Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, imam pitanje za ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu gospodina Markovića i ujedno pitanje za ministra unutrašnjih poslova gospodina Ivicu Dačića. Privatno preduzeće „Šumadija put“ d.o.o iz Ripnja bavi se poslovima niskogradnje. Direktor i vlasnik tog preduzeća Miodrag Bata Ivanović 9. novembra 2009. godine uputio je molbu Savetu MZ Ripanj da mu odobri asfaltiranje, bez ikakve nadoknade, totalno besplatno, 13 lokalnih putnih pravaca u MZ Ripanj. Ta molba je zavedena pod brojem 205/09 11. novembra 2009. godine. Savet MZ Ripanj dana 12. novembra 2009. godine donosi jednoglasnu odluku, odobrava i daje saglasnost preduzeću „Šumadija put“ d.o.o. iz Ripnja da o svom trošku izvrši asfaltiranje 13 putnih pravaca u Ripnju. Ta odluka je donesena jednoglasno glasovima članova Saveta MZ Ripanj, od kojih su Zoran Živanović, Dobrosav Milanović, Slavoljub Isailović i Momir Kalajdžić iz DSS-a, Vladan Drobnjak iz DS-a, Radoslav Matić iz Pokreta snaga Srbije i Milan Živojinović iz SPS-a. Sve ove do sada iznete činjenice zaslužuju svaku pohvalu zbog pokazivanja brige za svoje mesto, svoju opštinu, svoje komšije i sugrađane. Radovi na asfaltiranju predmetnih ulica su počeli 14. novembra 2009. godine, da bi komplikacije i pritisci krenuli istoga dana. Naime, posedujem i priložiću uz ova pitanja izjavu gospodina Miodraga Bate Milanovića, koji je vlasnik preduzeća „Šumadija put“, koji kaže: „Dana 14. novembra 2009. godine u Ripnju gospodin Bjelić me je nazvao i podsetio da nisam kvalifikovan za radove u gradu Beogradu mimo tendera i da ne smem da radim. Rekao sam mu da firme 'Ceraprom' i 'Unogradnja' mogu da rade za pare, a ja ne mogu besplatno za moje selo. Rekao mi je da sam diskvalifikovan za radove u gradu, na šta sam mu ja odgovorio da do sada nisam imao posla od kada ste vi na vlasti. Dodao je telefon gospodinu Đilasu, gradonačelniku Beograda, koji mi je bez predstavljanja opsovao majku, nazvao me lopovom i pretio hapšenjem, pri čemu mu ni ja nisam ostao dužan. To se dešavalo u 12.45 časova, pred brojnim svedocima, a poziv je bio sa broja 063390390“. Posedujemo i izjave svedoka koji će potvrditi pretnje gospodina Bjelića i gospodina Dragana Đilasa. Međutim, tu se trauma nastavlja. Posedujem i izjavu gospodina Zorana Živanovića... Gospođo predsedniče, verujem da našim kolegama iz DS ovo nije zanimljivo i verovatno je da sve ovo već znaju, ali vas molim, ako možete, da ih umirite i da mi ovih nekoliko sekundi ne uračunate u vreme. Posedujem i izjavu predsednika Saveta MZ Ripanj gospodina Zorana Živanovića, u kojoj se kaže sledeće: „Mesna zajednica Ripanj je dobila donacije od firme 'Šumadija put' da odradi nekoliko ulica u Ripnju, među njima i pijacu i centar. U 12.45 časova zvali su me jer je gradonačelnik Beograda Dragan Đilas obustavio radove na pijaci. Došao sam i kulturno sam se predstavio i pitao gospodina Đilasa u čemu je problem. On nas je pitao ko izvodi radove i za šta, na šta sam mu odgovorio da je to pijaca MZ Ripanj i da to izvodi pomenuta firma. Sledeće pitanje je bilo ko to plaća, na šta sam odgovorio da je u pitanju donacija. Gospodin Đilas je počeo da mi j... mater i da me naziva lopovom pred svim građanima. Takođe je pretio da će nas uhapsiti, na šta sam odgovorio da zbog takvih stvari nisam bio hapšen ni u doba Slobodana Miloševića. Ponovo je usledila psovka od strane gospodina Đilasa, kako će meni i gospodinu Aleksandru Vučiću j..... mater lopovsku. Nazvavši me lopovom, rekao je da kupujemo glasove građana Ripnja, na šta sam odgovorio da oni to isto rade.“ (Predsednik: Vreme.) Završiću sa jednom rečenicom upućenom gospodinu Milanu Markoviću – dokle će se tolerisati bahatost Dragana Đilasa i korišćenje svih mogućih stvari u predizbornoj kampanji? Ujedno, i gospodinu Ivici Dačiću – da li Dragan Đilas hapsi po Srbiji, da li može on da... [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Babiću, molim da i vi i svi ostali poslanici koristite primerene termine i asocijacije koje mogu proisteći iz vaših kazivanja u ovom parlamentu, a radi ugleda doma, najvišeg zakonodavnog doma i tela naše države. Gospodin Dragan Todorović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, apelujem na vas da uložite vaš autoritet i da pitanja koja postavljamo ne budu samo isprazni posao poslanika, nego da stvarno vršite funkciju predsednika Skupštine i da učinite sve da se pre svega dobiju odgovori na već postavljena pitanja. Ima godinu i nešto kako postavljam pitanje vezano za imovinu Saveza komunista Jugoslavije, Socijalističkog saveza radnog naroda, Socijalističke omladine itd. zato što je Zakonom o finansiranju stranaka ta imovina stavljena na raspolaganje i na korišćenje političkim strankama, u iznosu od 50%. Takođe, podsećam vas, gospođo predsedniče, da je prema tom zakonu ništavno svako uknjiženje imovine koju sam napred naveo. Evo, već više od godinu dana nema odgovora. Plašim se, gospođo Dejanović, da ovi „žuti“ možda nisu zaposeli svu tu imovinu i koriste je, a da oni koji po zakonu imaju pravo, to su ostale parlamentarne stranke, ne mogu da koriste tu imovinu. Znam da ima oko 300 objekata koji potpadaju pod ovaj zakon, pa smo mi iz SRS morali polako da započnemo da prikupljamo dokumenta, odnosno informacije o tome u čijim je rukama ta imovina. Ali, mislim da bi Direkcija za imovinu Srbije morala napokon da odgovori i da dostavi Srpskoj radikalnoj stranci, taksativno navedeno, podatke o kompletnoj imovini kojom su raspolagale ove institucije i da se, u skladu sa zakonom, omogući parlamentarnim strankama da se ova imovina koristi. Izražavam bojazan da postoji mogućnost da se u međuvremenu ta imovina otuđuje od onih koji je trenutno koriste, pa bih vas stvarno molio da napokon dobijem tu informaciju. Drugo pitanje bih postavio Vladi Republike Srbije, odnosno predsedniku Vlade, a radi se o „Luci Beograd“. Ovo više zbog građana Beograda, zato što je ovo pitanje razmatrano u Skupštini grada Beograda, ali se učinilo sve kako bi se stvar zataškala, kako građani Beograda ne bi imali pravu informaciju. Radi se o prenameni zemljišta „Luke Beograd“, promeni urbanističkog plana. Sada smo došli u situaciju da sve ono što je tvrdila Srpska radikalna stranka, da će „Luka Beograd“ biti iskorišćena da bi se najmanje dvoje ljudi i verovatno još jedna grupa oko njih enormno obogatili... Samo da vas podsetim da je „Luka Beograd“ privatizovana po Zakonu o svojinskoj transformaciji, da je 13. septembra 2005. godine Komisija za hartije od vrednosti odobrila ponudu investitora po ceni od 800 dinara po akciji i da je investitor došao u posed 93,52% akcija. U pitanju su Mišković i Milan Beko. Znate da je „Luka“ kupljena otprilike za 50 miliona evra. Međutim, na sajmu nekretnina u Kanu 10. i 12. marta Dragan Đilas je predstavio projekat „Grad na vodi“, na prostoru „Luke Beograd“. Znači, već unapred se planiralo šta će se uraditi – izgradiće se dva i po miliona kvadrata stambenog prostora. Ako uzmete samo da je jedan kvadrat u Beogradu 2.000 evra, to je pet milijardi evra. Evo kako vi „žuti“ pljačkate Srbiju i kako pljačkate građane Srbije. Dragan Đilas, „veliki brat“, omogućio je Miškoviću i Beku da se promenom urbanističkog plana omogući uzme pet milijardi evra za prostor na teritoriji „Luke“, koji će biti prodat. To je ono što radite otkako ste došli na vlast. Tražim od Vlade Republike Srbije da preispita sve ove poslove vezane za „Luku Beograd“ i da učini sve kako bi se ova pljačka državne imovine sprečila.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč u skladu sa članom 235? (Ne.) Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Mladen Grujić, Đuro Perić, Milica Radović i Miloš Radulović. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Snežane Malović, ministra pravde, pozvala sam da sednici prisustvuju Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde i Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA (pojedinosti) Gospođu ministra obavestila sam da treba da bude tu oko 10.30 časova računajući da ćemo koristiti intenzivnije član 235, tako da molim da dam nekoliko minuta pauze dok ona ne dođe... Možemo, ministarka je vrednija nego što smo procenjivali. Izvolite, gospođo Malović. Prelazimo na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vjerica Radeta i Gordana Pop-Lazić. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Radeta.
Dame i gospodo, gospođo Malović, član 2. Predloga ovog zakona odnosi se na član 20. osnovnog Zakona o uređenju sudova. Amandmanski smo intervenisali zato što mislimo zapravo da uopšte nije bilo potrebe da se ovaj zakon menja, s obzirom na to da je već u postojećem zakonu stajalo da se sudske radnje preduzimaju svakog radnog dana, a radnje koje ne trpe odlaganje i u dane kad sud ne radi. Ne znam zašto vam je bilo potrebno da pišete i „u vreme“, pošto već stoji „u dane kada sud ne radi“, to se valjda podrazumeva. U drugom stavu ste rekli: „Sudskim poslovnikom se određuju sudske radnje koje se preduzimaju u vreme i u dane kad sud ne radi.“ Ovo je potpuno nepotrebno. Naprotiv, ova materija ne može da se ostavlja sudskom poslovniku na milost i nemilost, tako da kažem, već mora biti precizno regulisana zakonom. U obrazloženju ovog amandmana pomenula Zakonik o krivičnom postupku, koji to uređuje, i složićete se da to jeste tako. Ali, vi ste rekli da se amandman ne prihvata zato što postoje, ne samo u krivičnim stvarima, nego i u nekim drugim, radnje koje treba preduzimati i u vreme kada sud redovno ne radi. Istina je da jedan od takvih postupaka, recimo, izborni postupak, ali to se ne ostavlja sudskom poslovniku, nego se to takođe reguliše zakonom koji reguliše izborni postupak, gde se kaže da sudovi postupaju u roku od 48 časova. Dakle, jednostavno, i ovaj i ovi ostali zakoni o kojima danas govorimo (i govorili smo pre neki dan) u stvari su, rekla bih, reda radi, zato što pokušavate da, eto, nekom grupom zakona prikrijete trenutnu stvarnost u srpskom pravosuđu. Opet ste, kao i pre nekoliko meseci, pustili državnog sekretara gospodina Homena da u medijima kaže da su sudije izabrane, da je već 500 sudija ostalo bez posla, a posle toga se oglašava portparol i kaže da to nije tačno. Nažalost, to je očigledno tačno, jer se ispostavilo da kada pošaljete gospodina Homena da se on obrati javnosti, onda je to nešto što se zaista desilo. I, molim vas da nam kažete kako gospodin Homen, koji nije član Visokog saveta sudstva, zna da su sudije izabrane, kako on zna da je 500 sudija ostalo bez posla? Pitanje za vas, gospođo Malović – godinu dana ste ovde, od kada raspravljamo o vašoj tzv. reformi, tvrdili pred narodnim poslanicima i građanima Srbije da će reforma već od 1. januara pokazati svoje rezultate. Pre neki dan ste pomerili rok. Rekli ste da očekujete od marta normalno funkcionisanje sudova. Dakle, agonija koja traje već skoro godinu dana po vašoj najavi nastavlja se do marta, a mi vam tvrdimo, nažalost, i mnogo duže. Hvala.
Minut i pedeset sekundi je potrošeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč po članu 144. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O SUDIJAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Sreto Perić i Mirko Munjić. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvarampretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, celim Predlogom zakona o dopuni Zakona o sudijama, sa oba člana, Vlada pokazuje jedan nestručan i nekorektan odnos prema građanima Srbije. Gospođo ministre, gledate me – kako i na koji način nestručan. Pa, u toku prošle godine, da budem precizniji, krajem decembra meseca, usvojili smo Zakon o sudijama. U toku ove godine smo imali izmene i dopune ovog zakona; vi ste još tada znali da će u našem pravosudnom sistemu biti zakon o pravosudnoj akademiji i niste u članu 30. Zakona o sudijama mogli da predvidite onaj izuzetak od stava 1. Tu je precizno definisano da sudija ne može biti na funkciji u organima koji donose propise, u organima izvršne vlasti, javnim službama, organima pokrajinske autonomije i jedinicama lokalne samouprave. Sada izmenama i dopunama ovog zakona predlažete da sudije mogu biti članovi organa upravljanja u pravosudnoj akademiji. Mi u SRS smatramo da sudije ne mogu biti članovi organa upravljanja u organima pravosudne akademije, te sam stoga predložio, u ime SRS, da se član 1. ovog predloga zakona briše i da se ne pravi nijedan izuzetak u odnosu na član 30. Zakona o sudijama. Zahvaljujem se.
Izvinite, narodni poslaniče, da li ste završili? Završili ste. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Gospođo ministre, u decembru prošle godine, kada ste usvajali ove zakone iz oblasti pravosuđa, vi ste rekli da će ovi zakoni na neki način zaokružiti ovu oblast pravosuđa, tako što će se na jedan sveobuhvatan način rešiti sva pitanja koja su relevantna za ovu oblast. Svedoci smo da to nije tako, već samo posle godinu dana posle usvajanja ovih zakona. To nam govori nešto, a to je da ni vi u vašem ministarstvu zakone ne donosite da bi oni trajali. Ne donosite ih da bi trajali, da bi na jedan sveobuhvatan način zaista rešavali sva relevantna pitanja, da bi svojim trajanjem kroz jedan duži vremenski period postavili jednu pravnu praksu tako da bi i oni koji zakone primenjuju i oni na koje se ti zakoni odnose imali pravnu sigurnost. Ali, šta je tu je, nije to samo u vašem ministarstvu, dešava se to i u ostalim ministarstvima. Predložio sam da se član 2. briše, s obzirom na to da je to logična posledica amandmana koji smo podneli na član 1. Dakle, član 2. kaže da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja. Normalno, vi ste to odbili. Sudija može biti na funkcijama u organima koji donose propise i organima izvršne vlasti, zatim, u javnim službama, kao i u službama, odnosno, ne može biti u ovim organima, kao i u službama i organizacijama autonomne pokrajine i jedinica lokalne samouprave. Međutim, može biti u izbornim komisijama. Ovde se kvalifikuju neke okolnosti, osobine, kao što su: stručnost, dakle, to su diplomirani pravnici sa položenim pravosudnim ispitom; to je njihovo svakodnevno učestvovanje u tumačenju zakonskih propisa i donošenju odluka; to je njihova navodna nepristrasnost i samostalnost jer se podrazumeva, i po Ustavu i po zakonu, da su oni samostalni u obavljanju svoje funkcije, a podrazumeva se i da su nepristrasni. Međutim, da li je sve to tako? Ja kažem da nije, a brojnim primerima iz prakse to ćemo i potvrditi u toku današnje rasprave. Hvala.
Iskorišćeno je trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM TUŽILAŠTVU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Krasić i Aleksandar Martinović. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi završnu reč, po članu 144. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU ZA RATNE ZLOČINE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Petar Jojić, Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić, Vjerica Radeta, Milorad Buha, Aleksandar Martinović, Dejan Mirović, Sreto Perić i Boris Aleksić. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Vjerica Radeta.
Član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine treba da se briše, i to je stav SRS, zato što kroz ovaj amandman mi zapravo iznosimo svoj stav o tome da uopšte ne treba da postoji nikakav specijalni sud, nikakvo specijalno tužilaštvo. Stav Srpske radikalne stranke, poznat od osnivanja stranke, jeste da sudovi treba da sude samo kao redovni sudovi, da nam nisu potrebni nikakvi „specijalci“, da se takvi sudovi pretvaraju zapravo u državne organe, da postaju igračka u rukama izvršne vlasti. Nažalost, u praksi se pokazalo da smo bili apsolutno u pravu. Činjenica da ovaj zakon, koji ste doneli 2003. godine, trpi, evo, petu izmenu, ovo je peta izmena ovog zakona, govori o tome da ni vladajuća koalicija, odnosno DOS nije bio spreman da ovako nešto uradi, jer kada se radi ovako ozbiljan posao, kada se iz temelja menja nešto što je godinama i decenijama funkcionisalo, i to funkcionisalo sasvim dobro, u državi Srbiji, onda to mora da se uradi na način da to traje takođe godinama i decenijama, a ne da vi sami koji ste donosili ovaj zakon... Naravno, gospođo Malović, ne mislim na vas lično, mislim na predstavnike vlasti, na predstavnike DOS-a, koji od 2000. godine pokušavaju da revolucionarno promene nešto u pravosuđu, nažalost, svaka promena je korak unazad.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS procenjuje da je sasvim logično uložiti amandman na član 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku za ratne zločine. Mi smo u toku prošle godine izneli svoj stav i svoje principe, vezano za organizaciju pravosudnog sistema u Srbiji. Naravno da se gospođa Malović nije složila sa tim. Ona snosi veliku odgovornost za ovakav pokušaj reforme pravosuđa. Ne, niste vi isključivo; od 2000. godine, kao što je gospođa Vjerica Radeta već naglasila, DOS-ove stranke pokušavaju na jedan sasvim neprimeran način da izvrše reformu pravosuđa. To vam pokazuju ne samo poslanici SRS, to vam pokazuju i kolege sudije, koje, morate priznati, najveći broj njih, znaju da rade odlično ovaj posao i dobro primenjuju pozitivne propise vezano za oblast po kojoj postupaju. Vi ste rekli da, pored tužioca za ratne zločine, u članu 4. Predloga zakona, koji se odnosi na član 7. osnovnog zakona, treba dodati i službu za otkrivanje ratnih zločina. Dakle, i službu za otkrivanje ratnih zločina. Mi smatramo da treba da postoji jedinstven opšti sistem pravosuđa i nema mesta ni posebnom tužiocu za ratne zločine, a još manje službi za otkrivanje ratnih zločina. Smatramo da je tužilaštvo dužno, i ima nadležnosti u skladu sa važećim pozitivnim propisima, da svim organima u Srbiji izdaje određene naloge, odnosno da traži njihovo učešće, pomoć u procesuiranju određenih slučajeva. Stoga predlažemo da se amandman na član 4. Predloga zakona prihvati, jer se njime predlaže da se taj član briše. Zahvaljujem se.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Hvala. Član 6. Predloga ovog zakona odnosi se na član 10, čini mi se, osnovnog zakona, jeste, i njime brišete član 10. postojećeg zakona i dodajete novi član gde kažete, između ostalog, da se u Višem sudu u Beogradu za postupanje u predmetima krivičnih dela iz člana 2. ovog zakona obrazuje Odeljenje za ratne zločine. Radom Odeljenja Višeg suda rukovodi predsednik Odeljenja Višeg suda itd. Kada mi ne bismo imali negativan stav o postojanju ovog zakona i ovakvog načina funkcionisanja pravosuđa, ne bismo imali nikakve primedbe jer ovo jeste u skladu sa zakonima koji bi trebalo da stupe na snagu od 1. januara, ili možda od 1. marta kako ste pre neki dan rekli. Nešto što zaista smeta u ovom članu 10. jeste da „izuzetno od odredaba Zakona o sudijama, Visoki savet sudstva može uputiti sudiju iz drugog suda na rad u Odeljenje Višeg suda, na vreme od šest godina, uz njegovu pismenu saglasnost. Prilikom raspoređivanja, odnosno upućivanja u Odeljenje Višeg suda prednost imaju sudije koje poseduju potrebna stručna znanja i iskustvo iz oblasti međunarodnog humanitarnog prava i ljudskih prava.“ Gospođo Malović, ovim članom vređate sve sudije u Srbiji. Da li mislite da u Srbiji sudije ne poznaju oblast međunarodnog humanitarnog prava, pogotovo ljudskih prava? To je zaista neverovatno. Koji su vam kriterijumi? Vi ste rekli u obrazloženju – to mora tako, jer moraju to da znaju. Koji su kriterijumi, ukoliko to nije stav Nataše Kandić o pojedinom sudiji? Vrtite glavom, a cela Srbija zna, to je javna tajna, da Nataša Kandić upravlja i Specijalnim tužilaštvom i Specijalnim sudom za ratne zločine, da se tamo pojavljuje, iako nije pravnik, da se pojavljuje kao zastupnik, da ona diktira presude itd. Vi ste sad samo ovim predlogom zakona ozakonili, legalizovali postojanje Nataše Kandić i Fonda za humanitarno pravo, koji sve od sebe čini da radi protiv Srbije i interesa srpskog naroda. Hvala.
