Dame i gospodo poslanici, znala sam da ću repliku da sačekam bez prisustva ministra Lalovića, zato što i on zna da je neprijatno po njega samog što ću ovo da kažem, ali zato će to da naiđe na odobravanje većine poslanika u danu za glasanje, a pre svega predstavnika sindikata zaposlenih i radnika u Srbiji, jer se radi o amandmanu na član 243. Zbog javnosti i zbog vas koji niste bili juče ovde, moram da podsetim da je reč o amandmanu gospode Dušana Mrvoša, dr Žarka Obradovića, a istovetni amandman u suštinskom smislu sam podnela ja. Radi se o tome da mi zapravo tražimo, poslanici SRS, a tražila su i pomenuta gospoda, da Vlada bude jedan od garanata pri "zaključivanju kolektivnog ugovora između poslodavca i zaposlenog, odnosno predstavnika sindikata". Kako stvari stoje, moram da obavestim gospodina ministra, na ovaj način, pošto on nije u sali, neko će od njegovih da mu prenese, jedan poslanik iz ove njegove partije je ušao u salu, u danu za glasanje biće izglasan amandman na član 243. Ne mogu to da tvrdim, ali ako druge kolege budu ostale pri onom principu koji su izneli ovde, kao što to radi SRS, to će se desiti, a gospodin ministar je sinoć na nacionalnoj televiziji u razgovoru sa predsednikom Samostalnog sindikata Srbije i u obraćanju sa "Miko i Lale" rekao da će zakon da povuče ako amandman na član 243. bude usvojen. Dakle, potrebno je da, kolege iz SPS-a, verujem da će to uraditi i kod sledećeg amandmana, i kolege iz NS-a, odnosno SPO-a, koji su u zajedničkom poslaničkom klubu, opet saopšte ministru da će glasati za amandman SRS, odnosno i svoj u istovetnom tekstu i onda možete da ga obavestite da ne ulazi u salu, jer je rekao da će zakon da povuče. Šta to zapravo znači? I takvo ponašanje ministra i pre svega kratak fitilj koji on ima, to se tako u narodu kaže, da on za naša obrazloženja sinoć na kraju rasprave kaže da su besmislena, bezvezna i da vraćaju na staro! Moram gospodina ministra da podsetim, valjda će mu preneti ova gospođa i ovaj jedan njegov poslanik što je ovde prisutan, da o periodu o kome on govori o vraćanju na staro mnogi radnici u Srbiji danas sanjaju. Nije to bilo zlatno vreme i nisu tekli med i mleko, ali su radnici imali posao i po bivšem zakonu pre "lopovskog Milovanovićevog", jer je izglasan krađom glasova u Skupštini, uz pomoć i organizaciju DS-a, radnici su imali garanciju Vlade. Pošto je ministar, očigledno, nesposoban da u ime Vlade Republike Srbije garantuje za opšti kolektivni ugovor, neka povuče zakon i još bolje neka podnese ostavku, ili cela Vlada, ako ne može kao garant da stoji iza toga. Nastaviću sa konkretnim primerima i sa kontraargumentacijom na sinoćno izlaganje ministra o amandmanu koji budem imala, gotovo istovetno, zapravo samo je tehnička stvar u pitanju, kao što je ovaj pomenuti kolega.
Da bi bilo jasno, mi govorimo o amandmanu koji su podneli poslanik NS-a Dušan Mrvoš i zajedno narodni poslanici SPS-a Žarko Obradović i Milisav Petronijević. Da li neko želi o ovom amandmanu? Dušan Mrvoš se javio, pa potom Zoran Krasić. Gospodin Stevanović je odustao.
Dame i gospodo poslanici, u uvodnom ekspozeu gospodina Lalovića rečeno je da ovaj zakon, između ostalog, što je novina i suština ovog zakona, stavlja socijalni dijalog, odnosno kolektivno pregovaranje kao dominantnu formu dogovaranja. To je sjajno. To je najiskrenije sjajno i takav je princip i u zemljama zapadne Evrope. Tamo je socijalni dijalog kategorija dogovaranja i to kolektivno pregovaranje je praktično dominantno dogovaranje. Navešću samo primere dve zemlje zapadne Evrope koje su to uradile. Irska je to uradila 1987. godine, sa jednom revizijom 2000. godine. U Irskoj ne postoji problem nezaposlenosti. Holandija je to uradila 1982. godine i Holandija je u takvoj situaciji sada da, u trenutku ako sve stane u Holandiji, sve prestaje da radi, niko ne radi, još 50 godina mogu da žive na istom nivou kao što žive sada. Taj princip je izvanredan i sa te strane apsolutno podržavam taj deo zakona o radu i deo izlaganja ministra.S druge strane, socijalni dijalog je uvek sastavljen ili ima tri učesnika. S jedne strane su to poslodavci, sa druge strane su tu reprezentativni sindikati i sa treće strane je to država preko Vlade. Zašto bi to bilo drugačije kod nas? Vlada ima najjasnije definisanu ulogu u tom dogovaranju i, iskreno, Vlada ima najveću moć odlučivanja i kreiranja bilo zakona, sem naravno Narodne skupštine, tako i zakona i miljea za socijalni dijalog i miljea za razvoj zemlje. U trenutku kada svi partneri postignu svoj dogovor, odnosno ne svoj, nego postignu dogovor o najvažnijim problemima u svojoj zemlji, kada se definišu načini i vreme rešavanja tih problema, tada je postignut taj nacionalni konsenzus, odnosno postignut je tzv. socijalni pakt i tek tada svaki od tih partnera može da radi svoj posao, a da država napreduje. Koliko znam, i premijer zna šta radi i iza toga stoji. I većina ministara zna šta radi i iza toga stoji. Zašto je problem gospodina Lalovića da se prihvati ovaj amandman i da Vlada bude jedan od potpisnika opšteg ugovora – da tim svojim potpisom ili potpisom predstavnika Vlade, Vlada bude garant tih opštih uslova ili tzv. nacionalnog konsenzusa postignutog između poslodavca ili poslodavaca, između sindikata i između države. Reći ću vam samo jednu stvar. Opšti kolektivni ugovor, ili hajde da probamo da na brzinu razjasnimo kako izgleda za ljude koji nisu u toj materiji, i zašto bi svi bili u toj materiji: postoji opšti kolektivni ugovor koji važi za čitavu teritoriju zemlje, za sve grane i za sve zaposlene; postoji granski ugovor za svaku granu posebno; postoje teritorijalni kolektivni ugovori i pojedinačni kolektivni ugovori. U opštem kolektivnom ugovoru koji važi za čitavu zemlju, za sve grane i za sve radnike definišu se opšte stvari, osnovne stvari, minimum od koga se kasnije kreće u kolektivno pregovaranje po granama, po teritorijama ili između sindikata i poslodavaca u okviru jedne firme. U opštem kolektivnom ugovoru stoji, evo, vest u novinama, "Večernje novosti", između ostalog, treća strana - dogovorno je da je minimalna zarada 6.993 dinara, znači 7.000 dinara. U opštem ugovoru stoji da će minimalna zarada biti toliko, da je radno vreme osam sati. Neće Vlada, ili ne stoji u opštem ugovoru radno vreme, ostaje između poslodavaca i sindikata da se dogovore da li će raditi od 6,00 do 14,00 ili će raditi od 9,00 do 17,00. Država je garant da će se raditi osam sati. Svako ko se žali i kaže da ga poslodavac tera da radi duže od osam sati, ima pravo da se zaštiti i da traži pomoć države. Država šalje svoje inspekcije itd. Ne vidim zašto ako hoćemo da donesemo ovaj zakon koji je u znatnoj meri bolji od trenutno važećeg Zakona o radu, zašto da onda i ta vlada koja zakon predlaže Narodnoj skupštini i ova Narodna skupština ne prihvate mogućnost da i ta vlada koja je zakon predložila Narodnoj skupštini i Narodna skupština koja će zakon usvojiti, ne budu garanti opštih stvari kojima se praktično stvara milje za razvoj, investicije itd. (Predsednik: Vreme.) Završavam, još jedna rečenica, znači, suština u priči je samo jedna. Ono što radimo i ono što predlažemo da iza toga stojimo i da to garantujemo. Vlada je predložila zakon, pa zašto ne bi Vlada bila, jer je već učesnik u tom socijalnom dijalogu, preko svojih predstavnika kao jedan od tri subjekta i zašto onda ne bi Vlada bila potpisnik tog opšteg ugovora i te opšte stvari i svojim autoritetom Vlada garantovala u ovom slučaju i poslodavcima i zaposlenima. Hvala predsedniče.
Izvolite gospodine Krasiću.
Pored principijelnog neslaganja koncepcijske prirode koje su poslanici SRS u odnosu na ovaj predlog zakona izrazili za proteklih nekoliko dana, mora da se istakne i sledeće: ova vlada je obećala da će da pravi institucije; ova vlada je obećala da će država biti garant; pojedini ministri i u ovoj vladi, a prepoznatljivi po rečima - problemi i rezultati, takođe su obećali rešavanje između ostalog i ovog problema. Ova vlada je prošle godine predložila Zakon o socijalnoekonomskom savetu, predložila je Zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, predložila je ovaj zakon koji je na dnevnom redu i najavila nam je niz, takođe, zakona koji direktno ili indirektno dotiču materiju radno-pravnih odnosa. Ako je to sve obećala ova vlada, onda ova vlada ne sme da pobegne iz procesa kolektivnog ugovaranja, ne sme da pobegne, zato što je poslodavac, možda najveći poslodavac u ovoj zemlji, a što direktno kada su u pitanju zaposleni u organima državne uprave, što indirektno kada su u pitanju zaposleni u organima lokalne samouprave, javnim službama i javnim preduzećima. Ova vlada ne sme da izbegne kolektivno ugovaranje i zbog drugog razloga, a to je zato što je ona jedina odgovorna za ekonomsku politiku u zemlji. Ona treba da uđe u ovaj proces i da na kraju svake godine u tom dijalogu dogovori najnižu cenu rada koja će biti reper i osnov za nagrađivanje i vrednovanje rada u Republici Srbiji. Nema jasne ekonomske politike u ovoj zemlji, ukoliko se cena rada prepusti slobodi ugovaranja i pregovaranja samo između poslodavca i sindikata. Onda će država imati drugu situaciju, da dolazi do nekritičkog, selektivnog, a može se pojaviti i posle nekoliko godina i zaključak, do pogrešnog preseljenja kadrova iz jedne grane i jedne oblasti u nešto drugo. Zato država u vidu Vlade mora da bude obavezni učesnik kolektivnog ugovaranja, kada je u pitanju opšti kolektivni ugovor. Ona to ne može da izbegne. Sve konvencije Međunarodne organizacije rada koje imaju za cilj da urede odnos između sindikata poslodavca, sindikata i države, zaposlenog i države, zaposlenog i poslodavca, ukoliko predviđaju mogućnost kolektivnog ugovaranja, zasnovane su na principu tri strane. Ovde imamo samo jasnu poruku ove vlade da ona ne želi da bude učesnik u kolektivnom ugovaranju. Ne želi da ima obavezu, ne želi da bude garant, ne želi da vodi koegzistentnu ekonomsku politiku, već želi da tu ekonomsku politiku vode kapilarni delovi ovog sistema! Ukoliko Vlada izbegne svoje učešće u procesu usvajanja i izmene opšteg kolektivnog ugovora, onda ova vlada jasno svima stavlja do znanja da nju ne interesuje rad, zaposleni, zarade, ne interesuje, a u krajnjem slučaju i onaj deo ljudskih prava koji se tiču rada i po osnovu rada!
