Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 45 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Ljiljana Malušić, prof. dr Žarko Obradović, Stefana Miladinović, Snežana Paunović. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres o 7. tački dnevnog reda – Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za PIO za 2019. godinu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Siniša Mali, ministar finansija, Zoran Đorđević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Jelena Tanasković, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Darko Komnenić, v.d. pomoćnika ministra finansija, prof. dr Saša Trandafilović i Zoran Milošević, v.d. pomoćnika ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Dragana Kalinović, direktor Republičkog fonda za PIO, Milesa Marjanović, načelnik odeljenja u Ministarstvu finansija, Olivera Ružić Popović, viši savetnik u Ministarstvu finansija i Luka Tomić, šef Kabinete ministra finansija. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O DAVANjU SAGLASNOSTI NA ODLUKU O IZMENAMA I DOPUNAMA FINANSIJSKOG PLANA REPUBLIČKOG FONDA ZA PIO ZA 2019. GODINU. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 199. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za PIO za 2019. godinu, koji je podnela Vlada. Pitam da li predstavnici predlagača žele reč? (Da.) Reč ima Zoran Đorđević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, pred vama se nalazi Predlog odluke o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za PIO za 2019. godinu. Polazeći od toga da su teške mere fiskalne konsolidacije dale pozitivne rezultate i da je postignut osnovni cilj, finansijska stabilnost javnih finansija, kao i unapređena situacija u pogledu finansiranja i isplate penzija, stvoreni su realni uslovi za dalje unapređenje položaja korisnika penzija i drugih prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja. U cilju obezbeđivanja normativnih uslova i odgovarajućeg finansijskog prostora za isplatu novčanog iznosa kao uvećanja uz penziju, kao i sprovođenje Zaključka Vlade Republike Srbije, neophodno je usvojiti izmene i dopune Finansijskog plana Republičkog fonda za PIO za 2019. godinu. Ukupni prihodi i primanja Fonda, odnosno rashodi i izdaci Predlogom odluke o izmenama i dopunama Finansijskog plana Fonda za 2019. godinu utvrđeni su u iznosu od 668,14 milijardi dinara, što je za 8,04 milijardi dinara više od iznosa predviđenog Finansijskim planom Fonda za 2019. godinu. Navedena dodatna sredstva koja se obezbeđuju odlukom, odnose se na isplatu novčane pomoći korisnicima penzija i sprovođenje Zaključka Vlade Republike Srbije. Pod jedan, isplata novčane pomoći korisnicima penzija uređena je članom 171. stav 3. i 4. Zakona o PIO, kojim je predviđeno da se sredstva Fonda mogu izuzetno koristiti za isplatu novčane pomoći korisnicima penzija kada je takva pomoć potrebna velikom broju korisnika i da se ta isplata novčane pomoći vrši u iznosi koji je utvrdila Vlada, vodeći računa o bilansnim mogućnostima Fonda. Rebalansom finansijskog plana omogućuje se da se svim korisnicima penzija, privremenih naknada invalidima rada druge i treće kategorije invalidnosti, odnosno preostale radne sposobnosti u skladu sa članom 223. i 225. Zakona o PIO i invalidskoj deci i korisnicima privremene naknade kod Fonda izvrši isplata novčane pomoći u iznosu od 5.000 dinara. Rebalansom plana za isplatu novčane pomoći sa pratećim troškovima isplate obezbeđena su sredstva u ukupnom iznosu od 8,7 milijardi dinara. Sprovođenje Zaključka Vlade Republike Srbije odnosi se na zaključke kojima se, u skladu sa članom 77. Zakona o privatizaciji, konverzijom potraživanja Fonda po osnovu neplaćenih doprinosa za PIO u trajni ulog učešće u kapitalu subjekta privatizacije vrši povezivanje staža zaposlenima. Prvobitna planirana vrednost konverzije iznosi šest milijardi dinara. U periodu januar – avgust tekuće godine izvršene su konverzije u vrednosti od 2,9 milijardi dinara, a do kraja godine očekuje se realizacija zaključka ukupne vrednosti 7,06 milijardi dinara, pa se rebalansom plana vrednosti konverzije na strani prihoda i izdataka u 2019. godini povećava za 3,96 milijardi dinara na ukupno 9,96 milijardi dinara. Isplata novčane pomoći obezbeđena je u skladu sa bilansnim mogućnostima Fonda, zahvaljujući ostvarenju prihoda od doprinosa za PIO u višem iznosu od planiranih u periodu januar – avgust tekuće godine, kao i nižem izvršenju rashoda, pre svega po osnovu prinudnih naplata po sudskim sporovima. Sredstva konverzije sadržana su u istom iznosu na strani prihoda i primanja i izdatka Fonda. Ono što je vidljivo na strani prihoda Republičkog fonda PIO je promenjena struktura finansiranja Fonda. Naime, zbog bolje naplate doprinosa za PIO i ostalih prihoda, smanjen je iznos potrebnih dotacija iz budžeta za finansiranje rashoda. Prihodi od doprinosa za PIO planirani su u ukupnom iznosu od 475,59 milijardi dinara i viši su za 2,41%, odnosno 11,19 milijardi dinara u odnosu na prvobitno planiran iznos, u skladu sa ostvarenjem u prvih osam meseci tekuće godine. Planiranim izvornim prihodima od doprinosa za PIO pokriva se 71,18% planiranih rashoda i izdataka u 2019. godine. Pored toga, ostali prihodi i primanja su u skladu sa ostvarenjem za prvih osam meseci povećani za 311,1 milion dinara. Na pozitivna kretanja ukazuju i planirani transferi iz budžeta, dotacije za nedostajuća sredstva za redovnu isplatu penzija i drugih prava iznose 173,72 milijarde dinara i smanjeni su u odnosu na prvobitno planirane za 7,42 milijarde dinara zbog boljeg ostvarivanja prihoda od doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje u odnosu na prvobitno planirane. Predloženim izmenama učešće transfera iz budžeta u ukupnom prihodima i primanjima smanjuje se sa 27,44% na 26%. Poznato je da iz ranijih diskusija na temu nedostajućih sredstava za isplatu penzija i drugih prava, da je u određenom periodu bilo neophodno transferisati u budžetu i više od 40% sredstava za prikrivanje navedenih rashoda. Pad na 26% je značajan pomak, koji neposredno se odražava i stabilizaciju stanja u budžetu Republike Srbije. Ovakvi pozitivni rezultati su dali potreban prostor da se svim korisnicima penzija izvrši isplata novčane pomoći u iznosu od 5.000, 00 dinara. Ovo je jako značajno, jer pokazuje da sve mere koje je Vlada preduzela u borbi protiv sive ekonomije i povećanju zaposlenosti daju pozitivne rezultate. Takođe, očekuje se da će u narednom periodu još više se unaprediti funkcija kontrole i naplate doprinosa za socijalno osiguranje koje je u nadležnosti Poreske uprave, tako što će se još više stabilizovati poslovanje Republičkog Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje. U okviru rashoda Republičkog Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje prvobitno planirani iznos za isplatu penzija i drugih prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja smanjen je za 2,3 milijarde dinara, pre svega zbog pada broja korisnika u periodu januar-avgust tekuće godine. U okviru tih sredstava procena izvršenja rashoda za neto penzije iznosi 548,8 milijardi dinara, smanjenje od 2,1 milijarde dinara, odnosno 0,4% u odnosu na prvobitni plan, tako da nam i to daje dodatni fiskalni prostog. Kao što je navedeno u okviru ostalih prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja su uvećana sredstva za isplatu pomoći svim korisnicima za ukupno 8,7 milijardi dinara. Na kraju, smanjen je i planirani iznos na ime rashoda za podršku u sprovođenju poslova iz nadležnosti fonda za 2,3 milijarde dinara, od toga najviše su smanjeni rashodi za prinudne naplate za dve milijarde dinara zbog nižeg izvršenja u prvih osam meseci. Moram da iskažem svoje zadovoljstvo što predlažem Narodnoj skupštini odluku o izmenama i dopunama finansijskog plana Republičkog Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje koji će se pozitivno odraziti na unapređenje standarda naših penzionera. Posebno me raduje što je to rezultat pozitivnih kretanja u ekonomiji zemlje i ja sam siguran da će uslediti i druge mere koje će se neposredno odraziti na poboljšanje standarda penzionera i šire, celokupnog stanovništva naše zemlje. Iz navedenog razloga, predlažem da u danu za glasanje podržite predlog navedene odluke. Hvala.
Zahvaljujem, ministre Đorđeviću. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Izvolite, kolega Mijatoviću.
Očekivao sam da će se drugi prijaviti, a da ja kasnije govorim, ali evo, iskoristiću priliku da kažem nekoliko reči o ovome što je ovde govoreno. Govorimo o ozbiljnoj temi. Tema je penzije, sigurnost i stabilnost našeg Penzionog fonda. To je vrlo značajna tema jer se radi o 1,7 miliona penzionera koji žive u našoj zemlji i koji očekuju konkretne rezultate od nas narodnih poslanika. Te konkretne rezultate upravo sada dajemo i upravo u Skupštini govorimo o njima. Pre svega, kada smo govorili o rebalansu budžeta, budite uvereni da je tada SDPS jasno stavila do znanja da će podržati ove aktivnosti oko dodele pomoći penzionerima u visini od pet hiljada. Tu pomoć ne potcenjujemo. Smatramo da je vrlo značajna i da je u ovom trenutku vrlo bitna, jer je to znak da je naš PIO fond jedan stabilan fond, da penzioneri ne treba da brinu šta će biti sa penzijama. One će sigurno biti isplaćivane kao i do sada na vreme. Ono što je ovog trenutka najvažnije, to je da je Vlada juče usvojila tzv. "švajcarsku formulu". Ta formula znači jedan dugoročan projekat, znači da će penzije ići u skladu sa rastom koji se dešava u ekonomiji naše zemlje i da će penzioneri osetiti boljitak u tom rastu naše ekonomije. Da naša ekonomija raste, da imamo pozitivne efekte, posebno u prikupljanju doprinosa, poreza i stabilnosti ukupnog budžeta, to pokazuju ovi rezultati koje je izneo ministar Đorđević u svom izlaganju, govoreći kako se penzioni fond puni. Naime, ja znam vreme, a bio sam dugo u upravnom oboru penzionog fonda i znam kakve su situacije bile. Penzije su tada, dodaci za penzije su bili negde iznad 40%, 48% je davano iz budžeta, a sada smo stigli na 26%. To je veliki rezultat. Zašto je veliki rezultat? Znači da zapošljavanje ide visokim stopama, da ona stopa zaposlenosti od 10% je jedna značajna stopa. I dalje smanjivanje ispod 10% značiće da naš PIO fond ima dodatnu stabilnost, a da će se iz budžeta Republike Srbije davati manje dotacije za penzije. Sama ta činjenica da su stigli do 26% izdvajanja iz budžeta je vrlo značajna. U većini evropskih zemalja dotacije negde idu na 25% iz budžeta za penzione fondove. Da bi građani Srbije znali, mi nemamo izdvojena sredstva unapred na nekakvom fondu pa da se odjednom mogu isplatiti penzije. Građani koji rade izdvajaju svoje doprinose i na osnovu tih izdvajanja penzioneri dobijaju svoje zaslužene penzije, jer su u datom trenutku dok su bili u radnom odnosu i sami izlagali, sami davali, izdvajali sredstva za penzije koje sada treba da imaju. Ono što je veoma važno, usklađivanje penzija koje će biti sada na osnovu švajcarske formule, a ja se nadam da ćemo mi taj zakon imati već na sledećem zasedanju, značiće dugoročno da penzioneri više neće zavisti od nekakvih odluka bilo koje Vlade, već će biti jedan vrlo značajan instrument koji će omogućiti da se penzije usklađuju u skladu sa rastom naše ekonomije. Naša ekonomija raste, prema tome penzioneri će moći da budu u situaciji da zaista budu sigurni za svoja primanja, a znate, iako će neko reći to da pet hiljada nije neka velika suma, ipak izdvajamo devet milijardi dinara iz sredstava koje smo zaradili. Dakle, ne zadužujemo se, ne dižemo kredite, izdvajamo devet milijardi sredstava koje je naša privreda zaradila u ovom periodu u 2019. godini . To je bila i osnova naše finansijske konsolidacije, jer smo upravo rekli da ćemo učiniti sve da imamo stabilne državne finansije, a ovog trenutka ih imamo. Ja ću iskoristiti ovu priliku da nešto kažem i uopšte o PIO fondu. Zašto? Često se smatra da je to samo administracija, čiji je osnovni zadatak da deli rešenja i da raspoređuje sredstva. Ne. Penzijsko i invalidsko osiguranje je vrlo značajano, fond koji postoji veoma dobro radi i to je ono što treba naglasiti. Dobro radi, dobro upravlja sa sredstvima i mislimo da se tu mogu učiniti dalji koraci što se tiče Zakona o PIO. Zašto se može učiniti? Naime, iz tog fonda se isplaćuju i doprinosi za zdravstvo i za zdravstveno osiguranje penzionera. Tu negde ide oko osam milijardi. Znate, kada bi smo to isključili, kada bi to država davala Fondu za zdravstveno osiguranje direktno iz budžeta, tada ovih 26% dotacija bi bilo smanjeno na negde iza 20%. To je vrlo značajna stvar. Druga stvar o kojoj je bilo govora, to jeste imovina PIO fonda. Ona se često zapostavlja, često se o njoj govori u vrlo negativnim kontekstima. Treba da vidimo šta su penzioneri, i kada su fondovi bili puni, kada su se sredstva izdvajala za određenu imovinu, pre svega, tu mislim na banje, da vidimo kako se to može valorizovati i naravno, nakon privatizacije banja, stavljanja u punu funkciju, ta sredstva vratiti penzijsko-invalidskom fondu. To omogućiti da penzije i dalje idu gore, odnosno da se daje manje dotacija iz budžeta Republike Srbije. Očekujem da u budžetu za 2020. godinu, čiju raspravu očekujemo vrlo brzo, da ćemo imati vrlo jasne i precizne podatke o sredstvima izdvojenim za penzije i mogućnosti da li je moguće da se i u narednom periodu vide nekakve dotacije penzionerima, jer što pre na bolje ide, što se više zarađuje, zaposleni to moraju osetiti, ali i penzioneri, naravno, u skladu sa onim proporcijama koje smo postigli, a to je da izdvajanja iz BDP-a za penzije ne mogu preći 11%, jer to znači dalje poremećenje odnosa. Naglašavam da će SDPS u danu za glasanje sa zadovoljstvom glasati za ove izmene i dopune Fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje. hvala.
Zahvaljujem, kolega Mijatoviću. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS Goran Kovačević. Izvolite, kolega Kovačeviću.
Dame i gospodo, kada Skupština Srbije donosi finansijske odluke, u principu, ona donosi odluke koje se tiču budžeta Republike Srbije. Ključni mehanizam za funkcionisanje budžeta i fiskalne politike u državi Srbiji, kao i u svakoj državi, je budžet, jer budžet služi da se reše finansijski problemi. Ali, Skupština Srbije donosi odluke koje se tiču ne samo budžeta, već koje se tiču budžeta opšte države. Skupština Srbije je tu da donese odluke koje se tiču i funkcionisanja opšte države, ali istovremeno, da donese odluke koje se tiču svih javnih rashoda i prihoda, odnosno svih javnih izdavanja i davanja na nivou države Srbije. Kada danas raspravljamo o zakonu koji se tiče Republičkog fonda za penzijsko osiguranje, onda mi u stvari radimo jednu stvar. Ovaj zakon je strašno povezan sa finansijskom politikom, sa fiskalnom politikom i Republički fond za osiguranje svakako jeste deo tog proces. On je u korelaciji i sa budžetom Republike i sa javnim rashodima i ne može se zamisliti nikakvo funkcionisanje republičkog penzionog sistema, a da ne postoji korelacija sa finansijskom politikom. Bez fiskalne stabilnosti nema ni stabilnosti penzijskog sistema. Tako je to zamišljeno u našoj praksi. Prosto, mi imamo penzioni sistem koji se bazira na Bizmarkovom modelu, koji podrazumeva da se penzije ne isplaćuju iz penzionih fondova, već ih tekućih prihoda. Praktično, imamo tekuće prihode koji su osnovni izvor penzija u Srbiji. Ako nemate finansijsku i makroekonomsku stabilnost, onda imate problem sa stabilnošću penzija. Dva ključna izvora sredstava u državi Srbiji za penzije su svakako – penzioni fond i budžet Republike Srbije. Dakle, mi kao država Srbija, zbog nedostatka finansijskih sredstava, nismo u situaciji da možemo da trpimo da u situaciji u prošlosti isplaćujemo regularne penzije. Znači, fiskalna politika je podrazumevala da promene koje su se dešavale jesu ostvarene u značajnom segmentu i taj napredak je svakako vidljiv. Penzioni fondovi u državi Srbiji ne postoje i oni nisu postojali ni sedamdesetih, ni osamdesetih, ni devedesetih. Tamo negde su potrošene. To nije slučaj sa svim zemljama u svetu. Praktično, u svim razvijenim i visoko razvijenim zemljama imate penzione fondove. Ti penzioni fondovi služe da se iz penzionih fondova, pre svega, investira u različite oblike finansiranja, a istovremeno su osnovni izvor prihoda koji se ostvaruje i odakle se isplaćuju penzije. Pored uplata za penzije, prihodi koji se ostvaruju na primarnom, odnosno sekundarnom finansijskom tržištu, su osnovni izvor za isplatu penzija. Tako nije u državi Srbiji. Javni prihodi, u stvari, su generacijski dogovor, generacijski dogovor između različitih generacija u jednoj državi. Budžet Republike Srbije, a i svi budžeti, u stvari, sastoje se iz tri dela – iz dela koji se tiče, pre svega, nasleđenih finansijskih sredstava koji potiču iz starijih i ranijih generacija, od onoga što država Srbija stvori u jednom vremenskom periodu i onoga što ćemo pozajmiti i što pozajmimo od budućih generacija. Penzijski sistem generalno služi da se obezbedi siguran izvor finansijskih sredstava za starije generacije, po Bizmarkovom modelu i po modelu Beveridževom, da se obezbedi sigurna starost, odnosno da se smanji nivo siromaštva za stariju populaciju. Ali, Srbija, odnosno penzioneri u Srbiji nisu imali tu sreću i nisu delili takve privilegije kakve imaju penzione populacije u drugim zemljama. Praktično, njihova sudbina i isplata penzija bila je vezana za funkcionisanje države Srbije. U devedesetim godinama praktično teško je govoriti o penzionom sistemu kada su delovi Srbije, odnosno cela Srbija u pojedinim trenucima bili u ratu. Kada nemate nikakve uslove da vodite ekonomsku politiku, makroekonomsku politiku i finansijsku politiku, onda je teško govoriti o sistemu penzija devedesetih godina. Od 5. oktobra do 2008. godine praktično imate jedno potpuno nerazumevanje penzionog sistema i penzionog problema. Imate niz procesa koji su ekonomski unazadili Srbiju. Imate proces privatizacije, imate proces koji je podrazumevao ostanak stotina hiljada ljudi bez radnog mesta. Praktično se nije stizalo da se zatvore sve ključne ekonomske teme, a samim tim, i penzije i penzioneri su bili ugroženi. Godine 2003. pokušalo se sa švajcarskim modelom, ali se već 2006. godine odustalo, ne zato što Srbija nije bila sposobna da finansira svoje penzije, već zato što ste imali pogrešnu i lošu ekonomsku politiku. Godine 2008. doneti su zakoni i promene koji su možda omogućili pojedinim penzionerima da se osećaju bolje, ali te odluke su bile potpuno u suprotnosti sa penzionim sistemom i sa fiskalnim sposobnostima države Srbije. Praktično, država Srbija, njen fiskalni sistem, njena ekonomija, nisu mogli da izdrže taj pritisak. Od 2008. do 2012. stotine hiljada radnih mesta je ugašeno. Izgubljeno je stotine primanja, izgubljeno je stotine poreza, stotine hiljada osnovnih izvora za isplatu penzije. Zato taj sistem nije bio moguć i nije bio održiv. Krajem 2012. godine država Srbija se našla u opštem problemu nelikvidnosti. Praktično, došli smo u situaciju ne da vodimo reformu i odlučujemo o penzionim promenama, već nismo bili u situaciji na osnovu finansijskih sredstava ni te penzije da isplaćujemo. Promenama koje su usledile 2014. godine, pre svega, učinjeni su ključni pomaci. Aleksandar Vući, Vlada Republike Srbije, Skupština Srbije, praktično promenila je ekonomsku politiku i doprinela funkcionisanju države Srbije. Nije sporno da su svi građani Srbije podneli teret pogrešne ekonomske politike i pogrešnih odluka u prethodnom vremenskom periodu. Ali, 60% penzionera nije imalo nikakve posledice u vezi smanjenja penzija. Veliki broj, gotovo 80% je imao relativno malo smanjenje, od 60 do 80, 20%, ali su penzioneri bili prva populacija koji su praktično osetili koristi i ključne benefite od fiskalne reforme i fiskalnih promena 2014. godine. Već 2015. godine povećali smo penzije za 1,25%. Vlada Republike Srbije 2016. godine je to učinila u stopi od 1,5%, 2017. godine za 5%, 2018. i 2019. godine penzije su porasle od 5% do 22%. Vlada Republike Srbije je 2017, 2018. i 2019. godine izdvajala posebna finansijska sredstva koja su predstavljala jednokratnu pomoć penzionerima. Godine 2017. isplaćen je iznos svim penzionerima, njima milion i 700 od 5.000 dinara, 2018. godine 3.000 dinara. Odluka o kojoj danas glasamo i o kojoj danas raspravljamo na tragu je tog procesa. Kada govorimo o rastu penzija, u stvari, moramo da povežemo sa rastom plata, zato što su to dva procesa socijalne pravde i socijalnog funkcionisanja države Srbije. Minimalna plata u Srbiji porasla je sa 16.000 na 30.000 prethodnih godina. Prosečna plata će krajem novembra iznositi 500 evra u državi Srbiji. To je rezultat porasta plata kako u realnom sektoru, tako i kod najvećeg poslodavca države. Država Srbija, Vlada Srbije čini brojne napore da učini rast plata i socijalnu politiku što prihvatljivijom i što boljom. Kada pogledate osnovni izvor za rast plata u Srbiji, onda su to strane direktne investicije. Srbija je lider u regionu po stranim direktnim investicijama. I ove godine investicije u Srbiji će preći tri milijarde, kao i prethodnih godina. To je osnovni uzrok zašto dolazi do povećanja plata u državi Srbiji. Prosto, povećava se konkurencija na tržištu radne snage. Sa otvaranjem desetina hiljada novih radnih mesta, kako u realnom sektoru, tako i u sektoru stranih direktnih investicija, praktično raste cena radne snage, i to najbolje vidimo na pokazateljima koji se tiču, pre svega, prihoda koji se odnose na doprinose koji se izdvajaju iz penzija. Kao nikada u istoriji, država Srbija sa 71,8% podmiruje obaveze za penzije iz prihoda, koji se ostvaruju po osnovu poreza na rad. Samo 26% su donacije koje idu iz budžeta Republike Srbije, odnosno onoga što su sredstva koja uplaćujemo, a oko 71% su sredstva koja su direktna iz Fonda penzionog osiguranja. Prihodi su povećani za 2,41% ili 11 milijardi u Republičkom fondu penzionog osiguranja i to samo govori da u narednom vremenskom periodu u stvari treba da primenjujemo konzervativan metod planiranja, jer je jasno da i budžet Republike Srbije i penzioni prihodi, kao i drugi porezi rastu zahvaljujući činjenici da nam raste ekonomija. Od januara meseca 2020. godine država Srbija će uvećati penzije od 5% do 22%. To je novi rast za najstariju populaciju stanovništva u Srbiji. Prosečna stopa kojom će porasti najveći broj penzija jeste 7%. Svako, od milion i 700 hiljada penzionera, dobiće i pet hiljada dinara i dobiće uvećanje penzija od 1. januara 2020. godine. Od 1. januara 2020. godine, kao što su moje kolege rekle, ulazimo u švajcarski model povećanja penzija. Ono što smo počeli negde 2003. godine, a napustili zbog pogrešne ekonomske politike 2006. godine. Penzije će se uvećavati 50%, na osnovu porasta stope inflacije. Drugih 50% uvećavaće se po osnovu povećanja rasta nominalnih plata. Moram da razočaram penzionere. Zahvaljujući monetarnoj i stabilnoj fiskalnoj politici, inflacija u Srbiji danas je na nivou EU i kreće se oko 2%. Znači, oni u 2020. godini mogu da očekuju rast penzija od 1% po osnovu 50% rasta inflacije, ali svakako država Srbija uvećava plate i rast plata je značajan, pa će povećanje i 2020, 2021, kao i 2022. godine biti veliko. Naravno da Vlada Republike Srbije, Skupština Srbije utiče i donosi odluke koje pomažu za funkcionisanje celog ekonomskog sistema, pa samim tim i sistema penzija. Kada država Srbija, kada jedna populacija i kada Skupština izdvaja finansijska sredstva, ma koliko izdvajala finansijskih sredstava za najstarije i najmlađe nikada se ne izdvaja dovoljno, ni u Švajcarskoj, ni u Norveškoj koji izdvajaju mnogo više. Nije dovoljno, zato što je ekonomska prošlost suština ekonomije, zato što je budućnost, takođe, suština ekonomije. Koliko god da izdvajamo za osnovne potrebe, za plate i penzije, za Srbiju, u stvari izdvajamo za njen ekonomski rast i razvoj. Kada Skupština Srbije, kada narodni poslanici, kada moja generacija u Skupštini Srbije glasa da donosimo, nekada nam kažu, teške odluke, nekada nam kažu i lake odluke koje doprinose povećanju lične potrošnje, mi u stvari glasamo da Srbija izgleda drugačije. Zato, dame i gospodo, velika je čast i veliko je zadovoljstvo kada u poslednjih mesec dana prisustvujete i glasate za odluke koje doprinose povećanju životnog standarda građana Srbije. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Kovačeviću. Reč ima predsednik poslaničke grupe PS, NSS, USS, narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite, kolega Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajući, drugarice i drugovi, dame i gospodo, poslanička grupa PS, NSS, USS će sa zadovoljstvom podržati i glasati za ovaj predlog odluke. Naime, moje uvažene kolege, koje su govorile pre mene, a i gospodin ministar Đorđević, su na jedan vrlo precizan način i stručan objasnili i osnov i razloge i iz kojih prostora su obezbeđena ova sredstva koja će biti iskorišćena za jednokratnu pomoć, za od prilike milion i 700 hiljada penzionera. Ja ću o ovome govoriti iz jednog drugog, meni mnogo bližeg, a i lakšeg ugla za diskusiju, a to je stav PS da ova država zaista mora da vodi računa, prvenstveno, o najranjivijim i najugroženijim kategorijama. To se kroz politiku, od 2012. godine, u kojoj mi onoliko, koliko god možemo doprinosimo, da bude još kvalitetnije i bolja, jasno pokazuje i jasno iskazuje. Devet milijardi dinara, odnosno više od devet milijardi dinara, uopšte nisu mala sredstva. Kada shvatimo da to nisu sredstva koja su pozajmljena, da to nisu sredstva koja dolaze iz nekog kredita, da to nisu izmišljena sredstva, već su sredstva koja su se pojavila kao višak u odnosu na projektovane prihode, upravo angažovanjem, kako Ministarstva finansija, tako i svih onih stručnih službi republičkih organa i uprave, koji radi na pribiranju sredstava, ali oni su mogli da budu efikasni i dobri i da obezbede ova sredstva samo pod uslovom koji je ispunila Vlada Republike Srbije, a to je da se podigne na nivo finansijske stabilnosti, da se podigne privredni rast i da se podigne obim proizvodnje. Bilo bi demagoški reći da penzije treba podizati mnogo brže i mnogo više. Naravno da je to tačno i naravno da to treba, ali mislim da je potpuno jasno i penzionerima i svim građanima Republike Srbije da ovaj saziv parlamenta, srećom, nije u poziciji da donosi zakone koje bi predlagala Vlada, a koji bi ugrozili finansijsku stabilnost Republike Srbije. Dovoljno smo se ovih sedam godina odricali koje čega da bi se dostigla jedna ozbiljna stabilnost, jedan ozbiljan način finansiranja budžeta, da bismo dopustili da se tek tako populistički popusti, upropasti ono sve što je urađeno. Znate, 2012. godine to je ličilo na nemoguću misiju, a bojim se, kada bi se tako nešto ponovilo i kada bi se delila nekakva sredstva koja nisu zarađena i koja nisu realna, onda povratka Srbiji, kada je u pitanju ekonomija, privreda, razvoj, a samim tim jedan normalan život ovoj Republici ne bi bio moguć. Neko će reći da pet hiljada dinara nije ništa. Ja to tako ne mogu da posmatram. Ako neko prima penziju od 24, 25 hiljada dinara, onda pet hiljada dinara najbolje on zna koliko će mu značiti, a ne samo što će znati koliko mu to znači, što mu to pomaže, već jednostavno to je kategorija stanovništva koja apsolutno razume potrebu za racionalnošću, za jednim ozbiljnim pristupom, za jednim stabilnim načinom finansiranja, i to je upravo ona kategorija građana Republike Srbije koja je morala da plati ceh zajedno sa svima nama ovde, u najvećem delu, a Srbija 2012. godine ne bi bankrotirala. Najglasniji protivnici ovakve fiskalne politike, ovakvog pristupa rešavanja socijalnih problema, ovakvog načina rešavanja isplate, uredne isplate penzija i njihovog povećanja su upravo oni koji su najmanje osetili ono što su bile mere štednje i stabilizacije koje su sprovođene. Njih je potpuno bilo briga, jer su se do 2012. godine dovoljno napljačkali, završili sve što su hteli i umeli, tako da jednostavno njih mere štednje nisu ni doticale, a oni su nas upravo doveli na ivicu ambisa. Sada su najglasniji protivnici načina na koji se jednim odmerenim i stabilnim korakom poboljšava situacija u Republici Srbiji. Mi ne možemo da kažemo da je u Srbiji sad sve divno, bajno, da je ovo zemlja u kojoj je svako bez ikakvih briga, ali ono što možemo sa sigurnošću da kažemo, posle ovih sedam godina, jeste da je Srbija zasigurno zemlja u kojoj se mirnije, stabilnije, normalnije živi, zemlja koja je stala na noge, zemlja koja sigurnim korakom kreće napred. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, napraviću sad jednu malu digresiju koja za momenat izgleda da možda i nema veze sa ovom tačkom dnevnog reda, ali vozeći kola pre neki dan kroz Beograd, na jednom semaforu koji dosta dugo traje, jedna osoba je prilazila od automobila do automobila i molila za finansijsku pomoć. Moram da kažem da sam primetio da su se jedino otvarali prozori kod onih koji su vozili „Juga“, „Zastavu“, neki stari automobil. Na besnim automobilima nisam primetio da je iko otvorio prozor, pokazao solidarnost, pokazao samilost, a verovatno za njega je to bilo daleko bez značajnije u odnosu na one koji su to činili. Ovo govorim iz jednog prostog razloga, da oni koji se džabe dernjaju, bez razloga tvrdeći da su ovo nekakve populističke mere, da penzije moraju mnogo brže da se uvećavaju i isplaćuju po ne znam kakvom modelu, moraju da razumeju da u Srbiji postoje ljudi koji znaju šta je solidarnost, koji znaju šta je stabilnost, koji su potpuno svesni da su njihove penzije jednim delom danas male zato što do 2012. godine ogroman broj firmi nije uplatio radni staž, jer su mnoge firme bez razloga završile u stečajevima, likvidacijama, pljačkaškim privatizacijama i umesto da su im radni staž i drugi osnovi uplaćeni u onoj meri u kojoj su oni to zaslužili srazmerno svojim platama, mnogi i nemaju kompletno povezan staž, a mnogima je povezivan staž na bazi minimalne zarade. Sve se to odražava na ove ljude koji su apsolutno uz ovu Vladu, znajući da štedljivost, marljivost, rad i zalaganje su jedini način da se dođe do stabilne države, do stabilnog penzionog fonda i mi ćemo nastaviti da se u nekom budućem periodu apsolutno zalažemo i podržavamo metodologiju kojom će se prvenstveno i postepeno uvećavati ove najniže penzije, da se njima obezbedi način i mogućnost da žive bolje. Ovi koji imaju velike penzije moraće da budu malo strpljivi, ako mi budemo imali uticaja na sve to, da bi svi u Srbiji jednog dana zaista mogli da živimo dobro i zadovoljno. Hvala.
Zahvaljujem kolega Komlenski. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe PUPS, narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite, kolega Kovačeviću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, uvažene kolege i koleginice poslanici, iskreno nisam mislio da govorim i neću objašnjavati zašto, ali mislim da su diskusije koje su usledile pokazale dosta jednostranog prilaza problemu penzija i penzionera uopšte, jednostranu u smislu što povećanje koje sledi, što pomoć od 5.000 dinara koja sledi, posmatramo više sa aspekta znaka i simbolike pokazatelja da je država ekonomski ojačala i da može da čini sada i prema penzionerima u materijalnom smislu to što čini. I tu nema pogovora. To je jasno i to je tačno. Ali, imamo jedan drugi problem koji se proteže dosta godina unazad. Vi se sećate kada je najavljivana privatizacija, ona široka koju smo kasnije nazvali pljačkaškom, opravdano, a pljačkaškom i pre svega u odnosu na penzionere, jer je bilo mada stidljivo najavljivano, a ništa od toga nije ostvareno da bi u procesu privatizacije morali da učestvuju upravo penzioneri kao stvaraoci i graditelji tih državnih i svakih drugih dobara koja su bila predviđena i trebalo da se privatizuju. Kao što znate, ništa od toga nije bilo, niti je iko tako nešto pomenuo, ni u toku privatizacije, ni dosta godina posle nje kada se sve i svašta kritikovalo oko takve privatizacije, nikada se nisu pominjali penzioneri kao oštećeni u toj situaciji. Ovde je danas neko od kolega u diskusiji bio blizu tog pitanja i ja sam očekivao da će to načeti. Ne, nije. Šta to govori? Govori da sa, jedne strane, imamo državu koja poboljšavajući ekonomsku situaciju razmišlja i o penzionerima, nije važno kako i na koji način, da li je sasvim dobro ili može i bolje itd, i imamo mnogo ljudi, pa i ovde u Skupštini, koji ne posmatraju problem milion i 740 hiljada penzionera, što je, ako se ne varam, trećina glasačkog tela, ako ništa drugo, ne posmatraju u kompleksnom ili sveobuhvatnom smislu. Pokušaću da nabacim neke stvari o kojima treba da razmišljamo. Prvo, pomenuću 2014. godinu, znate zašto, zbog smanjenja i plata i penzija. U toj akciji, u tom programu, ne govorim ništa novo, to su i sam predsednik države i predsednik Vlade 100 puta rekli javno, sasvim opravdano, hvala im na tome, u tom procesu najviše su upravo na svojim leđima izneli penzioneri. Ovde ću reći usputno još jednu stvar. Želim to da kažem da bih podsetio one koji o tome uopšte ne razmišljaju. Mi smo ovde svi poslanici, predstavnici određenih partija i stranaka. Nisam malo puta razmišljao i razgovarao sa svojim kolegama koliko bi skupštinskih stranaka ili partija da su bile u toj situaciji stale kao rukovodstvo partijsko i kao partija iza tako nečega ili njihovo kompletno članstvo i glasači na koje računaju, stale u tom trenutku iza tako jedne teške odluke da se penzionerima smanje penzije i to tvrdim nepravedno u komparaciji sa smanjenjem plata. Kako? Reći ću i podsetiti da su plate smanjene 10%, a više od trećine penzionera je doživelo smanjenje penzija i od 22%, pa do 25%, i vi znate da je to prošlo i da nije bilo, druge strukture bi izašle na ulicu ili ne znam šta radile. To je jedna stvar. Vratili smo se i došli, hvala Bogu, dobrim planom i programom razvoja i inicijativom predsednika države, došli smo do mogućnosti da povećavamo plate i evo sada smo pred takvom jednom odlukom. I šta imate u situaciji? Da neko kome je uzeto od penzije 22% do 25%, kao što rekoh, on će sada dobiti povećanje od 5% i nešto, a onima kojima je uzeto samo 10%, oni će dobiti od 9% do 15%. Zašto ovo govorim? Molim vas, 2005. godine, kada smo mi formirali partiju i to tvrdim, to je jedina partija koja je nastala iz puke nužde da spasava golu egzistenciju i živote ljudi, penzionera. Zašto? Jer smo 2005. godine imali situaciju da su penzije došle na 42%, prosečna penzija u odnosu na prosečnu platu i da smo imali širom Srbije sahranjivanje penzionera u najlon vrećama, jer nije bilo novca. Mi smo sada u ovom trenutku u odnosu prosečne penzije prema prosečnoj plati od 49,1% pre ovog predviđenog povećanja. Ako ostvarimo povećanje ovako kako smo predvideli, mi ćemo imati spuštanje razlike između prosečne penzije i prosečne plate, verovatno do 45%, još ćemo spustiti. Približavamo se i strah me hvata od toga hoćemo li se na taj način ako tako nastavimo, približiti situaciji iz 2005. godine koju sam pomenuo, a i ako se ne približimo ako budemo na 45% od prosečne penzije. To je ključni problem. Hajde da razmotrimo šta smo to uradili u dugom procesu unapređivanja ekonomije i nastojanja da dalje to radimo. Ovde su neki pomenuli s dobrom namerom da se položaj penzionera popravi. Šta ćemo to uraditi i kakav je to odnos onda dve kategorije društva, prve kategorije u društvu i druge, građana drugog reda, odnosno penzionera, te će onaj imati prosečno više nego duplo od ovog drugorazrednog. Hajde da razmislimo oko toga i o socijalnom efektu i o pravdi u društvu i o jednakom položaju koji državu treba da pruži u svakom pogledu svim građanima svoje zemlje i o mnogim drugim stvarima. Mislim da dosta jednostrano razmatramo tu stvar, a mislim i da je zbog svega toga i mnogo drugoga, zrela situacija da sednemo na kvalifikovanom nivou i kvalifikovanom društvenom forumu da pokrenemo pitanje ukupnog i materijalno-finansijskog i sveukupnog položaja penzionera u ovom društvu i da o tome konačno kažemo kakva perspektiva i sudbina čeka one koji će za četiri, pet, deset ili petnaest godina, konačno i oni koji se zapošljavaju, koji se mogu nadati samo da je pred njima 40 godina radnog staža, pa će se valjda za 40 godina nešto promeniti. Ali ovi koji idu za nekoliko godina, teško da će moći doći u drugi položaj od onoga u kome smo mi. Postoje države u svetu, mi smo to i izučili u dobroj meri još 2010. godine, kada smo imali nameru da pokrenemo asocijaciju evropskih penzionerskih organizacija i tada smo došli do podataka da imate, da pomenem samo Austriju, ona nam je najbliža, države čije vlade pored svih drugih svojih saveta, imaju i penzionerski savet i nijedno pitanje koje se posredno ili direktno ne tiče penzionera, ne razmatra nijedna vlada bez tog saveta i pre nego što savet to uradi. Ali, ne čudim se što to kod nas nije tako, jer mi nismo država kao što imamo neke u svetu, Japan i druge, pa da poštujemo penzionera kada ode u penziju. Za nas je najveći kreativac u jednoj oblasti poznat široko celoj zemlji, danas cenjen kao takav, sutra je potpisao rešenje za penziju, od prekosutra ga niko ne zna, ne poznaje, niti postoji u društvu. Kod Japanaca, da uzmem njih za primer, čovek odlazi u penziju, dobija rešenje o penziji i dobija rešenje po kome može da nastavi rad u procentu toliko i tolikom, u odnosu na ukupni kapacitet radnika u najboljoj snazi. Dve stvari koje jedna zemlja ne bi trebala da ispusti, a oni to pametno rade. Jedna je što obezbeđujete ljudima da ne postanu ljudi drugog reda u društvu, čiju kreativnost priznajete, a druga je što oni, ako dalje nastavljaju rad sa 50% ili 30% kapaciteta, svejedno je kada uzmete ogroman broj penzionera, doprinose zdravom i kreativnom razvoju zemlje, a mi se tako olako odreknemo. Srećete ljude pa vam kažu da je penzioner, pa mu kažete gde ti penzioner, kako izgledaš itd. a on ništa ne radi, ne zna šta će od sebe. Dakle, ovim sam proširio stvar hoteći da potvrdim ono što sam predložio potrebu da se oko toga pitanja veoma važnog i veoma značajnog za društvo, ukupno sistema penzionisanja, načina itd, da se sedne i u društvu to dobro izanalizira i stvari postavimo na nove osnove. Hvala vam lepo. Imao bih još mnogo toga, ali da ne oduzimam vreme.