Trideset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Amandman je podnet u sklopu naše kritike tribunalizacije našeg pravosuđa. Smatramo da argumentovano treba ukazati na sledeće činjenice. Naravno, vi ćete izneti argument da postoje međunarodne obaveze naše zemlje i da treba sarađivati sa Haškim tribunalom, jer je to ad hoc sud Ujedinjenih nacija. S druge strane, postavlja se pitanje i mislimo da je to ključno pitanje – šta ako taj sud krši ljudska prava? Šta ako sud krši Evropsku konvenciju o ljudskim pravima, tačnije član 6. te konvencije koji reguliše pravično suđenje? Ako birate između tzv. međunarodne obaveze i poštovanja ljudskih prava i Konvencije koja je doneta 1950. godine, onda je potpuno logično da štitite svoje građane, posebno one koji se nalaze u pritvoru Haškog tribunala. U tom smislu, navešću vam samo jedan primer: imate sudiju Merona, koji je u slučaju Vojislava Šešelja doneo preko 20 negativnih odluka, a samo jednu pozitivnu. S druge strane, kada je bio član žalbenog veća u slučaju Orića, on je doneo oslobađajuću presudu. To je skandalozno! To je klasičan primer dvostrukih standarda. Zato smo mi protiv ugledanja na takav sud i na takve sudije.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Članom 11. dodali ste neki novi član, koji je ovde nazvan član 13a, i predvideli ste da „tužilac za ratne zločine može sudu predložiti da se kao svedok saradnik ispita pripadnik oružane formacije, državnog organa ili političke organizacije, protiv koga se vodi krivični postupak za krivično delo iz člana 2. ovog zakona.“ To su, najjasnije rečeno, krivična dela za ratne zločine. Predložili smo da se ovo briše zato što smatramo da ova krivična dela za ratne zločine ne treba tretirati drugačije od ostalih krivičnih dela koja su propisana u Krivičnom zakoniku, kao što su propisana i ova krivična dela. Ne mogu da se tretiraju suprotno Krivičnom zakoniku. Vrlo ste interesantno odgovorili da se „amandman ne prihvata iz razloga“ – ovo vam svaki put ovako stoji, očigledno je da ste vrlo pažljivo ovo pregledali, pa imate ovakvu grešku – „što je celishodno dati mogućnost da se novi institut sporazuma o priznanju krivice primeni i u postupcima za krivična dela ratnih zločina, i to bez ograničenja propisanih Zakonikom o krivičnom postupku“. Najpre, u ovom obrazloženju niste odgovorili na obrazloženje amandmana koji sam podnela, jer ste ovo rekli na takav način da mislim da niko živi ne može da razume šta ste hteli da kažete. Ali, šta smo mi hteli da kažemo? Ovo što je rekao kolega Mirović – SRS se apsolutno protivi tribunalizaciji srpskog pravosuđa. Nažalost, ta tribunalizacija je na delu već više godina. Od svedoka saradnika vi pravite najunosniju profesiju u Srbiji, ne samo kada je u pitanju ratni zločin, već kada je u pitanju bilo koje krivično delo. Mogli bismo da potrošimo sve vreme koje nam stoji na raspolaganju, vezano za ove zakone, da vam pričamo šta ste uradili sa svedocima saradnicima, odnosno kako svedoci saradnici prolaze, kako ih čuvate, kako i dalje rade, otprilike, ono što su radili i ranije, samo sad na drugačiji način. Naravno, ovaj put ne mislim na ratne zločine, ali s obzirom na to da se ovaj zakon odnosi na to, moram da vam kažem da su se i u ovom Specijalnom odeljenju suda za ratne zločine donosile presude na osnovu lažnih izjava svedoka saradnika. Te presude su pobijane od višeg suda, recimo, slučaj Vukovar, odnosno „Ovčara“, gde su drastično smanjene kazne od strane višeg suda, jer je utvrđeno da je... Taj postupak je još u toku i kao pravnik znam da ne bi trebalo da ga komentarišem, ali ono što jeste činjenica kada su u pitanju ta prvostepena presuda i presuda drugostepenog suda, tamo su svedoci saradnici bili presudni, nijednog drugog dokaza za tu grupu ljudi nije bilo, a svedoci saradnici u svojim izjavama kažu da su lično učestvovali. Jedan od njih ima nadimak Krvavi. Dakle, svedoci saradnici su sami priznali da su vršili ratne zločine, a na osnovu njihovih izjava osuđeni su neki drugi ljudi. Tome se SRS protivi, takve svedoke skupljate i pomažete Haškom tribunalu i odvodite ih u Hag, odnosno odvode ih u Hag da svedoče. Svedoče suprotno interesima države Srbije, vi to dobro znate. Najbolji primer svedoka saradnika, ali koji su, hvala bogu, apsolutno poraženi, jesu svedoci koji su se pojavljivali u postupku protiv prof. dr Vojislava Šešelja. Sada zbog takvih svedoka, koji nisu imali i ne mogu da imaju niti jedan dokaz da je Vojislav Šešelj izvršio bilo kakvo krivično delo, jer nije, zbog takvih svedoka tužilaštvo ne zna šta da radi, nema novih svedoka, ima pet sati vremena, još uvek ih ne koristi. Takve negativne stvari iz Haškog tribunala vi prenosite u pravosuđe i puštate ljude koji su vršili ratni zločin, zato što će oni da posluže vama za upotrebu, odnosno zato što će lažno da optuže nekoga ko nema veze sa nekim ratnim zločinom, a on će, kao neko ko je vršio taj zločin, da bude građanin koga će čuvati policija države Srbije. Hvala.
Dva minuta i 55 sekundi iskorišćeno vreme poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dobar Krivični zakonik i Zakonik o krivičnom postupku apsolutno rešavaju sve probleme vezane za učinioce krivičnih dela i za njihovo procesuiranje, međutim, vi se trudite da budete veći katolik od pape. Mi to ne sporimo, ali ćemo se uvek suprotstavljati vašim zakonskim predlozima svojim stručnim mišljenjem i našim principima, koje je Srpska radikalna stranka od svog osnivanja uspostavila. Na osnovu toga, logično je da smo podneli amandman na član 14. Predloga zakona gde se dodaju članovi 14b i 14v. Vidite, kolega Mirović je govorio o pokušaju tribunalizacije pravosudnog sistema u Srbiji. Ovde imamo jednu daleko drastičniju situaciju i od te koja vlada u samom Haškom tribunalu. Vidite šta kaže član 14v: „Vreme koje je lice provelo u pritvoru u postupku pred Međunarodnim krivičnim sudom za bivšu Jugoslaviju ne uračunava se u trajanje pritvora koji je u postupku pred domaćim sudom određen u skladu sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku.“ Stvarno nema smisla, uopšte, ovakav predlog dostaviti deci u osnovnoj školi, a kamoli narodnim poslanicima koji iole žele da pročitaju vaše predloge. Član 14v kaže – ako okrivljeni, odnosno osumnjičeni, sam ne uzme branioca, predsednik suda će mu postaviti branioca po službenoj dužnosti iz reda advokata koji ispunjava određene uslove, pa ste ovde rekli deset godina u oblasti krivičnog prava itd. Ovde doslovno pokušavate da prepišete odredbe koje važe u Haškom tribunalu. Pretpostavljam, gospođo ministre, da vi nećete najviše, možda, oskrnaviti pravosudni sistem u Srbiji; bio je jedan ministar pre vas koji je predlagao da se u Srbiji, u naše zakonodavstvo uvede smrtna kazna koja bi trajala jedan dan ili 15 minuta, čini mi se, usmerena isključivo protiv političkih neistomišljenika, a ne onih koji su učinioci, odnosno počinioci krivičnog dela. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik… Izvinite. Dakle, u raspravi o amandmanu na član 18. ne želi niko da učestvuje. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović, koji želi reč. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
U sklopu priče o tribunalizaciji našeg pravosuđa i ugledanju na negativne primere, umesto na pozitivne, nama u SRS uopšte nije jasno zašto se ne ugledate npr. na tzv. Rimski sud, koji je doneo Rimski statut. Poznato je da je čak i Evropska unija donela deklaraciju kojom podržava načela tog statuta i pravilnika kao jednu vrstu kodifikacije međunarodnog prava. Tu nije ništa sporno, to je stalan sud i u tom smislu ne vidim razloga zašto se niste ugledali, na primer, na taj sud koji podržava ogromna većina članica UN. Što se tiče tzv. Haškog tribunala, naveo bih još jedan primer koji pokazuje te negativne anomalije u radu tog tzv. tribunala, a to je primer hrvatskog novinara Domagoja Margetića, koji je objavio spisak zaštićenih svedoka, tačnije 102 zaštićena svedoka, među kojima je bio i predsednik Hrvatske Stipe Mesić. On je u svojim novinama objavio da je to spisak haških tajnih svedoka i, navodno, da mu je to poslala Karla del Ponte. Za takvo kršenje, tačnije nepoštovanje suda, on je osuđen na tri meseca. S druge strane, Vojislav Šešelj, koji nije objavio ime nijednog zaštićenog svedoka i koji je objavio knjigu koja sadrži dokumenta koja su prihvaćena od strane sudskog veća, osuđen je na 15 meseci zatvora. To je još jedan primer dvostrukih standarda, negativan primer jednog rada na koji se ne treba ugledati i koji treba osuditi. Uostalom, vi znate da je Karla del Ponte objavila knjigu u kojoj otvoreno priznaje da do početka svog mandata nije ni znala da postoji Republika Srpska, nije se služila engleskim jezikom, nije znala osnovne stvari o bivšoj Jugoslaviji, osim onoga što je pročitala u novinama, tako da je skandalozno da se naše pravosuđe ugleda na takvu vrstu rada i na takve ljude i pravnike. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi da da završnu reč, na osnovu člana 144. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA ZA BORBU PROTIV VISOKOTEHNOLOŠKOG KRIMINALA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Petar Jojić, Mirko Munjić, Sreto Perić, Zoran Krasić i Boris Aleksić, kao i amandman Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Podneo sam amandman na član 2. gde sam tražio da se posle reči „polne slobode“ dodaju reči „trgovine ljudima, dečije pornografije“. U članu 2. predviđeno je da se ovaj zakon primenjuje radi otkrivanja, krivičnog gonjenja i suđenja za: 1) krivična dela protiv bezbednosti računarskih podataka određena Krivičnim zakonikom, 2) krivična dela protiv intelektualne svojine, imovine, privrede i pravnog saobraćaja kod kojih se kao objekat ili sredstvo izvršenja krivičnog dela javljaju računari, računarski sistemi, računarske mreže i računarski podaci, kao i njihovi proizvodi u materijalnom ili elektronskom obliku, ako broj primeraka autorskih dela prelazi 2.000 ili nastala materijalna šteta prelazi iznos od milion dinara, 3) krivična dela protiv sloboda i prava čoveka i građanina, polne slobode, javnog reda i mira i ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije, koja se zbog načina izvršenja ili upotrebljenih sredstava mogu smatrati krivičnim delima visokotehnološkog kriminala, u skladu sa članom 2. stav 1. ovog zakona.“ Tražio sam da se u tački 3) ovog člana 2. posle reči „polne slobode“ dodaju reči „trgovine ljudima i dečije pornografije“. Tražio sam to iz razloga što SRS smatra da krivična dela trgovine ljudima i krivična dela dečije pornografije predstavljaju krivična dela koja su u ogromnoj ekspanziji u poslednje vreme. To su krivična dela koja se mogu svrstati u red onih krivičnih dela koja se možda najviše izvršavaju ili su bar među pet krivičnih dela koja u poslednje vreme imaju zaista visok stepen izvršenja. Zbog toga smo tražili da se decidirano u ovom zakonu predvide i krivična dela trgovine ljudima i dečije pornografije. Naravno, Vlada nije prihvatila ovaj moj amandman. U obrazloženju kaže da je krivično delo dečije pornografije sadržano u glavi Krivičnog zakonika koja se odnosi na krivična dela protiv polne slobode, a za koja je već predviđena nadležnost specijalizovanih državnih organa za borbu protiv visokotehnološkog kriminala, u skladu sa članom 2. Predloga zakona. Međutim, tražio sam da decidirano ovo bude krivično delo, i krivično delo trgovine ljudima. Vlada se nije osvrnula na ovo delo trgovine ljudima, iako smatram da je ovo delo takođe jedno od krivičnih dela koja se u znatnoj meri vrše. Svi smo svedoci koliko su naša policija i policija zemalja iz okruženja na našim i drugim državnim granicama sprečile izvršilaca ovih krivičnih dela u izvršenju ovakvih i sličnih krivičnih dela. Upravo iz tog razloga smatrali smo da je trgovina ljudima jedno od krivičnih dela koja je neophodno staviti u odredbu člana ovog zakona. Vlada to nije prihvatila. Smatram da je to velika greška i da bi trebalo prihvatiti ovaj amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Minut i četrdeset sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Podneli smo amandman na član 2, a u vezi sa članom 3, zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa za borbu protiv visokotehnološkog kriminala. Svesni smo i poznata nam je činjenica da u Srbiji nema veliki broj sudija koji se tačno stavlja u nadležnost određenim sudovima, postupanje po ovim krivičnim delima i ovde smo želeli da pomognemo, da damo doprinos da se ovaj zakon završi, da bude primenjiv. U članu 3. se kaže: „Ovaj zakon primenjuje se radi otkrivanja, krivičnog gonjenja i suđenja za: 1) krivična dela protiv bezbednosti računarskih podataka određena Krivičnim zakonikom...“. Naša intervencija ovim amandmanom odnosi se na član 3. tačku 2): „krivična dela protiv intelektualne svojine, imovine, privrede i pravnog saobraćaja, kod kojih se kao objekat ili sredstvo izvršenja krivičnih dela javljaju računari, računarski sistemi, računarske mreže i računarski podaci, kao i njihovi proizvodi u materijalnom ili elektronskom obliku, ako broj primeraka autorskih dela prelazi 2.000“, to je Predlog zakona, „ili nastala materijalna šteta prelazi iznos od milion dinara“. Mi smo amandmanom predložili da se kaže: „ako broj primeraka autorskih dela prelazi 500.“ Takvu situaciju smo imali u važećem zakonu. Vas bih, gospođo ministre, zamolio da posle mog obrazloženja, ukoliko ste u situaciji, iznesete šta je vas motivisalo da pokušavate da promenite ovaj član. Smatramo da bi ovakvim predlogom kao što je u našem amandmanu bio zaštićen veći broj onih na koje se odnosi primena ovog zakona. Ili: „...nastala materijalna šteta koja prelazi iznos od milion dinara“; predložili smo da taj iznos bude 500.000. Smatramo da bi na ovaj način veći broj ljudi bio zaštićen, odnosno oni koji ostvaruju određena prava po ovim pronalascima, veći broj nego što je u Predlogu ovog zakona. Na taj način pokazali bismo svim eventualnim budućim počiniocima da ćemo se odlučno suprotstavljati izvršenju ovakvih krivičnih dela. Jer, poznato nam je da je ovo nešto što je nastalo u nekom kasnijem periodu, ovo nisu krivična dela koja datiraju unazad ne znam ni ja koliko godina, nego su dela novijeg datuma. Zahvaljujem se.
Trideset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 142. stav 2. Poslovnika, podneo je amandman na član 5, koji je prihvatio predstavnik predlagača na sednici Odbora. Zakonodavni odbor se nije izjasnio, pa će se o ovom amandmanu Narodna skupština, kao i o drugima, izjašnjavati u danu za glasanje. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PRAVOSUDNOJ AKADEMIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Aleksandar Martinović, Đuro Perić, Vjerica Radeta, Radovan Radovanović, Srđan Spasojević, Aleksandra Ilić, Dušan Marić, Boris Aleksić, Zoran Krasić, Nataša Vučković, Nenad Konstantinović, Sreto Perić, Mirko Munjić, Gordana Pop-Lazić, Dejan Mirović, Milutin Jeličić, Milorad Buha, Milica Radović, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Stefan Zankov, Vladan Batić i Olena Papuga, kao i amandmane Vlade i Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković povukla je potpis sa amandmana koji je zajedno sa narodnim poslanicima Jelenom Budimirović i Zoranom Antićem podnela na član 45. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, prelazimo na pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv zakona amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem. Povodom ovog prvog amandmana ću iskoristiti pravo da načelno stavim primedbe na ovu raspravu u pojedinostima, iznoseći neke naše generalne zamerke na način kako je ovaj zakon urađen. Pre svega, molila bih Skupštinu da Poslovnik koji imamo poštujemo, u smislu nadležnosti Zakonodavnog i ustavnog odbora. Zašto to kažem? Veliki broj naših amandmana ima primedbu da su neke odredbe ovog zakona neustavne; do toga nije smelo da dođe da je, po Poslovniku Skupštine, Zakonodavni odbor, koji je nadležan da utvrđuje usklađenost pravnog sistema i zakona sa Ustavom, to uradio na način kako je trebalo. Primedba koja stoji na strani Vlade, da je Sekretarijat za zakonodavstvo to trebalo da uradi, jeste nešto što ne sme da bude, da imamo sličnu odgovornost. Vlada to nije uradila u svom delu posla, a Skupština nije uradila u svom delu posla. Ono što ne sme da bude praksa ubuduće, to je da nemamo izjašnjenje Odbora za ustavna pitanja, koji je po članu 44. nadležan za ovu vrstu načelnih razmatranja primene Ustava u pojedinim zakonskim odredbama. Ovo što sada govorim ne odnosi se na sam član 1, koji ću obrazložiti, ali načelno se odnosi na ključne stvari koje definiše ovaj zakon. Da to ilustrujem, samo ću da pomenem član 40. koji u velikoj meri ilustruje rogobatnost pravno-tehničkog, zanatskog dela posla izrade zakona. Na primer, taj član 40. ima nekih jedanaest odredaba, a tri od njih su direktno neustavne. Znači, član 40, koji propisuje obavezu Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca da za sudije, zamenike javnih tužilaca i ostale pre svega predlažu one kandidate koji su završili osnovnu obuku, što jeste nesaglasnost sa Ustavom. Vi ste (ovo ilustruje odnos Vlade) kao odgovor na naše primedbe u svom obrazloženju napisali da se zaista predlaže da pre svega kandidati budu oni koji su završili ovu obuku, ali da oni samo imaju prednost u odnosu na druge kandidate, čime se, kažete, ne oduzima pravo predlaganja. Gospođo Malović, čime drugi kandidati mogu da nadomeste tu prednost koju vi dajete onim kandidatima koji su završili obuku? Čime oni da je dostignu, da je ponište, da dostignu taj broj nedefinisanih bodova? Nemaju čime da je dostignu. To je nedostižna prednost. Kažete da se drugima ne osporava pravo predlaganja. Ozbiljni smo ljudi, vrlo ste inteligentna žena, ne možete pravo predlaganja dovoditi u istu ravan sa pravom izbora. Ne, vi ne sporite pravo predlaganja, ali ne mogu da budu izabrani oni kandidati koji nemaju ovu prednost koju definišete neustavno članom 40, stavovima 8, 9. i 11. Ovo o čemu govorim je neoborivo. Satima možete da tvrdite nešto drugo, ali srpski jezik, Ustav i zakon kako je definisan ovde ne omogućuju vama da mi dokažete da ste u pravu. Nije mi cilj da pokažem da ste vi u pravu, ja u pravu ili neko treći; cilj je da zakon koji se donosi u ovoj zgradi bude u skladu sa Ustavom i da omogućuje ono za šta se zalažemo svi – jednake šanse svima. Ovaj zakon to u velikoj meri ne da onemogućuje, nego, naprotiv, određenu kategoriju lica, onih koja završavaju početnu obuku i pravosudnu akademiju, dovodi u privilegovan položaj. To nije dopustivo. To što niste usvojili nijedan amandman naše poslaničke grupe nas uopšte ne brine. Nama i jeste cilj da pokažemo različitost pristupa, ali ovde se ne sporimo oko različitih načina rešavanja jednog te istog problema; ne možemo da se sporimo da li ćemo da poštujemo Ustav ili ne. Da li je dopustivo da danas, na primer, imamo problem primene Zakona o javnom informisanju? Da li je dopustivo da imamo problem primene Zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, primene više odredaba Krivičnog zakonika za koje pravni tim SNS i pravni znalci tvrde da će vas pre ili kasnije Evropski sud ili Ustavni sud dovesti u situaciju da menjate odredbe ovog zakona? Ustavni sud je dobio mnogo šire nadležnosti. Ima puno posla. Nemojmo mu svakim zakonom, gotovo svakim zakonom koji se ovde usvaja davati nove poslove, jer neće moći da postignu ono što im vi namećete. U suštini onoga što stoji u zakonima koje ovde dobijamo je, u stvari, kriza podele vlasti. Dokaze za to imamo u zakonskim rešenjima koja ovde stižu, nezavisno od toga koju oblast regulišu. Izvršna vlast, Vlada, pokušava da direktno i indirektno stavi pod svoje okrilje sve ono što nije u njenoj direktnoj nadležnosti. To nije generalna primedba, to je najteža primedba koja se može staviti na ovaj zakon i ona je prilično dosledno sprovedena kroz sve njegove mehanizme. To što niste uvažili je na vašu štetu i bojim se da ovaj zakon zaista neće moći da izdrži ozbiljnije preispitivanje viših instanci, a sigurno će takvog preispitivanja biti. Član 1. na nedopustiv način definiše ovu ustanovu, koja jeste ustanova, ali, kao što prelazne i završne odredbe kažu, u stvari će poslovati po Zakonu o javnim agencijama, pa je vrlo rado sa pravom nazivam agencijom za pravosuđe, poput svih drugih, ostalih, za koje znamo koliko su nezavisne i kako rade u interesu građana. Neprihvatljivo je da nazivom „pravosudna akademija“ karakterišete nešto što jeste ustanova koja to nije ni po organizacionom obliku, ni po pravnom statusu, ni po svojoj delatnosti. Ponoviću ono što je izneto u načelnoj raspravi – da ona prosto dovodi u zabludu treća lica u pravnom prometu, jer kao javna ustanova, po Zakonu o privrednim društvima, u članu 17. stav 2, ona mora iz naziva da govori o sebi, čime se bavi, koje su joj nadležnosti i šta treća lica mogu da očekuju. Ovo je naziv koji je primeren za umetničke, visoke vojne i slične škole i zaista nije dobro da se ovako zove nešto što pretenduje da bude akademija, a bavi se samo obukom državnih službenika, bez prava na davanje bilo kog nivoa obrazovnih zvanja. Zahvaljujem.