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, pa gospodin Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, zalažemo se da Vlada Srbije bude obavezni učesnik u zaključivanju opšteg kolektivnog ugovora. To za nas nije neko novo rešenje. To rešenje je kod nas bilo sve vreme naše vlasti, od 1990. godine do 2001. godine. Ukoliko Vlada ne bude učesnik u zaključivanju opšteg kolektivnog ugovora, nećemo imati kredibilne učesnike. Ne možemo danas da govorimo o kredibilitetu sindikata, donekle samostalni sindikat, iako mi nismo najzadovoljniji radom rukovodstva Samostalnog sindikata. Ako govorimo o ovim drugim sindikatima, Branislav Čanak i sindikat "Nezavisnost" uopšte nisu reprezentativni. Ovih dana, po našim informacijama, Branislav Čanak prikuplja neke potpise od seljaka, od poljoprivrednihproizvođača; jedno 50.000 takvih poti jer se radi o amandmanu na član 243. i onda će nezavisni sindikat biti reprezentativan. Vi znate, poljoprivredniproizvođači nisu ni čuli za nezavisni sindikat, a daleko od toga da ga podržavaju, jer svi mi znamo angažovanje Branislava Čanka. On je isto što i Nataša Kandić, Sonja Biserko i Biljana Kovačević-Vučo: svi su bili na istom zadatku od 1990. godine, pa do današnjeg dana. Ako govorimo o udruženju poslodavaca, da li imamo reprezentativna udruženja? Pa takoreći mi ih nemamo. Postoji jedna unija sa 10-15% pokrivenosti kada je reč o članstvu. Naravno, tu se na velika vrata gura Bogoljub Karić kao predsednik nekog fantomskog "udruženja industrijalaca". Ministar Lalović nije ovde, upozorio bih ga, može Bogoljub Karić da prevari Lalovića, pa Slobodana Miloševića, našeg predsednika, sto puta je prevario. Koristio je sredstva Fonda, koristio je razne kredite, ali umesto da gradi fabrike na Kosovu i Metohiji, on je pravio vile na Dedinju! To je istina!! U Srbiji danas sve je moguće! Znači, u tim uslovima kada nemamo kredibilnih udruženja poslodavaca, kada su sindikati sumnjivi kada je reč o zaštiti zaposlenih ljudi, Vlada mora da bude garant minimuma prava svih zaposlenih. Mi se koncepcijski duboko razlikujemo od predlagača, to je istina i on je to sinoć govorio na televiziji. Ministar Lalović potiče iz onog DOS-a od 2001. godine. Znate kakva je njihova deviza bila – samo tržište, tržište će sve da reši. Tržište ništa nije rešilo! Mi smo svedoci, nekoliko godina unazad, da tržište ništa nije rešilo u okolnim zemljama. Ko nameće taj koncept? Pre svega, nameće MMF i Svetska banka. U svim zemljama i kod nas u Srbiji, u prethodne tri godine, od 5. oktobra, odigralo se na isti način. Bilo je nekoliko faza tog koncepta: – prva faza je rasprodaja preduzeća. Bila je rasprodaja preduzeća i nijedna prodaja nije bila dobra. Čak ni one prodaje kao što su cementare, nisu bile dobre prodaje, jer je smanjen broj zaposlenih npr. u cementari u Paraćinu, sa 2.800 na 700 radnika. Onda nema para ni za penzijske i zdravstvene fondove, ni za poreze. Smanjen je broj radnika. – druga faza je, navodno, tržišno utemeljenje cena, eufemizam za veliko povećanje cena i struje i komunalija. Znate da je sve poskupelo deset puta. – treća faza je liberalizacija tržišta kapitala, gde, navodno, investitori dolaze. Niko nije došao od investitora, ako ne računamo ove prodaje pri čemu su pare otišle u budžet i potrošene, a sve je praćeno samo likvidacijom banaka i bankrotom privrede. Znači, taj koncept se pokazao neispravnim. Moguće je ići sa drugim konceptom kakav je u Sloveniji, kakav je u nekim drugim državama. Ministar Lalović duboko nije u pravu kada insistira na ovom konceptu. Da završim kada je reč o amandmanu. Mi se zalažemo da Vlada Srbije bude "obavezni učesnik" u zaključivanju opšteg kolektivnog ugovora, jer to je najbolja garancija za minimum prava zaposlenih ljudi.
Narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo, amandman na član 243. koji je podnela gospođica Nataša Jovanović, svakako da je ... (Predsednik: Taj amandman je posle, sada govorimo o amandmanu gospodina Mrvoša na isti član.) ... ista je suština amandmana, samo što je jedna reč izmenjena, koja govori o neophodnosti da Vlada učestvuje u zaključivanju kolektivnog ugovora, pored reprezentativnih sindikata i reprezentativnih poslodavaca. Neophodno je da i Vlada učestvuje kao tripartitni partner u odlučivanju i u zaključivanju kolektivnog ugovora. Dakle, ovde se jasno vidi da Vlada hoće da poturi kukavičje jaje poslodavcima i sindikalcima, da oni sami odlučuju o sudbini radnika. Međutim, neophodno je da Vlada uzme učešće, jer, naravno da je Vlada najveći garant u zaključivanju kolektivnog ugovora. Prosto rečeno, pregovarali bi Karić, Smiljanić i Lalović. To su sadašnji predstavnici ove tri strane, koji bi zaključili kolektivni ugovor, naravno, da bude bolje za radnike Srbije. Međutim, gospodin Lalović je više puta rekao da nas amandmani SRS i SPS vraćaju u prošlost. Moram da naglasim član 179. koji govori o devet načina na koje može da se da otkaz radniku. Taj član 179. je najvažniji i posle njega ovaj 243, koji najveću zaštitu daju radničkoj klasi. Svakako da ta konstatacija o vraćanju u prošlost nema smisla. To me vraća na onu priču gospode iz DS, koji kažu da, ako promenimo Zakon o radu, navodno, na taj način ćemo poterati strane partnere koji su veoma zainteresovani za našu privredu. Prema tome, ne možemo mi njima da poklonimo teško stečene fabrike koje su naši očevi i dedovi gradili, a uz to da im damo besplatnu radnu snagu i da oni mogu da razvijaju svoj biznis u Srbiji, a mi doživotno da budemo njihovi robovi. Znači, kako ministar Lalović govori, mi sada treba tim krokodilima da budemo žrtve. Gospodo, ovi krokodili koje pominje ministar Lalović, oni ne puštaju suze u odnosu na one prave krokodile koji puštaju suze kada čvrsto stegnu svoju žrtvu u čeljust. Prethodni govornik je pomenuo sumnjivost predstavnika sindikata. Ono "Mile i Lale", to smo videli u sinoćnjoj emisiji na Prvom programu RTS-a. Ima očitih primera, od 2000. godine naovamo, predstavnika sindikata. Jedan od njih je Vranuša, koji je držao vatrene govore na svim lokalnim i državnim televizijama, branio, udarao se po grudima, štitio interese radnika. Ta prethodna vlast je našla metod kako da ga smiri, a to je da ga odmah postavi u Upravni odbor EPS-a. Tako je i prethodni ministar, vođa radničke klase, postavljen za ministra za rad i zapošljavanje. Takođe i sadašnji ministar je tako došao. Znači, od 2000. naovamo vlast ima jasan cilj kako primiriti i ugušiti sve pobune; na taj način što će podeliti njima dobre funkcije, visoke plate i udri po radnicima, vi ste oštećeni, vi ste ovakvi, onakvi – a svoj džep u prvom planu. Zato hoću da kažem da ima i daleko boljih primera. To su sindikati u TENT, u TE "Kolubara", gde predstavnici sindikata obezbeđuju svojim radnicima idealne uslove i za letovanje i za zimovanje, posebno invalide rada smeštaju u banju. Imao sam još nekoliko zanimljivih pitanja za gospodina ministra, ali pošto nije prisutan, toliko o amandmanu.
Narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, u svakom pravnom sistemu postoji hijerarhija pravnih propisa koji određuju prava i obaveze građana. Zakon o radu, nekad se zvao "radnički ustav", ali ovakav zakon koji je predložen, ne može se nazvati radničkim ustavom. I pored pokušaja poslaničke grupe SRS da amandmanima loš tekst Predloga zakona, mnoge odredbe, popravi, nažalost, Vlada nije prihvatila mnoge od tih amandmana, ni jedan od amandmana koji je ključan da bi ovaj zakon iole zaštitio radnike koji se nalaze u teškom položaju od dolaska DOS-a na vlast; a sada produženi DOS nastavlja sa ponižavanjem radnika širom Srbije, kroz ukidanje osnovnih prava na rad, osnovnih prava na zaradu i na goli život. Izbegavanje Vlade Srbije da bude učesnik u sklapanju opšteg kolektivnog ugovora bežanje je od istine i odgovornosti za stanje radnika u Srbiji. Ako je opšti kolektivni ugovor, posle Zakona o radu, krovni kolektivni ugovor, postavlja se pitanje, kako mogu, po članu 245, Vlada ili opštine ili drugi organi lokalne vlasti biti učesnici u zaključivanju posebnog kolektivnog ugovora, kao osnivači, a Vlada, koja je osnivač republičkih javnih preduzeća, ne može, a sa druge strane je direktno odgovorna za restrukturiranje 63 velika preduzeća u Srbiji. Navodno, po programu Republičke vlade, nažalost, ta velika preduzeća, sa preko 200.000 radnika, prepuštena su uništenju. Verovatno se želi, kroz postupak uništenja do stečaja, budzašto da budu prodata u stečajnim postupcima. Ova pljačkaška privatizacija, koja se odigrava unazad dve godine, sa hvalom da taj postupak treba ubrzati, da bi se ostvarili ciljevi nalogodavaca, i prethodnoj i ovoj vladi, da se uništi privreda Srbije, a kada se uništi privreda Srbije, onda je lako vladati gladnim radnicima, gladnim narodom. Rečeno je u obrazloženju na amandman poslanika Nataše Jovanović da Vlada Republike Srbije nije član nijednog udruženja poslodavaca. Ako se pogleda član 243, o čemu su i ovde prethodni govornici govorili, ko su ta reprezentativna udruženja poslodavaca? Rečeno je ovo - da li je Karić reprezentativni čelnik tih poslodavaca koji predstavljaju moć i snagu Srbije, kako je nazvao svoj pokret. U Kraljevu imamo predstavnika tzv. Udruženja industrijalaca, vlasnika "Građevinara" Radenkovića, koji je uništio sa ostalima građevinsku firmu "Kablar" i sada su radnici "Kablara" ostali bez posla. Ni one jadne nadoknade koje su dobili presudama Opštinskog suda za tri i po godine ne mogu da ostvare preko Trgovinskog suda. Da li će doživeti tu sudbinu i radnici "Magnohroma", radnici "Fabrike vagona" kada se i ova dva velika kolektiva u Kraljevu oteraju u stečaj, a nažalost, u upravnim odborima "Magnohroma" i "Fabrike vagona" sede predstavnici Vlade Republike Srbije. U Upravnom odboru "Magnohroma" sedi Igor Tadić, sada je savetnik za privredu predsednika Tadića. Kako "Magnohrom" stoji najbolje znaju radnici u Kraljevu; od 5.500 radnika došlo se do 2.200 od kojih samo polovina prima neku zaradu, dok ostali dođu u 10,00 na posao, nemaju posla, vraćaju se u jedan ili dva popodne. Suština je dva različita koncepta - bežanje, kao što reče ministar koji ovde nije prisutan, sa njegovim izlaganjima koji su pokušaji ponižavanja poslanika SRS i amandmana koji su podneli, da sve što su predložili poslanici SRS vraća na staro. Ne treba bežati ni od čega što predstavlja ... (Predsednik: Vreme.) ... i staro, ako je dobro. Nažalost, ovaj koncept koji se primenjuje od 2000. godine je uništavanje i privrede i države Srbije i srpskog naroda. Taj koncept MMF-a dobro je iskusila Argentina, Indonezija i mnoge zemlje u svetu, ali ne odustaje se od tog koncepta ovde, jer treba do kraja da se izvrše ti zadaci. Nadam se da ovo što su rekli poslanici SPS i NS da će ostati dosledni, pa po cenu, ako već ministar do sada nije povukao Predlog zakona, da to učini sada.