Zahvaljujem, kolega Kovačeviću. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS, narodna poslanica Danica Bukvić. Izvolite, koleginice Bukvić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicom, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas govorimo o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama finansijskog plana Republičkog fonda za PIO za 2019. godinu, koja je po hitnom postupku uvrštena u dnevni red ove sednice Narodne skupštine. Hitan postupak predložen je zbog potrebe da se obezbedi neophodni pravni okvir za finansiranje isplate prava na jednokratnu pomoć, novčanu pomoć, svim penzionerima. Naime, ovo je još jedan dokument kojim se omogućava ostvarivanje dodatnih prava naših građana, ovoga puta u pitanju su penzioneri. U ovoj 2019. godini, prema podacima do avgusta meseca, privreda Srbije je pokazala rast. Priliv stranih investicija i realizacija velikih infrastrukturnih projekata širom Srbije doneli su veći priliv sredstava u budžet Republike od planiranih. To nam je i omogućilo da se rebalansom budžeta Republike, koji smo nedavno usvojili, povećaju sredstva za dodatno finansiranje nekih sektora, kao i da se povećaju plate u javnom sektoru, posebno u oblastima koje su za razvoj društva i zdravstveni i socijalni položaj stanovništva veoma važne. Ovde mislim na zdravstvenu i socijalnu zaštitu, na obrazovanje, nauku i kulturu, kao i na zaposlene u lokalnim samoupravama i državnoj upravi. Dakle, ispunjava se, i na ovaj način jedan od razvojnih ciljeva društva, a to je poboljšanje ekonomskog i socijalnog položaja stanovništva. Vlada Republike Srbije usvojila je Zaključak kojim se predlaže da se svim korisnicima penzija, korisnicima privremenih naknada, odnosno invalidima rada II i III kategorije invalidnosti, kao i invalidnoj deci, korisnicima privremene naknade kod Fonda PIO, odobri, odnosno isplati jednokratna pomoć u iznosu od 5.000 dinara. Za ovakav zaključak Vlade zakonski osnov je sadržan u Zakonu o PIO kojim je propisano da se sredstva Republičkog fonda za PIO mogu izuzetno iskoristiti i za isplatu novčane pomoći korisnicima penzija kada je takva pomoć potrebna velikom broju korisnika. Prema odredbama zakona, isplata novčane pomoći vrši se u iznosu koji utvrdi Vlada vodeći računa o bilansnim mogućnostima Republičkog fonda za PIO. U skladu sa tim izmenama i dopunama finansijskog plana Fonda PIO, za isplatu novčane pomoći sa pratećim troškovima isplate ove pomoći, obezbeđena su sredstva u ukupnom iznosu od 8,72 milijarde dinara. Isplata novčane pomoći obezbeđena je zahvaljujući ostvarivanju prihoda od doprinosa za PIO u višem iznosu od planiranih, u periodu januar-avgust 2019. godina, kao i nižem izvršenju rashoda, pre svega po osnovu prinudnih naplata po sudskim sporovima. Dakle, ovaj finansijski suficit rezultat je pozitivnog bilansa sredstava u Fondu PIO, odnosno rezultat povećane stope zaposlenosti. Da podsetimo da je u ovoj godini Srbija lider po broju direktnih stranih investicija, ali ovome je svakako doprinela i realizacija velikih infrastrukturnih projekata. Dakle, rezultat pozitivnih budžetskih kretanja, odnosno dostignute makro-ekonomske stabilnosti naše države. U tom smislu, Narodna skupština daje saglasnost na rebalans finansijskog plana Fonda PIO, koji će u narednom mesecu isplatiti našim penzionerima ovu jednokratnu pomoć. Poslanička grupa SPS će glasati za ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Bukvić. Obzirom da više nema prijavljenih predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o sedmoj tački dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite, kolega Ševarliću.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Gospodine ministre, hteo bih da iskoristim priliku i da vas podsetim na pokušaj, po ko zna koji put, dnevnog reda koji smo na početku ove sednice imali ponovo, od generala Delića, jer prekoputa u parku, u Pionirskom parku, već tri nedelje protestvuju borci, ratni vojni invalidi, koji su mi juče rekli da su imali priliku da razgovaraju sa vama u prostorijama u Savskoj ulici, ali da su ostali bez zadovoljavajućeg rešenja, odnosno konkretnog predloga. Bilo bi dobro, s obzirom da ovo pitanje spada u domen vašeg resora, da i zbog njih, a i zbog celokupne javnosti, kažete nešto šta borci, ratni vojni invalidi mogu da očekuju u pogledu poboljšanja njihovog položaja? Da se vratimo na temu. Penzije su umanjene za oko 800 miliona evra u ukupnom iznosu. Do sada smo imali godišnju socijalnu pomoć pored onog povećanja, o čemu je govorio prethodni govornik, u iznosima od tri do pet hiljada po sistemu potpune identičnosti. Ja sam sve te socijalne pomoći poklanjao drugima, od porodice sa 11 dece, preko humanitarnog fonda crkvene opštine u mom selu, do evo avansno za ovu uplatu pomoć samohranoj majci sa troje dece po zamolnici Udruženja Čačana, da plati električnu energiju, jer kao podstanar će biti isključena i imati problema sa stanodavcem. Pridružio bih se diskusiji prethodnog govornika i mislim da, imajući u vidu da sam jutros čuo u jutarnjem „Dnevniku“, da je Vlada juče usvojila Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o PIO, koji će u narednom periodu doći ovde na raspravu, da vas zamolim da mi kažete gde su bile javne rasprave i u kom periodu i da li imate listu reprezentativnih organizacija penzionerskih kojima ste dostavili poziv za javnu raspravu, ili su javne rasprave držane samo na Koridoru 10 Novi Sad-Beograd-Niš? Takođe, ja sam pripadnik one generacije koja je izdvajala i 10% od primanja pre nego što sam otišao u penziju, a izdvajao sam, odnosno umanjena mi je bila penzija do 25% u zavisnosti od visine penzije. Mislim da je to urađeno protivno ustavnom načelu, da svi građani Srbije treba srazmerno svojoj ekonomskoj moći da doprinose budžetu Republike Srbije. Ne vidim razloga zašto vi kao ministar i svi drugi zaposleni u državnoj administraciji nisu izdvajali 20 ili 25%, isto kao penzioneri, za iznose plata srazmerno iznosima penzija? Po čemu su to penzioneri kažnjeni i diskriminisani? Takođe se pridružujem diskusiji prethodnika da se u kontekstu predstojećeg usvajanja ovog Predloga za izmenu i dopunu Zakona o PIO Fondu obrati pažnja, ako je penzija stečeno imovinsko pravo da li postoji mogućnost s obzirom na budžetsku stabilizaciju da se izvrši povraćaj dela penzija, barem sukcesivno? Moram da vam kažem da je po drugi put izjavljivanje da su penzioneri sahranjivani u najlon vrećama zaista po ražavajuće za državu. Ja mislim da nikada ova država nije bila, čak ni tada 2012, 2013. i 2014. godine, u situaciji da je morala da sahranjuje penzionere u plastičnim vrećama, kao što se sahranjuju umrli od zaraznih bolesti. Mislim da penzioneri nisu zarazna bolest i da nije trebalo tako da se postupa. Sledeće pitanje koje želim da nominujem za raspravu jeste minimalna penzija. Kako je moguće da se isplaćuje iznos penzije ispod minimalne penzije ako je ispunjen uslov od minimalnih 15 godina penzijskog staža za sticanje prava na penziju? Drugo pitanje, kako je moguće da su diskriminisani poljoprivredni penzioneri koji imaju za 30% manju minimalnu penziju nego što je minimalna penzija penzionisanih lica kod poslodavaca i samostalnih preduzetnika? Treće pitanje se odnosi na ono pitanje koje sam postavio prvog dana ove rasprave – na ovlašćenja direktora PIO Fonda, vi ste mi rekli da se to odnosi da te odluke donosi Upravi odbor, a ne direktor? Najzad, ja vas molim da mi objasnite kako Vlada namerava, imajući u vidu predlog koji će biti donet, skoro je razmatran, dužničko ropstvo poljoprivrednih penzionera, imali smo jedan sastanak u republičkoj Vladi… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem kolega Ševarliću, moraću da vas prekinem. Reč ima, predstavnik predlagača, ministar Đorđević. Izvolite ministre.
Gospodine Ševarliću, ja moram da reagujem pošto niz neistina i paušalnih ocena i neću dozvoliti da prvo obmanjujete javnost sa takvim informacijama. Prva stvar, pre nego što krenemo i pređemo na temu, da vam odgovorim što se tiče, iako to nije tema, vidim da ste sada pokazali veliku zabrinutost prema borcima i veteranima koji godinama do 2012. godine, su bili ne samo zaboravljeni nego i marginalizovani. Sami znate da postoji 40 zakona i podzakonskih akata koji regulišu boračka, veteranska pitanja, pitanja civilnih invalida rata. Tih 40 zakona, podzakonskih akata nismo mi doneli i vrlo je lako bilo da se njima u doba dvehiljaditih uskraćuje jedno pravo po jednu pravo. Tada niko od vas nije rekao – pa, čekajte, što se tim borcima ukida njihovo pravo. Pitajte te borce ko je njima pravo ukinuo 2006. i ko ih je pitao za to pravo. Sada, kada je država rešila prvo da sve to sublimira u jedan zakon, da napravi jedan krovni zakon, da taj krovni zakon važi za njih i da se zna koja oni imaju prava, da mi danas promovišemo upravo sve one koji su se borili za ovu zemlju, da se ne stidimo toga, da obeležavamo sve datume koji su bitni za ovu zemlju, ne samo iz prošlosti, mada smo mi i prošlost zaboravili onu davnu, već smo zaboravili i one koji su se borili i 1991, 1992, 1999. godine, sve smo ih zaboravili. Znači, do 2012. godine nije bilo reči uopšte, kao da smo ih se stideli. Sada, kada jedna grupa tamo stoji ispred Predsedništva, ali ja moram da vam kažem, to je 0,1% i stojim iza toga da je 0,1%, pošto smo mi u kontaktu sa svih ovih 99,9% udruženja Saveza, koji su… usput da vam kažem, kada je rađen ovaj zakon, posao Ministarstva je bio da sublimira sve u jedan zakon, a njihov zadatak i oni su bili u radnoj grupi, čak i ovi koji tamo štrajkuju, odnosno protestuju, oni su bili u toj radnoj grupi koja je trebala da kaže šta bi oni voleli sve da bude novo u ovom zakonu i koja nova prava, između ostalog, i neka prava koja su upravo oni 2006. godine, koji su bili na vlasti im ukinuli. Trideset i pet novih prava su oni rekli, pri tome, ništa od toga mi nismo rekli – nemojte, nego smo rekli – hajde kažite sve što hoćete da vidimo šta može država i kako, na koji način da vam izađe u susret. Sada imamo jednu grupu ljudi koja je nezadovoljna nekim stvarima koja nisu ušla upravo zbog tih koji su racionalno razmišljali koje predloge da daju, a ja ću vam reći koji su predlozi njihovi i zbog čega se oni nalaze u parku. Oni traže sada taj zakon koji su borci predložili da se stavi van snage i da se radi neki novi. Šta hoće time? Da li oni rade u interesu boraca ili protiv boraca? To ovih 99% treba da razmisli jer oni su pisali taj zakon i da se zna ko radi protiv koga. A, šta traže? Nacionalnu penziju. Mislite da je to izvodljivo? Traže da ovim zakonom bude regulisan dan borca. Prvo, tema Zakona o borcima nije uopšte dan borca, koji će da bude dan borca, neka oni odluče, neka predlože, postoji Zakon o državnim praznicima koji može da bude, ali ne može da bude ovim zakonom regulisano ko je niti da ga predloži ministar. Da se vratimo na ovu temu koju ste vi sada rekli. Kad su u pitanju nacionalne penzije i položaj penzionera, i vi sad pričate o tome, o sahranjivanju u narodnim vrećama, ja ne mogu uopšte da vam dozvolim da takve stvari pričate. Prvo, ako želite da se dodvoravate i sada da mislite da penzioneri ne znaju kakav je njihov položaj, oni vrlo dobro znaju. I, dobro znaju da u vremenu od 2000. do 2012. godine, kad je bio rast cena na malo 11%, kada je bio rast kursa 11%, da to kad je neko njima davao penziju 5%, 7%, 10% ili zamrzavao 2009. i 2010. godine, to je nominalno njima smanjivao 20% penziju. Ja vas pitam, a vi budite iskreni prema meni, pošto ja ne smem da otkrivam podatke, a vi mi recite koliko ste imali penziju pre nego što je donošeno, znači 2014. godine, a koju imate danas, pa, budite iskreni prema građanima Srbije da kažete da li imate manju penziju nego što ste imali. A, nemate i nećete reći sigurno. Dalje da vam kažem, kad je u pitanju penzija i kad su u pitanju stvari koje se rešavaju u državi, znači mi želimo da penzionerima pružimo onoliko koliko država može u datom trenutku i da oni ne budu izuzeti od svih drugih. Težinu i teret onoga što smo uradili i težinu i teret reformi koje smo uradili, svakako stoji i zahvalnost penzionerima. Nema situacije kada naš predsednik, predsednica Vlade, bilo ko od ministara ne kaže upravo da su svi građani, a pogotovo penzioneri doprineli tome da danas možemo da pričamo o tome da imamo rebalans, da dajemo jednokratnu pomoć 5.000,00 dinara i da to ne ide iz kredita i zaduživanja, već ide iz realnih prihoda. Da smo mi uspeli da borbom protiv sive ekonomije zaposlimo više ljudi, da imamo nikad manju nezaposlenost, da imamo veće prihode i da te prihode želimo da podelimo sa upravo onima koji su najzaslužniji za to što su ove reforme uspele, a to su penzioneri. I, ako je takva stvar, ja molim samo vas, da ne iznosite paušalna neka viđanja, jer time obmanjujete javnost. Kad je u pitanju rebalans budžeta, rebalans budžeta jeste donesen i u se ne ide na javnu raspravu. Na javnoj raspravi mi treba da raspravljamo o ciframa i da kažemo ko, gde, šta. Kad je u pitanju Zakon o penzijskom i invalidskom koji treba da uđe, bila je i biće javna rasprava i raspravljali smo i dostavićemo vam kada bude bilo u obrazloženju gde i šta. Kad su u pitanju odluke direktora, ja sam vam rekao da direktor donosi odluke po Zakonu o budžetskom sistemu, gde su direktori ovlašćeni da upravljaju sredstvima. Kad god direktor nešto donese odluku, upravnu Upravni odbor, u svom izveštavanju on izveštava Upravni odbor o svemu, a Upravni odbor donosi finansijski i pravni i predlaže ga Vladi, gde on predlaže kako i na koji način da se troše sredstva. Kad su u pitanju potrošnje sredstava, plan potrošnje sredstava posebno donosi Upravni odbor. Znači, sistem odlučivanja i sistem kontrole je uspostavljen. Ne postoji opcija da neko u PIO fondu ima tu vlast da on sam odlučuje o nečemu. Pri tome, čak i da se desi to sve, što je nemoguće, to mora da dođe na verifikaciju u resorno ministarstvo, da pogledaju stručni ljudi u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i tek onda da pošalju na Vladu i tek vama ovde na odlučivanje. Hvala.
Zahvaljujem, ministre Đorđeviću. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala lepo. Gospodine ministre, ne vidim razloga da tako revoltirano odgovarate. Prvo, ja ne uzbunjujem javnost. Ja sam pažljivo slušao izjavu predstavnika poslaničkog kluba PUPS kada je prethodno na jednoj sednici rekao da su penzioneri sahranjivani u najlon vrećama. Tada sam bio preneražen i nisam uopšte reagovao. Međutim, danas je upravo predstavnik PUPS to ponovio. Dakle, ponavljanjem onoga što je prethodno rečeno od strane drugih poslanika nikako ne mogu da uznemiravam javnost. Nemojte prema meni da primenjujete jedan kriterijum reakcije, a prema predstavnicima vaše vladajuće većine drugi kriterijum. To mislim da nije u redu i mislim da to javnost vidi. Nezavisno od toga, ja bih molio da mi objasnite još zašto penzioneri moraju da plaćaju doprinose za penzijsko osiguranje, za invalidsko razume, i preko 15 godina staža ako im to nikakvog uticaja nema na penzije? Govorim o poljoprivrednim penzionerima i govorim o tome zašto je penzijska osnovica za poljoprivredne penzionere po sistemu uravnilovke. Ista je i za one koji imaju pola ha poljoprivrednog gazdinstva i one koji imaju dve i po hiljade hektara poljoprivredne površine, koliko statistika evidentira kao najveću intervalnu grupu. To je 1:5.000 puta. Ja bih molio da mi kažete, pošto ministar finansija na prethodnoj sednici nije hteo da saopšti, kojih sto najvećih poreskih dužnika i kolika su njihova dugovanja, utiču na stanje penzionog fonda? Vlada je obavezna preko svog državnog ovlašćenog organa, poreske uprave, da dostavi tu informaciju. Hoćemo da znamo. Ja nemam ništa protiv diskusija koje su se ovde odnosile na jednu inostranu televiziju i podržao sam to, ali, molim vas, ima li drugih televizija koje ne plaćaju doprinose sa nacionalnom frekvencijom? Ima li firmi koje dobija državne subvencije a ne plaćaju doprinose? Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. Ako neko kaže da se vrši sahranjivanje u najlon kesama, onda takav poslanik rizikuje čak i da dobije opomenu. Dame i gospodo narodni poslanici, seljačke penzije su bedne. One su često niže nego socijalna pomoć. Poruka je veoma loša – bolje je biti socijalni slučaj nego poljoprivrednik. Zašto? Kada moj kolega govori o tome, moj kolega koji pati za selom ali ne na selu, koji ima penziju veoma pristojnu, trebao je da kaže zašto se to desilo. Za vreme vladavine bivšeg režima i DSS, na čijoj listi je i on izabran, donet je suludi zakon, da penzijski staž poljoprivredni treba da plaćaju za sve članove domaćinstva na poljoprivrednom gazdinstvu koje podleže doprinosima za PIO. Tako su nastali dugovi od 250 milijardi dinara zato što ljudi nisu mogli da plaćaju PIO i zdravstveno osiguranje sve članove domaćinstva, posebno PIO. Tako natovarena obaveza je prouzrokovala ove dugove. Danas se uprkos uplatama najviše iz budžeta, a to će ministar svakako potvrditi, dotiraju penzije poljoprivrednika koje su niže od socijalne pomoći, što znači da su dubioze toliko da u ovom trenutku imate recimo za zdravstvo osiguranika svega 92.000. Zbog dugova ljudi su prestali da plaćaju PIO osiguranje i vreme je da se dozna da se penzije zarađuju, da se one ne poklanjaju, ali moj kolega ne zna. Kada je već tako kritičan, treba onih 63.000 evra koje je uzeo iz poljoprivrednog projekta za Staru planinu, a sada kada smo trebali da idemo na Staru planinu on je odabrao da ide u Moskvu, dakle, čovek u narodnoj nošnji trebao je znati da se za 63.000 evra moglo isplatiti 650 poljoprivrednih penzija. On je to lagano za jedan dan stavio u svoj džepić koji nije bio u narodnoj nošnji ili se moglo isplatiti 320 prosečnih penzija u Republici Srbiji, pa je trebalo biti malo samokritičan i reći – mi smo za vreme žutih razvlačili pare i zato su penzije sada toliko male. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Narodni poslanik Miladin Ševarlić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, mislim da ne treba da dozvoljavate iznošenje neistina. Vama je prethodni govornik dostavio dokument, tako je saopštio juče na zasedanju, u kome možete da vidite da to nisu moja primanja, nego da su to primanja za projekat na kome je radio daleko veći broj učesnika, i iz inostranstva eksperti i naši. Prema tome, od čega su dobili svoje honorare, pogotovo inostrani učesnici koji imaju minimalnu naknadu po norma danu, ako nisu isplaćeni iz toga? Moja ukupna primanja po osnovu rada na tom projektu, uključujući i putne troškove i sve druge naknade koje su bile, iznosi oko 4.500 evra za taj period od 2010. do 2012. godine, tako da je to apsolutna neistina. Ja ne želim da upotrebljavam pojam koji drugi postoji kao sinonim u srpskom jeziku. Drugo, ovo je već ne znam koji put da dozvoljavate i vi i prethodni predsedavajući da se omalovažavaju ljudi koji nose nacionalnu nošnju, a niko se nije setio da skrene pažnju učesnicima parade tzv. ponosa, koji su zloupotrebljavali samo srpsku nacionalnu nošnju, a ne nacionalne nošnje i drugih građana i nacionalnosti u Srbiji. Najzad, kada se radi o prisustvu ili o odsustvu na sednici Odbora za poljoprivredu u Svrljigu, izvinite, molim vas, ja kao nestranački i samostalni poslanik ima pravom da odlučujem kada, gde i kako ću učestvovati na sednicama. Ja mislim da sam jedan od redovnijih prisutnih članova na sednicama Odbora i jedan od aktivnijih kada god se razmatrala bilo koja tačka, a da ne govorim o predlozima. Ja nisam jedini član Odbora za poljoprivredu koji je bio odsutan sa sednice u Svrljigu. Evo ovde gledam kolegu koji je bio zajedno sa mnom u Moskvi. Zašto ja treba da budem diskriminisan u odnosu na njega? Nemojte tako da se ponašate. Ja sam dovoljno tolerantan. Juče nisam hteo da reagujem da ne bih izazivao još veće replike, ali dosta je više laži i neistina koje se iznose. Hvala lepo.
Kolega Ševarliću, ja sam previše tolerantan prema vama, bar kada je reč o ovom javljanju. Najpre, shodno članu 103. vi niste ukazali na koji se član pozivate kada je reč o povredi Poslovnika i ja nisam želeo da vas prekidam, jer nemam nameru i nikada to ne činim. S druge strane, kolega Marijan Rističević, mislim da smo prošle nedelje imali raspravu, dostavio je precizne i jasne podatke i oni su deo stneografskih beleški Skupštine. Treća stvar, nisam primetio da je bilo ko u Narodnoj skupštini sa omalovažavanjem govorio o nacionalnoj nošnji. Naprotiv, shvatio sam to totalno dijametralno suprotno od načina na koji ste vi shvatili. Pošto ne mogu da vas pitam da li želite da se izjasnite o ukazanoj povredi Poslovnika, jer niste ni ukazali na član, a dozvolio sam vam da govorite i toliko o mojoj tolerantnosti. Nemojte više zloupotrebljavati Poslovnik kako bi replicirali kolegi koji je ukazao na povredu Poslovnika. Ako želite da ukažete na povredu Poslovnika, onda se pozovite konkretno na član. Toliko bi trebalo da znate. Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, eto, ja kao poljoprivrednik malo sam pismen, pa ću navesti član, osnov za koji se javljam. Član Poslovnika 103. stav 4 – narodni poslanik je dužan da navede koji član ovog Poslovnika je povređen. To je prvi osnov. I član 108 – o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Naravno da je kolega namerno zaobišao sve, ali dragoceno je njegovo priznanje. Dakle, on je priznao da kao član Odbora između obaveze da zastupa svoju poslaničku grupu u Odboru koju više nema, zapamtite, koju više nema. Mi smo demokratski parlament, mi i van procedure zbog demokratije dozvoljavamo da pojedini poslanici imaju prava koja su izgubili. Sad me pažljivo slušajte, prenesite gospodinu Ševarliću da samostalni poslanici ne mogu da budu članovi Odbora. On je član Odbora za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu ispred poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije – „Dveri“. Neka Boško Obradović juri ulicama, kad preti šamaranjem, kad čupa znakove, kad upada u RTS itd, to je bio nosilac izborne liste ispred „Dveri“, na listi koja se zvala DSS – Dveri. Tu izbornu listu i tu poslaničku grupu „Dveri“, zapamtite, poslaničku grupu „Dveri“ je zastupao gospodin Ševarlić u Odboru za poljoprivredu. Sad ta domaćinska organizacija, koja je njega poslala kao domaćina, gde se on odjednom modifikovao u narodnu nošnju, proslavio Vidovdan, Srbi ne slave Vidovdan, već ga obeležavaju, dakle, on sad tvrdi da je tamo kao samostalni. Evo, i gospodin Martinović, svi znamo, to je nemoguće. Ali, jedno je priznanje dragoceno, on je priznao da između seljaka na Staroj planini i odbrane njihovih interesa koji su specifični, radi se o područjima koje Milija naziva marginalnim, sa otežanim uslovima rada, ipak odabrao da ode u Moskvu kao član Odbora. To je priznao. Drugo, po pitanju projekta, sada je priznao da je dobio novac, a govorio je da nije, ali da to nije bilo samo za njega, već i za neke strane konsultante. Jedini strani konsultant je bio jedan Iranac, a sredstva za njega je tražio dopunski. Dakle, tražio je dopunski, kao da ćemo mi ovde da gajimo pistaće. Poslednje, sa ovim završavam. Dakle, tih 63.000 evra, ponovo ponavljam, je bilo 650 poljoprivrednih penzija i 320 prosečnih penzija. Naše penzije nisu rasle zato što su ovi, na čijoj listi je bio, otpuštali ljude, tako se smanjivao PIO fonda i poljoprivrednika i zaposlenih i zato što su vukli pare u svoje džepove, nisu ih ostavljali za penzije. Hvala.
Zahvaljujem. Kolega Rističeviću, pozvali ste se na član 103. stav 4. i član 108. To je obrazloženje koje sam već maločas rekao kolegi Ševarliću. Što se tiče raspodele članstva u odborima, o tome odlučuje Narodna skupština, ja kao predsedavajući ne bih. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Marijan Rističević: Ne.) Ne. Zahvaljujem. Kolega Ševarliću, povredu Poslovnika želite? (Miladin Ševarlić: Replika, pomenuo me je.) Kolega Ševarliću, ja zaista nemam vremena kao predsedavajući da vas danas po ko zna koji put podsećam da morate precizno i jasno znati odredbe Poslovnika. Ne možete imati repliku na ukazanu povredu Poslovnika. Toliko morate znati. Zato nastavljamo sa redosledom narodnih poslanika prema prijavama za reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Molim vas da se prijavite. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da ću to govoriti kasnije i u drugoj fazi kao ovlašćeni, ja ću moje vreme ustupiti čoveku koji se, takođe, bori za interese poljoprivredniku, gospodinu Miliji Miletiću. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović Izvolite, kolega Fehratoviću.
Hvala. Narodni poslanici Stranke pravde i poverenja podržaće i ovu odluku iz razloga što je ona u interesu građana Srbije, a posebno ovih kategorija kojima je najpotrebnije izaći u susret i kojima treba u svakom smislu pomoći, kada to prilike dozvoljavaju. Iskoristiću priliku da ukažem na jednu činjenicu koja je usko povezana sa ovom odlukom i otprilike, kao što i ova odluka pokušava da donekle olakša život građanima zbog loših odluka, procena koje su se događale u prošlosti i koje su dovele do toga da, nažalost, naši građani imaju loš standard života u nekim segmentima. Tako i ono što se dešavalo u prethodnom periodu, naročito u vremenu prethodnog režima, nanelo je velike probleme nekadašnjim radnicima i nekadašnjim ljudima koji su direktno učestvovali u punjenju PIO fonda i koji su s pravom očekivali da će u vremenu kada zasluže penzije moći da koriste ono što su godinama ulagali. Dakle, govorim o nekoliko zaista katastrofalnih odluka demokratskog režima i onih pre njih koji su u procesu privatizacije uništili velike gigante, koji su bili kičma i razvoja i opstanka države i čiji radnici su zapravo ostavljeni na cedilu. Posebno govorim o radnicima nekoliko velikih giganata sa prostora sa kog dolazim, među kojima ima dosta onih koji nisu zbog takvih odluka uspeli da ostvare penzijska primanja. To su pre ostalih radnici TK „Raške“, PIK Pešter, „Vesna“, „Prva Petoletka“ i mnogi drugi kojima je zbog tih katastrofalnih privatizacija iz vremena DS i odluka koje su sledile posle toga onemogućeno povezivanje staža i onemogućeno da ono što su godinama izdvajali, puneći PIO fond ostvare kada je tome došlo vreme, tj. kada su došli u onaj period starosne dobi u kojima su to realno i očekivali. Ja znam da je to nasledstvo prethodnog režima i znam da to nije ni malo lako ni danas ispraviti, ali bih skrenuo pažnju i prisustvo ministra, kao i ovde iskoristio da još jednom apelujem da onih nekoliko stotina radnika koji su i dalje na cedilu, posebno radnika PIK Pešter, „Vesna“, TK „Raška“ na bilo koji način pomognu da dođu do svojih penzija, jer su oni najveće žrtve onoga što je nama u nasledstvo ostavio lopovski režim, kriminalni režim DS i svih onih koji su sa njima tada učestvovali, a na lokalu u Sandžaku mnogo je tome doprinela i Stranka demokratske akcije i sam Sulejman Ugljanin, koji je sa njima vršio te privatizacije i na taj način ojadio sve radnike i doveo ih je, maltene, u poziciju socijalne ugroženosti. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Fehratoviću. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite, ministre.
Poštovani poslaniče, možda niste čuli, slušali uvodni deo koji sam ja govorio i govorio sam upravo o tome da povezujemo tamo i da sprovodimo zaključak Vlade i da su sad ove godine čak i opredeljena veća sredstva u iznosu od 3,96 milijardi. Ukupno 9,96 milijardi upravo za povezivanje. Znači, ovim rebalansom čak i povećavamo. Jeste ideja tamo gde god je rađena privatizacija, gde postoji mogućnost da PIO fond uđe u vlasnički udeo, da se uradi povezivanje staža i da se omogući tim radnicima to. Tako da, sve što je moguće u skladu sa zakonom mi ćemo uraditi. Pozivam, ne znam konkretno za to vaše preduzeće koje ste vi naveli, ali oni ukoliko imaju uslova za tako nešto, oni trebaju, ako nisu do sada, da pokrenu inicijativu ka Vladi Republike Srbije, kako bi Ministarstvo privrede stavilo i njih. Mi nemamo nikakav problem s tim. Hvala.
Zahvaljujem, ministre. Kolega Fehratoviću, želite repliku? Izvolite.