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je šest minuta i 65 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ovaj amandman se odnosi na brisanje dela člana 1. ovog predloga zakona, koji se odnosi na obuku nosilaca pravosudnih funkcija. Obuka nosilaca pravosudnih funkcija, javnih tužilaca i sudijskih i tužilačkih pomoćnika je već kompletno regulisana Zakonom o obuci sudija, javnih tužilaca, zamenika javnih tužilaca i sudijskih i tužilačkih pomoćnika, Zakonom o sudijama, Zakonom o javnom tužilaštvu, Zakonom o uređenju sudova, Zakonom o Visokom savetu sudstva, Zakonom o uređenju sudova, Zakonom o ministarstvima. Navedeni zakoni kompletno utvrđuju postupak, organe i kriterijume za izbor korisnika obuke, prava i obaveze korisnika obuke, organe nadležne za utvrđivanje programa obuke, trajanje obuke za pojedine kategorije korisnika, postupak i razloge za obaveznu obuku, troškove i organizaciju obuke i sve druge elemente obuke navedenih kategorija. Predlog zakona o pravosudnoj akademiji delom pokušava da reguliše navedenu materiju, pri čemu različito reguliše gotovo sve nadležnosti, karakter, sadržaj i trajanje obuke, kategorije korisnika i njihova prava i obaveze, uvodeći nove kategorije korisnika, nova prava i obaveze kako korisnika tako i državnih organa i službenika, gde su sve odredbe u koliziji sa navedenim zakonima, a neke i sa Ustavom Republike Srbije. Predlog sadrži i odredbu o prestanku važnosti Zakona o obuci sudija, javnih tužilaca, zamenika javnih tužilaca i sudijskih i tužilačkih pomoćnika, ali ostaje problem kolizije sa svim ostalim zakonima i Ustavom, što će delom onemogućiti i stvoriti nerešive probleme u primeni ovog i svih drugih nabrojanih zakona. Predlog sasvim nepotrebno uvidi neka do sada nepostojeća pravila kojima menja postupak predlaganja i izbora sudija i tužilaca i kojima menja i derogira Ustavom i zakonom utvrđene nadležnosti Visokog saveta sudstva, Državnog veća tužilaca, Vlade i Narodne skupštine. Takođe, ovaj predlog zakona uvodi i kategorije korisnika obuke koje nisu sadržane u spornoj odredbi člana 1, niti uopšte u svim ostalim zakonima kojima se uređuje pravosudni sistem, čime se pojavljuje kolizija unutar samog zakona. Zbog toga i zbog svih navedenih razloga predlažem da se usvoji predloženi amandman. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je trideset minuta. Molim da se unese ispravka u stenogram, kao i kod drugih koji mere vreme utrošeno na sednici, da je šest minuta i 45 sekundi koje je iskoristila narodna poslanica Jorgovanka Tabaković iskoristila kao zamenica predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 2. odnosi se na cilj osnivanja akademije. Ono što je u tekstu zakona dato, po nama, jesu neka opšta načela, koja mogu da se odnose na opšte ciljeve, na kompletan pravosudni sistem. Sasvim je netačno da je osnovni cilj akademije profesionalnost, nezavisnost, nepristrasnost, da obezbedi ta načela. To je ono što je cilj svih nas; to, na kraju krajeva, stoji u Nacionalnoj strategiji o reformi pravosuđa; to se obezbeđuje pre svega kroz Ustav, kroz vladavinu prava i socijalne pravde, kroz zakone koji uređuju organizaciju pravosudnih organa. Osnovni cilj ovog zakona o Pravosudnoj akademiji je faktički obuka – obuka sudija, obuka tužilaca, obuka osoblja koje radi u sudovima, u tužilaštvima. Mislim da je ova konstatacija u samom zakonu data na jako neprimeren način i preambiciozno i da faktički ne odgovara onom osnovnom cilju. Cilj je, dakle, obuka, a ne obezbeđivanje nekih opštih načela, za koja se svi zalažemo kada je u pitanju pravosuđe u Srbiji. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Amandman na član 2. je prihvaćen, gospođo Čomić, tako sam obaveštena, ali dobro, nije na odmet da ga prokomentarišem, sa zadovoljstvom ću. Član 2. govori o cilju osnivanja akademije. Cilj osnivanja akademije, kaže Vlada u svom predlogu, jeste da obezbedi profesionalno, nezavisno, nepristrasno i efikasno obavljanje sudijske i tužilačke funkcije i stručno i efikasno obavljanje poslova sudskog i tužilačkog osoblja. Amandman koji smo podneli se donekle razlikuje, ali se zapravo suštinski razlikuje, i dobro je što je Vlada prihvatila ovaj amandman. Naš amandman, odnosno sada član 2, pošto ga je Vlada prihvatila glasi: „Cilj osnivanja akademije jeste da doprinese“, dakle, Vlada je rekla - da obezbedi, a mi kažemo - da doprinese, „profesionalnom, nezavisnom, nepristrasnom i efikasnom obavljanju sudijske i tužilačke funkcije i stručnom i efikasnom obavljanju poslova sudskog i tužilačkog osoblja.“ Zašto smo podnosili ovaj amandman i zašto smo napravili razliku između „obezbedi“ i „doprinese“? Zato što je nemoguće, Pravosudna akademija, sa nadležnostima koje joj daje ovaj zakon ili sa bilo kakvim drugim nadležnostima, ne može da obezbedi ni profesionalno, ni nezavisno, ni nepristrasno i efikasno obavljanje sudijske i javno-tužilačke funkcije, ali, naravno, može da doprinese tome. To je suština našeg amandmana. Pravosudna akademija, dakle, samo može da doprinese ostvarenju ovog cilja koji je još uvek, nažalost, samo cilj, ali ona sama po sebi ne može da ostvari drevni demokratski ideal samostalnog pravosuđa, nezavisnog od izvršne vlasti ili, još gore, od dnevne politike. Danas, nažalost, u Srbiji imamo mnogo primera... I ne samo danas, činjenica je da pravosuđe nije bilo nezavisno nikad, ali vrhunac zavisnosti između organa pravosuđa i izvršne vlasti se desio i dešava se upravo u ovih poslednjih devet godina. To je nešto što je činjenica, nešto što... Pitajte bilo kog građanina, pitajte bilo koga, evo, imam koliko god hoćete primera kako rade pravosudni organi, koje nam ljudi dostavljaju sa terena. Naravno, mi uvek naglašavamo da u Srbiji većina sudija i većina tužilaca radi svoj posao u skladu sa zakonom i da ga rade kako najbolje znaju i umeju. Ali, postoji jedna bojazan, jedan strah da će te sudije sada ostati bez posla. Vrtite glavom, gospođo Malović, ali niste odgovorili na ono što je vaš zamenik, državni sekretar Homen, rekao. On kaže da ste sudije izabrali. On kaže – izabrali smo, a nije član Visokog saveta sudstva, nego samo član Demokratske stranke, ranije član „Otpora“; to su ljudi koji biraju sudije i tužioce. Znate, on je valjda odgovoran čovek, ne bi smeo takvu izjavu da iznese u javnosti da to nije istina. On je rekao, gospođo Malović, da je 500 sudija danas bez posla, samo im još niko nije rekao. On je rekao, vaš zamenik. Zato sam vam postavila to pitanje, očekujući da odgovorite. Naravno, vaše je pravo da odgovorite ili ne odgovorite, vaše je pravo da sve naše primedbe zabeležite i da nam se obratite kada završimo ovu raspravu u pojedinostima. Samo, u takvom slučaju, kada tako radi ministar, onda smo mi poslanici malo hendikepirani, onda od dobre volje predsedavajućeg zavisi da li mi možemo opet vama da repliciramo, pa ako nas nešto niste dobro razumeli, da se razumemo, da se objasnimo, da imamo kontakt, ali to je apsolutno vaše pravo. Dobro je da ste prihvatili ovaj naš amandman. Dobro bi bilo da ste prihvatili sve amandmane Srpske radikalne stranke. Gospođo Čomić, ne znam šta je smešno u tome. Mogu da vam ilustrujem sa koliko god hoćete primera koliko puta smo amandmanski intervenisali na neki zakon, amandmani su bili apriori odbijeni, sa nekim nebuloznim obrazloženjima, a posle svega nekoliko meseci dobijali smo predloge izmena i dopuna tih istih zakona u koje su ugrađene odredbe koje smo mi srpski radikali svojim amandmanima predlagali. Živi bili pa videli, i ovaj zakon doživeće istu sudbinu. Hvala.
Tri minuta i dvadeset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Amandman je u proceduri i podnosilac amandmana ima pravo na reč zato što se Zakonodavni odbor nije izjasnio, ali u danu za glasanje Skupština će odlučivati. Amandman prestaje da bude predmet rasprave u pojedinostima samo ako su se o njegovom prihvatanju izjasnili matični odbor, Zakonodavni odbor i predlagač, ko god bio, tako da imate pravo na reč, a ja moram da pitam da li želite reč. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Đuro Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman sa ispravkom podnela je grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, ovim predlogom zakona Vlada je predložila da sedište Pravosudne akademije bude u Beogradu. U ime SRS predložio sam da sedište akademije bude u Kragujevcu. Mi smo svedoci da je već decenijama, a posebno je to izraženo u nekoliko poslednjih godina, u Srbiji prisutan trend „beogradizacije“. Po nadležnostima koje ima, a posebno po finansijskim sredstvima kojima raspolaže i po institucijama koje se u njemu nalaze, Beograd je sve više država u državi. Mislim da se svi slažemo da je u pitanju jedna štetna pojava koju treba zaustaviti. Ta pojava za posledicu ima velike i stalne migracije stanovništva, posebno iz rubnih područja Srbije, prema Beogradu, posebno kada su u pitanju mladi i stručni ljudi. To na drugoj strani za posledicu ima sadašnje stanje, a to je da imamo nekoliko stotina sela u unutrašnjosti Srbije i rubnim područjima Srbije, bolje rečeno bivših sela, u kojima sada nema stanovnika. Prema podacima koje sam prikupio pre nekoliko dana, pripremajući se za raspravu o zakonu o popisu stanovništva, u Srbiji ima više od 50.000 napuštenih kuća i domaćinstava. Na drugoj strani, u Beogradu imamo najmanje nekoliko desetina hiljada beskućnika. Mi već nekoliko godina, posebno u predizbornim kampanjama, od najviših državnih funkcionera i najviših funkcionera vodećih političkih stranaka čujemo da će, ako pobede na izborima, država preduzeti konkretne mere da se Beograd rastereti ogromne koncentracije vlasti, ogromne koncentracije institucija i ogromne koncentracije novca, međutim, u praksi od toga nema ništa. Mislim da je ovo prava simbolična prilika da Vlada pokaže da to opredeljenje koje njeni ministri iskazuju u predizbornoj kampanji nije samo dnevnopolitičko, predizborno, nego da je to stvarno opredeljenje u nekom opštem društvenom interesu i zato predlažem da se prihvati ovaj amandman. Voleo bih da od gospođe Malović čujem logično objašnjenje zbog čega sedište Pravosudne akademije mora da bude u Beogradu. Zbog čega, recimo, ne bi bilo u Kragujevcu? U obrazloženju zašto odbija amandman Vlada je navela sledeće: „Vlada ne prihvata amandman. Predlogom zakona predviđeno je da sedište Pravosudne akademije bude u Beogradu“, pa zato sam i predložio da se to promeni, „iz razloga ekonomičnosti, budući da su u glavnom gradu sedišta najviših pravosudnih institucija i najvećeg broja sudova i javnih tužilaštava.“ Vlada već u sledećoj rečenici obrazloženja demantuje samu sebe i kaže sledeće: „Pored toga, statutom Pravosudne akademije može se predvideti obrazovanje organizacionih jedinica van sedišta akademije.“ Ne vidim zašto je neekonomično da sedište bude u Kragujevcu, samo po sebi, ali je ekonomično da, recimo, Pravosudna akademija statutom predvidi da ima još pet ili šest nekih područnih jedinica, što bi u svakom slučaju poskupelo ovaj projekat. Na kraju, još jednom skrećem pažnju na činjenicu da je sedište svih značajnijih pravosudnih i drugih institucija u Beogradu. Mislim da sa tom praksom treba prestati, a za Kragujevac sam se odlučio iz sledećih razloga: prvo, on se nalazi u centru Srbije, podjednako je udaljen od svih delova Srbije, pa bi, eto, i taj razlog ekonomičnosti bio zadovoljen; drugi razlog je to što se u Kragujevcu nalazilo sedište srpskog parlamenta i treći razlog je to što je Kragujevac jedan od najvećih centara u Srbiji. Hvala.
Dva minuta su iskorišćena od vremena poslaničke grupe. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući i uvaženi ministre, kolega Marić je praktično podneo istovetan amandman kao i Nova Srbija. U ovom delu bih se nadovezao samo na neke stvari. Suština jeste da se vrši decentralizacija vlasti i u oblasti pravosudnog sistema. Amandman je upravo u tome da sedište apelacionih sudova bude u Beogradu, Novom Sadu, Nišu i Kragujevcu; ne bih sada licitirao u kojem od tih gradova gde su predviđeni apelacioni sudovi. Naravno, kroz ovaj amandman izražavamo želju i zahtev da sedišta budu i u nekom od ovih gradova. Mi smo svedoci ovih dana da se, gospođo ministre, praktično licitira, doduše samo preko sredstava javnog informisanja, da će Ustavni sud Srbije da se izmesti u Sremske Karlovce, u Vojvodinu. Ako je to neka težnja da se vrši decentralizacija pravosudnog sistema, onda nema nikakvog razloga, ako je sedište Kasacionog suda u Beogradu, da neki od ova dva grada u centralnoj Srbiji, Niš ili Kragujevac, ne bude sedište Pravosudne akademije. Mislim da je apsolutno neprihvatljivo da se to rešava kroz statut akademije. Mislim da to treba da se reši kroz zakonski predlog, jer uvek kada se nešto ostavlja da bude rešeno kroz statut, to može da bude i ovako i onako, da li će taj statut kao takav da bude prihvaćen ili neće... Nema razloga da se jedna ovako ozbiljna tema rešava nekim podzakonskim aktima, kao što sam rekao, kroz statut. Ukoliko postoji stvarna želja da se vrši decentralizacija vlasti, a mislim da sam dao dovoljno argumenta, imamo sedište Kasacionog suda u Beogradu, verovatno Ustavnog suda u Vojvodini, u Novom Sadu, odnosno u Sremskim Karlovcima, i ako se tu ide ka nekoj tradiciji, onda mislim da je trebalo prihvatiti argumente kolege Marića i moje, i ovaj amandman je apsolutno trebalo da se prihvati.
Od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno pedeset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
Hvala. Poštovani građani Srbije, moje kolege i ja smo u ime Poslaničke grupe Napred Srbijo podneli amandman na član 5. i predložili menjanje člana 5. tako da on glasi: „Ustanova obavlja delatnost obuke i stručnog usavršavanja sudija, sudijskih pripravnika, sudijskih pomoćnika, javnih tužilaca, zamenika javnih tužilaca, tužilačkih pripravnika i pomoćnika javnih tužilaca, u skladu sa zakonom.“ Članom 5. Predloga je naveden veći broj poslova koji nisu utvrđeni zakonima kojima se reguliše obuka i stručno usavršavanje nosilaca pravosudnih funkcija i zaposlenih u pravosuđu, radi čijeg se obavljanja ustanova i osniva. S obzirom na to da se ustanove osnivaju samo radi obezbeđivanja ostvarivanja prava utvrđenih zakonom i ostvarivanja zakonom utvrđenog interesa, što je utvrđeno članom 3. Zakona o javnim službama, poslovi koji nisu utvrđeni pravosudnim zakonima ne mogu biti delatnost ustanove, niti se ovim zakonom mogu na drugačiji način utvrđivati prava i obaveze korisnika obuke, ili utvrđivati nove kategorije korisnika, posebno iz razloga što je zakonom utvrđeno da se obuka i stručno usavršavanje finansiraju iz budžeta, kao nadležnost Republike, u smislu člana 92. Ustava Republike Srbije. Moje kolege i ja smo smatrali da treba posebno ukazati na neprihvatljivost i pravnu nedopuštenost pojedinih navedenih poslova. Recimo, tačka 1, koja glasi – organizuje i sprovodi prijemni ispit za početnu obuku. Ustanova ne može sprovoditi prijemni ispit i odabirati korisnike, jer korisnike obuke određuju nadležni pravosudni organi, u skladu sa zakonom. Tačka 2 – izdaje publikacije i obavlja drugu izdavačku delatnost. Ustanova ne može da obavlja izdavačku delatnost, jer se radi o specifičnoj privrednoj delatnosti kojom se bave privredna društva koja su za tu delatnost registrovana i ispunjavaju zakonom utvrđene uslove, uključujući uslove iz Zakona o javnom informisanju. Slična je situacija i sa izdavanjem brošura, tako da su ovi komercijalni poslovi nespojivi sa poslovima obuke nosilaca pravosudnih funkcija. Tačka 3 – obavlja istraživačko-analitičke poslove i bavi se naučnim radom. Ovim poslovima se, prema zakonu, mogu baviti instituti i visokoškolske ustanove, koje ispunjavaju zakonom propisane uslove u pogledu stručnog kadra, opreme, prostora i druge, tako da se ova ustanova ne može baviti navedenim poslovima. Uz ove potrebe se mora dodati i pitanje finansijskih poslova. Osim toga, nema ni potrebe, jer se time već bave postojeći pravni fakulteti i instituti koji se finansiraju iz budžeta. U poslednjoj tački člana 5. je navedeno da ustanova obavlja i druge poslove utvrđene statutom, što pravno nije moguće. Članom 13. tačka 3) Zakona o javnim službama propisano je da se delatnost ustanove utvrđuje aktom o osnivanju, što je u ovom slučaju zakon, tako da se delatnost ne može proširivati statutom koji donosi upravni odbor. U suprotnom, on bi mogao svojom odlukom menjati zakone. Statutom ustanove se utvrđuje samo unutrašnja organizacija u delu koji nije utvrđen zakonom, odnosno aktom o osnivanju. Davanjem mogućnosti upravnom odboru da proširuje delatnost van one za koju je ustanova osnovana, naročito komercijalnu, ozbiljno se rizikuje da osnovna delatnost bude zapostavljena i ugrožena materijalna osnova usled poslovnih rizika, kao i da ustanova bude dovedena u poslove i poslovne veze koje bi narušile nezavisnost i ugled sudstva. Recimo, ako neko ostvari korist ili pretrpi štetu u poslu sa nekim kontroverznim biznismenom, protiv koga kasnije bude pokrenut postupak zbog privrednog kriminala, pa predmet istraga postane i Pravosudna akademija.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i pedeset sekundi. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković i Nenad Konstantinović. Ovaj amandman su Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili, ali Zakonodavni odbor nije, pa će se o njemu Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je podnela amandman na član 6. Predloga zakona o Pravosudnoj akademiji i amandman glasi da se član menja. Ovde se radi o organima akademije. Po Predlogu zakona, organi akademije su sledeći: upravni odbor, direktor i programski savet. Srpska radikalna stranka predlaže da sve ovo bude zadržano i da se još doda – nadzorni odbor. Apsolutno sam siguran da gospođa ministar podržava ovaj naš amandman. Nema nijednog razloga, ni praktičnog ni teorijskog, da se ovaj amandman ne prihvati i da se pored ova tri organa, za koja smatramo da treba da postoje, ne doda još jedan, i to veoma važan. Naša velika želja je da struka dominira u određenim stvarima. Evo, da prihvatimo uslovno da bez Pravosudne akademije neće biti dobrih sudija, ali naša želja je da u ime građana Srbije zaštitimo i njihova sredstva, dakle, da se kontroliše trošenje novca prilikom postojanja i rada Pravosudne akademije. Vrlo je interesantno obrazloženje Vlade zbog čega se ne prihvata amandman SRS, kaže: „Amandman se ne prihvata imajući u vidu da postojanje nadzornog odbora kao organa Pravosudne akademije nije neophodno iz razloga što nadzor nad zakonitošću rada akademije obavlja Ministarstvo pravde.“ Nad nekom zakonitošću nadzor direktno obavlja, recimo, ministar policije, koji može da izda, pa čak i ministar pravosuđa da radi taj posao, može da izda nalog za privođenje, za hapšenje, pa da opet bude zloupotrebe, a da neće biti zloupotrebe u Pravosudnoj akademiji. Neće je biti samo zato što direktan nadzor vrši Ministarstvo pravde. Razlozi koje ste vi dali, odnosno koje je Vlada dala u obrazloženju su potanki, mršavi, neprihvatljivi, ne piju vodu. Nemoguće je da ne postoji nadzorni odbor, a da u poslovanju Pravosudne akademije bude sve u redu. Pored toga, dodajete, nadzor nad finansijskim poslovanjem akademije obavlja Državna revizorska institucija. I nad ostalim korisnicima budžetskih sredstava nadzor može da vrši Državna revizorska institucija, i budžetska inspekcija i ostale inspekcije, ali su zloupotrebe u praksi brojne. Zbog toga, da ih ne bi bilo, da se ne bi dešavale, SRS predlaže da pored ova tri organa akademije bude još jedan, a to je nadzorni odbor. Potpuno sam siguran, ukoliko ne prihvatite ovaj amandman sad, da ćete vi ili neki drugi ministar pravde izaći ovde pred narodne poslanike i reći – mi smo uočili da u poslovanju Pravosudne akademije postoje određene nepravilnosti i zbog toga smatramo da pored postojećih organa treba uvesti i nadzorni odbor. Takvo obrazloženje imali smo prilikom rasprave u načelu, vezano za zakone o ograničenju broja zaposlenih u republičkim organima uprave, kao i u lokalnoj administraciji. Jedan od ministara je rekao – eto, niko do sad… Od 2000. godine nemilice su se primali radnici, i to uglavnom po stranačkoj pripadnosti, a odjednom se dosetio jedan ministar i kaže – niko pre mene nije predložio da se donesu ovakvi zakoni i da se ograniči broj zaposlenih, ali, eto, mi sad hoćemo da se sa manjim brojem pružaju kvalitetnije usluge građanima. To je besmisleno, to je vređanje inteligencije ne narodnih poslanika, nego građana Srbije. Zbog toga, da biste izbegli jednu neprijatnost, ukoliko vi budete ministar posle nekoliko meseci, kad budete predlagali da se pored postojećih organa uvede još jedan organ Pravosudne akademije, taj problem možete da razrešite prihvatanjem ovog amandmana. Zahvaljujem.