Hvala vama. Hajdemo ponovo, da ne bi bilo zbunjivanja, sada govorimo o amandmanu koji su podneli Dušan Mrvoš, narodni poslanik iz Nove Srbije i narodni poslanici iz SPS, gospodin Obradović i gospodin Petronijević. Koncentrišite se o čemu govorimo. O ovom amandmanu da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Rajko Baralić. Slični su amandmani, potpuno razumem, ali naprosto minimum koncentracije. (Nataša Jovanović, sa mesta: Po Poslovniku, gospodine predsedniče.) Samo da završi gospodin Baralić, dobićete reč.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi rukovodstva Samostalnog sindikata, narodni poslanici Dušan Mrvoš, Milisav Petronijević, dr Žarko Obradović, podneli su amandman na Predlog zakona o radu na član 243. koji se menja i glasi, na način kao što smo dobili obrazloženje. Mislimo da još nekoliko rečenica treba ovde da se kaže - opšti kolektivni ugovor je jedna od najvažnijih tekovina sindikalne borbe. Oni koji to ne razumeju, guraju sindikat na one pozicije da se bave onim pitanjima koja treba da budu rešena drugim zakonima ili propisima koji regulišu zaštitu na radu i slične stvari. Potpuno je normalno da radnik koji je kalioničar, livac, rudar ima svaki dan litar mleka zbog ugljene prašine, zbog špona, zbog isparenja itd. Normalno je da medicinski radnici koji rade u zoni zračenja imaju olovne kecelje. Normalno je da drugi radnici koji rade teške poslove imaju ona sredstva obezbeđenja koja su neophodna da bezbedno obavljaju svoj posao. Potpuno je normalno da radnici rade osam sati. U Čačku u kafani "Car Lazar" koja na tom mestu postoji 100 godina, postoji spomen–ploča koja je podignuta "trima osmicama" – osam sati rada, osam sati odmora i osam sati kulturnog uzdizanja. To je bio predmet sindikalne borbe iz socijalističkog radničkog pokreta pre 100 godina. Ne treba sindikat danas da se bavi time. Sindikat treba da se bavi onim pitanjima koja su upravo sada na dnevnom redu. Kad jedan sindikat jeste reprezentativni, kolega Mrvoš je dao krajnje korektnu elaboraciju, onda on treba da bude u ovom odnosu, kao što je ovim amandmanom predviđeno, sa Vladom. Koga to plaši? Ko se plaši organizovanog i snažnog sindikata, on u stvari ima druge ideje, da proizvodi male sindikate koji će da cepkaju sindikalnu borbu kojom se lakše upravlja. To smo videli, da ne ponavljam, sve kolege koje sede ovde. Ovaj amandman na bolji način reguliše, na jasniji način, ne kao što se ovde govori, kao što govore oni koji nam suprotstavljaju argumente, da se na ovaj način Vlada obavezuje da radi nešto što je prošlost. Naprotiv, Vlada se na ovaj način dovodi u poziciju da učestvuje u nečemu što je veoma važno za milion ili dva miliona ljudi koji su u radnom odnosu. Valjda Vlada kao izvršna vlast koja preuzima odgovornost za vršenje vlasti, koju joj daje poslanička većina, koju je birao narod, ne treba da se boji svojih radnika i svog sindikata. To treba da iskaže na taj način što će prihvatiti ovaj amandman. Ako to neće, imaće bogate pojedince koji će moći direktno da utiču, da lobiraju. U ovoj zemlji još ne postoji zakon o lobiranju, čujem da se nalazi u pripremi, koji će moći pobočnim linijama da utiče na različite zakonske projekte, a da se pri tom ne zna ko ih predlaže, u čije ime dolaze i zašto ih je neko prihvatio. Na ovaj način, prihvatanjem ovog amandmana, ove stvari se na jedan bolji način regulišu. Da kažem na kraju, tvrdnja da je ovo vraćanje unazad moglo bi da bude i tvrdnja da je ovo korak unapred. Pre 100 godina ovi isti sindikati su se borili da skraćuju ove nadnice na osam sati, da se plaća produženi rad, zato su dobijali otkaze, zato ih je hapsila žandarmerija, zato su bili u glavnjačama. Ne može nikako biti da su levičarska rešenja u zakonu o radu vraćanje unazad. Još jednom želim da kažem - mi ovde govorimo u ime radnika. Poslodavci su dovoljno sposobni, bogati, moćni da preko svojih udruženja i drugih neformalnih i neprincipijelnih lobi grupa mogu da lobiraju predstavnike vlasti u svakoj državi u svetu. Zbog toga ću glasati za ovaj amandman. Zahvaljujem.
Izvolite, po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine predsedniče, moj vam je savet da se koncentrišete na vođenje sednice, a ne da takve pridike delite poslanicima SRS koji su ovde veoma odgovorni ljudi, časni, koji štite interese radnika i koji danima pokušavaju da ubede ministra, koga nema ovde i molim vas da mi na kraju kažete gde je ministar Lalović, da li u trenutku dok raspravljamo o ovome znate gde je ministar Lalović!? To tražim od vas da mi odgovorite, pošto vam iznesem gde ste povredili Poslovnik. Ako ne znate, pokušajte preko nadležne službe da saznate da li je ministar u zgradi i to je moje drugo pitanje!? Ako je u zgradi, ako dobijete potvrdan odgovor, zašto nije u sali kada je u pitanju rasprava o ključnom amandmanu na član 243. bez koga, odnosno ovako kako ga je on predložio, zakon nema svrhe! Sve je isto kao što je bilo. Povredili ste član 99. koji kaže: "Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu", a vi ste prigovorili poslanicima SRS da ne govore o tome. Govore i oni su nam lepo rekli, i gospodin Stevanović i gospodin Četrović, da govore o amandmanu koji je suštinski isti kao onaj koji su podnela gospoda Dušan Mrvoš i Žarko Obradović, a da je amandman SRS, čiji sam ja podnosilac, u suštini isti. Možda ste vi zaboravili da je Ustavni sud, na čijem čelu je još uvek ovaj vaš Vučetić, bajni ekspert iz G17, doneo odluku, posle više od godinu ili dve dana, poslanici mogu, a to je član 137. Poslovnika, da govore i o drugim amandmanima podnosilaca iz drugih poslaničkih grupa. Još, uzgred budi rečeno, kao predsednik Skupštine, niste se potrudili za godinu dana da nam posle te informacije koju nam je dostavio Ustavni sud, a tiče se i amandmana i nekih drugih stvari, da dostavite prečišćeni tekst Poslovnika – tek toliko o vama i vašoj brizi za poštovanje Poslovnika.
Dužan sam da dam obrazloženje i objašnjenje po Poslovniku. Preneću gospodinu Tomislavu Nikoliću, koji je predsednik Administrativnog odbora, da imate primedbu što nije uradio ono što je obaveza Administrativnog odbora, a to je, da naloži stručnoj službi da prečišćeni tekst Poslovnika dostavi, a na to me je sada opomenu i sekretar i zahvaljujem vam se. Istovremeno, nisam predsednik Skupštine godinu dana, ali vodim računa samo o činjenicama, pa pretpostavljam da većina to zna. Kada je u pitanju član 99. on izričito kaže, kao što ste citirali u prvom stavu, da je poslanik dužan da govori o onome što je na dnevnom redu. Ja sam na to upozorio sve poslanike, a ja ne znam odakle vam ideja da sam prozivao neku poslaničku grupu, jer nisam pomenuo nijednu poslaničku grupu. Zamolio sam sve poslanike da se koncentrišu, jer već nekoliko govornika, a ne pravim tu vrstu razlike da obraćam pažnju iz koje poslaničke grupe, u svom je nastupu citiralo potpuno pogrešan amandman, pa sam ih upozorio da se koncentrišu o kom amandmanu govorimo, a naravno, pri tome zadržavajući pravo poslanika po "odluci Ustavnog suda" da mogu da govore i o amandmanima druge poslaničke grupe, što i rade. Upravo je u toku jedna takva rasprava. Ne znam da li ste zadovoljni pojašnjenjem ili niste? (Niste.) Onda će se i o tome izjasniti Skupština u danu za glasanje, a sada izvolite, ponovo po Poslovniku, Nataša Jovanović.
Gospodine predsedniče, ne negoduju poslanici iz klupa zbog toga što se ponovo javljam, po drugom članu, nego zato što vam je nesuvislo obrazloženje. Oni negoduju na vaše obrazloženje, a ne na to što se ja ponovo javljam. Član 28. Poslovnika kaže da ste vi kao predsednik Skupštine dužni da se starate o primeni Poslovnika Narodne skupštine, da ste vi kao predsednik Skupštine, kako kažete, manje od godinu dana, da vam računam onaj jedan dan kada niste znali da li ste više predsednik Skupštine, možda sa tim danom ima 365 dana, a možda nema, nije važno. Postoji jedan dan u godini 2004. kada ste imali dilemu da li ćete da budete ili nećete predsednik Skupštine, možda ste to zaboravili. Dakle, vi ste dužni da se starate o primeni Poslovnika Narodne skupštine i potpuno je licemerno i nekorektno da čoveku kao što je doajen ove Skupštine – od početka višestranačja, gospodinu Tomislavu Nikoliću, koji je na svu sreću predsednik Administrativnog odbora, pa može da ukaže na greške kada ih pravite, prebacujete u njegovom odsustvu, "nije uradio to Administrativni odbor"!! Ja sam se vama lično obratila i rekla da se ni vi kao predsednik Skupštine niste potrudili da se to desi, a inače, bez obzira na to što sada demantuje, vi ste se obratili poslanicima posle izlaganja poslanika Četrovića, i rekli da treba da se skoncentrišu na ono što govore. Ja vam kažem da po članu 99. poslanik ima pravo da govori samo o onome što je na dnevnom redu, a gospodin Četrović je to upravo radio, kao i gospodin Stevanović pre njega. Znači, vi niste pratili o čemu se radi ili ne znate šta je na dnevnom redu i ostali ste mi dužni odgovor gde je u ovom trenutku ministar Lalović, želim kao poslanik Narodne skupštine da znam, da li predsednik Skupštine ima informaciju gde se nalazi ministar, da li je u zgradi i ako jeste, zašto nije ušao u salu?
Hvala gospođice Jovanović. Dakle, pošto sam dužan da radim po Poslovniku i pošto se zalažem da zakon bude isti za sve, citirali ste dobar član, ali ja vam nisam ni govorio o tom članu, već o članu 69. koji kaže šta radi Administrativni odbor. Kaže: "Odbor prati primenu ovog poslovnika, razmatra i daje predloge za njegove izmene i dopune i daje mišljenje Narodnoj skupštini, na njen zahtev, o primeni pojedinih odredaba ovog poslovnika". Pošto ste vi ispoljili zahtev, ja sam obavestio Skupštinu da ću obavestiti predsednika Administrativnog odbora o kome nisam rekao ništa loše, jer ne znam zašto bih, te da ću ga obavestiti da postoji takav zahtev i da se nešto preduzme, i naravno, da će mu stručna služba stajati na raspolaganju. Samo trenutak – shvatio sam, dozvolite da i ono što nije moja obaveza po Poslovniku, pošto je bilo insistiranje, da odgovorim, dakle, predsednik Skupštine nije obavezan da daje obaveštenja gde se nalazi neki ministar, ali ako me konkretno pitate, ministar Lalović se nalazi ovde u Skupštini, prati ovo zasedanje i razgovara o zakonu o radu, tako da, nemojte da dobacujete, nije korektno. Dakle, tu je i ako postoje još neka pitanja, spreman sam da ih prenesem. Po Poslovniku se javio gospodin Ristić. Budite ljubazni, pre vas se javio gospodin Ristić, pa sam ga zamolio, a svakako vas pitam da li ste zadovoljni ili niste? Izvolite gospodine Ristiću, pa će dobiti reč gospođica Jovanović. Poštujte redosled narodnih poslanika. Samo sekund, nije vam uključen mikrofon, gospodine Ristiću, da li se slažete da prvo gospođica Jovanović uzme reč, pa vi? Izvolite.
Iako je gospodin Ristić mnogobrojne stvari grešio kada je bio predsednik Administrativnog odbora, on za razliku od vas ipak zna šta je red i da, kada date odgovor i objašnjenje na povredu Poslovnika narodnom poslaniku, vi morate da pitate da li je poslanik zadovoljan odgovorom. Pošto mi nismo vaši đačići u klupi, ja sam dužna kao poslanik da izađem za govornicu i da vam kažem da li sam zadovoljna odgovorom ili nisam, pa vi budite toliko ljubazni i saslušajte šta ću vam reći. Nisam zadovoljna odgovorom, pre svega, što se tiče člana 28. i ja sam njega reklamirala, a vi ste se pozvali na član koji govori o tome šta je nadležnost Administrativnog odbora i nisam zadovoljna vašim indiferentnim stavom kada je u pitanju prisustvo ili ne prisustvo ministra. Tačno je to da vi niste u direktnoj obavezi da mi to kažete, ali ja sam vas kao prvog među jednakima i kao predsednika najvišeg zakonodavnog tela pitala da li vi imate ta saznanja. Rekli ste da imate: sada recite lepo javnosti i poslanicima da je ministar ispred, da pije kafu kada se razgovara o članu 243. i o opštem kolektivnom ugovoru i opravdajte to pred građanima Srbije da vi to posmatrate mirno.