Zahvaljujem ministre. Zaista je ovo vrlo važna i hrabra i konkretno pozitivna odluka kojoj će se obradovati više stotina radnika. Neki od njih su i podneli zahteve, ali verovatno i nisu svi, tako da će i ovaj poziv sigurno imati odjeka i da ćemo na taj način pomoći više stotina porodica da dobiju neku osnovnu egzistenciju. U ime svih njih, ja se zaista zahvaljujem i lično vama i Vladi na ovom koraku. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Fehratoviću. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvaženi ministre, uvažena gospođo Tanasković, drage kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić, dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbiji, koja se nalazi pred grada Niša, a to je najlepši grad u Srbiji. Inače, u Skupštini izabran sam sa liste SNS - Aleksandar Vučić i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku, čiji sam i predsednik. Inače, u poslaničkom klubu Pokret socijalista - Narodna seljačka stranka - Ujedinjena seljačka stranka smo uvek podržavali sve ove predloge zakona koji su bili u interesu svih nas koji živimo na teritoriji cele Srbije. Danas govorimo o predlogu, odluci, vezano konkretno za RFZO, da se povećaju sredstva, da se tim sredstvima obezbedi određena pomoć našim penzionerima od 5.000 dinara. Svi znamo, to znaju oni koji stvaraju, na koji način se obezbeđuju sredstva, jer samo radom, štednjom se mogu obezbediti sredstva. Što znači da je sadašnja Vlada i prethodna Vlada, na čelu sa našim predsednikom Vučićem, a sada predsednikom Srbije, radila stvarno marljivo, štedela na svemu što je mogla i obezbedila je uslove da danas sada glasamo da se obezbedi još sredstava za naše penzionere. Kada govorimo o visini te naknade, te pomoći od 5.000 dinara, za nekoga, mogu da kažem sigurno, za nekoga je to malo, ali kada vidimo u kojim područjima i kako ljudi žive, konkretno, malopre je govorio moj kolega Rističević o našim poljoprivrednim penzionerima, o ljudima koji žive od poljoprivrede, o svima onima koji imaju male penzije, tih 5000 dinara za njih će to mnogo značiti. Mogu da podsetim da određeni porezi koje plaćaju ti poljoprivredni penzioneri koji žive u nekom selu, da li u Svrljigu, Beloj Palanci, Knjaževcu, Soko Banji, bilo gde, on plaća određeni porez. Ovih 5.000 dinara sigurno će tim ljudima obezbediti mogućnost da se plati taj porez. S druge strane, naši poljoprivredni proizvođači u našim selima koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom nemaju veliki utrošak električne energije. Sa tih 5000 dinara, oni će imati mogućnost da plate struju, kako se kaže kod nas, za možda celu godinu. To je tih 5.000 dinara, jer svi znamo, prosečno gazdinstvo u mom selu odakle dolazim ja, selo Plužina, i okolna sela, i u drugim opštinama, ljudi koji se bave poljoprivredom, oni nemaju veliki utrošak energije. Oni troše 600, 700 dinara prosečno mesečno. Od toga jeste, jedan deo se izdvaja za Javni servis RTS, što sam ja nekada govorio da i tu gledamo načina da se obezbedi mogućnost da se skine tim ljudima koji imaju dve kuće, jedna kuća stara koja ima posebno brojilo, on i tu plaća tu pretplatu za RTS, pa sam nekada ranije tražio, postavio poslaničko pitanje da se to ljudima ukine, da se samo plaća na jedno brojilo. Znamo i situacije u našim selima, ima puno primera, da cena struje koju plati za godinu nije više od 5.000 dinara. Još jednom hvala i Vladi i predsedniku Srbije gospodinu Vučiću, koji je potencirao da se pomaže siromašnima, da se daje malim sredinama, da se daje malim opštinama u brdsko-planinskim područjima. To govorim u ime svih onih koji će dobiti po tih 5.000 dinara i koji će biti za to zahvalni. Zato, još jednom kažem, to će biti da se plati struja za celu godinu, ukoliko on troši 500 dinara, a možda i neki dinar više. To je stvarno velika pomoć za sve naše ljude. S druge strane, onaj ko ima potrebu da u našim selima obezbedi sebi neku potrepštinu, so, šećer i još takve stvari, sigurno će imati mogućnost da za sebe i za svoju baku, ako živi sa bakom ili sa još nekim, ja sam svedok da su nam sela stara, da mahom mali broj ljudi živi u tim našim domaćinstvima, tako da su to potrepštine koje mogu za 5.000 dinara da uzmu, to su potrepštine za njih možda i za pola godine. Znači, kada se nešto uštedi i kada se to da za najsiromašnije, to je velika stvar za sve. Tako da, ja mislim da je ovo pozitivno i svi oni koji govore da ovo nije dobro, da je trebalo drugačije, mislim da je ovo ispravno. Moramo pomoći onima najsiromašnijima. S druge strane, ja sam i kao poslanik i na raznim konferencijama govorio da je potrebno da u periodu koji dolazi da se obezbede mogućnosti da upošljavanje ljudi koji žive u našim tim i takvim brdsko-planinskim opštinama, u takvim sredinama, da oni ljudi, poslodavci koji tamo žele da otvore neki pravni subjekt, da nešto rade, da se tim ljudima obezbedi mogućnost, to moramo zajedno, Ministarstvo privrede, Ministarstvo finansija, da se obezbedi mogućnost da se takvim ljudima koji se tamo uposle, da bruto zarada koja se daje na ime obaveznih poreza i doprinosa, za njih oslobodi najmanje 50%, da ta razlika koja se oslobodi, da poslodavac da veću platu našim tim radnicima koji se tamo upošljavaju. To je još jedan od načina da ti naši ljudi koji tamo žive, da tamo mogu da ostanu da žive i da od tog svog rada imaju mogućnost da mogu da finansiraju i sebe i svoju porodicu. Ja kao predsednik USS sam se uvek zalagao za jugoistok Srbije, u najvećem delu za brdsko-planinska područja, normalno, i za ostale krajeve u Srbiji gde se ljudi bave poljoprivredom, gde ljudi žive na selu i od sela, jer smo svedoci da je selo bilo uvek stub našeg društva. Bez jakog seljaka nema ni jake Srbije. Zato uvek kažem - tuđa ruka svrab ne češe. Ja ovde u Skupštini govorim kao poslanik, kao čovek koji se bavi poljoprivredom, da moramo iznaći mogućnost da više izdvojimo za naše poljoprivredne proizvođače ne samo koji žive na jugoistoku Srbije, nego i van jugoistoka Srbije, za sve one ljude koji žive u takvim brdsko-planinskim područjima sa otežanim uslovima života. Njima moramo dati veću mogućnost. I ovakva pomoć od 5.000 dinara njima će mnogo značiti, a normalno da će značiti i za ostale ljude koji imaju male penzije. Još jednom, ja sam se uvek zalagao da se nađe mogućnost da se pojedini naši poljoprivredni proizvođači koji imaju neka dugovanja u prethodnom periodu, a znamo, 2002, 2003. i 2009. godine promenjen je zakon kojim se radilo drugačije, uplaćivale se socijalne penzije preko poljoprivrede, gde je jedan bio nosilac gazdinstva, gde su u okviru tog gazdinstva svi bili članovi, samo jedan uplaćivao. Posle toga, 2009. godine, 1. januara, donesen je novi zakon, kojim se svim tim ljudima to dugovanje raspoređuje na sve one poljoprivredne proizvođače koji su u tom gazdinstvu. Tako da je sada stvarno, to su velika dugovanja kod naših poljoprivrednih proizvođača koji su uplaćivali PIO preko poljoprivrede. To je za njih katastrofalna situacija. Kako kaže malopre gospodin Rističević, moj kolega, saradnik i prijatelj, sa kojim se zajedno zalažemo za potrebe naših poljoprivrednih proizvođača. Ja se uvek zalažem za brdsko-planinska područja i ostale, da se iznađe mogućnost. Imali smo određene sastanke sa našim resornim ministarstvima, da se nađe mogućnost da se ti ljudi oslobode tih dugovanja, da se skine kamata i da oni mogu da uplaćuju PIO preko poljoprivrede u narednom periodu bez problema, da bi mogli da koriste subvencije koje daje država Srbija za poljoprivredu. Hvala još jednom. Ja ću glasati za ovaj predlog.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako govorimo o penzijama i ako govorite o tome što navodno sada poklanjate penzionerima, pre svega, treba da priznate šta ste sve penzionerima oteli. I to je još jedan pokazatelj da Srbija, nažalost, osim na papiru, Ustavni sud nema. Ustavni sud se ne izjašnjava o briselskim sporazumima. Kaže - to su politički sporazumi. Ne izjašnjava se ni o zahtevima za ocenu ustavnosti vašeg Zakona o privremenom smanjenju penzija. Vi treba prvo da odgovorite na pitanje – šta su penzije? Da li su to stečena prava ili je penzija socijalna kategorija, da ne kažem neko socijalno davanje? Penzioneri u Srbiji su radili pošteno, u skladu sa zakonom stekli svoje penzije i stečeno pravo niko ne može oduzeti, bar ne može u državama koje su uređene i u kojima postoji vladavina prava. Međutim, očigledno je da Srbija, nažalost, nije jedna od tih država. Ako ste rekli da je država u krizi, da je pred bankrotom, zahvaljujući koalicionim partnerima koji danas u Vladi sede sa vama, onda prvo treba da obračunate sve što ste manje dali penzionerima, da prvo to vratite na način na koji obračunavate i kada penzioneri duguju za porez, dakle u zakonsku zateznu kamatu, pa kad vraćate, prvo da vraćate kamate, pa tek onda osnovicu i kad vratite penzionerima sve to što im dugujete, e tek tada, gospodo, možete pričati o nekakvom povećanju penzije. Povećanja penzije nije bilo. Vi još uvek niste nadoknadili ni ono što ste uzeli, oteli, evo ponavljam – oteli, protivustavnim zakonom koji ste doneli. Godine 2014. u kampanji jedno od osnovnih obećanja vaših predizbornih je bilo da nećete dirati u stečena prava i da reforme, kakve god budu bile, da neće ići na uštrb penzija. Nekoliko meseci kasnije vi ste uradili upravo to, prevarili građane Srbije i prevarili penzionere za koje kažete da su u najvećoj meri glasali za SNS. Vi govorite o 8,7 milijardi, kako ćete sada dati dinara, a nikako da čujemo koliko je vaša štednja koštala penzionere u prethodnom periodu. Prema zvaničnim državnim podacima, pogledajte – Republika Srbija, Fiskalni savet, od 6. februara 2019. godine, u potrazi za ekonomski održivom i društveno prihvatljivom formulom za usklađivanje penzija. Zvaničan državni dokument. Dokument državne institucije, da ne bude da neko nešto izmišlja, da vas neko mrzi, evo samo čitamo podatke koje vi dajete, kaže – prema statističkim podacima od 6. februara 2019. godine, vidljivo je da je inflacija u periodu od 2012. do 2018. godine iznosila 26,6% a rast BDP 12,1%. Rast BDP, kojim se toliko hvalite. Da li je, gospodine ministre, ovo tačan podatak? Ja verujem da jeste. Evo, verujem vam. To znači da je usklađivanje penzije u skladu sa zakonom koji ste vi promenili moralo biti najmanje 32%. U prethodnih šest godina vi ste povećali penzije za 8,9%. To znači da ste oteli penzionerima najmanje 23%. To znači da ste za ovih šest godine kalendarskih oteli penzionerima, protivustavno, najmanje jednu godišnju penziju. Umesto da čujemo makar izvinjenje, umesto da kažete – evo, dragi penzioneri, sada ćemo ono što smo vam oteli bez vaše saglasnosti, ono što smo vam oteli protivustavno, sada ćemo to početi da vraćamo. Vi nas ubeđujete da neko treba da se raduje za 5.000 dinara pomoći penzionerima. Da li su penzioneri radili da bi živeli od milostinje i od pomoći? Kakva pomoć u zlatnom dobu? Oni treba da žive od sopstvenih penzija, da žive pošteno, da budu ponosni, da se ne stide ni jedni drugih ni svojih unuka, a ne da čekaju milostinju i da zbog toga budu zadovoljni. Vi ste ograničili povećanje penzija, vi ste smanjili penzije, i to predstavljate kao svoj veliki uspeh. U međuvremenu, za tih šest godina budžet Republike Srbije povećan za 4,5 milijarde evra, za 72% i pričate o bankrotu. Para ima u budžetu, ali pare idu na drugu stranu. Penzioneri vam nisu prioritet. Poljoprivrednici vam nisu prioritet. To je činjenica, i to govore, što je najbitnije, vaši zvanični državni podaci. Podaci državnih institucija. Da se ne igramo više, vi pričate uporno o nekakvoj švajcarskoj formuli, pa to je izrugivanje penzionerima. Zašto ne kažete grčka formula? Pa, i u Grčkoj je povećanje penzija, 50% povećanje PDV, 50% inflacija. Zato što kada kažete – grčki model, to lošije zvuči nego švajcarski model. Srbija sa Švajcarskom, nažalost, ima veoma, veoma malo sličnosti i po životnom veku penzionera i visini penzija koje primaju i po kvalitetu života. Mi apsolutno po tim merilima sa njima ne možemo da se upoređujemo. Apsolutno ne možemo. Gospodine ministre, da čujemo taj statistički podatak - koliko je preminulo penzionera u zadnjih šest godina? Koliko je ljudi koji neće dočekati ovu pomoć koju vi delite i očekujete zahvalnost? Opet po statističkim podacima, 450.000 je novih penzionera za ovih šest godina, penzionera čije će penzije trajno, do kraja života biti manje, jer je vrednost boda manja zbog toga što niste u skladu sa Ustavom utvrđivali povećanje penzija. Godine 2002. je Ustavni sud, tadašnji, tada smo ga kao imali, doneo odluku da je smanjenje penzija koje je bilo do 2000. godine bilo protivustavno. Sada da imamo Ustavni sud, doneo bi istu takvu odluku, pa je država vraćala penzionerima. Zašto ne smognete hrabrosti da uputite penzionerima izvinjenje, da obračunate pojedinačno koliko kome dugujete, pa makar da nadoknadite tako što ćete reći – evo, nema država para da vam da, ali ćemo vam odbiti od poreza, ali ćete moći sa tim da platite struju, moći ćete da platite gas, komunalije, lekove, da na taj način tim ljudima pred kraj života omogućite dostojanstven život. Umesto toga, vi birate da čitavu Srbiju pravite ludom i da ubeđujete da je 8,9%, koliko su povećane penzije, veće od 32%. Kažete – jesu veće penzije od 2014. godine, pa zar treba da budu manje, jeste li zbog toga na vlasti? Nije pitanje da li su danas veće, nego zašto nisu veće onoliko koliko bi u skladu sa Ustavom morale biti veće. To je pitanje. Zašto ste oteli novac od penzionera? Na to nemate pravo. Možete smanjiti plate zaposlenima, ali penzije su stečene pravo i tu otimačine nema. Vaša je sreća jedino to što držite u ruci sve medije i što Srbija Ustavni sud ima na papiru, a nema ga da rešava najvažnija pitanja, upravo, za građane Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima predstavnik predlagača Zoran Đorđević. Izvolite, ministre.
Slušali smo, poslaniče, vašu raspravu, kako god hoćete, komentar na sve ovo. Prvo, švajcarska formula nema veze sa današnjom našom raspravom, pričamo o rebalansu. Biće rasprave i o švajcarskoj formuli. Prvo što treba da vidite je da se švajcarska formula ne zove zato što je Švajcarska, nego je tako naziv dat. Nismo mi izmislili taj naziv, nego kada se primenjuje nešto što je definisano i što postoji da se zove švajcarska formula, mi smo samo to iskoristili. Ne zove se grčka, ne zove se srpska, nego se zove švajcarska. Drugo, kada pričate o tome, ja sam čuo, to je niz paušalnih i moram da kažem, jedna prosto demagogija koju vi iznosite, koju nažalost vašu, penzioneri vrlo dobro znaju. (Nemanja Šarović: Opomenite ga.) Penzioneri vrlo dobro znaju u kakvoj situaciji su bili 2014. godine i kakvu situaciju su imali i pre toga. Oni vrlo dobro znaju kolika je bila inflacija, koliki je bio rast cena na malo. Vrlo dobro znaju ko je bio pre toga na vlasti, ko je doveo ovu zemlju dotle da mi razmišljamo o tome da li idemo u bankrot ili idemo u neke mere. To što vi vrtite neki papir i piše na njemu Fiskalni savet treba da znate da je to savetodavno telo Vlade, da ono može da daje savete i to nema veze uopšte sa politikom Vlade. Tako da neke stvari koje vi iznosite ovde nemaju apsolutno nikakvo uporište, ali vama to lepo zvuči. Znam da vi želite i znate da postoji milion i 700 hiljada penzionera i da sada vaša priča treba njima da se dopadne, ali to nažalost nije tako. Vi da ste ovde pričali o nekim podacima, pa da kažete rebalans budžeta predlažemo da bude ovako ili onako, pa da mi raspravljamo o tome stručno, da li je trebalo nešto da se uradi na drugačiji način. To je prava rasprava. Ako želite da pričamo o tome, mi bi trebali penzionerima da damo 10% više, mi bi trebali penzionerima da damo 20 hiljada. Ja sam to već rekao u nekim drugim diskusijama, biti dobar na nerealnim osnovama, bez uporišta, je vrlo lako. Evo, ako hoćete ja mogu sada da kažem, ja sam bio za to da se penzionerima da 30 hiljada pomoći. Šta sad? Sada sam ja mnogo bolji nego što ste vi, nego što je Vlada odlučila, da bih ja imao svoju opštu popularnost. Pa, naravno da niko kada normalno vodi politiku i kada gleda svoje mogućnosti na realnim osnovama neće da priča takve stvari. Znači, vi pričate kao da ste vi iz neke druge države, kao da ste bili negde na nekom drugom mestu te 2014. godine, kao da ste bili na nekom drugom mestu 2010. i 2011. godine kada su zamrzavane penzije, kao da ste bili 2008. godine kada su podizali kredite da daju te penzije, pa sad se mi svega toga ne sećamo. Ne sećamo se da je kurs rastao sa 93 na 103 dinara u toku godine, da je bila inflacija 11%, a da je povećanje penzija bilo ili nula ili je bilo nekih kozmetičkih, u tom trenutku, par posto koji je u odnosu na inflaciju i u odnosu na rast kursa umanjivao penzije. I sada vi pričate o nečemu, kao nekome su neke penzije uzete. Kome su uzete, od čega? Mi smo valjda ovde kao država jedna velika porodica. Imamo jedne svoje prihode koje trebamo da raspodelimo nekako na sve građane Srbije. Vama je, očigledno smešno kada neko kažem da Srbija treba da bude jedna velika porodica. Nažalost, ja smatram da Srbija treba da bude jedna velika porodica kada je naš lični interes države Srbije u pitanju i mi tako treba da se ponašamo. Hvala.
Zahvaljujem. (Nemanja Šarović: Poslovnik.) (Aleksandar Marković: Poslovnik.) Samo trenutak, imamo dva prijavljena u elektronskom sistemu. Kolega Šarović, pre vas, je prijavio povredu Poslovnika. Imate i vi, naravno pravo. Izvolite, kolega Šaroviću.
Gospodine Milićeviću, ja sam zaista očekivao od vas, da ćete vi biti taj koji će prekinuti ministra. Pretpostavljam da ste kao predsedavajući pažljivo slušali moje izlaganje i videli ste da je ono bilo apsolutno o temi i to što se ministru nisu svideli argumenti koje sam izneo i to ozbiljni argumenti, koji su ga očigledno zaboleli, to ne znači da on ima pravo da vređa, to ne znači da on ima pravo da viče. Obično oni koji nemaju snagu argumenata pokušavaju to da nadoknade snagom svog glasa i uvredama. Ne može ministar da poduči, ne može ministar narodnom poslaniku koji je neko na koga je prenet suverenitet građana Srbije da kaže da je njegovo izlaganje paušalno. Nije paušalno jer sam pročitao konkretne podatke i nije demagogija. Demagogija je to što vi pričate. Osporite vi, gospodine ministre, ja vas neću vređati, imam dovoljno argumenata, nema potrebe ni da vičem, ni da iznosim uvrede na vaš račun, izveštaj Fiskalnog saveta, njihovu analizu i recite da su podaci konkretni koji iznose o rastu BDP i o inflaciji netačni. Da li vi to tvrdite, da li vi tvrdite da je od 2012. godine pa narednih šest godina zaključno sa 2018. godinom rast BDP u Srbiji bio manji od 12,1%? Da li vi to tvrdite ministre? Da li to tvrdite? Onda opet skačete sami sebi u usta. To što vi pričate to je prazna i to je šuplja priča. Da li vi tvrdite da nije bilo inflacije za tih šest godina? Da li tvrdite da laže Republički zavod za statistiku kada objavi kolika je inflacija na kraju godine ili kažete – to je neki papir koji poslanik vrti? Poslanik ne vrti, gospodine ministre, nikakve papire. Poslanik čita zvanične izveštaje državnih organa i institucija savetodavnih – Republika Srbija Fiskalni savet. Nije to nevladina organizacija. To je Fiskalni savet. Vi tvrdite da je to neozbiljno telo, da ovi ljudi ne znaju šta pričaju, da barataju lažnim podacima? Nemojte vi da se ostvrljujete na poslanike opozicije zbog toga što vam se ne sviđaju podaci savetodavnog tela Vlade Republike Srbije. Vi to raspravite sa njima. Ovo je njihova publikacija, njihova publikacija. Prema tome, uzdržite se ubuduće, gospodine ministre, od vređanja narodnih poslanika i od paušalnih ocena. Vaša je ocena bila paušalna, jer nije zasnovana na argumentima. Sve što sam rekao, svaki podatak zasnovan je na argumentima, a vi izvolite pa recite – nije bio porast BDP u Srbiji za šest godina ni 12%. Znači, vi tvrdite da je bio manji od 2% u proseku. Jel to tvrdite ministre?
Zahvaljujem gospodine Šaroviću. Kolega Šaroviću, kao što ste primetili nemam nameru da prekidam ni poslanike, ni predstavnike predlagača. (Nemanja Šarović: Dužni ste.) Dužan sam da ih saslušam. Svako od učesnika rasprave ima legitimno pravo da iznese svoj stav ili stav poslaničke grupe. Sada, subjektivno je da li – oteli ili prevarili podjednako kao i – paušalno. O tome već možemo da razgovaramo, ali ne na sednici. Zahvaljujem kolega Šaroviću. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanom povredi Poslovnika?
Da, želim da se izjasni.
Zahvaljujem kolega Šaroviću. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite kolega Markoviću.
Zahvaljujem predsedavajući. Gomila članova Poslovnika je prekršena. Ne znam odakle da krenem. Imali smo prvo član 107. (Poslanici SRS dobacuju.) Molim vas, smirite ih.
Malo tiše. Molim vas.
Član 107. – dostojanstvo. Povređeno je dostojanstvo tako što je prethodni govornik dok je pričao ministar Đorđević urlao sa svog mesta, mahao rukama i nogama i papirima koje je vrteo, kako je ministar lepo i primetio. To je prva povreda Poslovnika. Druga povreda Poslovnika se ogleda u tome što ste mu dali da priča dokle je on želeo da priča. Znam da Poslovnik detaljno reguliše koliko vremena narodni poslanik može da provede u reklamaciji Poslovnika. To su do dva minuta. Ne čak ni dva minuta, nego do dva minuta, a on je četiri minuta pričao. Pričao je o svemu, samo ne o onome po kom osnovu se javio, a to je povreda Poslovnika. Zaista mislim da ste trebali da ga upozorite. Šta je ovde problem, gospodine predsedavajući? Problem je u tome što je ministar u svom odgovoru rekao jednu istinu, a to je da je prethodni govornik u svom obraćanju iznosio demagogiju i jeste u pitanju demagogija i to ne može da bude uvreda ako je istina. Ta demagogija se ogleda u tome što on po svaku cenu i na svaki način … (Nataša Sp. Jovanović dobacuje.) …. objasnio sam u čemu je povreda Poslovnika, želi da prikaže kako nešto što je dobro za građane Srbije, što je dobro za milion i 700 hiljada penzionera za njega nije dobro. Nije dobro kada vršimo povećanje penzija zasnovano na realnim osnova, nezadužujemo se. Nije dobro za vas kada povećavamo penzije i kada smo u prilici da pomažemo penzionerima sa jednokratnom isplatom od 5.000 dinara. Još se usuđuje da kaže kako 5.000 dinara nije ništa, kako je to bez značajna suma. Pa kako ga nije sramota? Pa ja bih voleo da pitam ovih milion i sedamsto hiljada penzionera, pitajte njih da li im je malo 5.000 dinara i da li je to za njih bez značajna suma? Zahvaljujem.
Kolega Markoviću maločas sam, obrazlagajući povredu Poslovnika na koju je ukazao kolega Šarović, između ostalog odgovorio i na ono na šta ste vi ukazali. Znam da je do dva minuta povreda Poslovnika, ali smo i tokom jučerašnjeg dana, ako se sećate imali povrede Poslovnika, imali replike i jako dobro znate da nikada nisam težio ka tome da prekinem demokratsku raspravu i demokratsko sučeljavanje mišljenja i da umanjujem prava opoziciji naspram pozicije ili pozicije naspram opozicije. Prosto pokušavam da iznađem neku ravnotežu i u tome je suština predsedavanja. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite kolega Šaroviću.
Gospodin Marković je povredio član 103. stav 4.
Kolega Šaroviću, ne može gospodin Marković, mogu ja samo, morate meni da se obratite. Izvolite.
Pogledajte ga vi bolje, a ja ću sada obrazložiti. Dakle, gospodine predsedavajući, volim kada dozvolite diskusiju, ali diskusija treba da bude zasnovana na argumentima. Ja ovde nikoga nisam uvredio, niti sam istine radi, rekao da je 5.000 dinara beznačajna suma. Nažalost, mi živimo u takvom vremenu i toliko je teška ekonomska situacija u Srbiji, da je penzionerima puno i 500 dinara, a ne 5.000 dinara i pitanje je odgovornosti ko je doveo penzionere u takvo stanje. Gospodin ministar priča da su doveli ovi koji su bili na vlasti do 2012. godine, evo ja još jednom moram da vas pitam – zašto toliko ružno govorite o svojim koalicionim partnerima? Vaši koalicioni partneri su bili u vlasti do 2012. godine, svi od reda koji su danas sa vama u vlasti i PUPS, i SPS i JS i mnogi drugi i SDPS i mnogi drugi koji danas liju krokodilske suze nad penzionerskim mukama. Dakle, ti koji su pojeli novac, ti skakavci koji su uništili penzioni fond su vaši koalicioni partneri i to što ste sa njima u vlasti to govori o vama. Pozivam sve i vas i ove koje se javljaju iz vladajuće koalicije da mi repliciraju. Navedite jedan podatak koji sam izneo da nije tačan. Podaci su tačni. Vi govorite o tome šta dajete penzionerima, navodno dajete, a ne govorite o tome šta ste oduzeli. Činjenica je da ste oduzeli neuporedivo više, nego što dajete. Penzionerima bi mnogo bolje bilo da im penzije obračunate u skladu sa Ustavom, da nadoknadite sve što ste uzeli, oteli, da ponovim taj izraz, jer nije dato dobrovoljno. Što se ne da dobrovoljno to je oteto. Vratite im to što su zaradili. Vi pričate o tome šta dajete penzionerima, ne dajete ništa. To je zarađeno, to je njihovo. Samo im nemojte otimati.
Zahvaljujem kolega Šaroviću. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Da.) Reč ima predstavnik predlagača, ministar Zoran Đorđević. Izvolite ministre. (Nemanja Šarović: Na osnovu čega se javio?) Predlagač se može javiti u toku rasprave kada god, on ne replicira. (Nemanja Šarović: Ne može sam sebi da replicira. Ovo je bila povreda Poslovnika.) Predstavnik predlagača se uvek može javiti u toku rasprave kolega Šaroviću. (Nemanja Šarović: Kako na svoje izlaganje da se javi?) Kolega Šaroviću, polako, ne replicira [[Nemanja Šarović: Onda ću tražiti repliku na njegovo izlaganje.]] Možete, nakon izlaganja predstavnika predlagača. Imate, pre vas se javio predstavnik predlagača. Evo vidite, može. Izvolite, ministre.
Evo, ja pričam kako glasno, pa kao ne valja, a i kao vređam, što mi uopšte nije bila namera, niti me boli. Mene boli jedna druga činjenica da mi danas imamo situaciju da imamo stabilnu ekonomsku situaciju, stabilne izvore prihoda kada je u pitanju PIO fond, kada raspravljamo o tome da treba našim penzionerima prva vest u novembru mesecu da bude lepa i da oni dobiju dodatnih 5.000 hiljada dinara. Ono što sam ja mogao logički samo da zaključim, pošto vidim da se pozivate na Fiskalni savet i vidim da pažljivo čitate sve što oni kažu, što znači, isto sam čitao i ne bih komentarisao ono što piše Fiskalni savet, ali shvatam logički da biste vi bili za to kada je Fiskalni savet rekao da ne treba povećati plate našim zaposlenima. Vi ste za to kada je on rekao da je eksplicitno protiv dodatka za penzionere. Vi kažete da mi treba da slušamo Fiskalni savet i ne treba da im dajemo 5.000 dinar. Shvatio sam da mi pokazujete dokumente Fiskalnog saveta koji kaže i za 2016. godinu, kada smo im davali 5.000 dinara da nismo trebali da im damo. U 2017. godini su isto rekli u svom izveštaju da ne treba da im damo i u 2018. godini, kada smo im davali 3.000 eksplicitno ste bili protiv toga. Kada smo rekli prošle godine da treba da povećamo 5% oni su rekli nemojte 5%. U redu je, to je vaš stav, ali mislim da ipak naši građani zaslužuju da im se da i 5.000 i da im se povećaju plate i penzije, bez obzira, jer mi, Vlada Republike Srbije vodi ovu državu i odgovorna je za to što donosi odluke, a ne neki Fiskalni savet. Hvala Fiskalnom savetu na svim njihovim savetima, ali mislim da su trebali da budu eksplicitniji u svom radu 2010. i 2011. godine i da kažu tada koliko su upravo oni koji su bili tada na vlasti, koji su kao što smo čuli u jučerašnjoj i prekjučerašnjoj raspravi, 620 miliona evra uzeli za sebe, a penzionerima tada dozvolili da im se zamrzne penzija i da im se smanji penzija. O tome možemo da pričamo, a danas kada pričamo o tome da dajemo 5.000 dinara, mislim da to nema nikakve svrhe. Hvala.
Kolega Šaroviću, želite repliku? Izvolite.
Ja ću gospodine Milićeviću sada imati pravo na dve replike, jer se desila jedna nesvakidašnja situacija. (Predsedavajući: Uvek na jednu.) Vi dozvolite da ministar replicira sam sebi. On je bio poslednji govornik, a ovo što smo mi govorili o povredi Poslovnika, to nema veze sa njegovim. Onda još jednom sam sebi replicira. Evo gospodine ministre, ja ću se i dalje vama obraćati sa gospodine ministre i gospodine Đorđeviću, nema potrebe da vi donosite bilo kakve logične zaključke u odnosu na moju diskusiju. Pokušajte da razumete tačno ono što sam rekao. Veoma sam precizan bio. Pitam vas još jedanput, pošto niste shvatili - koliki je bio rast BDP u Srbiji od 2012. do 2018. godine? Druga stvar - da li je bio manji od 12,1%? Podatak Fiskalnog saveta je 12,1%. Koje su njihove analize i saveti mene ne zanima, da li tvrdite da je taj podatak netačan? Možda je bio veći BDP, možda je bio 20%. Drugo pitanje - kolika je bila inflacija za tih šest godina? Da li je tačno da je bila preko 26%? Inflacija od 2012. do 2018. godine. Drugo pitanje - koliko bi bilo povećanje penzija da niste protivustavnom promenom zakona smanjili penzije, pod broj jedan i pod broj dva, ograničili njihovo povećanje? To je suština. Penzije su od 2012. do 2018. godine povećanje za 8,9%. Morale su biti povećane 32%, da niste doneli protivustavni zakon kojim ste oteli penzionerima deo penzija. Na taj način ste za šest fiskalnih godina oteli jednogodišnju penziju protivustavno. Dakle, ne govorite o tome da vi dajete penzionerima, ništa iz džepa niste izvadili, penzioneri su to zaradili, to su stečena prava. Odgovorite - koliko dugujete penzionerima za tih šest godina, uputite izvinjenje i pogledajte na koji način to možete da nadoknadite.
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite kolega Martinoviću.
Član 7. gospodine Milićeviću. Pošto se nalazimo u zgradi Narodne skupštine koja je jedina ovlašćena da donosi zakone u Republici Srbiji, ja mislim da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine kada bilo koji narodni poslanik kaže da je Narodna skupština donela zakon koji je protivustavan, a ne postoji odluka Ustavnog suda koja izričito govori da je bilo koji zakon u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Ista je situacija i sa Briselskim sporazumom iz 2013. godine, kada jedan deo opozicije tvrdi da je taj sporazum protivustavan, pri čemu je Ustavni sud zauzeo stav da nije mogao meritorno da se upušta u odluku, odnosno u ocenu ustavnosti Briselskog sporazuma, zato što nije u pitanju međunarodni sporazum. Dakle, ne radi se o sporazumu Republike Srbije sa nekom stranom državom i da Republika Srbija, odnosno Narodna skupština Republike Srbije nije imala obavezu da sprovede postupak ratifikacije koji se inače primenjuje kada su u pitanju međunarodni sporazumi. Time je Ustavni sud potvrdio da Republika Srbija nije zaključila Međunarodni sporazum sa tzv. republikom Kosovo, nego da je u pitanju jedan politički akt koji Ustavni sud po Zakonu o Ustavnom sudu i po Ustavu Republike Srbije ne može ni da ocenjuje. To je jedan od argumenata da oni koji tvrde da je Briselskim sporazumom, navodno Republika Srbija se odrekla KiM, dakle, sada su dobili pravni argument da to apsolutno nije tačno. Mi se sada suočavamo sa jednom sličnom situacijom da se Zakon o privremenom uređivanju isplate penzija proglašava protivustavnim, a da pri tome ne postoji odluka Ustavnog suda, koja kaže da je taj zakon protivustavan. Na stranu to što neki poslanici koji su pravnici mešaju dve kategorije, penziju i iznos penzije. Kada je neko penzioner, to je društveni status, to je jedna društvena kategorija, a iznos penzije je varijabilna kategorija koja ne može da bude stečeno pravo. Penzija, kao društveni status je stečeno pravo. Znači, ne možete nekoga ko je završio svoj radni vek, ko je otišao u penziju da ga uslovno rečeno reaktivirate i da ga vratite u radni odnos, sem u zakonom propisanim slučajevima. Kada je u pitanju iznos penzija, to je, dakle, varijabilna kategorija koja može da se menja shodno ekonomskim i finansijskim prilikama u državi. Samo hoću kažem još jednu rečenicu, Republika Srbija se dugi niz godina nalazila u situaciji, da smo mi formalno imali penzije koje su, dakle novčanu naknadu, koja nosi naziv „penzija“, ali realno to je bio budžetski izdatak, jer da nije bilo isplate iz budžeta Republike Srbije, penzioneri ne bi u stvari uopšte mogli da primaju penzije. Ali, za to nije kriva Vlada ni Aleksandra Vučića, niti je kriva Vlada Ane Brnabić, za to su krivi neki prethodnici koji su ispraznili sve fondove iz kojih su trebale da se isplaćuju penzije penzionerima.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Ukazali ste na povredu člana 107. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnik? (Ne) Zahvaljujem. Kolega Šaroviću, vi želite povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospodine Milićeviću, ja zaista pozdravljam što ovako demokratski vodite sednicu, jer više je nego dragoceno da čujemo od najumnijeg i najlepšeg predstavnika SNS, ima vremena, član 27, da čujemo kako oni gledaju na penzije. Dakle, oni kažu status penzionera, e to je stečeno pravo da se neko zove penzioner, a kolika će biti penzija, pa to već nema nikakve veze. Danas 30.000, sutra 5.000, može da bude i dinar, jer je to, kaže, varijabilno. Pa, jel sledeće da mi za štednju kažemo, odnosno da čujemo od vas da je naziv štediša nešto što je stečeno pravo, da te neko naziva štedišom, a to koliko ste imali, pa to je varijabilno, danas 30.000, sutra ako državi zatreba, država uzme koliko treba, ionako je to, kako kaže ministar, jedna velika porodica. Nego ste vi nešto bliže tom džaku odakle se uzima, pa nikako da pretekne nešto za građane Srbije. Znate, sve uzimaju jedni te isti iz te porodice. Ovi koji su radili, zaradili, napunili džak, kod njih je sad kaže varijabilno, a vi koji niste u stanju da zaradite ništa, e za vas mora da bude, jer to je demokratija, to je ono što vi propagirate. Na početku svoje diskusije sam postavio pitanje, da li su penzije stečeno pravo? Penzije se stiču, nema svako istu penziju, nego se penzija određuje na osnovu visine izdvajanja. Dakle, ne možete reći da nema veze visina penzije sa onim koliko je ko stavio u taj džak iz koga vi sad uzimate, to je suština. Ljudi su zaradili, ne dajete im ništa, ništa im ne dajete i ne pričajte o davanju. Dajte im samo ono što su zaradili, ako možete nešto preko toga odlično. Ali, evo da se podsetimo, svojevremeno 2014. godine, na predizbornom skupu u zemunskoj hali „Pinki“, lider SNS izjavio je da garantuje da se stečena prava penzionera neće umanjivati bez obzira na to kakve reforme Vlada Srbije bude preduzela. Ovo je pred izbore, citiram: „Kakve god reforme da preduzimamo, šta god da se zbira, dragi prijatelji, imajte u vidu jednu stvar koju vam garantujem, penzioneri će biti poslednji čija će prava bilo ko smeti da dira u državi. Bolje sa naše grbače da se skida sve što može, a penzionerima nema šta da se uzima [[ogroman aplauz]] “ Hoćete da pročitam ovo još jedanput? Penzionerima nema šta da se uzima, to su stečena prava. To je vaša politika i vaša predizborna obećanja, a posle izbora kažete – to je varijabilno, svi smo jedna velika porodica, dajte da uzme kome koliko treba, jedino će ovi koji su bliže vatri malo više da se ogreju. To je nepošteno, to je neiskreno, to je netačno. Pozivam bilo koga od vas da opovrgne podatke koje sam naveo, da li je BDP bio manji za šest godina od 12,1% i da li je inflacija bila manja od 26%? To je suština.
Zahvaljujem, kolega Šaroviću. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? Ne, ovaj put ne. Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, kolega Martinoviću.
Zahvaljujem se gospodine Milićeviću. Ne znam zašto je kolega toliko nervozan, ne znam da li je dobio tu novu Škodu ili nije, možda nije dobio pa je zbog toga ljut. Ali, on očigledno ne razlikuje dve kategorije. (Aleksandar Šešelj: Šta?) Kažem, možda nije dobio novu Škodu, pa je zbog toga ljut. Dakle, želim da kažem još jedanput, penzija je društveni status koji se stiče kada čovek navrši svoj radni vek i kada više nije radno sposoban po zakonu. Što se tiče iznosa, odnosno visine penzije, to je varijabilna kategorija isto kao što je varijabilna kategorija i plata, jer kada bismo prihvatili princip o kome govore kolege iz opozicije, onda znači plata moja koja je sada, znači doživotno mora da bude tolika. Da li je tolika? Naravno da nije. Plata se menja shodno ekonomskim i finansijskim prilikama u državi. Bilo bi dobro da budžetski, odnosno da fondovi penzijskog, invalidskog i zdravstvenog osiguranja nisu bili ispražnjeni, pa da najveći deo penzija nije morao da bude isplaćivan iz budžeta Republike Srbije. Nažalost, nama se to desilo. Srbija praktično već 30 godina se nalazi u situaciji da se najveći deo penzija, kao novčanih naknada, u stvari isplaćuje i obezbeđuje iz budžeta Republike Srbije, ne iz penzijskih fondova, zato što su penzijski fondovi opljačkani, odnosno ispražnjeni. Ja sam samo rekao, i stojim iza toga, i poslanička grupa SNS stoji iza toga, da li je za to odgovoran Aleksandar Vučić, jel on ispraznio penzioni fond? Da li je ispraznila penzioni fond Ana Brnabić? Nije. Penzioni fondovi su ispražnjeni davno pre dolaska na vlast SNS. Mi smo bili u situaciji 2012. godine, da praktično, u budžetu Republike Srbije, ima novca za isplatu još jedne, eventualno, plate ljudima koji rade u javnom sektoru i još jedne ili možda čak ne ni cele jedne, nego polovine penzije i posle toga bi država bankrotirala. I, sad se ovde neke kolege prave nevešti kao da to ne znaju. Nažalost, situacija je u državi bila takva da je Vlada Republike Srbije morala da posegne za jednom nepopularnom merom, a to je da se privremeno smanji iznos penzije, ali privremeno da se smanji iznos penzije, pri čemu su penzioneri, kao građani Republike Srbije, kao birači, razumeli da je ta mera bila nužna i da je ta mera bila neophodna, jer su podržali SNS i 2014. godine, na izborima, ali i 2016. godine i 2017. godine, kada su glasali za predsednika Republike Srbije. Da ne spominjem sve lokalne izbore koji su se u međuvremenu desili, a na kojima je SNS ubedljivo pobedila i gde su penzioneri, takođe, pokazali da su razumeli da je odluka, odnosno, na kraju krajeva, zakon koji je usvojila Narodna skupština, a koji se odnosi na privremeni način isplate penzija bila nužna mera da se država spasi od bankrota i mi smo državu spasili od bankrota. Da te mere nisu preduzete niti bi danas bilo plata, niti bi bilo penzija i veliko je pitanje da li bi Srbija uopšte ekonomski mogla da opstane, o tome se radi. Narod to dobro razume. Zaista ne shvatam napore pojedinih kolega da posle nekoliko godina objašnjavaju narodu da im je nešto oteto, a sam narod kaže – nije mi ništa oteto. Država je bila u nuždi, morala je da preduzme određene mere, ne samo da bi ja imao penziju, nego da bi mogao i moj unuk sutra da živi i moj sin i moja kćerka, itd. Dakle, radilo se o nužnoj meri koju je država morala da preduzme da bi uopšte ekonomski mogla da opstane.