Dva minuta i petnaest sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 6. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Član 6, dame i gospodo narodni poslanici, odnosi se na organe akademije. Ono što u celom ovom zakonu ne stoji i nije prihvatljivo, to je da se Zakon o javnim službama stavlja u drugi plan, a da se zakon o Pravosudnoj akademiji faktički stavlja u rang nekog sistemskog zakona, koji daje sebi za pravo da Zakon o javnim službama stavi u drugi plan. Što se člana 6. tiče, organi mogu da budu upravni odbor i direktor, ali programski savet, po mišljenju SNS, ne može da bude organ uprave. Ovde je urađena još jedna stvar – upravni odbor imenuje programski savet, što je, po nama, isto tako nedopustivo. Imamo i zakon o javnim delatnostima u kojima se jasno definiše da su utvrđeni organi, organi uprave – upravni odbor, direktor i nadzorni odbor. Eventualno, umesto programskog saveta u ovom članu bi mogao da stoji nadzorni odbor; taj način ne bismo imali koliziju između dva saveta. Što se samog programskog saveta tiče, mislim da je u odnosu na delatnost i ulogu koju on ima u zakonu o Pravosudnoj akademiji to faktički stručno telo, i to stručno telo trebalo bi da se nađe u statutu, da se statutom reguliše način izbora programskog saveta. Još jedanput ću da izrazim nezadovoljstvo Srpske napredne stranke, što se tiče ovog zakona, upućeno predlagaču, koji je Zakon o javnim službama stavio u drugi plan; to je za nas sistemski zakon i sa tim zakonom svi ostali zakoni moraju da budu usklađeni, a ne da budu iznad tog zakona. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 7. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, ali Zakonodavni odbor nije dostavio mišljenje, pa će se i o ovom amandmanu Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Kao što smo čuli, Vlada je podnela amandman koji je sličan ovom mom amandmanu na član 7. i, kao što vidimo, Zakonodavni odbor nije se izjasnio. Amandman koji sam podneo ja i amandman koji je podnela Vlada su vrlo slični, osnovna razlika je to što u predlogu Vlade stoji da Vlada predlaže tri člana. Smatram da je to veliki broj članova koje Vlada predlaže, kao nosilac izvršne vlasti. Predlog Nove Srbije i moj je da Vlada predlaže jednog člana. Osnovna razlika je u tome da se mojim amandmanom, amandmanom Nove Srbije, predviđa da Vlada ne može da predloži nekog iz reda državnih sekretara, odnosno zamenika ministra, već iz reda pomoćnika ministra. Obrazloženje ovog amandmana: „Upravni odbor akademije ima odlučujuću ulogu u nadzoru i organizaciji rada same akademije. Sastav upravnog odbora na način predviđen u Predlogu zakona nije dobar i ne garantuje da će u potpunosti odgovoriti zahtevima koji se postavljaju pred njega. Akademija mora biti lišena svakog političkog uticaja na rad i kontrolu da bi zaista bila efikasna i svrsishodna institucija. Predloženim amandmanom se ne predviđa mogućnost da državni sekretar bude u ovom upravnom odboru, već pomoćnik ministra, iz razloga što je državni sekretar funkcija koja je promenljiva, za razliku od pomoćnika ministra, za koga je predviđeno da bude stalna funkcija jer će se birati na konkursu.“ Ne vidim ni jedan jedini razlog zašto ovaj amandman nije prihvaćen. Odlaskom ministra odlazi i državni sekretar; ako hoćemo neku stalnost u radu akademije, mislim da je potpuno celishodno da pomoćnik ministra bude taj koji će u toj akademiji predstavljati nešto stalno. Mislim da nije bilo nijednog razloga da ovaj amandman ne prihvatite. Hvala.
Iskorišćeno je trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu. Zakonodavni odbor nije. Da li neko želi reč? (Ne.) O amandmanu će se izjašnjavati Narodna skupština. Na član 8. amandman je podnela Vlada. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu. Nemamo izveštaj Zakonodavnogodbora, tako da će se i o ovom amandmanu Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Mi smo podneli amandman na član 9. U obrazloženju stoji da su nadležnosti upravnog odbora u članu 9. predloga utvrđene na način koji po sadržaju većim delom ne odgovara nadležnostima koje je moguće utvrditi po ovom zakonu. Njime se uvode nove vrste obuka i obaveze koje ne postoje u zakonima koji uređuju organizaciju pravosuđa i položaj zaposlenih, što pravno nije moguće, jer nije predmet regulisanja ovog zakona. Osim toga, nadležnosti su nejasno definisane, pa vlada konfuzija oko tumačenja termina, naročito često pominjanih: „donošenje“, „usvajanje“, kao i vrsta obuka. Takođe, upravni odbor se ovlašćuje da donosi pravila o prijemnom ispitu, iako kandidate određuje nadležni pravosudni organ, pa ustanova koja sprovodi odluku ne može biti ovlašćena da vrši izbor kandidata. Postupak po programima obuke je u koliziji sa zakonima koji uređuju rad pravosudnih organa i položaj nosilaca pravosudnih funkcija i zaposlenih. Hvala.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Srđan Spasojević.
U diskusiji u načelu osnovna primedba na Predlog zakona odnosila se na uvođenje prijemnog ispita. Na član 9. stav 1. podneli smo amandman da se reč „utvrđivanja“ menja rečju „potvrđivanja“, a rečenica „donosi program prijemnog ispita za sudijske i tužilačke pripravnike“ briše se. Obrazloženje ovog amandmana je da je terminološki mnogo preciznije da u konkretnom slučaju stoji reč „potvrđuje“. U vezi sa uvođenjem prijemnog ispita, potpuno je neprihvatljivo i ponižavajuće da kandidati koji su završili pravni fakultet i položili pravosudni ispit ponovo polažu prijemni ispit za akademiju. Povezano sa prednjim, neprihvatljivo je i to da neko kad položi prijemni ispit za akademiju zasniva radni odnos. Po mom mišljenju, to je u suprotnosti sa Zakonom o radu, a smatram da je i protivustavno. Dakle, suština je u tome da je potpuno neprihvatljivo da se polaže prijemni ispit na ovaj način. Ono što je dalje potpuno nepovezano jeste to da kad neko položi prijemni ispit, gospođo ministre, on zasniva radni odnos. To je nešto što je apsolutno neobjašnjivo. Ne znam ko je mogao da stavi u Predlog zakona da se na taj način zasniva radni odnos. Smatram da u ovom delu Predloga zakona ima mnogo toga što je protivustavno, tako da sam siguran da će se ovim pitanjem pozabaviti i Ustavni sud. Sigurno ćemo podneti inicijativu za ocenu ustavnosti ovog zakona, upravo ovog dela. Hvala.
Na član 10. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, pa narodni poslanik Milan Knežević.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jedan član u kome imamo koliziju zakona o Pravosudnoj akademiji sa Zakonom o javnim službama; još jedan član koji, po nama, dokazuje da je ovaj zakon sam po sebi jako konfuzan i nejasan i da će biti jako teško primenjiv u praksi, da u potpunosti zanemaruje primenu ostalih zakona, što znači da se javlja, na neki način, kao neka vrsta leks specijalisa u odnosu na naše zakonodavstvo. Znači, mi na osnovu Zakona o javnim službama imamo jasnu proceduru da u svim ustanovama čiji je osnivač Vlada upravne odbore određuje Vlada; ne postoji mogućnost drugačijeg utvrđivanja drugim zakonom, mora se poštovati Zakon o javnim službama. Isto tako, što se tiče razrešenja predsednika upravnog odbora, to treba, po nama, u drugom delu ovog člana da se reguliše statutom, a ostaje jako malo toga od materije što treba njime regulisati. Jer, kao što rekoh, ovaj zakon je regulisao mnogo toga što je nepotrebno i što je posao nekih drugih pratećih dokumenata, akata, pa i statuta, a s druge strane, u nekim delovima je išao preopširno, preširoko i dao sebi za pravo da u drugi plan stavlja mnoge druge institute.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, amandman na član 10. podneo je Odbor za pravosuđe i upravu. Ovaj amandman je predstavnik predlagača prihvatio, a Zakonodavni odbor se nije izjasnio, pa će se i o ovom amandmanu izjašnjavati Narodna skupština u danu za glasanje. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu. Zakonodavni odbor nije. O amandmanu će se izjašnjavati Narodna skupština. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Ilić i Milutin Jeličić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 13. Predloga zakona govori o direktoru akademije. U stavu 1. kaže: „Direktor je izvršni organ akademije“. Amandman koji sam podnela, nešto kasnije ću da obrazložim, prihvaćen je, ali nije baš najjasnije zašto nije prihvaćen amandman kolege Aleksandra Martinovića kojim je predložio da se stav 1. menja i da stoji da je direktor poslovodni organ akademije. Obrazloženje Vlade je da direktor samo izvršava naloge upravnog odbora i kaže: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je osnovna nadležnost direktora da izvršava odluke upravnog odbora i programskog saveta, pa je, u skladu sa tim, odredba člana 13. stav 1. Predloga zakona preciznija“. Ostalo je nejasno ko je poslovodni organ akademije, ako to nije direktor, a ne može biti niko drugi nego direktor, tako da nismo zadovoljni činjenicom da nije prihvaćen ovaj amandman, s obzirom na to da je Vlada prihvatila popriličan broj amandmana poslanika SRS. Očigledno je da su svi naši amandmani veoma stručni, u jednom delu i pravno-tehnički, i da smo upravo kroz ove amandmane krajnje dobronamerno skrenuli pažnju da ovaj tekst zakona, kada bude usvojen, treba da bude zaista jedan dobar zakon, ozbiljan zakon, jer je i tema izuzetno ozbiljna. Bilo bi loše da niste prihvatili, recimo, amandman koji sam podnela, jer zakon o pravosudnoj akademiji se isključivo odnosi na pravnike i ne bi bilo dobro dovesti pravnike u priliku da koriste zakon sa nekim nomotehničkim i pravno-tehničkim greškama, kao što je bila ova koja je ispravljena amandmanom koju sam podnela u ime SRS, a odnosi se na stav 2. gde ste rekli da se „direktor akademije bira na period od pet godina, sa mogućnošću ponovnog izbora“. Mi smo mislili da je bolje da se kaže: „uz mogućnost ponovnog izbora“, i Vlada je to prihvatila. To je svakako dobro zbog samog zakona, zbog činjenice da će ovaj zakon čitati i primenjivati isključivo pravnici; onima koji budu pred tom Pravosudnom akademijom sutra polagali verovatno bi bilo neprijatno kada bi videli ovako loše formulacije u zakonu. Kada sam malopre govorila o tome kakvo je stanje u delu pravosuđa i koliko ste vi iz izvršne vlasti doprineli tako lošem stanju, rekla sam da nam vrlo često pišu građani, da nas zovu, da nam se obraćaju jer su navikli da poslanici SRS ovde govore zaista u ime građana koji su ih birali, zapravo, u ime svih građana. Sada jedno pitanje gospodina Alekse Suvajca iz Bečmena koji se obratio molbom; rekao je da je pisao raznim državnim institucijama, ali, evo, jutros se obratio Srpskoj radikalnoj stranci, našoj poslaničkoj grupi. On kaže da je 1995. godine napustio „Trudbenik“ zato što nije godinu i po dana primao platu, da mu je „Trudbenik“ ostao dužan 18 plata, da je on dobio spor sa „Trudbenikom“ 1997. godine u Trećem opštinskom sudu. Od 1997. godine do dana današnjeg (novembar 2009. godine) gospodin Aleksa Suvajac ne može da dobije pare. Ima izvršnu presudu Četvrtog opštinskog suda, ali svaki put dobija objašnjenje da nema para. Ovakvi primeri govore da postoje neki ljudi u pravosuđu koji ne rade svoj posao u skladu sa zakonom, koji ne doživljavaju da je zakon jednak za sve i da su svi isti pred zakonom, jer verovatno je predstavnik „Trudbenika“ u tom periodu imao očigledno nekog uticaja u odnosu na ovog gospodina koji je ostao uskraćen za 18 zarađenih plata u to vreme. Ovaj primer sam iznela pre svega radi javnosti, a i vama, gospođo Malović, kao članu Visokog saveta sudstva. Ukoliko nije tačno ovo što je rekao gospodin Homen, da su oni ili vi, on je stavio i sebe tu jer je rekao „izabrali smo sudije“, ako nije tačno to što je rekao Homen, da ste izabrali sudije i da on zna kojih 500 sudija je danas bez posla, ali još ne zna da je bez posla, da povedete računa i o ovakvim primerima. Dostojnost vršenja pravosudne funkcije se ogleda, trebalo bi tako da bude, najviše u činjenici da sudija sudi po zakonu, a ne o zakonu, da sudija primenjuje zakon isto za svakog, da su svi jednaki pred zakonom. Nemojte da vam presudno i osnovno u izboru tih budućih sudija bude stranačka pripadnost. Nemojte, gospođo Malović, da primate i da čitate pisma opštinskih odbora DS-a. Biće prilike, govorićemo i o tome. Nažalost, ovaj izbor sudija (znaju to sudije, od sudija i dobijamo informacije) u najvećem delu biće praćen stranačkom pripadnošću, pripadnošću Demokratskoj stranci, koja je danas na vlasti. To nije dobro ni za vas, kao ministra, jer će jednog dana o tome da se na nekakav drugi način govori; to nije dobro za sudove; to nije dobro za pravosudni sistem u Srbiji; to nije dobro za građane Srbije. Građani Srbije očekuju nešto epohalno od svih vaših najava koje traju već godinu dana. Gospođo Malović, trebalo bi da vodite računa da sve ono što izgovorite u javnosti nije samo za vas i da to čuju građani, da to građani komentarišu, da to čuju sudije, tužioci, da takođe to komentarišu i da očekuju da ćete zaista ovaj izbor sudija uraditi po nekakvim kriterijumima koji su objektivni. Tvrdim da je to veoma teško, s obzirom na sam sastav Visokog saveta sudstva, jer sastav Visokog saveta sudstva je apsolutno stranački, i vi to znate. Niste samo vi pripadnik Demokratske stranke, i Boško Ristić je iz Demokratske stranke, predsednik Vrhovnog suda je žena režima, jer je zato dobila tu funkciju, to je takođe javna tajna. Građani Srbije zaista ne očekuju ništa dobro, verujte; ne nadaju se zapravo, očekuju, ali se istinski ne nadaju ničem dobrom od ovoga što vi nazivate – reforma pravosuđa. Još verovatno nije kasno, ili možda jeste, ako je Slobodan Homen u pravu da su već sudije izabrane i da je 500 sudija ostalo bez posla, a ne znaju ko; vi znate, ali te sudije ne znaju. Ako to nije tačno, ako još uvek radite na tome, gospođo Malović, prihvatite naše dobronamerne primedbe ne samo na ovaj zakon, ne samo na ove zakone, nego naše primedbe koje se odnose na to što vi nazivate reforma pravosuđa. Mi tvrdimo da će biti haos u pravosuđu i to vam govorimo već godinu dana. Verujte da nam većina ljudi iz pravosuđa kaže da smo u pravu, jer oni znaju mnogo više. Ljudi su u tom poslu i znaju kako im se preti i kako im se skreće pažnja kako da sude, kome da sude, čiji predmet da stoji u fioci, čiji predmet sme da se iznese i treba da se iznese iz fioke, i sve to iz izvršne vlasti i sve to i od vaših saradnika, gospođo Malović. Ozbiljne stvari se dešavaju u srpskom pravosuđu. Vi možda intimno verujete da je ovo što radite dobro; mi vam tvrdimo da je veoma, veoma loše. Hvala.
Iskorišćeno je osam minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Gospođo Malović, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, slušajući ove rasprave gde se vrlo često apostrofiraju i prozivaju ljudi iz „Otpora“ i Slobodan Homen, državni sekretar, moram da vam dam snažnu podršku u nastojanjima da izvršite reformu u pravosuđu u Srbiji, jer građani Srbije nekako podnose siromaštvo, ali nepravdu ne podnose nikako. Sudski postupci u ovoj zemlji traju, nažalost, duže nego španske serije, a znate koliko epizoda imaju španske serije, građani Srbije. Zaista moram da vas podržim i da vam kažem da je dobro da se uradi reforma pravosuđa, da se snažno da podrška toj reformi, jer zaista je nužno da dobijemo efikasno pravosuđe koje će biti u službi građana i pre svega u službi pravde i pravednih. Hvala.
Iskorišćeno je 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Pravo na repliku, narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Gospodin Milivojević je u ovoj svojoj diskusiji dobrim delom u pravu. On je zapravo potvrdio ono što sam ja rekla. Ne znam na koga se žali gospodin Milivojević kada priča koliko traju sudski sporovi. Stranka gospodina Milivojevića je na vlasti devet godina. Sudije su, nažalost, pod popriličnim uticajem te stranke devet godina. Još jedanput ću pomenuti gospodina Aleksu Suvajca, čije pismo držim u ruci, u prilog diskusiji gospodina Milivojevića. Tačno je, kolega Milivojeviću, evo vidite – gospodin Suvajac je imao pravosnažno rešenje 1997. godine i pokušaj izvršenja ovog rešenja, kako stoji ovde, traje, otprilike, od tada devet godina. Naravno, vi ćete da kažete – vi ste bili u to vreme na vlasti, u periodu od 1998. godine, od marta, do 2000. godine. To je tačno i recimo da smo odgovorni za to što gospodin Suvajac nije dobio te pare za te dve godine, ali ko je odgovoran za to što ih nije dobio devet godina nakon toga? Dakle, gospodine Milivojeviću, podržavamo činjenicu da ste vi malopre podržali naše zalaganje za bolje pravosuđe u Srbiji, za nezavisno pravosuđe u Srbiji. Hvala vam na tome. Doduše, ne znam zašto ste se javili u ime „Otpora“, osim ako ne zbog činjenice da vi znate da je tačno to što je vaš „otporaški“ kolega gospodin Homen rekao pre tri-četiri dana u medijima. Da li možda i vi znate da su sudije već izabrane, da je 500 sudija danas bez posla, a da ljudi o tome nemaju pojma? Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, član 13. Predloga zakona o Pravosudnoj akademiji odnosi se na direktora Akademije. Nova Srbija je podnela amandman koji je potpuno celishodan i zaista mi je žao što je u ovom trenutku ministar izašao i ne mogu da prihvatim činjenicu, a moraću, da je ovaj amandman odbijen. Praktično, uvek imamo neke amandmane gde se prihvata neka reč koja suštinski ništa ne menja, a ovaj amandman je trebalo prihvatiti iz više razloga. U Predlogu zakona stoji da direktor treba da ima visoku stručnu spremu. Predlog koji se kroz amandman provlači jeste da je taj prag izuzetno mali i da je tu trebalo staviti devet godina. Ako pođemo od činjenice da je za direktora u državnoj upravi potrebno iskustvo od devet godina, tačno je da se radi o Pravosudnoj akademiji, ali smatramo da je trebalo zadovoljiti iste principe. Ono što posebno bode oči, što bi narod rekao, jeste da je predviđena samo visoka stručna sprema. Amandman Nove Srbije ide u tom pravcu da je apsolutno trebalo da kandidat bude onaj ko ima pravni fakultet i položen pravosudni ispit.U ambijentu kao što je Pravosudna akademija potpuno je neprihvatljivo da lice koje ima neki drugi fakultet odlučuje i komanduje i nešto vodi u toj akademiji i nešto se pita, jer niko neće bolje prepoznati probleme tih polaznika Pravosudne akademije od diplomiranog pravnika i nekog ko ima pravosudni ispit. Ne vidim uopšte razloga zašto je to smetalo, jedino ako nije već unapred predviđeno da se „iskadruje“ neko iz neke vladajuće stranke, za koga je već predviđeno to mesto. To jednostavno samo tako mogu da protumačim. Moja tvrdnja, gospodine Ćosiću, temelji se upravo na tome što u članu 59. ovog istog zakona predviđate izbor vršioca dužnosti direktora akademije do izbora ovog direktora po konkursu. Sad smem da garantujem da će ovaj vršilac dužnosti sigurno biti budući direktor. Dakle, pravi se praktično lepa uvertira da se na mala vrata... Eto, mora da bude v.d. da bi se doneli neki osnivački akti akademije itd., a onda ćete vi da odete na konkurs, onda će se tu pojaviti tri-četiri kandidata, a direktor je već unapred određen. Potpuno je nelogično da to na ovakav način predviđate. Postoji stručna služba, postoji neko u zakonodavstvu, postoji neko ko će dati inicijativu. Čemu sve to da postoji vršilac dužnosti, koga ćemo posle birati na konkursu? Mislim da treba da prihvatite ovaj amandman. Kao što sam rekao, u ambijentu Pravosudne akademije mnogo je bolje da bude diplomirani pravnik sa položenim pravosudnim ispitom, nego neko iz neke druge struke, jer bilo koja druga struka... Ova akademija je na budžetu, nema nekog dohodovnog odnosa; sve probleme polaznika akademije će bolje razumeti neko ko je u toj struc. To je osnovni razlog zašto treba da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Dva minuta i petnaest sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Javljam se po amandmanu kolege Aleksandra Martinovića na član 14.
Nisam još pročitala taj amandman. Nije nikakav problem, dobićete reč kada završimo ovaj amandman. Pitanje je da li neko želi reč povodom amandmana na član 14. koji je podneo Zoran Krasić? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik, magistar pravnih nauka Aleksandar Martinović je u ime Poslaničke grupe SRS podneo vrlo smislen amandman na član 14. koji se odnosi na nadležnosti direktora Pravosudne akademije. Naime, ovim amandmanom predloženo je da se alineja 5. menja tako da glasi: „Direktor podnosi godišnji izveštaj o radu upravnom odboru, Visokom savetu sudstva, Državnom veću tužilaca, Vladi i Narodnoj skupštini“. Vlada je odbila ovaj amandman uz sledeće obrazloženje: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je rešenje iz člana 14. alineja 5. Predloga zakona u skladu sa odredbom člana 9. Predloga zakona, prema kome upravni odbor bira i razrešava direktora, pa je stoga propisano da direktor podnosi godišnji izveštaj o radu upravnom odboru“. Srpska radikalna stranka smatra da je ovaj amandman trebalo prihvatiti, jer je njime, u stvari, predložen jedan viši stepen kontrole i viši stepen javnosti u radu Pravosudne akademije. Od tog viška, verovatno, kako kaže stara poslovica, glava ne bi bolela. I danas ću ukazati na to da Narodna skupština, iako predstavlja najviše zakonodavno telo, krši zakon i Ustav time što Administrativni odbor ne prihvata moju i ostavku moje koleginice Elene Božić-Talijan. Inače, naše su ostavke uredno predate predsedniku Narodne skupštine još 31. avgusta ove godine. Hvala.