Žao mi je, nastaviću da radim po zakonu i ne mogu da obmanjujem građane. Ja odavde zbilja ne mogu da vidim da li neko pije kafu, pa ne mogu nikako da vam dam odgovor da ja nešto mirno posmatram, jer ja to ne posmatram. Izvolite, gospodine Ristiću.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, ovde je bilo primedbi na kršenje Poslovnika i odgovor od strane predsednika da će naložiti Administrativnom odboru da izvrši redakciju teksta Poslovnika, što je nemoguće. Nemoguće je da Administrativni odbor ove Skupštine inkorporira odluku Ustavnog suda u važeći Poslovnik. Znači, na to nema ovlašćenja po odredbi člana Poslovnika koji je predsednik citirao. Dakle, to je nemoguća stvar. Inače, odluke Ustavnog suda su vrlo često čudne i vrlo često nisu donete u vreme kada je to potrebno, kako bi regulisale neke društvene odnose. Posebno je pitanje zašto Ustavni sud još uvek nije rešio pitanje mandata koji je Administrativni odbor oduzeoposlaniku ovog saziva parlamenta bez njegove saglasnosti i bez njegove podnete pisane ostavke. Prosto zato što se pominju "odluke Ustavnog suda" i Poslovnik o radu po kome mi postupamo, smatram da je to bila dobra prilika da podsetimo na ponašanje Ustavnog suda, ali isto tako i da Administrativnom odboru, kakva je nekada bila praksa, nalažemo da radi nešto što nije u njegovom domenu. Dakle, Administrativni odbor ne može da inkorporira "Odluku Ustavnog suda" kojom se određeni deo Poslovnika stavlja van snage. Hvala.
Hvala vam. Srećom, nadam se da ćete biti zadovoljni mojim odgovorom, jer sam ja pazio šta govorim i jasno sam rekao da ću "preneti zahtev nadležnom odboru i njegovom predsedniku", ne da ću nešto naložiti, nemam nameru da naložim ništa. Izvolite, o istom amandmanu. Replika? Izvolite, gospodin Aligrudić, replika na izlaganje gospodina Ristića. Hvala.
Pa, tu je preferirano praktično nešto što ima veze sa poslaničkim klubom DSS-a. Dakle, pomenuta je nekakva odluka Administrativnog odbora, slučaj Dragiše Đokovića itd. Podsetiću vas na nešto što je istina. A to je, da Administrativni odbor ne donosi nikakve odluke o oduzimanju mandata niti ih je doneo u tom slučaju; da je bilo reči o podnetoj ostavci narodnog poslanika; da je bilo reči o posebnom odnosu poslaničke grupe DSS-a i mehanizmu koji je već javnosti poznat – na koji je način DSS sprečio nešto što je prosta otimačina i kupovina mandata, što se dešavalo u prethodne dve godine u ovoj skupštini i što se u ovom mandatu, sem u ovom pokušaju, nije desilo i nadamo se da se više nikada neće ni desiti u ovoj Narodnoj skupštini. Hvala.
Hvala vama. Replika na repliku? (Obraća se poslaniku Ristiću.) Nemojte... a, vi po Poslovniku? Molim, sada je replicirao gospodin i vi dajete repliku na njegovu repliku? (Boško Ristić, sa mesta: Ja njega nisam ni pomenuo.) Ne, niste. On je dao repliku jer se prepoznao u netačnom opisu. Dakle, vrlo je jasno. Hajde, budite ljubazni da prekinemo ovu vrstu diskusije, molim vas, molim vas gospodine Ristiću, nema razloga... (poslanik Ristić insistira). Izvolite gospodine Ristiću.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zaista nisam imao nameru ni da prozovem bilo kog poslanika a ni da izazovem repliku, niti ijednu poslaničku grupu. S obzirom na to da je tumačeno upravo ono o čemu sam ja govorio za ovom govornicom, smatram da je zaista na flagrantno kriminalan način oduzet mandat gospodinu Đokoviću, bez njegove volje... (glasovi - auuu, auuu) da je prekršen zakon i "Odluka Ustavnog suda" i to od strane onih koji se na legalizam veoma često i uporno pozivaju. Zaista pozivam sa ove govornice Ustavni sud da što pre odluči o ovom mandatu i ovoj zloupotrebi!! Vi znate da je podneta i krivična prijava protiv pojedinih lica koja su organizovano učestvovala u predavanju ove izjave o navodnoj "ostavci", koja je imala za posledicu i prestanak radnog odnosa gospodina Đokovića, koji je sada bukvalno na ulici. Prema tome, ponašajte se dosledno. I vi koji ste se pozivali na primenu Ustava i zakona to poštujte. Na ovakav način, a i uz činjenicu da je i jednom predsedniku Trgovinskog suda iz Prištine na isti način prestala sudijska funkcija, jer je neko lažno podneo navodno lični zahtev za prestanak sudijske funkcije, se pokazuje da ove institucije, na koje sada ukazujemo, ne rade svoj posao na pravi način. U ovoj državi moguće je da neko na "lični zahtev" izgubi poslanički mandat, ili da mu prestane sudijska funkcija. Mi smo zvanično, preko Odbora za pravosuđe dobili izveštaj Velikog personalnog veća da je čoveku prestala sudijska funkcija na lični zahtev, da je to konstatovano u ovoj skupštini, a da se čovek uopšte Velikom personalnom veću nije ni obratio. Radi se o gospodinu Todiću, inače predsedniku Trgovinskog suda u Prištini. To je paralela između poslaničkih mandata, sudijskih funkcija i načina na koji se vladajuća većina obračunava sa svojim političkim neistomišljenicima. Hvala.
Samo trenutak, molim vas, gospodine Aligrudiću (koji traži reč). Molim vas, samo trenutak, dakle, quod erat demonstrandum - šta se dešava kada se ne poštuje ono što je tema o kojoj se govori. Sada vam je jasno, pretpostavljam, zašto sam onoliko insistirao na koncentraciji. Ali, sada sam dužan ja pojašnjenje o načinu na koji vodim sednicu. Samo sam citirao šta radi Administrativni odbor. U oba slučaja, o kojima smo govorili, Administrativni odbor je telo koje nešto konstatuje. Konstatuje. I, imamo čitav niz primera i ne vidim zašto bismo se vraćali u prošlost. On konstatuje da je nešto urađeno. Nije korektno sa ove govornice objašnjavati da je nešto falsifikovano, ako su sa ove govornice obavešteni u trenutku predaje svi, i od strane gospodina koji je tada bio narodni poslanik, da to jeste "ostavka koju je on potpisao", i da je to konstatovano, i o tome su obavešteni svi poslanici. Molim vas, Administrativni odbornije u situaciji da takve stvari rešava, kao što nije bio ni ranije. Sada Administrativni odborkonstatuje da postoji, recimo, zaključak Vlade o nečemu i mora da se poštuje za svih 250 poslanika, jer ih ima 250. Ranije je konstatovao da u ovoj Skupštini sedi 308 poslanika, pa i da, takođe, imaju neke plate. On to konstatuje. Koliko ja razumem, a vi me ispravite ako grešim, on nema neke druge ingerencije u tom smislu i ne vidim razlog da se otvara rasprava, sada, šta se nekada dešavalo, ako su u pitanju sada nadležne institucije koje rade svoj posao oko svega što je sporno, a što se konstatovalo, nezavisno od većine i manjine. Pa, u tim odborima su, kao što znate, prisutni poslanici svih stranaka, molim vas. Da li želite i dalje da nastavite? (Obraća se poslaniku Aligrudiću.) Izvolite, replika na ovo što ste rekli, pa onda po Poslovniku. Izvolite gospodine Aligrudiću. Svakako, imate vi repliku na moje izlaganje. (Obraća se poslaniku Ristiću).
Kao što ste čuli i od strane predsednika Skupštine, u prethodnom sazivu parlamenta dejstvom Administrativnog odbora, čiji je predsednik tada bio upravo gospodin Ristić, učinjeno je čudo neviđeno, da se ne zna koliko poslanika u Narodnoj skupštini uopšte ima! Ima li ih 250 ili 280 ili 308?! A to je sve zbog toga što je neko pokušavao da, na silu Boga, suprotno i tada važećim odredbama zakona, bez obzira na "odluku Ustavnog suda", oduzme poslaničke mandate narodnim poslanicima. Bilo je u pitanju 45 mandata poslanika DSS-a, što je bio neviđeni skandal, zbog čega je i OEBS morao da reaguje i zahvaljujući čijem pritisku i pritisku Evrope je došlo do promena ovog stanja u Skupštini Srbije, jednom "iznuđenom odlukom Ustavnog suda", koja je bila potpuno protivna prirodi samog zakona i proporcionalnog sistema, o čemu smo svi zajedno ovde govorili, odnosno što smo konstatovali. A, što se tiče toga ko je šta tražio, šta je potpisao? Pa postoje grafolozi u ovoj državi. Pa, ako je nekom nešto krivo neka se žali sudu, pa nek sud odredi veštačenje, pa nek sud utvrdi ko je šta potpisao i ko je šta tražio!! A pomenuti gospodin, više ni ime ne želim da mu pominjem, ne samo da je tražio i podneo ostavku, nego je i tražio da mu se obezbede ona prava koja poslaniku pripadaju po osnovu prestanka mandata. Prema tome, to je živa istina u ovom slučaju. A oni koji su pokušali da "maznu" poslanički mandat drugoj poslaničkoj grupi, što DSS nikada nije činio, i što smo ranije vodili bitku za očuvanje svojih mandata, koje smo na izborima dobili na osnovu koalicionog sporazuma, e, taj treba da se zabrine, jer je čuvena ona narodna: "čega se pametan stidi, toga se...".
Nisam čuo kraj a i ne želim da čujem, jer, molim vas, pošto sam insistirao... Budite ljubazni, molim vas, pošto sam insistirao na tome da se govori o onome što je na dnevnom redu, dajem po Poslovniku, po članu 94. stav 2, pauzu – da se poslaničke grupe konsultuju hoće li da nastave o onome što je na dnevnom redu. Koristim priliku da za računanje vremena obavestim, dakle, od 4. marta do današnjeg dana, koji je datum danas - februara, nema sigurno 365 dana. Pauza je od pet minuta. [[Posle pauze – 13,20]] Za početak da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da imamo dovoljan broj poslanika za nastavak rada. Replika, narodni poslanik Boško Ristić. Ako sam dobro shvatio, replika na objašnjenje predsednika Skupštine.
Poštovani predsedniče, vi ste u vašem izlaganju rekli da demantujem ukoliko nisam zadovoljan nekim činjenicama koje ste izneli. Pomenuli ste da je u vreme prošlog saziva Administrativni odbor omogućio da u Skupštini, u Parlamentu sedi 308 poslanika. Tom logikom ja sam izneo karticu jedne poslanice koja nosi broj 304. Moja kartica nosi 306, ali sam je ostavio da bih imao pravo da izađem za govornicu. Dakle, tom logikom i sada ima preko 300 poslanika, pa bih voleo da znam i broj kartice koju nosi poslanik koji je zamenio gospodina Đokovića u Parlamentu, koji nije podneo ostavku na svoj mandat, već je jednim kriminalnim činom neko organizovano predao njegovu ostavku na administraciji Skupštine i onda je na sednici na koju nije pozvan, njemu konstatovan prestanak mandata. To je razlika između onoga što je radio Administrativni odbor u prethodnom sazivu. On je pozivao svakog poslanika o čijem se mandatu odlučivalo. Da vas podsetim, tačno je, i bio je prisutan veoma veliki broj poslanika, pa evo tu su prisutni i poslanici koji su polemisali o tome da li postoji pravo po koalicionom ugovoru DOS-a, koji su ovlašćeni predlagači, da traže prestanak mandata u skladu sa tada važećim članom 88. Zakona o izboru narodnih poslanika. Ovde je razlika, sada taj član zakona više nije na snazi i zato ja pitam i premijera, gospodina Koštunicu, koji je bio najglasniji za vraćanje mandata, zašto ne zaštiti člana svoje stranke kome je ista ta stranka i takvo lice oduzela mandat mimo njegove volje?! To je legalizam!! Legalizam je da se borite za svakog čoveka, za svačije pravo, a ne da dozvolite da se na takav način oduzimaju mandati i prekraja izborna volja građana. Gde je tu sloboda mandata, gde je tu sloboda političkog ubeđenja?