Zahvaljujem. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Aleksandar Martinović: Ne.) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Povreda Poslovnika,
Gospodine Milićeviću, povredili ste član 107. kao i član 27. stav 1. Poslovnika. Vi ste bili u obavezi da kada je govorio kolega Aleksandar Martinović, pošto je očigledno neupućen u Zakon o ostvarivanju penzije i o tome kako se izdaju rešenja od strane fonda, kao i ministar, ali ne mogu da ukažem na povredu Poslovnika da je to uradio ministar, a evo, ministar posle mog izlaganja može da održi jedno predavanje. Dakle, vi ste bili dužni da objasnite gospodinu Martinoviću da to što je penzioner odlaskom u penziju, kako on kaže ostvario kao stečenu kategoriju, društveni status, ne znači da taj neko treba da ima nula dinara. Naprotiv, odlaskom u penziju svaki penzioner, koji je ispunio uslove po bilo kom osnovu, dobija od Fonda za PIO rešenje na kojem piše tačan iznos njegove penzije. Da je to tako kao što to kaže gospodin Martinović, onda bi od Fonda za PIO taj neko ko je dobio taj društveni status, da li je tako gospodine Čolakoviću, dobio samo neku plaketu, eto, zahvaljujemo vam se, sad vi imate društveni status. Drugo, on je doveo u zabludu penzionere koji gledaju ovaj prenos sednice. Rekao je – oni ne mogu da rade osim pod određenim uslovima, uopšte nije tačno. Svi penzioneri u Srbiji mogu da se zaposle, osim u određenim slučajevima, koje ću ja da vam objasnim gospodine Milićeviću, a vi kad budete imali vremena prenesite gospodinu Martinović, jer ne mogu njemu direktno da se obratim. Dakle, svi penzioneri koji su otišli u penziju, ispunili uslove za starosnu penziju ovog trenutka mogu da se zaposle. Njihov poslodavac ne treba državi i fondu da uplaćuje poreze i doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje, jer oni to već imaju kao stečeno pravo, ali moraju državi u budžet da uplaćuju doprinose za njihovu zaradu, jel tako gospodine Đorđeviću? Ne mogu samo pod određenim uslovima, oni dakle mogu da zasnuju ugovor o radu, ugovor o privremenim i poverenim poslovima i posebne vrste ugovora, znači tu samo postoje ograničenja, a takvih je manji broj penzionera su oni koji su invalidi, oni ne mogu da rade kao penzioneri koji su otišli u starosnu penziju, i ima ograničenja kod profesionalnih snaga bezbednosti, misli se na pripadnike vojske i na policije, njima je dozvoljeno čak i kad su otišli u invalidsku penziju po osnovu potpunog profesionalnog oštećenja da zasnuju radni odnos ili da obavljaju samostalnu delatnost. Dakle, nije u pitanju nikakva počast, niti je u pitanju samo pak određeni društveni status, u pitanju je nešto što je neko radio da bi zaradio, jer neko je početkom svog rada počeo da izdvaja u fond na osnovu svoje zarade da bi mu u rešenju koje izdaje fond za PIO tačno stajao iznos penzije. Eto, toliko, da ne bismo dovodili penzionere u zabludu.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Jako dobro znate da ja kao predsedavajući nisam u mogućnosti da takvu vrstu debate sa poslanicima vodim sa ove pozicije, ali iz poslaničkih klupa, da, moja obaveza je sa pozicije predsedavajućeg da vodim sednicu i da dam reč kada za to postoji osnov. (Nataša Sp. Jovanović: Ne tražim da se Narodna skupština izjasni.) Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Povreda Poslovnika. Izvolite, kolega Marinkoviću.
Hvala, uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine Milićeviću. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 107. Poslovnika. Dakle, meni je jasno da u političkoj debati kolege mogu da iznose ono što se zove i što je predsednik pre nekoliko nedelja rekao, samo lepu muziku za nečije uši. Ali, posao narodnog poslanika pored toga što možda ima pravo da kaže šta god želi ovde u cenjenom Domu, podrazumeva da bude i odgovoran prema svom narodu, prvo i prema svojoj državi. Ja ću izneti podatke od juče, od Svetske banke i dokazaću, naravno, da sve ono što je izgovoreno malo pre za govornicom od strane nekih mojih kolega apsolutno nije tačni i pozivam ih da budu mnogo odgovorniji prema svom narodu. Srbija je od juče na devetom mestu po broju izdatih i po nivou izdatih građevinskih dozvola na celom svetu. Tako je. Ja očekujem podršku, naravno, kolega iz SRS. Srbija je kada je u pitanju zaštita manjinskih akcionara 37. u svetu. Broj izdatih građevinskih dozvola od 2007. do 2016. godine, za devet godina je bio 75.000. Od 2016. do 2019. godine, je 78.000. Šta to znači? Znači da je Srbija lider u poslovanju, lider u investicijama, lider u privrednom rastu. Što se tiče penzija, 1. januar ove godine, penzioneri koji imaju 30.000 penziju idu na 31.260. Evo, penzioneri sa 35.000 na 36.890, moja majka ima toliku penziju. To je veliki novac za penzionere, to je veliki novac za naše starije sugrađane i to je rezultat i politika predsednika i Vlade Republike Srbije koja u prvi plan stavljaju fokus građane Republike Srbije i pogotovo one koji su najugroženiji i naravno, one najstarije, naše penzionere. Tako da, mi možemo ovde da vodimo debatu, spremni smo na to, ali u 21. veku, u 2019. godini, možete da proverite sve u roku od nekoliko minuto, sve je proverljivo. Tako da, smatram da debata treba da se maksimalno uozbilji, ali i da ljudi koji su protiv aktuelne vlasti treba da priznaju i da kažu, da ljudi, vi radite sa kinezima šest milijardi evra investicija. Vi imate privredni rast 4,1%, dakle drugi u Evropi. Vi gradite 100 kilometara auto-puta godišnje i to je ono što nas razlikuje od vas. To su konkretni rezultati, to je konkretna borba za naše državne i nacionalne interese i to je ono što možemo da izađemo iz ove zgrade i da pokažemo našim građanima, a ne da sviramo, znate, muziku kako bi mi hteli, nešto bi započeli, možda bi nešto i uradili samo kad bi došli na vlast. Gospodo draga, za to je potrebno znanje, za to je potreban rad 24 sata dnevno, tako da, izvolite, možete ono što je loše da kritikujete, a mi ćemo dalje da nastavimo sa ovakvim pregalačkim i posvećenim radom.
Zahvaljujem, kolega Marinkoviću. Obratili ste se meni ukazujući na povredu Poslovnika član 107. i shvatio sam da, kroz obrazlaganje ove povrede Poslovnika na koju ste ukazali, zapravo želite kroz podatke da date doprinos raspravi, ali moram da vas pitam da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Vladimir Marinković: Ne.) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Član 108. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Marinkoviću, vi tvrdite da se razlikujete od nas i to je tačno. Po čemu se razlikujete, mislim da je to najbolje rekao gospodin Đorđević, ministar aktuelni koji predstavlja Vladu. Vi ste ti koji su Srbiju doveli do ivice bankrota, vi ste ti koji su bili na vlasti od 2000. do 2012. godine. Vi ste ti zbog kojih oni nisu imali da isplate nijednu celu platu i nijednu celu penziju. Vi ste ti koji ste izvršili pljačkašku privatizaciju. To kažu vaši koalicioni partneri. Evo, to kaže gospodin Rističević, to kaže Martinović, to kaže ministar Đorđević, ali vi to ostavite za neke sastanke unutar vaše koalicije. Dakle, vi ste ti koji su opljačkali Srbiju. Druga stvar, veoma je zanimljiv doprinos parlamentarnoj demokratiji kada ovako skoče predstavnici vladajuće većine na opoziciju, ali niko da opovrgne konkretne podatke, a konkretni podaci su ono što je vas zabolelo. Ponavljam, inflacija u Srbiji od 2012. do 2018. godine je preko 26%, rast BDP 12,1%. Da niste doneli protivustavni zakon, penzije bi bile usklađene 32% po zakonu koji ste vi derogirali. Umesto toga, usklađen je sa 8,9% i tako ste, gospodo, oteli penzionerima za šest godina čitavu jednu godišnju penziju. Ne mesečnu, godišnju penziju ste oteli. Toliko ste manje isplatili, a sad kažete – dajemo 5.000 dinara. Argument da zvanični podaci Fiskalnog saveta koje sam naveo nisu tačni su, kako kaže Aleksandar Martinović, to što je SNS pobedila na lokalnim izborima u Medveđi i kaže - time su penzioneri povrdili da im ništa nije oteto, a onda se javi gospodin Marinković, pa kaže – dokaz da nismo pokrali penzionere, iako ih to niko nije pitao, je to što Svetska banka kaže da smo na sedmom mestu po broju izdatih građevinskih dozvola. To je, znate, stari ekonomski zakon - za koga Svetska banka kaže da je na sedmom mestu po broju izdati građevinskih dozvola, taj ni u kom slučaju u poslednjih šest godina nije pokrao penzionere. Ko god je studirao ekonomiju to zna. Vi ste izgleda te neke čudne fakultete završavali, ali je istina drugačija. Hajde ako želite na bilo kom mestu, bilo gde, da sučelimo stavove, konkretne argumente. Zašto mi kad pričamo o penzijama, o stečenim pravima koje je garantovao lider vaše koalicije, zašto vi bežite na neke druge teme? Što vi bežite na građevinske dozvole? Što vi bežite na one koji su opljačkali državu do 2012. godine? Zašto vi pričate o lokalnim izborima u Medveđi? Jel tamo bilo pitanje da li su opljačkani penzioneri? Još jedna stvar, vi kažete – podržali nas penzioneri na izborima. Ma, otkud vi znate ko je za koga glasao? (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Evo, završavam. Dozvolite, kao i prethodni kolega. Odakle vi znate, gospodo, ko je za koga glasao? Kako vi to možete da tvrdite? Glasanje je tajno. Da li vi imate možda za milion i sedamsto hiljada penzionera, da ih niste nadzirali? Hoće li i to biti tema sledeći put kad dođu iz EU da vas postrojavaju u te dve kolone, ove koji su bili na vlasti do 2012. i vas koje su doveli 2012. godine, kad opet budete imali posrednike iz EU? Dozovite se pameti i molim vas da govorimo o temi, o zakonu. Vidite li koliko mi argumenata imamo? Ne dozvoljavajte da se širi diskusija na ono što nije tema dnevnog reda.
Zahvaljujem. Kolega Šaroviću, ne slažem se sa ovim što ste poslednje rekli, a to je da ne dozvoljavam da se širi diskusija. Naprotiv, vidite koliko se diskusija raširila? Vi ste ukazali na povredu člana 108. Ne mislim da sam povredio član 108, ali vas molim u buduće da se ne obraćate direktno poslanicima, obraćajte se meni. (Nemanja Šarović: Nisam se obraćao njima, samo sam citirao.) To imate pravo, naravno. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Nemanja Šarović: Ne.) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Član 106, gospodine Milićeviću. Jako je teško debatovati i diskutovati sa ljudima koji traže argumentovanu diskusiju, a sve što kažu je netačno. Sve što smo ovde čuli je potpuno netačno i sve je apsolutna laž, i što se tiče BDP, i što se tiče inflacije, i što se tiče, na kraju krajeva, iznosa penzije kao varijabilne kategorije. Molim uvažene kolege da uzmu lepo Zakon o PIO, član 63a iz koga jasno može da se vidi da je iznos penzije ne penzija kao društvena kategorija, kada neko prestane da bude radno aktivan, pa postane penzioner, nego iznos penzije, to vam piše u Zakonu o PIO, član 63. stav 2 - Obračunski iznos prosečne godišnje zarade iz stava 1. ovog člana izračunava se tako što se prosečna mesečna zarada u Republici za period od početka kalendarske godine, zaključno sa mesecom koji dva meseca prethodi mesecu u kojem osiguranik ostvaruje pravo, pomnoži brojem 12. Izuzetno od stava 2. ovog člana obračunski iznos prosečne godišnje zarade, to je kategorija koja se menja ne samo u Republici Srbiji, u svakoj državi na svetu, za osiguranike koji ostvaruju pravo u januaru i februaru izračunava se tako što se prosečna mesečna zarada u Republici za januar te godine pomnoži brojem 112 itd. Dakle, potpuno je jasno da je iznos penzije, kao što je i iznos plate, bio varijabilna kategorija. Ono što kolege iz opozicije neće da kažu, a što je istina i što penzioneri znaju, najveći deo penzionera u Republici Srbiji u stvari nije ni bio pogođen, uslovno rečeno, merama koje su bile predviđene Zakonom o privremenom uređivanju načina isplate penzija zato što Vlada Republike Srbije i skupštinska većina u one penzije koje su bile najniže nije ni dirala. Dakle, preko 60% penzionera u Republici Srbiji je i za vreme važenja tog zakona primalo potpuno isti iznos penzije i za vreme važenja tog zakona. O tome se radi. Praktično, ovaj Zakon o privremenom načinu isplate penzija je u stvari najviše, uslovno rečeno, da tako kažem, pogodio penzionere koji su imali najviše iznose penzija, a one koji su imali penziju koja je zakonom bila limitirana do određenog iznosa, u te penzije se nije ni diralo. Ti ljudi su nastavili da primaju potpuno iste iznose, o tome se radi, a to je najveći deo penzionera u Srbiji. Gospođa Nataša Jovanović je pokušala da me demantuje, ali u tome nije uspela jer je u stvari samo ponovila ono što sam ja rekao. Rekao sam, dakle, penzioner može i kada ode u penziju da se zaposli. To uopšte nije sporno. Ali, mi ne pričamo o tome. Mi pričamo o iznosu penzije. Vi ste spominjali rešenja PIO fonda. To rešenje je gospođo, Nataša Jovanović, upravni akt. Upravni akt je pojedinačni akt, a zakon je opšti akt. Dakle, zakon ima veću pravnu snagu od bilo kog pojedinačnog akta. Zakon može da menja sadržinu pojedinačnih akata. O tome se radi. To je jedna pravnička logika koja je možda sada vama malo čudna, ali koja postoji. Ja vas ponovo vraćam na ono što vi vrlo dobro znate, penzijske fondove u Republici Srbiji nije ispraznio ni Aleksandar Vučić ni Zoran Đorđević. (Milorad Mirčić: Toma Nikolić.) Evo Milorad Mirčić se uhvatio Tome Nikolića. Pa ne verujem ni da je Toma Nikolić ispraznio fondove, ali je ispraznio neko ko je bio na vlasti pre 2012. godine. Ako ćemo da stvari svedemo na proste činioce, ako se penzije isplaćuju iz fondova, a fond je prazan, pa šta da radimo sa tim ljudima? Koje je alternativa? Da se penzije isplaćuju iz budžeta Republike Srbije. Ali u tu situaciju Republika Srbija i penzioneri u Republici Srbiji nisu došli zahvaljujući politici Aleksandra Vučića, nego zahvaljujući politici onih koji su bili na vlasti do 2012. godine. Mi smo po tome bili specifična država, što je neko formalno u penziji, a penzija mu se isplaćuje iz budžeta. Navedite mi jednu ozbiljnu državu u svetu u kojoj tako nešto postoji. Ne deo penzije, nego veći deo penzije se isplaćuje iz budžeta Republike Srbije. Ali šta da radio sa tim ljudima? Da ih ostavimo bez primanja? Mi na to nismo bili spremni. Dakle, mi smo prihvatili teret koji nam je neko drugi ostavio u političko nasleđe. Ali, zbog toga nisu trpeli građani Republike Srbije i nije trpelo više od 60% penzionera.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. (Aleksandar Martinović: Ne tražim da se glasa.) Ukazali ste na član 106. da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Ja se u potpunosti sa vama slažem i molim kolege koje su prijavljene u elektronskom sistemu, a verovatno ukazuju na povredu Poslovnika da kroz ukazivanje na povredu Poslovnika daju svoj doprinos da se ipak vratimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Kolega Marinkoviću, vi ste najpre ukazali na povredu Poslovnika, potom kolega Nemanja Šarović.
Hvala, gospodine Milićeviću. Reklamiram član 103. Malopre sam govorio o Svetskoj banci i našem položaju na „Duing biznis“ listi Svetske banke zbog toga da bi gospodin Šarović mogao da razume kontekst ekonomski, da bi mogao da razume šta je sve potrebno i kakav je proces potrebno sprovesti kako bi se došlo do toga da kao što gospodin Martinović reče, da se napune fondovi, da se stvore mogućnosti za implementaciju i realizaciju kapitalnih investicija i infrastrukturnih projekata i da bi se stvorio jedan dobar poslovni ambijent za investicije. Reći ću samo, pokušaću da to jednostavnim jezikom kažem narodnim poslanicima, dakle mojim kolegama, predsednik Vučić je od 2016. godine do danas otvorio 140 fabrika i objasniću u nekoliko reči. Pre tri dana dve investicije. Jedna investicija, to je „Brose“ u Pančevu, nešto što je od suštinskog, životnog značaja za stanovnike i građane, opet kažem, pošto su nam građani u fokusu i radna mesta, 1.100 zaposlenih sa neto platom, drage kolege od 1.700 evra. To je bruto 2.700, što znači da tih 1.000 evra ide na poreze i doprinose. Tako se puni budžet i tako se stvaraju mogućnosti da penzije budu veće, da plate u javnom sektoru budu veće, da imamo više novca za puteve, da imamo više novca za one koji nisu sposobni da na tržištu obezbede svoju egzistenciju i svojim porodicama, na one koji su socijalno ugroženi. Tako se stvaraju mogućnosti da investiramo u nauku, u nove tehnologije, u kapacitete koje podrazumevaju razvoj turizma. Samo tako. Samo kroz veliki rad i privlačenje investicija, smanjivanje poreza i animiranje svih onih koji su spremni i prepoznaju Republiku Srbiju kao ekonomskog lidera u regionu. Aleksandar Vučić je 140 fabrika otvorio u protekle tri godine. To je domaći zadatak. To su penzije sutra, to su plate u javnom sektoru i to je 100 kilometara auto-puta u 2019. godini i to je četiri milijarde evra stranih direktnih investicija. To je više od celokupnog iznosa stranih direktnih investicija u sve zemlje zapadnog Balkana, plus Hrvatska koja je članica EU. Toliko o tome šta Vlada Srbije, šta ova većina u parlamentu radi za građane Srbije i to oni prepoznaju. Zato po svim istraživanjima birajte, hoćete „Faktor plus“, hoćete „Stratedžik“, hoćete „Medijum Galup“. Taj isti Vučić 55%. Za ove druge znate i sami, neću da licitiram, niske su cifre, Hvala. Neću tražiti povredu Poslovnika.
Zahvaljujem, kolega Marinkoviću. Koliko sam shvatio, ne želite da se u danu za glasanje Narodna skupština izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika. Povreda Poslovnika narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, kolega Šaroviću.
Član 107. Znate, gospodine Milićeviću…
Kolega, bio je već član 107.
Ja mislim da je današnji dan zaista doprinos onako parlamentarnoj demokratiji, ali ja moram priznati da ovo izgleda kao neki politički vremeplov. Kada slušamo ove hvalospeve, znate, treba promeniti, nije dovoljno promeniti onoga kome se obraćate. Treba promeniti i tekst. Sa istim žarom su ovi isti ljudi hvalili i Zorana Đinđića i Zorana Živkovića i Mirka Cvetkovića i Ivicu Dačića i sve one, i Borisa Tadića, da njega ne zaboravimo i sve one koji su do 2012. godine, kako kaže sada ministar Đorđević, dovodili zemlju u stanje da nema za platu, da nema za penziju, doveli na rub propasti, zatvorili fabrike o kojima vi sada pričate, oterali ljude iz zemlje, uništili perspektivu i sve ostalo. Dakle, hajde jednom da se pogledamo u oči, da vidimo, hajde, poimenično ko su ti? Isti ljudi, iste priče. Gospodine Marinkoviću, ko je taj koji je upropastio zemlju od 2000. do 2012. godine? Vi ste u svakoj vlasti bili, vaša politička stranka i vaš politički lider Rasim Ljajić. Da li je bio u svakoj vlasti? Jeste. Kontinuitet 20 godina i vi se kao goropadite, pa se ljutite na neke pre vas zlikovce, koji su opljačkali građane Srbije pa sada vi pregalačkim radom morate da zaradite za ispražnjene penzione fondove. To je apsurd. To je apsurd da u ovoj zemlji nema nikakve političke odgovornosti. Što se tiče gospodina Martinovića, pa neka napiše jedan naučni rad pod nazivom, kako malo pre reče, „penzija kao varijabilna kategorija“. To bi bilo dragoceno i u pravnoj nauci i u ekonomskoj. Znate, vaša teza da je znanje „penzionera“ stečeno pravo, a kolika će biti penzija, to nema nikakve veze. Skineš 10%, penzija je penzija. Ako možete da umanjite za 10%, pa možete i za 90. Umanjite lepo osnovicu za 90% i onda sutradan pobedonosno objavite – povećaćemo penzionerima penzije za 50%. Onda se vi ljutite na nas što, kako kažete, kvarimo dobre vesti. Umesto da se raduju penzioneri što im dajete 5.000 dinara, sada mi kvarimo vesti pa podsećamo penzionere da ste im uzeli čitavu godišnju penziju. Godišnju penziju ste oteli u poslednjih šest godina svim penzionerima. Drugo, laž je nešto drugo. Laž je da penzioneri sa najmanjim penzijama nisu trpeli. Trpeli su itekako. Oni su trpeli zato što im nije u skladu sa zakonom, koji je važio dok vi niste doneli taj protivustavni i nakazni, što im nisu usklađivane penzije u skladu sa rastom cena, u skladu sa rastom BDP-a. Utoliko su trpeli. Za šest godina Fiskalni savet kaže - povećane penzije svega 8,9%. Morale su biti povećane 32%. E, tu razliku, e, to ste oteli, najmanje 23,1%. To je ono što ste oteli. Šta vam nije jasno? Ljuti se Martinović, kaže – mi pogrešno predstavljamo podatke od BDP-u. Vi sami ne znate šta hoćete. Ako je BDP bio veći od 12%, onda ste građanima Srbije i penzionerima oteli čak i više nego što je Fiskalni savet rekao. Jer, što je veći rast BDP-a, to su i penzije morale biti veće. Dakle, vi ne znate šta pričate. Ako je BDP…
Zahvaljujem.
Evo, polako, Martinovića ste pustili maločas do sedmog minuta, ja sam tek četiri govorio. Završavam.
Nije do sedmog, bilo je do petog. Izvolite.
Druga stvar, ako je BDP bio manji od 12,1% za šest godina, to je svega oko 2% godišnje. Vi se hvalite da je 3,5%, 4%. Onda ste lagali građane kada ste govorili kako imamo visok rast BDP-a, kako je ekonomski uzlet Srbije, kako imamo milijarde evra investicija. Morate se odlučiti kada ste lagali, a da ste lagali i obmanjivali građane, to je očigledno da jeste.
Zahvaljujem, kolega Šaroviću. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Da.) Veoma selektivan pristup. Zahvaljujem. Izjasniće se. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Član 107, gospodine Milićeviću. Uopšte se ja ne ljutim. Meni je uvek drago i nasmeje me diskusija gospodina Nemanje Šarovića, zato što on u tom svom političkom žaru zaboravi da je Republika Srbija pravna država u kojoj postoje zakoni. Da je malo pročitao zakone, a za to mu nisu potrebni nikakvi naučni radovi, u zakonu je mogao da pročita da se penzija ne usklađuje sa BDP-om, nego sa prosečnom mesečnom zaradom. Tako piše u zakonu, a podatak o prosečnoj mesečnoj zaradi u Republici Srbiji, evo, ja sad citiram zakon – „Za period od početka kalendarske godine do kraja svakog meseca u kalendarskoj godini objavljuje organ nadležan za poslove statistike“. Dakle, penzija se ne usklađuje sa BDP-om, pri čemu su, naravno, i netačni podaci o BDP-u, nego se usklađuje sa prosečnom godišnjom zaradom, a podatke o tome daje Republički statistički zavod. Što se tiče onoga što je govorio gospodin Marinković, pre svega, gospodine Marinkoviću, dozvolite da vam se zahvalim na tim podacima koje ste izneli, ne radi se ni o kakvim hvalospevima, radi se o potpuno istinitim podacima o tome šta je Aleksandar Vučić, kao predsednik Vlade i kao predsednik Republike, uradio za porast i za jačanje srpske ekonomije. Dakle, bilo bi dobro da oni koji se rugaju gospodinu Marinkoviću kažu koji od ovih podataka nije tačan. Jel nisu tačni podaci o broju otvorenih fabrika? Da li možda nisu tačni podaci o broju novih radnih mesta? Da li možda nisu tačni podaci o tome da je Srbija lider u regionu zapadnog Balkana, plus Hrvatska, to ste dobro rekli, gospodine Marinkoviću, koja je član EU, kada su u pitanju direktne strane investicije? Dakle, šta od ovih podataka koje je izneo gospodin Marinković, koji nisu nikakvi hvalospevi, nego su naprosto statistički podaci koji nekima mogu da se dopadaju, a nekima ne, ali su istiniti, dakle, šta od toga što je rekao gospodin Marinković nije istina? Apsolutno je sve istina. Ti podaci govore da Srbija počinje ponovo da oživljava kao država, a posebno da počinje da oživljava kao država u sferi ekonomije. Mi smo bili polumrtva država. Mi smo bili država na veštačkom disanju 2012. godine. Mi smo danas država u kojoj, objektivno, onaj ko hoće da radi, može da nađe posao i da nađe ne samo bilo kakav posao, nego da nađe posao od koga može pristojno da živi i da izdržava članove svojih porodica. Ali, svega toga ne bilo da nije bilo teških mera koje smo morali da preduzmemo. Mi smo iz tih teških mera izašli, to bih hteo da podsetim kolege iz opozicije. Dakle, mi smo iz tih teških mera izašli. Mi smo sad stabilizovali srpsku ekonomiju, mi sad radimo na njenom jačanju, mi se nosimo sa državama koje su objektivno u boljoj situaciji nego što smo mi, imaju bolju startnu poziciju. Mi se nosimo sa državama koje su u EU, koje imaju daleko više mogućnosti od nas da povlače sredstva iz evropskih fondova, koje imaju daleko više mogućnosti da privlače strane investicije, pa se nosimo sa njima i pokazujemo da možemo da budemo bolji od njih. Takmičimo se u broju novih radnih mesta. Takmičimo se u broju novih fabrika. Takmičimo se u tome što iz godine u godinu povećavamo životni standard građana. Da li je situacija idealna? Nije i niko od nas to nije ni tvrdio. To tvrde pojedinci iz opozicije. A oni koji se smeju, super, lako je smejati se. Vi se smejete Vladimiru Marinkoviću. Evo, ja vas sada pitam – jeste li vi doveli nekog investitora? Jeste li doveli bilo koga u Srbiju ko je otvorio makar jedno radno mesto? Ne. Niste otvorili nijedno novo radno mesto, niste doveli nijednog investitora. Koga ste vi doveli? Koga ste doveli? Niste doveli nikoga, ali se smejete onima koji su doveli na stotine investitora i otvorili na desetine hiljada radnih mesta. Što se mene tiče, vi samo nastavite dalje tako, ali građani Srbije vrlo dobro razumeju razliku između onoga ko radi i onoga ko se smeje onome ko radi.
Zahvaljujem. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Kolega Šaroviću, omogući ću vam, ukazali ste na povredu Poslovnika, ali već nekih 45 minuta polemišemo. Nemam ništa protiv dijaloga, ali bi sve to mogli kroz redosled poslanika da učinimo, pošto ima još dosta poslanika koji žele da govore o ovoj temi. Izvolite.
Hvala, kolega Milićeviću, ali to vi upozoravajte ove iz vladajuće koalicije koji govore po sedam minuta, nemojte nas iz opozicije. Dakle, ovde je jedno drugo pitanje. Vi očigledno ili nećete da razumete ili niste u stanju da razumete i onda pričate neke stvari koje nemaju apsolutno nikakve veze sa vezom. Hajde da jedanput krenemo od toga što vi govorite. Vi pričate o zakonu, gospodine Martinoviću. Pokažite mi gde u zakonu piše da možete osnovicu za penziju da smanjite? Gde? Dakle, to je stečeno pravo. Kada se kaže da je stečeno pravo penzija, ona je stečena sa određenom visinom, u zavisnosti od onoga koliko ste uplaćivali tokom svog radnog veka. Dakle, vi to poništavate. Zašto bi bilo ko uplaćivao u penzioni fond ako može da se pojavi neki ekspert ekonomski Martinović i da kaže – ma, to je, bre, varijabilna kategorija? Vama je samo naziv penzioneri nešto što je stečeno, a penzija je varijabilna, pa da li će biti ovoliko ili onoliko. E, to ne može. Ne možete vi reći danas skidamo 10%, a sutra sa istom lakoćom možemo 50%. Druga stvar, vi nemate problem sa mnom, gospodine Martinoviću. Vi imate problem sa vašim novim predsednikom stranke, Aleksandrom Vučićem. On je taj koji je garantovao građanima Srbije, da pročitam još jedanput. Kaže – garantuje da se stečena prava penzionera neće umanjivati, bez obzira na to kakve reforme nova Vlada Srbije bude preduzela. Citiram Aleksandra Vučića, na koga se pozivate tako često. „Kakve god reforme da preduzimamo, šta god da se zbiva, dragi prijatelji, imajte u vidu jednu stvar koju vam garantujem, penzioneri će biti poslednji u čija će prava bilo ko smeti da dira u državi. Bolje sa naše grbače da se skida sve što može, a penzionerima nema šta da se uzima.“ Vi ste ovo obećanje pogazili i uzeli i oteli od penzionera. Druga stvar, pričate uporno o 140 novih fabrika. Svaka čast, kamo sreće da je 1.400. Pričate o stotinama hiljada novih radnih mesta. Svaka čast, ja vam želim još više uspeha u tome. Pitanje je, ako imate milijarde investitora, ako imate stotine hiljada novih radnih mesta, ako imate stotine novih fabrika, ako je budžet Srbije 72% veći, pa gde su pare? Što onda penzionerima ne vratite, ljudi, ono što ste oteli? Da li je sad zlatno doba u kome živimo? Imajte malo čovečnosti, penzioneri teško žive. Sto pet hiljada penzionera prima penzije niže od 100 evra u Srbiji. Vratite im ono što je oteto i ti sa najmanjim penzijama su trpeli. Trpeli su, jer je umanjen način na koji će im biti povećane penzije. Izostalo je povećanje koje je moralo biti, samo 8,9% za šest godina. Oni su trpeli, oni i danas trpe. Za šest fiskalnih godina jednu celu godišnju penziju ste im uzeli, 12 mesečnih ste isplatili manje. To je ono što kaže Fiskalni savet, a onda vi kažete ne valja Fiskalni savet. Vi imate problem sami sa sobom. Mi se pozovemo na predsednika Republike, vi kažete nije tako. Pozovemo se na Fiskalni savet, vi kažete nije tako. Pozovemo se na ministra Đorđevića koji kaže da su ovi opljačkali Srbiju, vaši koalicioni partneri, i pola ovih koji sede sa vama u klupama, a koji su preleteli u SNS, vi kažete nije. Kako god hoćete, ali konačno stanite iza jednog stava. Da li je Srbija opljačkana do 2012. godine ili nije?. Ako jeste, zašto ste zadržali iste koalicione partnere kao žuti lopovi? Da li je to dobro pitanje. Ako nije, recite – nije.
Zahvaljujem, kolega Šaroviću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, povreda Poslovnika. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Član 27, gospodine Milićeviću. Hajde da krenemo od ovih famoznih koalicija. Vi ste i dalje u koaliciji na Starom Gradu sa ovim, ne znam kojim agregatnim stanjem DS, Markom Bastaćem. Što se tiče toga da li ja imam problem sa nečim, nemam problem ni sa čim. Vi imate problem sa zakonom zato što ga ne čitate. U članu 63. Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju lepo piše – godišnji lični koeficijent za kalendarsku godinu u kojoj se ostvaruje pravo predstavlja odnos ukupne zarade, dakle, morate da čitate ceo član zakona, ne da uzmete jedno parče i da kažete – e, samo to piše u zakonu, dakle, odnos ukupne zarade, osnovice osiguranja i visine ugovorene naknade osiguranika ostvarene za tu kalendarsku godinu i obračunskog iznosa prosečne godišnje zarade za istu kalendarsku godinu. Dakle, morate sve to da imate u vidu kada govorite o iznosu penzije. Dakle, sve ove elemente, koji su navedeni u Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju, morate da imate u vidu kada govorite o iznosu penzije. Dakle, sam zakon ne ja, zakon kaže da je iznos penzije varijabilna kategorija, i to, na kraju krajeva, nije ništa strašno. Ono sa čime ja ne mogu da se složim, kada Narodna skupština sa apsolutnom većinom glasova donese jedan zakon, mislim da nijedan narodni poslanik, bez obzira da li je za taj zakon glasao ili nije glasao, nema pravo da kaže da je država ili kaže – vi ste nekome nešto oteli. Kada je Narodna skupština zakonom regulisala regulisala određenu materiju onda nema nikakvog otimanja, onda nema nikakve pljačke, onda ima pravnog regulisanja jedne oblasti društvenog života. Ta oblast društvenog života, govorimo o penzijama i penzionerima, je bila regulisana tako, napominjem, bila regulisana, pošto smo mi izašli iz tih teških mera fiskalne konsolidacije, da preko 60% penzionera nije bilo pod pravnim režimom Zakona o privremenom načinu isplate penzija. To znači da je država, ne da im nije otela, nego da je država zaštitila preko 60% penzionera u Republici Srbiji. Što se tiče ovoga čemu se vi smejete, građani Srbije se tome ne smeju, građani Srbije se tome raduju. Vi kažete – gde su pare? Znate, onaj ko neće da vidi, on to i ne vidi. Građani Srbije vide nove puteve, građani Srbije vide nove škole, građani Srbije vide da nam se vojska naoružava, građani Srbije vide nove avione, građani Srbije vide nove tenkove, građani Srbije vide da je Srbija danas respektabilna država kada je u pitanju odbrana naše zemlje. Sve to građani Srbije vide i vi sada pitate kao Nenad Čanak – a di su naši novci? U putevima, u tenkovima, u novim radnim mestima, u fabrikama, u školama, u novim kliničko-bolničkim centrima. Eto gde su pare. Nemojte da učite od ovih najgorim, od Nenada Čanka. Vi se uhvatili mantre Nenada Čanka – gde su naši novci? Kod Marka Bastaća, između ostalog, sa kojim ste i dalje u koaliciji. Kada je u pitanju SNS, niko ovaj novac nije stavio u svoj džep. Znači, mi smo uložili u infrastrukturu, uložili smo u odbranu, uložili smo u obrazovanje, uložili smo u zdravstvo. Građani Srbije to vide, a da vide, to su pokazali na izborima 2014, pa 2016, pa 2017. godine i na svim lokalnim izborima, ne samo u Medveđi. Vi ste se uhvatili lokalnih izbora u Medveđi, nego na svim lokalnim izborima koji su bili posle 2016. godine. Da vas podsetim na rezultate izbora za Skupštinu grada Beograda. To nije Medveđa. Dakle, videli smo, besomučna kampanja je, između ostalog, vođena protiv Aleksandra Vučića i SNS, ali bukvalno protiv svakog projekta koji je sproveden u gradu Beogradu i vi sada radite isto ono što su radili žuti, što rade ovi Tadićevi, Boško Obradović itd. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Završavam. Smejali su se svemu što je Aleksandar Vučić sa svojim timom radio za grad Beograd. Smejali su se uređivanju fasada, smejali su se Beogradu na vodi, smejali su se svakom projektu, ali se građani Beograda nisu smejali i tačno su dali onoliki broj glasova svakome koliko zaslužuje. Dakle, nije sporno, možete da se smejete, to je vaše pravo, možete da se podsmevate, možete da se rugate onome ko pokušava da od Srbije napravi jednu normalnu i pristojnu državu. Lično, mislim da bi bilo bolje da pomognete, ali ako već ne želite da pomognete, vi imate pravo da se smejete. Isto tako, morate da znate da građani Srbije vrlo dobro razumeju da je država u određenoj situaciji neke mere morala da preduzme i da je posle tih mera ekonomska situacija postala mnogo bolja i zahvaljujući toj mnogoj boljoj ekonomskoj situaciji, mi danas možemo da izdvajamo mnogo više novca i za puteve, i za škole, i za bolnice, i, na kraju krajeva, kao što pokazuje i ova odluka, za same penzionere.
Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem. Kolega Šaroviću, omogućiću vam povredu Poslovnika, ali vas molim da se, kao i sve ostale narodne poslanike, ipak nakon ukazanih povreda Poslovnika, zamolio sam i kolegu Martinovića i rekao sam – svi narodni poslanici, vratimo na dnevni red. Izvolite.
Apsolutno, gospodine Milićeviću. Mislim da su ovo važne teme i siguran sam da su građani Srbije, koji gledaju ovu sednicu, zadovoljni. Ako pričamo o koalicionim partnerima, koalicioni partner Aleksandra Martinovića i njegove stranke je Nenad Čanak. Ako ne znate ko je Nenad Čanak, to je ono, ona osoba koja je izgovorila pre nekoliko dana da su Kosovo i Metohija onoliko Srbija koliko je Srbija i Holandija. Ako ćemo da pričamo o tome ko će sa kim biti koalicioni partner, ja mislim, gospodine Martinoviću, ako imate obraza da vas treba da bude sramota da budete u koaliciji sa Nenadom Čankom. Da li je za vas KiM onoliko Srbija koliko je i Holandija? To je vaš obraz, to je vaš koalicioni partner. Mi sa njim niti imamo kakve veze, niti ćemo imati. Drugo, vi ste u još nekim gradovima u Srbiji na vlasti sa žutim lopovima. U Petrovcu na Mlavi, na primer i dan danas. Treće pitanje, u koliko ste opština, ajde da se ograničimo na beogradske, bili 2012. godine na vlasti sa žutim lopovima? Sa puno opština. Neke vaše kolege dolaze sa tih opština. Prema tome, nemojte vi spočitavati nikome sa kim je u koalicionim odnosima, nego vi bolje razmislite o svojim. Još jedno pitanje. Kažete – Srbija je respektabilna sila po pitanju odbrane. Ja se tome radujem. Svakom novom tenku, svakom novom protivvazdušnom sistemu, svakom novom helikopteru, ja se, verujte, kao građanin Srbije radujem i osećam se sigurnije, jer je Srbija ugrožena sa mnogih strana od susednih država. Ali vas pitam, gospodine Martinoviću – hoćemo li braniti svoju otadžbinu? Hoćemo li tim tenkovima i helikopterima braniti KiM? Da li je KiM na prodaju? Da li je samo pitanje cene koju niste postigli ili je to, kao što je u skladu sa Ustavom i zakonom i kao što se Aleksandar Vučić na Jevanđelju zakleo – sastavni deo Republike Srbije za čije će se očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta boriti svim svojim silama? Hoćemo li se boriti? Ajmo onda prvo da odstranimo te koji kažu da je KiM Srbija onoliko koliko i Holandija. Ima li goreg skandala na srpskoj političkoj sceni? U Španiji su takvi u zatvoru. Kada će ovi koji pozivaju na skrnavljenje Srbije konačno završiti u zatvorima? Kada će oni dospeti pod udar zakona? Hajde da čujemo vašu pravnu ekspertizu. Koliko postoji krivičnih dela propisanih koji štite teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije? Kada je neko odgovarao koji kaže KiM nije Srbija? Jeste. Te granice su utvrđene. Utvrđene su krvlju naših predaka. Utvrđene su Ustavom. Utvrđene su Rezolucijom 1244. Šta imamo na Kosovu? Sve. Da li je privremeno okupirano? Jeste. Može li sila, gospodine Martinoviću, doktore prava, može li sila kreirati pravo? Šta reče Valtazar Bogišić – što se grbo rodi vreme ne ispravi. Može li oteto postati legalno? Ne može, ukoliko se mi ne složimo. Pustite vi to - nemamo mi ništa, da nemamo ne bi od nas više ništa ni tražili. Kada pričate o Aleksandru Vučiću, o tim izmišljenim napadima, gospodine Martinoviću, ja sam pročitao više puta izjavu Aleksandra Vučića zato što se s njom u potpunosti slažem. Podržavam ga kada kaže – kakve god reforme da preduzimamo, šta god se zbiva, dragi prijatelji, imajte u vidu jednu stvar koju vam garantujem, penzioneri će biti poslednji u čija će prava bilo ko smeti da dira u državi. Bolje sa naše grbače da se skida sve što može, a penzionerima nema šta da se uzima. Ko ovo ne bi podržao? Ja ovo podržavam. Vi ovo ne podržavate nego kažete – penzija je varijabilna kategorija, pa može ovako može onako.
