54, precizirajući da jedna osoba može biti na funkciji organa poslovođenja najviše dva mandata u toku svog radnog veka, bez obzira da li su oni spojeni ili razdvojeni. Kako je zapravo zajednica društvena u krugovima visokih škola zahtevala da se da odgovarajuće tumačenje, Ministarstvo prosvete je pokušalo da da svoje mišljenje upravo vezano za ovu odredbu, odnosno član ovog zakona. U tom smislu, navedeno je sledeće: „Izbor organa rukovođenja, odnosno rektora, dekana, direktora na tri godine, sa mogućnošću jednog uzastopnog mandata, treba razumeti tako da se isto lice može birati dva puta uzastopno, a nakon isteka uzastopnih mandata to lice ponovo može biti izabrano tek nakon isteka mandata nekog drugo lica, ali bez mogućnosti ponovnog uzastopnog izbora“. Kako mišljenje ministarstva nije obavezujuće, iako ministarstvo ima kontrolnu funkciju i zapravo bi trebalo da kontroliše na koji način se sprovode odredbe Zakona u domenu onoga što se nalazi pod njegovom kontrolom, prosto se nekako prirodno nameće zaključak da postoji potreba da se da jedno jasnije razjašnjenje same odredbe 64. i u tom kontekstu mi o istoj danas i raspravljamo. Autentičnim tumačenjem ove odredbe, na kraju da rezimiram, zapravo nedvosmisleno se precizira da se u svojstvu organa rukovođenja mogu javiti samo ona lica koja se nalaze u stalnom radnom odnosu, odnosno na stalnom radu kod visokoškolske ustanove, tako da eventualno produženje radnog odnosa nakon završene 65 godine života ugovorom na određeno sa visokoškolskom ustanovom zapravo nema uticaja, odnosno ne stvara mogućnost za obavljanje funkcije organa poslovođenja. Mislim da je to suština samog autentičnog tumačenja ove odredbe. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo Skupštine Srbije takođe je podneo i Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 2. stav 1. tačke 3) Zakona o sprečavanju korupcije, kako bi se izbegle nedoumice onda kada dođe do primene samog ovog člana zakona prilikom određivanja na koga se zapravo javni funkcioner odnosi, kako bi se u tom kontekstu mogli sprovesti i sve one obaveze koje po zakonu proizilaze kada izgovorite reč javni funkcioner, odnosno kada se bavite jednim takvim poslom koji vas na to obavezuje. Prema Zakonu o sprečavanju korupcije, javni funkcioner je svako izabrano, postavljeno ili imenovano lice u organu javne vlasti, osim lica koja su predstavnici privatnog kapitala u organu upravljanja privrednog društva koje je organ javne vlasti. Ovu odredbu koju danas tumačimo treba tumačiti tako da se odnosi i primenjuje na ona lica koja su neposredno birana pre svega od strane građana, zatim lica koja bira, postavlja ili imenuje Narodna skupština, predsednik Republike, Vrhovni kasacioni sud, Visoki savet sudstva, Državno veće tužilaca, Vlada Republike Srbije, Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine, Vlada Autonomne pokrajne i organi jedinica lokalne samouprave. Zašto je važno da preciziramo pojam javnih funkcionera? Znate, u vreme u kome se o javnim funkcionerima i javnim funkcijama govori i više nego ikada, u vreme kada je nizom zakona propisana obaveza pribavljanja brojnih informacija ne samo o imovini, nego i mnogih drugih informacija o onima koji obavljaju javnu funkciju, odnosno spadaju u kategoriju javnih funkcionera, mislim da je jasno tumačenje ovog pojma i više nego neophodno i iz tog razloga mislim da je autentično tumačenje jedne ovakve odredbe zapravo pravi potez koji u ovom trenutku treba učiniti. Vlada Republike Srbije je tokom 2020. godine pokazala jasnu političku volju i nedvosmislenu posvećenost u borbi protiv korupcije i ja sam sigurna da će se ona nastaviti i u ovoj godini, pa je tako tokom prethodnih godina usvojen set antikorupcijskih zakona i oni predstavljaju jedan fantastičan pravni mozaik u smislu antikoruptivnog ne samo preventivnog nego i represivnog delovanja u svim onim slučajevima u kojima postoji potreba za zaštitom ne samo građana nego i javnog interesa u pogledu svih onih informacija koje treba posedovati o javnim funkcionerima. U tom smislu, pomenula bih Zakon o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu koji je stupio na snagu marta 2020. godine sa odložnim uslovom primene, odnosno onaj koji će početi sa svojom primenom marta ove godine. U svakom smislu, pravni okvir kada govorimo o antikorupcijskom delovanju zapravo jeste na jednom zadovoljavajućem nivou, a to su verifikovala i stručna tela Evropske unije. Mi smo tako kao zemlja u jednom prethodnom periodu više nego ikada ojačali ne samo svoj represivni mehanizam kada je u pitanju korupcija, nego i preventivno delovanje i sve to doprinelo je do činjenice da Srbija od 2019. godine više nije na listi tzv. globalno nezadovoljavajućih zemalja kada je reč o borbi protiv korupcije, prema izveštaju o usklađenosti sa GREKO preporukama, odnosno preporukama Radnog tela Saveta Evrope za borbu protiv korupcije, koji su usvojeni na zasedanju tog tela krajem marta 2019. godine. Poslednji, odnosno drugi izveštaj o usklađenosti sa navedenim GREKO preporukama objavljen je 26. novembra i on zapravo prikazuje konkretne iskorake, odnosno napretke u poređenju sa izveštajem koji je prethodno bio podnet i mislim da zapravo to pokazuje da Srbija jeste na jednom dobrom putu kada je reč o usklađivanju i poštovanju svih onih preporuka koji se od strane relevantnih evropskih institucija stavljaju kao obaveza. Godine 2019. usvojen je novi Zakon o sprečavanju korupcije koji je takođe usaglašen sa navedenim preporukama i on je zamenio dotadašnji Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije i on predstavlja neku bazu, odnosno osnovni krovni antikoruptivni zakon i on je stupio na snagu 1. septembra 2020. godine i nesumnjivo je da će pružiti ne samo zaštitu javnog interesa, nego i smanjenje rizika od nastanka korupcije svuda gde se ona pojavljuje u nekom vidljivom obliku. Sistem uspostavljen na osnovu Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, terorizma i korupcije čija je primena počela od 1. marta nesumnjivo daje rezultate, tako da u jednoj sveobuhvatnoj analizi možemo reći da Srbija zaista ima jedan dobar set antikoruptivnih zakona, ostalo je samo da ih primenjujemo onako kako piše, odnosno da im dozvolimo da oni u praksi zažive kako bi imali i svoj efekat. Na osnovu svega napred navedenog može se očekivati da će i Agencija za borbu protiv korupcije na mnogo bolji način moći da kontroliše istinitost prijave imovine kada je reč o funkcionerima i ne samo to, moći će da sprovede i odgovarajuće analize u smislu rizika od pojave korupcije i da na njih preventivno deluje, kako kasnije ne bi morale da se primenjuju represivne mere. Složićete se sa mnom da za donošenje dobrih propisa nije neophodno samo to da imamo odgovarajuće pravnotehničko znanje, odnosno znanje iz pravnotehničke metodologije i ja bih tu pokušala da ovo autentično tumačenje odredbi zapravo povežem sa tumačenjem prava. Tu ne mislim samo na tumačenje nacionalnog zakonodavstva, već i na tumačenje komunitarnog prava, odnosno prava Evropske unije. Evropska unija je u tom kontekstu vrlo jasna. Ona na najneposredniji i najzahtevniji način u svim fazama angažovanja zemalja nečlanica Evropske unije zahteva od njih da domaći pravni sistemi u potpunosti budu usklađeni sa terminologijom, odnosno sa pravom Evropske unije i tu je zahtev Evropske unije nesumnjiv i na eksplicitan način i izražen. To praktično znači da Evropska unija prilikom proveravanja ispunjenosti uslova Srbije u pogledu pravosuđa i uopšte prava vodi računa o tome kako su upotrebljeni termini, kako su upotrebljeni izrazi i fraze i sve ovo može biti od velikog značaja, pa i samo razjašnjenje pojedinih odredbi zakona o kojima danas govorimo zapravo može se tretirati kao vid jednog dobrog pristupanja samom tumačenju našeg prava, odnosno prava Evropske unije i usklađivanja sa njim. U tom kontekstu, u kontekstu segmenta prevođenja imamo tzv. evronim kao posebnu bazu termina koji su upravo nastali prevođenjem termina pravnih tekovina Evropske unije i to je jedna baza koja na jedan sveobuhvatan način podrazumeva sve one izraze, izreke i sve one termine koji postoje u komunitarnom pravu, a koje mi možda u našem pravnom sistemu nemamo, ali ga moramo prilagoditi time što ćemo se jasno i precizno izražavati prilikom donošenja zakona. Upravo autentično tumačenje koje na ovaj način radimo, a koje izaziva nedoumice treba shvatiti kao vid posvećenosti naše zemlje da se što pre priključi Evropskoj uniji i da u tom kontekstu odgovori svim izazovima koji se pred njom nalaze. Na kraju, kako je bezbedan život građana kao i borba protiv korupcije i kriminala jedan od prioritetnih programskih načela Socijaldemokratske partije Srbije, glasajući za usvajanje autentičnih odredbi ovog zakona Socijaldemokratska partija Srbije Rasima Ljajića zapravo realizuje ono za šta je obećala da će se zalagati. U tom smislu najavljujem da će naša poslanička grupa u danu za glasanje podržati predloge navedenih autentičnih tumačenja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Jedinstvena Srbija Života Starčević. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovana predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo dva predloga autentičnog tumačenja, dva člana u dva različita zakona. Konkretno, imamo predlog autentičnog tumačenja člana 64. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju i imamo Predlog autentičnog tumačenja člana 2. stav 1. tačka 3) Zakona o sprečavanju korupcije. Što se tiče člana 64. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, njegova suština jeste u stvari da taj član definiše ko može biti biran za organ poslovođenja visokoobrazovnih ustanova, odnosno ko može biti biran za rektora univerziteta, dekana fakulteta, predsednika akademije ili direktora visokoškolske ustanove. Naime, mi danas razmatramo da li profesori koji su ispunili uslov za penziju, koji su napunili 65 godina života i minimum 15 godina radnog staža, a kojima je po članu 93. Zakona o visokom obrazovanju produžen rad na fakultetu zarad potrebe fakulteta ili visoke škole, odnosno visokoobrazovne ustanove, da li oni mogu biti birani za organ poslovođenja. Jasno je da član 64. Zakona o visokom obrazovanju kaže da za organ poslovođenja može biti biran onaj ko je u radnom odnosu u visokoobrazovnoj ustanovi sa punim radnim vremenom i na neodređeno vreme. Ovi ljudi su birani na određeno vreme, odnosno na dve godine sa mogućnošću reizbora i oni ne potpadaju pod ovu kategoriju. Međutim, pitanje rukovođenja visokoškolskim ustanovama jeste usko povezano sa pitanjem kvaliteta našeg visokog obrazovanja i kvalitet naših visokoškolskih ustanova često je predmet polemika u javnosti. Polemike, kao i svaka polemika ima suprotstavljene stavove i najčešće stavove koji su skloni uopštavanju, generalizaciji i pre svega vođeni su više željom da se stekne neki politički poen ili pažnja javnosti nego što se zaista želelo doći do kritičkih i objektivnih analiza. Nijedan obrazovni sistem na svetu nije idealan, pogotovo u današnjem svetu kada brzina kojom se menjaju i akumuliraju znanja i brzina kojom se razvija tehnologija iziskuju od obrazovnog sistema da bude jako dinamičan. Naime, više puta sam ovde već govorio da obrazovni sistem ne sme da bude puki pratilac tih procesa i brzih promena u svetu, već mora upravo biti njihov zamajac. Obrazovanje jednostavno mora predvideti pravac i brzinu naučno-tehnološkog razvoja i akumulaciju znanja više godina unapred, jer obrazovanje je proces koji traje i jedan mladi čovek koji danas počinje sa obrazovanjem iz tog obrazovnog procesa kao završni, finalni proizvod izaći će tek za deceniju ili deceniju i po. Odmah da ispravim sam sebe. Nekada je učenik ili student iz obrazovnog sistema izlazio kao finalni proizvod. Nekada je student sa svojim stečenim znanjima mogao uz neznatne izmene i usavršavanja odgovoriti zahtevima posla tokom čitavog svog radnog veka. Danas kada se taj nivo znanja se udvostručuje na svakih 18 meseci, samim tim i trajnost znanja je kraća i upotrebljivost znanja se meri godinama i mesecima, a zastareva još brže. Danas iz škole i fakulteta treba da izlaze učenici i studenti, da tako kažem, kao polu proizvod jer se znanje i tehnologija toliko brzo menjaju da je celoživotno učenje imperativ današnjice. Današnji studenti završnih godina fakulteta i visokih škola su rođeni 1998, 1999. godine. Tada nije bilo ni „Fejsbuka“, ni „Jutjuba“, tada da biste preuzeli jedan megabajt podataka trebala vam je čitava večnost, danas samo delić sekunde. Kao što sam već rekao, znanje se danas uvećava eksponencijalno, a zastareva još brže. Još je Rabindranat Tagora u prvoj polovini 20. veka rekao – nemojte limitirati decu samo onim što ste naučili, jer deca su rođena u drugom vremenu. Ova istina s početka, u prvoj polovini 20. veka nikada nije dobila više na značenju nego danas. Obrazovni sistem i njegovi činioci kao što su profesori moraju se jako brzo adaptirati na izazove novih, nadolazećih vremena i novih generacija studenata koji i te kako prate te trendove. Zato stalno i celoživotno učenje, stalno prilagođavanje zahtevima vremena, privrede, ljudskim potrebama jesu jaki izazovi za formalno obrazovanje. U svetu danas se javlja sve više pojedinaca koji se okreću tzv. neformalnom obrazovanju, jer formalno obrazovanje vide kao kočnicu u svom profesionalnom razvoju. Naravno, ja nisam neko ko će svakako staviti neformalno ispred formalnog obrazovanja, jer neformalno obrazovanje ima, ako ne više, najmanje jednu veliku manu, a to je da nije sistematično, ali profesori danas više ne smeju biti samo predavači, već oni moraju da podstiču i usmeravaju studente učenju i centar tog celoživotnog učenja mora biti, kako bih rekao, prioritet. Još je Plutarh davno rekao – um nije sud koji treba napuniti, već je vatra koju treba rasplamsati. To mora biti vodilja za svakog uspešnog i dobrog profesora, za svaki uspešan i dobar univerzitet ili fakultet. Gde je naše visoko obrazovanje danas? Kakav je njegov kvalitet? Već sam napomenuo da se o tome vodi rasprava i da je često ta rasprava sklona uopštavanju i generalizaciji. Naše visoko obrazovanje ima jako dobrih strana koji ga stavljaju u sam vrh, ali i nedostataka koje u narednom periodu moramo otkloniti. U tom smislu i vidim inicijativu da se izmeni postojeći Zakon o visokom obrazovanju. Naši univerziteti moraju biti otvoreniji za potrebe privrede, moraju se više okrenuti učenju veština, a ne samo biti mesta akumuliranja teoretskih znanja. Uvođenje dualnog sistema u visoko obrazovanje znatno će pomoći podizanju ugleda visoko školskih ustanova. Naši univerziteta i fakulteti moraju biti otvoreniji prema spolja, otvoreniji za predloge, sugestije. Spremniji da čuju potrebe privrede, društva, države, da budu otvoreni i za kritike javnosti. Naime, nezavisnost univerziteta mora biti shvaćena kao sloboda u kreativnosti, sloboda u istraživanju, sloboda u stvaranju naučnih kadrova i novih naučnih postignuća. Ali, sloboda univerziteta nikako ne sme biti shvaćena kao štit ili kao zakon iza koga bi se krila inertnost, učmalost, samodovoljnost ili ne daj bože samo kao prilika za dobar biznis. U sistemu visokog školstva imamo sjajne primere školovanja kadrova o koje se otimaju sve države sveta i takve ustanove moramo kao država maksimalno podržati ali i zaštiti se od odliva kvalitetnih naučnih kadrova u koje država kroz proces njihovog obrazovanja uložila jako puno. Da ne bi najstručniji kadrovi odlazili u druge države mora se napraviti sistem koji će privući te ljude da svoj maksimum daju ovde, našoj privredi, našoj nauci, našem društvu, našoj državi. Naravno, imamo i pojedine loše primere i moramo se posvetiti poboljšanju sistem visokog obrazovanja pre svega poboljšanju procesa samovrednovanja, spoljašnjeg vrednovanja i u procesu akreditacije visokoškolskih ustanova kako bu učinili sve da podignemo kvalitet svih naših visokoobrazovnih ustanova. U tom smislu i vidim i ovo tumačenje člana 64. Zakona o visokom obrazovanju kao priliku da se u rukovođenju visokoškolskim ustanovama pruži prilika pre svega mladim, kvalitetnim kadrovima koji su otvoreni za izazove koje pred njih zahteva današnje vreme. Što se tiče autentičnog tumačenja člana 2. stav 1. tačka 3. Zakona o sprečavanju korupcije, to tumačenje se odnosi na lica na koje se odnosi odredba javni funkcionere. Naime, ovu odredbu treba razumeti tako da se odnosi i primenjuje na lica koja su neposredno birana od strane naroda, od stane Narodne skupštine, predsednika Republike, Skupštine AP, Vlade AP i onih relevantnih pravosudnih organa da ih ne nabrajam, koji daju i predlažu javne funkcionere. Ova odredba zakona je jasna i ovo tumačenje po prilično jasno i mi iz JS smo podržali Zakon o sprečavanju korupcije iz razloga što je temelj politike JS da se javna sredstva što više usmeravaju na građane i da transparentnost korišćenja javnih sredstava mora biti maksimalna i podložna kontroli. U tom smislu poslanička grupa JS danas će, u vreme glasanja, podržati oba ova predloga autentičnih tumačenja ovih predloga zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Starčeviću. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS, Dubravka Kralj. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam prilikom svog prethodnog izlaganja istakla da naša država, naša policija i naše pravosuđe treba da otklone iz našeg društva sve kriminalce, narkodilere, klanove i da ne nabrajam sve ostale viruse kao što to čini vakcina. Prethodnih dana oni su pokazali da je to moguće i da naša država ima snagu za takve obračune. Zbog toga, na početku svog izlaganja želim da se pridružim o čestitkama koje je juče uputio predsednik Narodne skupštine, Ivica Dačić, povodom hapšenja koja su izvršena i da izrazim veru da će ovakve akcije biti nastavljene, jer nažalost, sumnjam da je Velja jedina nevolja na našim ulicama. Da se vratim na ono što je tema današnje sednice, o čemu sam kao član Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo već imala priliku da se izjasnim. Gospodin Fila i ja smo na Odboru glasali u prilog predloženim autentičnim tumačenjima, a to ću u danu za glasanje uraditi i poslanička grupa SPS, iz razloga što pitanje ko može da bude na čelu visokoškolske ustanove, odnosno, ko može da pretenduje na mesto rektora univerziteta, dekana fakulteta, predsednika akademije, ili direktora visoke škole, je važno, i ne sme da bude bilo kakvih nedoumica pri odgovoru na ovo pitanje, niti smemo kao Narodna skupština da dozvolimo da se ista norma različito primenjuje i da time profesori na različitim fakultetima budu u nejednakom položaju. Pitanje koje se javilo kao sporno jeste da li na rukovodećim mestima mogu da budu profesori koji su navršili 65 godina i stekli uslov za starosnu penziju, ali im je radni status produžen na određeno vreme? Predloženim tumačenjima je dat odričan odgovor, što se potpuno poklapa sa mojim ličnim razumevanjem odredbe Zakona o visokom obrazovanju, iz razloga što profesori koje sam pomenula ne ispunjavaju uslove u pogledu potrebe postojanja radnog odnosa koji bi bio zasnovan na neodređeno vreme. Izuzetno mi je važno da zauzimanju ovakvog stava bude shvaćeno samo u kontekstu potrebe da se zakon dosledno primenjuje onako kako njegove odredbe glase, a ni slučajno na način na koji bi značio umanjivanje važnosti i značaja koji ovi profesori imaju za akademsku zajednicu, iz razloga što smatram da je njihovo prisustvo na fakultetima jako važno, značajno i korisno, kako za nastavni kolektiv, tako i za studente. Zato mislim da je mogućnost da im se radni odnos produži nakon šezdeset pete godine, a do sedamdesete godine važna, i da ne predstavlja nikakav ustupak njima, već oni čine ustupak fakultetima, studentima i svojim kolegama, jer je njihovo znanje koje su decenijama sticali dragoceno i privilegija je studenata da uče od takvih profesora. S druge strane, sigurna sam da naši fakulteti imaju druge kadrove koji će moći da odgovore izazovu upravljanja na najvažnijim ustanova u našem društvu, a možda upravo zato što su učili od istaknutih starijih kolega, koji su zaokružili svoju karijeru i verujem da i sami rukovodeće mesto smatraju teretom, ali su doprineli, i spremni su da i dalje doprinose kvalitetu visokog obrazovanja u našoj zemlji, što je izuzetno važno SPS, isto koliko da visoko obrazovanje bude dostupno svima, tako što će biti besplatno. Smatramo da prioriteti treba da budu povećavanje budžetskih mesta na fakultetima, smanjenje troškova studiranja, olakšavanje prohodnosti mladih, obrazovanih ljudi na tržištu rada, ali i to da znanje i trud koji je uložen u njegovo stucanje bude u našem društvu bude adekvatno vrednovan i cenjen. Tome može da doprinese svako od nas tako što nećemo vrednovati funkcije, imanje titule i zvanja, već tako što ćemo ceniti znanje i trud, koji iza tih titula, zvanja, funkcija, moraju da stoje. Baš zbog važnosti koje ova pitanja imaju za SPS, drago mi je što je posle prof. dr Žarka Obradovića, koji je bio ministar prosvete u periodu od 2008. do 2013. godine, i za vreme čijeg mandata je uvedeno budžetsko finansiranje, ne samo osnovnih, već i postdiplomskih studija, što je meni lično, omogućilo da na Pravnom fakultetu u Novom Sadu završim i master studije, uvedeno, drago mi je što je odgovornost za resor obrazovanja, ponovo preuzeo jedan socijalista, ovog puta Branko Ružić, jer smatram da su pitanja obrazovanja najvažnija pitanja za Srbiju. Ponosna sam što je naš obrazovani sistem uspeo da odgovori na izazove koje je Korona virus doneo i što se, zaista, pokazao kao jedan moderan, savremen sistem koji može da parira onom koji postoji u evropskim zemljama. Ali, uvek moramo da imamo u vidu da su pored ministra i pored Vlade za to i da taj sistem osim njih, čine i učitelji, nastavnici i profesori, koji su posle zdravstvenih radnika, verujem, podneli najveći teret izmenjenih okolnosti. Zato se nadam da će zahvaljujući vakcinaciji učenici što pre moći da se vrate u svoje školske klupe i da će redovno školstvo nastaviti da funkcioniše na način koji će radovati i đake i nastavnike, ali i roditelje, koji su tokom prethodnih meseci donekle bili i prinuđeni da se podsete mnogih školskih lekcija i da podnesu teret školovanja svoje dece od kuće. Kao što sam rekla, SPS, odnosno naša poslanička grupa će podržati predložena autentična tumačenja. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno od predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima predsednik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu podržaće u danu za glasanje oba predloga za autentično tumačenje zato što smatramo da se i jednim i drugim autentičnim tumačenjem otklanjaju sve nedoumice oko značenja odredbi koje su sadržane u navedenim članovima Zakona o sprečavanju korupcije, odnosno Zakona o visokom obrazovanju. Što se tiče autentičnog tumačenja Zakona o sprečavanju korupcije u našoj društvenoj praksi, zaista se pojavio problem, odnosno, pojavilo se pitanje ko su sve javni funkcioneri. Na ovom mestu želim da kažem da ovo pitanje nije samo normativno, i ono nije samo praktično, ono je i naučno pitanje. To znaju svi oni koji su završili ili koji studiraju pravne fakultete u Republici Srbiji. Naime, iz ustavnog prava, iz upravnog prava studenti uče ko su funkcioneri, odnosno, koja lica se podrazumevaju pod sintagmom izabrana, imenovana, odnosno postavljena lica. To su ona lica koja su izabrana, postavljena ili imenovana neposredno od strane građana, kao što je slučaj kod nas sa predsednikom Republike, zatim to su ona lica koja bira, imenuje ili postavlja Narodna skupština, zatim Vlada Republike Srbije, pokrajinska Vlada, Skupština AP, kao i organi jedinaca lokalne samouprave. To je, da kažemo, jedna udžbenička definicija lica koja se smatraju javnim funkcionerima, odnosno to je udžbenička definicija lica koja potpadaju pod tu kategoriju izabranih, imenovanih, odnosno, postavljenih lica. Imajući u vidu odredbe Ustava Republike Srbije i odgovarajućih zakona, mi smo u našem Predlogu autentičnog tumačenja odredbe člana 2. Zakona o sprečavanju korupcije u kategoriju javnih funkcionera dodali i ona lica koja imenuje, postavlja, odnosno bira predsednik Republike, zatim Vrhovni kasacioni sud, to je, recimo, pet sudija Ustavnog suda, zatim Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca. Zašto je ovo važno da se naglasi? Zato što smo mi hteli kroz ovo autentično tumačenje da otklonimo sve nedoumice koje se u praksi javljaju oko toga koji organi javne vlasti, kako kaže Zakon o sprečavanju korupcije, dolaze u obzir kao oni subjekti koji biraju, imenuju, odnosno postavljaju određena lica na određene javne funkcije. To se u praksi javilo kao sporno u određenim slučajevima koje ću ja i da navedem. Mi ovim autentičnim tumačenjem otklanjamo svaku sumnju koji su to državni organi koji imenuju, odnosno koji biraju, imenuju ili postavljaju javne funkcionere. Dakle, da ponovim još jednom – to su ona lica koja su neposredno birana od strane građana, odnosno to su oni javni funkcioneri koje imenuje, bira ili postavlja Narodna skupština, Vlada Republike Srbije, predsednik Republike Srbije, skupština autonomne pokrajine, pokrajinska vlada, organi jedinica lokalne samouprave, Vrhovni kasacioni sud, Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca. To su praktično svi državni organi, to su svi pokrajinski organi i to su odgovarajući organi jedinica lokalne samouprave. Dakle, mi smo ovim autentičnim tumačenjem otklonili svaku nedoumicu o kojim organima se radi. Pokrili smo, da tako kažem, republički tj. državni nivo, pokrajinski nivo i lokalni nivo i niko sada više neće imati nedoumicu da li neko jeste ili nije javni funkcioner zbog toga što ga je postavio ovaj ili onaj organ. U nekim slučajevima javne funkcionere imenuje, bira odnosno postavljaju državni organi, kao Narodna skupština, Vlada, predsednik Republike itd, u nekim slučajevima to radi skupština odnosno vlada autonomne pokrajine, a u nekim situacijama to rade odgovarajući organi jedinica lokalne samouprave. Zašto je važno da se to uradi? Evo, ja ću vam navesti jedan konkretan primer da ne ispadne da je ovaj predlog autentičnog tumačenja jedno čisto apstraktno i teorijsko pitanje. U praksi se javio problem da li su profesori univerziteta koji su iz, kako se to nekad govorilo onim starim rečnikom, kolektiva, dakle, od strane svojih kolega, ne od strane Vlade, ne od strane Skupštine, ne od strane nekog državnog organa, nego od strane svojih kolega izabrani u, recimo, jedan organ koji se zove savet fakulteta ili savet univerziteta? Tu se pojavio jedan problem u praksi. Zašto? Zato što je neko u Agenciji za sprečavanje korupcije mehanički protumačio odredbu Zakona o visokom obrazovanju koja je, kao što vidite, povezana sa tumačenjem Zakona o sprečavanju korupcije, i kaže – aha, on je izabran, e, on je funkcioner. Sad čovek dođe u situaciju, redovan profesor univerziteta, apsolutno nema nameru da bude funkcioner, nema nameru da se bavi politikom, jer javni funkcioneri su po definiciji pre svega političari, znači, čovek nema nameru da se bavi politikom, nije član nijedne stranke, ali zato što je izabran od strane svojih kolega u savet fakulteta, zbog te reči „izabran“, kažu – ti si javni funkcioner. Imamo još jednu apsurdniju situaciju, a to zna prof. dr Marko Atlagić. Studentski parlament izabere u savet univerziteta ili u savet fakulteta studenta i zbog reči – izabran od strane studentskog parlamenta, kažu – e, pa on je javni funkcioner. Sada imamo problem, jedan ozbiljan, praktičan problem na fakultetima, da se profesori koji su birani iz reda nastavnika ili studenti koje je izabrao studentski parlament u savete univerziteta odnosno fakulteta definišu kao javni funkcioneri, što je, priznaćete, potpuno nelogično i apsolutno je suprotno i slovu i duhu zakona. Na ovom mestu želim da kažem nešto što nije popularno da se kaže i nije popularno pre svega da to kažem ja kao predsednik Poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, ali ja ću to ipak da kažem, pa ako mi neko uzme za zlo, neka uzme. O čemu se radi? Mi smo u prošlom mandatu, u onom mandatu kad su ovde bili ljudi koji su se formalno predstavljali kao narodni poslanici a ponašali su se kao huligani, mislim na Boška Obradovića, poslanike Vuka Jeremića, onog Aleksića, na one koji su nosili kamen, čupali mikrofone, tu mislim na Balšu Božovića, Živkovića, Sašu Radulovića, koji su psovali narodne poslanike, pljuvali ih, fizički se sa njima obračunavali, kao sa Marijanom Rističevićem ovde ispred Narodne skupštine itd, dakle, u tom mandatu, od 2016. do 2020. godine, koji je bio jedan veoma težak mandat za sve narodne poslanike a pogotovo za narodne poslanike iz SNS, ne želim da kažem da je ovim drugim kolegama iz vladajuće koalicije bilo lako, ali pre svega su na udaru bili narodni poslanici SNS, nema šta nam nisu radili i sve smo stoički izdržali, od verbalnih uvreda do fizičkih napada. Sve smo izdržali. Ja mislim da srpski parlament, ako izuzmemo ono pucanje u predratnoj Skupštini Kraljevine SHS 1928. godine, znači srpski parlament nije video scene koje su se dešavale u periodu od 2016. do 2020. godine. Zašto sve ovo govorim i zašto će mi možda neko uzeti za zlo, ali baš me briga? U tom mandatu poslanici SNS, pre svega Marijan Rističević, Marko Atlagić, Aca Marković, pa i moja malenkost i neke druge kolege, mi smo bukvalno prikazivali grafikone, šeme kako je, recimo, Boško Obradović prao novac dobijen od države za izbornu kampanju i kako je ispumpavao državni novac iz svoje stranačke kase, koji se vraćao posle u njegove privatne džepove i u džepove njegovih partijskih saradnika, koji su u tome hteli da učestvuju. Neki nisu hteli da učestvuju, pa su isključeni iz Dveri, neki su čak isključeni iz poslaničke grupe Dveri. Dakle, mi smo ovde, recimo, prikazivali šemu, ali bukvalno šemu. Marijan Rističević je deset puta ustajao i pokazivao šemu koje firme su u tome učestvovale, koja lica, koje sume novca su bile u pitanju. To su milioni i milioni novca koji pripada svim građanima Republike Srbije, a koji su formalno ispumpavani iz kase Pokreta Dveri, preko određenih firmi za nepostojeće usluge i nepostojeće poslove, preko raznih trgovinskih radnji i zanatskih radnji itd. čiji su vlasnici sve bili članovi, aktivisti, odbornici, finansijeri Boška Obradovića. Dakle, mi smo te grafikone bukvalno ovde prikazivali iz sednice u sednicu i Boško Obradović nije mogao protiv toga da kaže ni jedni jedinu reč, zato što je sve apsolutno bilo tačno. Mogao je da kaže za mene da imam velike uši, da sam kreten, da sam ovakav, onakav, za Marijana Rističevića da je bio na farmi. Sve je to mogao da kaže, ali nije mogao da kaže da to što je nacrtano na tom grafikonu nije tačno. Sve je bilo tačno. Sve u dinar. Prikazivali smo šematski kako je Vuk Jeremić ispumpavao, odnosno kako je dobijao novac od raznoraznih ofšor kompanija, od raznoraznih ambasada. Prikazivali smo koliko je državnog novca potrošio preko svake moguće mere dok je bio ministar inostranih poslova Republike Srbije, kako je putovao po belom svetu, kako je odsedao u najluksuznijim hotelima, kako je putovao najskupljim avionima i potrošio na desetine miliona dolara državnog novca, pa onda kako je dobijao pare preko stranke, pa preko jedne nevladine organizacije, pa preko druge nevladine organizacije, pa preko Lozoja, pa preko ovoga, pa preko onoga i sve smo to ovde u Skupštini iz sednice u sednicu pokazivali. Zašto ovo govorim? Zato što niko iz Agencije, bar koliko je meni poznato, iz Agencije za sprečavanje korupcije na to nije reagovao, što je nedopustivo. Ne može država da ćuti ako ti poslanik da dokaz da se neko bavi organizovanim kriminalom. To što je on u opoziciji nema nikakve veze i da to radi neko od nas mora za to da odgovara. Agencija za sprečavanje korupcije je, iz meni potpuno nepoznatog razloga, od toga jednostavno sklonila glavu. Ispalo je da smo mi ovde budale, šta ovi nešto pričaju, pokazuju neke slike, grafikone, baš nas briga, nego šta su oni uradili? I zaista mi je krivo zbog tih ljudi. Iz nekog čudnog razloga Agencija za sprečavanje korupcije, umesto da se bavi stvarnom korupcijom u redovima Boška Obradovića, Dragana Đilasa, o kome Marijan Rističević može da napiše studiju kako je preprodavao sekunde i kako nelegalno funkcioniše, recimo, televizija N1 kao lažni prekogranični kanal, umesto da se time bave Agencija za sprečavanje korupcije počne da maltretira profesore fakulteta, i to one profesore fakulteta koji su 2017. godine podržali kandidaturu Aleksandra Vučića za predsednika Republike i kažu - ti si član Saveta fakulteta, izabrale su te kolege, izabrale, zbog te reči izabrale, ti si javni funkcioner. On čovek kaže – kakav sam ja javni funkcioner? Okome se isključivo na ljude koji su podržali Aleksandra Vučića. Ja taj auto-šovinizam ne mogu da razumem, ni kao poslanik, ni kao čovek. Idi bavi se Boškom Obradovićem, idi bavi se Vukom Jeremićem, idi bavi se Draganom Đilasom, idi bavi se ovim žutima koji su nam ukrali crno ispod nokta. Ne, oni su krenuli da se bave pojedinim profesorima sa fakulteta u Srbiji koji su 2017. godine imali hrabrosti, a za to je zaista trebalo imati hrabrosti, da se javno podrži Aleksandar Vučić za predsednika Republike. Zašto? Zato što na njihovim fakultetima uglavnom predaju ljudi koji su apsolutni protivnici Aleksandra Vučića i SNS. Pojavili su se profesori koji su rekli – čekajte, taj Aleksandar Vučić, ja nisam član njegove stranke, nisam član ni jedne stranke, ali mislim da taj čovek radi dobro za Srbiju. Ljudi su dali svoje potpise i odjedanput, preko noći, ti ljudi postanu meta, kao oni su u korupciji, oni su u nekom