Dakle, daću svima reč, ovde je reč o pogrešnoj interpretaciji. Gospodine Ristiću, nisam govorio, budite ljubazni saslušajte pojašnjenje. Imamo problem danas, jer nisu poslanici ponekad koncentrisani o čemu je reč. Jasno sam rekao – "ne broj poslaničke kartice", jer kao što znate, da bi svima bilo jasno i onima koji gledaju ovaj program, poslanici iz ove skupštine, povremeno iz različitih razloga, prestaju da budu poslanici. Recimo, postanu poslanici Parlamenta Srbije i Crne Gore. Naravno da se onda sledeći broj kartica izdaje. Na taj način je 92 poslanika iz ovog saziva, što jer su postali poslanici u Parlamentu Srbije i Crne Gore, što jer su dostavili službi odluke o svojim ostavkama navodeći različite razloge, neki zbog trudničkog bolovanja, neki iz nekih drugih razloga, neki ne navodeći, podneli svoje ostavke pa nisu članovi ovog saziva. Ja sam samo govorio da ovaj saziv sve vreme ima 250 poslanika, a broj kartica ja mislim da ide do 348, uporedio sam sa stanjem u kome nas je u službi bilo zaposleno 308 poslanika. To su dve potpuno različite stvari. Razumite, ljudi ne primaju po broju kartice plate, ali svi koji su zaposleni primaju, pa Skupština kada isplaćuje male plate za 308 poslanika, to je često više nego kada isplaćuje velike za 250. Samo sam o tome govorio. Sada redom po Poslovniku: narodni poslanik Zoran Nikolić, pa Žarko Obradović, pa gospodin Karaičić, pa replika gospodin Aligrudić. Izvolite gospodine Nikoliću.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Član 100, inače, ja sam želeo da se i ne javim po Poslovniku, shodno dogovoru o ovim konsultacijama u ovoj pauzi, ali očigledno da bezobrazluk određenih poslanika nema granice. Pre svega, hteo bih da se zahvalim gospodinu Ristiću.
Gospodine, upozoravam vas po članu 100. da se sa uvažavanjem obraćate narodnim poslanicima. Izvolite.
Uzdržavam se. Hteo bih da se zahvalim gospodinu Ristiću što je posetio naš parlament, jer koliko mi se čini u poslednjih mesec dana gostovao je jednom ili dva put, kao što i dve trećine poslanika DS-a jednom u dva ili tri meseca svrate u ovaj parlament, ali uredno dižu novac sa blagajne. Druga stvar, ovde je gospodin Ristić izrekao jednu, valjda, pravnu ocenu da je na flagrantno kriminalni način oduzet mandat gospodinu Đokoviću. Kada govorimo o broju poslanika, u prošlom sazivu je 308 poslanika bilo na platnom spisku. Vi ste bili predsednik Administrativnog odbora. Stavite prst na čelo i zapitajte se šta ste radili sa tom Skupštinom. Gospodin Đoković je, kao što ste vi rekli, sada na ulici. Ovo govori koliko vi nemate elementarnog političkog ubeđenja. Koliko znam, gospodin Đoković je član GO DS. Ako je on na ulici, onda vi gospodine Ristiću svoj Glavni odbor DS doživljavate kao ulicu, a članove Glavnog odbora DS doživljavate kao uličare. To ste vi rekli.
Po drugi put vas upozoravam da ne kršite član 100. Izvolite.
Kada ste se već usudili da dajete pravne procene, onda ću vam dati jednu pouku, možda i nije pravna, u svakom slučaju je korisna za vas. Gospodine Ristiću, uzmete klip kukuruza, odete u ono ćoše, nakrunite ga i otklečite do kraja mandata da bi okajali svoje grehe za sve ono što ste radili protekle tri godine. Tako ćete možda steći pravo da bilo šta kažete o pravnim stvarima i pravnim aspektima koji se rade u ovoj skupštini. Hvala.
Gospodine Nikoliću, samo trenutak, prvo ide po Poslovniku, pa replike, moramo da se držimo Poslovnika. Držaću se Poslovnika, dozvolite pre toga. Gospodine Nikoliću, treći put vas upozoravam, ako još jednom tražite disciplinske mere koje nisu predviđene po Poslovniku i na taj način vređate dostojanstvo poslanika koji su odrasli ljudi, izreći ću vam opomenu, i molim vas da o tome vodite računa. Po Poslovniku gospodin Žarko Obradović, a potom redom kojim su se javljali za replike, gospodina Aligrudić, Ristić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovane kolege narodni poslanici, javio sam se da reklamiram povredu Poslovnika, član 100. Poslovnika vezan za dostojanstvo Narodne skupštine. Dostojanstva Narodne skupštine radi i istine radi, izašao sam da ovoj skupštini kažem nekoliko reči, jer verujte, osećam mučninu u stomaku kada slušam ljude iz prethodnog DOS-a, poslanike u sadašnjem sazivu, kada govore o ponašanju Parlamenta vezano za mandate poslanika. Istine radi, dostojanstva Skupštine radi, ne može se preskočiti ono što je Administrativni odbor, pa i gospodin Boško Ristić kao predsednik tog Odbora, radio u tom periodu. Utoliko je meni čudnije kada vidim kolegu, poslanika Ristića, da izlazi ovde i priča o tome, valjda računajući da smo kratke pameti i sećanja i da ne znamo šta je bilo. Moram da kažem da smo mi, socijalisti, aprila 2002. godine tražili da se primeni Zakon i mandati SPS daju nama. Odluka Ustavnog suda je doneta maja 2003. godine. U međuvremenu je formirana jedna fantomska poslanička grupa, pa je posle osnovana partija od te poslaničke grupe, pa smo čak imali situaciju da su predstavnici te fantomske poslaničke grupe, odnosno jedan od njih izabran u Parlament državne zajednice Srbija i Crna Gora. Ljudi, od partije koja nije učestvovala u izborima imali su predstavnike u Skupštini državne zajednice Srbija i Crna Gora! Čuli ste ovu frazu, da su poslanici pozivani da se javno izjasne da li su dali ostavku ili ne. Mi smo na Administrativnom odboru imali situaciju da je 20 članova DS ili DOS-a podnelo ostavke i to je konstatovano na Administrativnom odboru. Konstatovano je ovde na Skupštini. Onda su se samo jednog dana pojavili i seli u ove poslaničke klupe i, naravno, učestvovali u glasanju. Onda smo čuli, a kažem biser pravne nauke, a verovatno i rada ovog parlamenta, objašnjenje gospodina Ristića, kaže, ti su poslanici bili u pravnoj i činjeničnoj zabludi. Znači, ne govorimo o onim poslanicima DSS koji su vodili bitku pred Ustavnim sudom, nego o onome šta nam je ovde rađeno. Umesto da se pokriju, da izvinite, ušima i da ćute, oni pričaju o mandatima. Narodna skupština to treba da zna i da uvek ovakve poslanike, koji govore na ovaj način, podsećamo da su na jedan nezakonit način držali skupštinsku većinu više od godinudana i doneli sijaset zakona uprkos izbornoj volji građana. Da se ne zaboravi. Hvala.
Po Poslovniku, gospodin Karaičić. Dao sam pauzu za konsultacije i da do ovoga ne bi došlo, ali, izvolite sada.
Otkako smo ušli, dragi prijatelji i kolege, u ovaj saziv parlamenta, uzdržavam se da ne govorim o tome kako su mandati ukradeni. Danas sam čuo da je gospodin Boško Ristić, zamislite, izašao za ovu govornicu i da je on pričao o tome da je neko ukrao nekome mandate. Zamislite, Boško Ristić koji je bio odgovoran za "krađu mandata", a ne da se mandati oduzimaju, govori o tome da je neko nekome ukrao mandat! To je gore nego kada Karić govori o radnicima ili poslodavcima ili makar u istoj ravni. Pošto više meseci o tome ćutimjavno i ne govorim o tome, a reći ću vam da smo ja, Vojkan Tomić i gospodin Bajčetić vašom odlukom, ne pravnom, nego političkom odlukom ostali bez mandata na jednoj sednici koja je bila takođe nelegalna, kao i Zakon o radu koji ste nakon toga izglasali. Koristim ovu priliku da javnosti konačno objasnim ne samo zbog čega ste to radili i kako ste radili, nego ko ste zapravo vi, gospodine Ristiću. Trebaće mi možda malo više vremena od tri minuta, ali da budemo strpljivi. Vi ste rekli da ste mandate oduzimali po zakonu i to je formalno tačno. Ono što nije tačno, da meni tadašnja stranka PDS u sastavu DOS-a nikada nije mandat oduzela. Meni, gospodinu Tomiću i profesoru Baječtiću je uzeo mandat Momčilo Perišić na nagovor pokojnog premijera. To je bilo vaša politička odluka tada, da biste ostali na vlasti još par godina i da biste na taj način imali većinu u Skupštini. Kakve to veze ima sa zakonom? Kakve veze to ima sa mandatima? Vaša odluka je bila da vladate bez većine u ovoj Skupštini i to je suština. Nije bitno ni čije ime. Niste vi ni prvi ni poslednji koji su to radili, to je pre vas radio i SPS nekom drugom. Nemojte vi koji ste 1995, 1996. godine iz Holandije automobile švercovali, pa da govorite o pravdi i poštenju, da, to ste radili, to ste radili. Izađite ovde i kažite da to nije tačno. Znači, vi ...
Gospodine Karaičiću, molim vas, upozoravam vas po članu 100. ne možete optuživati narodne poslanike bez dokaza. Molim vas, vodite računa o dostojanstvu Skupštine, nastavite i privedite kraju obraćanje po Poslovniku.
Uvaženi predsedavajući, ceo Niš zna da je on to radio. Ja sam samo rekao ono što ceo Niš zna. Znači, vaša politička odluka da se mandati oduzimaju je omogućila da dve i po godine imate vlast bez većine. Ovaj saziv Skupštine to nikada neće raditi. Ovde nema nikog ko sedi neovlašćeno i nema nikoga ko je prešao u stranku zbog toga što je to nečija politička odluka!! Ja sam rekao svaku reč istinitu i nisam slagao ništa, a vi, ako imate hrabrosti, izađite ovde i kažite šta nije tačno. Da vam kažem, neću vas ni slušati, a kamoli bilo kada o tome razgovarati sa vama. Nikada.
Znam da ste se svi javili za repliku. Ovakav ton u Skupštini nemam nameru da dozvolim. Radićemo isključivo po Poslovniku. Po članu 81. stav 1. sednice traju od 10,00 do 18,00 časova, sa pauzom od jednog sata. Dajem pauzu od jednog sata, do 14,30 časova. Hvala gospodinu Aligrudiću, Ristiću i Vučićeviću na razumevanju. [[Posle pauze – 15,40]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevno zasedanje. Obaveštavam vas da je, po službenoj evidenciji, u sali prisutno 159 narodnih poslanika. Molim vas da prvo utvrdimo kvorum za rad. Molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da imamo dovoljno prisutnih da bismo nastavili rad. Podsećam vas da smo na kraju prepodnevnog reda imali tri prijave za repliku: gospodina Aligrudića kao predsednika poslaničke grupe DSS, jer je više puta pomenuta poslanička grupa DSS, gospodina Boška Ristića, jer je više puta pomenut u izlaganjima prethodnih govornika, pri tome nekoliko puta u uvredljivom kontekstu, zbog čega je predsednik Skupštine upozorio govornike da se na taj način ne izražavaju i gospodina Vučićevića, koji je u međuvremenu odustao od svoje replike. Izvolite, prvo gospodin Aligrudić. Molim sve učesnike u raspravi da se držimo skupštinskog tona.
Umesto neposredne replike na ono što je gospodin Ristić izgovorio, rekao bih nešto, a opet tim povodom. Podsetio bih da danas imamo na dnevnom redu zakon o radu, Predlog zakona čiji je tekst očito bolji od sadržaja teksta Zakona koji je trenutno na snazi i koji će biti stavljen van snage donošenjem ovog zakona. Što se tiče onoga kako treba da nam protekne radni dan danas –mislim da treba da protekne u duhu rasprave o tom zakonu. Danas smo imali prisutne ovde predstavnike sindikata Srbije, koji su bili veoma zainteresovani za tok i ishod ove rasprave. Svakako da to interesuje i sve one koji prate prenos na trećem kanalu državne televizije i u to ime, bez obzira na sve argumente koji su do sada izneti u raspravi, zaista bih apelovao i zamolio da se vratimo temi dnevnog reda, a pri tom apelujem i na sve poslanike koji imaju nameru da učestvuju u raspravi koja se tiče onoga što je posledica ranijeg dejstva Administrativnog odbora u ranijem sazivu Parlamenta i onoga što opterećuje naše društvo tim povodom dejstva "Bodrumsko-Solunske" transverzale, da to ostavimo iza sebe i da se okrenemo onome što je danas na dnevnom redu. Hvala.