Zahvaljujem. Kolega Šaroviću, da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Da.) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Tako je i bilo gospodine Šaroviću. Član 107. Jel i mene nešto treba da upozorite?
Ne. Izvolite. Maločas sam zamolio sve narodne poslanike.
Upravo je bilo onako kao što je rekao uvaženi kolega Šarović, a vezano za izjavu Aleksandra Vučića. Aleksandar Vučić je zaista preduzeo sve moguće mere, pa kao poslednja mera koja nam je kao državi ostala na raspolaganju to je da donesemo Zakon o privremenom načinu isplate penzija, o privremenom načinu isplate penzija. Mi smo iz tih teških mera fiskalne konsolidacije izašli i sada smo u situaciji da penzije možemo da povećavamo, ali ne samo da povećavamo penzije, nego da jačamo Republiku Srbiju u svim oblastima društvenog života. O tome sam govorio i kada je u pitanju obrazovanje i kada je u pitanju zakonodavstvo i kada je u pitanju zdravstvena zaštita i kada su sve druge teme koje su važne za građane Republike Srbije. Što se tiče KiM mi smo izdali KiM hiljadu puta. Svakog dana nam ljudi iz opozicije tvrde te ste izdali KiM, te ćete ga izdati. Juče Vuk Jeremić izjavi i kaže – ovo što radi Aleksandar Vučić to znači da uvodimo Srbiju u NATO pakt. Po mišljenju gospodina Šarovića, po mišljenju Boška Obradovića, po mišljenju Marka Bastaća, po mišljenju svih ovih, Đilasa, Jeremića itd. Aleksandar Vučić je već izdao KiM, mi smo već u NATO paktu, ako niste znali, mi ne održavamo danas vojne vežbe sa Rusima nego zajedno sa NATO paktom učestvujemo u nekim ratovima u svetu. Tako izgleda iz optike onih koji predstavljaju jedan deo opozicije u Srbiji. To što je realnost nešto sasvim drugo, šta njih briga. Šta je to izdao Aleksandar Vučić? Kog dela teritorije Republike Srbije se Aleksandar Vučić odrekao? Koji deo teritorije Republika Srbija je izgubila od kako je Aleksandar Vučić na vlasti? Nije izgubila apsolutno nijedan jedini pedalj svoje teritorije. Ono što Aleksandar Vučić radi, to je da se bori za KiM, da se bori za KiM svim mogućim pre svega mirnodopskim sredstvima jer je rat ultima racio u svakoj državi. Ako dođe do rata, gospodine Šaroviću, nemam ništa protiv da idemo u rat, ali da onda u rat idemo i vi i ja, a ne da vi sedite u Beogradu, a da neka druga deca i da neki drugi ljudi idu da ginu za KiM ili za bilo koju drugu srpsku zemlju. Da ostavimo mi sada te ratove po strani. Bilo ih je i previše. Mi sada imamo obavezu prema građanima Srbije da mudrom, odgovornom, racionalnom politikom odbranimo srpski narod koji živi na KiM. Šta srpski narod misli o Aleksandru Vučiću i o njegovoj politici to vam je pokazao sada na poslednjim izborima. Dakle, Srpska lista koja je uživala podršku zvaničnog Beograda je ubedljivo pobedila u svim opštinama u kojima su Srbi u većini na KiM. Dakle, nemate vi problem sa mnom. Možete vi za mene da kažete šta god želite. Nemam ništa protiv toga. Kažem vam da su ljudi u Kosovskoj Mitrovici, u Zvečanu, u Leposaviću, u svim drugim opštinama na KiM gde su Srbi u većini u procentima od 98% glasali za Srpsku listu zato što su znali – glasajući za Srpsku listu oni glasaju za politiku Aleksandra Vučića. To što vama smeta što srpski narod na KiM voli Aleksandra Vučića, što veruje u njega, što veruje da ga neće izdati, da ga neće prodati i da ga neće ostaviti na cedilu, to je vaš problem. Nama je ponos što imamo takvog čoveka za predsednika stranke i za predsednika Republike. Pošto ste se već dohvatili citiranja Aleksandra Vučića, kažite mi koji deo teritorije Republike Srbije smo izgubili od kako je Aleksandar Vučić predsednik Vlade ili predsednik Republike? Šta smo to izgubili? Šta je on to potpisao što je suprotno Ustavu Republike Srbije? Šta se to desilo strašno za srpski narod u Srbiji, za sprski narod u Republici Srpskoj, bilo šta što je Aleksandar Vučić uradio, a što je na štetu srpskog naroda, sem u glavama ljudi koji iz političkih razloga ne vole Aleksandra Vučića? Građani Srbije vide šta Aleksandar Vučić radi i ono što je mnogo važnije vide Srbi koji žive na KiM.
Zahvaljujem kolega Martinoviću. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem. Kolega Šaroviću, povredu Poslovnika želite? Izvolite.
Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, ja ne znam odakle mom prethodniku pravo da govori o pojedinim ljudima, a da za njih ne kaže da su to upravo ljudi sa kojima je njegova politička stranka sarađivala? Dakle, ako pričamo o gospodinu Đilasu, mi srpski radikali, smo uvek na najžešći mogući način njega kritikovali, a Đilas je čovek o kome, vi godinama niste rekli ni jednu jedinu ružnu reč. Znate, nakon 2012. godine, umesto da on odgovara za milione evra, koje je, kako vi kažete, opljačkao od građana Srbije, vi ste njega postavili za predsednika Košarkaškog saveza Srbije, bio je u odličnoj komunikaciji, kako sam kaže, tada sa predsednikom Vlade i to je govorio i Aleksandar Vučić, da je uvek davao Košarkaškom savezu onoliko novca koliko je bilo potrebno i koliko su zatražili. Sada, kako vi možete na taj način, nekome ko je lopov i ko je pokrao 500 miliona evra, ili koliko već tvrdite, da dajete novac i da ga postavljate na značajne i dogovorne funkcije? Drugo, pričate o Bošku Obradoviću, vaša većina u RIK-u je omogućila ponavljanje izbora na nekih 15 biračkih mesta, da bi Boško Obradović, koji nije prešao cenzus od 5% i njegova koaliciona lista, da bi oni dobili mandate u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mi, iz SRS smo to odmah žigosali i naši predstavnici u RIK-u su glasali protiv toga. Vi pričate o Vuku Jeremiću, pa vi ste Vuka Jeremića podržavali na nekom izboru u UN, koliko se ja sećam. Zar nije tako bilo? A, mi smo Boga mi, srpski radikali, uvek onako krajnje oštro kritikovali sve što je on radio, još u vreme kada je bio u Vladi, kada je bio potrčko Borisa Tadića, pa u kontinuitetu do danas. Mi sa tim ljudima nemamo ništa, vaš je problem što kada krene konkretna diskusija, evo ja sada gospodine Milićeviću vraćam na penzije i govorim još jedanput konkretno, vi ste za šest godina prethodnih penzionerima oteli 12 mesečnih penzija, tako što ste umanjili protivustavno osnovicu. Nigde u zakonu ne postoji mogućnost da se osnovica penzijska umanji. Nigde. Kako ćete usklađivati? Vi tu možete muljati ovako i onako, ali osnovica se ne može dirati. Prihvatiti tezu da može da se smanji 10%, značilo bi da može i 30% i 50% i 90%. To je nemoguće. U demokratskim, u uređenim državama, to je nemoguće. Za tih šest godina, ponavljam podatke Fiskalnog saveta, rast BDP je bio 21,1%, a inflacija je bila preko 26%, moralo se uskladiti, odnosno morale su se uskladiti penzije za najmanje 32%, za tih šest godina. Onda izračunajte koliko bi penzioneri više primali. Umesto toga, vi povećate za 8,9% i kažete bolje je nego što je bilo 2014. godine. Bolje jeste, ali to ne znači da im niste oteli značajna finansijska sredstva. To ne znači da im i dan danas ne otimate. To ne znači da će 450.000 novih penzionera neće trpeti dok god budu živi i dok god budu primali penzije, zbog toga što poreska osnovica nije usklađivana poslednjih šest godina, po zakonu koji je do tada važio. To što vi pričate – nije Ustavni sud doneo odluku, Ustavni sud u Srbiji je smejurija i to ste gospodine Martinoviću mnogo puta izgovorili vi u vreme dok ste bili radikal, a često ste se i kasnije žalili na sudove u Srbiji. Čas kažete – mi hapsimo, sudovi oslobađaju, to su Đilasove sudije, Tadićeve, to su žuti lopovi postavljali, a čas kažete – validne su njihove odluke. Kako vetar duva, nekad vam odgovara, nekad vam ne odgovora. Dajte, uvedite makar jedan princip u ono što radite. Bilo koji, ali da znamo čega ćemo se držati. A vi se kao suncokreti povijate na vetru, okrećete se ka suncu pa ste čas vamo, čas ste rusofili, čas te za EU, čas je Kosovo naše, čas nije naše. Hajde konačno da čujemo šta jeste, šta nije pa probajte toga da se držite makar jedan parlamentarne rasprave.
Zahvaljujem kolega Šaroviću. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite kolega Jovanoviću.
Zahvaljujem se predsedavajući. Ukazujem na povredu iz člana 103. u vezi člana 106. Poslovnika Skupštine Republike Srbije, imajući u vidu da smo se značajno udaljili od dnevnog reda i mislim da ste dozvolili da rasprava ode u jednom drugom pravcu, naročito tamo gde apsolutno ne postoji nijedan jedini osnov za bilo kakvu kritiku kada je u pitanju ono o čemu danas raspravljamo, a to su penzioni zakoni i podrška penzionerima. Oni koji su izneli kritiku malopre iz redova opozicije su istakli neke činjenice koje su apsolutno neprihvatljive. Pre svega, ukazivano je na to šta je to bilo do 2012. godine, pri čemu očigledno postoji neka vrsta amnezije šta je bilo posle te 2012. godine. Ko je uveo finansijsku disciplinu i finansijski red u ovoj državi, ko je stabilizovao fiskalnu politiku Srbije, ko je omogućio investiciona ulaganja, investicioni preporod u Srbiji i ko je obezbedio veliki broj radnih mesta, a samim tim i popunjavanje budžeta i to uredno popunjavanje budžeta i ko se iskreno i dostojno bori za interese penzionera u Republici Srbiji? Sve ono što smo čuli, apsolutno ništa nije rečeno na ova pitanja koja sam ja sada postavio, osim paušalnih, proizvoljnih i bilo kakvih drugih kritika, pa je čak pomenut Ivica Dačić do 2012. godine, pri čemu opet postoji amnezija da isti taj Ivica Dačić nije doneo, kao ni sam Aleksandar Vučić kriminalni Zakon o privatizaciji iz 2001. godine, odnosno 2002. godine, po kome je na stotine hiljada zaposlenih ostalo bez posla, po kome je bilo na desetine hiljada apsolutno kriminalnih privatizacija, a na taj način oduzimanje penzionerima, kako se to narodski kaže iz usta. To ste trebali da kažete, ko je to uradio, a ne da spočitavate onima koji su ovu državu postavili na zdrave noge, vratili je iz ponora i ono što su moje uvažene kolege i Aleksandar Martinović i Vlada Marinković rekli je nemoguće demantovati. Mislim da je krajnje vreme uvaženi predsedavajući da komentarišemo o onome o čemu i treba da komentarišemo, a to je isključivo dnevni red, a to je isključivo zakon koji su moji prethodnici afirmisali kao zakon koji pruža podršku penzionerima, a mi smo tu da tu podršku verifikujemo kada budemo glasali za ovaj zakon. Jedino u čemu ću se saglasiti, jedino u čemu ću biti potpuno istovetan sa razmišljanjem mojih kolega iz opozicije, jeste činjenica da je krajnje vreme da se od penzionera više nikad ne sme oduzimati. Penzionerima se mora omogućiti pristojan život, normalan život, mora im se omogućiti ono što im pripada kao njihovo stečeno pravo, moram im se omogućiti sve ono što su kroz minuli rad učinili za ovu državu i na taj način je zadužili, a država je sa druge strane dužna da im to vrati. U tom smislu, mi treba da nastavimo današnju raspravu, isključivo o zakonskim predlozima, a ne da vodimo dnevno političke razgovore i nadgornjavanja. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Slažem se sa vama u potpunosti, ali nije na meni, na meni je da omogućim poslanicima da govore onda kada ukažu na povredu Poslovnika. Vi znate da je moja obaveza da im dam reč. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne) Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Član 107. gospodine Milićeviću. Dakle, nismo u koaliciji sa Nenadom Čankom, nema nikakve veze SNS sa Draganom Đilasom i njegovim izborom za predsednika Košarkaškog saveza Srbije i uopšte ne znam zašto se mi dovodimo u taj kontekst. Što se tiče kritike da jedanput treba da zauzmemo stav. Evo, zauzeli smo stav. Dakle, ja sam citirao Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, to što određene kolege neće da ga pročitaju, to je njihov problem. Ja ću ga zbog građana Srbije pročitati ponovo. Dakle, član 63a, godišnji lični koeficijent za kalendarsku godinu u kojoj se ostvaruje pravo, predstavlja odnos, u pitanju su elementi koji određuju visinu penzije, odnos ukupne zarade, osnovice osiguranja i visine ugovorene naknade osiguranika ostvarene za tu kalendarsku godinu i obračunskog iznosa prosečne godišnje zarade za istu kalendarsku godinu. Onda se definiše u stavu 2. šta je obračunski iznos prosečne godišnje zarade, a u stavu 4. se navodi da podatke o prosečnoj mesečnoj zaradi u Republici Srbiji od početka kalendarske godine do kraja svakog meseca u kalendarskoj godini objavljuje organ nadležan za poslove statistike, odnosno to je RSZ. Svako ko ume da čita, ko ume da čita zakone jasno je o čemu se radi. Dakle, i visina penzije je ovim zakonom potpuno definisana i stvar je ovde potpuno jasna. Ono što sam takođe hteo da kažem, stalno se Aleksandru Vučiću prebacuje, te je izdao Kosovo i Metohiju, te je prodao, te će nešto da potpiše, pa će posle toga da se desi ovo ili ono. Evo, ja vas sada pitam – šta je to potpisao Aleksandar Vučić što je na štetu Srba na KiM? Kog dela teritorije Republike Srbije se Aleksandar Vučić odrekao pismeno, usmeno ili na bilo koji drugi način? Aleksandar Vučić je pre svega, prvi političar od 1995. godine u Srbiji koji je počeo zajedno sa Vladom Republike Srbije, zajedno sa narodnim poslanicima, zajedno sa članovima i simpatizerima SNS, da zvanično obeležava, dakle ne nezvanično, nego zvanično, da to bude državna počast onima koji su proterani u „Oluji“ 1995. godine. Aleksandar Vučić je jedini političar od 1995. godine kada se ta „Oluja“ na žalost desila Srbima u Republici Srpskoj i Krajini, koji je rekao da „Oluje“ više neće biti nigde, gde Srbi žive, i na KiM, i u Republici Srpskoj, i u bilo kojoj drugoj zemlji koja je nastala na teritoriji bivše Jugoslavije. Dakle, ono što bi bilo dobro da kažete građanima Srbije – koji je to pravno obavezujući dokument o kome stalno govorite Aleksandar Vučić potpisao, kada ga je potpisao, pred kim, sa kim, kog dela teritorije Republike Srbije se Aleksandar Vučić odrekao i sa kog dela teritorije Republike Srbije su građani proterani od kako je Aleksandar Vučić predsednik Vlade ili predsednik Republike? Ja za taj deo teritorije Republike Srbije ne znam. Pogromi su se dešavali za vreme nekih drugih koji su o tome ćutali. Aleksandar Vučić vodi potpuno drugačiju politiku i mi ga u tome podržavamo. Da se Srbima nikada više ne desi „Oluja“ bilo gde, ni na Kosovu i Metohiji, ni u Republici Srpskoj, niti u bilo kojoj drugo državi koja je nastala na razvalinama bivše SFRJ. To je naša politika. Kako to možemo da postignemo? Pa, između ostalog, jačanjem naše ekonomije, jer jačanje ekonomije ne znači samo da imate naprosto više novca u budžetu, nego da imate jaču vojsku, bolje opremljenu, da imate bolje zdravstvo, bolje školstvo, da imate dobre puteve, da imate bolju i kvalitetniju infrastrukturu. To su sve elementi koji čine jednu državu jakom. Srbija je danas jaka država. Srbija je danas jača od nekih država na Balkanu koje su u EU, koje su u NATO paktu. Evo, Aleksandar Vučić je sam izneo podatke. Dakle, mi se danas nosimo, mi se nosimo, što se tiče kapaciteta naših odbrambenih snaga, sa jednom Mađarskom koja je i u EU i u NATO paktu. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Završavam. Dakle, to je uspeh ja mislim za sve građane Republike Srbije. Ne radi to Aleksandar Vučić za sebe, ne kupuje on tenkove, helikoptere, avione zbog sebe, nego kupuje zbog građana Republike Srbije. Da li bismo mi mogli da nabavljamo svu tu vojnu tehniku da nije bilo ekonomskih mera koje je Aleksandar Vučić sproveo? Naravno da ne bismo i dalje bismo imali jedan ili nijedan avion, i dalje bismo pretapali tenkove, i dalje bismo bili Parija na Balkanu koju može svako da gazi. Mi to više nismo, mi smo ponosna uspravna država, suverena, koja vodi svoju politiku. Niti smo koga izdali, niti smo koga prodali, niti to nameravamo da činimo. Naprotiv, pomažemo i Srbe na KiM, isto kao što pomažemo i Srbe u Republici Srpskoj. Po prvi put u istoriji, Republika Srbija gradi fabrike u Republici Srpskoj, ne samo u Republici Srpskoj, gradimo fabrike u srpskim krajevima koji su na žalost zbog dešavanja 1995. godine, inače čisti sprski ovejani krajevi, Drvar, Glamoč, Grahovo itd, gradimo fabrike u tom delu Federacije BiH. Koji sprski političar je to uradio? Nijedan, sem Aleksandra Vučića.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne) Zahvaljujem. Zaista, kao što ste videli tokom današnje rasprave, nemam ništa protiv toga da i proširimo raspravu, da uz ono što jeste tema današnjeg zasedanja govorimo i o koalicionim partnerima, i o sistemu odbrane, i o KiM, stigli smo i do krivičnih dela. Sada, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupštine što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Kao što sam rekao, nemam ništa protiv, nastavićemo raspravu kolega Šaroviću, pa jedva čekamo svi to. Sada ćemo, u skladu sa članom 87. napraviti pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas je 298 dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na svoj posao, iako uredno primaju platu. Meni je jasno da jedan od prethodnih govornika, koji nije u ovom trenutku u sali, a koji je danas satima reklamirao povredu Poslovnika, pati za nekim starim vremenima, neki bi rekli starim dobrim vremenima, verovatno su njemu bila ta stara vremena i dobra. To su bila vremena kada je uspešno sarađivao sa Draganom Đilasom, kada su u Skupštini grada Beograda lepo sarađivali, kada su delili upravne i nadzorne odbore u javnim preduzećima i ustanovama grada Beograda. Ali, ono što nije dobro, proizvod te saradnje bio je ekonomska katastrofa i Beograda ali i Srbije. Ono što nikako ne mogu da razumem to je da njemu smeta kada povećavamo penzije ili kada u ovom slučaju isplaćujemo jednokratnu pomoć penzionerima, ali iz realnih osnova, dakle bez zaduživanja, bez preskupih kredita, već tako što smo ozdravili našu ekonomiju, ozdravili stanje javnih finansija, popravili privrednu sliku, napunili budžet. Za razliku od njegovih prijatelja iz DS koji kada su bili na vlasti uzimali su skupe i preskupe komercijalne kredite, kredite u visini sa kamatnom stopom od 7,5%, pa i 8% da bi isplaćivali pred izbore penzije. Mi danas, dakle možemo da pomognemo penzionerima jednokratnom pomoću od 5.000 dinara, koliko god se on trudio da to prikaže kao beznačajna suma, a građani Srbije vrlo dobro znaju da to nije beznačajna suma i da povećavamo plate i u javnom sektoru od 8% do 15%, kako smo i rekli i da povećavamo penzije od sledeće godine, dakle, govorim o redovnom povećanju penzija za više od 5% i da pomognemo građanima zaduženim u švajcarskim francima i da nastavimo ulaganja u infrastrukturu, u autoputeve, mostove, bolnice, zdravstvene ustanove, škole, vrtiće, sve ostalo. Sve su to dobre vesti za građane Srbije, ali je to, pre svega, rezultat teškog i napornog rada i teških reformi koje su započete u vreme kada je Aleksandar Vučić bio predsednik Vlade Srbije. Danas možemo da kažemo da ubiramo plodove tog rada. Ima još dobrih vesti. Na primer skok na svetskoj Duing biznis listi, kako smo i čuli juče, i upravo na toj vesti, poslednjoj u nizu dobrih vesti se prelamaju, odnosno rekao bih razlikuju se one političke partije, oni politički faktori, ali neki mediji koji se iskreno raduju svakom uspehu Srbije, svakom zajedničkom poduhvatu i oni politički predstavnici ali i neki mediji koji prosto mrze svaki uspeh Srbija, pa je većina medija tu vest prenela onako kako ta vest zapravo i treba da izgleda, a to je da je Srbija ostvarila skok sa četiri mesta na toj svetskoj Duing biznis listi. Nije u pitanju sama vest i sam naslov te vesti, tu ima nekoliko više kategorija i parametara po kojima se određuje uspeh na toj svetskoj Duing biznis listi. Dakle, razni su parametri u pitanju. Recimo, postoji kategorija dobijanje građevinskih dozvola i tu je Srbija napredovala za dva mesta, a sada zauzimalo devetu poziciju, kako smo i čuli od nekog od prethodnih govornika. U oblasti registrovanja imovine Srbija je 58 mestu. Što se tiče dobijanja kredita tu smo na 67 mestu. Kada je reč o plaćanju poreza - 85. pozicija. U prekogranično trgovanje - 23 mesto, pa kaže prema izvršnoj u obavljenom na zvaničnom veb sajtu Svetske banke, Srbija spada među 42 svetske ekonomije koje su u periodu 2018. - 2019. godina, sprovela je regulatorne reforme u tri ili više od 10 ocenjivanih oblasti, unapredivši uslove lakoće i poslovanja, pa se ističe da je Srbija olakšala dobijanje građevinskih dozvola, uvođenje novog onlajn portala, smanjivanje administrativnih taksi, pa je poboljšala pouzdanost napajanjem električnom energijom obnavljanje trafostanica, instaliranjem sistema daljinskog upravljanja i poboljšanjem održavanja mreže. Sve su ovo delovi istog izveštaja. U tom izveštaju se navodi da je naša zemlja ojačala zaštitu manjinskih investitora, zahtevajući sprovođenje eksterne revizije, obelodanjivanje transakcija povezanih lica, objavljivanje vlasničkih i kontrolnih struktura, i tako dalje. Pa, se dodaje da smo olakšali plaćanje poreza uvođenjem internih rokova za povraćaj poreza na dodatu vrednost. Čitav niz parametara koji utiču na ovaj skok o kome smo pričali. Ali, jedan mediji, jedna televizija „N1“ je u pitanju, je drugačije izvestila o ovom događaju. „N1“ je izabrala jednu kategoriju od svih ovih pobrojanih kategorija. Jednu kategoriju samo u kojoj Srbija nije ostvarila napredak i to prikazala kao glavnu vest. Pa su čak pokušali da predstave kako smo mi zapravo nazadovali na ovoj listi, pazite, nismo napravili skok od četiri mesta, već smo zapravo nazadovali za jedno mesto. Kao što sam rekao malopre, u tome je razlika između onih kojih se iskreno raduju našem uspehu i onih koji mrze uspeh rođene zemlje u kojoj žive. Oni mrze uspehe Srbije, oni se raduju eventualnim neuspesima, oni se raduju elementarnim nepogodama, oni se raduju kiši, poplavama, a najviše se raduju kada se desi neki komunalni problem, ne daj Bože, pukne cev ili tako dalje, to je onda radost, to je onda veselje kod njih. Zato kažem da se neuspesima naše zemlje raduju samo oni koji ne žele dobro ni građanima Srbije, ni državi Srbiji. Njihova politika je - što gore Srbiji, to bolje njima. Ali, u praksi se uspostavilo da je što lošije njima, to je bolje Srbiji. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Onako kako je u načelnoj raspravi na današnjoj sednici istakla ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS, naravno je da SPS i naš poslanički klub podržava ove zakone i da ćemo mi u danu za glasanje, svakako, za iste glasati. Ono što danas treba posebno istaći, jeste činjenica da ova rasprava nije u pravcu da se bilo ko ulaguje penzionerima, da na bilo koji način pokušavamo da pridobijemo njihove simpatije. Naprotiv. Naša je obaveza i građanska i patriotska i svaka druga da podržimo ljude koji su svojim minulim radom, koji su svojim angažovanjem i zalaganjem u nekom bivšem periodu, možda i ne tako davno, ali uglavnom i prilično davno, ostavili svoj trag kako bi mogli potomci da uživaju u blagodeti njihovog rada, s jedne strane, a sa druge strane da oni dočekaju spokojno i mirno svoje pozne godine života. Sada ovo nije nikakva patetika, ovo su činjenice koje su neumitne, koje su životne i to je sve ono što nas jednog dana čeka. Međutim, postoje periodi kada su penzioneri imali izuzetno težak i status i položaj. To su periodi kada im je, ne samo oduzimano kada su svedeni na bukvalno nivo da nikoga ne uvredim prosjačkog štapa. Danas, kada sam se javio po Poslovniku, istakao sam jednu činjenicu koju niko ne može da dovede u sumnju. To je činjenica da je od petooktobarskih promena, pa na dalje, činjeno sve što je na štetu ne samo penzionera, već građana Republike Srbije, uz izneverena očekivanja i davanje obećanja koja su predstavljala bukvalno prodavanje magle. Tada je došlo do nečega što ni jedna država, a naročito Srbija, nije mogla tako lako da podnese, Srbija se ipak sa tim izborila. Sa čim se to izborila? Izborila se sa jednom kriminalnom okolnošću, sa jednim kriminalnim periodom koji je generisao ogroman broj nezaposlenih, gde je otprilike negde oko 10.000 preduzeća privatizovano po kriminalnom zakonu, gde su opustošene fabrike, iscrpljeni svi resursi sa kojima je raspolagala Republika Srbija, ogroman broj zaposlenih ostao na ulicama, a penzioneri bez onoga što im život znači, a to je redovnost penzija i pristojan iznos penzija koji zaslužuju da mesečno primaju. Naravno da su građani podelili, dakle, oni koji nisu penzioneri, istu muku sa penzionerima. Ali, šta smo imali kao posledicu? Kao posledicu smo imali činjenicu da se pojavio enormno veći broj penzionisanih lica u odnosu na zaposlena lica. Enormno veći broj. Šta to podrazumeva? Podrazumeva da je nemoguće popuniti budžet i da onaj koji je radno angažovan i radno sposoban može da ostvari ona primanja koja podrazumevaju redovnost uplate u budžet s jedne strane, a s druge strane redovnost isplate iz budžeta prema penzionerima. Taj kriminalni period je, na našu veliku sreću, prošao ali su posledice ostale. Posledice i danas lečimo i uspešno se borimo da ih, na kraju krajeva, i eliminišemo, jer ova Vlada, ovaj predsednik države je uspeo da uvede i finansijsku disciplinu i fiskalnu disciplinu kada je u pitanju naša država. Uvođenjem te iste fiskalne discipline smo omogućili da stabilizujemo budžet, s jedne strane. S druge strane, da doprinesemo da se Republika Srbija, odnosno naša otadžbina, naša domovina pojavi kao nešto što je tlo gde će se pojaviti investicioni preporod, gde će se investicije u svakom slučaju kroz nekakav domino efekat samo povećavati i da taj investicioni trend traje i danas sa posledicama većeg broja zaposlenih, a samim tim što imamo veći broj zaposlenih imamo relaksirani penzioni fond. Relaksirani u smislu da možemo da planiramo povećanje penzija. Redovnost isplate penzija se uopšte ne dovodi u sumnju, ali taj trend koji podrazumeva povećanje iznosa penzija moramo nastaviti i on mora biti neuporedivo povoljniji, nego što je sada. Zašto? Pa, zbog toga što su penzioneri u jednom trenutku pretrpeli najteži udar. Na svoja pleća, koliko god bila nejaka u smislu životnog doba penzionera, izdržali su teret koji je, s jedne strane, bio hrabar potez, izuzetno hrabar potez rukovodstva države, gde se nekakav radikalan rez morao povući, a s druge strane gde su penzioneri, uglavnom sa razumevanjem, prihvatili da ta hrabrost mora da naiđe na adekvatan odgovor, a to je da se na neki način jedno stanje prevaziđe uz određenu trpeljivost, pa čak i uz određene neprijatnosti koje se vezuju za umanjenja penzija, ali u svakom slučaju posle toga je došao period koji podrazumeva period boljitka, koji podrazumeva period koji će se u jednom trendu, koga mi podržavamo u poslaničkom klubu SPS, nastaviti i siguran sam da ćemo tome uvek davati podršku i nikada nećemo odustati od ovog koncepta koji podrazumeva koncept boljeg života svih penzionisanih lica u Republici Srbiji. Kada ovo govorim želim da podvučem jednu paralelu u kojoj meri je Republika Srbija, zahvaljujući dobrim potezima rukovodstva Republike Srbije, predsednika i Vlade, uspela da sačuva stabilnost koja i dan danas postoji. Ta paralela se povlači u odnosu na državu koja je i ekonomski najveća i najmoćnija ekonomska sila Evrope, odnosno EU, a to je Nemačka. Podsećanja radi, uvaženi kolega Goran Kovačević to i te kako dobro zna kao vrstan stručnjak, u Nemačkoj su penzije u proseku 48% u odnosu na platu ili zaradu zaposlenih lica u Nemačkoj. Nemci su se još 2012. godine odlučili na jednu meru koja svakako nije popularna, ali da ne bi ugrozili tu svoju ekonomsku snagu, da ne bi ugrozili tu svoju ekonomsku moću, morali su da njoj i pribegnu, a to je da povećaju starosnu granicu za odlazak u penziju. Tako je starosna granica za određenu populaciju stanovništva države Nemačke bila podignuta na 67 godina starosti. Centralna banka Nemačke se odlučila na ovaj korak kako bi sačuvala, kao što smo i mi sačuvali, budžetsku stabilnost s jedne strane, a s druge strane kako bi omogućila da broj zaposlenih lica i dalje ostvaruje ono što se od jedne tako snažne ekonomske države očekuje, a to je redovan priliv u budžet nemačke države. Nažalost ili možda na sreću ta starosna granica se u Nemačkoj i dalje povećava. Kada kažem nažalost, onda tu podrazumevam neke aspekte koje svako od nas mora da prihvati kao prirodne. U Nemačkoj se sada pojavljuje trend da lica koja su rođena 2001. godine, dakle, sada stiču punoletstvo, u penziju mogu otići tek sa 69 godina života. Hajde da budemo tu potpuno realni. Kakva je radna sposobnost lica sa 69 godina života u odnosu na znatno mlađa lica, pa hajde da kažemo čak i sa 65 godina života, jer u tom životnom dobu četiri godine nije nimalo malo. Radi se o tome što je biološki vek ograničen, a ograničenost biološkog veka nameće neke druge okolnosti i neka nova pravila, a to je i ugroženost radnog angažovanja ili radne sposobnosti i svega ostalog. Da li je to dobra mera ili ne, svako sa nekog multidisciplinarnog stanovišta, naravno, doktrinarnog, će dati svoj sud. Ja se svakako u tom pravcu neću opredeljivati zato što nemam struku za tako nešto i bilo bi krajnje nekorektno da bilo šta u tom pravcu komentarišem, ali je bitno da je Srbija, za razliku od Nemačke, izbegla tu vrstu rešavanja problema i mi za sada nemamo potrebu da povećavamo starosnu granicu radno sposobnog stanovništva i radno angažovanog stanovništva kada je u pitanju ispunjavanje uslova za odlazak u starosnu penziju. Sa političkog aspekta to može da bude i nepopularna mera, jer upravo podizanje starosne granice u nekim evropskim zemljama je brojne vlade koštalo njihove političke sudbine, tako što je politička sudbina tih vlada, kao što je u pitanju Italija, bila takva da su Vlade ili smenjene ili podnele ostavku. Upravo zbog toga mislim da je ono što radi Republika Srbija, naša vlast i te kako korisno i dobro kada je u pitanju zaštita interesa kako zaposlenih sa jedne strane, samim tim i posledično tome penzionera sa druge strane. Ono što ću na kraju istaći jeste činjenica da i ova podrška u vidu novčanog iznosa koji je opredeljen kao pomoć penzionerima ne sme da bude ni u kom slučaju poslednji naš gest i zakonsko rešenje ili sistemsko rešenje kojim se omogućava podrška penzionerima i doprinosi njihovom boljem životu kao dela populacije srpskog stanovništva, već to mora da bude naša kontinuirana aktivnost kao narodnih poslanika i ovog doma koji mi, s jedne strane, predstavljamo prema građanima, a s druge strane, građane predstavljamo ovde. Prema tome, još jednom, uvaženi ministre, poslanički klub SPS daje podršku i mi ćemo glasati za ove zakone. Hvala.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Sada reč ima Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Recite mi samo koliko je preostalo vremena poslaničkoj grupi? (Predsedavajući: Imate 18,08. Izvolite.) Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kada se kaže jednokratna pomoć a danas čitavog dana govorimo o najavljenoj jednokratnoj pomoći za naše najstarije sugrađane, vi onda po definiciji znate da je taj neko socijalno ugrožen i jednokratna pomoć je za nekoga ko ne može sa svojim primanjima koje je ostvario, bilo da je u pitanju penzija, zarada, da funkcioniše, da ima ekonomskih problema i da je na ivici egzistencije. Sada je ovim potezom Vlada Republike Srbije umesto temeljne reforme penzionog sistema u Srbiji priznala da je najveći broj penzionera u Srbiji socijalno pogođen, da teško žive, a to jasno pokazuju i statistike. Ja neću da individualizujem ovo sve, zato što u kući imam penzionera, moja majka ima 75 godina i penzioner je sa invaliditetom prve kategorije i njena penzija je veoma mala iako je ona radni vek i počela i završila na mestu sa srednjom stručnom spremom. Neki će reći to je zbog toga što je to njeno preduzeće gde je i počela i završila svoj radni staž bilo takvo kakvo jeste i takva je bila delatnost, ali radi se o tome da je ona, baš kao i mnogi Kragujevčani i mnogi drugi ljudi koji su radili u nekim industrijskim kompleksima koji su urušeni, koji su rasprodati budzašto od strane ove lopovske vlasti posle 2000. godine, posle petooktobarskog puča, su odjednom ostali apsolutno bez brige države sa veoma malim primanjima, prinuđeni da se oslanjaju na svoje ukućane, pre svega na svoju decu. Danas u Srbiji, dame i gospodo narodni poslanici, ima skoro 2/3 penzionera koji žive sami i koji nemaju na koga da se oslone. Njima je potrebna i socijalna pomoć i svaka vrsta brige. Imate i situaciju da kod ogromnog broja onih koji primaju, bez obzira na visinu penzije, deca su prinuđena i unučići da potražuju od njihovih penzija zato što oni nemaju mogućnost da dobro žive. Pa, ako su u zajednici, eto, i oni ostvaruju neke prihode, imaju minimalne zarade, pa još ako neko od njihovih ukućana ima i ovu minimalnu penziju, oni pokušavaju da skrpe kraj sa krajem, ali to ih vodi u nove probleme. U probleme da moraju da se zadužuju kod banaka, a ja nisam za sednicu kada bude bila rasprava o budžetu i ovakvim i sličnim temama, pripremiću i taj podatak, jer on je vrlo proverljiv, koliko penzionera u Srbiji, po kom osnovu, uzima kredite. Mnogo je onih koji uzimaju gotovinske kredite i banke ove lopovske, koje je Dinkić doveo u Srbiju, normalno, jedva čekaju pa su produžili rok za otplatu penzionerima do 78 godina, zamislite, za takve kredite, samo da ih namame i navuku, a oni, šta će, vode ih za ruku unučići, ćerka, sin, nemaju gde i nemaju kud. Onda se vraćamo u neko prošlo ili u davno prošlo vreme, zavisi kako gledate period od vašeg dolaska na vlast do ovog perioda, ali hajde da uzmemo to sve šta se dešavalo od 2014. godine do današnjeg dana i da lepo kažemo penzionerima da to što im se licemerno zahvaljujete da su oni podneli najveći teret reformi nije trebalo ni da se desi. Nisu oni morali da podnose taj teret zato što su penzioneri, a ima i onih koji imaju, samo 29 njih je sa penzijama koje su ekstremno visoke na području Beograda, pa ima koliko ih je u Srbiji, ali pustite te takve izuzetke. Ovi žuti su i ove nacionalne penzije šakom i kapom delili kome su stigli, samo što su bili propagirali tu njihovu zapadnjačku politiku ili bili njima poslušni. Tu nije bilo jasnog kriterijuma, ali hajde da uzmemo ove normalne ljude, da uzmemo ljude koji imaju poljoprivrednu penziju, koji imaju najniža primanja, koja su ispod 15.000 dinara ili ove takve koji su na ovoj granici do ovog lex specialisa koji ste doneli, a da im se umanji ili ne umanji penzija, kao što je slučaj moje majke, naših nekih komšija ili šireg kruga ljudi. E, ti su ljudi najviše pogođeni. Zbog čega? Zbog toga što, kako god da ste im zakinuli, a mnogo ste, a bili ste u obavezi ako ste ukinuli taj zakon onda sa pripadajućim kamatama to da im vratite, ako se sada hvalite sa takvim punjenjem budžeta, oni neće ni u budućem vremenu o kojem još treba da govorimo kroz vaš predlog novog modela za obračun penzija da imaju sigurniju budućnost, jer Ustav Republike Srbije član 70. lepo kaže – država Srbija je dužna da se stara o ekonomskoj i socijalnoj sigurnosti penzionera. I ako sve njih pitate, to je, dve trećine takvih koji su na ivici egzistencije, da li oni mogu da kažu, evo ni slušaju predsednika države, narodne poslanike, vi lepo umete da govorite, pojedini bolje, neki malo čitaju, neki se pripreme. Iznosite uglavnom podatke da hvalite vlasti. Onda vi njih pitate, sretnete nekoga na ulici: „Da li se ti osećaš sada sigurno pošto su ti oni obećali, evo, 5.000 pomoći?