Jedan minut i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, ispred Poslaničke grupe Napred Srbijo zajedno sa svojim kolegama podneo sam amandman, odnosno podneli smo amandman na član 15. Inače, član 15. se odnosi na prestanak funkcije i razrešenje direktora. Mi smo predložili da se ovaj član briše zato što je članom 18. stav 2. Zakona o javnim službama utvrđeno da direktora ustanove čiji je osnivač Republika imenuje i razrešava Vlada Republike Srbije, tako da je ovaj član, koji se odnosi samo na prestanak funkcije, apsolutno nepotreban. Obrazloženje Vlade, koje delom ima i tehničkih grešaka, neću na njih da ukazujem, jeste da se amandman ne prihvata iz razloga što je zbog posebnog načina izbora direktora, u skladu sa Predlogom zakona, potrebno propisati i njegovo razrešenje. Jedno obrazloženje koje je formulisano samo da se formuliše, bez suštinskih razloga da se odbije amandman. Ako pođemo od toga, izbor direktora svake ustanove koja se bavi nekim specifičnim poslovima je posebna procedura, ali mora da ima jasne zakonske regulative. Pogotovo ovo obrazloženje ne može da se odnosi na jednu ustanovu čiji je osnivač Republika i gde je Zakonom o javnim službama predviđeno da se od strane Republike imenuje. Inače, ovaj član je višak, a i prethodni kolega je rekao da ovom zakonu ima suvišnih članova, pogotovo što se tiče prestanka funkcija članova i predsednika Upravnog odbora, kao što je i ovaj član. Zakon je opterećen nekim stručnim delovima koji su nepotrebni u zakonu. Ta pojedina nadležnost proističe i reguliše se statutom odgovarajućih ustanova, njihovim unutrašnjim aktom o organizaciji i sistematizaciji. Mimo ovog što sam rekao, u ovom zakonu imate suvišnih članova i trebalo bi da se amandmani, kao i ovaj naš amandman na član 15, usvoje, jer na taj način će i zakon da bude mnogo bolji, jasniji i pročišćeniji. Hvala.
Iskorišćeno je trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 16. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović. Izvolite.
Hvala. Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, zajedno sa kolegama sam u ime Poslaničke grupe SNS podnela amandman. Predložili smo brisanje člana 16, koji se odnosi na osnivanje i rad programskog saveta. Smatramo da osnivanje i rad programskog saveta ili bilo kojeg drugog tela koje obavlja stručne poslove treba regulisati statutom ustanove i aktom o unutrašnjoj organizaciji poslova, jer se radi o poslovima koji su promenljivi po sadržaju i obimu zbog promene raznih propisa, pa nije uputno njihovo regulisanje zakonom, posebno iz razloga što takva tela nisu organi upravljanja, čiji bi se rad morao urediti zakonom. Predloženim tekstom se u stavovima od 3. do 6. pokušava urediti pitanje oslobođenja od posla sudija, tužilaca i zaposlenih u pravosuđu zbog rada u ustanovi. Sada ću citirati stav 5. ovog člana koji kaže: „Članovi programskog saveta iz stava 3. ovog člana mogu se osloboditi do 50% obima posla zbog rada u akademiji.“ Ali, to je uređeno zakonima koji regulišu položaj nosilaca pravosudnih funkcija i zaposlenih i zakonima o Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca, tako da se ne može uređivati ovim zakonom. Još jedan od razloga za brisanje člana 16. jeste stav predlagača da je programski savet organ ustanove i da se njegov rad reguliše ovim zakonom. Tada članstvo sudija i tužilaca u ovom organu nije dozvoljeno jer su u pitanju funkcije. Članom 30. Zakona o sudijama i članom 65. Zakona o javnom tužilaštvu je utvrđeno da sudije i javni tužioci ne mogu biti na funkcijama u javnim službama. Zakon dozvoljava upućivanje sudija i tužilaca na rad u ustanovu koja vrši obuku, ali samo radi obavljanja stručnog rada, na ograničeno vreme, ali ne i radi obavljanja funkcija u organima javnih službi. Obrazloženje za brisanje ovog člana je više nego dovoljno i stoga predlažem da prihvatite naš amandman. Hvala vam.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Gospođo ministarka, vi i kolega Srđan Milivojević kažete – reforme u pravosuđu, mi kažemo – da. To pokazujemo i praktično, velikim brojem amandmana koje smo podneli, neke ste prihvatili, i to očigledno pokazuje da je naša želja da se izvrši reforma pravosuđa velika. Za reformu pravosuđa, pored poslanika SRS, imate apsolutnu podršku i građana Srbije upravo zbog ovakvih slučajeva kao što je gospodin Suvajac i mnogi drugi u Srbiji, koji na rešenje svojih problema ili realizaciju svojih potraživanja čekaju možda i dve decenije. Da nijedan drugi razlog ne postoji za reformu pravosuđa, postoji taj. Ono o čemu bi najviše trebalo da vodite računa prilikom izbora sudija jeste njihov kvalitet. To treba da bude ono što je osnovno, najbitnije, nikakva poslušnost, nikakva stranačka pripadnost ili simpatizerstvo. Moram da vam kažem odmah, ma kako shvatili ovu našu poruku, nismo sigurni da će to tako biti. I pored preporuke vršioca dužnosti predsednika Vrhovnog suda Srbije da se ne pravi zastoj u suđenju dok se ne izaberu nove sudije, znate da toga ima. To će vam reći i predsednici opštinskih i okružnih sudova i svi drugi, da mnoge sudije zbog toga što nisu sigurne kakav će ishod biti, kakva će njihova sudbina biti posle 1. decembra odnosno 1. januara 2010. godine, nerado zakazuju suđenja. Još jedan primer naše doslednosti jeste sledeći: kada smo podneli amandman na član 6. rekli smo da pored ova tri organa pravosudne akademije treba da se uspostavi, odnosno uvede i nadzorni odbor. Nismo dirali programski savet, evo, i ovde ga prihvatamo, ali imali smo dve intervencije vezane za član 16, koji uređuje programski savet. Kolega Boris Aleksić, koji nije u poziciji da brani ovaj amandman, podneo je amandman na član 16. stav 4. i rekao ko ne može biti član programskog saveta. To su članovi Visokog saveta sudstva, Državnog veća tužilaca, članovi upravnog odbora, to je u predlogu, a on je još dodao da predavači i mentori u pravosudnoj akademiji ne bi trebalo da budu predlagani, birani za članove programskog saveta. Amandman koji sam podneo u ime SRS na član 16. stav 5. odnosi se na sledeći predlog: „Članovi programskog saveta iz stava 3. ovog člana mogu se osloboditi do 50% obima posla zbog rada u akademiji.“ Da vidimo samo ko čini ovaj sastav: „Najmanje pet članova programskog saveta su sudije, najmanje tri su tužioci, od kojih po jednog člana predlaže udruženje sudija, odnosno udruženje tužilaca, a jedan član je iz reda sudskog i tužilačkog osoblja.“ Predlogom zakona predvideli ste ovde mogućnost da Visoki savet pravosuđa ili Državno veće tužilaca ove članove programskog saveta oslobodi do 50% vršenja njihovih redovnih obaveza. Predvideli smo da se ovaj stav briše u potpunosti zato što smatramo da ukoliko sudije ili tužioci imaju obavezu da više od 50% svog radnog vremena provedu u programskom savetu pravosudne akademije, onda će sigurno njihova potreba da se pojavljuju u sudovima, odnosno u tužilaštvima i da obavljaju poslove predviđene zakonom morati da trpi. Činjenica da se novom organizacijom predviđa smanjenje broja sudija za oko 600 ukazuje na to da će biti manji broj nego što je do sada. Ako imamo situaciju da sada nemamo dobru ažurnost u sudovima, sa postojećim brojem, koji će biti do 31. 12. 2009. godine, kakvu situaciju ćemo onda imati u slučaju da određeni broj članova programskog saveta bude oslobođen tako da do 50% vremena moraju da provedu u sudovima, odnosno u tužilaštvima? Ukoliko ovo ostane, biće pravilo da 50% vremena budu oslobođeni, a onda će oni to da koriste možda i za neke druge svrhe i potrebe. Zadnji stav člana 16. kaže: „Članovi programskog saveta koji nisu iz reda sudija, tužilaca, i sudskog i tužilačkog osoblja imaju pravo na posebnu naknadu za rad, koju utvrđuje upravni odbor.“ Ništa tu nije sporno, imaju pravo na posebnu naknadu, ali ovde postoji potreba, na jedan posredan način se vidi da bi nadzorni odbor trebalo da postoji. Ako upravni odbor donese odluku o nadoknadi za članove programskog saveta, nadzorni odbor bi povremeno trebalo da kontroliše kako se troše ta sredstva, da li su namenski trošena, da li u onom iznosu koji je odobren. Dakle, i ovaj amandman koji je podnet na član 16, kao i amandman na član 6, trebalo bi prihvatiti, jer bi ovaj zakon u tom slučaju bio prihvatljiviji i primenljiviji u praksi. Zahvaljujem se.
Tri minuta i petnaest sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Stav Nove Srbije kada je u pitanju prijemni ispit i za polaznike pravosudne akademije je poznat. To je suviše i neprihvatljivo je da se to uradi. Ne bih više ponavljao, to je generalni stav, da je prijemni ispit za nekog ko je diplomirani pravnik i ima položeni pravosudni ispit nešto potpuno iluzorno. Gospođo ministre, iskoristiću ovaj deo da ukažem na neke apsolutno neprihvatljive stvari i izjave državnog sekretara gospodina Homena u trenutku kada biramo sudije, odnosno kada seVisoki savet bavi tim. Zaista bih želeo da znam da li je to individualna izjava ili vi stojite iza ove izjave? Nosioci pravosudnih funkcija su potpuno u zabuni, jer se jednog dana kaže da je posao završen, kada je u pitanju izbor, a sutradan se to demantuje. Mislim da je takav odnos izvršne vlasti prema ljudima koji su nosioci pravosudnih funkcija neozbiljan. Pre svega, to je neprihvatljivo za buduće nosioce pravosudnih funkcija. Mislim da je vrlo nekorektno i prema onim dosadašnjim nosiocima pravosudnih funkcija koji će, eto, za mesec dana verovatno ostati bez posla, neće više biti nosioci pravosudnih funkcija. U trenutku kada imamo taj izbor jednostavno treba da se ogradimo; ako je izbor sudija pod tolikim velom tajni, mislim da tako nešto sigurno ne doprinosi pravosudnom sistemu u ovoj zemlji. Konačno treba da se daju i prave izjave, ako su sudije Kasacionog suda... ako je izvršena kandidatura, treba ih objaviti. Ne treba čekati do poslednjeg trenutka i da se 1. decembra napravi jedan presek. Ipak se radi o sudijama, nisu to bilo koji ljudi, to su ljudi koji su u ovoj zemlji, na ovaj ili onaj način, ali verovatno u nekom korektnom smislu nosili te svoje pravosudne funkcije, obavljali taj posao. Posebno zabrinjava, kao što je i kolega iz SRS rekao, da mi imamo u ovoj situaciji odlaganje velikog broja suđenja, čeka se; jednostavno, paralisan je u ovom trenutku pravosudni sistem. I, znate ko trpi? Trpe građani Srbije, građani Srbije koji ne mogu svoje pravo da ostvare. Mnogi čekaju na prvostepenu presudu, mnogi čekaju na drugostepenu presudu. Jednostavno, građani Srbije ne mogu da ostvaruju u ovom trenutku svoja prava. Zašto? Zbog toga što mnogi nosioci pravosudnih funkcija čekaju da vide koji je njihov status. Mislim da je krajnje vreme da se pozabavite tim, jer građani Srbije nisu dužni da neke ovakve stvari koje mi imamo, izbor sudija, trpe. To njih, na kraju krajeva, ne treba ni da interesuje. Osim toga, građanima Srbije, a ni meni nije jasno kako će to pravosudni sistem biti efikasniji kada veliki broj sudija neće biti nosioci; smanjuje se za više desetina, stotina sudija. Zakonodavac, odnosno izvršna vlast je učinila neke napore kroz mirno rešavanje sporova, kroz uvođenje instituta priznanja krivice, kroz velike sudske takse, da bi se sprečilo da dođe do nekih sudskih sporova. Ali, to ne podrazumeva da će u pravosuđu ostati najbolje sudije, ne znači da ćemo imati efikasniji sistem zbog toga što će doći odlični nosioci pravosudnih funkcija, već zbog niza mera koje su pre toga učinjene da bude manje sporova. To je istina. U svakom slučaju, radujemo se da će biti efikasnije, ako tako bude, ali s obzirom na primere zemalja u okruženju koje su isti sistem sprovele kao i naša, verujte, raspitajte se malo, u zemljama u okruženju suđenja se zakazuju na tri, četiri, pet meseci u parničnom postupku. Još jedanput ću sa ovog mesta reći – dok ne promenite Zakon o krivičnom postupku, ništa od reforme u pravosuđu. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi. Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
Zahvaljujem se svim narodnim poslanicima koji su podneli amandmane i na ovaj predlog zakona, a i na ostale predloge zakona koji su se našli na dnevnom redu današnje sednice parlamenta. Nekoliko stvari je ovde pomenuto, koje možda imaju veze sa samim tekstovima zakona, a možda i nemaju, i osećam dužnost i prema vama i prema građanima Srbije da određene činjenice koje su iznete razjasnim. Prvo, što se tiče izjave državnog sekretara gospodina Homena o tome da li su ili nisu izabrane sudije u Srbiji, želim da kažem da je taj naslov izvučen iz konteksta njegovih reči, stavljen je od strane urednika. Kasnije je to demantovano i od strane samog gospodina Homena, a reagovala je i predsednica Visokog saveta sudstva, sa pravom. Kao član Visokog saveta sudstva, i vama i građanima Srbije želim da kažem da je izbor sudija još uvek u toku, da se razmatraju prijave svih kandidata studiozno, onako kako zakon nalaže, kako nalaže Pravilnik o kriterijumima za izbor, napredovanje i razrešenje sudija, koji je usvojio Visoki savet sudstva, a koji je Venecijanska komisija ocenila pozitivnom ocenom. To su jedini kriterijumi kojih se drži Visoki savet sudstva i kao član Visokog saveta sudstva to ću doslovno primenjivati, ništa van toga. Takođe želim da kažem i da je Ministarstvo pravde nadležno da obezbedi nesmetan rad pravosudnih organa. To je obaveza koja proističe iz zakona i Ustava i to ćemo učiniti da bi organizacija i mreža pravosudnih organa mogla da počne sa radom od 1. januara 2010. godine. S tim u vezi, želim da naglasim da je početak rada sudova, početak primene zakona u tom delu od 1. januara, a ne od marta, kako se možda stekao utisak iz nekih izjava. Želim da naglasim da je ovaj zakon nešto što treba da doprinese reformi pravosuđa, jer će se izbor sudija i tužilaca vršiti na osnovu toga da li su određena lica prošla kroz obuku u pravosudnoj akademiji i kakvom ocenom su ocenjena. Broj mesta će utvrđivati Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca. Slažem se sa vašom izjavom, gospodine Spasojeviću, da reforma pravosuđa ne može, bar u onom delu koji se odnosi na parničnipostupak, da bude kompletna ukoliko se ne promeni Zakon o izvršnom postupku. Takođe, bitan je i Zakon o parničnom postupku i on će se narednih dana naći na veb stranicama Ministarstva pravde. Pozivam sve zainteresovane da pogledaju Predlog zakona. Takođe, želim da i sa poslaničkim grupama obavim razgovore sa tim u vezi i da se on možda već narednog meseca nađe na dnevnom redu sednice ovog parlamenta. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. U elektronskom sistemu je. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Pošto je gospođa Malović već dala deo objašnjenja u vezi sa nekim nedoumicama koje postoje kod naših kolega poslanika, ne ide da ja kao diplomirani inženjer poljoprivrede, smer stočarstvo, držim predavanje ljudima koji su završili pravni fakultet u Sarajevu, Beogradu ili bilo gde drugde u Srbiji. Ipak, pojašnjenja radi, za Demokratsku stranku je obavezujuće ono što piše u Ustavu Republike Srbije – u poglavlju 7, od člana 142. pa nadalje definisana su načela sudstva, vrste sudova, način izbora sudija. Demokratska stranka će se, dok god je na vlasti i ima odgovornost za obavljanje najvećih državnih funkcija u ovoj zemlji, pridržavati Ustava, a neke druge političke stranke mogu da se pridržavaju „Kurira“, „Presa“ i drugih tabloida i da tu stavljaju naslove koji njima odgovaraju. Ovo je čisto u kontekstu one sugestije da će 500 ljudi ostati bez posla. Kao što je objasnila gospođa Malović, to nije kazao državni sekretar Slobodan Homen. To je kazalo uredništvo jednog tabloida u Srbiji i to je stavilo kao naslov u svojim novinama. Čak ne vidim razlog ni da to demantujemo, jer u istim tim novinama pisalo je da će juče u Srbiji biti lep i sunčan dan, a padala je kiša dobro u Beogradu. Hvala.
Minut i dvadeset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 18. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Član 18. i ovaj amandman – već sam vam rekao i u raspravi u načelu i u pojedinostima da je naš načelan stav da je Pravosudna akademija dovoljna da bi neko mogao da bude polaznik Pravosudne akademije i da nema razloga za pravosudni ispit. Delimično sam zadovoljan, gospođo ministre, vašim obrazloženjem koji ste izneli povodom nekih mojih pitanja. Želeo bih da vas ovom prilikom pitam – šta će Ministarstvo pravde uraditi za veliki broj advokata koji su ovih dana stupili u štrajk povodom fiskalizacije, odnosno uvođenja fiskalnih računa u tu branšu? Daću vam samo jedan primer, želeo bih da mi objasnite, ukoliko se uvedu fiskalne kase, na koji način će neko smeti da detaksira, odnosno da umanji iznose odbrane po službenoj dužnosti? Vama je poznato da kada je neka odbrana po službenoj dužnosti sudovi, odnosno budžet isplaćuje advokatima 50% od onoga što su oni fakturisali. To je konkretan primer. Ukoliko se sve kuca preko fiskalnog računa, kako će sudovi i ko će smeti da odobri da se isplati 50%, ako ste otkucali fiskalnim računom 100%? Dakle, ja bih zaista želeo kroz ovaj primer, gde postoji apsolutna korektnost advokata, gde se prihvata... Naravno, niste to vi uveli, to je bilo i ranije, dugi niz godina, da se advokatima isplaćuje 50% od pruženih usluga. Dajem konkretan primer, jednostavno mi nije jasno kako bi se tako nešto uradilo. Mislim da sam bio jasan, gospođo ministre. Smatram da je to neprihvatljivo. Vi imate raznorazna uputstva i raznorazna pisma međunarodnih organizacija koje štite interese advokata, kada je u pitanju fiskalizacija, i nigde u Evropi ne postoji takav sistem naplate advokatskih usluga. Hvala.