korupcionaškom odnosu, što je potpuno neverovatno. Mi smo ovde imali, neću da mu kažem ime, čovek je verovatno još uvek student i nema smisla da ga uvlačimo u dnevnu politiku, jednog studenta koji je dokazao, dokazao da ono što je uradila jedna profesorica na Ekonomskom fakultetu u Beogradu, Danica Popović, da je to plagijat. Kada je to rekao Marijan Rističević, onda je ispalo da je Marijan Rističević lažov. Kada je rekao taj student koji podržava Aleksandra Vučića onda je rečeno – ti si lažov zato što podržavaš Aleksandra Vučića. Šta se posle ispostavilo? Ispostavilo se da je sve istina i ta žena je sada udaljena sa predmeta na godinu dana, ne može da ga predaje. Šta ćemo sad? Da li se neko time bavi? Ne. Sada ćemo da se bavimo tim studentom. Sada ćemo da se bavimo tim studentom koji je imao hrabrosti da javno kaže šta se radi na Ekonomskom fakultetu u Beogradu i sa nekim drugim studentima zato što su oni od strane studentskog parlamenta imenovani u savete fakulteta. Ja to ne mogu da razumem. Ja to zaista ne mogu da razumem. Ispada da je u državi gde je na vlasti SNS štetno i opasno ako si član i ako podržavaš SNS. Sve je u redu, nema veze neka ovi kradu, neka lažu, neka emituju program iz Novog Beograda, a svi ćemo da se pravimo kao da ga emituju iz Luksemburga, to ništa nema veze, ali daj da vidimo one profesore koji su potpisali za Aleksandra Vučića, to su neki veliki korupcionaši, to su neki veliki lopovi. Daj da vidimo te studente, i to su neki veliki javni funkcioneri, daj da malo i njih češljamo. Hajde da prestanemo više sa takvom jednom dvoličnom politikom. Ako je neko stvarno u korupciji, ali stvarno u korupciji, onda nema veze da li je član ove ili one stranke, ali nemojte na silu da od ljudi pravimo korupcionaše ako to nisu, a pogotovo da ne pravimo korupcionaše od ljudi koji su čestiti, koji su pošteni, koji su profesori fakulteta, a koji su 2017. godine podržali kandidaturu Aleksandra Vučića, a verujte mi neki od njih su prošli torturu, torturu na svojim fakultetima zato što su dali svoj potpis za kandidaturu predsednika Republike Aleksandra Vučića. I neko je onda rekao – ti si javni funkcioneri i zato što si javni funkcioner sada ćemo svu pažnju da usmerimo na tebe. Na one druge, koji su, takođe, javni funkcioneri i zapravo jesu javni funkcioneri, ovi nisu, a koji su pripadnici Dveri, Narodne stranke, stranke Dragana Đilasa itd, niko apsolutno nije ništa po tom pitanju uradio. Voleo bih da me neko demantuje. Ako je nešto urađeno, ako se vode neki postupci, dajte da vidimo u kojoj fazi je taj postupak i koji oblik korupcije je utvrđen. Ja bih to voleo da vidim. Nedopustivo je, i to moram da kažem, to sad nema neposredne veze sa ovim autentičnim tumačenjem, kao predsednik Administrativnog odbora dobijam već nekoliko puta zahteve sudova koji vode postupak protiv Marijana Rističevića zbog reči koje je izgovorio ovde u Narodnoj skupštini, a gde me sud, tobože, pita, kao da ne zna da čita Ustav, da li Marijan Rističević uživa imunitet kao narodni poslanik za reči koje je izgovorio u Narodnoj skupštini, a lepo u Ustavu piše da narodni poslanik ne može da bude krivično gonjen za reči koje je izgovorio u Narodnoj skupštini. I pored svih mojih odgovora, Marijane, evo, imaćeš danas priliku da kažeš koliko postupaka se vodi protiv Marijana Ristićevića zbog reči koje je izgovorio u Narodnoj skupštini, u državi u kojoj navodno vlada diktatura SNS, Aleksandra Vučića, a gde su sudovi, tužilaštva, svi mogući državni organi pod apsolutnom kontrolom Aleksandra Vučića, njegovih falangi itd, itd. To je takva diktatura, zamislite, da se protiv Marijana Rističevića, jednog od najistaknutijih naših poslanika, vodi nekoliko postupaka zbog reči koje je čovek izgovorio u Narodnoj skupštini, a koje su, uzgred budi rečeno, sve tačne. Dakle, nema nikakvih uvreda, nema nikakvih laži, apsolutno sve same činjenice. Da kažem samo nešto, završavam, ne vidim dobro, malo su me uhvatile godine, završavam, što se tiče drugog autentičnog tumačenja, tu je stvar potpuno jasna. Mi smo bliže, da kažem, određujemo nešto što piše u Zakonu o visokom obrazovanju, a to je da nastavnici visokoškolskih ustanova tj. redovni profesori kojima je produžen radni odnos posle 65 godine života, a maksimalno do 70, ne mogu da budu birani za dekane. Odredba iz zakona je već sama po sebi dosta jasna, ali u praksi su se javili neki slučajevi gde su neki ljudi smatrali da imaju pravo da budu dekani, iako su navršili 65 godina života, pa smo mi smatrali za shodno da ovim autentičnim tumačenjem to pojasnimo. Kažem još jedanput i time završavam, hvala vam, gospođo Jevđić, što ste imali razumevanje za ovo prekoračenje vremena, jesam za borbu protiv korupcije, jesam za borbu svih onih koji kradu ovu državu, bez obzira kojoj stranci pripadaju, ali nemoguće je da se ti koji kradu državu i koji je potkradaju nalaze u redovima profesora koji su podržali Aleksandra Vučića, među studentima koji podržavaju Aleksandra Vučića, među poslanicima koji podržavaju Aleksandra Vučića, odnosno koji su poslanici stranke koju vodi Aleksandar Vučić itd, a da su oni tamo sa druge strane barikade, razni Đilasi, razni Obradovići, razni Jeremići itd, neka jagnjad, neki anđeli, neki apostoli koji su sve u životu stekli pošteno, ništa tu nije nelegalno, sve je čisto. Lepo čovek stekne 619 miliona evra, niko ga ništa ne pita, nikakva agencija, nikakav sud. Vuk Jeremić se malo finansira kao predsednik partije, kao direktor jedne, pa druge nevladine organizacije. Spavao je po hotelima u kojima nije spavao ni Tramp, ni Obama itd. Ništa to nema veze, nego dajte da vidimo šta je sa ovima što su 2017. godine podržali Aleksandra Vučića. Da nam se takve stvari više ne bi dešavale, ja molim kolege da izglasamo i jedno i drugo autentično tumačenje.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Nisam htela da vam prekinem misao. Pošto više nema prijavljenih predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na listu govornika. Reč ima Samir Tandir. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, danas pred nama su dva, treba da usvojimo dva autentična, tumačenje dva zakona. Prvo Zakon o sprečavanju korupcije. Poslanički klub Pravde i pomirenja, Ujedinjene seljačke stranke će u Danu za glasanje glasati za ova dva autentična tumačenja kako ih je i odbor predložio. Što se tiče borbe protiv korupcije, želim da istaknem da se sa reči prešlo na dela. To svi vidimo i da je razbijena jedna od najvećih mafijaških grupa koja se tiče organizovanog pogotovo kriminala ovih dana i tu treba odati priznanje državnom vrhu. Takođe, ono što je jako važno jeste nastaviti čišćenje unutar sistema. Nemoguće je napraviti ozbiljnu kriminalnu grupu, to je svima jasno, ukoliko oni nemaju podršku unutar sistema, pogotovo kada je u pitanju Ministarstvo pravde, Ministarstvo unutrašnjih poslova, kada su u pitanju, između ostalog, i određeni doktori, lekari koji daju opravdanje kriminalcima, daju im lažna overenja da su oni povređeni, a ne oni kojima su oni naneli povredu. Između ostalog, ovih dana sam i spominjao da se desio napad na jednog građanskog aktivistu u Novom Pazaru, Irfana Ugljanina, i kada analizirate dokumentaciju koju imaju oni koji su u sred bela dana napali tog čoveka, videćete da su oni dobili od nekih doktora, lekara neku zdravstvenu dokumentaciju. To je nešto što treba ispitati i suštinski obračun sa kriminalom i korupcijom će se desiti kada sve te „trule jabuke“ unutar sistema budu procesuirane i budu u zatvoru. Što se tiče obrazovanja, nama je strateški jako važno kao državi, svakoj državi, svakom društvu, svim građankama i građanima, ono što nam je posebno važno jeste da sve građanke i građani imaju pravo na obrazovanje, da to ne bude samo privilegija bogatih, da to ne bude samo privilegija tatinih i maminih sinova, da sva deca naša imaju jednaku šansu i to je mislim cilj svih narodnih poslanika ovde u Skupštini Republike Srbije, ali cilj i onih građana koji nas biraju na izborima. Važni su nam dobri putevi, važna nam je kanalizacija, važna nam je rasveta, važan nam je društveni proizvod, ali nam je prvenstveno važno obrazovanje, šta to naša deca uče u školama. Ako analiziramo svetsku ekonomiju shvatićemo da Švajcarska ili Japan mnogo imaju manje prirodnih bogatstava nego neke afričke zemlje. Nemaju dijamante koje možda ima Zair, ali im je standard koji imaju građani daleko veći. Zašto? Zbog ljudskog resursa. Znači, ukoliko imamo generacije koje su dobile adekvatno obrazovanje, ukoliko imamo generacije koje su dobile obrazovanje koje mogu da primene u životu imaćemo i ekonomski rast. Džaba nam sva prirodna bogatstva ukoliko naša deca dobiju obrazovanje koje ne mogu, koji nije funkcionalno ili ukoliko apsolutno ne dobiju adekvatno obrazovanje. Jako je važno da imamo tu smenjivost kada je u pitanju pogotovo visokoškolsko obrazovanje. Ne mogu, kao što u politici vrlo često kažemo da ministarstva funkcije opštine ne mogu da budu ničiji feudi, jako je važno da ni univerziteti, da katedre ne budu ničiji feudi, već da imamo jednu zdravu konkurenciju da mogu mladi kadrovi, mladi profesori, doktori, docenti, da brzo napreduju, a da ne bude to neka uža interesna grupa koja je zarobila jednu katedru i kasta koja određuje ko i kako može da napreduje. Posebno je jako važno i prepliće se tu ovde obrazovanje i borba protiv korupcije, znači nemoguće je i neprihvatljivo apsolutno s pozicije zakona da imamo akreditaciona tela u kojima sede ljudi koji su direktno involvirani u sukob interesa. Ne mogu ja kao radnik, kao član, kao delatnik određenog univerziteta da odlučujem o uslovima, da li ih ispunjava ili ne ispunjava drugi konkurentski univerzitet. Tu je jako važno da se povede jedna suštinska debata i da tu imamo jedno potpuno čišćenje situacije. Znači, ukoliko želite da budete deo akreditacionog tela, ukoliko želite da budete jedan nezavisan organ, vi morate da apsolutno izađete iz nečega što se zove pripadnost bilo kom univerzitetu. U Danu za glasanje, podržaćemo oba ova tumačenja. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Samiru Tandiru. Reč ima narodna poslanica Nina Pavićević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas su na dnevnom redu predlozi dva autentična tumačenja. Prvi Predlog se odnosi na Zakon o sprečavanju korupcije, a drugi na Zakon o visokom obrazovanju. Ja ću se osvrnuti na prvi Predlog autentičnog tumačenja, koji je Narodnoj skupštini predložio Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo. U pitanju je autentično tumačenje člana 2. stav 1. tačka 3. Zakona o sprečavanju korupcije. Smatram da je autentično tumačenje u ovom trenutku najadekvatnija pravna forma kojom se može otkloniti različito tumačenje, a time i različita primena ovog člana zakona. Drugi način bi bio predlog izmena i dopuna zakona, a treći zahtev nadležnom ministarstvu da da mišljenje o primeni ovog člana zakona. Autentično tumačenje je najbrži način da se otkloni problem različitog tumačenja. Kako je Zakon o sprečavanju korupcije usvojen u decembru 2019. godine, dakle pre samo godinu dana, te smatramo da nije u ovom trenutku celishodno menjati ga u ovako kratkom roku. Istina je da se odredba člana 2. stav 1. tačka 3. koja glasi – Javni funkcioner je svako izabrano, postavljeno ili imenovano lice u organu javne vlasti, osim lica koji su predstavnici privatnog kapitala u organu upravljanja privrednog društva, koji je organ javne vlasti. Ovo se može različito tumačiti, a onda shodno različitom tumačenju dolazi do mogućnosti različite primene zakona, što bi uzrokovalo nejednakost pred zakonom. Predlog autentičnog tumačenja, sa ispravkom, koji je juče dostavljen precizira ovu odredbu, odnosno definiše preciznije koja su to lica koja se smatraju javnim funkcionerima. Ovo autentično tumačenje kaže da navedenu odredbu treba tumačiti tako da se odnosi i primenjuje na sva lica koja su neposredno birana od strane građana i lica koja bira, imenuje ili Narodna skupština, predsednik Republike, Vlada Republike Srbije, Skupština autonomne pokrajine, Vlada autonomne pokrajine, organi jedinice lokalne samouprave, Vrhovni kasacioni sud, Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca. Ovakvim autentičnim tumačenjem obezbeđena je preciznost odredbe. Pored toga, obuhvat lica koja se smatraju javnim funkcionerima je potpuniji i prosto je jednostavnije sagledati o kojim se tu tačno funkcionerima radi. U tom smislu, smatram da ovo autentično tumačenje treba usvojiti i poslanička grupa SPS će u Danu za glasanje podržati ovaj Predlog autentičnog tumačenja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Nini Pavićević. Reč ima narodni poslanik Adam Šukalo. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajuća. S obzirom da danas razmatramo ovo autentično tumačenje i ispravku koju smo dobili juče zgodna je prilika i u svakom slučaju važna tema o kojoj danas raspravljamo i sve ovo što se dešava ovih dana u smislu borbe korupcije, koje je MUP zajedno sa BIA i određenim odeljenjem tužilaštava koji se bave upravo organizovanim kriminalom, dotiče se praktično i svega ovog što smo mi u ranijim vremenskim periodima normirali, što i kroz ova autentična tumačenja u smislu širine svih javnih funkcionera, koje obuhvata i ovaj zakon, a i zakoni koji će sa da stignu u primenu od 1. marta praktično o ispitivanju porekla imovine i svega ostalog, koja se tiču ne samo javnih funkcionera, već i svih povezanih lica koja su vezana za te javne funkcionere i gde ćemo moći videti konačno i ući u borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije koja postoji u svim porama društva. Kao što smo slušali juče u uvodnom izlaganju ministra Vulina jasno je da je država Srbija, MUP se odlučilo da uđe u beskompromisnu borbu i da Narodna skupština, kao jedna od najvažnijih institucija, kao zakonodavni organ, prati praktično sve ono što je potreba u smislu logistike i normativne i svake druge da da podršku institucijama gonjenja i svih onih drugih predstavnika koji pomažu institucijama gonjenja da privedemo počinioce krivičnih dela i svih onih koji njima pomažu, koji su saučesnici u izvršenju tih krivičnih dela i koji se nalaze na odgovornim javnim funkcijama. Ja bih ovo izlaganje upravo iskoristio u tom pravcu da se fokusiramo na sve ovo što ovih dana imamo i u sredstvima javnog informisanja. Čitajući samo današnju štampu vi možete videti da su očekivanja građana Republike Srbije ogromna u smislu borbe protiv kriminala i korupcije, što zbog hapšenja ove organizovane, mafijaške grube Belivuka ili već kako se on zove, koja je očigledno imala uticaja na različite strane, i kao što vidimo jedna naslovnica danas govori da je određeni sudija, da ga sada ne imenujem ovde, da ne tergetiram bilo koga da je izvukao Velju Nevolju iz zatvora. Meni je ovo odličan uvod da raščlanimo u smislu odgovornosti ko šta u državi Srbiji može da uradi u smislu toga da u finalu priče imamo procesuirane kriminalce, mafijaše i da oni završe iza rešetaka. Ne bih mnogo o tome govorio, ali moramo raščlaniti upravo ovo što je sada važno u smislu politike što dolazi preko naših izabranih predstavnika, preko MUP-a, preko našeg ministra Vulina i da sada tačno lociramo i kažemo da sve one špekulacije koje su se nadovezivale, kao i na ovu jučerašnju diskusiju koju smo imali, pa kao što vidite pala je ta koncepcija antivakser. Znači, mi imamo vakcinaciju u Srbiji najbolju u regionu, u samom smo vrhu u čitavom svetu. Pada koncepcija ta antimigrantske politike u smislu toga da će se oni naseljavati ovde u Srbiji i na tome se toliko gradilo različitih priča, teorija zavere da je prosto to prebukiralo svaki mogući video zapis na određenim društvenim mrežama, u štampanim mecijima, itd. Pogotovo se tu koristili predstavnici opozicije, očigledno nemajući šta da ponude, špekulisali, plašili građane Srbije, kao što su plašili građani Srbije sa različitim pričama koje su čiste izmišljotine, klevete, za koje su odgovarali, da predstavnici vlasti u Srbiju imaju veze sa azličitim kriminalnim grupama. Upravo ovo što se dešava potvrđuje da je sve ovo što su oni govorili laž. Ako govorimo o spremnosti koju mi imamo ona se potvrđuje u institucionalnom delovanju svih institucija koje u ovom pravcu mogu nešto da učine. Šta može MUP da uradi? Može znači, da u saradnji sa tužilaštvom, sa BIA, da u dužem vremenskom periodu posmatra određene kriminalne grupe i sve kad spremi da u procesnom smislu podnese izveštaje o počinjenom krivičnom delu određene kriminalne grupe ili pojedinca. I gde to putuje onda? Putuje tužiocu koji analizira sve to, gleda da li postoje elementi u ovoj vrsti priče da se donese naredba o sprovođenju istrage i ta naredba o sprovođenju istrage ima svoje vremenske okvire koji su limitirani, hvala Bogu, zakonom. To je mnogo bolje nego u regionu. Dugo vremena sam proveo u BiH. Tamo nema roku