Hvala. Izvolite gospodine Ristiću. Narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, javio sam se za repliku posle bujice uvreda, kleveta, laži, a očekivao sam da će šef poslaničke grupe DSS barem javnim izvinjenjem da se distancira od onoga što su poslanici pre njega govorili i da na taj način pokaže da se ne slaže sa govorom mržnje koji smo čuli sa ove govornice. Međutim, neću da se spuštam na nivo i način govora kako su o tome govorila dva moja prethodnika, pre šefa poslaničke grupe DSS, odlučno odbijem sve te klevete kao neistine, ali pre svega te klevete i neistine govore o onima koji ih izriču. Ljudi, ličnosti koje su neostvarene u svojim ambicijama, koje se na ovakav način i ovakvom vrstom govora obraćaju svojim kolegama poslanicima, govore o svom stanju svesti, a ne o ličnostima o kojima su izneli tolike neistine. To govori o velikoj količini mržnje koja se sa ove govornice prosipa, upravo, na političke protivnike. To govori o nervozi jedne političke grupacije koja je izgubila nepovratno legitimitet i podršku građana Srbije. Građani Srbije to odlično vide. Građani Srbije više ne daju podršku takvoj politici. Svi oni koji se iskreno zalažu za reforme, evropsku Srbiju, za Srbiju u Evropi, za standarde za koje se deklarativno zalaže i vladajuća koalicija, znaju da ta politička grupacija ne može Srbiju da odvede ka Evropi. Ta nervoza, pobuna građana na svim nivoima, nezadovoljstvo koje se izražava, energija koja raste, zaista stvara nervozu kod te političke grupacije i zato dolazi do situacije kada jedan poslanik za čitavu poslaničku grupu, u konkretnom slučaju poslanik iz DSS, kaže za poslanike iz DS koji su ujedno i članovi Glavnog odbora DS, da su oni uličari, a da je Glavni odbor DS ulica. Ovo je već poznati manir "targetiranja" političkih protivnika. Mi smo to u prošlosti imali. Nažalost, 2003. godine je kao posledica takvog "targetiranja" političkih protivnika došlo i do jednog incidenta, kada smo izgubili svog predsednika, izgubili premijera i jasno je ... (Predsednik: Molim vas, gospodine Ristiću, da ne omalovažavate užasan čin koji se dogodio u Srbiji. To nije nikakav incident. Ubijen je premijer ove zemlje i molim vas da o tome vodite računa i molim sve poslanike da pažljivo biraju reči kako se o tome izražavaju. Istovremeno vas opominjem da je vreme za repliku isteklo.) Drago mi je, predsedniče, da vi vodite računa o tome, ali niste iskoristili svoje pravo i da prekinete ovo zasedanje u momentu kada je bujica uvreda išla upravo prema mojoj stranci, prema njenim najvišim organima, nego ste to uradili onda kada je ta bujica kleveta i laži izrečena. To ste dva puta uradili u momentu kada je trebalo da dobijem pravo na repliku. U svakom slučaju, mene te laži neće sprečiti da iznosim istinu za ovom govornicom, neće me sprečiti da pravim pravne analize akata i činjenja koji ova vladajuća koalicija radi, jer to je i obaveza opozicije. Opozicija jeste kontrola vlasti, a kontrola opozicije je diktatura. Nemojte da se ponašate tako osiono kada ste na vlasti, jer to građani Srbije vide. Drago mi je da je nekoliko članova DSS, ovde kolega poslanika, prišlo nakon onih uvreda i izvinilo mi se lično. Očekivao sam da će i šef poslaničke grupe da se distancira od takvog izlaganja, da pokaže da poslanička grupa nema takve manire i da se ne zalaže za govor mržnje za ovom govornicom. Hvala.
Samo trenutak, molim vas, vi ste već četvrti koji se javio po Poslovniku. Po Poslovniku ste četvrti, budite ljubazni. Moramo da se ponašamo u skladu sa Poslovnikom i pozivam još jednom sve poslanike da se pridržavaju slova Poslovnika koji uređuje rad ove institucije kao najvažnije institucije u zemlji. Istovremeno, molim da se svi poslanici, naprosto, delimično uzdrže u svojim emocijama, a delimično da vode računa o tome da građani Srbije gledaju ovaj program i nema razloga unositi paniku i davati netačne podatke. Dakle, sve je u redu. Neki ljudi su ispred, imaju problem sa snegom, pa se klizaju, ali nema nikakvih pobuna građana, gospodine Ristiću, nemojte da uznemiravate javnost. Isto tako, ne postoji nikakav problem, molim vas, pred potpisivanjem smo Studije o izvodljivosti, dobijanja pozitivne ocene i vrlo je jasno da je to moguće, kako zahvaljujući radu Vlade, tako zahvaljujući radu poslanika i pozicije i opozicije ovde. Molim vas, nemojte iznositi alarmantne podatke da smo dalje od Evrope ili nismo. Sada po Poslovniku redom: gospodin Šormaz se javio po Poslovniku, gospodin Marković se javio po Poslovniku, gospodin Aligrudić, pa potom gospodin Živković, pa gospodin Karaičić, takođe po Poslovniku? Izvinjavam se gospodine Šormaz, morali smo da raščistimo, dakle, po Poslovniku vi, gospodin Aligrudić, gospodin Živković, a u pitanju je replika koju je tražio gospodin Marković. Izvolite sada vi.
Ja ću uvažiti ovo što ste vi rekli gospodine predsedniče, mada je veoma jasno da je svakom rečju koju je progovorio ovde gospodin Ristić, u stvari, izvršio povredu člana 100. I ja razumem da je bilo emocija u nastupima prethodnih poslanika DSS-a,posebno razumem, ako je bio emotivan nastup gospodina Karaičića, apsolutno ga razumem, i nije mi jasno kako gospodin Ristić ima obraza da izlazi i dalje ovde i da govori. To je stvar njegove stranke i poslaničke grupe...
Sada ja vas upozoravam, svi poslanici ovde imaju obraza. Molim vas, birajte reči.
Dakle, što se tiče onoga što mu je rekao gospodin Karaičić, ja potpuno razumem, jer njemu je oduzet mandat od strane Administrativnog odbora koji je vodio gospodin Ristić. Ustavni sud je vratio taj mandat, a gospodin Ristić mu nije vratio mandat. Ako neko ne vrati ono što je sudskim rešenjem dato kao pravo, zna se koji je izraz za takvog čoveka u našem narodu. Prema tome, ja potpuno razumem emotivan nastup gospodina Karaičića i mislim da je bio apsolutno opravdan i da mora da bude, odnosno da ga razumete zbog toga. Inače, izvinjavam se gospođi koju vidim, dakle, jedna iz sindikata, zbog toga što se ne vodi rasprava o onome o čemu treba, o Zakonu o radu, zato što je gospoda iz DS-a nervozna. Znaju da ova država ide u dobrom pravcu i pokušavaju na svaki mogući način da destabilizuju ovu državu i ovaj parlament – da prave od njega ono što je bio u njihovo vreme, a to je bio jedan najobičniji cirkus.
Idemo redosledom, znam, video sam da ste se javili za repliku, gospodine Ristiću. Idemo redosledom, prvo po Poslovniku, a replike dolaze posle. Molim vas, idemo redom. Izvolite, gospodine Aligrudiću, pa gospodin Živković; pa onda idu replike: gospodin Marković, gospodin Ristić, molim vas beležite ne mogu sve da popamtim.
Ja nemam potrebe ovde nikome da se izvinjavam. Ništa nisam učinio u ovom parlamentu, ni bilo ko od poslanika DSS, da bi se bilo kome zbog nečega izvinjavao. Ono zbog čega treba neko nekome da se izvini ili zbog čega treba da oseća stid, to je prvo, zašto se uopšte prihvatio poslaničkog mandata nakon onog cirkusa i haosa koji je predvodio u prethodnom sazivu, a još više čudi i stav političke stranke u kome mu taj mandat uopšte i nudi u tim okolnostima. Dakle, to je ono što je veliki problem ovde. Baš zato što se nije tragičan slučaj "Bodrumsko – Solunske" transverzale do kraja razrešio i zbog toga što se još uvek ne zna ko je pravi ideolog pojedinih članova DS-a, a stranku izvan toga drži u svom izlaganju, da li je to Čeda Jovanović, da li je Beba Popović, da li su to "Bebine" istine koje se ovde iznose, upravo zbog toga mi imamo ovakav problem i ovakvu raspravu!! To neko u ovoj državi konačno mora da raščisti. Jednom moramo da izađemo na čistac sa tim stvarima. Ovo što je gospodin Šormaz maločas rekao, u pravu je Mi danas imamo jednu ozbiljnu raspravu i ja sam u prvoj svojoj rečenici to rekao, vratimo se Zakonu o radu, vratimo se raspravi, a ne opstrukciji rasprave i odugovlačenju jednog od najbitnijih zakona koji ova država treba da donese.
Gospodin Živković, po Poslovniku.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, prijavljujem povredu Poslovnika i to: članova 100. i 102. Član 100. Poslovnika Narodne skupštine je povređen u sva tri stava. Gospodin Nikolić iz DSS-a uvredio je, ne samo prisutne poslanike DS-a koji su ujedno i članovi Glavnog odbora, no i članove Glavnog odbora koji nemaju prilike da mu repliciraju i da mu odgovore na teške uvrede koje je izneo na njihov račun. Takođe prijavljujem povredu Poslovnika i to člana 102. Zbog čega gospodin Nikolić nije opomenut zvanično od strane predsedavajućeg, zbog toga što je upotrebljavao uvredljive izraze. Ja razumem nastojanje šefa poslaničke grupe DSS-a, gospodina Aligrudića da se rasprava vrati u normalne okvire, međutim, on sam ne daje doprinos tome. Govoreći o politici DS-a, neka DS ostavi na miru i neka vodi računa o svojoj stranci, to je ono što je legitimno i što se može shvatiti. Dakle, ne prihvatam uvrede koje se iznose na račun niti Glavnog odbora, niti članova DS-a...
Gospodine Živkoviću...
Neka gospodin Aligrudić vodi računa o svojoj stranci, ne o DS-u. Najmanje ono što očekujem, molim vas lepo, imam vremena da sačekam...
Gospodine Živkoviću, ja vas razumem, samo polako.
... to je da se gospodin Nikolić izvini, ne meni, jer meni njegove uvrede ništa ne znače, znam ko sam i oni koji me znaju, znaju ko sam, ali molim lepo, gospodin Nikolić je dužan da se izvini članovima Glavnog odbora DS-a, zato što nisu prisutni na ovoj sednici, a izneo je teške optužbe na njihov račun.
Molim narodne poslanike da saslušamo gospodina Živkovića u okviru njegovih tri minuta.
Moram reći još nešto, ovo je dužan gospodin Nikolić, ali i gospodin Aligrudić, bez obzira što smatra da ne treba da se izvini, ne radi nas, oni to, to jest vi, treba to da učinite radi sebe zbog ovog parlamenta i zbog javnosti Srbije, jer parlamentarizam u Srbiji ne počinje od DSS-a i ove vladajuće većine, nego stotinu godina unazad i dostojanstvo Narodne skupštine smo dužni svi zajedno da štitimo, a pogotovu vi kao vladajuća većina. I još nešto...
Tri minuta je prošlo.
Ne može se dozvoliti u ovoj skupštini da ugledni funkcioneri DSS-a...
Gospodine Živkoviću ... gospodine Živkoviću..
... Pa, kažu da ih ima ... Da objašnjavaju uvrede i laži koje se iznose na račun Demokratske stranke emocijama. Laži se ne mogu ...
Gospodine Živkoviću ...
Molim lepo.
Molim vas samo da privedete kraju, tri minuta i 30 sekundi je.
Dakle, ne mogu se izrečene laži i uvrede objašnjavati emocijama. To pre svega nije korektno. I još nešto: na račun uglednog narodnog poslanika, uvaženog Boška Ristića, iznete su teške uvrede i gospodin Karaičić, koji je, koliko sam čuo, Užičanin, kaže da svako u Nišu zna za te laži koje je izrekao. Mogu da vam kažem da radim i živim u Nišu i da imam bezbroj prijatelja i poznanika i izrečene laži sam prvi put čuo na današnjoj sednici...
Gospodine Živkoviću, vi ste ...
Dakle, moramo prave stvari...
Gospodine Živkoviću, molim vas na trenutak...