Pedeset sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa DSS u načelnoj raspravi je iznela stav da je Srbiji potrebna Pravosudna akademija, da je Srbiji potreban ovaj zakon, ali smo izneli niz primedaba i zamerki na tekst predloženog zakona. Zadovoljan sam time što je Vlada usvojila nekih 11 amandmana. Mislim da je bilo prostora da se usvoji mnogo više amandmana koje su poslanici opozicije podneli na predloženi tekst zakona upravo u nameri da poprave ovaj tekst. Ovaj tekst ima 61 član, a 102 amandmana, znači, dvostruko više amandmana je podneto na Predlog ovog zakona. Smatram da je bilo neophodno da Vlada prihvati amandman Demokratske stranke Srbije, koji smo podneli kada se radi o određivanju lica koja mogu biti mentori i predavači. Naime, u članu 19. Predlog zakona stoji da mentori mogu biti samo sudije i zamenici javnih tužilaca. Mi smo, naravno, uvažili činjenicu da nosioci pravosudnih funkcija moraju biti mentori, ali smo želeli da u taj krug uključimo i predstavnike advokata, upravo zbog toga što su to ljudi sa ogromnim znanjem i iskustvom. Voleo bih da čujem od vas, ako imate taj podatak, koliko bivših sudija, predsednika sudova se sada nalazi u advokaturi, ljudi koji su praktično dvadeset, trideset godina proveli u sudovima? Mislim da ih ne treba isključiti iz ovog procesa. Mislim da im to što će biti povremeni predavači ne daje dovoljno prostora da zaista edukuju ljude koji treba da prođu kroz Pravosudnu akademiju. Još jedan primer: kada govorimo o advokaturi, vi ste svesni činjenice da Državno veće tužilaca nije kompletirano, da na sednici Skupštine nije prošao predlog Advokatske komore, naime, nije dobio podršku DS-a kandidat Advokatske komore Srbije. Ne znam zašto je to tako učinjeno, nas za mesec i po dana očekuje funkcionisanje novog sistema pravosuđa u Srbiji. Da li to znači da Državno veće tužilaca neće raditi u kompletnom sastavu? Nemojte zameriti, normalno je da poslanici od vas očekuju određene odgovore, vi ste član Visokog saveta sudstva. Mi ne možemo gatati da li su urednici ili državni sekretar pravilno preneli neke izjave. Često se dešavalo da vaš državni sekretar gospodin Homen daje različite izjave. Podsetiću vas samo na onu situaciju sa gospodinom Ćirićem, državnim sekretarom Ministarstva ekonomije, kada bukvalno nismo znali šta se dešava, odnosno sudije nisu znale šta se dešava u pojedinim radnim sporovima. Zbog toga su izrečene i određene sankcije, ali ja ne vidim da su oni bilo šta korigovali u svom ponašanju u odnosu prema medijima. Kada se daju izjave tog tipa, one moraju biti vrlo jasne i precizne, jer se tu radi o sudbini stotina ljudi u ovoj zemlji. Podsećam vas, takođe, da Visoki savet sudstva nije u kompletnom sastavu. Naime, kandidat pravnih fakulteta uopšte nije došao na glasanje, ovde nije bio predložen na sednici da se o njemu narodni poslanici izjašnjavaju. To znači da će taj broj od 2.252 sudije i 600 tužilaca u Srbiji biti smanjen za nekih 400; prema podacima koje ste objavili, 1.863 lica treba da bude izabrano za sudije tokom ovog reizbora. Neće biti obavljeno u kompletnom sastavu Visokog saveta sudstva. Svakako da to nije bila želja pre godinu dana, kada smo usvajali zakon o Visokom savetu sudstva. Kada se taj broj smanji na ovih 1.800 sudija, na jednog sudiju dolazi 1.285 predmeta. U Beogradu je taj podatak još, da kažemo, značajniji, gori, veći, jer će po jednom sudiji doći 1.700 predmeta. Mislim da nema pravosudne akademije koja će moći da spremi nosioce pravosudnih funkcija da se bore sa tolikim brojem predmeta. Sve ovo ističemo u nameri da još jednom razmotrite i prihvatite neke amandmane koje smo podneli. Naravno, obrazlagaćemo još neke amandmane u toku sednice. Smatramo da su pre svega usmereni ka tome da se popravi tekst zakona i da se omogući nosiocima pravosudnih funkcija da kvalitetno obavljaju svoj posao. Mi bismo voleli da možemo da vam verujemo, i vama i državnom sekretaru i ljudima iz Visokog saveta sudstva, da će zaista ti kriterijumi koji su predviđeni biti ispoštovani, da će se tako birati sudije u Srbiji. O tome ćemo imati priliku da se izjasnimo kada prođe taj reizbor, kada razmotrimo sve ove dopise koji stižu, verujte, svakodnevno iz različitih sredina, iz raznih gradova u Srbiji. Potpuno je normalno da su ljudi zabrinuti i da dostavljaju određene podatke o tome što se dešava u pojedinim sudovima, kako se, kako oni kažu, montiraju određeni rezultati. Povedite računa prilikom izbora sudija koji treba da se sprovede u narednih mesec dana. Ukoliko sudije koje budu izabrane budu samo ćutale, a budu svesne činjenice da je bilo nekih nepravilnosti, onda je činjenica da su stranke tu birale. Kada stranka bira, onda morate da ćutite i da trpite, ne smete da se pobunite protiv toga. Svakako da će biti par stotina nezadovoljnih, verovatno veliki deo njih i opravdano. Dozvolićete mi, uručiću vam jedan dopis koji sam dobio iz Trgovinskog suda u Čačku, koji je potpisalo 26 zaposlenih, koji se odnosi pre svega na ovaj privremeni pravilnik koji ste doneli u oktobru mesecu, gde, samo navodim primer, sa 22 zaposlena na 13 sistematizovanih radnih mesta ovaj sud treba da funkcioniše. Grad Čačak se jedva izborio da dobije Trgovinski sud. Vi znate da smo mi pripadali Kraljevu i da je to bilo samo odeljenje. Mislim da ovim ljudima koji kvalitetno i čestito rade svoj posao treba omogućiti da ga obavljaju na pravi način. Verujte, sa tri zaposlena u pisarnici, sa pet sudija, od kojih je jedan predsednik suda, ne možete odraditi 2.500 predmeta, koliko je stiglo u ovom trenutku u Trgovinski sud u Čačku. Prema novom pravilniku, predviđena su tri sudijska pomoćnika. Ako realno hoćemo da posmatramo stvari, siguran sam da ste svesni činjenice da je to nemoguće uraditi na kvalitetan način. Još jednom apelujem na vas da u narednih mesec i po dana ne dovedete i sebe i sve ljude koji su članovi Visokog saveta sudstva u situaciju da u jednom trenutku dođete u ovu salu i da ne smete da nas pogledate u oči zato što ćemo vam dokazivati da izbor sudija nije obavljen na zakonom predviđen način. Molim vas da vam ovaj predmet kasnije predam, da pogledate samo jedan mali primer (verujte da ih ima na stotine u poslaničkom klubu DSS), sve u želji da zaista pomognemo nosiocima pravosudnih funkcija i da pomognemo građanima koji se tim sudovima obraćaju da ostvare svoje pravo i pravdu. Hvala vam najlepše.
Iskorišćeno je pet minuta i dvadeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Poštovani narodni poslanici, primenjujući član 27. i član 88. stav 2, samo želim da vas obavestim: zahvaljujući pažljivom čitanju potpredsednice Judite Popović, ustanovljeno je da izveštaj Odbora za kulturu i informisanje koji vam je upravo podeljen sadrži tehničku grešku. Zahvaljujem se potpredsednici Juditi Popović. Biće urađena ispravka, pa će vam biti podeljen. Oni koji su već imali izveštaj treba da znaju da je greška uočena. Izvinjavam se ako ste bili dovedeni u zabludu čitanjem. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Podneli smo amandman na član 22. koji govori o sredstvima i uslovima za rad akademije. Član 22, onako kako je u Predlogu zakona definisan, kaže da se sredstva za rad akademije obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije, što je nesporno, ali i iz donacija, poklona, prihoda od izdavanja publikacija i realizacije projekata i drugih izvora, u skladu sa zakonom. Našim rešenjem smo predvideli da se sredstva za rad ustanove obezbeđuju isključivo iz budžeta Republike Srbije. Razloga za to ima više. Kao prvo, ono što se zove nezavisnost sudstva zaista se obezbeđuje preciznim finansiranjem samo iz budžeta. Jer, uvek onaj ko vas plaća direktno ili indirektno može da usmerava vaš rad. Dokaz za to i principijelnost koju ova vlada ima, makar onaj deo ministara iz Demokratske stranke, izveden je kroz stav gospodina Šutanovca: kada smo mi imali primedbu zbog toga što naši vojnici koji su u sklopu norveškog kontingenta upućeni da se negde u mirovnoj misiji bore za mir i pravdu nemaju norvešku platu, iako su njihove vlasti htele da isplaćuju platu našim vojnicima jer su već pod njihovom zastavom, obrazloženje je bilo – bilo bi mi ispod časti, i to bi bilo sramota za državu, da te vojnike plaća neko drugi. Zašto ovde nije sramota onog ko treba da odlučuje o pravdi i o potpuno preciznim pojedinačnim pravima da se oni finansiraju iz nekih donacija ili drugih izvora? Prosto, nije dosledno izveden u jednoj vladi princip šta znači nezavisnost i obaveza države da finansira svoje najvažnije organe. Ono što mene posebno brine, ne kao sumnja, nego kao iskustvo, jeste ova vrsta izvora koji se zovu – prihodi od izdavanja publikacija, koji mogu biti i jesu neka vrsta sopstvenih prihoda. Treba li da podsetim koliko je sopstvenih prihoda nekontrolisano i van tokova novca ove vlade, bez mogućnosti da se uvedu u evidenciju, kontrolu i, što je najvažnije, u funkciju ove države i odbrane prava građana? Znači, uvodimo sporne načine finansiranja zakonom. Posle se kao Vlada žalimo da ne možemo to da kontrolišemo. Ono što je najstrašnije, nedostajuća sredstva za finansiranje obezbeđujemo stavljanjem na papir potpisa na ugovore o kreditima koji nisu nimalo laki, već su vrlo dugoročni, u smislu obaveza koje proizvodimo. Trenutak za reagovanje je upravo ovaj, kada ne smemo da dozvolimo tu vrstu finansiranja. Molim vas da ozbiljno razmislite o ovom još jednom.
Iskorišćeno vreme za ovlašćenog predstavnika je minut i trideset sekundi, kao zamenica predsednika poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Ne.) Član 23. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Član 23. reguliše pitanje obuke sudija i tužilaca. Gospođo ministre, posle dve-tri rečenice, koje takođe imaju veze sa ovom temom, osvrnuću se malo konkretnije na ovu obuku sudija i tužilaca, na ovo što je predmet ovog amandmana. Pre toga, dozvolite mi jedno par malih digresija vezanih za opšte stanje u sudovima. U trenutku kada se već zna koliko i u kojim sudovima ima viška sudija, kada se već na neki način vrši „trijerisanje“ sudija, vrši se izbor sudija, iako se sve to radi pod nekim velom tajni, ništa nije, kako vi kažete, transparentno, ali će, pretpostavljam, to sve biti u vreme kada ste objavili da treba da dođe do izbora sudija. Reći ću vam da, na primer, Okružni sud u Čačku od devet sudija, ima četiri viška. Opštinski sud u Čačku ima blizu 50% viška sudija. Opštinski sudovi, pričam o sudovima Moravičkog okruga, opštinski sudovi u Gornjem Milanovcu, Guči, Ivanjici imaju takođe višak sudija. Gospođo ministre, da li vi znate da u pojedinim sudovima već provejavaju, u kuloarima doduše, izjave pojedinih sudija da bi možda ponudili i nekih 10.000-15.000 evra ako se izaberu, znate li za to? Znate li da pojedine sudije u nekim sudovima već naglas razmišljaju šta bi sve učinili ako budu izabrani? Gospođo ministre, to su sudije iz onog drugog, trećeg ešalona. To su sudije drugog, trećeg poziva. Oni prvog poziva već znaju da će biti izabrani. Razgovarao sam sa nekoliko njih i vidim iz razgovora sa njima da oni već znaju da će biti izabrani. Znaju, ali, siguran sam, ne na osnovu svojih referenci vezanih za njihov dotadašnji rad, za potvrđivanje njihovih odluka itd., već za neke sasvim druge okolnosti koje nemaju veze sa ovim. Što se tiče obuke sudija, tražili smo da obuka sudija i tužilaca bude organizovano obnavljanje i usavršavanje praktičnih i teorijskih znanja i veština potrebnih za nezavisno, stručno i efikasno vršenje njihove funkcije. Što se tiče obnavljanja, siguran sam da se kod onoga ko je završio pravni fakultet i položio pravosudni ispit, ukoliko određeni broj godina nije u nekoj materiji ili je nedovoljno u toj materiji, to znanje polako pomalo gubi i potrebno je da to svoje znanje obnovi kroz ovo. Pored toga, treba da se usavrši u tim praktičnim i teorijskim znanjima potrebnim za obavljanje sudijske funkcije. Vlada je rekla da je njena odredba preciznija. Nije obrazložila zbog čega je preciznija, nije obrazložila zbog čega ne prihvata da tu stoji obnavljanje ovih njihovih znanja i usavršavanje praktičnih i teorijskih znanja, ali neka ide da je Vlada to kazala što je kazala, da je njihova odluka preciznija. Međutim, postavljam pitanje – hoće li ova obuka koju ste vi predvideli sprečiti donošenje nezakonitih, naručenih odluka i, slušajte ovo, fiktivnih odluka? Namerno kažem fiktivnih odluka, zbog nekih dešavanja o kojima ću vam sada reći. Dešava se da sudije donesu fiktivnu odluku, gospođo ministre, a da nisu održali sednicu. Sada ću vam kazati primer za ovo. O ovome ću vam dati i potrebnu dokumentaciju, ukoliko ste voljni da je pogledate. U svojstvu ovlašćenog predstavnika SRS za izbor novog poslanika u SO Lučani, podneo sam predlog Izbornoj komisiji. Predsednik Izborne komisije, gospođo ministre, jeste sudija Opštinskog suda u Guči Jelena Ćurčić. Uz to sam podneo svu potrebnu dokumentaciju, odluku Okružnog suda da raniji, bivši odbornik više nije odbornik, da je izgubio status odbornika; zatim, pismenu saglasnost kandidata da prihvata mandat i moje ovlašćenje kao ovlašćenog lica podnosioca izborne liste. Šta se desilo? Saznao sam da je Izborna komisija, čiji je predsednik ovaj sudija, donela odluku da se mandat dodeljuje licu koje ja nisam predložio kao ovlašćeni predstavnik. Predložio sam Milovana Obradovića. Dotična gospođa sudija donela je odluku da se mandat dodeljuje, evo kome – Verici Stanojević. Taj mandat, kaže, Izborna komisija opštine Lučani dodelila je kandidatu koga je odredio podnosilac izborne liste, ekonomskom tehničaru iz Lučana Verici Stanojević. Izborna komisija imenovanoj je izdala uverenje da je izabrana. Gospođo ministre, ja sam u petak otišao kod gospođe sudije da joj predočim dokumentaciju (sa mojim ovlašćenjem da sam ovlašćeni predstavnik) na osnovu koje sam predložio novog kandidata ispred SRS. Kada sam joj predočio svu dokumentaciju, kao i obrazloženje Okružnog suda koje ću vam takođe pokazati, gde se kaže da sam jedini ovlašćeni predstavnik ispred SRS koji može to da uradi, kad sam joj predočio svu dokumentaciju, znate li šta mi je rekla, dva ili tri puta? Posle ovoga, ja mogu da se ubijem. Dva ili tri puta mi je sudija to ponovila. Sve to ne bi bilo ništa strašno u domenu materijalnog prava, jasno, dokazujući da li je to trebalo ovako ili onako, razumete, da mi sudija nije doslovce rekla – ja tu sednicu nisam ni održala. Gospođo ministre, njoj je neko doneo, po njenim rečima, papir na kome je pisalo ko se bira za odbornika. Rekli su joj da je to validna odluka, da je to sve u redu i da ona treba samo da potpiše. Zamislite tu farsu! Ona je to potpisala. Ona mi je rekla da je istog dana potpisala još jednu takvu odluku. Tačno, bio je izbor još jednog odbornika. To je uradio sudija. O kakvom pravosuđu pričamo? O kakvom moralu, o kakvom izboru sudija, kakve ćete sudije da birate, gospođo ministre? Hoćete li da birate sudije koji su ovako poslušni? Hoćete li da birate sudije koji donose odluke, a da nisu održali sednice? To je neviđeno u istoriji pravosuđa, ne samo našeg. Daću vam tu dokumentaciju posle. Primer broj dva, dozvolite i to. Posle ove farse koja se desila, Okružni sud u Čačku, vrli sudija Milorad Janjićijević u svom obrazloženju navodi da je tačno da sam ja jedini zakoniti podnosilac dokumentacije Izbornoj komisiji, da sam jedino lice koje u svojstvu podnosioca izborne lice može da podnese zahtev za promenu odbornika. On to potvrđuje. Međutim, istovremeno kaže da odbija našu žalbu iz razloga što, kaže, Izbornoj komisiji nije podneta pismena saglasnost lica da prihvata mandat. Ona je podneta. Evo, tu u dokumentaciji stoji da je to podneto, piše – podneta pismena saglasnost kandidata, prihvata mandat, potpisala radnica iz opštine. Ovaj sudija nas odbija zbog toga, gospođo ministre. Hajde, i to bi sad bilo predmet neke … da nije taj sudija propustio da pročita jedan član Zakona o lokalnim izborima koji kaže: „Od kandidata se pre potvrđivanja mandata pribavlja pismena saglasnost da prihvata mandat.“ Gospođo ministre, mandat potvrđuje skupština lokalne samouprave, skupština lokalne samouprave traži tu pismenu saglasnost, a ne Izborna komisija, kao što to tvrdi ovaj vrli sudija. Dakle, u ovoj fazi Izbornoj komisiji nije trebalo ovo pismeno. Pogledajte kakve su sudije. Treba da ih obučavate, ali neke ne treba da izaberete, sigurno. Ovo su ti primeri, ima ih još. Hvala.
Devet minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
Zahvaljujem se na vašoj diskusiji. Cilj reforme pravosuđa je obezbeđivanje nezavisnog, efikasnog, objektivnog i odgovornog pravosuđa, radi vraćanja poverenja građana u samo pravosuđe, jer samo tako ćemo obezbediti pravo na pravično suđenje i pravo na suđenje u razumnom roku. Iz cele vaše diskusije sam stekla utisak da vi reformu pravosuđa podržavate. Moram da kažem da su mnoge činjenice koje ste izneli zabrinjavajuće, naročito jer ste rekli da je neko pokušao ili ima nameru da nudi novac određenim licima da bi bio izabran. Ako je reč o sudijama, nevezano za to kakve rezultate rada imaju i kakve činjenice postoje o njihovoj dostojnosti, i vama i građanima Srbije želim da ukažem da je prema Krivičnom zakoniku sam pokušaj podmićivanja kažnjivo delo. Molim vas da, ukoliko imate takve podatke, na to ukažete javnom tužiocu. U krajnjem slučaju, to je obaveza svakog građanina Srbije, a naročito narodnog poslanika koji predstavlja građane Srbije. Još jednom vas molim i ukazujem, ukoliko imate takve podatke, da na to ukažete tužiocu, jer je to nešto što se goni po službenoj dužnosti. Isto se odnosi i na drugi deo vaše diskusije, kada ste govorili o tome da su sudije donele, kako ste se izrazili, fiktivne odluke i da su te odluke bile, kako sam razumela, napisane od strane nekog drugog. Prema Krivičnom zakoniku, i to takođe predstavlja kažnjivo krivično delo koje se goni po službenoj dužnosti i s tim u vezi vas molim i ukazujem da i o tome obavestite tužioca.
Narodni poslanik Mirko Munjić, pravo na repliku. Izvolite.
Gospođo ministre, u svakom slučaju, SRS podržava reforme u pravosuđu, ali reforme moraju biti zaista sveobuhvatne. Ne može se dozvoliti da u našem sistemu budu ovakve situacije. Naveo sam dva primera. Ima takvih primera još dosta. Rekao sam vam da se ovo priča u kuloarima. To sam čuo u kuloarima dva-tri suda. Što se tiče ovoga, evo, meni već stižu, dozvolite samo da vam kažem ovo, od strane ljudi koji su članovi i zamenici članova Izborne komisije kojima sam poslao dopis zbog toga što su doneli nezakonitu odluku, ako su je doneli, ako su učestvovali u njoj, da ću podneti krivične prijave, kao ovlašćeno lice, protiv njih... Evo, stižu mi izjave tih ljudi, dozvolite samo jednu da vam pročitam: „Povodom vašeg dopisa kojim ste u svojstvu ovlašćenog lica SRS tražili moje izjašnjenje kao zamenika člana Izborne komisije SO Lučani, pod krivičnom i materijalnom odgovornošću izjavljujem da nisam učestvovao u donošenju odluke Izborne komisije SO Lučani kojom je mandat odbornika u SO dodeljen, po predlogu Obrenić Vukomana, Stanojević Verici. Izjavljujem takođe da me niko na sednicu Izborne komisije gde je doneta takva odluka nije pozvao, niti me u pogledu takve odluke neko kontaktirao na drugi način, tako da u donošenju odluke Izborne komisije o dodeli mandata Stanojević Verici nisam učestvovao.“ Obavestiću vas ukoliko budem dobio još ovakvih izjava, pa ću vam na kraju kompletirati dokumentaciju. Zahvaljujem.
Narodni poslaniče, u obavezi sam, starajući se po članu 27, da ponovim i vama i svim drugim narodnim poslanicima koji imaju saznanja o pokušaju krivičnog dela ili učinjenog krivičnog dela, bez obzira na to da li se radi o sudiji, članu izborne komisije ili bilo kome – zakonom ste obavezani da o tome obavestite javnog tužioca, a ne ministarku pravde. Molim vas da se razumemo da se ne radi o međusobnoj razmeni informacija, nego o zakonskoj obavezi, bez obzira na to da li smo narodni poslanici ili nismo, da obavestimo nadležno tužilaštvo o pokušaju podmićivanja, jer je i to krivično delo, i o bilo kom krivičnom delu o kojem imamo saznanja. To piše u zakonima koje smo mi doneli. Mi od ministarke pravde tražimo nadzor nad zakonitošću, pošto je to posao Ministarstva pravde, a za striktnu primenu smo mi u obavezi da to učinimo kao građani. Ponovo ste prijavljeni, da li želite repliku ministarki? Imali ste pravo na repliku ministarki, a ja sam vam u obraćanju jasno ukazala da primenjujem član 27. Nemate pravo na repliku. Narodna poslanica Vjerica Radeta, pravo na repliku na ministarkino izlaganje. Izvolite.
Najpre, gospođo Čomić, ovo što ste malopre rekli kolegi Munjiću nije baš u skladu sa zakonom. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, dobili ste pravo na repliku na ministarkino izlaganje i molim vas da to pravo koristite.) Gospođo Čomić, ovde se vrti krug: govorio je kolega Munjić, gospođa ministar, kolega Munjić, vi, gospođa ministar. I ovo je u sklopu ove rasprave, ali svejedno. Dobro je da je gospođa ministar zabrinuta za stanje u pravosuđu, ali, gospođo Malović, to što ste vi rekli malopre da u zakonu piše da neko ko nudi mito podleže krivičnoj odgovornosti, kao i onaj ko prima mito, znate, svi su se isprepadali - i oni koji nude i oni koji primaju mito. Znamo mi to, znaju to i oni koji to rade. Gospođo Malović, od vas se ne očekuje teoretska rasprava, od vas se očekuje da kažete šta ste uradili ili šta ćete konkretno da uradite. Znate, ako narodni poslanik sa ovog mesta iznese sumnju da je neko izvršio krivično delo, potkrepi to određenim dokumentima, kao što je to kolega Munjić malopre uradio, onda to obavezuje vas i pravo nadzora od strane vašeg ministarstva, ali to obavezuje i javnog tužioca. Sve što se ovde kaže je javno izgovorena reč. Javni tužilac ima obavezu, ne da čeka da neko dođe da mu napiše, gospođo Čomić, nego da reaguje i ako nešto pročita u novinama i ako čuje da je neko negde rekao, pogotovo ako je to rekao neko od narodnih poslanika. Ovo nije prvi put da se nama skreće pažnja – ako znate, idite i podnesite krivičnu prijavu. Mi sve vreme, kad govorimo o pravosuđu, govorimo o tome da smo podneli koliko god hoćete krivičnih prijava i da te krivične prijave završavaju u fioci. To jeste suština naše tvrdnje da je pravosuđe dobrim delom pod nadzorom, pod šapom izvršne vlasti. To je ono što nije dobro. Podnosili mi ili ne podnosili krivične prijave, dokle god postoji takva sprega, nema od tog ništa. Ovo što je rekao kolega Munjić, slučaj ovog mandata, treba dobro napregnuti mozak i shvatiti kakvu je glupost uradio taj sud i ta izborna komisija. Zamislite, ovlašćeni predstavnik vam predlaže jednog čoveka za odbornika, a vi, zato što vam je neko drugi šapnuo, utvrđujete da je odbornik neko koga nije predložio neko ko je ovlašćen za to. To je nešto što zdrav mozak ne može da primi i da sam sebi obrazloži. To nije jedini slučaj kršenja izborne volje. Gospođo Čomić, dozvolite, nastaviću po amandmanu.