u kojem tužilac mora ili zaključkom da obustavi istragu ili da podigne optužnicu i da ona ide sudiji za prethodni postupak i onda tu dolazimo do pravosuđa. Došli smo i kod tužilaštava, ali dolazimo i kod sudije za prethodni postupak koji će to sve izanalizirati, potvrditi tu optužnicu i onda je poslati na suđenje. Suđenje traje, izvode se dokazi itd. Hajde sada da rasčlanimo ulogu svakoga u državi Srbiji u smislu borbe protiv kriminala i korupcije. Jesmo li mi sa strane politike opredelili se i najavili u smislu izbora ove Vlade da ćemo se čvrsto boriti protiv kriminala i korupcije i protiv mafije? Jesmo li to uradili? Jesmo li organizovali sve strukture koje su u tom pravcu učinile da ovakvu jednu tešku kriminalnu grupu razbijemo? Kao što se može videti danas, ta akcija se nastavlja. Nastavlja se u regionu, sada u BiH, gde se privode članovi određenih mafijaških grupacija koje su uvezene ovde u Srbiji, pre svega mislim na ova dva crnogorska klana i očigledno da je jezgro te borbe protiv mafije i korupcije u regionu upravo ovde u Beogradu, upravo uz političku podršku SNS i Aleksandra Vučića, ministra Vulina i svih koji rade u bezbedonosnim strukturama? Sada, gospodo draga, mi dolazimo na red kod pravosuđa. Videćemo kako će tužilaštvo prvo da se ponaša. Svi ovi spinovi koji ovih dana idu u tom pravcu, znate kao – privedeni su, biće oslobođeni. Da li je odgovornost ove Narodne skupštine, bilo koje političke stranke, pa i moje SNS i delegiranih predstavnika u izvršnim institucijama, izvršne vlasti pre svega u MUP-u, kojima smo mi narodni poslanici dali podršku ovde, da odlučuju o tome kako će pravosuđe odlučivati ili su to upravo ove kriminalne veze koje imaju svoje pipke u pravosuđu u mogućnosti da takve projekcije čak i kroz određene dnevne listo u štampi nagoveštavali da je moguće da će se to desiti? Kako je to moguće da neko već sada zna? Da li postoji mogućnost da neki sudija za prethodni postupak optužnicu koja će se sistematski pripremiti, za koju svi znamo da je sigurno tačna, da je obori ili na suđenju da se tako nešto desi i kakva je odgovornost politike, MUP-a da u tom smislu bilo šta uradi, više od onoga što radi trenutno? Jeste odgovornost jedino u tom pravcu da se možda počnu podnositi određene krivične prijave protiv ne pravosuđa, već pojedinaca u pravosuđu koji se zovu sudije, koji se zovu tužioci, koji imaju svoje imovinske kartone, koji imaju enormno bogatstvo i koji služe kao spona i veza sa ovim kriminalnim grupama. Da li će neko optužiti onda nas ako budemo u taj proces krenuli da podnosimo krivične prijave protiv ljudi koji rade u pravosuđu na odgovornim mestima? Da li je to isto takođe posao države da procesuira i one koji rade u pravosuđu, ne samo one koji su predmet istraživanja pravosudnih institucija ili predmet suđenja? Prema tome, da zaključim ovu raspravu u dve rečenice i da kažem ono što je važno, da smo mi u ovom aspektu u ovom konkretnom krivičnom delu uradili sve i nastavićemo da radimo ono što je moguće u smislu zakonodavnih aktivnosti i nadležnosti koju imaju institucije Republike Srbije. Na pravosuđe niti želimo, niti možemo da utičemo. Sa druge strane, ovde sigurno iz Narodne skupštine kroz poslanička pitanja, kroz rad drugih institucija da ćemo pratiti šta će sada da uradi pravosuđe u Srbiji. Toliko i hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslanik. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Hvala vam uvažena predsedavajuća. Znate šta, u životu je naziv ili ime vrlo bitna stvar. Moja stranka se zove Jedinstvena Srbija i to je bio jedan od motiva zašto sam se uključio u rad te stranke. Zakon o kome danas raspravljamo je Zakon o borbi protiv korupcije. Prosto bi bilo nelogično da bilo ko ne podrži bilo šta što se tiče ovog zakona, a ide u korist građanima. Naravno, ime moje stranke, Jedinstvena Srbija, nije jedino što mi se svidelo kada sam joj pristupio, nego program kojim se ta stranka bavi. Isto tako i ovaj Zakon o borbi protiv korupcije ima suštinu koja treba da motiviše svakoga od nas da glasamo za ovaj zakon. Moja stranka je državotvorna stranka i svakako će podržati ovo autentično tumačenje. Dovoljna privilegija svakog onog ko se bavi politikom, kako je neko od kolega danas rekao da je ovo pre svega zakon koji se odnosi na političare, je to što mu je sama funkcija privilegija. Prava, koja stiče po osnovu te privilegije nisu mala, čak su za moj pojam i velika. I onda, ako preko toga, taj ko se bavi politikom, nije zadovoljan, nego traži dodatne najprostije rečeno izvore finansiranja, koje se kosi sa onim poverenjem koji mu je narod dao mora da snosi odgovornost. Mi kao narodni poslanici smo birani od strane naroda i to je velika stvar i mi smo dobili pravo od istog tog naroda da biramo neke druge funkcije i neka druga ovlašćena i odgovorna lica. Zato to moramo da radimo vrlo odgovorno i da nikad ne zloupotrebimo poverenje koje su nam građani dali. Glavni i odgovorni za sprovođenje ovog Zakona za borbu protiv korupcije su svakako ljudi koji rade u Agenciji za borbu protiv korupcije. Moramo da budemo pošteni i fer da kažemo da njihov posao nije nimalo lak. Ovlašćenja koja imaju jesu velika, ali broj funkcionera koji oni tretiraju nije mali i ono što je živa stvar je da se stalno menja. Ono što bi građani trebali da znaju po nekom mom mišljenju, a to su osnovna pravila o obavljanju javne funkcije. Javni funkcioner dužan je da javni interes ne podredi privatnom, da se pridržava propisa koji uređuju njegova prava i obaveze i stvara i održava poverenje građana u savesno i odgovorno obavljanje javne funkcije. Javni funkcioner ne sme biti zavisan od lica koja bi mogla da utiču na njegovu nepristrasnost, niti da koristi javnu funkciju zarad sticanja bilo kakve koristi ili pogodnosti za sebe ili povezano lice. Još jedna stvar, javnom funkcioneru je zabranjeno da upotrebi radi sticanja koristi ili pogodnosti sebi ili drugom ili nanošenja štete drugom informacije do kojih dođe na javnoj funkciji ako nisu dostupne javnosti. Ovo treba da zna svaki građanin Srbije i da zato shvate koliko je ovaj zakon bitan. Šta još trebaju građani da znaju, a to je da u kaznenim odredbama postoji jedan član, to je član 101 koji kaže – javni funkcioner koji suprotno odredbama ovog zakona ne prijavi imovinu Agenciji ili daje lažne podatke o imovini, u nameri da prikrije podatke o imovini, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Tako da, ovo su ozbiljne stvari. Posao Agencije je vrlo odgovoran i ozbiljan i ja zato pozivam sve kolege koji se bave politikom, nalaze se u javnom životu, da se pridržavaju svih ovih pravila. Isto, vrlo bitno, Zakon o sprečavanju korupcije svakako nije u mogućnosti da sam dovede sve u red. Ono što smo skoro imali ovde kod nas na dnevnom redu, to je pravilnik jedan o ponašanju narodnih poslanika, Kodeks o ponašanju i vrlo je bitna jedna stvar da nijedan kodeks od nevaspitanog čoveka ne može da napravi vaspitanog čoveka ili obrnuto. Isto je tako i kada je u pitanju zakon. Zakon mora da postoji, mi svi moramo da se trudimo da se takvi zakoni sprovode, ali nije sve do zakona, ima nešto i do nas. Jedan od primera privilegija koje imaju ljudi koji se bave javnim poslom, pre svega politikom, je dobro navesti kao primer, a primer je Dragan Marković Palma koji kao većina političara aktivnih ima pravo da koristi službeni auto, on ga ne koristi. Njegova privilegija je kao i privilegija većine da može da koristi reprezentacije, on ih ne koristi. Njegova privilegija je kao i većine da može da koristi službeni telefon, on ga ne koristi. To bi trebala da bude jedna poruka svima nama i da se vratim na onaj početak, samim tim što su nam građani dali poverenje da budemo njihovi eksponenti, to treba da bude i maksimum neke naše privilegije. Sve ostalo treba da budu odricanja, kako bi država lakše i jeftinije mogla da funkcioniše. Kad sam guglao šta građani misle o Zakonu o borbi protiv korupcije i šta ih najviše interesuje, to su sledeće stvari. Najčešće pitanje je da li postoji obaveza vraćanja imovinske koristi koju je funkcioner stekao vršeći javnu funkciju. Drugo je, ko od funkcionera nije dužan da podnese Agenciji izveštaj o imovini i prihodima i da li će funkcioneri za povrede zakona krivično ili prekršajno odgovarati. Ja sam na neka od ovih pitanja i u svom izlaganju već dao odgovore. Kada je u pitanju autentično tumačenje odredbe člana 64, a tiče se Zakona o visokom obrazovanju, stav poslaničke grupe JS je da ćemo naravno i ovo tumačenje da podržimo u izvornom obliku ovakvo kako je pred nas i stiglo. Moram da kažem da je ovo tema u kojoj ja sebi ne dajem za pravo puno da pričam, jer je danas u ime poslaničke grupe JS zamenik šefa poslaničke grupe moj kolega Života Starčević i kao profesor i kao načelnik prosvete za Pomoravski okrug izneo konkretna objašnjenja i verujem da svako kome nije bilo jasno o čemu pričamo, mogao je to da razume, ali ja sada kao neko ko se bavi politikom mogu da primetim samo jednu stvar. Nije to naš najveći problem, lako ćemo mi ovde da ispravimo svaki zakon, lako ćemo da donesemo i nov. Naš najveći problem je što nažalost u Srbiji se sve manje deca rađa. Tačno, to je pitanje koje se tiče i regiona, ali mi moramo da se fokusiramo pre svega na naše stanovništvo. To je naš posao. Istina je da država zadnjih godina ozbiljno pomaže i ulaže da bi se borba protiv bele kuge usporila i da probamo to nekako da preokrenemo u svoju korist. Hoću da apelujem i da pohvalim sve lokalne samouprave koje su se izborile i uz pomoć države i uz pomoć nekih svojih ličnih sposobnosti i lokalnih zakona i uredbi koje su donele da se kod njih više dece rađa. Zato treba insistirati na pohvali istih tih samouprava i istih tih pojedinaca koji su našli način kako mogu građanima da pomognu. Još jednom ponavljam poslanička grupa JS podržaće oba autentična tumačenja i sve zakone koji su bili na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik prof. dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, uvek treba imati na umu činjenicu da je Srbija zemlja čestitih, hrabrih, pametnih i poštenih ljudi i da nikom ništa ne duguje. I ne moramo da gledamo na druge, nego da gledamo sebe i da sredimo unutar svog dvorišta stanje. Sve što ima Srbija stvorili su naši preci u svom znoju i krvi i ostavili ovom naraštaju da prosledi budućim naraštajima i da čuva tu zemlju Srbiju. Da bi je očuvali moramo voditi, slažem se sa mnogim kolegama koje su to rekle, moramo prvenstveno voditi računa o obrazovanju, ali i o zdravstvu, kulturi i o zaštiti ljudske sredine, jer sve ovo sada bojim se da smo nasledili od nekih prethodnih naraštaja i da se i mi ne trudimo da u dovoljnoj meri to sačuvamo. Ja sam bio voljan danas konkretno da govorim samo o ovom zakonu vezano za nastavnike koji završavaju radni vek, pa im se produžava dve godine, ali obzirom da vidim da su kolege govorile o svemu, ja ću pokušati i taj deo koji mi je bio onako interesantan, da kažem nešto o njemu. Na kraju ću reći o ovom drugom delu. Potpuno se slažem, kao što se i svi slažu da je borba protiv korupcije veoma važna i ovo što se sada u ovom trenutku radi, vezano za tu ekipu koja je pohapšena je za svaku pohvalu. Tu nema priče. Ima tu nešto, recimo što nije baš onako kako bi trebalo da bude. Kažu mi Ritopek je jedno mesto, da ne kažem selo, bilo je selo, sada je već mesto na putu prema Smederevu u Gročanskoj opštini, nalazi se i na obali Dunava, pitomo, lepo, ljudi su simpatični. Veoma često sam boravio u Ritopeku. Sada ovih dana kada se desilo sve to što se desilo i što se dešava u Ritopeku, oni mi kažu – profesore nemoj da ostanemo zapamćeni po ovoj nevolji nego daj vidi poguraj tamo da se sredi nešto da dobijemo vodu. Ritopek četrdeset i više godina nema vodu. Ja se potpuno slažem sa njima da ne treba ostaviti na tome da ih pamte kao nekoga ko je imao tu nesreću ili desilo mu se da taj čovek i da ta ekipa tamo kupi neku vikendicu, zemljište, ne znam šta, i da tamo radi nešto što nije dopustivo. Zato mislim da ne smemo da ostavimo da se Ritopek pamti samo po Velji nevolji i njegovoj ekipi, nego da im se izađe u susret i da im se pomogne, kao što i drugima treba pomoći, da ne bude samo za Ritopek. Obećali smo i Borči kanalizaciju. I tu treba da vodimo računa. Zašto to sada govorim, u sklopu ovoga što je vezano sa korupcijom? Ako smanjimo korupciju ostaće nam više sredstava da možemo da izgradimo i kanalizaciju u Borči i vodovod u Ritopeku, spalionicu smeća u Vinči koja je počela, nije počela itd. Šta hoću da kažem. Da li smo mi dorasli vremenu i izazovima koji su pred nama? Ili smo se nekako sakrili, pa neka bude kako bude, šta me briga, neću ja da se mešam, neću ja ništa da kažem. Ne. Mi moramo da se borimo svim snagama, ali da se borimo snagom silom argumenata, a ne argumentima sile. Ne smemo sebi da dozvolimo te večite svađe među nama, jer to je ono što uništava i nas, što uništava i Srbiju, uništava budućnost. Evo, slušamo sam kolegu Martinovića koji je univerzitetski profesor, pravnik itd. Ja sa pravom nemam nikakve veze i nikada se nisam nešto petljao, ne volim da govorim o stvarima koje ne znam. Šta me je sada malo zbunilo u njegovoj diskusiji? Kako sam ja njega razumeo, članovi saveta fakulteta su ljudi koji su birani na dva načina. Na jedan način Vlad imenuje polovinu, čini mi se, a drugi deo bira kolektiv javnim izjašnjavanjem. Da li sada postoji razlika između onih koje je imenovala Vlada, kako sam ja razumeo oni su kao funkcioneri i ovih koje bira kolektiv? Po meni ne sme pravo, ne sme zakon da pravi razliku među ljudima. Imamo jedan primer koji mi je baš onako bio teško pao. Nedavno je izrečena presuda jednom visokom vojnom funkcioneru, najvišem u to vreme, koja je glasila – tri godine kućnog pritvora ili tako nešto. Pazite za izdaju, za špijunažu. Sećam se kao mali pevali smo onu bivšu himnu gde kaže – proklet bio izdajica svoje domovine. Pa da li je moguće da neko za neku provalnu krađu ili tako neku glupost može da dobije veću kaznu nego za izdaju? To su stvari koje moramo da dovedemo u red. Da bi to doveli u red mora pravni sistem da nam bude na nivou. Ne može taj sudija da pita Martinovića, nije važno ime, da ne pita predsednika Administrativnog odbora, da li kolega Rističević ima imunitet, itd. Ako gospodine sudija ne znaš koga štiti imunitet i ako ne znaš, ne poznaješ Ustav, pa vrati tu tvoju diplomu, nemoj da se brukaš i nemoj da radiš ono za šta nisi sposoban i što nije posao. Mi uvek volimo da to podelimo, da kažemo, može i ovako, može i onako. E, sada vi gospodo pravnici kojih ima svugde. Vi ste se lepo udenuli. Nema oblasti našeg života gde nisu pravnici. Tako i treba da bude jer oni trebaju da pomažu da se donose zakoni, trebaju da tumače te zakone, da ih primenjuju, ali postoji Justicija, vaša boginja pravde koja ima onu vagu, terazije. Lepo, pošto imate kantar, stavite na jednu i drugu stranu tas i ne sme da bude razlike. Morate da budete potpuno isti, pravedni i prema jednima i prema drugima. Zašto to kažem. To ću reći na kraju kada budem govorio o tumačenju Zakona o obrazovanju. To mi je bilo veoma bitno. Znači, morate biti spremni da sudite, kako kaže ona narodna – ni po babu, ni po stričevima. Da bi to mogli da uradite kako treba morate da budete spremni da sudite samom sebi, a najteže je suditi samom sebi. Zato moramo da budemo veoma obazrivi kada donosimo neke odluke, ali moramo i da ih primenjujemo i da se trudimo da do kraj sve bude – ni po babu, ni po stričevima. Sada, da ne bi ja oduzimao mnogo vremena, ima još prijavljenih, da kažem vezano za ovaj zakon, odnosno tumačenje ove odredbe - nastavak rada profesora posle 65 do, ne znam, dve godine, pa još dve godine. Kažete vi u toj vašoj odluci da takav profesor ne može da konkuriše za direktora, dekana itd. Recimo, ja se tu ne slažem, odnosno ne da se ja ne slažem, vas, mene je demantovala činjenica da je pre kratkog vremena izabran na mesto direktora radio televizije čovek koji je napunio 65 godina, otišao je u penziju, on nije u stalnom radnom odnosu. Da li sada isti zakon važi za prosvetu, za kulturu, za televiziju? Po meni mora da bude isto merilo. Nisam neko ko pretenduje da bude dekan, ni direktor nekih visokih škola, mimo toga sam, ali zašto bi bio direktor televizije važniji od dekana fakulteta? (Marko Atlagić: Nije isti zakon.) Nije isti zakon, ali je isti slučaj. Biramo nekog ko je otišao u penziju za direktora još pet godina, a ovamo kažemo da profesor koji je otišao u penziju produženo mu je, a ovome nije čak ni produžen radni staž. Tu moramo da budemo jasni i konkretni – ni po babu, ni po stričevima. Moramo da budemo spremni, i kada nismo u pravu da se izvinimo, i kada nam neko ukaže na nešto se zahvalimo, kažemo – hvala ti, izvini, pogrešio sam itd. Od mene ovoliko, izvinite ako sam bio dosadan i hvala vam što ste me slušali.