Dakle, moramo laži koje su izrečene nazvati pravim rečima. Dakle, završavam, pozivam one koji su izrekli laži da se izvine. Ljudski je grešiti. To možemo prihvatiti, ali ne možemo prihvatiti da se laži opravdavaju emocijama. Hvala.
Video sam, samo malo, video sam i gospodina Nikolića, sve sam lepo i fino zapisao, sve ćemo da razjasnimo na ovoj skupštini, samo molim one koji reklamiraju Poslovnik da poštuju Poslovnik po vremenu diskusije. Znači, ako neko reklamira Poslovnik molim da onda poštuje i vreme predviđeno po Poslovniku za reklamiranje Poslovnika. Sada idemo na replike. Poslovnik smo rešili. Reč ima potpredsednik Milan Marković. Izvolite gospodine Markoviću, za repliku, da li je tako?
Žalosno je što je rad Narodne skupštine prekinut izjavom mržnje, koja očigledno postoji, Demokratske stranke Srbije prema Demokratskoj stranci. Ta mržnja, na svu sreću, ne postoji kod svih članova DSS-a. Ta mržnja je posledica načina nastanka DSS-a [[smeh]] i red je da se to kaže javno. Način nastanka DSS-a je upravo i uzrokovao svu političku filozofiju kojom se vi vodite. Vaši lideri i vaši glavni ideolozi su bivši, neuspešni članovi DS-a, ljudi koji nisu uspeli da ostvare svoje političke ambicije u DS-u; onda su odatle otišli i formirali stranku i kada su došli u priliku, nakon 5. oktobra 2000. godine, oni su zarili "nož u leđa" Demokratskoj stranci (glasovi - auuuuu).
Gospodine Markoviću, ko je kome zabio "nož u leđa", to neka utvrdi sud istorije, pokušajmo da se vratimo na današnji dan. A istorija toga šta ste vi radili pre 10 godina, to ove poslanike ne interesuje. Izvolite.
I danas ste pokazali svoje pravo lice, odnosno pokazali ste onda kada ste ušli u otvorenu koaliciju sa SPS-om i SRS (glasovi - auuuuu)...
Gospodine Markoviću, molim vas da poštujete Poslovnik i da se bavite replikom, zbog koje ste se i javili.
Gospodin potpredsednik...
Nisam shvatio da ste se javili, odnosno vi ste se kao ovlašćeni predstavnik javili za repliku povodom diskusije DSS-a.
Upravo potvrđuje...
Da li vi želite ovde da nastavite da širite raspravu sada i sa drugim poslaničkim klubovima?
Gospodine potpredsedniče, bio sam poslanik i u prethodnom sazivu i ne vidim način da me ometete da kažem ono što hoću, izuzev da odredite pauzu.
Ne, ne, pauzu neću, slobodno vi diskutujte šta hoćete, a moje je da vas upozorim kad prekršite Poslovnik.
Dakle, upravo ovo što gospodin Anđelković radi govori u prilog ovome što ja govorim. Nije mi jasno čemu se smejete. Nije mi jasno čemu se smejete i šta vas to čini danas u Srbiji tako srećnim, osim činjenice da ste se složili, svi ovde, i radikali i socijalisti i DSS u mržnji prema Demokratskoj stranci. (Glasovi – auuuu.) Gospodin Aligrudić kaže da ne duguje izvinjenje Demokratskoj stranci, ali smo ga lepo slušali kako se ovde ponizno izvinjava Ivici Dačiću. Ivice Dačiću ja vam odajem priznanje zbog načina [[smeh]] na koji ste razotkrili jedan poniženi...
Gospodine Markoviću, da li mogu da vas zamolim da privedete kraju vašu diskusiju.
... kao kada je gospodin Šormaz bio u emisiji sa gospodinom Vučićem, pa se toliko trudio da udovolji gospodinu Vučiću da je to bilo teško gledati. Morao sam da promenim kanal. (Glasovi –aaaaaaa.)
Gospodine Markoviću, da li mogu da vas zamolim.... tri minuta i 50 sekundi, odnosno četiri minuta je. Prekršili ste minut više nego što je dozvoljeno. Drugo, molim vas da se ne bavimo analizama televizijskih emisija na Skupštini Srbije. To nije dobro. Ostavimo to za druge.
Dakle, dobro funkcionišete, očigledno, kao koalicija, ali ja ću nastaviti ono što sam započeo. Ovo je sve počelo tako što je gospodin, uvaženi kolega, za mnoge ovde mogu reći da nikada neće ni u struci a ni u javnom životu biti cenjeni toliko koliko je gospodin Boško Ristić (glasovi - auuuu). Ne mogu da zamislim gospodina Šormaza kao predsednika Advokatske komore Jugoslavije. Naravno, to je nezamislivo. Jedva je postao i tehničar za poslove radnih odnosa, a zamislite da čovek bude predsednik Advokatske komore Jugoslavije.
Gospodine Markoviću, da li mogu nešto da vas pitam? Da li vi trenirate moju toleranciju da vam dozvolim dva minuta više nego što vam je dozvoljeno i čekate da ja prekinem sednicu....
A ja sam vašu toleranciju osetio na svojim leđima...
Ja ću biti tolerantan još minut, evo, dozvoljavam duplo vreme, ali ipak završite.
Ja sam osetio toleranciju SPS-a i SRS i 9. marta 1991. godine i kada ste nas hapsili, proganjali, spaljivali našu zastavu na Trgu republike, što ćete verovatno ponovo kada Demokratska stranka Srbije uzme ove bedževe od SRS-a i stavi ih na svoje revere, ali, da li je neko ovde čuo i jednu reč, osim reči mržnje, kojom je opovrgnuto ono što je Boško Ristić rekao. Da li vi mislite da greške ove vlasti možete braniti, abolirati, obrisati time što ćete pominjati naše greške? Šta želite time da učinite? Da li vi mislite da mi bežimo od toga što su bile naše greške? Mi smo podneli i političku odgovornost, a druga vrsta odgovornosti se trenutno utvrđuje pred sudom, i mi ne bežimo od toga i to treba da se utvrdi. Ali, gospodine Aligrudiću, budite sigurni da će neko pitati kada ova vlast padne ko je falsifikovao i podneo falsifikat izjave, dozvolite da završim, falsifikat izjave gospodina Đokovića Administrativnom odboru. Vi znate šta je "izjava volje". Vi ste pravnik i vi znate da "kasnija izjava derogira raniju". Vi znate da bilo kakvi blanko potpisi nemaju pravno dejstvo. I, gospodine Aligrudiću, ako ste već bili svesni grešaka koje su pravili neki iz vaših redova, u prošlom sazivu, a niste ni vi bili imuni u tome, u mnogo toga ste učestvovali i vi iz DSS-a, zašto ste sebi dozvolili da ponavljate istu grešku.
Gospodine Markoviću, da li ja mogu da vas zamolim i da vas pitam, da li vi uopšte imate nameru danas da završite?
Gospodine Anđelkoviću, meni je žao...
Pa, sedam minuta je, gospodine Markoviću.
Evo, završavam, meni je žao ali moram da vam dam obrazloženje zbog ovoga. Meni je žao što vi niste imali priliku da čujete šta je u izjavi mržnje članova DSS-a rečeno ovde prema Demokratskoj stranci. Pa, to nije bilo ravno ni najgorim vremenima RTS-a, ni najgorim vremenima kada je javno pozivano na linč članova Demokratske stranke. Mi smo spremni na ono što nas čeka kada DSS i srpski radikali uđu u koaliciju, ali, verujte, preživeli smo i mnogo gore. Proći će i vaše vreme. Nemojte se smejati. Ne zaboravite da smo i mi sedeli ovde i bili vlast, kao što ste vi bili i neki od nas su bili osioni kao što ste sada vi, i verujte, sve to prođe. Biće vas sramota za ovo što ste danas radili. Hvala.
Sve sam video, sve sam zapisao, i vas gospodine Šormaz sam video, ali želim da upozorim Skupštinu na to da je gospodin Marković govorio sedam minuta i 45 sekundi, a imao je pravo na tri minuta. Molim da ne trenirate demokratičnost i toleranciju predsedavajućeg i da vodite računa kada govorite da govorite u skladu sa Poslovnikom. Prema tome jedno je rasprava o tome šta je ko govorio, a drugo je poštovanje Poslovnika. Idemo po Poslovniku, po prijavama za repliku. Sada, za reč, po Poslovniku i po prijavama za repliku gospodin Ristić, pa gospodin Boris Karaičić.
Poštovani predsedavajući, nadam se da me nećete ometati i prekidati u mom izlaganju, a trudiću se da budem koncizan i da jasno odgovorim onima koji su pominjali moje ime u prethodnim diskusijama. Ovde se pominjao način oduzimanja mandata u prethodnom periodu. Želim samo da podsetim one koji su bili u prethodnom sazivu i da upoznam one koji nisu bili u prethodnom sazivu da je prvo rešenje, "odluka o oduzimanju mandata" potpisao gospodin Jočić. Prvu odluku Administrativnog odbora je potpisao gospodin Jočić. Tada je mandat oduzet gospodinu Ljubivoju Slavkoviću i to na zahtev predsedništva DOS-a, kao što je to bilo u potonjem periodu, gde je učestvovao i gospodin Koštunica, koji se javno izjasnio tada da mandati pripadaju koaliciji u skladu sa koalicionim sporazumom. Prema tome, ako se neko poziva na legalizam, na istinu, na činjenice, ne sme da beži od svojih političkih stavova. Dakle, na isti takav način dosledno je trebalo da štitite mandate onih kojima su po zakonu tada pripadali. Sada nakon Odluke Ustavnog suda mandati pripadaju poslanicima. Ti isti koji su se zalagali za takvu odluku Ustavnog suda, lobirali, vršili političke pritiske, sada ignorišu isti taj Ustavni sud. Prema tome, u sadašnjoj vladajućoj koaliciji postoje stranke koje su istovremeno tražile oduzimanje mandata i one koje su tražile da se mandat vrati. Vašu sadašnju koaliciju, koaliciju na vlasti čine stranke koje su aktivno tražile oduzimanje postojećih mandata u prethodnom periodu. Da li to nije tačno, da li članovi sadašnjeg SDP-a koji su tada pripadali Socijaldemokratiji nisu tražili oduzimanje mandata, da li sada Karaičić ne sedi u stranci čiji je predsednik tražio da se oduzme mandat Ljubivoju Slavkoviću? Pa, molim vas o čemu pričamo? Moramo jednom da stavimo tačku. "Tačka" je primena zakona i primena odluke Ustavnog suda. Ako se ponašamo po zakonu, po Ustavu, tako ćemo staviti tačku na naše međusobne rasprave po tom pitanju. Neproduktivno je vraćati se u prošlost. Mi ovde imamo političke snage koje nas vuku u prošlost uz stalno preispitivanje istorije, imamo one političke snage koje imaju političku viziju. Ja smatram da DS spada u političke snage koje imaju političku viziju. Mi se za to zalažemo, zalažemo se za reformu Srbije, pre svega, za tranziciju svesti da, oni ljudi koji su navikli da razmišljaju na način u dogmama, oni ljudi koji razmišljaju ideološki, a slepi su i žmure pred činjenicama i pred istinom, nemaju pravo da vode ovu Srbiju. Zato su one političke snage koje vide DS stranku sa vizijom ... za reformu Srbije i za tranziciju svesti.
Shvatio sam da je gospodin Boris Karaičić odustao. Za repliku se javio narodni poslanik Zoran Nikolić; a nadam se da se više nikada neće dogoditi da predsedavajući Administrativnog odbora uz pismo grupe građana ili građanina Mihaila Markovića nekome ne rešava status poslanika ovde u Skupštini Srbije, što se događalo u prošlom Parlamentu. Kao što se sećate gospodine Ristiću vama je to bilo poznato i time ste vi uzurpirali pravo.