“ Jao, šta smo se sve naslušali. Kako se koji ministar pojavljivao, tako je rekao: „Moći će da spreme slavu“. Moći će da spreme sve sa 5.000 dinara? To je zaista neverovatno. „Moći će da se obuku, da kupe nešto novo“. Molim vas, vi pogledajte, evo sad izvadite ko ima kod vas 5.000 dinara pa krenite. Šta ćete da kupite u najbližem super marketu? Koliko je to namirnica i sa koliko možete dana da preživite od 5.000 dinara? Nemojte stvarno zato što mediji i medijske manipulacije i takve lepe priče i sugestija na te ljude. Znate, najlakše je manipulisati sa starim ljudima. Ti stari ljudi su po prirodi i bojažljivi za svoje zdravlje, za svoju porodicu i šta će da bude u budućnosti. Znaju da imaju taj radni vek iza sebe, ali kako će njihova deca, a oni koji su sami, kako će oni sami. Ako im vi kažete: „Ovi pre nas su sve uništili“, što jesu: „Rasprodali su sve, uništili su penzijski fond. Zbog njih ste ostali bez, u jednom trenutku je bilo sve blokirano, uzimali su kredite“, što je tačno: „Da se isplaćuju penzije. Ako se takvi vrate“, naravno oni ni čarobnim štapićem ne mogu da se vrate na vlast, mislim na ove žute izdajnike i ove njihove poslušnike. Mi želimo da mi srpski radikali jednom zdravom nacionalnom, ekonomskom i svakom drugom politikom pariramo vama i da preuzmemo komandu vlasti u svoje ruke i zato mi obećavamo bolji život i za penzionere i za sve druge. Sada vi njih plašite i kažete: „Eto, oni ako dođu, neće biti isplate penzije“. Šta će onda da kaže i tamo neka moja prva komšinica, rođaka? Uplaše se ljudi. Šta, ja sutra da nemam da kupim ni hleb, a pitanje je šta mogu i sa ovim da kupim? Sa potrošačkom korpom, za koju ste procenili da je minimalna, a to je u stvari prosečna potrošačka korpa, ali to je minimum, 37.000 dinara, koliko je potrebno, dame i gospodo, najnižih penzija, a takvih je najviše korisnika u Srbiji, evo i prosečnih, da se napuni potrošačka korpa? Trideset i sedam hiljada dinara, a najniža penzija ispod 14.000 dinara, a porodična poljoprivredna penzija samo bednih 8.000 dinara, a prosek poljoprivredne penzije je 11.000 dinara. Onda ćete da kažete – dobro, šta ima veze, ovi što su poljoprivredni penzioneri, oni imaju i šta da jedu i nešto proizvedu. Molim vas, pogledajte vi kako izgleda srpsko selo i koliko je, nažalost, staračkih domaćinstava i da li su oni uopšte sposobni u tim godinama da obave tu neku prostu reprodukciju, kada je u pitanju i stočni fond, koji je uništen od strane i prethodne vlasti, a nije u tom smislu ništa bolje ni u današnje vreme, da li oni mogu i šta da urade sa bednih 11.000 dinara koje je samo jedan uplaćivao za sebe? Obično je to tako na selu, onaj domaćin za sebe, a pogledajte i žene na selu, i dan danas i ove mlade žene niti imaju penzijsko i socijalno, one rade, kod kuće su, čuvaju decu, pomažu na polju i onaj sada domaćin, koji je došao u neko pozno doba, ima tih 11.000 dinara, on treba da kupi lekove. Lekovi su užasno skupi i baš oni koji su najpotrebniji za te stare ljude, a to su i mnoga pulmološka i druga oboljenja, moraju da se kupe. Vi izvolite, pođite, ne daj bože da to treba iko od vas da radi, da za očeve i za majke, pa pogledajte kolike su cene tih lekova. Da li bi taj penzioner mogao to da kupi da nema pomoći od dece ili od nekog drugog? Verujte, ovih 5.000 dinara, vi sada pričate – ići će, kupiće, slaviće, on jadan, možda će tih 5.000 dinara da da za neki medicinski uređaj, da kupi sebi neke vitamine, da malo poboljša svoj opšti zdravstveni sistem. Zato nemojte na takav način, sa toliko hvalospeva, da govorite. Onda kažete – vi znate da 1.700.000 korisnika, pa se vi njima sada politički, pod znacima navoda, udvarate, i zato pričate takve priče, dajte neko konkretno rešenje. Evo, mi imamo bolja rešenja, gospodine ministre. Rekli ste da je sada, danas priča o rebalansu budžeta, pa da mi možemo da izvršimo prekomponovanje i drugačiju strukturu prihoda i rashoda, šta bismo mi uradili. Nije ovo danas prvi put da mi govorimo na taj način, jer smo mi obećali i penzionerima i svim drugim građanima Srbije da ćemo dolaskom na vlast da slomimo kičmu uvozničkom lobiju. Zbog CEFTA sporazuma, zbog vašeg dodvoravanja EU, zbog toga što štitite domaće uvoznike, a mnogi od njih su i tajkunske firme, naš BDP nije takav kakav bi trebalo da bude, naša proizvodnja nije ni na najnižem mogućem nivou, a to se tiče prerade hrane, proizvodnje robe široke potrošnje, koja je potrebna da zaštitimo domaću proizvodnju, a pri tome, Srbija od 700 do 800 miliona evra svake godine gubi zbog toga što oni mogu slobodno da uvoze sve i svašta, da zatrpavaju naše tržište, da uvoze meso koje ko zna kada mu je tamo negde istekao rok ili je pri kraju roka, pa da se to onda stavlja u naš promet. Razne smo stvari čuli i nagledali se i, na kraju krajeva, vidi se iz strukture domaće proizvodnje i ovih što ste ih vi doveli sa strane, hvalite se davanjem tih subvencija investitorima, a domaćoj privredi veoma malo, ili toliko malo da samo možete da nabrojite neke kompanije u Srbiji, eto, neke zaista zaslužno. Ja sam govorila o tome, pominjala sam, neću da idem dalje, da pravim reklamu, „Bekament“ iz Aranđelovca, zaista jedna porodična firma koja je sa razlogom razvila taj posao i parira ovim stranim kompanija na domaćem tržištu, ali znate pojedini, tolika katastrofa što se tiče tih davanja za privredu. Onda smo imali malopre i celog dana i takve opservacije. Ako mi nemamo tu proizvodnju, ne možemo da punimo budžetsku kasu, a onda se stvara nesigurnost kod penzionera i onda oni, da mi nismo doveli tolike strane investitore, ne bi bilo proizvodnje, ne bi imali povećanje BDP, a on ni onako kao što ste predvideli i projektovali za ovu godinu, što je sam ministar Mali priznao, i onda ne bi penzioneri mogli da dobiju svoje penzije. Stalno to ponavljate i ljudima to uđe u glavu. Onda im uterate maltene strah u kosti i kada dođe taj dan D i dan izbora, on će po nekoj inerciji da kaže – jao, ako neko drugi, tako su mi rekli, čuo sam, dođe, ja ostadoh bez svoje penzije. Dakle, imate tu uštedu. Imate uštedu kod nevladinih organizacija. Imate uštedu kod raznih specijalizovanih ugovora, usluga po ugovoru. Imate uštedu kod besomučnog finansiranja pojedinih javnih preduzeća, a pre svega, stalnih poklapanja rupa Elektroprivrede, o čemu se stara Vlada Republike Srbije. Kada sve to pogledate, i da ste ojačali domaću proizvodnju i otvorili što se našeg zanatstva, preduzetništva tiče, da ste tu davali mnogo veće subvencije, onda biste imali i sigurnost da neće ti mladi ljudi da napuste Srbiju. Mislim da je juče kolega Šešelj govorio o tome koliko je njih otišlo iz ovih zemalja EU, koje su na najnižoj lestvici, poslednje ušle, pa da mi dočekamo tu sudbinu. Džaba vama što ste izmislili sistem dualnog obrazovanja i u srednjim školama i u visokom školstvu, kada ćemo da se suočimo sa činjenicom da za deset godina će sva ta radna snaga da bude deficitarna, pa je pitanje ko će onda da ide u penziju? Zar nije zabrinjavajuća, gospodine ministre, činjenica da 750.000 ljudi uplaćuje poreze i doprinose za penzijsko i socijalno osiguranje na minimalnu zaradu? Imate i drastičan pad kod onih koji su više uplaćivali, pa sada kažu – ako je već tako urušen i propao taj penzijski fond, izgubili smo poverenje, zašto onda i da uplaćujemo, onda je u onoj sivoj zoni ostatak, a uplaćuje se taj minimalac koji se hvalite da će da bude od 1. januara 30 hiljada i 20 i nešto dinara. Šta je potrebno da se uradi? Nikako nije za SRS, sada da vam kažem, danas ste pokušali verovatno da se našalite, pa ste rekli kolegi, vi to pogrešno nazivate i vezujete za Švajcarsku, taj švajcarski model, ali on nije dobar. Mi obećavamo, ako nama građani, pošto je već sada i svako vaše izlaganje i pojavljivanje u predizborne svrhe, ako, i to je program SRS, ako nama građani i penzioneri ukažu poverenje, drugačijim modelom ćemo da indeksiramo penzije. Ovaj modeli koji vi predviđate, usklađivanje sa rastom zarada i projektovanom inflacijom, nije dobar. Penzioneri će biti na gubitku. Oni su već sada na gubitku i ovih 450.000 novih, koji su dobili rešenje, jer onaj indeksni bod nije menjan od 2012. godine za način kako se obračunava. Već ste njih oštetili. A, mi ćemo, kao što to treba da se radi, da usklađujemo penzije sa rastom zarada i rastom cena na malo. Da li ste vi socijalno sigurni, a to je briga države za penzionere, pokazuje vam koliko vi za nominalni iznos koji dobijete, da li penzije ili zarade, možete nečega da kupite, a onda, ako mi usklađujemo, a mi to javno obećavamo, da ćemo tako usklađivati penzije, a ne ovako kao što vi projektujete fiktivnu inflaciju, pa kažete – sve je odlično, ništa ne poskupljuje, vi odete u prodavnicu za mesec dana za od 10 do 100 dinara poskupe pojedini artikli i to široke potrošnje i oni koji su neophodni za život. Dakle, potrebno je i da se redovno usklađuju, a s druge strane, član 207. stav 2. Zakona o PIO, kojim je uvedeno uvećanje uz penziju samo delu penzionera, da bude brisan uz uvođenje socijalne pomoći svim građanima, jer ne možete da pravite takvu selekciju. Sada, pošto se čuje gospodin Rističević, a ja i on se slažemo, da završim ovo izlaganje sa problemom poljoprivrednih penzionera i poljoprivrednih osiguranika. Naime, preko 220 hiljada poljoprivrednih osiguranika, mnogi od njih su stekli uslov da odu u penziju, ne mogu da odu u penziju, gospodine ministre, zato što imaju dug od preko 160 milijardi po osnovu davanja. Znači, izuzetno teško žive i prinuđeni su da žive od bedne penzije onoga ko u njihovoj kući prima. Odbor za poljoprivredu Narodne skupštine Republike Srbije, na čijem čelu je gospodin Rističević… (Predsedavajući: Privedite kraju, molim vas.) …završavam, se obraćao i vama kao nadležnom ministarstvu, Ministarstvu poljoprivede, Ministarstvu finansija i niko od vas nema sluha, kao što vas sada ne zanima, gospodine Rističeviću, Martinoviću, Atlagiću, sudbina 220 hiljada poljoprivrednih penzionera. Baš vas briga, vi imate sasvim pristojna, a neki od vas i ekstremno visoka primanja. Oni neće moći da odu u penziju, jer ste im obećali dolaskom na vas, Vučić kao premijer, a onda potom i Ana Brnabić, kad ste izabrani, da ćete da rešite taj problem, da će država da otpiše taj dug ili da im napravi pristojan reprogram kako bi mogli da idu u penziju. Penzioneri pod ovakvom vlašću mogu da očekuju da žive samo gore, cene će još više da poskupljuju, uvoznički lobi će da nastavi da radi šta hoće, nećemo imati domaću proizvodnju, nastavićete da ih lažete, da ih obmanjujete, dovodeći strane investitore kojima ćete da dajete po 11.000 subvencija, a penzioneri će da gladuju i da žive najbednije moguće.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Marinkoviću. Gospodine Đorđeviću, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas raspravljamo o donošenju odluke o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2019. godinu, radi stvaranja neophodnih uslova za finansiranje isplate prava u skladu sa zakonom kojim se uređuje sistem penzijskog i invalidskog osiguranja. Drugim rečima, penzioneri će jednokratno dobiti po 5.000 dinara, a njih je oko 1,7 miliona. Pre dve nedelje raspravljali smo o pozitivnom rebalansu budžeta, odnosno o višku para u našoj državnoj kasi, koje će se sada raspoređivati po prioritetima. Radi se o 46,6 milijardi dinara. (Nataša Sp. Jovanović dobacuje.) Da li vi, gospodine Marinkoviću, čujete da neko viče u sali ili samo ja to čujem? Dakle, radi se 46,6 milijardi dinara, i to nam govori da su reforme fiskalne konsolidacije dale rezultate i da je ekonomska politika vidno usmerena na prave stvari, a to su stabilan budžet i mogućnost da i u narednom periodu bude suficita u budžetu. Dobro je i da kažemo šta je to švajcarska formula. Danas smo je pomenuli nekoliko puta, ali je dobro da kažemo šta je zato što nas vraća u jedan period do 2012. godine i u period kada je Aleksandar Vučić preuzeo da vodi Vladu, a kasnije Ana Brnabić i dovodi nas do toga sa kakvim stvarima su se oni suočavali, što se tiče finansijske stabilnosti našeg budžeta. Dakle, švajcarska formula je, radi svih penzionera koji nas prate, usklađivanje visine penzija sa rastom cena i zarada, i to 50% u odnosu na inflaciju i 50% u odnosu na rast zarada. Ovo nas očekuje od 1. januara, a to je upravo povećanje penzija po švajcarskoj formuli, i to za više od 5%. Ovaj sistem je bolji za penzionere, jer je rast zarada obično viši od inflacije, pa ovako postoji mogućnost da penzije više rastu. Razlog za usklađivanje penzija je održavanje njihove relativne kupovne moći. Dakle, kako privreda raste i razvija se, rastu i zarade, ako rastu zarade, logično je da rastu i penzije. Ako bi se penzije usklađivale samo sa inflacijom, desilo bi se da njihova relativna kupovna moć se smanji, a ovako će one biti usklađene sa nivoom ekonomskog rasta. Švajcarska formula je, da se podsetimo, uvedena na vrlo kratko vreme 2003. godine, i vrlo brzo je napuštena. Do 2008, pa i na dalje do 2012. godine, penzioni sistem u Srbiji bio je neodrživ ili teško održiv. Do 2008. godine penzije su se usklađivale samo sa rastom cena i njihov odnos prema platama bio je da su se zapravo smanjile. (Nataša Sp. Jovanović dobacuje.) Setimo se da je Vlada Mirka Cvetkovića, tokom samo jedne godine, povećala penzije za 30%... (Predsedavajući: Koleginice Jovanović, molim vas. Izvinite, koleginice Žarić Kovačević. Nastavite.) Dakle, Setimo se da je Vlada Mirka Cvetkovića, tokom samo jedne godine, povećala penzije za 30% što je bio udar na budžet. Naša ekonomija nije bila u stanju da izdrži finansiranje takvih penzija. Usledilo je 2010. godine usklađivanje penzija sa inflacijom i ekonomskim rastom iznad 4% koji se, međutim, nikada nije desio. Zbog svega toga sada dolazimo do 2014. godine i do teških mera koje su pogodile penzionere. Iz svih razloga koje sam malopre navela, sistem je bio loš i prema platama i prema penzijama i prema državi uopšte i niko na kraju nije preuzeo odgovornost za sve ono što se dešavalo do 2012. godine. Vrlo je važno da penzije rastu na stabilnoj i održivoj osnovi, baš kao i plate i onda ćemo moći da govorimo zapravo o boljem životnom standardu građana, a postoje neke činjenice koje potkrepljuju našu mogućnost kad govorimo o boljem životnom standardu. Recimo, 2012. godine minimalna zarada je bila 16.000 dinara, a sada će biti viša od 30.000 dinara. Imamo BDP koji raste i pored toga što je MMF očekivao rast od 3,5%, a mi se nadamo da će taj rast biti veći. Sećate se da smo u oktobru 2016. godine govorili o boljem pozicioniranju Srbije na Duing biznis listi. Tada smo se sa devedeset i nekog mesta popeli na 47. mesto, a sada se nalazimo na 44. mestu, i to je zapravo uspeh svih resora Vlade Srbije. Svetska banka je dala saopštenje da najveći napredak vidi u izdavanju građevinskih dozvola, u zaštiti manjinskih akcionara i u rešavanju stečaja. Dakle, dalje, Srbija je prva na svetu po privlačenju direktnih stranih investicija. Takođe, juče smo videli da je iz Kine stigla oprema za izgradnju brze pruge Beograd – Budimpešta i ovo će biti najveći projekat brze pruge i nov način rada na prugama i telekomunikacijama. Takođe, 9. novembra otvara se deonica istočnog kraka Koridora 10 koja obilazi Sićevačku klisuru i imaćemo kompletan autoput do Bugarske, što će takođe mnogo značiti za privredu i za trgovinu. Sve su ovo rezultati rada različitih resora Vlade Srbije koji, kada sinhronizovano idu putem napretka, dovode do toga da Srbija bude uspešnija, modernija zemlja, razvijenija zemlja u kojoj će se plate i penzije povećavati na realnim osnovama, zemlja u kojoj će se bolje živeti i upravo zbog toga ću i ovaj predlog Vlade podržati u danu za glasanje. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da kažem da je ova odluka izuzetno važna za naše penzionere, jer će oni, bez obzira na sve, 5. novembra dobiti jednokratnu pomoć. Moram da kažem da će i od Nove godine dobiti povišicu penzije. Neki se suprotstavljaju i danas u ovom visokom domu ovde i moram da ih podsetim da je, pre dolaska Aleksandra Vučića na vlast, država Srbija bila ekonomski, industrijski, infrastrukturno totalno devastirana. Kada to kažemo da je bila industrijski, ekonomski, infrastrukturno devastirana, a onda dozvolite da kažem i bez sigurnosti, bezbednosti naših građana. Zašto ovo govorim? Da bi shvatili zašto smo išli oduzimati, kako neki kažu, penzije i plate. Da li je zemlja koja je bila ponižena, zemlja bez plana i programa, zemlja bez nade i vere njenih građana u bolju budućnost, zemlju sa prevelikom prezaduženošću, to su zaboravili danas, gospoda, zemlju totalno urušenih državnih institucija, zemlju bez ikakvog međunarodnog ugleda, a narod srpski bio je totalno satanizovan i zatekli smo zemlju potpuno opljačkanu pljačkaškom privatizacijom. Gospodo, ako smo tako zatekli državu Srbiju 2012. godine, onda je bilo neminovno krenuti u modernizaciju Republike Srbije i naš današnji predsednik, tada predsednik, od 2014. godine, Vlade Republike Srbije, doneo je program modernizacije Republike Srbije, koju danas Vlada Republike Srbije, najveći broj poslanika u ovom visokom domu, a i najveći broj građana Republike Srbije sprovodi. Da bi modernizaciju pokušali sprovesti morali smo ići sa sniženjem penzija i plata. To je valjda svima jasno, ono što je najvažnije, jasno je našim građanima i jasno je našim penzionerima. Ono što je vrlo važno, a to je da nije bilo fiskalne konsolidacije ne bi danas bile ni penzije ovolike kolike jesu, da nije bilo investicija planiranih i ostvarenih procesom modernizacije ne bi bilo ni danas ove povišice, o kojoj govorimo, penzionerima, da nije bilo svakodnevnog otvaranja fabrika ne bi bilo ni finansijske konsolidacije i da nije bilo otvaranja škola, puteva, domova zdravlja, bolnica ne bi bilo danas ni ove povišice, ne bi ni penzija bilo. Da nije bilo novih radnih mesta normalno da ne bi ovoga bilo. Zar treba nekog u ovom visokom domu i u državi Srbiji ubeđivati da to zaista je bilo tako? Meni je zaista žao, gospodine potpredsedniče, što nema danas ovde u ovom visokom domu naših političkih protivnika, ali gle čuda, oni šetaju ulicama pretvorili su se u ulične cirkuzante, nazivajući sebe samoproglašenom elitom. Dozvolite da vas pitam, vas i građane Republike Srbije, da li možete verovati, gospodine potpredsedniče Marinkoviću, da je Vuk Jeremić član međunarodne grupe bandita, lopova i prevaranata Elita? Na ime svog centra za međunarodnu saradnju, održivi razvoj, dobio je 200.000 dolara od Mongolije. Je li to ta elita? Uplatili su mu fantomske energetske kompanije u Šangaju i Hong Kongu 4,5 miliona dolara. Je li to elita samoproglašena? Dobio je 120.000 dolara od Katara. U Njujorku i ambasade u Berlinu 200.000 dolara. Je li to član ove elite. U vremenu od 2013. do 2017. godine dobio je čak 7,9 miliona dolara iz raznih sumnjivih izvora i do dana današnjeg nikada nije objasnio na ime čega i na ime koga. Unazad dva dana sam govorio nešto o tome, a otkud bi mogle te biti pare, jer on pred svaki susret predsednika Vučića sa značajnim državnikom sveta ide da blati našu državu, a i predsednika države. Verovatno dobije naknadu za to. Da li možete verovati, poštovani, uvaženi narodni poslanici i građani Srbije, da je Dragan Đilas, elita u narodu znani kao Điki mafija? Pazite, taj je ušao u politiku kao obični gologuzan, a izišao iz politike sa funkcije sa 700 miliona evra. Dozvolite da citiram- na studentski citiram protestima devedesetih godina žicao je Dragan Đilas cigare, a sada je jedan od najbogatijih ljudi u Srbiji, završen citat. Znate ko je to rekao? Njegov kolega, profesor Nenad Prokić 25.10. gospodnje 2019. godine tj. danas. To je taj Dragan Đilas, odnosno elita samoproglašena. Da li možete verovati da je Sergej Trifunović, u narodnu zvani Sergej pišoje, elita? Taj samozvani elitist je 31.01.2019. godine izjavio, citiram – Kosovo je izgubljeno, Kosovo pripada Albancima, a ne Srbima, završen citat. To je taj koji radi sa svojim saradnicima protiv naše zemlje, odnosno zaleže se za otcepljenje Kosova od Srbije, a optužuje zbog tog našeg predsednika Vučića. On je oktobra 2019. godine nazvao Aleksandra Vučića – ćelavim bednikom, završen citat, u snimku koji je napravio na letovanju, gle čuda, u Indoneziji, gde se uputio kada je izvređao novinarku RTS Oliveru Jovićević, kada je nazvao prostitutkom. Trifunović je početkom 2019. godine tajno boravio u SAD, na luksuznom letovanju, posle toga na luksuznom letovanju u Dubrovniku, pa u Puli, pa u Tivtu, a sada na Baliju u Indoneziji, odakle nam se javlja. Poštovani građani Republike Srbije, to je ta elita. Da li možete verovati da u elitu samoproglašenu, srpsku, koja sebe naziva, spada i akademik Dušan Todorović, zvani tresoglav. Zašto tresoglav? Zato što od mržnje prema Aleksandru Vučiću kada se predsednikovo ime spomene on trese ovako glavom stalno, to ste mogli da vidite, od mržnje. Taj akademik je 18.07.2019. godine u Emisiji „360 minuta“ na N1 CIA rekao, citiram – narodni poslanici su primitivci, završen citat. Da li možete verovati da to izgovara jedan akademik i jedan profesor? Verovatno nismo mi gospoda, a on spada u elitu zato što je udaljen sa Saobraćajnoj fakulteta zbog nerada. Pobegao je u Ameriku za vreme bombardovanja. Rešio probleme sve svojoj porodici. Zaposlio obe kćeri na državne fakultete i evo ga ponovo na ulicama kao 1990. godine. To je čovek koji je zbog uloge koju je sjajni glumac Nenad Jezdić imao na otvaranju autoputa „Miloš Veliki“ javnost obavestio da više neće kupovati Jezdićevu, inače, odličnu rakiju. Da li možete verovati, poštovani građani, da ovaj akademik ili čovek, kako hoćete, spada u elitu? Da li možete verovati, poštovani građani, da u elitu spada i Biljana Srbljanović, zvana kokainović, koja je kada je pokojni akademik Dobrica Ćosić pozvao naše studente iz dijaspore da brane otadžbinu se suprotstavlja tome i kaže, citiram – sram ga bilo, priučenog, zlog, dokonog, nezaježljivog, alavog, neobrazovanog, primitivnog i koristoljubivog starca, sram, završen citat. Da li možete verovati, poštovani poslanici, da je ovo elita? Da li možete verovati da elitu spada prof. dr Janko Veselinović, u narodu znani kao stanokradica. To je taj profesor koji je ukrao stan Milici Badži u Obrovcu, ulice Braće Kurjakovića broj devet, jer je iskoristio vreme mitinga 2000. godine, ali gle čuda, sada se ponovo zalaže za ulicu i kaže ovako za bojkot izbora, citiram – posle bojkota tražićemo raspisivanje novih izbora i okretanje vojske i policije na stranu demonstranata, završen citat. Da li možete, poštovani građani i studenti sa kojima on radi, verovati da taj poziva našu vojsku i policiju da ruši vlast? Jel to nivo jednog profesora. Pa to uličar ne bi, jedan najprostiji, zalagao se za to. To je ta elita koja svakodnevno blati predsednika Republike, njegove najuže saradnike i uvažene narodne poslanike SNS. Dozvolite sad na kraju da kažem. Kada su opozicioni lideri Dragan Đilas, u narodu zvani kao Điki mafija, Sergej Trifunović, zvani Sergej pišoje, Marko Bastać, zvani duvanović, videli da njihov kolega Vuk Jeremić, član inače međunarodne grupe lopuža, prevaranata i bandita, živi kao u pesmi „Kavasaki“, koju inače izvodi popularni Rasta, odlučili da i oni krenu njegovim stopama. Tako je refren – ona bi Bali, malo Njujork, malo Pariz, malo jahte, avioni, malo London i Dubaji, o skupe stvari, o skupi Ferari, evri, marke, kune, dinari, dolari, završen citat, postao njihova mantra, koja ih savršeno opisuje. Takvi oni i jesu, a oni neka blate i dalje našeg predsednika i njegove saradnike, a ja da im kažem na kraju, a narod to vrlo dobro zna, bolje od mene. Aleksandar Vučić, je veliki sprski državnik, veliki srpski reformator, toliki da je motor modernizacije Republike Srbije, koju sada sprovodimo, a iznad svega veliki srpski patriota i rodoljub, za razliku od ovih ih Saveza za Srbiju. Zapamtite, nikada, baš nikada, Aleksandar Vučić neće raditi protiv interesa svoje zemlje i građana Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Po Poslovniku, Ljupka Mihajlovska. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Mislim da je povređen član 106. stav 1. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Ništa nismo čuli o onome što je na dnevnom redu i mislim da prethodni govornik to radi vrlo smišljeno, pošto će naravno mediji prenositi sve ove, ne znam kako da ih nazovem, stvari koje je gospodin pre mene izgovorio. Ja onda dajem sebi za pravo da iskoristim ova dva minuta, da takođe i ja pričam o čemu god želim i da se pitam, pošto sam i na „tviteru“, skoro postavila jednu anketu…
Gospođo Mihajlovska, morate da navedete član…
Navela sam, 106. stav 1.
Dobro.
Može da govori samo o tački dnevnog reda.
I vi govorite po Poslovniku. Izvolite.
Pa, ja pitam – ako je sve ovo što je prethodni govornik izgovorio, bilo na dnevnom redu, da li je onda na dnevnom redu to, kako da neko ko je recimo, narodna poslanica sa invaliditetom u Republici Srbiji, može da dobije prostor u medijima? Da li treba da koristim ovde rečnik - ustaška kurva, ne znam - narkoman, kokainović itd? Da li treba da neke obnažene fotografije svoje objavim, da psujem na „tviteru“, da se pobijem sa nekim, da bi me neko pozvao da nešto kažem, recimo o tome zašto novčanu pomoć nisu dobile u reviziji budžeta fonda, osobe sa invaliditetom, a ne penzioneri? Ili, mogu da pričam o tome što su banje u Srbiji potpuno nepristupačne za osobe sa invaliditetom, da ni jedna osoba koja koristi kolica, ne može da pristupi, recimo Prolom banji i da se tamo leči, ako ima neke urološke probleme. Ili, mogu da pričam o tome što fakulteti u Srbiji nisu pristupačni, ali nažalost neću dobiti prostora, ni u medijima, ni u ovoj Skupštini da o tome govorim, već ostavljam ovde vreme da gospodin priča neke stvari koje su zaista neprimerene ovom domu.
Hvala, gospođo Mihajlovska. Naravno, kao što je i do sada bio primer i slučaj, uvek možete da koristite vaše vreme i vreme vaše poslaničke grupe, 20 minuta kao ovlašćeni predstavnik i sedam minuta i 54 sekunde vreme poslaničke grupe SMS. Ono što samo treba da uradite je da dođete na vaš posao i da dođete u parlament i da govorite, ništa drugo. Svo vreme to imate. Izvolite. Imate pravo na replike, kao i sada povrede Poslovnika, samo dođite na posao, ništa drugo. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Da.) Hvala vam. Profesore Atlagiću, po kom osnovu i vi tražite povredu Poslovnika? (Marko Atlagić: Povreda Poslovnika.) Povredu Poslovnika. Recite koji sam ja to član povredio? (Marko Atlagić: Član 107.) 107. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, meni je žao što pojedinih narodnih poslanika nema šest meseci u ovom visokom domu, a primaju platu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koji se ne pojavljuju danas čitav dan, a evo sada dođoše, isprozivaše narodne poslanike, stavljajući im u usta ono što nismo rekli. Meni se pripisuje da sam rekao da je neko ustaška kurva. Sram neka je bude. Sram neka je bude. Sami ste videli da to nisam nikome rekao. To je pod broj jedan. Broj dva, da li sam nekog vređao? Nisam. Naučite nešto, poštovana opozicijo, vi ste meni rekli da vređam poslanike, pa ste između ostalog rekli da sam rekao da je uvaženi docent, po treći put Jovo Bakić govnar. Niste se zapitali da je on šest puta izjavio da je Aleksandar Vučić u tom smislu smećar Angele Merkel. Ne kritikujete Jovu Bakića zašto je rekao za Aleksandra Vučića, nego meni što sam samo posumnjao, citiram sam sebe, pogledajte u stenogramu, to je isto kao da sam ja rekao da je Jovo Bakić govnar Bila Klintona, Vuka Jeremića i Dragana Đilasa, kao da sam rekao. Znate šta je govnar? Nije to što vi mislite. To je problem, čitajte bre. Govnar znači nepouzdan čovek na srpskom jeziku. Pogledajte rečnik govora srpskog u Vojvodini, uvaženog profesora Petrovića, Tom 3, kada me prozivate već. Hoćete još za nekog što ste me prozivali vi iz opozicije? Za Nenada Čanka, zvanog Gicoje. Nisam ja toliko neobrazovan i nevaspitan da mislim da je Nenad Čanak ono što vi mislite. Gicoje Sebastijan je uvaženi poslanik u rumunskom parlamentu, kontradiktoran kao što je i Nenad Čanak. Kada dođete u ovaj visoki dom, vi iz opozicije, pročitajte nešto, spremite se i onda prizivajte. Hvala.
Hvala. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Pozivam i vas profesore Atlagiću i koleginicu Mihajlovsku i Tatjanu Macuru da se vratimo na temu. Nema potrebe za naelektrisanom atmosferom. Ljupka Mihajlovska je jedna pristojna žena i vi ste, pa da vratimo ovu sednicu na temu i da debatujemo o tome. Tatjana Macura traži povredu Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem. Povređen je član 103. stav 1. Naime, vi ste malopre dali reč gospodinu koji je zatražio povredu Poslovnika, na povredu Poslovnika, što nije moguće da se učini Poslovnikom o radu Narodne skupštine, što vam ne zameram, obzirom na to kakva je rasprava pre toga vođena. Još jednom apelujem na kolege u Narodnoj skupštini da prostor koji dobijaju, koji se direktno prenosi na javnom servisu RTS na drugom kanalu ne koriste, ne zloupotrebljavaju, da smicalicama podmeću razne epitete vrlo uglednih članova našeg društva, kakav je gospodin Jovo Bakić, bez obzira da li se mi sa njegovim stavovima slažemo ili ne, bez obzira da li se mi slažemo sa svim onim ljudima koji danas javno koriste priliku da govore o narušenoj političkoj atmosferi i o međuljudskim odnosima na političkoj sceni. Dakle, jedan tipičan primer koji se iz sednice u sednicu ponavlja jesu zloupotrebe, kako vi kažete uglednog, ali ne mogu da kažem uglednog, jer ne znam po čemu je ugledan profesor koji je pre mene govorio. Dakle, ne znamo zbog čega on zloupotrebljava skupštinsku govornicu, osim da bude taj koji će da bude glasnogovornik onoga što u stvari Vlada Republike Srbije misli i svim ljudima koji nemaju identično razmišljanje kao i oni. Još jednom apelujem, nadam se da će se sa ovim završiti, da se dalje po povredi Poslovnika neću javljati, ali zaista želim da skrenem pažnju javnosti da niko nije ni blesav, niti da ne može da razume poruke koje se šalju iz Doma Narodne skupštine i da to nikome, posebno nama kolege, ovde ne služi na čast. Ogledalo ove Skupštine nije profesor koji se na takav način obraća političkim neistomišljenicima. Sve što se izgovori u Domu Narodne skupštine pripisuje se svima nama. Iskreno se nadam da svi mi
Hvala, gospođo Macura. U skladu sa Poslovnikom, naravno da je profesor Atlagić imao pravo i imao mogućnost da upravo reklamira povredu Poslovnika. On, u skladu sa Poslovnikom, nije imao pravo da traži repliku na povredu Poslovnika. Tako da smatram da nisam povredio Poslovnik. Vi imate pravo, kao što sam rekao i gospođi Mihajlovski, da se borite i da debatujete protiv ideja i protiv politike Marka Atlagića. Za mene ste svi ovde jednaki i svi podjednako ugledni kada sam na ovom mestu predsedavajućeg parlamenta i ne mogu da pravim nikakav izuzetak. Tako da, jednostavno mora i smatram da treba u skladu sa Poslovnikom tako da se ponašam, a vi imate priliku pa borite se ovde u parlamentu, niko vam ne brani. Imate sva prava, imate prava da trošite vreme, imate pravo da tražite povredu Poslovnika, da replicirate. Izvolite, imamo sve vreme da debatujemo danas o ovoj temi, ali i o nekim drugim političkim idejama i da sučeljavamo političke stavove. Evo, ja vas pozivam da ostanete i da upravo na ovu temu debatujete. Nemojte samo da kažete - nemamo priliku, ne možemo. Evo imamo, evo mi želimo da otvorimo tu debatu i da debatujemo i da otvorimo debatu između pozicije i opozicije. Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) Hvala vam. Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. U ime pristojnosti, ako neko za Jovu Bakića kaže da je to ugledni Jovo Bakić, to je povreda dostojanstva Narodne skupštine. Ovde sedimo mi za koje je Jovo Bakić preporučio da nas jure ulicama. To mu je bilo malo, pa je onda pozivao na krv i obračune. Ako je to ugled koji ima Jovo Bakić, šta reći za njegov poziv da nas puste da plivamo Savom i Dunavom. To je radio samo Jovo Budak i Ante Pavelić. Koleginica koja je govorila pre mene, ako je rekla da je Jovo Bakić ugledan, onda po njenom standardu su i Pavelić i Mile Budak ugledni. Ja bi rekao da su zločinci i ustaše. To što određeni deo opozicije daje sebi za pravo da prema nama primenjuje ili preporučuje ustaške metode, to nije ugled, to je nedostatak ugleda, to su čak zločinačke namere. Druga stvar, pristojnost. Ja jesam za pristojnost, ali ajde da vidimo, da li sam ja upadao gitarom da povredim intoniranje himne Republike Srbije? Vi znate ko je upadao, ja nisam. Da li sam ja jurišao na klupe opozicionih kolega ili nekoga pljunuo? Ja nisam. To su radili pripadnici DJB koji sada sebe zovu Strankom moderne Srbije i prediraju na pristojnost, a pri tome samo par godina ranije da izginu za Sašu Radulovića. Zašto? Da li je pristojno uzeti iz budžeta novac namenjen za rad stranke, za takozvano kliktanje? E, to je ta pristojnost, to je ta moderna Srbija, koja kaže da je Jovo Bakić ugledan. Ne da nije ugledan, Jovo Bakić je jedan običan hohštapler. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) Reč ima Jelena Žarić Kovačević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Gospodine Marinkoviću, posle svih ovih povreda Poslovnika ja sam želela da vas podsetim na član 27, vi ste predsedavajući pa ste vi zaduženi da vodite računa o toku ove sednice. Dakle, kao što smo svi videli koleginice i Mihajlovska i Macura, došle su ovde u 16 sati i 10 minuta dižući poslovnike i praktično na taj način su obmanule javnost da one ovde ne mogu da dođu do reči. Ni jedna od njih se nije prijavila da bude ovlašćena za ovu temu, ni jedna od njih se nije prijavila da bude na listi govornika. Mogle su da se prijave. Ministar Đorđević je ovde sa nama celog dana i odgovorio bi im na pitanja, ja sam apsolutno sigurna. Dakle, mi smo ovde raspravljali o penzionerima i onda smo odjednom videli dve poslanice koje ulaze u parlament pričajući o ustaškim kurvama, pri tom je vrlo očigledno da je ovo apsolutno instruisan napad na mog kolegu Marka Atlagića, jer se to desilo posle njegovog izlaganja, jer su one napadale u njega u svojim javljanjima po povredama Poslovnika. Pri tome, njihova javljanja nikakve veze nisu imala sa članovima, prema tome ja vas molim da primenite član 27. da se mi vratimo na temu dnevnog reda koja je za danas, ako ništa drugo, bar ako ne za njih dve, bar za milion i 700 hiljada penzionera jako važna. Zahvaljujem.