Ima još prijavljenih narodnih poslanika. Završena je replika, pa ćemo imati ponovo pitanje ko želi reč. Narodni poslanik Milorad Krstin je prijavljen u elektronskom sistemu. Želite da govorite o amandmanu? Izvolite.
Gospođo ministre, samo ću da upotpunim nešto sa dokazima sličnim onim koje je izneo kolega Munjić. Dobro znate da sam bio kod vas pre nekih dva, dva i po meseca, primili ste me, a reč je o izborima za savet Mesne zajednice u naseljenom mestu Novo Miloševo, opština Novi Bečej. Tamo je SRS od 17 kandidata osvojila devet i imala većinu. Međutim, Izborna komisija, koja je samovoljno prepravljala zapisnike sa biračkog mesta 24-19, smanjila nam je dva člana saveta, iz više razloga, koji su članovi DS. Rekao sam vam tada da je Okružni sud kod zamene dva odbornika, od 22 koliko ima SRS u gradu Zrenjaninu, postupio zakonski, ali taj isti Okružni sud po našoj krivičnoj prijavi protiv dva člana Izborne komisije Mesne zajednice nije postupio po zakonu i rekao je da to nije u njihovoj nadležnosti, na šta ste mi vi odgovorili da niste zadovoljni radom Okružnog suda u Zrenjaninu. Vi imate sisteme, metode da proverite građanske parnice, građanske prijave. Mi smo uzeli advokata koji je podneo krivične prijave protiv njih. Nisu ovo jedini primeri, primer koji je izneo gospodin Munjić i primer koji ja iznosim, dešavanja u Srednjebanatskom okrugu, opština Novi Bečej, naseljeno mesto Novo Miloševo. Tu su veće priče, tu je u pitanju deponija koja treba da bude u Novom Miloševu, gde će se investirati oko 640.000.000 dinara, a zna se, ako dođe SRS, da neće biti mućkanja niti lopovluka, zato je nekima bilo potrebno da se ukradu dva člana saveta. Pokazao sam vam zapisnike sa biračkog mesta 24-19. U rubrici – ima li primedbi, niko od članova biračkog odbora se nije potpisao da ima primedbe. Čak su na kraju u ponedeljak ujutru objavili listu članova saveta bez potpisa predsednika Izborne komisije u Mesnoj zajednici Novo Miloševo i bez pečata, a prebrojavanje je bilo tek u četvrtak. Od nedelje, kada su izbori bili završeni u 20 časova, brojano je do 3.15 ujutru u ponedeljak, a nastavljeno je tek u četvrtak, bez člana SRS. Ovakvih primera po Srbiji, gospođo ministre, imate puno, a vi ništa ne radite; ništa ne radite da dovedete do toga da u sudstvu rade ono za šta su plaćeni. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i jedanaest sekundi od vremena Poslaničke grupe SRS. Sada je na raspolaganju 26 minuta i trideset sekundi. Narodna poslanica Vjerica Radeta, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas govorimo o Predlogu zakona o pravosudnoj akademiji. Zamislite samo kako to zvuči – pravosudna akademija. To bi trebalo da ima poseban značaj u budućem pravosudnom sistemu i kod svih, i sadašnjih i budućih, diplomiranih pravnika. Konkretno, govorim o amandmanu kolege Mirka Munjića na član 23, koji je rekao da je obuka sudija i tužilaca organizovano obnavljanje i usavršavanje praktičnih i teorijskih znanja i veština potrebnih za nezavisno, stručno i efikasno vršenje njihove funkcije. Zašto ovo nije prihvaćeno, to verovatno zna samo ministar i njeni saradnici. Nije dobro ako vi ne prihvatite ovakav amandman i ako niste razumeli koliko su naši amandmani dobronamerni. Ja ću vas podsetiti u okviru obrazloženja ovog amandmana, recimo, na amandman koji sam podnela na član 35. gde ste vi zaboravili (zamislite, zaboravili ste!) da ustavno pravo navedete kao jedno od osnovnih. Rekli ste: „Početna obuka traje dve godine, počinje 1. oktobra i sastoji se od teorijskog i praktičnog dela iz oblasti građanskog, krivičnog i prekršajnog prava, kao i opšte i profesionalne kulture.“ Niste predvideli obuku iz ustavnog prava. Prihvatili ste amandman, i to je dobro, ali hoću da kažem koliko smo mi zaista ovim amandmanima iskreno želeli, verujte, pre svega zbog samog pravosudnog sistema i zbog mladih ljudi koji će polagati u ovoj pravosudnoj akademiji... Moramo tim ljudima, to sam govorila i malopre, omogućiti da imaju neki osećaj da je to nešto zaista bitno u njihovom životu, u njihovoj karijeri, u njihovoj profesionalnoj orijentaciji itd. Ono što je govorio kolega Munjić navodeći konkretne primere iz suda u Lučanima, vezano za ove odborničke mandate, nije to nikakvo čudo, mi takvih primera imamo koliko god hoćete. Malopre sam u okviru jednog amandmana rekla da je Nata Mesarević, predsednik Vrhovnog suda, režimski čovek. I sada to tvrdim. Dakle, ta gospođa Nata Mesarević godinu dana – ili nije dala nekom veću u Vrhovnom sudu ili je dala nekom pa mu rekla da to drži u fioci – drži u fioci predmet Šumadijskog okružnog odbora SRS, vezan za odborničke mandate, koji jedino u tom sudu, na teritoriji Okružnog suda u Kragujevcu nije rešen u skladu sa zakonom. I, nikom ništa, to stoji. Dokle će da stoji, koga je briga. Gospođa Nata Mesarević je poznata po tome što kaže – dobili smo presudu, umesto – doneli smo presudu, tako da zaista takve stvari ne treba, nažalost, da nas iznenađuju. Postoje problemi što se tiče primene Ustava, zakona i Poslovnika i u samom ovom parlamentu. Danas raspravljamo o amandmanima koje su usvojili Vlada i Odbor za pravosuđe, ali nemamo mišljenje Zakonodavnog odbora. Naravno, nama u SRS odgovara da govorimo i o ovim amandmanima, jer nikada se ne bi znalo da ste vi u Pravosudnoj akademiji izostavili da predvidite teorijsku i praktičnu nastavu iz ustavnog prava da nije prilike da mi kažemo da smo vam mi na to skrenuli pažnju. Nije dobra praksa da Zakonodavni odbor nema svoje mišljenje. Zapravo, Zakonodavni odbor ne može da se sastane, bilo je više pokušaja, ali nije bilo kvoruma. Sada ću, gospođo Čomić, da citiram ono što ste vi pre neki dan rekli gospodinu Todoroviću, vezano za njegovu primedbu da predstavnici Demokratske stranke ne dolaze na Odbor za bezbednost, kao što ne dolaze, ja sada kažem, ni na Zakonodavni odbor i ne čine kvorum.Kažete vi tada: „Što se tiče vaših primedbi o radu radnih tela, podsećam vas da kako za predsednika Narodne skupštine, predsednicu Narodne skupštine, predsedavajućeg Narodne skupštine, tako i za predsednike radnih tela važi i može da se primenjuje član 27. koji podrazumeva staranje o urednom obavljanju poslova za koje je kao predsednik radnog tela zadužen. Dakle, ne smatram“, kažete vi, gospođo Čomić, „da su iscrpljene sve mogućnosti da se sednica odbora kojem predsedavate održi. Upućujem vas na odredbe kojima možete da se obratite predsednici Narodne skupštine, koja će zakazati sednicu odbora, ali vas istovremeno podsećam da je svaki predsednik svakog radnog tela, kao što je i svaki predsedavajući, dužan da obezbedi uslove za rad tog tela. To je ne samo praksa nego i obaveza po odredbama Poslovnika Narodne skupštine i ta se odgovornost ne može prebacivati ni na koga.“ Naravno, kada se vi ovako obraćate mi nemamo pravo da vam repliciramo, ali vidite, uvek se ukaže prilika da to komentarišemo. Moje pitanje za vas i za gospođu Đukić-Dejanović je: da li ste se na ovaj način obratili predsedniku Zakonodavnog odbora Vlatku Ratkoviću; da li je gospođa Đukić-Dejanović u okviru svojih nadležnosti zakazala sednicu Zakonodavnog odbora; da li je obezbeđen kvorum za sednicu Zakonodavnog odbora? Pošto ste rekli da je obaveza kako predsednika parlamenta tako i predsedavajućih, a i predsednika radnih tela, kako onda objašnjavate da mi juče i prekjuče nismo počeli rad u vreme koje je predviđeno po Poslovniku, da vi niste obezbedili kvorum za početak sednice, a to se nije desilo samo juče i prekjuče, nego više puta? Čija je tu odgovornost, gospođo Čomić? Dalje ste rekli, kada je gospodin Todorović na vašu primedbu da poslanici SRS ne čine kvorum odgovorio da je to naš politički stav ... To je tačno, naravno, i dalje nećemo da činimo kvorum tamo gde vladajuća koalicija ima obavezu. Znate, ako ste vladajući, znači da imate većinu i u Skupštini i u svakom radnom telu. Ako vam treba pomoć, onda znači da više niste vladajući, da nemate većinu je l' tako? Vi ste tada lepo rekli: „Smatrati političkim stavom odluku da se ne prisustvuje sednicama radnih tela je politički stav i ne može biti predmet Poslovnika Narodne skupštine.“ U redu je, samo vas pitam kao člana Demokratske stranke da li je politički stav Demokratske stranke da ne prisustvuju sednicama Zakonodavnog odbora? Dalje, mi imamo ovde problem, gospođo ministre, nije u vašoj direktnoj nadležnosti, ali svakako, šire tumačeći, dobro je da kao ministar pravde znate i to, mi imamo problem i sa funkcionisanjem Administrativnog odbora. Imamo dve ostavke, koje su podnele Lidija Dimitrijević i Elena Božić-Talijan, u skladu sa Ustavom, u skladu sa našim poslovnikom, ali ne i u skladu sa stavom Nenada Konstantinovića koji je za tada obezbedio na tom odboru većinu da kažu da nema uslova da se prihvate te ostavke. Da li se vama to, gospođo Malović, kosi sa zdravom pameću? Vi ste dugo bili član RIK-a i dobro znate šta znači volja nekoga da li će da bude poslanik ili neće da bude poslanik. To valjda mora da se poštuje, ali to vaša Demokratska stranka ne poštuje. Imali smo pre nekoliko dana slučaj na RIK-u, evo gospodin Odalović je tu prisutan kao član RIK-a – pojavila se sumnja od strane Demokratske stranke u RIK-u da li je ovlašćenje koje ima naš kolega Ljuba Kragović u skladu sa zakonom, jer, bože moj, valjda misle da je nemoguće da Vojislav Šešelj iz Haga nekome da određeno ovlašćenje. I, šta se tu ispostavilo i šta se desilo? Naravno, Ljuba Kragović ima uredno ovlašćenje, jer Vojislav Šešelj u Hagu daje sva ovlašćenja koja su potrebna, overava ih konzul i sa pečatom konzulata ta ovlašćenja se primenjuju u pravnom prometu u Srbiji gde god je to potrebno. Isprovocirani, naravno, takvom sumnjičavošću, koja nije samo tada bila prisutna, je l' tako, gospodine Odaloviću, članovi RIK-a iz SRS tražili su da se proveri ovlašćenje gospodina Gorana Bogdanovića da zameni jednog odbornika, čini mi se, u opštini Novo Brdo, možda sam opštinu pobrkala. Evo, gospodin Odalović kaže – Vitina. Šta se onda našlo u materijalima? Da je Boris Tadić ovlastio Marka Đurišića, a na osnovu tog ovlašćenja Marko Đurišić ovlastio je Gorana Bogdanovića da sprovodi određene izborne radnje, podnosi dokumentaciju, listu itd., što je apsolutno u skladu sa zakonom i nije sporno. Ali, u tom ovlašćenju koje je Tadić dao Đurišiću stoji izričito da mu se ne dozvoljava da on menja odbornike, a Demokratska stranka je pokušala to da proturi Republičkoj izbornoj komisiji pre pet dana, gospodine Odaloviću. Ali, zahvaljujući revnosnom radu članova te komisije iz SRS-a, i gospodin Odalović prihvatio je to kao činjenicu na koju je moralo da se reaguje. Naravno, u međuvremenu je gospodin Bogdanović dobio uredno ovlašćenje. Tu nije ništa sporno, ali šta mi hoćemo da vam kažemo? Da se jedno od najsvetijih prava, to je izborno pravo, u ovom parlamentu, u ovom sazivu toliko krši da zaista normalnog čoveka i dobrog pravnika od toga boli glava. Hvala lepo.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je jedanaest minuta i pedeset sekundi, SRS ima na raspolaganju petnaest minuta i dvadeset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo, sasvim je očigledno da se nedosanjani san o lustraciji, makar o njenim posrednim efektima, u pravosuđu može sprovoditi tako, mic po mic, zakon po zakon. Pred nama je jedan od takvih, koji će možda za konačni cilj imati da nekoliko stotina sudija ipak izgubi posao. Doduše, možda ne pod istim političkim okolnostima koje su važile u vreme kada se neki drugi ministar glasno vajkao zašto tog zakona nema, zašto se ne ponište sve funkcije i ponovi izbor. Mi smo na tragu činjenice da smo već nekoliko zakona koji regulišu rad pravosuđa, sistemski ga regulišu, zakon o sudstvu, zakon o mreži, pa i sad zakon koji donosimo, o akademiji... Naravno, mi smo stavili primedbu zašto govorimo o zakonu o akademiji, zašto se zove akademija, jer u institut uvodimo sad jedan obrazovni sistem koji je potpuno nepriličan za nekoga ko će uskoro, verovatno za godinu-dve, biti i master, dakle završiće visoko obrazovanje, imaće adekvatni stepen stručne spreme. Posle toga, on će morati da ide, u vremenu koje očigledno nije dovoljno dugo da bi se podmirila zahtevnost jedne akademske obrazovne institucije, onoga što pruža akademija, ali vi naravno nikakve amandmane i sugestije ne prihvatate... Nismo sigurni da ćete prihvatiti ono što smo hteli da izmenimo u članu 25, a to je možda ključni član u trećoj glavi, koja se tiče obuke sudija i tužilaca. Mi smo jednom malom ispravkom pokušali da preciziramo ovaj opis početne obuke koju treba da urade oni koji se uključuju u sudije i u zamenike tužilaca, na nivou osnovnih sudova i u prekršajnim sudovima; kroz tu početnu obuku treba da budu uvedeni, uz izmenu člana, u smislu ovog zakona. Zato, da bismo izbegli sa jednom pravnom institucijom koju ste ozvaničili, ozakonili kroz Zakon o Visokom savetu sudstva, gde postoji u članu 13. nedvosmislena obaveza da se obuci, toj takozvanoj početnoj obuci, podvrgnu samo sudije, dakle, da bismo izbegli takvu nejasnoću u zakonu, mi smo predložili u članu 25. izmenu koja je suvisla, logična i ticala bi se, naravno, i sudija i zamenika tužilaca, ali i njihovih pomoćnika i pripravnika. Nismo dobili odgovarajući odgovor Vlade. Odgovorom koji smo dobili nismo zadovoljni, tim pre ako su nam dajući odgovor pratili i naše dalje amandmane, u kojima je amandman na koji se poziva zakonopredlagač bio takođe predmet naše intervencije kojom smo hteli da taj član brišemo, pa je, prema tome, ovo bila sasvim suvisla izmena, ali u kontekstu usvajanja i tog 45. člana. Naravno, vidimo da je to vrlo malo verovatno, da se sistem rada i funkcionisanja organizacije sudske mreže, sudstva, izbora sudija sprovodi očigledno po političkoj volji. Mi dolazimo iz sredina u kojima sudije na stručnim kolegijumima, redovnim sastancima zaziru jedni od drugih. Neko se oseća potpuno sigurnim, neko krajnje nesigurnim. Prilično je nezrela i nezdrava atmosfera u našim sudovima i oni tome radi nisu, ali očigledno se moraju prikloniti ovakvim reformskim zahvatima Ministarstva pravde, a videćemo do čega će to dovesti. Zahvaljujem.
Minut i trideset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Član 26, dame i gospodo narodni poslanici, koji isto tako tretira početničku obuku, na drugačiji način formulisan je od strane Srpske napredne stranke, a u želji da se ovaj zakon usaglasi sa zakonima koji su izuzetno važni u oblasti pravosuđa, znači, sa Zakonom o sudijama, Zakonom o javnim tužiocima, Zakonom o Visokom sudstvu i Zakonom o Državnom veću tužilaca. Po nama, ovaj član ovako kako je dat u Predlogu zakona nije adekvatan, u koliziji je sa tim zakonima, iz prostog razloga što se ovim zakonom o Pravosudnoj akademiji oduzima pravo odlučivanja o pravima i obavezama nosilaca pravosudnih funkcija, pre svega kad je u pitanju pravo na stručno usavršavanje. To pravo se predaje agenciji, odnosno akademiji, pravo da obučava i da vrši izbor kandidata za obuku. To je pravo koje mora da pripada sudskim organima, a ne akademiji. Ovim članom 26. akademija je na neki način uslovila nove kandidate prijemnim ispitom, što isto tako ne bi trebalo da bude pravo akademije, već, kao što rekoh, proističe iz ovih zakona koje samo malopre nabrojao. Na neki način je i ponižavajuće da sudije i javni tužioci, koji su izabrani i koji su izborom u Narodnoj skupštini dokazali, ili smo bar mi narodni poslanici tako procenili, da imaju adekvatne kvalifikacije, adekvatnu stručnost, da su dostojni funkcije na koju su izabrani, polažu neki dodatni ispit pred akademijom. Čini mi se da je to loše rešenje, koje na neki način unižava i pravosudnu i tužilačku funkciju i uopšte samo pravosuđe. Prema tome, mi iz SNS-a smatramo da je predloženo rešenje koje smo mi dali u članu 26. znatno korektnije i u saglasnosti sa zakonima koji su već doneti u oblasti pravosuđa. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno trideset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo potpredsednice, uvažena gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan od amandmana koje je podnela Demokratska stranka Srbije za koji smo bili sigurni da će biti prihvaćen, mislim da smo se razumeli i u načelnoj raspravi oko toga, ali kada smo jutros videli izveštaj Vlade prosto nismo mogli da verujemo da ovaj amandman nije usvojen. Nakon četvorogodišnjih studija mlad pravnik se obraća ili predsedniku suda ili nekoj advokatskoj kancelariji u kojoj će obaviti pripravnički staž i tu provede dve godine žestoke obuke, od kupovine bureka, pisanja prve tužbe, žalbe, izrade presude i svega ostalog. Većina kolega je sigurno prošla kroz to i to je svakako dobra škola u svakom pogledu. Oni vredniji pred kraj, pred istek te dve godine pripravničkog staža počnu da spremaju pravosudni ispit; oni koji imaju nekih drugih obaveza nakon obavljenog pripravničkog staža ulaze u jedan ozbiljan proces pripreme pravosudnog ispita, koji traje tri, četiri, pet, pa bogami i šest meseci. Polože pravosudni ispit i onda su potpuno spremni da se upišu u imenik advokata ili da čekaju posle određenog perioda sticanja radnog iskustva da budu izabrani za sudije. Ovim zakonom o pravosudnoj akademiji vi sve one ljude koji su položili pravosudni ispit, koji je do sada u našem sistemu bio kruna neke obuke i edukacije, nakon čega stičete praktično sve uslove da budete izabrani za sudiju ili da se bavite advokatskom profesijom, dovodite u poziciju da polažu prijemni ispit na pravosudnoj akademiji. To je predviđeno ovim članom 28 (pa i članom 29) – uslovi za prijem na početnu obuku. Znači, posle fakulteta, pravosudnog ispita, dve godine iskustva, on ide na početnu obuku u trajanju od gotovo dve godine. Zaista ne znam šta će biti predviđeno zakonom o pravosudnom ispitu, ali mi smatramo da ovo treba brisati iz ovog člana. Potpuno je neprihvatljivo obrazloženje Vlade, gde stoji da je obavezan da položi pravosudni ispit i da ima radno iskustvo. Pa, niko to ne spori. Jedino što sporimo u ovome jeste da nakon položenog pravosudnog ispita polažem prijemni ispit za početnu obuku na pravosudnoj akademiji i tu provodim još dve godine. Ukupno, nakon nekih desetak godina, par godina sticanja radnog iskustva, stičem uslov da budem izabran za sudiju. Kad kažem„budem“, mislim na sve ljude koji će proći kroz ovaj proces. Predložili smo da se briše pravosudni ispit iz ovog člana, ovi ostali uslovi su korektni, ili da se na drugačiji način definiše polaganje samog pravosudnog ispita. Smatramo da je potpuno neprihvatljivo za ljude koji imaju određeno znanje, određeno iskustvo, koji su polagali, kako je to i ovde navedeno, iz oblasti građanskog, krivičnog i prekršajnog prava. Prijemni ispit predviđa i poznavanje opšte kulture. Naravno, jedino je to razlika između pravosudnog ispita i ovog prijemnog ispita, što je ovde taksativno navedeno da se polaže i neki test iz opšte kulture. Verujte mi da je i to potrebno. Možda to treba predvideti u zakonu o polaganju pravosudnog ispita. Imao sam priliku da vidim, da držim u rukama rešenje u ime naroda, koje je donela sudija, doduše izabrana pre 2000. godine, po principu za koji se plašim da će funkcionisati i ovoga puta. Tu ne postoji ni opšta kultura, ni akademija, ni bilo šta, jednostavno nije rođena za taj posao kada je to mogla da uradi. Niko me ne može ubediti. Volim da kažem da se od bukve violina ne pravi, može samo korito. Znači, neko ko nije za taj posao ne sme da obavlja taj posao. Zato vas molim da prihvatite ovaj amandman, da se ovde pravosudni ispit iz ovog člana obriše. Budite sigurni da ljudi koji su stekli uslov da polože pravosudni ispit i to obave, nakon toga mogu kvalitetno obavljati ovaj posao. Mislim da je zaista ponižavajuće da oni kreću na neku početnu obuku i da pri tome polažu prijemni ispit za akademiju. Hvala najlepše.