Hvala gospodine predsedavajući. Kao poslanik koji poštuje Poslovnik meni će biti dovoljno tačno tri minuta da kažem ono što mislim. Ovde je mnogo toga izrečeno i imputirano mi je da sam rekao nešto što zapravo nisam i od mene je zapravo insistirano da se izvinim i poslanicima DS-a koji su članovi Glavnog odbora, ali i svim članovima Glavnog odbora DS-a. Ja koristim ovu priliku da se izvinim svim poslanicima DS-a koji su članovi Glavnog odbora DS-a i svim članovima Glavnog odbora DS-a, ali u ime gospodina Boška Ristića. Ja nisam rekao ono što je ovde rečeno da sam rekao. To je rekao gospodin Boško Ristić. On je ovde izrekao da je član Glavnog odbora DS-a na ulici. Ja to nisam rekao. Inače, ovo je moj drugi mandat. Ja sam ovde od januara 2001. godine. Uvek sam se trudio da za ovom govornicom širim duh tolerancije i dajem doprinos raspravi. Nikada nisam učestvovao u raspravama ovakve vrste. Kada se pretera i kada stanete na žulj koji još uvek boli, onda mora da vam se odgovori, jer vi ste se usudili da procenjujete navodno nečije grehe. Podsetiću vas na reči Nikolaja Velimirovića: "Ne osuđujte tuđe grehe, dok ne sagledate svoje". Vi i pred vama je tek suočavanje sa istinom šta ste radili i šta je radila prethodna Vlada. Moje lično mišljenje je da treba da budete srećni i zadovoljni, ako zaslužite da budete zaboravljeni u onom kontekstu šta ste radili tri godine dok ste bili na vlasti. Dakle, nemojte posezati za pitanjima, koja ste zapravo vi u najflagrantnijem obliku otvarali protekle tri godine, odnosno tri godine dok ste bili na vlasti. Želim nešto da kažem o sebi. Ja sam u DS ušao u martu 1990. godine. DS je formirana 3. februara 1990. godine. Godine 1992. sam ušao u DSS i njen sam osnivač. Ja imam svoja politička ubeđenja. Ona su demokratska i nacionalna. DSS je evropska stranka i mi nismo nervozni i ne brinemo se oko rejtinga kao vi. Mi znamo da čuvajući nacionalni integritet ulazimo u EU, ali tako što ćemo ono vredno, nacionalno, tradicionalno inkorporirati u evropske vrednosti. Nismo spremni da u EU ulazimo onako kako ste nam vi nudili. Zapravo mi smo ti koji će i vas i ovaj narod i ove građane uvesti u EU. Meni je jako žao što DS posle toliko počinjenih grešaka ne shvata i neće da se suoči sa svojim greškama i ne želi da da taj doprinos, ali i sa vama i bez vas mi ćemo ući u EU i to ćete kad-tad morati da pozdravite.
Reč ima narodni poslanik, za repliku, Miloš Aligrudić, pa potom Šormaz.
Nešto oko izvinjenja. Valja se izviniti onima koje smo namerno ili slučajno povredili. Ja sam uvek spreman i u svoje ime i u ime poslaničke grupe da se izvinim svakome ko je hotimično ili slučajno od nas povređen. Kada se to desilo u ovom parlamentu i kada nam je skrenuta pažnja da je tako nešto bilo, naravno da je iza toga usledilo izvinjenje. Ne mogu da shvatim jednu stvar, niti mogu to da procenim, niti je to razumnom čoveku moguće da proceni. Kako je moguće da se izvinimo nekome koji nije povređen, a ne može biti povređen u diskusiji onaj kada mu se spočitava nešto čime se sam dičio, čime se sam hvalio da je dobro. To su nastojanja da se otimaju mandati u Narodnoj skupštini, 45 mandata, to je da se nastoji da se objasni kako je sasvim legitimno i normalno glasati iz Bodruma i Soluna. Kako oni koji smatraju da na takav način mogu da donose zakone, pa i ovaj zakon koji danas menjamo, a to je Zakon o radu, ako na taj način razgovaramo, da li to onda znači da se vi kajete za svoje postupke; da li znači da se duboko kajete zato što ste donosili zakone nepostojećim glasovima u Skupštini, što ste prouzrokovali situaciju koje u svetu nema da se ne zna koliko poslanika ima jedan parlament, što ste otimali mandate drugim poslaničkim grupama i što ste to pokušali i drznuli ste se da pokušate da uradite i u ovom sazivu. Što ste bili sprečeni, jer kada je reč o otimačini mandata, dve stvari su bitno različite: jedna je stvar kada nastojite da prekrojite izbornu volju građana dok imate tuđe, a druga je moralna vrednost kada neko pokuša da učini sve što je u njegovoj moći i da zaštiti ono što su građani na izborima izglasali i što je poslanička grupa. Što se tiče zakona i Ustava, u samom zakonu, daću vam mali primer da bi narodu bilo jasno o čemu ovde pričamo uopšte. Daću vam jedan vrlo jednostavan i mali primer – da li je moguće preći iz poslaničke grupe u drugu? Nije. Po zakonu nije. Nije, a evo iz kog prostog razloga, i da nije gospodin Đoković podneo ostavku, a podneo je i neka grafolozi to prosude u nekom redovnom sudskom postupku, manimo se tih priča ovde. Dakle, nije moglo i ne bi mogao po istom zakonu, zato što taj zakon kaže, u slučaju prestanka mandata narodnom poslaniku, mandat se nadoknađuje sa one liste poslaničke grupe na kojoj je taj poslanik izabran. To piše u Zakonu. Tu odredbu nijedan ustavni sud, pa ni ovaj našUstavni sud, nijedna druga institucija nije stavila van snage. Prema tome, u slučaju da je gospodin Đoković, nije ni bitno, muka mi ime da mu pominjem, ostao u redovima DS, pa da mu je po nekom od drugih osnova prestao mandat, pravo na zamenu imala bi DSS. To je ono što piše u Zakonu i to je duh Zakona i time se pokazuje šta se ovde štiti, a šta vi napadate.
Zahvaljujem se gospodine Aligrudiću.
I ponavljam ono što sam na početku rekao, a tim završavam, čega se pametan stidi....
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Milan Marković. Poslovnik je prioritet u odnosu na repliku gospodine Šormaz, uvažavam vašu primedbu, ali nije u skladu sa Poslovnikom.
Ovde je izrečeno više neistina i smatram da svako iznošenje neistina predstavlja povredu Poslovnika i dostojanstva Narodne skupštine...
Gospodine Markoviću citirajte član Poslovnika.
Nema potrebe da se citira član Poslovnika, to je član 100., ne moram da ga čitam.
Daću vam ja Poslovnik, izvolite.
Dajte. Dobro, to se gospodin Anđelković sada kaje što mi je dao reč preko reda. Znači: "Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Narodni poslanici dužni su da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatan život drugih lica". To je sve učinjeno. Samo malo pažnje...
Iznosio privatan...
Gospodin Aligrudić i gospodin Zoran Nikolić su iznosili neistine i time povredili dostojanstvo narodnih poslanika, a posebno onih iz DS. Mi nemamo zašta da se kajemo. Sve što smo radili, radili smo u najboljoj nameri i najboljoj veri da radimo za dobrobit Srbije. Siguran sam da sve ono što smo radili jeste bilo za dobrobit Srbije, za razliku od vas za koje to ne bih mogao reći. Imamo jednu grešku i priznajem i zaista imamo jednu ogromnu grešku i zbog nje se kajemo. Naša greška je Vojislav Koštunica. Naša greška je što smo tog čoveka doveli za predsednika Jugoslavije. Naša greška je što smo jednu nepostojeću stranku od naših bivših članova sastavljenu, od naših bivših članova koji nose frustraciju neuspeha unutar DS, što smo tu stranku stvorili i napravili od nje vladajuću stranku u Srbiji u jednom kratkom vremenskom periodu. Reći ću vam još nešto, potpuno mi je jasno šta se ovde dešava, vršite restauraciju režima Slobodana Miloševića. Vi sve vraćate na staro, sve vraćate na vreme od pre 2000. godine. Vi to sve činite. Izuzev jedne stvari, siguran sam da jednu stvar nikada nećete uraditi, nikada se nećete potruditi da vratite Slobodana Miloševića, jer ukoliko njega vratite čemu onda Vojislav Koštunica. Što se vas tiče gospodine Aligrudiću, znači, vi ste se zaista potrudili da nas uvredite malopre kada ste govorili. Niko od nas nije rekao da smo mi uličari. Gospodin Zoran Nikolić je direktno rekao da su članovi GO DS uličari. Vi gospodine Aligrudiću ne osećate nikakvu potrebu da se zbog toga izvinite i to više govori o vama nego o nama. To me mnogo podseća i vidim da niste maknuli od političke filozofije koju je promovisao gospodin Jočić rečima da vi pravite "sanitarni kordon". Kada postoji "sanitarni kordon", onda postoje i dve strane. Treba da se zapitate ko je sa koje. Hvala.
Na redu je narodni poslanik, samo trenutak, tek sam stigao, na redu je narodni poslanik Šormaz, izvolite; Zoran Nikolić se javio za repliku, posle Željka Tomića i gospodina Ivice Dačića.
Zato što uvažavam gospodu iz Sindikata i zbog građana Srbije koji čekaju da donesemo zakon o radu, biću kraći od tri minuta. Imam repliku na izlaganje gospodina Markovića, gde je pomenuo mene u nekoliko navrata. Hoću prvo da kažem da u ovoj skupštini pored advokata i tehničara za poslove radnih odnosa sede još i lekari, seljaci, radnici raznih vrsta i zanimanja. Pa to je tako, takva je Srbija i tako Parlament treba, naravno, da predstavlja Srbiju. To nema nikakve veze sa onim što ste vi govorili. Žalosno je, a drago mi je što ste to rekli, što je gospodin Ristić radio protivpravno stvari kao diplomirani pravnik, vrhunski advokat i predsednik Komore advokata Jugoslavije ili čega već, mada znam da ta država više ne postoji nego Srbija i Crna Gora, a ne znam da li su promenili ime te komore. S druge strane, gospodine Markoviću ako niste sa tim upoznati, ne nosim nikakvu frustraciju s tim što sam osnivao DS u januaru mesecu 1990. godine u Smederevu. Bio sam prvi predsednik demokratske omladine. Kada smo mi napravili DSS 1992. godine, od 21 člana Opštinskog odbora, 18 je napravilo DSS, a jedan nije nigde otišao, napustio je i jednu i drugu, a dvojica su ostali u DS. Zna se zašto smo mi to radili, zato što smo pravili udruženu opozicionu koaliciju u borbi, u frontu protiv Slobodana Miloševića, a vi to niste želeli, nego ste pravili sa njim dogovore, vodili kampanju "pošteno", a gde ste napadali Vladu Republike Srbije, nijednom niste spomenuli Slobodana Miloševića. Čak ste te godine 1993. bili spremni sa njim da uđete i u Vladu i da imate svog predsednika Vlade. To je ono što ste vi radili i nemate pravo da spočitavate nešto i da govorite DSS o tome. Što se tiče Vojislava Koštunice, sada ste pokazali da ste potpuno nedostojni da spomenete njegovo ime, jer vi nikada ne biste bili poslanik da on nije bio nosilac liste. Molili ste nas, molili ste nas pred onaj Glavni odbor, u novembru mesecu 2000. da donesemo odluku da idemo zajedno sa vama na republičke izbore i da on bude nosilac liste. Kumili ste i molili, jer ste znali kako biste prošli bez toga. Jedina pobeda 24. septembra je bila pobeda Vojislava Koštunice nad Slobodanom Miloševićem. Nismo tada osvojili više odborničkih mandata od SPS-a, oni su ih više osvojili na lokalnim izborima istog dana. Nismo osvojili poslaničku većinu u saveznoj skupštini, nego je Vojislav Koštunica pregovarao sam SNP-om i napravio novu saveznu vladu u koju ste posle vi ušli i radili to što ste radili i stekli mogućnost da uđete i na republičkom nivou vlasti. Sramota je da tako nešto govorite. Trebalo bi da se zastidite zbog svega što ste rekli. Hvala.
Hvala vama. Video sam, žao mi je, dakle, javili su se za repliku još dodatno i gospodin Hranislav Perić, gospodin Boško Ristić. Stvarno se izvinjavam, moramo da radimo po Poslovniku, ovo je Narodna skupština. Ona odlučuje o najvažnijim stvarima za ovu državu, o zakonima. Zbog toga nemam nameru da omogućavam da se ovde preispituju međusobno ljudi, kako ko pamti koje istorijske datume i kako ih tumači, već molim sve šefove poslaničkih grupa da izvrše konsultacije o nastavku rada o zakonu o radu. Na osnovu člana 94. stav 2. dajem pauzu, a budući da su očito strasti uzburkane, pauza će trajati duže. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 92 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje narodni poslanik Slobodan Mihajlović. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: –PREDLOGA ZAKONA O RADU ( pojedinosti ) Podsećam vas da smo jučerašnju sednicu prekinuli u toku rasprave o amandmanima na član 243. koje su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanik Dušan Mrvoš i zajedno narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav Petronijević. O ovom amandmanu govorilo je šest narodnih poslanika. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 243. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.