Niste bili dosadni. Zahvaljujem se prof. dr Ljubiši Stojmiroviću. Nastavljamo, reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, korupcija je jedinstveni porez. Uglavnom pod korupcijom mi smatramo kada državni službenici koji su plaćeni iz budžeta Republike Srbije, pokrajinskih budžeta, lokalnih budžeta van svojih ličnih dohodaka i primanja raspišu poseban porez koji se zove – IMT – ima li mene tu, ili fali ti jedan papir. Nigde ljudi nisu manje nego ispred šaltera, niti su negde ljudi veći kao što su iza šaltera. Jedni plaćaju, drugi naplaćuju. Korupcija se može smanjiti, totalno iskoreniti veoma teško. Međutim, mi korupciju vidimo samo kao novac. Postoje nekoliko vrsta korupcije. Postoji bela korupcija, siva korupcija i crna korupcija. Bela korupcija je korupcija zasnovana na nepotizmu. Kada neko od postavljenih, imenovanih, izabranih funkcionera koristi svoj položaj i svoju rodbinu postavi na određena mesta ili im obezbeđuje poslove iz javnog sektora, recimo iz RTS-a, iz javnog servisa. O tome ću govoriti malo šire kasnije. Postoji siva korupcija, koja je korupcija zasnovana na razmeni usluga. Ja tebi jednu uslugu vezanu za javne poslove, a vi meni neku drugu uslugu tako što ja vama zaposlim ovog, vi meni zaposlite onog, ja vama dodelim ovaj posao, a vi meni dodelite onaj posao. Postoji i ta crna korupcija, to je direktno primanje novca. Ja se bojim da mi suzbijanju i sprečavamo samo ovu poslednju. Krenuću malo atipično. Postoji Agencija za sprečavanje korupcije, zvala se Agencija za borbu protiv korupcije. Zamislite, osnuju Agenciju za borbu protiv korupcije. Agencija, da bi počela da radi, mora da ima neku zgradu. Gospodine Martinoviću, znači, treba da ima neku zgradu. U tom trenutku država ima obilje zgrada i prostora. Recimo, ona "Beo banka" i ono sve što je Dinkić, što naš narod kaže, popajo, prebacio pare na neka druga mesta i te su banke ostale prazne, nisu nikog interesovale. Ali, Agencija za borbu protiv korupcije nije bila baš oduševljena tim prostorom koga je bilo u izobilju, nego prolazeći pored jedne zgrade na uglu, tamo negde kod Zelenog venca, primetili su jednu zgradu i rešili da se u nju usele. Zamislite Agenciju za borbu protiv korupcija koja kupi zgradu bez javnih nabavki. Znači, kupi zgradu za agenciju, tada je bila za borbu protiv korupcije, ali je kupi bez javnih nabavki. Znači, korupcija moguća 100%. Znate od koga kupi? Od mafijaša, od firme mafijaša koji je hapšen za vreme "Sablje" u onoj čuvenoj Beloj knjigi, upravo koju je vodila tadašnja stranka bivšeg režima. E, sada, zamislite kako se ta agencija borila protiv Đilasa, Tadića, Jeremića itd, o čemu ću govoriti u narednom periodu. Pored toga je bio i Savet za borbu protiv korupcije. Sve do smrti Verice Barać taj savet je nešto radio. U tom savetu je čuvena Jelisaveta Vasilić. Sad ću govoriti o toj beloj i sivoj korupciji. Dakle, Jelisaveta ima bliskog srodnika koga je zaposlila u "Novu S", ali je zato u Savetu za borbu protiv korupcije napravila tezgu za odbranu Dragana Šolaka i njegovih interesa, a između ostalog na SBB-u se upravo ta luksemburška televizija "Nova S", poput onih još 28 kanala, emituje. Zamislite, gospođa ima 81 godinu, znači nema penzije, uđe u Savet za borbu protiv korupcije. Pa, to je specifična vrsta korupcije. Jednom si ušla, ne znam, pre 15 godina, nema reizbora, nema ničega. Znate kome podnose izveštaj? Sami sebi. Izveštaj o ovogodišnjem radu oni usvajaju sledeće godine. To je društvo za sebe. To ja zovem ko šta ćapi. Neko se uhvati Šolaka, neko nekog drugog, neko nekog navodi namerno ne bi li se nagodio i to mi zovemo Savetom za borbu protiv korupcije. Znači, postoje dva tela i dva organa, jedno je Agencija za sprečavanje korupcije, tada se zvala za borbu protiv korupcije, a ovo je Savet za borbu protiv korupcije. Moram reći da dok je Verica Barać bila živa to je imalo smisla, zato što se žena borila. Evo vam primer korupcije između Dragana Đilasa i Gojka Đilasa. Hiljade metara kvadratnog prostora nekretnine, evo ih sad stigli do Švajcarske, otvaraju se neke firme, osnivački ulog pet miliona, to je za njih sića. Da su svi radili kao Verica Barać, verovatno se to ne bi desilo. Da žena nije umrla, da je bilo više takvih boraca, verovatno se ne bi dešavalo ono što se dešavalo. Recimo, posao "48 sati svadba", emisija traje posla sata, unutar emisije ili u sadržaju emisije imate prikriveno reklamiranje, sponzori su unutra i njega to ništa ne košta. Trideset minuta, ali RTS to plaća 13000 evra po epizodi, plus reklamni prostor. Ugovor je tajni. Kada su neka tela ili kada neko nešto pita o poslovima RTS-a i Đilasa, dobije odgovor koji sam dobio i ja, da su se strane dogovorile da to bude poslovna tajna i mi nemamo pravo da pitamo javni servis na koji način su sklapali ugovor, recimo, sa "Dajrekt medijom". Dakle, ja sam pitao za prenose nekih sportskih utakmica. Recimo, "Dajrekt medija" nema pravo da prenosi utakmice, jer te najvažnije događaje treba da prenose mediji koji pokrivaju celu teritoriju Republike Srbije, jer se radi o reprezentacijama. Uzgred budi rečeno, on je bio predsednik Košarkaškog saveza Srbije, čije utakmice prenosa je otkupio od samog sebe valjda i onda prodao RTS-u. "Dajrekt medija" nije televizija i nema pravo da prenosi medije, ali ona kupuje prava na prenose i onda RTS koji to ne kupuje kupuje od njega. Na moje pitanje dobijem odgovor da je sadržina ugovora poslovna tajna. Kada pitam ono "Vreme je za bebe", neće da mi daju odgovor. Takođe, "48 sati svadba" 104 epizode ili 104 emisije od pola sata, to je milion i trista hiljada, plus reklamni prostor itd, koji se naplaćuje od strane Đilasa i sve vreme je Đilas javni funkcioner. Dok je bila Verica Barać, ona je na to ukazivala. Tragedija, žena je umrla i više nikoga ništa nije interesovalo. Danas, recimo, član Jelisaveta Vasojević aktivno zastupa Šolakove biznise. To je 30 neregistrovanih kanala. Imamo sekretara REM-a, izvesni Todorović ili tako nešto, koji meni piše da je reemitovanje šetanje signala kroz kabal. Kao, ide to iz Beograda u Luksemburg, iz Luksemburga u Sloveniju, iz Slovenije opet nazad i to se u tehničkom smislu smatra reemitovanjem. U zakonu piše - reemitovanje je istovremeno preuzimanje izvornog programa koji se emituje u inostranstvu bez prekrajanja, izmena i ubacivanja reklama itd. Vi imate i neku Rajku Galin itd, koja takođe u jednom trenutku odbija da mi daje odgovore, jer ja uporno hoću da doznam kako je moguće da piratski kanali rade u Republici Srbiji. Kako je moguće da nacionalni kanali plaćaju REM-u naknadu, RATEL-u, SOKOJ-u itd, a ovi ne plaćaju ništa zato što su strane televizije čiji se program preuzima istovremeno bez izmena? U redu je da je to tako, ali to nije tako. Taj se program pravi u Srbiji, emituje u Srbiji, samo su fiktivno nazvali sebe prekograničnim kanalima. Od Luksemburga dobijem odgovor precizan - jesu registrovani kod nas, ali ne emituju program. Kako može nešto da se reemituje ako prethodno nije emitovano? To je bilo pitanje koje sam više puta postavljao REM-u i dobio odgovor nikom ništa. Agencija za borbu protiv korupcije, ma ni na kraj pameti da proveri zašto neki činovnici u REM-u tvrde to što tvrde, što ide u korist Šolaku. Sada gledajte, RTS-u i nacionalnim kanalima i domaćim kanalima SBB ne plaća ništa. To je kao kad bi ja izneo na pijacu pasulj, krompir, luk, kukuruz itd. i onom preprodavcu to ustupio bez naknade. Znači, oni su dobili neko pravo za vreme žutih i ne moraju da plate ništa. Radio-televiziju Srbije su naterali da odvoji emisionu tehniku, je li tako, gospodine Martinoviću, i veze. Pazite, naterali preko Brisela, izlobirali tamo. Ma, nema veće korupcije nego u Briselu. Naterali su ih da RTS razdvoji veze i emisionu tehniku od proizvodnje emitovanja programa. Gle čuda, SBB su to dozvolili, iako je emisiona tehnika i kabal. Znači, može da bude preko tornja, a može da bude i kroz kabal, kroz podzemlje. Verovatno da podzemlje ovo medijsko aktivno radi. Sada znači svim domaćim ustupe program džabe. Nacionalne televizije sa frekvencijom nacionalnom ćute. Zašto ćute? Zato što veliki gradovi uglavnom kroz kabal dobijaju program. Ako se pobune, može ovaj ludi iz SBB-a protivzakonito, jer on se već ponaša tako, da ih isključi i onda oni nisu vidljivi, ni njihove reklame neće biti vidljive. Gle čuda, ništa ne plaća domaćim kanalima koje REM-u, RATEL-u, SOKOJ-u i drugima plaćaju sve, a plaća svojih 28 do 30 kanala, ovih lažnih prekograničnih od 13 sport klubova, Nova S, Grand, Sinemanija, uglavnom oko 30 kanala, njima plaća reemitovanje i to novac ide za reemitovanje koje ne postoji. Gospodine Martinoviću, vi se bavite pravom, ako neko plati iz ove zemlje fiktivnu uslugu inostranstvu, znači nema reemitovanja? Kada nema reemitovanja, šta si ti platio? Ti si izbacio novac, ti si oprao pare, smanjio dobit i utajio porez. Televizija N1 nema PIB. Oni se služe PIB-om Adrija njuza d.o.o. Beograd. Niti je ovo njihov osnivač, i da jeste, svaka novoosnovana firma, je li tako, gospodine Arsiću, mora da ima poseban PIB. Ja dobijem odgovor od nekog činovnika iz ministarstva da se oni služe PIB-om Adrija njuza d.o.o. Beograd. Gotovo nečuveno. Luksemburška televizija, navodno, a PIB srpski. To nema nigde, ljudi. Šta radi Agencija za borbu protiv korupcije, Savet za borbu protiv korupcije? Šta rade? Jure Marijana Rističevića, recimo. Jure mene. Pošaljem ja njima, ono što ste mi rekli, pošaljem ja njima šta je uradio javni funkcioner, narodni poslanik, kako su ispumpavani onih 29 miliona i nešto, evo ga ovde. Ovo je zatamnjeno da se ne vide slučajno matični brojevi. Piše lepo – Republika Srbija, Agencija za borbu protiv korupcije. Poslato. Materijal sam dobio od nekih poslanika koji su verovatno bili izbačeni iz Dveri, verovatno su mi oni poslali sve sa fakturama, itd. Ja pošaljem Republici Srbiji, Agenciji za borbu protiv korupcije taj predmet i podnesemo prijavu Tužilaštvu za organizovani kriminal, s obzirom da je tačno ono što ste tvrdili da je umešano više lica sa izborne liste Dveri ili sa nekih odborničkih lista, što je utvrđeno samim pogledom na sve. Evo i te čuvene šeme o kojoj govorite. Sav novac je odmah sutradan prebačen na preduzetničke radnje, ne na firme, zato što preduzetničke radnje do određenog iznosa nisu u PDV-u, dakle, novac je prebacivan do šest miliona, evo išli su sve ovako, odmah čim je stigao sutradan podignut je u kešu i mnoge od tih preduzetničkih radnji su zatvorene. Verovatno je novac došao do Boška Obradovića i njemu bliskih ljudi i zato su se oni sami pobunili i sami naknadno, oni koji su govorili da ne iznosim istinu, sami potvrdili da je ovo tačno. Šta se desilo? Kao odgovor sam dobio batine, posle svega, na ulazu u Narodnu skupštinu. Dakle, sledeći put verovatno me čeka neki mitraljez ili ne znam šta će već da upotrebe da me eliminišu. Što se tiče Ustava, član 103. kaže – narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu i drugu odgovornost za izneto mišljenje ili glasanje prilikom vršenja svoje funkcije. To nije sudski proces protiv mene, četiri puta, to je protiv svih vas, to je protiv Narodne skupštine. To je uvedeno da bi se zaštitili opozicioni narodni poslanici, da vlast ne bi mogla da progoni opozicione poslanike zbog reči izgovorenih ovde. Verovatno je ustavopisac mislio na to. Međutim, desilo se da, evo, ta treća grana vlasti je neka opoziciona grana vlasti, koliko ja vidim, formirana 2009. godine kad je postojalo jedinstvo izvršne, predstavničke i sudske vlasti. Oni su se lepo sjedinili, stavili svoju rodbinu, svoje članove među sudije. Mi sad imamo problem. Narod misli, s pravom misli, da ova država da bi sprovela zakone koje mi donesemo mora imati moć, kao onaj topuz cara Dušana, predstavlja moć, a u drugoj ruci su mu zakoni. Zakoni bez moći da se sprovedu nisu zakoni. Da li mi tu moć imamo, s obzirom na ovakvo pravosuđe? Naravno da nemamo. Onda se dešava šta se dešava. Imamo Vuka Jeremića. Ja sam postavio pitanje, od tri miliona koje dobio na onaj svoj centar, nevladinu organizaciju, kada je to bilo još tri miliona, kasnije je to naraslo na sedam, i preduzetnička radnja „Vuk Jeremić konsalting“. Sam Vuk Jeremić u svedočenju u Njujorku kaže da dok je bio predsednik Skupštine UN, a i malo kasnije, da je bio plaćen za dve godine od Patrika Hoa, onog što je osuđen, sa 330.000 evra za konsultantske usluge. Šta su konsultantske usluge? Recimo, to bi bila usluga Jeremića da Patriku Hou kaže šta treba da radi, a da ne bude predmet neke istrage, itd. Kako ga je on savetovao kada je ovaj dobio višegodišnju robiju, to se vidi. Nije to naš problem što Amerika nije jurila Vuka Jeremića, nego što ga nije jurila Agencija za borbu protiv korupcije, jer je u isto vreme bio narodni poslanik u ovoj Skupštini. Ajde, probajte vi, gospodo iz SNS, ja sam NSS, probajte vi da zaradite negde na konsultantskim ugovorima po 330.000, ako sam rekao evra greška je, dolara, probajte vi vašoj supruzi da izbacite u Njujork 800.000 dolara, a da ne bude predmet istrage. Ne javnog linča, već predmet istrage. Ja mislim da bi Agencija odmah obavestila Tužilaštvo za organizovani kriminal. Bilo bi svega i svačega. Međutim, Vuk Jeremić, srcu mio, dakle, on ih je postavio, on je na Vladi dopustio da se kupi zgrada od mafijaša bez javnih nabavki itd. i verovatno je zbog toga izbegnuta svaka istraga, nije bila do dana današnjeg. Ja se pitam koga mi to držimo u Agenciji za borbu protiv korupcije i u Savetu. To je, bre, rezervni sastav stranaka bivšeg režima. To što ste vi možda postavili nekog direktora ništa ne znači zato što po dubini sve je njihov do njihovog. Idemo dalje. Janko Veselinović, politička gromada, Golubić, Obrovac, čovek ode u Hrvatsku, povede nekoliko autobusa Srba da glasaju i pred samo glasanje, pred Obrovac zaustavi autobuse i svima naredi da glasaju za kandidata HDZ-a. Jel mislite da je to prošlo bez korupcije? Onda od Milice Badže zbog toga dobije stan i niko nikada, mi smo to ponavljali, nije vodio istragu, niti je bio predmet Agencije za borbu protiv korupcije, ali sam zato bio ja. Znate zašto sam ja bio? Vas pitam, gospodine Martinoviću, da li ovo važi za sve poslanike koji imaju više mandata uzastopno, da li imovinu prijavljuje funkcija ili funkcioner? Gospodin Arsić isto može da mi odgovori pošto ima iskustva sa tim. Funkcioner. Sad ja vas pitam, nama funkcija istog trenutka prestaje i nastaje druga, znači, nije vam prestao status funkcionera kao ni meni, ali oni od nas uporno traže da zbog toga što smo opet isto narodni poslanici, pošto klasičnog prekida funkcije nije bilo, nijednog dana, nijednog sekunda, jednom ti prestaje mandat, istog sekunda ti nastaje drugi mandat, i ti si u obavezi da prijavljuješ ponovo imovinu. I još slučaj ovakav. Recimo, moraš da budeš postavljeno, izabrano i koje još lice od republičkog organa, pokrajinskog, lokalnog, izabrano, postavljeno i imenovano. Recimo, ja sam bio u RFZO-u na meti ove farmaceutske mafije, 24 inovativna leka, 45 dece u inostranstvu je bilo lečeno pre nas, mi došli do 650. Nekome se izgleda to nije dopalo. Ja sam tamo bio predstavnik udruženja poljoprivrednika, udruženja penzionera daju drugog, udruženja zaposlenih daju trećeg, četiri daje Vlada, mene je poslalo tamo udruženje. Agencija za borbu protiv korupcije to proglasi konfliktom interesa. Imamo kolege koje imaju više funkcija direktno da su ih postavili organi, nekog Vlada, nekog Skupština, čak je to prolazilo i dalje prolazi. Oni su odredili da sam ja u konfliktu interesa, i to gospođa koja je učestvovala u kupovini nekretnine od mafijaša, bez javnih nabavki, u korist tada je bila Agencija za borbu protiv korupcije. E, to su ti beli, crni, sivi oblici korupcije. Znanje, znanje je prenosivo. Ovo sa profesorima, dok god čovek može da prenosi znanje, učitelji, profesori i nastavnici, za mene su oni dragoceni. Pitanje njihovih mandata itd. za mene je nešto što ne mogu da shvatim. Dok god je čovek sposoban da uči, ko ne uči taj pada, kao vožda biciklom. Dok vrtiš pedale, ne padaš. Dok učiš, svaki dan učimo. Znači, ko hoće da opstane u nekom poslu, mora svaki dan da uči iz te oblasti. Čim prestaneš, ti zaostaješ, počinješ da gubiš brzinu i padaš. Tako je i sa ovim. Znanje koje nije preneto i nije neko znanje. Znanje mora da bude prenosivo i primenljivo. Ukoliko se neko time bavi, po meni, može da bude do 90 godina da uči ljude i to bi trebalo da tolerišemo. A ne da tolerišemo Vasilićku koja u Savetu za borbu protiv korupcije sama sebi usvaja svoje izveštaje i napravila je štek, odnosno privatnu tezgu za Šolakove biznise. To može, a ovi što prenose znanje, siroti učitelji, nastavnici i profesori, to ne može. Šta će onaj Teodorović? Kome on prenosi znanje? On o pčelama i saobraćaju, kako treba saobraćaj regulisati na način na koji to rade pčele. Ali on je odavno upao u med. Agencija za borbu protiv korupcije se nije bavila time što je on pobegao u Ameriku za vreme agresije, a vratila ga Vlada 2000. i neke godine, to je nečuveno da Vlada postavi profesora na određeni fakultet. I ona nam danas drži moralne pridike kao Janko Veselinović. Pa ja žalim njihove studente kojima oni predaju, ja ne znam šta oni od takvih ljudi mogu da nauče. Uglavnom, da zaključim, predmet Agencije za sprečavanje korupcije su uglavnom ljudi koji ne mogu da imaju veze sa korupcijom. Siroti narodni poslanik, pod znacima navoda, ima lošijih poslova od naših, ali ovo što vas i mene maltretira Agencija za svaku sitnicu, pri tome vrlo dobro znaju, jer dolaze ovde, da mi ovde u ovako ubedljivoj većini, možda kada je onda bilo 127, kad su oni vladali, pa se isplaćivali da ne bi pala vlast, ali sa većinom od 180, 200, ili koliko je već narodnih poslanika, je nemoguće da budete korumpirani. Uglavnom svi, svi, uvek, što naš narod kaže, oštre na narodnim poslanicima. Možete da ukradete, kao i ja možda, dve fascikle, dve hemijske olovke, jedan bunt papira, jedino je to ono što ja imam u kancelariji što bi moglo da bude predmet neke krađe, ili predmet neke korupcije. Uglavnom smo mi mete, recimo kad se nabavi hrana za, ova služba, kako se to zove, Uprava za zajedničke poslove, ona nabavlja hranu za celu republiku, za strane delegacije, mi ta jela nikad nismo videli, neka, oni nabavljaju za sve, a oni sve pripišu nama. Kažu, to je za narodne poslanike. Mi nemamo restoran. Zašto lažu? Agencija za borbu protiv korupcije treba da izađe i da kaže - nemojte više, ti ljudi na takav način ne koriste tu hranu, i drugo, mi nemamo restoran, mi imamo prostor u Narodnoj skupštini, u kojoj je Uprava za zajedničke poslove instalirala kuhinju i stolove, i hranu deli pod istim uslovima zaposlenima, narodnim poslanicima, kao što to radi u Vladi, ministarstvima i drugim organima. Mi jednostavno, ni 5% one hrane ne konzumiramo, a ja sam ne idem dole, preko šest godina, a na naslovnoj stranici izađu, valjda su birali po kilaži, upravo stave, kao zloupotrebu restorana, stave nas malo debeljušne, stave Šešelja, Čanka i mene. Pazite, ne idem ja šest godina, a ni ovi ljudi ne idu u restoran. Onda napišu, jeli smo, ne znam šta…plodove mora, i tora, jagnje, prase, lignje, dagnje, sve smo mi pojeli i po stomacima bi se reklo, ali nijedan od nas ne ide dole. Dakle, Agencija za borbu protiv korupcije, onaj Savet, za koje ne znam ni ko ih bira ni ko iz nadzire, sami sebi usvajaju izveštaje. Moj im je savet da se bave kao Verica Barać, istinskom korupcijom, recimo, braćom Đilas i dalje. Zato što oni nemaju nameru da prestanu, od kada su upali u med, spojili javne i privatne poslove oni nemaju nameru da prestanu. Dakle, Đilas se obogatio na tome dok je vršio javni posao radio svoj privatni biznis, i zbog toga treba da bude predmet istrage ne samo Agencije i Saveta za borbu protiv korupcije, već treba da bude i predmet istrage Tužilaštva za organizovani kriminal, jer to je najveća pljačka i ova pljačka koju Šolak vrši sa lažnim prekograničnim kanalima, e, time treba da se bave, a ne narodnim poslanicima koji 90% kolega nema dva čestita odela, ne želeći da ih uvredim. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći na listi govornika je narodni poslanik, Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvek kada je tema Zakon o Agenciji za boru protiv korupcije nosiocima javnih funkcija to nekako bude, čini mi se, zanimljivo i uvek smo interesantni javnosti po tom pitanju, a jedan deo bivšeg režima to stalno želi da predstavi i da pokrene tu temu, što je naravno njihovo pravo. Najžalosnije jeste što im čak i pojedini državni organi i to one duboke države, znači, funkcioneri koji su dolazili na određene javne funkcije, dolazili su u vreme dok je bivši režim vršio vlast i to su najčešće sudijske ili tužilačke funkcije. Vidite kako se sa narodnim poslanicima pojedini nosioci sudijskih funkcija igraju, to je na očiglednom primeru kolege Marjana Rističevića. Zbog građana Republike Srbije narodni poslanik o tom čuvenom članu 103. uživa određen imunitet pod određenim uslovima, ali apsolutan i nepovredivi imunitet je za davanje glasa ili izraženo mišljenje u Narodnoj skupštini. Znači, ne postoji mehanizam da narodni poslanik bude krivično gonjen za glasanje ili izraženo mišljenje. Ne postoji. Ne može to ne Narodna skupština da mu ukine. To je Ustavom Republike Srbije predviđeno. E, sad vidite, sudija, koji piše zahtev za skidanje imuniteta predsedniku Administrativnog odbora, u ovom slučaju, Aleksandru Martinoviću, kakvu jednu pravnu i političku ujdurmu pravi od Narodne skupštine i narodnih poslanika. Možete da zamislite, narodni poslanik kaže – dobro, ja se neću pozivati na imunitet, na imunitet za koji sudija sam treba da ga štiti jer zna da ne može da mu sudi čak i kad se odrekne tog dela imuniteta. To je glasanje u Narodnoj skupštini i izraženo mišljenje u Narodnoj skupštini, taj postupak ide dalje. Ako takav sudija nastavi postupak, kolega Rističeviću sledi, taj narodni poslanik takav spor mora da izgubi koliko god je u pravu. Sledeći je Ustavni sud. Verujem da Ustavni sud ne bi podržao to što radi sudija osnovnog ili višeg suda, ali hipotetički ako podrži, kaže da je sve rađeno u skladu sa Ustavom. Šta narodni poslanik još može da uradi? Pa, da se obrati Međunarodnom sudu u Strazburu. Pa, kakvu sliku bi mi to slali da nas sudije međunarodnih sudova, nas poslanike štite od sudija koje smo mi birali, koji se ne pridržavaju na prvom mestu svog Ustava. E, to rade Đilasove sudije. To radi ta duboka država koji je bivši režim instalirao u Srbiji. Čim probate bilo šta da promenite, odmah vam kreću, prvo, nevladin sektor koji takođe finansiraju oni, da narušavate nezavisnost određenih nosilaca sudijskih i tužilačkih funkcija, a odmah za njima kreće, ne mogu da kažem, administracija iz Brisela, nego pojedinci koji prave jako lošu sliku o Srbiji. Zato imamo jedno ovako autentično tumačenje. Mislim da kada je donet Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, odnosno onaj prvi zakon o borbi protiv korupcije, a kasnije Zakon o agenciji kada je osnovana Agencija i kako je funkcionisala, nije bila namera da se bivšeg režima da donošenjem jednog ovakvog zakona spreči korupcija. To govori u prilog da se ta Agencija u ranijem periodu bavila isključivo formom, nije suštinom. Nije postavljala pitanja koja rešavaju suštinu borbe protiv korupcije. Ako narodni poslanik, recimo, nasleđuje određen plac sa nekim građevinskim objektom, taj građevinski objekat, recimo u trenutku nasleđivanja ima 150 kvadrata i ako je on ko zna kada to dogradio za još dva ili tri kvadrata i zbog toga što je dugo korisnik misli da su oni podaci koje ima u vlasničkom listu zaista potpuno tačni, prijavi tu imovinu i ako mu Agencija za korupciju otkrije ta dva ili tri kvadrata, dobiće krivičnu prijavu. To je forma, nije on sakrio onih 120, 130 nego je zaboravio zbog protoka vremena da prijavi ta dva, tri kvadrata. Time se bavila naša Agencija za borbu protiv korupcije. Nisu se bavili recimo onim, evo, malo ću da prekinem ovaj deo izlaganja, evo šta sad traži bivši režim, da mi ne govorimo o njima u Narodnoj skupštini zato što oni nisu tu. Pa, sami su se isključili, a bili su tu. Pa, što niste učestvovali u radu Narodne skupštine. Pa, zašto niste izašli na izbore. Hajde da kažemo i da je to bivši režim koji je, eto, nekom političkom odlukom, promenjen voljom građana Republike Srbije. Ma nije, promenjen je voljom građana Republike Srbije zato što su bili najobičnije lopuže. I o njihovom lopovluku govorićemo. I niko ni na koji način ne može da nas spreči da govorimo o tome koliko su zla naneli građanima Srbije, ni jedan pregovarački proces u stranačkom i međustranačkom dijalogu. Govorićemo. I da se vratim, niko iz te Agencije za borbu protiv korupcije nije upitao šta se to dešava sa našim javnim servisom. To je bio očigledan nezakonit uticaj na rad javnog servisa, znači jednog javnog preduzeća koji obavlja javni interes, koje se u tom periodu direktno finansiralo iz budžeta Republike Srbije, o kome se izjašnjava Narodna skupština i daje saglasnost da ta sredstva budu prebačena javnom servisu, da bi od tog istog javnog servisa visoki funkcioner jedne političke stranke, tada aktuelni gradonačelnik grada Beograda, Dragan Đilas, preko svojih povezanih pravnih lica zaključivao pravni posao, gde je ispod cene kupovao usluge javnog servisa, a gubitak koji je javni servis zbog jeftino prodate usluge imao, pokrivan je iz budžeta Republike Srbije. Time se naša tadašnja Agencija za borbu protiv korupcije nije bavila. Za te četiri godine pokradeno je iz budžeta Republike Srbije preko javnog servisa 650 miliona evra. To je korupcija. Tu se uvećava imovina. Ali će oni u zakonu koji su sami doneli da kažu da to nije imovina Dragana Đilasa, da je to imovina njegovog preduzeća. Pa, neka objasni taj Dragan Đilas s kim je to radio, kakav je ugovor zaključio, jel o tom ugovoru obavestio Agenciju za borbu protiv korupcije? Ništa od toga nije bilo, niti je tražila Agencija za borbu protiv korupcije. Ali je zato lepo za četiri godine 150-160 miliona evra svake godine uzimao iz budžeta Republike Srbije. I sad oni pričaju kako se oni brinu o građanima Republike Srbije. Kolega Marijan Rističević je u Narodnoj skupštini prepoznat na prvom mestu kao predstavnik poljoprivrednih proizvođača, mada ga oni predstavljaju kao kriminalca, ali, dobro, to je njihovo. Gledajte kako su isto preko poljoprivrede i mase malih poljoprivrednih proizvođača opet krali iz budžeta Republike Srbije. Visoke subvencije koje su davali po hektaru za obradivu zemlju imale su za cilj ne da pomognu poljoprivrednike, nego da smanje realnu cenu poljoprivrednog proizvoda na onu cenu koja odgovara tajkunima, da ti isti, a znamo ko je to bio, to je bio direktor Demokratske stranke, čini mi se, Kostić, Kole, da ti isti, od tih istih poljoprivrednih proizvođača otkupljuju što je god moguće jeftinije njihov poljoprivredni proizvod, a gubitak se opet nadomeštavao iz budžeta Republike Srbije. Sad ne trebamo da pričamo šta su uradili sa budžetom Republike Srbije? Kako su zloupotrebljavali javni servis? Kako su zloupotrebljavali naše građane da dođu do bogatstva? I sad oni idu i pričaju po nekakvim forumima. Sad su oni mnogo dobri, mnogo pametni, mnogo pošteni. Ma, najobičnije lopuže. I da vidim sudiju koji će zbog toga da me optuži i pokrene krivični postupak. Doveli su nas zbog te nakaradne primene Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije u to da Narodna skupština mora da da autentično tumačenje za ono što je potpuno jasno, nedvosmisleno. Hajde, još jednom ćemo da napišemo, još jednom ćemo da izglasamo. Ali, neka se ne nadaju ni Dragan Đilas, ni Šolak, ni Mišković, ni Kostić, Pajtić, Marinika, da ih ne nabrajam više, nikad više neće od Srbije da otimaju i da se bogate. Zato ćemo da pričamo svim građanima koliko su nas pokrali, koliko su nas opljačkali, koliko su nam godina života upropastili, dokle god možemo.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću. Reč ima narodni poslanik Vladica Maričić. Izvolite.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas na dnevnom redu imamo autentična tumačenja odredaba dva zakona – Zakona o visokom obrazovanju i Zakona o sprečavanju korupcije. Oba ova zakona nedavno su doneti. Zakon o visokom obrazovanju donet je 2017. godine i on je tada zamenio istoimeni zakon iz 2005. godine. Zakon iz 2005. godine pamtimo po sistemskim manjkavostima koje je ova Narodna skupština morala skoro svake godine da ispravlja u septembru i oktobru mesecu, da bi mogao da bude primenjivan. Znajući one koji su te 2005. godine donosili zakone, ne bi me čudilo da su te sistemske manjkavosti u njemu bile i namerno ostavljene. Što se zakona iz 2017. godine tiče, on je potpuno i celovito uredio sistem visokog obrazovanja u Srbiji. Ostalo je još da se uredi sistem finansiranja visokog obrazovanja i sistem studentskog organizovanja, što će biti uređeno posebnim zakonima za koje verujem da ćemo ih usvojiti u ovom mandatu Narodne skupštine. Kao što rekoh, zakon iz 2017. godine rešio je sve nedoumice. Definisan je i pristup visokom obrazovanju posle završenog četvorogodišnjeg srednjoškolskog obrazovanja, definisano je i nacionalno akreditaciono telo kao nezavisno telo, što je bio zahtev Enkve i zahtev za uključivanje srpskog visokog obrazovanja u evropski jedinstveni obrazovni prostor. Definisana je i procedura za prestanak mandata organa poslovođenja, jer prethodni zakon iz 2005. godine jeste imao odredbe koje su definisale kada prestaje mandat organu poslovođenja, ali nije imao proceduru kako da do toga dođe, što je bilo masovno zloupotrebljavano. Zakon iz 2017. godine jasno je definisao i uslove koje treba jedan nastavnik odnosno redovni profesor da ispuni da bi bio izabran da bude organ poslovođenja ustanove. On je morao biti u punom radnom vremenu i izabran na neodređeno vreme, ali vidimo da su se dešavali primeri da su pojedini dekani, rektori, predsednici, odnosno, direktori u zavisnosti od toga o kojoj se visokoškolskoj ustanovi radi koristili jedan drugi član istog zakona koji definiše mogućnost produženja radnog odnosa i posle navršene 65 godine života. Taj član je dovoljno jasan. On kaže da se nastavnik, odnosno redovnom profesoru radni odnos može produžiti i posle 65 godine života ugovorom o radu na određeno vreme, najduže do dve godine uz mogućnost produžetka do sedamdesete godine života i isključivo ukoliko postoji potreba za njegovim radom u nastavi. Znači, potreba za radom u nastavi, a ne potreba za rukovođenjem ustanovom i ugovor o radu na određeno vreme. Ja sad pokušavam da zamislim kako je izgledala ta situacija gde je neki dekan nekog fakulteta, koji je jedini ovlašćen da zaključi takav ugovor zaključivao ugovor baš sam sa sobom zbog potreba u izvođenju nastave. Taman kad sam pomislio da takvih primera u praksi možda i nije bilo i da mi ovim autentičnim tumačenjem sprečavamo neka buduća činjenja, dobio sam telefonski poziv od jedne profesorke sa jednog fakulteta, neću ovde da imenujem, koja mi je rekla da njen dekan ima 65 godina, i da ove godine planira da se kandiduje za još jedan mandat koji će okončati u svojoj 68 ili 69 godini života. E, pa neće. Mi ovim autentičnim tumačenjem sprečavamo bilo kakvo kreativno tumačenje ovog člana zakona i ne samo za ubuduće, jer autentično tumačenje ne proizvodi svoje pravno dejstvo za ubuduće, autentično tumačenje je tumačenje odredbe koja je do sada bila važeća, tako da će svi oni organi poslovođenja, visokoškolskih ustanova u Srbiji koji su navršili 65 godina morati da prestanu da vrše mandat organa poslovođenja. Što se Zakona o sprečavanju korupcije tiče, on je donet 2019. godine, a sa primenom se počelo od 1. septembra 2020. godine i on je zamenio ranije postojeći zakon, tj. Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, usvojen 2008. godine, koji je, takođe, zbog svojih sistemskih manjkavosti često morao da bude menjan. Zakon o sprečavanju korupcije iz 2019. godine, po meni, sadrži jasnu definiciju javnog funkcionera, ali vidimo da je u praksi bilo onih koji su tu definiciju kreativno tumačili, bez obzira da li se radi o javnim funkcionerima koji su želeli da izbegnu obaveze iz tog zakona ili se radi o samoj Agenciji za sprečavanje korupcije, koja je širokim tumačenjem ovog člana zakona, njegovu primenu stavila i na redovne profesore koji su članovi saveta fakulteta, pa čak i na studente koje je studentski parlament izabrao za članove saveta fakulteta ili univerziteta, što nije duh ovog zakona. Oni koji su ovaj zakon pisali i usvajali nisu njih hteli da apostrofiraju kada su definisali javne funkcionere i mi sada javne funkcionere nedvosmisleno definišemo prema organu koji ih je izabrao, postavio ili imenovao i tu više neće biti spora, niti mogućnosti za bilo kakvim kreativnim tumačenjem. Ono što bih primetio, a to je da je u ovom autentičnom tumačenju možda, uz organe jedinice lokalne samouprave, trebalo navesti i organe gradskih opština. Znam da će se po analogiji ova odrednica na organe jedinice lokalne samouprave primenjivati i na organe gradskih opština, ali, s obzirom da dolazim iz Niša, koji je jedini, pored Beograda, na celoj svojoj teritoriji organizovao gradske opštine. Znači, imamo pet gradskih opština. Uvek nam je bitno da gradske opštine budu što preciznije zakonom definisane, što je tendencija i kod nekih zakona koji su poslednjih godina usvajani, a nadamo se da će i narednom novelacijom Zakona o lokalnoj samoupravi način organizovanja, a pre svega nadležnosti gradskih opština, biti još bolje uređene. Ja ću, kao i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, podržati ova dva predloga za autentičnim tumačenjem odredaba ova dva zakona zato što ovaj naš rad danas na autentičnom tumačenju predstavlja nastavak daljih reformi u Srbiji, a podsećam da su sveopšte reforme sistema u Srbiji jedan od šest načela na kojima je zasnovana Vlada Republike Srbije, a koje je neposredno pre njenog izbora proklamovao predsednik Aleksandar Vučić. Živela Srbija! Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Vladici Maričiću. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala, predsedniče Dačiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvek je naravno interesantno i izazovno govoriti o temi koja tretira borbu protiv korupcije, odnosno sve one institucije i sve one državne i društvene činioce koji su uključeni u nešto što predstavlja jednu polaznu osnovu za razvoj jedne države, a to jeste beskompromisna i bespoštedna borba protiv korupcije i organizovanog kriminala. Ja ću podsetiti građane Republike Srbije i naše kolege da je predsednik Vučić, u to vreme premijer 2014. godine, objavio rat korupciji i da smo ovde u ovom parlamentu doneli i glasali za Strategiju borbe protiv korupcije i definisali kao jednu od glavnih ciljeva politika Vlade Republike Srbije, ali i svih državnih institucija. Ono što mi ovde zovemo nulta tolerancija na korupciju znači vrlo jednostavno da ova Vlada, da ova većina u parlamentu potpuno shvata i prihvata činjenicu da je borba protiv korupcije nešto što je najvažnije u domenu ekonomskog, političkog, socijalnog i svakog drugog razvoja ove zemlje, da nema razvoja ekonomije, da nema razvoja i da nema ekonomskih, političkih i socijalnih reformi ako nema kvalitetne, beskompromisne i uspešne borbe protiv korupcije. Tada premijer, danas predsednik Vučić je pokazao da borba protiv korupcije, koja se vodi na čelu sa SNS, ne vodi računa o tome ko se kako zove, ko gde radi, na kojem je položaju, na kom je nivou na društvenoj lestvici i kojoj političkoj stranci pripada, već je ova država i njeni nadležni organi potpuno jednaka i jasna u svom cilju i u svojoj orijentaciji, da se obračuna sa svima koji čine loše i koji čine negativno za ovu državu, za ovu ekonomiju. Svaka pojava korupcije i svako realizovanje nekog koruptivnog posla, svaka umešanost nekog državnog službenika, funkcionera ili činovnika u neki koruptivni aranžman ili koruptivni posao čini to da običan građanin Republike Srbije ne može i sprečen je da dostojanstveno živi od svog rada i da unapređuje kvalitet života svog sopstvenog i svoje porodice i, naravno, šire zajednice u kojoj živi. Mi o problemu borbe protiv korupcije, odnosno sprečavanje korupcije ne možemo da ne govorimo, a da se ne vratimo u blisku prošlost, ne možemo da govorimo o tome ako ne analiziramo na jedan pravi i realan način period između 2000. i 2012. godine. U trenucima i u vremenu kada smo svi očekivali promene, kada smo svi očekivali, i to slobodno mogu i lično da kažem, med i mleko posle tih promena, da će doći neko vreme u kojem će se uspostaviti liberalna tržišna privreda, u kojem će se uspostaviti društvo jednakih šansi za sve građane, nove investicije, mogućnosti za zapošljavanje, razvoj obrazovanja, došli smo do toga da tih 12 godina rezultira time da se upravo stvori jedna politička i partijska elita, funkcionerska elita koja je u stvari, kreator glavni i koja je definisala korupciju i koruptivne poslovne aranžmane, kao način života u ovoj državi. Uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani, poštovani predsedniče, zato za tih 12 godina smo imali slabe rezultate u oblasti infrastrukture, zato nije niko hteo da dolazi da investira u Republiku Srbiju, zato su EU i Evropska komisija podsticale istragu za 24 sporne privatizacije koje su se dogodile u našoj zemlji u periodu između 2000, posebno 2004. i 2008. godine, i stvorila je takvu atmosferu da preko tri stotine hiljada ljudi izgube svoj posao, da u Srbiju, nažalost uđe ono što se zove špekulanski kapital, da uđu belosvetskih hohštapleri koji su otkupili, kupili, preuzeli čitave industrijske grane za mali novac, ali pri tome ne želeći i nemajući nameru da dalje investiraju, nemajući nameru da dalje zapošljavaju, da čine dobro građanima Republike Srbije, naravno i sebi i svojim firmama. Mi smo vrlo realni i vrlo se borimo za to da napravimo ambijent da oni koji ulažu ovde u Srbiju da im bude dobro, da se dobro osećaju u Srbiji, da imaju dobre i povoljne uslove koji se tiču i poreske i monetarne i svake druge politike i da budu ovde tretirani na pravi način. Tada to nije bilo moguće i, kao što sam malopre rekao, korupcija je postala način života i način funkcionisanja, kako jednog dela privrednika koji je uticao na izbor političkih vlasti, koji je uticao na rezultate izbora, pa čak i na rezultate kada je u pitanju formiranje Vlada Republike Srbije u periodu između 2000. i 2012. godine. Gospodine Dačiću, vi to dobro znate da se Karl Marks borio protiv buržoazije, da li je tako, i definisao je dva tipa buržoazije. Definisao je nacionalnu i definisao je postojanje kompradorske buržoazije. Nažalost, nas je potrefila takva nesreća da se kod nas između 2000. i 2012. godine stvorila ono što se zove kompradorska buržoazija koja je imala za cilj da isprazni budžet Republike Srbije, da svojim koruptivnim aranžmanima obogati sebe, svoje porodice i svoju političku elitu, a da pri tome ni u jednom trenutku ne razmišlja o interesu građana, o interesu radnika, o interesu i budućnosti Republike Srbije. Bio sam konsterniran kada sam čuo i kada sam slušao govor Marijana Rističevića, mog uvaženog kolege, koji je govorio o konkretnim slučajevima, koji je govorio o konkretnim primerima ljudi sa naše političke scene koji su dobijali, koji su primali novac za određene usluge i koji nijednog trenutka nisu osetili potrebu da, kao ljudi koji se bave javnim poslom, na bilo koji način to opravdaju i prikažu građanima Republike Srbije na čije glasove plediraju na izborima, bar kolokvijalno, pod znacima navoda, s obzirom da u junu mesecu 2020. godine nisu smeli da izađu na izbore, s obzirom da sve te stranke, po najnovijem istraživanju agencije „Faktor plus“, te bojkotaške stranke nemaju više, pojedinačno nijedna, od tri procenta glasova. To jeste vrlo alarmantno o čemu je gospodin Rističević pričao, ali ja ću se nadovezati na to što je on govorio time da danas deo opozicije govori o tome i nekada nam drže predavanje kako treba da se ponašamo u procesu razvoja, konkretno, ekološke politike, socijalne politike, infrastrukture, novih radnih mesta, investicija. Sada je aktuelna ekološka politika i investiranje i ulaganje u zaštitu životne sredine, naravno, što je jako važno Vladi Republike Srbije i zbog toga imamo Ministarstvo zaštite životne sredine koje će uraditi najbolji mogući posao, kako bi životna sredina u Srbiji bila čista i kako bi prvenstveno na taj način obezbedili zdravlje ljudi, kako bi naši ljudi bili bezbedni, pored onoga što činimo na planu obezbeđivanja investicija i novih radnih mesta. Znate li kako se njihova ekološka politika vodila? Sećate se, podsetiću neke od mojih mlađih kolega, pošto ovi stariji imaju više mandata u parlamentu i to dobro znaju. Setite se kampanje „Očistimo Srbiju“ za vreme ministra Olivera Dulića. Pet stotina četrdeset hiljada evra je plaćen pano na zgradi u ulici Pop Lukinoj u Beogradu kod Brankovog mosta za sedam dana iznajmljivanja, kako bi se na taj način reklamirala ta čuvena kampanja „Očistimo Srbiju“, a u okviru koje nije očišćena Srbija, nije očišćena ni Brankova ulica, nego je očišćen budžet Republike Srbije. Tako se ta kompradorska elita ponašala i tako ta kompradorska elita danas nama govori i drži nam predavanje o tome zašto nismo napravili više autoputeva, napravili smo preko 300 kilometara, zašto nismo privukli više investicija, privukli smo 2019. godine preko 3,5 milijardi evra stranih direktnih investicija. Govorili smo pre neki dan, moje kolege ovde su govorile o tome koliko se samo uložilo u proces i u socijalnu politiku i u socijalnu zaštitu u kulturu u sve segmente društvenog života. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj rezultat koji mi danas imamo, ovaj rezultat koji Vlada Republike Srbije ima i ova država na čelu sa Aleksandrom Vučićem je nešto što stvarno zaslužuje ogroman respekt s obzirom kakvu smo mi osnovicu i kakvo smo stanje zatekli 2012. godine i 2014. godine vezano i za državni budžet, vezano za stanje u svim oblastima društvenog života u Srbiji. Ono gde želim da poentiram je da je korupcija i upravo ta kompradorska elita bila zaslužna za to što su izvukli i poslednju supstancu bogatstva ove države i bogatstva ovog naroda. Da ne bi bilo zaboravljeno, želim da kažem da je u Srbiju između 2000. i 2012. godine ušlo negde oko 50 milijardi evra što investicija, što strane pomoći, što bespovratnih sredstava. Da li mislite da se uradio i kilometar pruge, da se uradilo dovoljno puteva, da se obezbedilo dovoljno infrastrukture da domaći preduzetnici ovde investiraju? Da li smo ih na neki način podstakli? Nismo. Znate li zašto? Zato što su se razvijale njihove kompanije, zato što se davalo i zato što su se gajile one kompanije koje su bile bliske vlasti, koje su sastavljale Vlade. Gajili su se tajkuni. Srpska napredna stranka, iako je konzervativna i stranka desnog centra, podstiče razvoj tržišne privrede, podstiče konkurenciju, podstiče privrednike. Želimo da ih ima što više svakim danom. Podstičemo tržišnu utakmicu, ali želimo da kažemo uvek da smo protiv bilo kakvog tajkunskog upliva u privredni život ove zemlje i mislim da smo u tome uspeli. Nažalost, kao deo borbe protiv korupcije i kao deo borbe sa ovom pošašću dolazi ono što se desilo pre nekoliko dana, a to je neodvojivi deo koruptivnih aranžmana i korupcije kao načina života, a to je narko-trafiking, trgovina ljudima, to su narko-karteli, to je organizovani kriminal. Taj organizovani kriminal i ti karteli koji su sada, već je to poznato i već svaka ptica na grani zna, imali u sprezi sa različitim stranim centrima moći i ovde domaćim političkim strukturama nameru da ne dehumanizuju, što je bila prethodnica predsednika Vučića sa snajperima u grudima i sa naslovnim stranama ili karikaturama koje apsolutno nisu bile benigne, imali su nameru da se reše tog čoveka koji je te reforme i sproveo. Ono što jeste uloga nas ovde u parlamentu, bez obzira da li pripadamo jednoj ili drugoj partiji, bez obzira da li pripadamo većini ili opoziciji, naš posao je da kažemo otvoreno i glasno da govorimo o imenima i prezimenima i da dignemo svoj glas protiv takvih pojava u našem društvu, da osudimo narko-kartele, da ih osudimo po imenu i prezimenu, da kažemo sa ove govornice da Veljko Belivuk treba da leži u zatvoru 30-40 godina. Ne da kažemo - mi smo kolokvijalni, mi smo protiv, mi smo za borbu protiv organizovanog kriminala. Dame i gospodo narodni poslanici, to je u redu, ali to nije nikakva pomoć. Ako mi dozvolimo da jedan čovek vodi borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije, to onda neće biti dobro i da se cela ta borba prenese na njegova leđa, to je u ovom slučaju predsednik Aleksandar Vučić, neće biti dobro ni za državu, ni za ove građane. Zato je jako važno i vidim to kod mnogih kolega da su spremni da izađu, da kažu svoje mišljenje i da definišu jasan stav po ovom pitanju, bez obzira da li pripadaju SNS, da li pripadaju Stranci pravde i pomirenja, Narodnoj seljačkoj stranci, SPAS-u ili nekoj drugoj političkoj organizaciji. Toliko o borbi protiv korupcije. Vrlo kratko ću jedan ili dva minuta o ovom autentičnom tumačenju koje se tiče produženja roka za rukovodeće funkcije na školama, univerzitetima i fakultetima. Želim da podelim svoje mišljenje i, naravno, jednu vrstu apela ministru Branku Ružiću i prvom potpredsedniku Vlade kada je u pitanju zakon koji definiše angažovanje nastavnog kadra i to ograničenje koje definiše odlazak u penziju profesora i nastavnika sa 65 godina, sa mogućnošću da produže dve plus jednu godinu svoje angažovanje. Tu se potpuno slažem sa Marijanom Rističevićem da treba razmisliti o tome i jednostavno dozvoliti ljudima i vi to gospodine Dačiću vrlo dobro znate, imali ste u MSP-u ono Udruženje diplomata, ljudi koji su u određenim godinama, ali koji jako mogu da pomognu ovom društvu svojim savetima, svojim radom, koji su vitalni. Mislim da za profesuru ne bi trebalo da bude ograničenja i ne bi trebali, po meni je to jedan možda vid diskriminacije, da ograničimo nekoga ko ima 80 godina ili 72 ili 73 godine da daje predavanja, da drži predavanja studentima na doktorskim studijama ili na master studijama ili u bilo kom drugom formatu. Mislim da država treba da nađe prostor za te ljude, kao što je Nemačka i mi smo to koristili i ovih prethodnih godina. Nemačka u svakom trenutku ima negde oko 10 hiljada eksperata, ljudi iz različitih oblasti, kao što su spoljni poslovi, ekonomija, privreda i investicije koje Nemačka promoviše i daje mogućnost drugim državama da koriste njihove usluge i njihovo iskustvo. Mnogi od tih ljudi su dolazili ovde u Srbiju da pomognu nama u procesu ekonomskih reformi, socijalnih reformi s obzirom da mi i organizujemo i gradimo naše društvo generalno po uzoru na Saveznu Republiku Nemačka pa tako gradimo i tu neku vrstu socijalne, tržišne privrede koja jeste zasnovana na konkurentnosti, ali i na jednom jakom, stabilnom odnosu prema socijalno osetljivim grupama. Još jednom puna podrška borbi protiv korupcije svima onima koji u tom domenu daju svoj doprinos, ali mislim da je došlo vreme da se to uradi mnogo direktnije, mnogo kvalitetnije, mnogo bolje i da se borba predsednika Vučića u toj beskompromisnoj i bespoštednoj borbi da se dobije, kada je on u pitanju, mnogo, mnogo veća podrška. Hvala vam.
Hvala. Narodna poslanica Sandra Božić. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedniče Narodne skupštine, gospodine Dačiću. Uvaženi narodni poslanici, poštovane dame i gospodo, građani i građanke, ja ću se unapred izviniti što ću svoje današnje izlaganje u najkraćoj mogućoj meri posvetiti današnjoj temi dnevnog reda, jer, dozvolićete mi, određene dnevno- političke situacije koje se dešavaju izvan ove sale ipak zaslužuju da budu deo i tema o kojima ćemo mi govoriti, na koje ćemo u javnosti skrenuti pažnju jer smatram da zaista to jeste uloga narodnih poslanika. Što se tiče autentičnog tumačenja, apsolutno nemam ništa što bih dodala, a što već moj uvaženi kolega predsednik poslaničke grupe Aleksandar Martinović već nije rekao i zaista posle tako vrsnog pravnika, poznavaoca ove teme mislim da je svaka reč izlišna, osim toga da ću naravno u dana za glasanje, koji je danas, podržati apsolutno svaki predlog poslaničke grupe. Naravno, gospodin Martinović je u najboljoj meri objasnio iz kog razloga su ova autentična tumačenja i zatražena. Što se tiče ovih ostalih dnevno-političkih tema o kojima bih zaista danas želela da govorim upravo zato što na ovom mestu nekada treba reći i dosta. Zašto je dosta? Dosta je zbog mnogo stvari. Jedna posebna koja se opet danas desila, tiče se upravo ovoga, što je moj uvaženi kolega, i pre mene govorio Vladimir Marinković, borba protiv kriminala, korupcije i mafijaških krugova. Još jednom pohvala zaista svim našim bezbednosnim strukturama koje su ušle u koštac, a videli smo da su zapravo dotakli osinje gnezdo, jer nakon intervencije, nakon hapšenja Belivuka i kriminalne strukture kojom je on rukovodio, videli smo da su se prvi digli zapravo oni koji su očigledno, kada su im se iza rešetaka našli jataci i saradnici, našli da budu prvi advokati upravo tih koji su zverski mučili, ubijali i krali po Srbiji. Ko su oni? Oni su upravo svi oni iz bivšeg režima koji, sasvim sigurno sada bez imalo sumnje možemo da tvrdimo, a sigurna sam da će uskoro o tome stići i dokaz, sarađuju ili su sarađivali makar u najvećoj meri sa svim strukturama mafijaškim i to ne samo onim koje su bile možda stvorene u nekom proteklom periodu od desetak godina, nego setite se samo svega onoga što nam se desilo i 2003. godine i način kako se stvarao zemunski klan i po istom receptu ovaj koji je pokušan upravo ovde na teritoriji naše države u Beogradu u Pančevu. Dakle, obračun sa ovim mafijaškim strukturama, sa mafijaškom grupom koju je vodio Belivuk svakako jeste samo početak jedne akcije, a to je obračun sa kriminalom, korupcijom na svakom nivou i u svakom njegovom obliku, s tim što sam sasvim sigurna da će se neki određeni nalogodavci koji su se prepoznali očigledno, ali i vrlo perfidno javljaju sa različitih konferencija za novinare, ja sam sigurna da ćemo tek o tome čuti u narednom periodu, a sasvim sigurno rekla sam i ponoviću, opravdana je sumnja da su Dragan Đilas, Marinika Tepić, Jeremić, Aleksić, a videli smo danas i Boško Obradović, kao prvi koji su skočili da odbrane ove kriminalne strukture, upravo ti koji su upleteni sasvim sigurno u sve korupcionaške i mafijaške afere o kojima ćemo pričati i u narednim danima. Jedan od njih upravo je iskoristio da to što je potpuno nemoćan u tome da se odbrani od svega onoga zašto smo ga i danas ovde prozvali, moj uvaženi kolega Martinović je govorio o tome, šta se i u ovom domu u prethodnom periodu o Bošku Obradoviću govorilo i šta su sve narodni poslanici iznosili, a nije se reagovalo. Nije reagovalo ni tužilaštvo koje i dan danas račune u najvećoj meri polaže Draganu Đilasu, a svesni smo toga kada ne mogu da se obračunaju sa činjenicama, a činjenice očigledno ukazuju na to i njihova nervoza i panika koja je i više nego očigledna, ukazuje na to da su upravo ovi pomenuti apsolutno imali veze sa svim krimogenim strukturama koje su ikada vladale u Srbiji za njihovo vreme, a bogami videli smo sada, nije nam na čast ovo i za naše vreme. Dakle, umesto da se kada se država obračunava sa mafijom stanimo svi na jednu stranu, budimo svi na strani istine, budimo svi na strani toga da naša država bude zdrava od korena pa do vrha, da naša država ne strahuje od toga da jedna majka se zapita kada joj dete zakasni ili kada ne vidi svoje dete, ili ne daj Bože kada ga sahrani. Ko je prodao drogu koja je došla u njegove ruke, uglavnom maloletne? Dakle, umesto da svi stanemo na tu jednu istu stranu, da zaštitimo budućnost naše dece, da zaštitimo sve ono za šta se svi programski u našim strankama i političkim opcijama zalažemo, danas imate konferenciju za novinare Boška Obradovića koji se ne obračunava sa državom, ne obračunava se ni sa Aleksandrom Vučićem, ne obračunava se ni sa mafijom sa kojom moralno on mora da stane i da se obračuna kao ništa drugo, on se obračunava sa decom Aleksandra Vučića. On se opet obračunava sa Danilom Vučićem. Jedan od razloga jeste upravo taj što danas na njegovu konferenciju za novinare nije došao niko, niko od novinara. Dakle, šta možete od toga da zaključite? Boško Obradović ne interesuje javnost u Srbiji. Posle svih fašističkih ispada, posle svih laži, lopovluka koje smo imali priliku da čujemo i vidimo od Boška Obradovića i njegovih pripadnika, javnost se umorila. Javnost više ne zanima šta ima Boško Obradović da kaže. E, iz tog beza, iz te nemoći, kada saznate da ste nebitni umesto da se obračunavate sami sa sobom u okviru svoje političke opcije, jer u njoj nije ostao niko vredan pomena, vi se obračunavate sa decom Aleksandra Vučića i ništa drugačiji nisu ni ostali iz iste družine. Boško Obradović se verovatno samo preporučuje za ono što bi hteo ili voleo da dobije od Dragana Đilasa i od njegovih 619 miliona. Isto tako, nervoza je prisutna i kod Marinike Tepić, koja je proglasila pokušaj ubistva kokoškom. To je valjda jedini pokušaj ubistva u istoriji ikada upisan. Telima su branili njen život. Mariniku Tepić je samo napala njena fašistička politika, koju je zajedno sa Draganom Đilasom, Vukom Jeremićem, Boškom Obradovićem, Miroslavom Aleksićem, vodila sve ove godine. To je ono za šta bi trebalo svi oni da stanu u red i da se zapitaju, a ne da se kao duplikat sličice razmenjuju, pa evo tebi, meni ne treba više Miroslav Aleksić, meni ne treba Marinika Tepić, neka ide kod tebe itd. Čak nisu dovoljno zanimljive sličice, jer one koje su zanimljive, znate, nekada možete i da razmenite međusobno. Ove što vam nisu zanimljive, samo prosleđujete dalje. Upravo su to na političkoj sceni i Boško Obradović i Marinika Tepić i Miroslav Aleksić. Prestanite da se obračunavate sa decom. Stanite u zaštitu sve dece Srbije. Stanite u zaštitu svih onih koji su naša budućnost, moralnu obavezu imate. To koliko ste upleteni i da je ovo samo način na koji ćete sebe da zaštite ili pokušate da zaštitite od onoga što se zove zakon i što se zove pravna država, nećete uspeti tako što ćete napadati decu zato što će država odraditi svoj posao do kraja i zato što će država do kraja istražiti da li iko, pa bila to ili Marinika Tepić, bio to Dragan Đilas, bio to Boško Obradović, istražiti da li i na jedan jedini mogući način neko od vas ima veze sa mafijaškim strukturama koje su uhapšene, koje će biti uhapšene, a sasvim sam sigurna da će država u tome istrajati. Nije sporno, to smo već rekli i na početku, neko iz državnih struktura jeste sasvim sigurno upleten. Taj neko ko god da se zove, imenom i prezimenom, kojoj god političkoj opciji pripadao, biće izveden pred lice pravde zato što je ovo pravna država, zato što je ovo sigurna država i zato što ovu državu vodi neko ko je dostojan Srbije u kojoj ćemo mi sutra gajiti našu decu, a to je Aleksandar Vučić. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miloš Banđur.