Slažem se sa vama u potpunosti da pređemo na dnevni red. Ljupka Mihajlovska u stvari traži povredu Poslovnika sada. Izvolite. Moram samo da pitam koleginicu Kovačević, da li želi da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) Izvolite, gospođo Mihajlovska.
Moram da se javim iako je koleginica rekla da više nećemo reklamirati Poslovnik i ukazujem na član 109. stav 1. - opomena se izriče narodnom poslaniku koji se neposredno obraća drugom narodnom poslaniku. Prethodna govornica je pomenula prezimena moje koleginice i mene, optuživši nas da smo došli u 16 časova na posao. Kao što vrlo dobro znate, nije tačno da je posao narodnog poslanika jedini da sedi ovde u sali i sluša raznorazne gluposti i neke recitacije koje vi ovde recitujete, nego postoje drugi poslovi koji se mogu obavljati u klubu, razno-razni odobri, pripreme za neke druge stvari, podnošenje predloga zakona, tako da vi ne znate. Mi ovde nismo provukli karticu kada smo došli na posao i nismo se upisali kada smo došli, jedino ako vi niste vodili na ulazu evidenciju, ja se izvinjavam. Tako da, molim vas, vodite računa šta pričate.
Hvala, gospođo Mihajlovska. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Imate pravo da dođete kada god želite, i u devet i u deset uveče, i ujutru. Svako ima pravo da izrazi svoj stav. Dobro, da pređemo na temu. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Ne) Hvala i pozivam vas da ostanete da završimo ovu raspravu kako to i dolikuje našem parlamentu. Reč ima Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, uvaženi građani Srbije, kao što je Vlada i najavila kada je bilo reči o ostvarenom suficitu u budžetu Republike Srbije, deo tog viška novca predviđen je za isplatu korisnicima penzija. Pred nama je odluka o izmenama i dopunama finansijskog plana Republičkog fonda za PIO, kojom se za isplatu korisnicima penzija obezbeđuje 8,7 milijardi dinara. Ova isplata je zapravo simbol oporavka ove zemlje, posebno Fonda za PIO koji je, sećate se, pre par godina, bio opustošen. Mi sada raspravljamo o tome za koliko će koja penzija biti povećana kada se svako novo povećanje primeni na pojedinačan iznos penzije, ali dobro se sećamo trenutka kada se strepilo hoće li penzije uopšte biti isplaćene ili su strahovito kasnije. Takođe, sećamo se da skoro nijedan privredni subjekt ili radna organizacija nije bila u stanju da uplaćuje doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje. Pamtimo i zatvaranje fabrika i otpuštanja, visoku nezaposlenost, pa su građani u ostvarenju prava na isplatu penzija maltene mogli samo da sanjaju. Onda krediti, ovi što su sve pokrali, podizali pred izbore da bi penzije isplatili, naravno sa vrtoglavim kamatama. Sve je to iza nas, ali ne u tako dalekoj prošlosti da se ne bismo toga sećali. Vlada koju predvodi SNS utvrdila je Predlog o izmenama i dopunama Zakona o PIO u kome se navodi da će u buduće po švajcarskom modelu penzije, počev od 1. januara 2020. godine, biti usklađivane u procentu koji predstavlja zbir polovine procenta rasta potrošačkih cena i polovine procenta rasta zarada. Taj će predlog biti razmatran i ovde u Narodnoj skupštini, pa ćemo tada detaljnije govoriti o tome. Vidite, kada se ukupno stanje u državi stabilizovalo, kada se privreda oporavila, završena je i fiskalna konsolidacije i kada su javne finansije na zdravim i čvrstim nogama, nema sumnje da će i plate i penzije rasti. Brzina tog rasta srazmerna je brzini razvoja srpske ekonomije. U prilog tome svakako ide i današnje potpisivanje Sporazuma sa Evroazijskom unijom, kojim će Srbiji biti otvoren pristup tržištu od 180 miliona ljudi, a proširen je i spisak robe i povećane su količine koje ćemo izvoziti na to tržište. To će se tržište širiti sa svakom novom zemljom, koja će pristupati Evroazijskoj ekonomskoj uniji. Moći ćemo uskoro da izvozimo gotovo 100% proizvoda bez plaćanja carina u Rusiju, Belorusiju, Kazahstan, Kirgistan i Jermeniju. Mi moramo povećati proizvodnju, dame i gospodo, tržište je obezbeđeno, ova Vlada je na tome radila, država je tržište obezbedila, sada moramo da proizvodimo ono što to tržište zahteva. Moram reći da prema asortimanu proizvoda koji smo dobili, a koji se traži na ovom tržištu, radi se o proizvodima kao što su koziji i kravlji sir, i to u neograničenim količinama, sve vrste voća, rakije, takođe u neograničenim količinama. Dakle, dobijamo mogućnost da oživimo srpsku poljoprivredu, da se mladi ljudi zainteresuju i da nam sela ožive. Poštovani građani, mi ćemo podržati ovu odluku u danu za glasanje i svaku narednu koja će uticati na poboljšanje standarda života u Srbiji, a pre svega na standard naših penzionera. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Kovačević. Reč ima narodni poslanik Vera Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Danas govorimo o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko osiguranje, a na predlog Vlade je dostavljen Skupštini na razmatranje. Godine 2012. dolaskom na vlast SNS zatičemo prazne kase svuda, pa i u Penzijsko-invalidskom fondu. Dolaskom Aleksandra Vučića 2014. godine na mesto premijera, on predlaže teške mere radi finansijske konsolidacije. Građani Srbije su tog trenutka u predlogu Aleksandra Vučića prepoznali da je to pravi put i to su pokazali 2016. godine, dajući mu punu podršku, njemu i njegovoj politici na izborima 2016. godine, kao i SNS. Penzioneri su u tim trenucima i pored malih penzija bili snaga da Srbija takvom brzinom ide napred. Zahvaljujući tim i takvim reformama 5.11.2019. godine, će svaki penzioner dobiti po 5.000 dinara, a Srbija ima 1.700.000 penzionera i to nije tako mali iznos, ali zahvaljujući da danas u budžetu umesto deficita imamo suficit, umesto visokog javnog duga od preko 70%, danas je taj procenat oko 50%. Svakodnevno se otvaraju nove fabrike i raste broj zaposlenih, pa tako zatečenih 26% nezaposlenih, danas je taj procenat 10,3%. Svaki zaposleni od čijeg ličnog dohotka imamo i uplatu doprinosa u Fond PIO, povećava se Fond PIO. Finansije su nam potpuno stabilne, privreda ostvaruje rast, prosečne zarade rastu. Pitam se samo da li je gospodin Šutanovac pročitao ili čuo, da će u narednim danima prosečna plata biti 500 evra, pa se možda i izvine za njegove loše prognoze i konstatacije. Boljim ekonomskim rezultatima i suficitom u budžetu od 1. januara će obračun penzija ići po švajcarskom modelu, a to znači na osnovu prosečne plate i visine inflacije, danas je iznos iz budžeta koji se izdvaja za rashode i PIO Fonda, mnogo manji nego prethodnih godina, a zahvaljujući i suzbijanju sive ekonomije i većoj naplati doprinosa za Fond PIO. U danu za glasanje, ja i moje kolege, prihvatićemo ovu odluku. Hvala.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima narodni poslanik Dragana Kostić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre, narodni poslanici i građani Srbije, danas je lako govoriti o rebalansu budžeta, s obzirom da je ova Vlada ostvarila suficit za prvih devet meseci od 49,9 milijardi dinara, da je skoro 3,5%, i po rečima MMF, ostvaren rast bruto društvenog proizvoda, da je 10,3% nezaposlenost u Srbiji. Međutim, setimo se 2012. godine, kada se isplaćivala zarada bez uplate doprinosa u nekim javnim preduzećima, da je nastavila ona vlast da bude na čelo ove države . penzioneri bi ostali čak i bez penzije. U to vreme, čak preko 40% iz budžeta se finansirao PIO Fond i na taj način su penzioneri dobijali penzije. Danas je situacija mnogo povoljnija za penzionere. Ovih 5.000 koji će dobiti jednokratnu pomoć do 5. novembra je samo jedan vid pomoći, a od 1. januara će penzija da se obračunava po novom švajcarskom modelu. Međutim, nije ovo samo povećanje životnog standarda preko novca. Upravo i Ministarstvo gospodina Đorđevića radi na otvaranju novih klubova za stare, zatim vrši se rekonstrukcija gerontoloških centara i sprovodi se projekat gde treba da se uključe sve generacije koje bi bile na usluzi starim generacijama. Sve ovo u vreme onih žutih elitnih političara, nije moglo ni da se zamisli, a kamoli da se sprovede u delo. Danas u prepodnevnim časovima smo čuli od pojedinih poslanika da se penzioneri sahranjuju u kesama, što uopšte nije tačno, zato što Fond PIO prilikom smrti bilo kog penzionera izdvaja određena sredstva i ovim putem, ovim rebalansom je čak uvećan taj iznos sa 15,54 na 24,8 milijardi dinara za pogrebne troškove. Sve što su izgovorili danas nije bilo istina, a sve to namerno da bi opstruisali rad ove Vlade i SNS. Naš predsednik stranke i naš predsednik Srbije, Aleksandar Vučić, za razliku od nekih dok se samo proglašavaju kao lideri nekih opozicionih stranaka radi, domaćinski štedi i ovu Srbiju vodi u jedan bolji put, dok neki uvode neke nove sportske discipline kao što je bacanje kamena sa ramena, kao što je Boško Obradović najavio da će da lete kamenice, i dok preti da će da šamara neke naše političare, istaknute funkcionere. Sve ovo govorim samo da znaju Srbi istinu, da dok je naš Aleksandar Vučić na čelu ove Srbije da ne treba da brinu za penzije i za zarade, a ne daj Bože, da je neko od ovih iz opozicionih stranaka na čelu ove Srbije, sigurno ne bi ni videli ni dinara od svojih zarađenih penzija. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Kostić. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da je osnovni cilj politike Aleksandra Vučića i SNS bolji kvalitet života i bolji životni standard svakog našeg građanina, zato nema sumnje da ćemo u danu za glasanje podržati odluku o izmenama i dopunama finansijskog plana republičkog Fonda PIO, kojim se omogućava da penzionerima, a njih je 1.700.000,00 bude isplaćena jednokratna novčana pomoć u iznosu od 5.000 dinara. Naravno, moram da kažem da odgovorna politika Aleksandra Vučića i privredni rast, doveli su do toga da prvi put u istoriji ovde, u Domu Narodne skupštine na predlog Vlade raspravljamo o rebalansu budžeta za 2019. godinu iz razloga što je ostvaren suficit u budžetu. Godine 2014. preduzete su bolne, ali jedino realne i jednino moguće mere za oživljavanje i oporavak naše privrede. Svako onaj koji kaže da može biti napretka u zemlji bez privrede, bez zaposlenih radnika, bez novih fabrika, baca prašinu u oči, upućuje narodu šarene laže i obmanjuje narod. To su radili do 2012. godine, kada je jedan od ministara žutog tajkunskog preduzeća, Đelić, govorio da je svetska ekonomska kriza šansa za Srbiju. Jeste bila šansa za Đilasa koji se obogatio za 620 miliona evra i za grupu tajkuna. Za građane, nažalost, to je bio najteži period, to je bio period pljačkaške privatizacije kada je žuto tajkunsko preduzeće opljačkalo državu Srbiju za 100 milijardi evra. Prema procenama jednog američkog instituta, iz zemlje Srbije za 12 godina vlasti žutog tajkunskog preduzeća izneta je 51 milijarda evra. Žuto tajkunsko preduzeće nije se libilo ni od otimanja novca od onih najugroženijih, a to su deca, samo kroz 150 miliona za gradnju dvorca Heterlend. Naravno, dvorac nije apsolutno izgrađen. Ostale su samo ruševine. Deca mentalno ometena u razvoju opljačkana su za 150 miliona. To je isto Đilas radio u Beogradu sa uzurpiranjem najelitnijeg zemljišta u Pionirskom gradu na Košutnjaku, gde je, tobož, zarad izgradnje dnevnog boravka za decu u stvari izgradi kuću „Velikog brata“ i na taj način ostvario prve milione od prodaje sekunda na televizijskom programu. Ono što želim da kažem da je Srbija danas ekonomski stabilna zemlja, da se povećavaju i plate i da će biti povećane i penzije. Plate će biti povećane u novembru, a biće isplaćene u decembru od 8% do 15%. Aleksandar Vučić dovodi nove investitore. Srbija drugi put za redom je među najbolje pozicioniranim državama u svetu po privlačenju stranih direktnih investicija i to otprilike Srbija, u odnosu na svoj broj stanovnika, 12 puta više privlači strane direktne investicije. Naravno da zaslugu za to ima naš predsednik Aleksandar Vučić, kao i kompletna Vlada. Zahvaljujući strateškom i čeličnom prijateljstvu našeg predsednika i predsednika Narodne Republike Kine Si Đipinga gradi se brza pruga Beograd-Budimpešta. Nakon posete premijera Ruske Federacije Medvedeva potpisan je Sporazum o rehabilitaciji i obnovi pruge Valjevo-Vrbnica. U stvari, to je deo pruge Beograd-Bar do crnogorske granice gde se neće više putovati 10, 30, 50 kilometara na sat, već će to biti brza pruga koja će imati prosečnu brzinu 100 kilometara na sat. Inače, moram da naglasim da je ova Vlada renovirala deo ove barske pruge od Resnika do Valjeva u dužini od 77 kilometara i vozovi već danas na ovoj deonici idu brzinom od 100 kilometara na sat. Zašto je važna infrastruktura? Infrastruktura, a to su i železničke pruge, i vodni saobraćaj, i autoputevi, važni su zato što oni udahnjuju život u svako mesto u Srbiji, i u Suboticu, i u Kosovsku Mitrovicu, i u Kraljevo, i u Čačak i u Požegu. Na svakom mestu život je udahnut zahvaljujući odgovornoj politici Aleksandra Vučića, Vlade Republike Srbije. Na kraju, u danu za glasanje SNS nema dilemu, građani i bolji kvalitet života su nam na prvom mestu. Zato ćemo podržati ovu odluku.
Hvala, gospođo Jevtović Vukojičić. Sada reč ima Stanija Kompirović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas je na dnevnom redu odluka o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za PIO za 2019. godinu, kojom će se omogućiti našim penzionerima svih kategorija da dobiju finansijsku pomoć u iznosu od 5.000 dinara jednokratno. Na ovaj način Vlada Republike Srbije želi da višak u državnoj kasi iskoristi tako što će našim penzionerima poboljšati uslove života. Ono što je važno da građani Republike znaju da se ovaj jednokratni ček isplaćuje iz realnih izvora, iz ušteda koje su ostvarene zahvaljujući odgovornoj, ekonomskoj politici koju je Vlada Republike Srbije vodila u prethodnim godinama. Podsetiću građane da kada je SNS preuzela rukovođenje države, Srbija je bila na ivici bankrotstva i da je bilo dovedeno u pitanje redovne isplate penzija našim penzionerima. Nakon teških mera fiskalne konsolidacije koje su u najvećoj meri pogodili naše penzionere, država je danas u situaciji da se na ovaj način zahvali, jer su oni podneli teret fiskalne konsolidacije. Da je finansijska situacija u državi sve bolja govori i stanje u Republičkom fondu PIO kao jednoj od najznačajnijih institucija Republike Srbije, koja brine 1.700.000 korisnika penzija. Naime, prema zvaničnim podacima, na kraju 2018. godine od ukupnih prihoda Republički fond PIO čak 71,7% čine izvorni prihodi naplaćeni od doprinosa, a koji su 2012. godine iznosili 51,1%. U 2018. godini dotacije iz budžeta bile su 27,9%, a 2012. godine su iznosile 48,2%. Sve ove činjenice dovode do zaključka da je isplata penzija stabilna, da se zasniva na realnom osnovu i da naši najstariji sugrađani ne moraju da brinu. Dobar rad ministarstva, Vlade i rukovodstva Fonda PIO će se nastaviti i penzije će se povećavati iz realnih prihoda, kao što je urađeno i sa isplatom 5.000 dinara, što je samo početak jednog kontinuiranog poboljšanja položaja penzionera, čije će penzije od 1. januara biti veće, a to je znak da bolje i sigurnije živimo u ovoj zemlji. U danu za glasanje podržaću ovu odluku, kao i moje kolege poslanici, i poželeću penzionerima da u zdravlju sa svojim porodicama iskoriste ovu novčanu nadoknadu. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Kompirović. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ja bih želeo kratko da se pridružim kolegama narodnim poslanicima koji su već jasno izrazili podršku predlogu o kojem raspravljamo, predlogu koji se neposredno tiče penzionera u Republici Srbiji, koji je crno na belo jedna dobra vest. Dakle, dobra je vest svaki put kada smo u situaciji da učinimo dodatni napor i da finansijski osnažimo bilo koga u našoj zemlji. Naravno, kada je reč o penzionerima svakome od nas je ta tema i značajnija nego kada govorimo o drugim kategorijama stanovništva. Naravno, svako povećanje, pa i kada je reč o povećanjima plata o kojima smo govorili nedavno, ona povećanja koja su toliko značajna da se mere procentima od osam, devet, deset, dvanaest, pa čak i petnaest posto za različite kategorije zaposlenih, fantastična su tema za Srbiju. Za naše penzionere svakako posebno brinemo i uvek sa posebnim zadovoljstvom saopštimo javno kada smo u prilici da neku novu dodatnu meru, dobru meru usvojimo koja će učiniti da njima život bude nešto dodatno bolji. Kada smo govorili o povećanju penzija u nekoliko navrata u poslednje dve ili tri godine, svaki put smo se vodili računima koliko to znači za jednu, koliko za drugu kategoriju penzionera, zavisno od visine njihovih primanja, a nekako u drugi plan pada činjenica koja je možda najvažnija u čitavoj priči, da onog momenta kada smo počeli da se bavimo problemom fiskalne konsolidacije u Srbiji rekli smo javno - naš cilj je da ne nešto bude na nivou iz određene godine, nego je naš cilj da uspemo da nadmašimo sve rezultate koje smo zatekli ili koje smo sami postigli u međuvremenu. Naš cilj je da dostignemo nivoe primanja koji su bolji i viši od svih onih o kojima smo govorili, bilo mi koji smo predlagali određene mere, bilo oni koji su te mere kritikovali. Ne sme da padne u drugi plan činjenica da smo zaista uspeli. Došli smo do toga da penzije u Srbiji za sve penzionere budu više nego što su bile ikada ranije, dakle i pre nego što smo usvojili privremeni program određivanja visine penzija u 2014. godini. Za preko 60% penzionera nikada nikakvih smanjenja nije bilo. Dakle, reč je samo o povećanjima iz godine u godinu u skladu sa onim koliko je država u tom momentu bila jaka, a danas za sve kategorije penzionera možemo samo da budemo zadovoljni kada kažem, i pri tome istinu kažem, da su ta primanja veća nego bilo kada ranije. Sa ovim merama o kojima raspravljamo i na ovoj sednici, ali i na sednicama koje svakako dolaze jako brzo, mi govorimo o dodatnom povećanju tog plusa koji je Srbija danas u stanju da obezbedi. I kada je reč o programima jednokratne podrške od nekoliko hiljada dinara za svakog penzionera, ali i kad je reč o trajnim povećanjima od nekoliko procenata, pa, u jednom momentu procenat ili dva, u narednom pet ili šest, od januara ponovo procena je pet i po. Kada se sve to sabere to se, dame i gospodo, oseti i naš je cilj, naravno, da ne stanemo ni u jednom trenutku, već da uvek tražimo da sa obe ruke zgrabimo svaku priliku da nešto slično učinimo ponovo i toga će bez ikakve sumnje svakako biti. Zahvaljujući tome što smo uspeli da izlečimo katastrofalnu situaciju u državnim finansijama mi danas ove programe realizujemo. Zahvaljujući tome, mi ćemo sigurno nastaviti da ih realizujemo i u budućnosti. Jer, pogledajte šta je Srbija uradila, Srbija ne samo da je uspela da zaustavi onaj katastrofalni sunovrat sa kojim se suočila po pitanju potpuno devastiranih, upropašćenih javnih finansija, Srbija je uspela da preokrene čitav proces. Srbija je uspela da se pretvori u zemlju koja je sposobna da konkuriše drugim državama u regionu kada je reč o privlačenju investicija i čak da postane, pa da kažemo, i mali šampion u ovom našem delu kontinenta, da danas sa uspehom privlači više stranih direktnih investicija, nego svi ostali u okruženju zajedno. Sve ostale da stavite na jednu stranu, pa, kako je danas neko primetio, da im dodate i Hrvatsku, jednu članicu EU, opet je taj tas lakši u odnosu na tas na kom se nalazi samo Republike Srbija, koja povlači, ne preterujem ništa, ali blizu četiri milijarde evra investicija na godišnjem nivou. Zamislite tu vrstu fantastičnog rezultata koji je danas u Srbiji realnost, a ne bilo kakav i bilo čiji plan i uporedite sa onom Srbijom iz perioda pre 2014. godine kada je Aleksandar Vučić postao predsednik Vlade Srbije, i pre svih onih mera koje smo sa uspehom sproveli svi zajedno. Dakle, Srbija danas ne samo da ima dobre pokazatelje i ne samo da se njen javni dug procentualno smanjuje i danas iznosi blizu 50% u odnosu na BDP, a uporedite to sa onih 77-78 blizu 80%. Srbija ne samo da je smanjila broj nezaposlenih u ovoj zemlji, uporedite koliko današnjih, blizu 10% sa nekadašnjih 25 ili 26%. Srbija je uspela da se takmiči sama sa sobom u ovoj vrsti dobrih rezultata. I kada u stotinama brojimo nova preduzeća otvorena u ovoj zemlji u poslednjih nekoliko godina samo, a da li je reč o 150 ili 200, kako se danas jedna polemika otvorila, pa, šta god da je od toga bliže zvaničnom i preciznom podatku to je fantastičan rezultat i ne može da utiče na onaj nivo zadovoljstva koji moramo da osetimo kada pogledamo period iza nas i posao koji smo obavili. Zvanična statistika kaže u stotinama hiljada ljudi se broje novozaposleni u Republici Srbiji. Pa kad je to tako, onda nikoga i ne čudi što se više od poreza, više od doprinosa uplaćuje u državnu kasu, što zahvaljujući tome mi ne pričamo o budžetu koji mora da se krpi, a nekada je samo to moglo da se zamisli, jedini je to način bio da se o državnim finansijama brine i da se planira. Danas mi pričamo treću godinu za redom o suficitu, o tome da je Srbija uspešnija čak i od onoga što je sama Srbija predviđala i projektovala kada je planirala svoj godišnji budžet i svoju kasu na nivou od 365 dana, a znate da smo uvek strogi, sami prema sebi najstroži, kada tu vrstu planova pravimo, pa kažemo projektovaćemo budžet tako da predvidimo sve moguće loše faktore i da on bude takav da može da izdrži na nivou od godinu dana, da se ne rasipamo novcem previše, a onda pokažem da možemo da budemo uspešniji od toga. Treću godinu za redom, mi smo pričali o fantastičnom suficitu, suficitu koji se meri desetinama milijardi dinara. Dakle, zahvaljujući toj vrsti dobrih rezultata, ozbiljnosti, odgovornosti, ali i jasnim dokazima da Srbiju danas vode posvećeni ljudi koji su sposobni ljudi u isto vreme i ljudi koji su u stanju da izbore takav rezultat, mi smo u stanju da finansiramo i ta povećanja plata i ta povećanja penzija i različite jednokratne programe, ali i ono što je dugoročno važno i što je najvažnije što je trajno, što je sigurno i što niko neće moći da ugrozi. Povećanja penzija u Srbiji danas ne opterećuju državni budžet. Povećanja penzija u Srbiji danas nikakve veze nemaju sa populističkom propagandom za kakvom su nekad posezali različiti visoki funkcioneri bivšeg režima oličenih, ako ćemo imenom, i u Draganu Đilasu, i u Borisu Tadiću, i u Vuku Jeremiću, i u Borku Stefanoviću, kojekakvim dverašima koje su oni tada zdušno finansirali a koji su im i danas osnovni pomoćnici i prvi asistenti u svemu što rade. Onda, MMF zgrožen situacijom u našim finansijama govorio je: „Ljudi, nemojte to da radite. Nemojte da obećavate obećanja koja ne možete da finansirate. Ljudi, ugrozićete celu državu time. Ljudi, time ne da nećete nikome učiniti i ništa povećati nećete, nego ćete dovesti te ljude čije glasove pokušavate da kupite u situaciju da sutra nemaju nikakva primanja, da penzije budu ne 90 ili 80% u odnosu na nešto obećano, nego da budu nula“. Nisu hteli da slušaju. Mislili su, kao što misle izgleda i danas da su najpametniji na svetu, da oni sve najbolje znaju, oterali MMF, a Srbiju doveli u situaciju da zaista mora da bira dan kada će saopštiti građanima da ne možemo više da finansiramo baš ništa u ovoj zemlji. Bankrotirali smo, penzije su od tog i tog datuma nula. To su početni uslovi sa kojima su se susreli i Aleksandar Vučić i SNS i naši koalicioni partneri sa kojima smo preuzeli staranje o ovoj državi zajednički. To smo uspeli da promenimo i preokrenemo i dođemo u situaciju da ni sutra ni za godinu dana niko ne postavlja pitanje, jer za tim nikakve potrebe nema, odakle ćete da finansirate, kako ćete da izdržite povećanje. Srbija danas to može da nosi i Srbija je danas dovoljno sposobna da tu situaciju unapređuje dalje, pa da sutra pokaže da može i sa novim povećanjima i plata i penzija da funkcioniše bez ikakvih problema. Naravno, da bi to bilo moguće, nekoliko preduslova mora da bude zadovoljeno. Prvi je svakako da nastavimo da budemo uspešni u sprovođenju svoje ekonomske politike, da nastavimo da privlačimo strane investitore sa velikim uspehom, da nastavimo da stimulišemo izvozne programe u ovoj zemlji i da za to perspektive ima pokazatelji su oni podaci o kojima mi raspravljamo i danas. Činjenica da u nekoliko najdinamičnijih grana poput IT sektora, mi svake godine dobijamo po nešto više novog prostora koji sa uspehom iskoristimo, pa povećavamo izvoz. To govori i činjenica da govorili smo i o različitim tržištima i na tržište zemalja EU, ali i na tržište zemalja Evroazijske unije mi možemo da izvozimo više zahvaljujući mudroj politici, zahvaljujući rejtingu, odnosno kredibilitetu koji je za Srbiju izborio pre svega lično Aleksandar Vučić, ali naravno i Vlada Republike Srbije. Danas kažemo sa velikim ponosom, postoje određeni proizvodi za čiji je izvoz Srbija svetski šampion. U tim se okvirima meri i na tržištu koje pripada Ruskoj Federaciji, ali i neki proizvodi za koje smo svetski šampion kada je reč o izvozu na tržište zemalja EU. Kažemo – da, ako nastavimo sa tom vrstom sposobne, pametne, dobro promišljene politike, mi možemo i na drugim mestima da nastavimo sa uspesima samo. Pričamo o tržištima kao što je recimo jedna ogromna Kina ili nama nešto bliža ali svakako za naše standarde velika Turska, pa i na tom trećem i na ovom četvrtom primeru, mi samo novi prostor otvaramo zato što takvu politiku vodimo. Bilo je reči o izvozu, čini mi se, poljoprivrednih proizvoda, što nekih osnovnih, što nekih koji predstavljaju određenu vrstu finijeg proizvoda. Pominjali su neki različite poljoprivredne kulture, pominjali su izvoz mesa. Jesmo li upravo, recimo, za izvoz mesa i u Kinu i u Tursku uspeli da dobijemo sporazume kakve nema niko u regionu? Jesmo, još jednom. Kada govorimo o tome šta sve radimo sa našim prijateljima iz sveta, da li je činjenica ili nije da zahvaljujući toj vrsti mudre politike upravo sa tim prijateljima danas razvijamo vitalnu infrastrukturu Srbije, da radimo i auto-puteve, nove koridore, ali radimo i železničke koridore. Evo to je vest od, čini mi se, juče, kompozicija koja je poslata iz NRK dovezla ono što će nama poslužiti da sagradimo brzu prugu u Srbiji, onu vrstu železničkog prevoza kakav smo nekad gledali samo na filmovima. Znate, uključite neki od kanala sa kablovske televizije i gledate kako tamo negde u nekoj Kini neko putuje brzinama koje su u stotinama kilometara na čas. Ne možete da verujete svojim očima jer ste do 2012. godine znali – 30 kilometara na čas, to je fantastična brzina vožnje na našim prugama ovde. Znate, nije vam ništa ni smešno ni čudno kada vam neko kaže – znate, te 2012. godine sporije se vozite vozom nego 100 godina ranije u istoj toj Srbiji. Pogledajte koliko se promenila realnost, koliko je danas ta realnost za naše građane bolja. Nema nikakve sumnje, izgradićemo mi i te brze pruge i povezati Srbiju i sa centrima u središnjem delu Evrope, ali završićemo i koridore kojima povezujemo našu zemlju i sa jugom kontinenta, jugozapadom Balkanskog poluostrva i sa istokom. Očekujemo da će biti i takve vrste rezultata o kojima ćemo moći sa velikim zadovoljstvom da govorimo svi zajedno i kada je reč o infrastrukturi koja se tiče transporta gasa. To je Srbija u 2019, 2020. godini i to je Srbija sa uspehom sprovodi politiku Aleksandra Vučića i SNS. Naravno, ekonomski razvoj jeste važan, neki će reći najvažniji, ali nije jedini i pitanje da li je baš najvažniji, jer on ne bi bio moguć, uz sav trud i svo znanje koje je uloženo da nije zadovoljen jedan drugi uslov. Taj drugi uslov glasi – mir i stabilnost. Mir i stabilnost su apsolutno neophodni da bilo kakav uspeh u ekonomiji bio uopšte moguć. U društvu koje nema zadovoljen uslov imenom mira i stabilnosti neće niko da ulaže. Džabe su i trud i napori, džabe su i naše sposobnosti da pronađemo dobre razloge da ponudimo različitim partnerima iz sveta da ovde kod nas dođu i ovde sa nama nešto dobro i pametno zajednički rade ako nema tog mira i te stabilnosti. Zato je od prvorazrednog značaja za Srbiju da tu potrebu razume. Nema nikakve sreće, ali apsolutno nikakve sreće i nije važno kako se zove onaj koji vlast u određenom trenutku vrši ako sami svoju kuću uništavamo, ako dozvolimo da nam oni kao standarde ponašanja u politici, a to su svakako ovi tzv. savezi tajkuna i ljotićevaca, Đilasa, njegovih Dveri, njegovog Vuka Jeremića, ostataka od restlova DS, nametnu da je normalno proganjati ljude na ulicama, nametnu da je normalno ljude opsedati ispred kuća u kojima žive sa svojim porodicama, kao što su činili nekoliko puta Goranu Vesiću ili vijati ljude po parkinzima, pokušavajući da ih linčujete, da nam nametnu da je normalno da neko u 2019. godini pokazuje da se ugleda na nacizam iz 30-ih godina prošlog veka. To rade i ništa drugo sem toga ne rade i to poručuju, ništa sem toga ne poručuju kada knjige pale na nacističkim lomačama. Ako prihvatimo da je to normalno, onda možemo slobodno da se oprostimo od mira i stabilnosti u ovom društvu. To nije vezano samo za Srbiju. Ne postoji ni jedna zemlja na ovom belom svetu koja bi tako mogla da funkcioniše, a da funkcioniše iole normalno. To je sve, samo ne normalno. Nisu nikakvi standardi kojima treba da se rukovodimo motorne testere kojima se vitla nakon nasilnog upada u javni servis, upada uz razbijena stakla, uništeni inventar i oštećene automobile, uz zastrašivanje običnih novinarki, nikome nizašta krivih, koje sede u desku i rade svoj posao, pokaži nam gde se nalazi studio da ne bi mi sada ovde presuđivali. Ništa dobro i ništa pametno nema u tome da se vešalima preti onima koje smatrate za političke neprijatelje. Niste u stanju da ih prihvatite kao protivnike i konkurente u nekoj normalnoj političkoj utakmici koja je u demokratskom društvu uobičajena stvar. Nikakve sreće nema ni u njihovim ponudama da se bira ko će metak u čelo, a ko će da visi, a taj što će da visi, da mu se nudi da bira odakle će da visi. To su stvari koje, još jednom, ni jedna država u svetu ne bi mogla da izdrži, a da ostane iole normalna. Tu onda nema ni života, ako hoćete, a kamoli bilo kakvog poslovanja, povećanja BDP, progresa ili bilo čega petog. Srbija to jako dobro razume. Pokazatelj da Srbija to jako dobro razume je, evo, pogledajte šta kažu istraživanja javnog mnjenja. Činjenica da ti ljudi koji su za takvim metodama posegnuli, koji su takvu političku ponudu servirali građanima Srbije, beleže samo konstantan gubitak bilo kakve podrške. Startovali su svoja okupljanja i svoj novi juriš na vlast i državnu kasu sa, procenjeno je, oko 17% podrške. Znate li na koliko su danas? Pa, svakako jednocifreno, a neki će vam reći pitanje da li mnogo daleko od granice cenzusa. To su sve uspeli, i to su sve uspeli kao fantastičan rezultat da naprave, geniji su, dakle, u pitanju, da više nego prepolove sopstvenu podršku baš zato što su to tako radili, baš zato što nisu razmišljali ni najmanje šta normalnom, pristojnom čoveku u Srbiji poručuju i kako će on sve to da doživi. Dakle, narod ne možete da prevarite. Narodu ne možete da servirate njegovu propast i uništenje svega onoga što je tom narodu važno kao nešto dobro i lepo. Nema tu ničega ni dobrog, ni lepog, osim možda za te ljude lično, za tajkune, navikle, poput Dragana Đilasa, da stotine miliona evra usmeravaju ka sopstvenim firmama, a da završe sa, kako beše, neto dobitima, koji su opet tako u nekoj stotini miliona evra, za tajkune navikle da poput Dragana Đilasa izađu na političku scenu bogati u nekim hiljadama evra, jer bukvalno je tako izgledala vrednost onoga što poseduje i što je sam prijavio, hiljadama evra se merilo, a da napuste funkcije, i to sve same najbolje i najzvučnije funkcije u državi, sa imovinom koju opet sami prijavljuju, a koja se meri desetinama miliona evra. Obratite pažnju, da bude reč samo o onome što sami prijavljuju, desetine miliona evra. A, koliko je onoga što neće da prijave? Koliko je onoga što samo oni znaju gde je završilo? Pa, nama ostaje samo da se pitamo. I za te i takve, ako znate da su državu uvek doživljavali kao plen, a kasu kao nešto što njima pripada, od Boga im je dato, možda ima sreće u vijanju ljudi po ulicama, u uništavanju po ulicama, u uništavanju ulica, u fizičkom eliminisanju političkih protivnika, jer se zna da njih ne zanima ni Srbija, ni demokratija, ni institucija bilo koja, Skupština ili bilo koju petu izaberite, nikakve razlike nema. Njihov džep je ono što njih zanima. Njihovi računi, devizni, po pravilu, su jedino što je njima sveto i važno. Zbog toga i treba svako da razume, u tome što oni nude nema sreće ni za koga u Srbiji osim za njih same, osim za njih lično. Srbija, pošto to tako dobro razume, nema nameru da tim i takvim ljudima daje bilo kakvu podršku. Srbija se jasno opredelila za mir, za stabilnost, za ekonomski napredak, za nova radna mesta, za nova povećanja plata, za nova povećanja penzija, ali na realnom osnovu tako da ih nikada niko ne dovede u pitanje. Srbija se opredelila za tu infrastrukturu koju gradimo danas, za nove koridore, za nove autoputeve, nova železnička čvorišta i pravce koje nekada nismo ni da zamislimo mogli. Srbija se opredelila za građenje prijateljskih mostova svuda u svetu, i sa državama EU i sa Ruskom Federacijom i sa Narodnom Republikom Kinom i regionalnim silama poput Turske, ali i sa našim tradicionalnim prijateljima od Latinske Amerike, preko Afrike, sve do najudaljenijih delova Azije. Srbija se opredelila da bude zemlja uspeha, zemlja koja gradi svoju budućnost. Srbija se opredelila za život. Zbog toga ta Srbija kaže apsolutno da Aleksandru Vučiću i SNS. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima Tatjana Macura. Izvolite.