Uvaženi narodni poslanici, ja bih se kada je u pitanju dnevni red, odnosno ono što je na dnevnom redu, u potpunosti složio sa rečima šefa poslaničke grupe, gospodina Martinovića, koji je to zaista na najbolji mogući način obrazložio. Slušao sam sve govornike, ali mislim da je način na koji je gospodin Martinović dao autentično tumačenje dva člana zakona zaista najbolje moguće. Ja bih se osvrnuo na nešto što je i juče i danas bilo aktuelno u Skupštini, a tiče se istupa gospodina Šaipa Kamberija. Pročitao sam i prevod njegovog izlaganja na srpskom jeziku i zaista sa suštinom onoga što je on tu naveo ja apsolutno ne mogu da se složim, kao verovatno i većina vas ili svi mi ovde prisutni, ali ovde postoje i neki drugi elementi. Mislim da nikome ne treba osporavati pravo i da je potpuno pogrešno ulaziti u polemiku oko toga kako će neki narod sebe da naziva i ispravljati ga, odnosno nametati mu odgovarajuću terminologiju zato što je to skretanje na jedan potpuno pogrešan kolosek. To je onda nešto što neupućenoj javnosti, pre svega međunarodnoj, kod neupućene javnosti izaziva sažaljenje prema onome ko je eto, tobože, ugnjeten, pa vidite oni njih toliko ugnjetavaju da im čak ne daju ni da se zovu kako se zovu, nego ih oni zovu na jedan drugačiji, pogrdniji način, koji je njima neprihvatljiv. Mislim da je ulazak u polemiku na tu temu potpuno pogrešan. Uostalom nisu Albanci jedini narod na prostoru bivše Jugoslavije koji je više puta menjao naziv, odnosno određivao kako će sebe da zove. Mi imamo i nama vrlo bliske narode koji govore gotovo istim jezikom kao i mi, koji su od 1945. godine pa do danas više puta menjali naziv svog nacionalnog identiteta. Mi smo to uvek prihvatali. Mislim da je to najpošteniji pristup stvarima. Jednostavno neka ljudi sebe zovu onako kako oni misle da treba da se zovu, a naše je da to prihvatimo i da krenemo dalje, da raspravljamo druga pitanja koja su nedovršena, a ne da se stalno vraćamo na to kako se neko zove. Ako tu polemiku načnete pred nekim koje potpuno nepristrasan, on će biti uvek na strani onoga koji pripada tom narodu i tvrdi da se zove tako kako se zove, a ne na strani vašoj i vas koji tvrdite da se on zove nekako drugačije. Ja sam rođen i živeo na Kosovu. Ovde neki stalno ističu kako su rođeni i živeli na Kosovu i kao da imaju neku tapiju po tom pitanju. Pošto imam više godina, duže sam živeo na Kosovu od tih koji mašu tapijom. Tačno znam kako je išla istorija međusobnog oslovljavanja Srba i Albanaca i otkuda taj, kod Srba termin Šiptari. Albanci imaju jedan dobar izgovor. Oni smatraju da u jednom periodu kada oni nisu bili dovoljno nacionalno ravnopravni, da je taj termin sa srpske strane korišćen za njih u pogrdnom smislu. Zato oni ne žele da ih nadalje tako oslovljavamo. Nemam ništa protiv toga. To je njihova volja. Oni neka kažu kako žele da se zovu, ne samo oni nego bilo kog drugi, zvaćemo ih tako kako budu izrazili želju. Što se tiče prevoda. To je još jedna zamka u koju nas vešt političar Šaip Kamberi uveo. On tačno zna da ova Skupština nema prevodioca od 2010. godine. On se time poslužio. On je taj politički trik izveo. Mi ne treba da se ljutimo na njega. U politici nisu svi potezi politički korektni. Političari imaju pravo na sve, pa i na politički nekorektne poteze, kakav je bio njegov. Taj potez je postigao svoj cilj. Kriv je onaj ko se nije spremio za takav potez. Krivi smo mi koji se nismo spremili za eventualnu mogućnost. Znate zašto smo krivi i odakle to proizilazi? To proizilazi iz višedecenijskog potcenjivanja albanske političke elite sa strane Srba. Mi Srbi i u Kraljevini Jugoslaviji i posle Drugog svetskog rata neprestano potcenjujemo albansku političku elitu, precenjujemo sebe i onda nas ovakve stvari iznenade. Zbog toga smo došli u situaciju da smo, ako se osvrnemo više decenija unazad, u odnosu na albansku nacionalnu manjinu mi smo mnogo toga izgubili. U mnogim stvarima oni su pobedili. Mi se zato nalazimo pred određenim porazom. Zato što smo sve vreme, svih 5, 60, 70 godina potcenjivali albansku nacionalnu manjinu i njihovu političko rukovodstvo. Ne kažem da je gospodin Šaip Kamberi u pravu. On nije u pravu, ali on je vešt i mudar političar koji je iskoristio priliku i izveo jedan potpuno nekorektan politički potez za koji mi nismo bili spremni. A, mi ako smo država u kojoj žive i mađarska i albanska i druge nacionalne manjine moramo u ovom parlamentu u svakom trenutku da imamo prevodioca i za mađarski i za albanski i za rusinski i za svaki drugi jezik. To što mi nemamo prevodioca od 2010. godine, pa to je naša bruka i sramota. To nama nije smelo da se desi. Čovek je lepo znao, video prazan gol, šutnuo loptu. Mi se sada ljutimo, busamo se u grudi. Džabe. Molim vas da kada su u pitanju odnosi sa Albancima, da se bavimo suštinom, da se bavimo regulisanjem statusa srpskog naroda na KiM, da vidimo šta se spasiti može kada je u pitanju naš nacionalni interes i naše nacionalno pitanje. Nemojte da međunarodnu zajednicu zabavljamo pitanjima imena, da li su oni Šiptari, Albanci, Šćiptari ili nešto treće. To pitanje nije bitno i to pitanje treba staviti ad akta. Još nešto. Ja zameram izvesno kršenje Poslovnika juče. Jedan poslanik je reagovao u tonu u kome sada reagujem po ovom pitanju, a onda je ovlašćeni predstavnik SPS njemu replicirala. Replicirala, pri čemu poslanik nije pomenuo ni SPS, ni nju lično. Poslanik je uputio primedbu Skupštini Srbije, organima Skupštine, sekretarijatu Skupštine. Ja ne vidim da je ovlašćeni predstavnik SPS pozvan da reaguje u situacijama kada neko od poslanika uputi primedbu organima Skupštine. Ja to smatram zloupotrebom Poslovnika. Gospodine predsedavajući odlično se sećam da vi meni niste dali pravo na repliku kada sam prvi put zatražio pravo na repliku, a pričalu smo o sastavu međunarodnih parlamentarnih organizacija. Imali ste non-stop upaljeno svetlo odavde. Vi ste rekli – idemo dalje. Ne možemo da poslanike iz različitih poslaničkih grupa tretiramo na različit način. To je što se tiče tog pitanja. Još jedno. Juče smo imali sjajan dokument, sporazum sa Makedonijom. Imali smo sjajan dokument, ali niko nije primetio i niko nije podvukao da je razvijanje dobrih odnosa Srbije i Makedonije trn u oku nekim susednim zemljama. Mi smo nedavno imali reakciju ministra spoljnih poslova Bugarske, koja je oštro reagovala zbog eventualne mogućnosti da se u Makedoniji uvede fakultativno učenje srpskog jezika. Ovo na najbolji način govori da politika koju Srbija vodi u regionu, a tiče se zemalja koje nisu u sastavu EU i koje su okupljene kroz Šengen ili mini Šengen inicijativu je najbolja moguća politika. Naše približavanje Severnoj Makedoniji, odnosno njihovo nama je približavanje naroda, koji se sada nalaze na zapadnom Balkanu van EU je izuzetno dobra stvar, a kažem da ova loša reakcija ministra spoljnih poslova Bugarske koja je kritikovala mogućnost da se u Makedoniji uči srpski jezik je znak da smo mi na dobrom putu po tom pitanju. Znate, ako pogledate kojim jezikom govore građani na zapadnom Balkanu, većina govori srpski, razume srpski ili govori jezikom koji je blizak srpskom jeziku. Ako Severna Makedonija hoće neku vrstu integracije, odnosno približavanja kroz slobodnu razmenu ljudi, robe, kapitala, pa prirodno je da onaj ko zna srpski jezik da ima neku prednost, jer Srbi čine većinu, kao što na prostoru bivšeg Sovjetskog saveza onaj ko zna ruski je u prednosti, kao što u većini sveta onaj ko zna engleski je u prednosti. Tako da, ta izjava premijera Zaeva, koja je naišla na tako veliku osudu, mislim da je trebala da naiđe i na određenu pažnju u Srbiji. Jer, nama ne smeta ako Rumuniji ili Ukrajini ili bilo gde odluče da uče bugarski jezik fakultativno, šta se to nas tiče, šta to nas interesuje. Međutim, bugarski ministar kaže da je makedonizam izmišljotina Srbije...
Gospodine Banđur, da li mogu samo da vam veoma srdačno i ljubazno skrenem pažnju da osim prva dva minuta o čemu ste govorili, ništa drugo što ste rekli nema nikakve veze sa tačkama dnevnog reda. Vi govorite 12 minuta, ja nisam hteo da vas prekidam. Molim vas, makedonizmi nemaju nikakve veze sa autentičnim tumačenjem. To vam govorim zbog toga što ste vi veoma kritični prema drugima. Pošto me terate da primenjujem Poslovnik, ja vas opominjem da ne govorite van dnevnog reda.
Poštovani predsedavajući, niste često tu, pa ne čujete šta govore drugi. Malo ko govori o dnevnom redu, a ovo o čemu ja danas govorim je juče bilo na dnevnom redu, Sporazum Srbije i Makedonije…
Narodni poslaniče, juče je bilo juče, danas je danas. Ja bih vas zamolio, niste vi tu da ocenjujete kako će se drugi narodni poslanici ponašati. Drugo, vi ste član jedne poslaničke grupe u kojoj postoji red i ko se kada prijavljuje za reč i ko se kada javlja i za povredu Poslovnika i replike, itd. Ja ne želim da ulazim u ta pitanja, ali vas molim, vi ste sada nekoliko tema pokrenuli oko kojih će se javiti, i već su se javili neki drugi za repliku. Vi znate da sam skrenuo pažnju da će glasanje biti oko 16.00 časova. Ne vidim potrebu da danas pričate o nečemu što je juče bilo na dnevnom redu, a ako već to morate, onda završite što pre.
Ne, ja ne moram. Ništa ne moram, kažete – morate. Nisam dobio zadatak da o bilo čemu pričam. Ja pričam ono što osećam da treba da kažem u određenom trenutku. Hoćemo li onda da pričamo o korupciji i kriminalu, o čemu pričaju svi? Danas su svi pričali o tome i svi su osetili veliku potrebu da se osvrnu na tu temu. Evo, da kažem i ja nešto na tu temu. Znači, kada nekog primaju u policiju da radi ili u zatvorsku službu kao čuvara, pa čak i kao obezbeđenje na aerodromu, rade se najstrožije bezbedonosne provere. Poznat mi je slučaj iz Niša gde je čovek izgubio posao na aerodromu samo zato što je policija u nekoj rutinskoj noćnoj kontroli našla onaj otvarač za flaše na kojem je nožić u džepu. Toliko su stroge bezbedonosne provere. Ja sad pitam – kako je moguće da na mesto državnog sekretara u MUP-u Srbije dođe osoba koja, ja ne znam da li je prošla te bezbedonosne provere, ali koja je jako dugo radila nešto što očigledno nije bilo u skladu sa zakonom i njenim ovlašćenjima i koja je na kraju, izgleda, učestvovala u mreži prisluškivanja predsednika Republike i njegove porodice? Očigledno da je na taj način ugrozila i bezbednost predsednika i porodice, a samim tim i države. Kako je moguće da neko ko dolazi na tako visoke funkcije ne bude proveren i ne bude nad njim vršen monitoring kakav se vrši nad običnim čuvarima u zatvoru ili običnim policajcima koji rade svoj, da kažem običan, najjednostavniji posao? Kako je moguće da „Partizan“, odnosno njegovi navijači budu privilegovani, pa i 2020. godine? Dve utakmice su imali u Nišu, jednu juna, jednu oktobra. Gradski štab za vanredne situacije nije pitan da li oni mogu ili ne mogu da prisustvuju tim utakmicama. Oni su jednostavno, po nečijoj volji, nečijem odobrenju doputovali u Niš. Kad su u pitanju vakcine, svi se zahvaljujemo sada Rusiji i kažemo da je to što Rusija izvanredne količine svojih vakcina odvaja za nas rezultat dobrih odnosa dve zemlje i dva naroda. Jeste, to je tačno, ali ajde da se prisetimo da je ovo situacija kada Rusija treba nama. Oni trebaju nama i oni odvajaju od svojih usta, što bi narod rekao, i daju nama, jer procenat vakcinisanih u Rusiji nije ni blizu procentu vakcinisanih u Srbiji. I ne samo nama, daju čitavom svetu, ali daju i Srbiji, odnosno, ja bih rekao, procentualno u odnosu na broj stanovnika, najviše Srbiji. Ja ne kažem da mi njima to treba da vratimo i suviše smo mi mali da bi to mogli da vratimo velikoj Rusiji, na neki način, ali se nadamo da ćemo mi to upamtiti ili da ćemo barem neko vreme pamtiti. Jer, jula meseca u pljuvanju Rusije po nacionalnim medijima istakli su se i oni koji su sada stali u red da prime „Sputnjik V“. Hteo sam da i na to ukažem i da ukažem da je juče bilo sedam godina od ubistva Vuka Stojiljkovića u Nišu, momka koji je preklan na Trgu Svetog Save. Ubistvo koje nije okarakterisano kao svirep i težak zločin nego samo kao ubistvo, da nisu svi pomagači obuhvaćeni istragom i sudskim procesom i da se nedavno u Nišu desilo nešto slično, da je određena grupa kriminalaca zakucala na nečija vrata, izrešetala i da opet nisu svi učesnici obuhvaćeni istragom i radom Tužilaštva i policije. Ja vas molim sa ovog mesta da uozbiljite sve one koji učestvuju u istragama, da to rade krajnje profesionalno, da to rade krajnje korektno, krajnje pažljivo i odgovorno, jer svedoka ima puno, narod sve zna. To što neko nekog pokušava da sakrije, ukrije, izvuče iz istrage, itd., ne verujem da će na duže proći. Ja vas to molim u ime Nišlija, a znate da su Nišlije bile vrlo zabrinute i kada je bila nedavna saobraćajna nesreća na Bulevaru Medijana, jer postoji određeno nepoverenje prema određenim institucijama u gradu koje treba da se bave utvrđivanjem pravde. Svi mi danas ovde pljujemo po Tužilaštvu.
Gospodine Banđur, mogu samo da vas zamolim da privedete kraju zato što smo…
Evo, privodim kraju. Pošto svi danas ovde kritikujemo Tužilaštvo, u redu, ali dajte uradimo nešto da se to promeni. Kako je moguće da član Državnog veća tužilaca izdaje stan kriminalcu, kobajagi došao po kiriju, pa on došao u pratnji koleginice koja takođe radi u opštinskom tužilaštvu. Pa gde su se našli? Jesu se našli preko oglasa? Kako to da se tužilac, član Državnog veća i kriminalac nađu da ovaj ovom izdaje stan. To je isuviše providno, isuviše provizorna priča. Takvi ljudi moraju da odu sa svojih pozicija, jer javnost Srbije ne želi da takve ljude više vidi na svojim mestima, a mi smo ti koji to možemo da menjamo. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se javila za repliku Snežana Paunović, ja joj neću dati repliku, imam pravo da to procenim, zato što je iz moje stranke pa ne sme da se ljuti na mene. U svakom slučaju, ja bih stvarno molio da ne izazivamo replike bez potrebe. Pošto smo rekli da je u 16.00 časova glasanje, više nema prijavljenih poslanika. Predlagači se ne javljaju, tako da zaključujem načelni pretres o predlozima akata iz tačaka 4. i 5. dnevnog reda. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona o socijalnoj karti u načelu, a obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika u danu za glasanje odlučivati samo o predlogu zakona u celini. Dame i gospodo narodni poslanici, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem četvrtak 11. februar 2021. godine, sa početkom u 16.03 časova kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno u ovom trenutku 163 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku – Predlog zakona o socijalnoj karti. Podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, odlučivati samo o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o socijalnoj karti, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 169, za – 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o socijalnoj karti. Pošto sada prelazimo na odlučivanje o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora, odnosno sporazuma, tačke 2. i 3. dnevnog reda, podsećam vas da na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6. Ustava, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuju zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. Imajući to u vidu, prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Lesoto o saradnji u oblasti odbrane, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 174, za – 174 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o saradnji u oblasti borbe protiv krijumčarenja migranata, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 175, za – 174, nije glasao jedan narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog zakona. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda. Pre nego što pređemo na glasanje, podsećam vas da je Narodna skupština obavila pretres predloga autentičnih tumačenja u načelu, a s obzirom na to da na predloge autentičnih tumačenja nisu podneti amandmani Narodna skupština će, shodno članu 160. stav 3. Poslovnika, odlučivati samo o predlozima autentičnih tumačenja u celini. Stavljam na glasanje Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 2. stav 1. tačke 3) Zakona o sprečavanju korupcije, sa ispravkom u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 175, za – 174, nije glasao jedan narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog autentičnog tumačenja. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 64. stav 1. Zakona o visokom obrazovanju, sa ispravkom u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno – 175, za – 175 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog autentičnog tumačenja. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Želim samo da vas podsetim da ćemo najverovatnije imati još jednu sednicu do kraja vanrednog zasedanja, i to najverovatnije 23. februara. Isto tako, želim da čestitam svima vama, svima nama i svim građanima Srbije predstojeći Dan državnosti. Živela Srbija! Hvala.