Zahvaljujem. Nedavno smo raspravljali i Skupština je usvojila rebalans budžeta. To je, moram da priznam, jedinstveno iskustvo nakon tri i po godine mog boravka u Skupštini, prvi i jedini rebalans budžeta o kojem je ova Skupština raspravljala. Nažalost, nismo imali prilike ni ranijih godina da slušamo raspravu o rebalansu budžeta, iako je tu i tamo bilo potrebe za istom. Ono o čemu je govorila SMS i moje kolege, pre svega, Aleksandar Stevanović i Vladimir Đurić, tokom rasprave, oni su ukazivali na to da se ne slažu sa tim na koji način Vlada Republike Srbije čak i taj višak novca koji se pojavi s vremena na vreme raspoređuje. I mi mislimo da nisu dobro određeni prioriteti u koje praktično Vlada Republike Srbije iz budžeta svih građana investira novac. Na ovo smo ukazivali ne samo kada je bila rasprava o rebalansu budžeta nedavno. O ovome smo govorili i kada je bila rasprava o budžetu koji se usvajao za 2019. godinu. U svom uvodnom izlaganju kolega iz poslaničkog kluba SPDS, čini mi se, prof. Mijatović, nagovestio je da u Srbiji, odnosno kazao je da u Srbiji postoji 1.700.000 penzionera koji će ostvariti pravo na nadoknadu u visini od 5.000 dinara, odnosno pravo na jednokratnu pomoć. Ono na šta bih ja htela da ukažem danas kao problem u Srbiji jeste to što, čini mi se, da Vlada Republike Srbije itekako obraća pažnju najviše na ove najmnogobrojnije grupe koje su ugrožene, ali isto tako, vrlo zapostavlja druge ugrožene grupe koje su ugrožene praktično nemarom Vlade Republike Srbije. Govorim o 200 hiljada studenata u Srbiji kojima apsolutno nije niko posvetio nijedan jedini red u rebalansu budžeta, ni jednu jedinu rečenicu. Niko se nije potrudio da kaže da studenti u Srbiji zaslužuju neku podršku Vlade Republike Srbije kako ne bismo dolazili u situaciju da nam mladi ljudi neposredno posle završenog fakulteta odlaze odavde. Ne postoje reči koje su usmerene na podršku 60 hiljada onih porodilja koje se svake godine praktično pojavljuju u državi Srbiji. Dakle, mi nemamo nijednu jedinu reč koja se pojavljuje u rebalansu ovog budžeta, iz koga proizilaze ovakve odluke na kraju krajeva, u kojima se skreće pažnja da će neko obratiti pažnju na toliki broj porodilja. Zašto govorim o ovim podacima, a ne govorim o 1,7 miliona penzionera? Zato što negde prema istraživanjima u koje sam imala uvid, a datiraju negde iz, recimo, aprila, marta ove godine, kažu da je više od 2/3 građana najviše zabrinuto zbog toga i najveću bojazan ima zbog toga što ljudi napuštaju ovu zemlju, među njima prvenstveno napuštaju mladi, napuštaju porodice, napuštaju svi oni koji imaju prilike da odu. Mi smo pre samo nekoliko dana, čak i od ministarke Slavice Đukić Dejanović, čuli kako je ona jako zadovoljna što se u Srbiji rodilo nešto više od 600 beba, nego što je to bio prosek na nivou prethodne godine. Moram da ukažem još jednom na jednu manipulaciju koja se sa ovim podacima dešava. Nadam se da ministar Đorđević ovo pažljivo sluša, jer mi od njega, nažalost, o primeni Zakona o finansijskoj podršci sa decom slušamo malo. Najviše slušamo od ministarke koja nije pozvana da o ovom pitanju govori. Dakle, u Srbiji se godišnje rađa 1.000 prvih beba manje, a to znači da nisu te porodice odlučile da ne rađaju decu više nikada i da su odustale od toga da šire svoje porodice, već da se ta deca rađaju na nekom drugom mestu na planeti. Da, moguće je da se u Srbiji prošle godine rodilo preko 600 beba više u Srbiji, nego prethodne godine, ali to ne znači da Srbiju ne napuštaju mlade porodice i da svoje potomstvo ne zasnivaju i ne šire svoje porodice na nekom drugom mestu na planeti. Kao predstavnica Stranke moderne Srbije, ipak bih ukazala na to da bi Vlada Republike Srbije trebala da povede računa o onome o čemu uopšte u ovom trenutku ne vodi računa, a to je odliv mladih ljudi i odlazak iz zemlje. Što se tiče odvajanja novca na nivou Republike Srbije, mi nemamo ništa protiv što je Vlada Republike Srbije donela ovu odluku koju je nedavno usvojila i uputila u skupštinsku proceduru, nemamo ništa protiv što će penzioneri u Srbiji dobiti podršku od 5.000 dinara i zaista smatramo da im je ta podrška neophodna. Međutim, da je bilo političke volje, pre svega, penzioneri u Srbiji, tih 1,7 miliona, među kojima nisu baš svi bili oštećeni primenom lošeg zakona koji je ukinut 2018. godine, ne bi ni dolazili u situaciju da primaju nešto što mi, slobodno danas možemo nazvati, milostinjom. Daću vam samo jedan primer kako se država rasipa i kako pogrešno usmerava novac. Dakle, u budžetu Republike Srbije najveće povećanje u okviru budžeta bilo je na rad MUP i na rad Ministarstva odbrane. Dakle, najveće povećanje je bilo usmereno na rad ova dva ministarstva, i to upravo na teret najugroženijih socijalnih kategorija. To je sve, naravno, bilo podržano nekom retorikom koja je bila prisutna u javnosti, tabloidnim naslovima i izjavama naših predstavnika Vlade Republike Srbije, pa i samog predsednika države. Ohrabrena time što se i dan danas može slušati isključivo i samo o tome kako mi jačamo i pojačavamo snage u oblasti naoružanja, sada vas pitam – da li onaj penzioner koji dođe na kasu sa svojim umanjenim primanjima, potpuno degradiran, kada razmišlja da kupi jogurt ili pavlaku, mora da vrati, recimo, jogurt na kasi i da sav ushićen kaže – da, ovo radim zato što je država nabavila S-400, ili kako se već nazivaju ti modeli ili panciri. Dakle, ratno-huškačka atmosfera i podgrevanje loše atmosfere u regionalnim odnosima Republike Srbije sa svim drugim državama koje su naše komšije, pre svega, utiču na to da najugroženije kategorije našeg stanovništva na kraju dobijaju milostinju. Takođe ću vas podsetiti, a mislim da su kolege pre mene u svojim raspravama podsećale na to da je čak i Fiskalni savet, kao nezavisna institucija, čini mi se, vrlo, vrlo poštovana institucija i savetodavno telo Vlade Republike Srbije, ukazao još jednom, prilikom usvajanja rebalansa budžeta, da ovo nije baš najbolja mera i da su oni, kao prvu rečenicu u svom izveštaju, tada rekli da novčana pomoć penzionerima od 5.000 dinara nije dobra mera socijalne politike. Naveden je i niz primera zašto ovo nije dobro. Jedan od njih je, čini mi se, možda najkritičniji, čini mi se da bi ovde trebalo da pročitam. Procenjuje se da oko 100 hiljada starih ljudi u Srbiji nema nikakvu penzijsku nadoknadu i oni spadaju u grupu socijalno najugroženijih stanovnika, a sada se ne kvalifikuju za predviđenu socijalnu pomoć. Dakle, mi i dalje u ovoj grupi penzionera, onima kojima su najugroženiji, ne pomažemo. Takođe, kaže se - loša praksa populističkog vođenja socijalne politike preko isplate penzija u Srbiji traje duži niz godina. Dakle, ne stavljamo mi ovo na teret samo vama, ministre Đorđeviću. Bilo je tu i drugih ministara koji su na isti ovaj način rukovodili budžetom. Dakle, mi mislimo da su ove kratkoročne mere koje, s vremena na vreme, preduzima Vlada Republike Srbije, i to ne samo u ovih poslednjih sedam godina, nego kako se kome, jel, prohte, jer nisu spremni za ozbiljnu reviziju stanja u državi. Ovo traje već duži niz godina i mi mislimo da sa ovom praksom jednostavno treba da se prekine. Postoji nejasnoća u tome kako smo uopšte došli do toga da svi penzioneri u Srbiji trebaju baš da prime 5.000 dinara ove pomoći. Postoje neki penzioneri koji primaju jako male iznose svojih penzija i možda njima 5.000 dinara nije dovoljna da, recimo, izađu iz neke aktuelne porodične krize. Postoje i oni penzioneri koji možda imaju više primanja i kojima ovih 5.000 dinara nije apsolutno potrebno. Mi ulazimo u jednu, slobodno mogu da citiram, populističku praksu vođenja budžeta. Citirala sam Fiskalni savet. Stranka moderne Srbije nema ništa protiv toga da se pomogne, ako ima prostora u budžetu, ugroženim kategorijama, ali mi mislimo da ovo sve može mnogo bolje, nego kako se to danas čini. Na prvom mestu, zašto, na primer, Ministarstvo za rad, socijalna pitanja, sigurna sam da vi niste dobili sada tu informaciju da mi imamo višak u budžetu i da ste se iznenadili tom informacijom, moglo je da se predvidi da će do ovoga doći… Mogli smo da pitamo naše penzionera - šta vi mislite gde bi ovaj višak novca mogao da se usmeri? Znate, ja sam jako dugo vodila kampanju protiv lošeg zakona koji je bio na snazi od 2014. do 2018. godine sa ciljem da se obeštete penzioneri koji su istrpeli najveći teret u periodu kada je njima bilo objašnjeno da je neophodno da pomognu svojoj državi, praktično na tom nekom, izazivajući kod njih neka patriotska osećanja. Sigurna sam u to da bi bilo kog penzionera danas u Srbiji da anketirate, da ga pitate - da li biste vi odvojili novac koji se pojavio kao višak u budžetu i uložili u mlade ljude u Srbiji, da odavde ne odu, ili biste ipak pristali na to da primite ovih 5.000 dinara kao jednokratnu pomoć, nedvosmisleno mislim da bi njihov odgovor, upravo iz patriotskih razloga, bio takav da bi oni ovu podršku želeli da usmere na mlade i na one koji se odlučuju da napuste našu zemlju. Dakle, kratkoročno gledano ovo jeste dobra mera. Dugoročno gledano, ovo ne rešava pitanje penzionera. Stranka moderne Srbije i moj kolega Vladimir Đurić podneo je u skupštinsku proceduru prošle godine predlog zakona kako da se obeštete penzioneri. Mi mislimo da je to jedna dugoročna mera koja može da se primeni, kako bi naši penzioneri u Srbiji živeli dostojanstvenije, nego što danas žive. Hvala.
Hvala. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Reč ima Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Greška je do vas, gospodine Marinkoviću, verovatno. Dame i gospodo narodni poslanici, jedan veliki apsurd kod našeg zakonodavstva je da mi slepo usvajamo ono što dolazi od strani EU u takozvanom procesu harmonizacije, akte evropskih zemalja, akte koji nam dolaze iz Brisela koji se često samo prevode sa engleskog jezika, koji naravno nisu pravljeni da odgovaraju našoj državi i našem društvu, nego su pravljeni za neke evropske zemlje, a onda imamo taj paradoks da je ovo o čemu pričamo danas i ta famozna švajcarska formula nije najpopularnije rešenje u EU. Kako to? Prvi put kad bi nešto moglo da bude dobro što dolazi od strane EU, mi sad radimo obrnuto od onoga što je bilo praksa u Narodnoj skupštini Srbije. Dakle, usklađivanje penzija u skladu sa inflacijom i rastom zarada, a rešenje koje najveće zemlje EU Italija, Francuska, Španija i Austrija je potpuno drugačije. Na primer usklađivanje baš onoga o čemu smo pričali, a to je rast cena i rast zarada, jer sa inflacijom to može da bude velika gimnastika imajući u vidu da se to predviđa. To predviđa Narodna banka, to niko ne kontroliše. Podložno je manipulaciji, a prava mera bi bila odgovorne Vlade za one penzionere u Srbiji usklađivanje sa rastom cena i rastom zarada. Da li ima nešto odgovornije što može Vlada uradi i zašto baš ovo rešenje? Zašto je baš ovo rešenje prihvatljivo za Srbiju? To je ono o čemu smo pričali. S druge strane, o ekonomskoj situaciji u Srbiji znamo vrlo malo, o predvidljivosti ulaganja novca u Srbiji iz budžeta, novca poreskih obveznika ne znamo ništa, jer smo svedoci za ovih sedam godina da vrlo često i svaki ministar finansija, sada to Siniša Mali, saznaje na konferencijama za štampu predsednika Republike gde će novac da se troši i gde će da se ulaže. Tako je došlo i do ovog sada rešenja. Na primer Aleksandar Vučić je pomislio u jednom momentu da je baš 5.000 dinara cifra koja treba da se dodeli svakom penzioneru, on je to najavio i onda je zadatak Vlade i skupštinske većine da to omoguće, da to stave, tj. sprovedu kroz skupštinsku proceduru na neki način kako bi se to omogućilo da bude onako kako je Vučić rekao. To nije ni transparentno, ni predvidljivo i kakav to ambijent stvara u Srbiji i zašto baš 5.000 dinara? Imali smo nedavno povećanje cene putarine, čini mi se za, 12%. Kako smo mi došli do tog na primer procenta 12%? Zašto 12%? Ko je to objasnio? Nije niko. Ko je objasnio zašto baš u ovoj godini, a slučajnost je da se u ovoj godini penzije nisu povećavale, se ova dodeljuje jednokratna pomoć penzionerima. S druge strane, nisu ti penzioneri tako homogena kategorija. U Srbiji ima više od 100.000 penzionera, čini mi se da je zvaničan podatak 105.000, sa penzijama oko 10.000 dinara ili manje od 100 evra, a 300.000 do 14.000 dinara. Umesto da se pravi neka razlika između tih najugroženijih penzionera sa onima koji imaju penzije od 70.000, 80.000 i više hiljada dinara, ima penzija više do 100.000, svima se dodeljuje isto. Da li isto znači onom koji ima 10.000 dinara da dobije tu jednokratnu pomoć ili onaj koji ima 90.000 dinara penziju? On neće ni osetiti tih 5.000 dinara kada bude dobio. Kako se došlo na tu ideju, a pogotovu ne može da se neka konzistentnost i kontinuitet utvrdi u politici i programu SNS, imajući u vidu da smo mi o smanjenju penzija čuli kao o onaj krajnjoj meri, kada sve već bude iscrpljeno, kada ne budemo mogli bilo šta drugo da uradimo i dobili smo čvrsta uverenja da se to neće u Srbiji desiti. Onda Aleksandar Vučić, koji je rekao u hali „Pinki“ u Zemunu, da ne da na penzionere, da neće dozvoliti da se penzije smanjuju, da je bolje da se uzima sa neše grbače, misli se verovatno na funkcionere u Srbiji, nego da se dira u penzionere. Posle pet meseci, kada se formirala Vlada 2014. godine, videli smo da su penzije ipak smanjene. Šta nam to govori? Kakva je to onda promena sa režimom Demokratske stranke koji je bio u Srbiji do 2012. godine. Kako je to razlika od obećanja akcija od 1.000 evra? Jel postoji razlika? Ne postoji. Novac za penzionere, treba da bude verovatno prioritet podizanje penzija, a kada su penzije smanjivane išlo se naravno stepenasto u odnosu na visinu penzije i to je trajalo tj. to se desilo pre pet godina. Sada ukoliko, naravno da ne govorim o tome da je to stečeno pravo, da to nije onakva postavka kakvu Vlada želi da predstavi Srbiji kao da to što se penzije isplaćuju da je to u stvari čin davanja vlasti u Srbiji, da to penzioneri nisu ostvarili, da nisu ni radili, ni zaradili te penzije, nego da to Vlada otprilike nekome daje po svojoj volji, a nema veze sa konkretnim korisnikom. Šta će biti ukoliko neki penzioneri kada iscrpe sve sudske instance u Srbiji i kada se obrate Evropskom sudu za ljudska prava, a imajući u vidu da je Srbija zemlja članica Saveta Evrope i potpisnik Evropske konvencije o ljudskim pravima, šta će se desiti onda kada bude takva presuda donesena u Strazburu i bude trebao taj novac da se vrati? Gde će se naći taj novac i to nema veze što neće možda svi penzioneri hteti to da traže. Dovoljan je samo jedan. To će da se posle odnosi na sve. Koliko je penzionera preminulo od 2014. do 2019. godine? Šta je sa njihovim penzijama? Onda posle povećanje penzija najviše u istoriji, a mi inače od 2012. godine ili slušamo da se nešto desilo u Srbiji prvi put u istoriji ili najbolje u istoriji. Ne postoje drugi rezultati ovde. Gledajući samo medije, slušajući samo političare iz vlasti mi zaista možemo da zaključimo da mi živimo u stvari u nekoj drugoj zemlji, pa na taj način ovde pričamo i o švajcarskom modelu. Kad možemo da imamo veći rast od Nemačke, zašto ne možemo da imamo veće penzije od Švajcarske? Dovoljno je da se to kaže, da se o tome priča, a to što je u realnosti, to nema veze sa životom. Gde naći novac za te stvari? Prvo, trebalo bi malo da vidimo gde se novac u Srbiji troši iz budžeta. Imali smo informaciju npr. da je Siniša Mali rekao pre neki dan – 4,4 milijarde dinara je izdvojeno od 2014. do 2019. godine za „Crvenu Zvezdu“ i „Partizan“? Zašto 4,4 milijarde i po kom osnovu samo ova dva sportska kluba? Koji je interes države da ovaj novac odvoji za ta dva sportska kluba koja su rupe bez dna? Gde je tu objašnjenje? Dame i gospodo narodni poslanici, od 2000. godine mi smo ovde imali neke promocije svojevrsnih eksperata Svetske banke, MMF, ostalih velikih finansijskih institucija svetskih. Imali smo i Miroljuba Labusa, i Božidara Đelića i Mlađana Dinkića, a onda kada su došli naprednjaci onda su ovde reklamirali nekog Lazara Krstića, ekonomskog genija, stručnjaka koji se samo zadržao ovde nekoliko meseci, jer je taj genije hteo ovde da plate smanji za 30% i da u svim javnim preduzećima isto toliko procenata zaposlenih otpusti, a ovde je najavljivan kao spasilac naše ekonomije i posrnule privrede. Imali smo Sašu Radulovića kojeg je izabrala SNS za ministra privrede, videli smo kako je to prošlo. A isto tako smo najavljivali velike stvari, da će da se dese samim tim izborom. Iz budžeta Srbije se finansira određeni broj nevladinih organizacija koje dolaze sa zapada, koji posle otvoreno deluju protiv Srbije. Dakle, država Srbija finansira određene nevladine organizacije koje i pored toga da se finansiraju iz inostranstva, sa njima se upravlja iz inostranstva, a oni posle toga ovde šire mantre kao što je bilo nezavisno Kosovo, da se u Srebrenici desio genocid i ostale stvari. Organizuju u Beogradu festival „Mirdita“, promocija kosovske kulture, organizuju „Žene u crnom“, performanse vezano za navodni genocid u Srebrenici i ostale stvari. Nikome se to ne sviđa, to niko ne podržava, ali zato to Srbija plaća, kroz budžet za svaku godinu. Zašto, a imajući u vidu da je naravno među omiljenim metama SNS upravo i taj Soroš i te nevladine organizacije, a onda ih Srbija plaća. Srpska napredna stranka je obećavala pre 2012. godine - ukoliko dođe na vlast da će smanjiti broj tih besmislenih agencija u koje se ljudi zapošljavaju preko stranačkih veza, gde ljudi koji se tamo zaposle ne moraju da dolaze na posao, da imaju astronomske plate, agencije koje nemaju nikakve nadležnosti, koje ne rade ništa i služe samo da bi se udomili stranački kadrovi. Obećavali su da će preispitati ko je gde u upravnom i nadzornom odboru, koliko se to plaća iz budžeta, a posle toga smo videli apsolutno potpuni kontinuitet sa vlašću DS, samo su se personalno uloge zamenile. Nisu više žuti, sada su naprednjaci, a sistem je apsolutno isti. Obećavali su da će da smanje potpuno birokratiju u Srbiji uvođenjem takozvane Kancelarije za brze odgovore, a posle izbora su to obećanje zaboravili. Ono što treba da bude prioritet Vlade Srbije, što se tiče plata i penzija u Srbiji, mora da bude izjednačavanje minimalne plate i minimalne penzije sa iznosom potrošačke korpe. To iznosi oko 37.000 dinara. Odgovorna Vlada bi napravila plan kako da smanji što je više moguće ta besmislena davanja iz budžeta i da radi na tome da se minimalne plate i minimalne penzije približe potrošačkoj korpi, a ne da mi izmišljamo švajcarske modele i da poredimo Srbiju sa švajcarskim i sa nemačkim standardom i da se hvalimo kako smo bolji od Nemačke. Što bi rekao Milorad Mirčić, ako smo mi šampioni ovde u regionu, zamislite tek kako se živi u ovim ostalim državama, a više puta smo čuli da smo mi lideri ne samo na zapadnom Balkanu, ne samo od zemalja kandidata za članstvo u EU, nego i od ostalih zemalja EU po raznim parametrima. Ali, evo samo susedna Hrvatska, u Hrvatskoj nedavno uvedena penzija i za one koji nikada nisu radili, nešto više od 100 evra. Prosečna penzija koja u Srbiji iznosi 23.000 dinara, što je nešto manje od 200 evra, u Hrvatskoj je oko 370 evra. Čega smo mi šampioni, onda? Mi ako smo bolji od najlošijih zemalja u Evropi, mi smo onda šampioni, a to što to ne može da se poredi ni sa kim i što nema veze za realan život u Srbiji, to nije važno. Ono što smo isto imali prilike da čujemo, jeste da sada od 2012. ili 2014. godine, ili kada se već to desilo, kada smo se mi okrenuli nekim drugim zemljama sveta, pa nas sada poštuju, nas uvažavaju i mi smo onda pristupili nekim drugim tržištima i saradnja sa nekim drugim zemljama i da je to sada uspeh i tako dalje, to ne može da bude održivo, zato što Srbija ne može da bude na dve stolice. Ne možemo mi da sarađujemo i razvijamo najbolje odnose sa Kinom i Rusijom, a u isto vreme idemo tj. nastavljamo sa procesom evrointegracija i posvećeni smo članstvu EU. Jedno ne ide sa drugim. Pre svega, što treba u okviru procesa evrointegracija da usaglasimo spoljnu politiku sa politikom EU, što znači uvođenje sankcija Rusiji. Onda nema ni saradnje ni po vojnim pitanjima, ni po ekonomskim, ni po bilo kojim drugim. Pritisak je iz EU da Srbija ograniči svoju saradnju sa Kinom. To ne može da se razvija, a da se u isto vreme ide u EU. To je nemoguće. Politika EU je politika dvostrukih aršina. To znači da je EU apsolutno protiv da kroz balkanske zemlje prođe tzv. Turski tok ili Južni tok, ali zato EU ništa nema protiv Severnog toka 2. To nam pokazuje šta misle o nama i to nam pokazuje u kakvom ćemo mi biti položaju čak i kada bi kroz nekih 50 ili 100 godina ili bilo kada, ušli u EU. Mi smo evropska periferija u njihovim očima. Mi smo evropski bašibozluk, mi služimo ovde kao jeftina radna snaga, u perspektivi možemo da služimo kao parking za migrante, kao eksperimentalni poligon i sve ostalo. Nikad ne možemo da budemo ravnopravna članica EU, čak i kada ne bi postojali politički pritisci da se Srbija odrekne KiM za nastavak pregovora o tom članstvu. Zato treba na vreme, dok se još nije sve upropastilo, da se okrenemo saradnji za Evroazijskom ekonomskom unijom, jer je to budućnost. Tamo su svetski i finansijski najmoćnije zemlje na svetu, sa zemljama Briksa koje okupljaju najbogatije i najveće zemlje na svetu Brazil, Rusija, Indija, Kina, Južna Afrika. Budućnost ekonomije neće biti u zapadnoj Evropi, nego će biti u Aziji, svetske ekonomije. Najbolje bi bilo da što pre tu realnost prihvatimo. Ukoliko to ne uradimo, ukoliko nastavimo sa evropskim integracijama, mi ćemo onda biti zemlja koja nije pod punim suverenitetom, sa statusom kolonije, gde svaku odluku što se tiče ekonomije, što se tiče socijalne politike, što se tiče bilo čega drugog, donosi isključivo MMF, Svetska banka i ostali. Oni treba da propisuju i plate i penzije i zaposlenost i cene komunalnih usluga i sve ostalo. Srbija ne treba da bude spremna na to, ne treba to da prihvati i treba što je pre moguće, da se okrene saradnji sa tradicionalnim prijateljima, sa istorijskim saveznicima, da umesto Evropske banke za obnovu i razvoj se okrenu npr. Fondu puta i svile i da razmišlja o svojoj budućnosti i boljem životu svojih građana, a ako se samo bude poredilo to što su možda oni koji su došli pre naprednjaka bili gori od njih i da je to dovoljno, to nas neće nigde odvesti. Nazivanjem stvari švajcarskim ili nemačkim samo da bi to bolje zvučalo, ništa neće promeniti u Srbiji, a i dalje će da ostane takva situacija bez ikakve mogućnosti razvoja i bez ikakve perspektive. Ne možemo mi da sarađujemo i razvijamo najbolje odnose sa Kinom i Rusijom, a u isto vreme idemo tj. nastavljamo sa procesom evrointegracija i posvećeni smo članstvu EU. Jedno ne ide sa drugim. Pre svega, što treba u okviru procesa evrointegracija da usaglasimo spoljnu politiku sa politikom EU, što znači uvođenje sankcija Rusiji. Onda nema ni saradnje ni po vojnim pitanjima, ni po ekonomskim, ni po bilo kojim drugim. Pritisak je iz EU da Srbija ograniči svoju saradnju sa Kinom. To ne može da se razvija, a da se u isto vreme ide u EU. To je nemoguće. Politika EU je politika dvostrukih aršina. To znači da je EU apsolutno protiv da kroz balkanske zemlje prođe tzv. Turski tok ili Južni tok, ali zato EU ništa nema protiv Severnog toka 2. To nam pokazuje šta misle o nama i to nam pokazuje u kakvom ćemo mi biti položaju čak i kada bi kroz nekih 50 ili 100 godina ili bilo kada, ušli u EU. Mi smo evropska periferija u njihovim očima. Mi smo evropski bašibozluk, mi služimo ovde kao jeftina radna snaga, u perspektivi možemo da služimo kao parking za migrante, kao eksperimentalni poligon i sve ostalo. Nikad ne možemo da budemo ravnopravna članica EU, čak i kada ne bi postojali politički pritisci da se Srbija odrekne KiM za nastavak pregovora o tom članstvu. Zato treba na vreme, dok se još nije sve upropastilo, da se okrenemo saradnji za Evroazijskom-ekonomskom unijom, jer je to budućnost. Tamo su svetski i finansijski najmoćnije zemlje na svetu, sa zemljama Briksa koje okupljaju najbogatije i najveće zemlje na svetu Brazil, Rusija, Indija, Kina, Južna Afrika. Budućnost ekonomije neće biti u zapadnoj Evropi, nego će biti u Aziji, svetske ekonomije. Najbolje bi bilo da što pre tu realnost prihvatimo. Ukoliko to ne uradimo, ukoliko nastavimo sa evropskim integracijama, mi ćemo onda biti zemlja koja nije pod punim suverenitetom, sa statusom kolonije, gde svaku odluku što se tiče ekonomije, što se tiče socijalne politike, što se tiče bilo čega drugog, donosi isključivo MMF, Svetska banka i ostali. Oni treba da propisuju i plate i penzije i zaposlenost i cene komunalnih usluga i sve ostalo. Srbija ne treba da bude spremna na to, ne treba to da prihvati i treba što je pre moguće, da se okrene saradnji sa tradicionalnim prijateljima, sa istorijskim saveznicima, da umesto Evropske banke za obnovu i razvoj se okrenu npr. Fondu puta i svile i da razmišlja o svojoj budućnosti i boljem životu svojih građana, a ako se samo bude poredilo to što su možda oni koji su došli pre naprednjaka bili gori od njih i da je to dovoljno, to nas neće nigde odvesti. Nazivanjem stvari švajcarskim ili nemačkim samo da bi to bolje zvučalo, ništa neće promeniti u Srbiji, a i dalje će da ostane takva situacija bez ikakve mogućnosti razvoja i bez ikakve perspektive.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, gospodine Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja želim da penzioneri imaju penziju 1.000 evra. Zašto da ne 1.000 evra. Nedavno je u Švajcarskoj sproveden referendum pre par godina. Pitanje je bilo, da li želite da bez rada, da svako bez obzira da li je radnik, penzioner, bogataš, siromah itd. dobije 2.500 evra mesečno? Sedamdeset osam posto švajcaraca je reklo ne, jer su bili svesni da bi ih to uvuklo u ekonomsku krizu. Dakle, ako stanovništvu bez obzira na pol, starosti, itd. podelite više novca nego što ste zaradili, vi upadate u ekonomsku krizu iz koje se teško možete izvući. Penzioneri stvarno treba da imaju 1.000 evra. Zašto ja navijam za penzionere, radnike, seljake i domaćice? To je državotvoran deo naroda, to nisu ovi nesrećnici iz kruga tramvajske dvojke, ovi što bojkotuju rad, uzimaju plate 100 hiljada. Oni uzmu plate 100 hiljada, uzmu nešto još pored plate kao Bastać, pa onda šetaju sa gomilama evra i uglavnom to iznose u inostranstvo i tamo troše. Penzioneri bi sve to potrošili ovde, dakle, automatski bi se iz potrošnje 20% vratilo u budžet. Ali, oni znaju i zato glasaju, da na nezarađen novac, novac iza koga ne stoji ozbiljna proizvodnja usluge, da ne može da donese dobro državi, i zato se izjasnili da tu svoju malu penziju i malo veću penziju, da vredi štedeti da bi država stala na noge, jer su znali da se novac mora da se zaradi. Bruto domaći proizvod je jedna pogača. Za vreme žutih ta pogača je bila siromašna, ja ću objasniti koliko je to bila sirotinjska pogača. Oni se zvali 13% BDP, a prosečna penzija je bila 193 evra. Sada se izdvaja 10,2%, ali su penzije 228 evra prosečno. Znači, veličina BDP zarađenog novca, ono što mi moramo da zaradimo, da umesimo, da stavimo kvasac, da ispečemo, da napravimo malo veću pogaču, i onda tih 10% koje pripadne penzionerima će biti 1.000 evra, ali kada napravimo pogaču iz koje može da se deli 1.000 evra. Ja sam ovde danas slušao mnoge i slušao sam jednog neradnika, koji se oznojio nije, ekser u zid nije ukucao, ali da umre za visoke penzije. Verovatno će njegova biti visoka, ali prilika za veće penzije je rad, mi u mladosti, kaže Konfučije, u mladosti morate da odsečete štap na koji ćete se osloniti u starosti. Šta je problem? Problem je što su naši penzioneri nekad vredni i čestiti ljudi, koji su radili godinama, izdvajali, koji su odsekli taj štap na koji su trebali da se oslone u starosti, što je njima taj štap ukraden, što je stranka bivšeg režima iseckala taj štap i više nisu imali zdrav oslonac na koji mogu da se oslone u starosti. Zato ja tražim da se novac zaradi. Ja tražim da seljačke penzije budu veće, daleko veće. Danas su seljačke penzije manje od socijalne pomoći. Seljak za penzije mora nešto da izdvaja, ali ja moram da priznam, 80% novca koji seljaci dobijaju za tako malu penziju, se dotira iz budžeta svega 20% se prikuplja od poljoprivrednika. Zašto? Jer su dugovi veliki. Ja tražim od Ministarstva poljoprivrede da nađe način da se dugovi za PIO poljoprivrednika, koji su dostigli možda već 200 milijardi dinara i dugovi za zdravstveno osiguranje, koji su dostigli gotovo 100 milijardi dinara, da se pitanje tih dugova reši. Jer, broj osiguranika pada i prihodi u PIO fondu od osiguranika zemljoradnika pada, jer ne mogu da se reše dugova i postalo je bespredmetno uplaćivati to. Ako je socijalna pomoć veća od penzije, još ako imaju dugove, oni doživljavaju to da ne treba uplaćivati. Mnogi od njih prodaju zemlju, štekuju novac da bi ostvarili pravo na socijalnu pomoć, jer ona može da se ostvari pre 65 godine, pre 60, u 55, u 50. Zato te seljačke penzije treba dizati. Ali, sve penzije moramo prvo zaraditi. Na mladima je da te penzije zarade, to je generacijska solidarnost. Naši penzioneri nisu zaslužili da se novac štampa i da se iz kredita njihove penzije isplaćuju, već od zarađenog. Novac mora prvo da se zaradi proizvodnjom i usluga, pa onda da se deli. Ne možete piti vodu iz prazne čaše, ne možete jesti iz praznog tanjira. To mora da se zaradi, a kada se zaradi onda se podeli. Da ne zaboravimo ljude koji su stari, koji su zaslužili da žive životom dostojnog čoveka. Svi imaju pravo na dostojanstvenu starost i mi moramo praviti neku reformu u PIO osiguranja. Mi dotiramo, kaže - država je uzela penzije, zašto lažu. Kada se penzije dotiraju, daleko manje nego 2012. godine, ali su veće u evrima, dotiraju se iz državnom budžeta. Kako smo to uzeli penzionerima penzije kada ih dotiramo iz budžeta te penzije sa 173? Nekada je bilo 273 i nije bilo dovoljno. Ove je 173 milijarde pokazuju da svaku penziju dotiramo godišnje sa 100 hiljada dinara, ali zarađeno iz BDP koji smo stvorili. Zato treba da se borimo. Neka onaj neradnik koji je ceo dan pričao kako treba penzije, ukrali ste, treba dotirati više, treba biti ovoliko. Šta ako nisu zarađene? Šta ako nemamo proizvodnju? Kako možemo iz prazne čaše da pijemo vode? Kako možemo iz prazne tepsije možemo da delimo pogaču? Mi mladi to treba da zaradimo, ne samo ovde u Skupštini, već moramo da zaradimo uslugama, prenosom znanja, moramo da zaradimo većom proizvodnjom. Na takav način da podignemo i plate. Kada podignemo plate doprinosi su veći, više para u PIO osiguranju. Tako se obezbeđuje generacijska dostojanstvena starost za one koji su živeli pre nas. Svi mi hoćemo da živimo dugo, ali niko od nas neće da bude star. To je nemoguće. Dakle, ukoliko želite da živite dugo naravno da morate da ostarite. Kada ostarite, niste radno sposobni, neko drugi mora da radi za vas. Da li vi znate koliko ljudi više imamo starih od 65 godina, da će to biti novi problem? Imamo daleko više ljudi starijih od 65 godina, nego mlađih od 15 godina. To pokazuje da ćemo morati da pažljivo rukujemo sa novcem, da ćemo morati da dižemo proizvodnju, da će ljudi morati da budu produktivniji, da ćemo morati da imamo inovativniju industriju koja je profitabilnija da bi se sa manje ljudi obezbedio novac za više starih ljudi. Ovo ovde smo samo slušali kako novac treba deliti. Niko od ovih iz opozicionih redova nije želeo da pokaže kako se novac stvar. Novac je sredstvo za razmenu robe. Kao neko ko proizvodi robu, vrlo dobro znam kako se ona stvara, vrlo dobro svi oni penzioneri sa najnižim penzijama, su imali najteže poslove, najteži rad. Bili su rudari, bili su metalci, bili su varioci, mnogi od njih su generacijama preneli svoje znanje. Oni su zaslužili, ponavljam, da imaju hiljadu evra penziju. Ali, mi koji smo još uvek radno sposobni moramo tu penziju za njih da zaradimo. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Ujedno, bili ste poslednji govornik od narodnih poslanika. Sada završnu reč ima ministar Zoran Đorđević. Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, danas smo, kada smo raspravljali o rebalansu budžeta PIO fonda, čuli razne stvari koje nisu imale veze uopšte sa ovim rebalansom. Čuli smo primedbe oko budžeta Republike Srbije za narednu godinu, čuli smo primedbe oko rebalansa budžeta Srbije, čuli smo priče o mladima koji nisu imali uporište s obzirom da Vlada Republike Srbije i te kako vodi računa o mladima davajući im podsticaje i subvencije, vodeći računa o tome da mladi ljudi posle fakulteta i posle škole ostanu ovde. Radimo na prekvalifikacijama. Čuli smo komentare oko Zakona o PIO, iako to tek treba da uđe u skupštinsku proceduru i čuli savete opozicije koja traži da se neki saveti, kao što je ne povećavati penzije i ne davati ovu pomoć od 5.000 dinara nešto što svakako treba ispoštovati. Ja ću vam reći samo kratak istorijat svega, što građani Srbije znaju. Godine 2009, učešće države budžeta u Fondu PIO je bilo 50%. Dakle, 50% para koje se davalo penzionerima dolazilo je iz budžeta. Te 2009. godine, kurs dinara je oslabio za 12%, inflacija je bila 11%. Te 2009. godine, prosečna penzija je bila 193 evra. Danas, 2019. godine, ili hajde da uzmemo primer 2018. godinu, učešće u budžetu je 25%, znači, samo jedna četvrtina. Zatim, prosečna penzija je 228 evra, pre povećanja, a dinar je ojačao, za razliku od tog vremena za 0,1%. Takođe, te 2009. godine, BDP i realni rast je bio minus 2,7%. Danas 2018. godine i mi smo završili sa 4,3%. Te 2009. godine, prosečne cene, kao što sam rekao, inflacija je bila preko 11%. Godinu 2018. smo završili sa 2%. Nezaposlenost je tada bila 24%. Danas nikad niža 10,3. U drugom kvartalu očekujemo da ona bude niža u trećem kvartalu. Te 2010. godine izvoz srpske privrede je bio na nivou šest milijardi evra. Godinu 2018. smo završili sa 16,3 milijarde evra. Strane direktne investicije, te 2010. godine su bile 1,1 milijarda. Godinu 2018. smo završili sa 3,2 milijarde. Godine 2010. prosečna zarada je bila 331 evro. Godine 2019. na današnji dan i ona pre povećanja 460 evra i na Duing biznis listi 2009. godine, o čemu priča danas opozicija, bili smo 94, Danas smo, posle objavljene Duing biznis liste nas 44. mestu. Mi naravno i dalje nismo zadovoljni sa tim i želimo da u našoj Srbiji bude bolje. Dakle, ja mogu samo da zaključim da posle destruktivne politike koju je vodila DS dvehiljaditih godina, kada je sistematski uništavana naša zemlja, kada se u donošene odluke koje su bile protiv interesa naših građana, mi danas donosimo odluke koje su u interesu naših građana. Naša odluka jeste da ovim rebalansom želimo da dodelimo našim penzionerima 5.000 dinara i mi želimo da našim penzionerima bude bolje iz godine u godinu, iz dana u dan, da oni dobijaju povećanje penzija iz godine u godinu, i ne kako opozicija savetuje da ne dajemo 5.000 dinara i da ne povećavamo penzije i da to nema realnih osnova. I, te kako ima realnih osnova i politika Vlade Republike Srbije će biti upravo ovakva - bolji život naših penzionera, bolji život naših građana, jeste moto našeg rada i tako će biti u budućnosti. Hvala.
Hvala, ministre Đorđeviću. Hvala, svim narodnim poslanicima na diskusijama. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Obaveštavam narodne poslanike da ćemo nastaviti sa radom u ponedeljak u 10.00 časova. Hvala. [[Sednica je prekinuta u 17.55 sati.]]