Dva minuta i petnaest sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, prilikom izlaganja kolege Munjića podsetili ste i na nejasan način pitali da li smo za reformu pravosuđa. Sada, u ime Poslaničke grupe SRS da vam jednom definitivno i otvoreno kažem – da, Poslanička grupa SRS jeste za reforme u oblasti pravosuđa, i ne samo u oblasti pravosuđa nego i u svim sferama života. Naprosto, u poslednjih dvadesetak godina, iz raznih razloga, nešto zbog uticaja našeg, nešto zbog uticaja sa strane i drugih prilika, živeli smo u nekim nesređenim uslovima. Potrebno je reformisati sve segmente našeg života, ali oblast pravosuđa posebno zaslužuje da se o tome povede računa, jer sudije su oni koji imaju pravo da ograniče slobodu građana Srbije. Ako je to tako, onda smatramo da je reformisanje pravosuđa neophodno. Mogli smo polemisati u nekom periodu da li je bolji izbor sudija u Narodnoj skupštini, kao što smo imali do sada i još uvek je takav, ili će to biti bolje preko Visokog saveta sudstva, odnosno Državnog veća tužilaca, kada su u pitanju javni tužioci. Bilo je reči o tome da je na izbor sudija u Narodnoj skupštini preveliki uticaj politike. Mogli smo se složiti, ali ovde sedi 250 narodnih poslanika, pokrivena je cela teritorija Srbije, tako da su narodni poslanici dobro znali kandidate za sudije ili kandidate za predsednike sudova i mogli su na stručan način da provere kakve su njihove zasluge i doprinos razvoju pravosudnog sistema, odnosno u obavljanju tužilačkih i pravosudnih funkcija. Možda će biti stručniji izbor sudija, kada je u pitanju Visoki savet sudstva, ili javnih tužilaca, kada je u pitanju Državno veće tužilaca, ali imajući u vidu sastav Visokog saveta sudstva ili Državnog veća tužilaca, očigledno se da zaključiti da je preveliki broj članova koji su pod direktnim uticajem određenih političkih stranaka. Vi niste, bar ne javno, član nijedne političke stranke, ali ako se ima u vidu na čiji predlog ste izabrani na mesto ministra za pravosuđe, onda se da zaključiti da ne možete potpuno da se oslobodite uticaja stranke koja vas je postavila na to mesto ili predložila. Ovog momenta ne tvrdim da uvek radite određene poslove za račun stranke, ali kada su u pitanju ozbiljnije reforme, kao neko ko je predložen od stranke nećete moći u potpunosti da se oslobodite toga. Koleginica Gordana Pop-Lazić je podnela amandman na član 28. Predloga zakona o pravosudnoj akademiji. Član 28. kaže: „Uslovi za prijem na početnu obuku su: položen pravosudni ispit“, nemamo intervenciju u tom pogledu, „ispunjavanje opštih uslova za rad u državnim organima“, i to predlažemo da ostane, ali se predlaže brisanje alineje 3 – „položen prijemni ispit za početnu obuku“. Dakle, u članu 28. briše se alineja 3. gde se kaže – položen prijemni ispit. Jedan od uslova koji su potrebni da bi određeno lice moglo da pohađa početnu obuku na pravosudnoj akademiji jeste položen prijemni ispit za početnu obuku. Ukoliko stoji „položen pravosudni ispit“, onda je nelogično„položen prijemni ispit“ jer to minimizira položen pravosudni ispit. Dobro znate, kao što i ja znam, pravosudni ispit je jedan kompleksan ispit i ne može ni u kom slučaju prijemni ispit da se meri ili da bilo šta drugo znači, osim mogućnost manipulacije ili određivanja... Polazim od pretpostavke da će se prijaviti mnogo više kandidata nego što Visoki savet sudstva ili Državno veće tužilaca utvrde u određenoj godini da objektivno postoje potrebe, odnosno sa koliko sudija da se popune određeni sudovi, ili javnih tužilaca. Verovatno ste ostavili ovu mogućnost „položen prijemni ispit“, jer može neko da položi pravosudni ispit na najbolji mogući način, odnosno da pokaže vrhunsko znanje iz poznavanja oblasti pravosuđa i svih pozitivnih prava koja se polažu u okviru pravosudnog ispita, ali da ne položi ovaj prijemni ispit. Ukoliko se to bude dešavalo, onda je to direktna posledica nečije želje da takvi kandidati ne idu dalje na obuku, da ne bi mogli da obavljaju pravosudnu funkciju. Samo to može da bude razlog, i ništa drugo. Smatram da bi amandman koji je podnela koleginica Gordana Pop-Lazić trebalo prihvatiti. Tako bi se ostavila veća mogućnost da kvalitet dođe do izražaja i da u okviru pravosudnih funkcija imamo ljude izuzetno stručno osposobljene. Mislim da je prijemnih ispita previše, od osnovne škole, srednje škole, fakulteta; to nije sporno tamo gde treba, gde je to jedina kvalifikacija da se pokaže ko može da ide dalje, ko može da se takmiči, ali pored pravosudnog ispita prijemni ispit je sasvim suvišan.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je pet minuta i četrdeset pet sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
U duhu kolega poslanika, gospodina Petkovića i gospodina Perića, još jedanput treba da pojasnimo neke stvari, da građanima Srbije kažemo da previše komplikujemo situaciju, kompletan izbor budućih nosilaca pravosudnih funkcija. U jednom trenutku ćemo imati pravni fakultet, imaćemo polaganje pravosudnog ispita, imaćemo pravosudni akademiju, imamo Visoki savet – koliko je to institucija koje jedan čovek koji se odluči da bude nosilac pravosudne funkcije treba da preskoči, da pokaže vrhunsko znanje, što nije sporno. Primena ovog zakona treba da se odloži, jer postoji veliki broj ljudi koji su upisali fakultet, koji su položili pravosudni ispit i koji su smatrali da je to dovoljno da bi mogli da steknu status kandidata za nosioca pravosudnih funkcija. Ovako, u jednom trenutku se nameće još jedna instanca, pa još jedna instanca, i sve to nije garancija da će neko biti izabran za sudiju. Gospođo ministre, kada neko od pripravnika dođe u sud, verujte, šest meseci do godinu dana je apsolutno dovoljno da se proceni da li je neko kadar za budućeg nosioca pravosudne funkcije. To se tačno u svakom gradu, u svakom opštinskom sudu gde je neko pripravnik ili u nekoj advokatskoj kancelariji jednostavno oseti. Bojim se da ćemo ovako rigidnim zakonskim predlozima ukočiti velike talente, ukočićemo ljude kojima je apsolutno dovoljno da posle pravosudnog ispita budu nosioci pravosudnih funkcija, jer treba da prođe još dve-tri godine da završe obuku, pa još da li će biti izabrani, da li neće itd. Da li ste vi razmišljali, kada ste donosili ovakav predlog zakona, da je u pravosuđu sve veći broj ženske populacije? Da li vi razmišljate da neko ko završi pravni fakultet i položi pravosudni ispit, mislim na žensku populaciju, treba da formira porodicu, da rađa u ovoj Srbiji, u kojoj se izuzetno malo rađa, i da li neko treba da prekine sve ovo? Naravno, zakon predviđa mogućnost u pravosudnoj akademiji, zaštićeni su, ali izuzetno dug period je potreban da neko postane sudija, kada su žene u pitanju. Mislim da to nije korektno, mislim da je ovaj zakon neka vrsta diskriminacije prema porodici, prema rađanju, jer ipak, sigurno će posle završenog fakulteta biti potrebno da prođe sedam, osam godina da bi neko prošao sve ove instance. Znate kako, u zdravstvu je to drugačije – vi postanete lekar, pa kada idete na specijalizaciju vi odradite praktično taj deo kada je u pitanju formiranje porodice, i to ide nekim ustaljenim ritmom. Tako je bilo do sada i u pravosuđu. Kao što moj kolega Perić kaže, može da bude jedan loš dan prilikom tog prijemnog ispita i da sve padne u vodu, i da se izgubi još vremena da taj kandidat u nekom sledećem periodu konkuriše. Mislim da je jedino rešenje, ako ste toliko baš, što bi narod rekao, navalili da donosite ovakav zakon, da se njegova primena odloži. Mnogo je da se u jednom kratkom periodu donese ovoliko zakonskih izmena kada je pravosuđe u pitanju; imamo zakone o sudovima, imamo niz zakona, sve u jednoj godini, bojim se da će to imati štetne posledice kada je pravosudni sistem u pitanju.
Dva minuta i dvadeset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 29. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Srđan Spasojević i grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Srđan Spasojević i grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
Hvala. Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, mi smo amandmanom predložili brisanje člana 30. koji se odnosi na predmet i program prijemnog ispita za obuku sudija i tužilaca. Ovaj član, kao i čl. 28, 29, 31, 32. i mnogi drugi, nije u skaldu sa Zakonom o sudijama, Zakonom o javnom tužilaštvu, Zakonom o Visokom savetu sudstva, Zakonom o Državnom veću tužilaca, kojima su samo sudski organi ovlašćeni da odlučuju o pravima i obavezama nosilaca pravosudnih funkcija, uključujući i njihovo upućivanje na stručno usavršavanje, tako da se ustanove koje sprovode obuku ne mogu ovlastiti da utvrđuju ispunjenost uslova za kandidate. Navedenim zakonima je utvrđeno da pravo i obavezu na obuku o trošku Republike Srbije imaju nosioci pravosudnih funkcija, pomoćnici i pripravnici, pa se to pravo ne može ograničavati i uslovljavati drugim zakonima zbog ustavnog načela nezavisnosti i samostalnosti pravosuđa i pravosudnih organa. Hvala.
Na član 31. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Srđan Spasojević i grupa od dvadesetak narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Na član 32. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Srđan Spasojević i grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Srđan Spasojević i grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Srđan Spasojević i grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković i Nenad Konstantinović. Ovaj amandman su Vlada i Odbor za pravosuđe prihvatili. Zakonodavni odbor nema izveštaj, pa će se i o ovom amandmanu, kao i o ostalima, glasati u danu za glasanje. Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Ovaj amandman je prihvaćen od strane Vlade i Odbora za pravosuđe i upravu. Narodni poslanik Sreto Perić želi reč.
Član 35. Predloga zakona o pravosudnoj akademiji detaljnije razrađuje šta se sve polaže, koji se sve predmeti i koja pozitivna prava izučavaju, odnosno tokom te početne obuke usavršavaju. Ovo je jedan od dobrih načina gde je Poslanička grupa SRS dala ozbiljan doprinos poboljšanju teksta zakona i ovaj predlog jeste prihvaćen. Moram samo da kažem u čemu je razlika u odnosu na ono što je bilo predloženo u Predlogu zakona. Kaže: „Početna obuka traje dve godine, počinje 1. oktobra“, tako je i u amandmanu i u Predlogu zakona, „i sastoji se od teorijskog i praktičnog dela u oblasti građanskog, krivičnog i prekršajnog prava, kao i opšte i profesionalne kulture“, to je i u Predlogu zakona i u amandmanu, a gospođa Vjerica Radeta je dodala još – ustavno pravo. Malo je neshvatljivo i nerazumljivo, ako se ove četiri discipline ili četiri grane pozitivnopravnih propisa nalaze u programu početne obuke, zbog čega je izostavljeno ustavno pravo, kada se zna da je ustavno pravo... Imajući u vidu na kojoj godini studija na pravnom fakultetu se izučava, nemoguće je izostaviti ga iz obuke za sudije na pravosudnoj akademiji. To je jedan od načina gde SRS pokazuje da na jedan praktičan i stručno utemeljen način pokušava da popravi ovaj zakon. Određen broj amandmana je prihvaćen, ali sigurno je da je trebalo još neke amandmane prihvatiti, pa bismo onda možda mogli dve, tri, pa i četiri godine da računamo da ovaj zakon neće biti ponovo vraćen u parlament zbog izmena i dopuna. U slučaju neprihvatanja amandmana koje su podneli poslanici SRS, makar u danu za glasanje, imaćemo situaciju da možda već početkom sledeće godine imamo izmene i dopune ovog zakona.
Dva minuta i trideset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Ovim, raspravom u pojedinostima o ovom amandmanu, završavamo prepodnevni rad. Određujem pauzu do 15.00 časova. U 15.00 časova nastavljamo rad raspravom u pojedinostima, i to o amandmanu na član 35. koji je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Po ovom zakonu imamo još 34 amandmana za raspravu. Da vas obavestim o vremenu koje je preostalo poslaničkim grupama za popodne: Poslanička grupa Nova Srbija – još tri minuta, Poslanička grupa Napred Srbijo – 19 minuta i 50 sekundi, Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 14 minuta i 25 sekundi, Poslanička grupa SRS – sedam minuta i 20 sekundi. Predsednici i ovlašćeni predstavnici, osim poslaničke grupe Napred Srbijo, imaju na raspolaganju sve vreme. Pre nego što prekinemo rad za prepodne, obaveštavam vas, na osnovu člana 85, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova; nastavićemo raspravu o tački koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Hvala vam.
Nastavljamo rad. Ministar je, inače, jako blizu, stići će svakog momenta. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? Gospodine Spasojeviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, u članu 35. Predloga zakona o Pravosudnoj akademiji u stavu 3. predloženo je da početna obuka traje dve godine, počinje 1. oktobra i sastoji se od teorijskog i praktičnog dela u oblasti građanskog, krivičnog i prekršajnog prava, kao i opšte i profesionalne kulture. Amandmanom koji sam podneo u ime Poslaničkog kluba Nove Srbije u članu 35. stav 3. iza reči „krivičnog“ dodaju se reči „upravnog i trgovinskog“. Obrazloženje za ovaj amandman je da ova akademija mora da pruža kompleksnije obrazovanje svih budućih nosilaca pravosudnih funkcija i mora opravdati svoje postojanje kroz obuhvatanje svih segmenata pravne struke. Ovaj amandman upravo nudi tu dopunu. Zaista mi nije jasno iz kog razloga ovaj amandman Vlada nije prihvatila. Imali smo u prethodnim amandmanima potpuno sličnu situaciju; naravno, apsolutno je prihvatljivo to što su ti amandmani prihvaćeni, ali ne vidi se iz obrazloženja zašto ovaj amandman nije prihvaćen, zašto i ove oblasti prava, kada su u pitanju upravno i trgovinsko pravo, nisu našle mesta da se u ovoj početnoj obuci i o njima edukuju kadrovi i polaznici Pravosudne akademije. Nadam se da će ministar... Žao mi je što u ovom trenutku nije ovde prisutna, siguran sam da bi imala sluha. Smatram da je ovaj amandman nešto što zaista popravlja zakon i očekujem da bude prihvaćen. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 35… Dolazi nam ministar, pozdravljamo ga. Na član 36. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Igor Bečić. Vi želite reč po prethodnom? Izvolite.
Izvinjavam se, na 36. član.
Na član 36. dala sam vam reč. Samo se prijavite ponovo.
Ali, ne na amandman gospodina Aleksića, nego po amandmanu Poslaničke grupe Napred Srbijo.
Onda najpre Boris Aleksić ima reč, pa ću vama dati reč kasnije. Gospodine Aleksiću, prijavite se, molim vas. Nije tu. Prijavite se onda vi, gospodine Bečiću.
Dame i gospodo, poštovani građani, u ime SNS podneli smo amandman na član 36. Predloga zakona, gde smo tražili da se član 36. briše. Sama činjenica da je Poslanička grupa Napred Srbijo podnela preko 40 amandmana i da samo u 27 amandmana traži da se pojedini članovi brišu pokazuje da je ovo jedan katastrofalan zakon. Članom 36. Predloga se utvrđuje način ocenjivanja delova obuke koja se obavlja u sudovima i tužilaštvima, uključujući i udaljenje sa obuke korisnika zbog ocene 1 iz dela obuke. Ove odredbe su u suprotnosti sa zakonima kojima se uređuje položaj nosilaca pravosudnih funkcija, pomoćnika i pripravnika u sudovima i tužilaštvima, koji uređuju obuku kao pravo i obavezu, ne dajući pri tome ovakva ograničenja, pa se ona ne mogu uvoditi ovim zakonom jer bi se time osporilo zakonom garantovano pravo obuke, i narušila Ustavom garantovana nezavisnost i samostalnost pravosuđa. U isto vreme, treba imati u vidu da sva lica koja su korisnici obuke, osim pripravnika, imaju položen pravosudni ispit, koji je zakonom utvrđen kao uslov stručnosti za imenovanje na sve pravosudne funkcije, pa nije prikladno da se lica kojima svi zakoni priznaju stručnost ocenjuju nedovoljnom ocenom od strane mentora i udaljavaju sa obuke. Zakon o uređenju sudova u članu 66. propisuje da se pripravnik koji položi pravosudni ispit sa odlikom prima u stalni radni odnos u zvanju sudijskog pomoćnika, a sporni član predloga propisuje i za takvo lice da može odlukom pojedinca dobiti nedovoljnu ocenu. Predloženo rešenje je takođe u suprotnosti sa stavovima 40. i 42. tačka 2) Deklaracije broj 4. iz 2003. godine Konsultativnog saveta evropskih sudija o početnoj i stalnoj obuci, kojima se utvrđuje da učestvovanje u obuci ne podleže kvalifikovanom ocenjivanju, odnosno da ocena tokom obuke nije prikladna za zemlje koje izbor sudija vrše iz redova iskusnih pravnika, jer se metode objektivne ocene primenjuju pre imenovanja, kao što je to slučaj po Ustavu i zakonima Republike Srbije. I druge odredbe Deklaracije upućuju na dobrovoljnost obuke i obavezuju sudove da podstiču svoje sudije da učestvuju u obuci. U obrazloženju predloga predlagač se upravo poziva na navedenu deklaraciju, te se shodno tome mora poštovati ova preporuka iz iste deklaracije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 37. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tomislav Nikolić i Božidar Delić. Gospodin Zoran Antić ima reč. Izvolite. Samo se prijavite, molim vas.
Izvinjavam se, propustio sam da ubacim karticu. Čisto sam hteo, pošto član 39. završava jednu oblast i bilo je par amandmana o kojima Srpska napredna stranka nije govorila... Odnosi se na prijemne ispite, to je u članu 31, ocenjivanje, rang-liste, sprovođenje početne obuke, završni ispit, završne ocene, znači, na sve one oblasti i sve one institute za koje SNS smatra da su u koliziji sa postojećim zakonima o pravosuđu, znači, sa zakonima o sudijama, tužilaštvima, Visokom savetu pravosuđa. To je bio jedan od razloga. U ovom članu 39. imamo situaciju da se, što smo već rekli, usaglašavamo sa početnim stavovima i da se one reči koje su nepotrebne u ovom tekstu, znači: „koje sadrži ocenu za svaki deo obuke i završnu ocenu“, brišu. Na taj način bismo, po našem mišljenju, dobili jedan znatno kvalitetniji zakon, i ovaj član je u funkciji svih onih instituta koje smo predložili u prethodnoj diskusiji. Hvala.
Zahvaljujem. To je bilo na član 39. Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tomislav Nikolić i Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč. Izvolite.
Hvala. Od čl. 26. do 41. predviđeni su uslovi za početnu obuku. Član 40. je regulisao obaveze i prava korisnika početne obuke. Intervencija koju smo podneli na član 40. stav 1. odnosi se na sledeće. Stav 1. Predloga zakona glasi: „Korisnik početne obuke zasniva radni odnos na određeno vreme u akademiji u trajanju od 30 meseci, počev od 1. oktobra u godini u kojoj je primljen kao korisnik početne obuke“. Mi smo predložili da stav 1. člana 40. glasi: „Korisnik početne obuke može da zasnuje radni odnos na određeno vreme u akademiji u trajanju od 30 meseci, počev od 1. oktobra u godini u kojoj je primljen kao korisnik početne obuke“. Zbog čega smo predložili ovakav amandman? Zato što se može desiti da korisnik početne obuke radi na nekim drugim poslovima, gde su mu novčana naknada i primanja veći nego što je to predviđeno članom 40, a ovde je rečeno, ukoliko dolazi iz osnovnog suda, da ima pravo na novčanu naknadu u iznosu od 70% prosečnog primanja sudije osnovnog suda. Nije valjda pretpostavka za korisnike početne obuke da nužno budu zaposleni u sudovima? Oni mogu da dođu i iz drugih ustanova, odnosno sa drugih radnih mesta, naravno, pod tačno predviđenim uslovima koje je ovaj zakon predvideo. Stoga smatramo da u ovom slučaju može da se opredeljuje da korisnik početne obuke može da izabere da li će primati ovu naknadu kao korisnik početne obuke u akademiji ili će zadržati pravo na naknadu iz preduzeća, firme ili ustanove iz koje dolazi.
Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, imate reč.
Govoriću o članu 40. Ne samo o stavu 2, na koji sam podnela amandman, nego o članu 40. koji sa 13 stavova pokušava da reguliše osam oblasti, i to na način koji nije ustavan. Koristim vaše prisustvo, gospođo predsednice, da ponovim ono što sam jutros rekla. Nije u redu da ovakav zakon razmatramo bez stava Zakonodavnog odbora o usklađenosti ovog zakona sa pravnim sistemom Republike i sa Ustavom. Znači, ona uobičajena formulacija, gotovo tehničke prirode, da je Odbor razmatrao neki zakon i da je o tome podneo izveštaj, u nadležnosti Zakonodavnog odbora prevazilazi tehniku. Zaista, Zakonodavni odbor ima jednu suštinsku nadležnost, gde se on ne izjašnjava o predlozima u formalnom smislu, da je to prošlo odbor. Jednostavno, njegov rad se u praksi ne svodi samo na to da je amandman pravno moguć, već je to onako kako je to u opisu našeg poslovnika definisano članom 45. Čak tvrdim da je Odbor za ustavna pitanja, prema članu 44, morao u okviru svoje nadležnosti, a njegova je nadležnost da ocenjuje načelnu primenu Ustava, da oceni koliko je ovaj član i zakon uopšte u saglasnosti sa Ustavom. To govorim pre svega zbog toga što član 40. definiše predlaganje kandidata za izbor sudija. Ako mi imamo zakone, koje na ovoj sednici razmatramo, gde se kaže da bi poslodavac mogao nešto da uradi, ovde su odredbe eksplicitne, u smislu naredbe, gde se kaže: Visoki savet sudstva, odnosno Državno veće tužilaca je dužno (znači, obaveza) da prilikom predlaganja kandidata predloži kandidate koji su završili početnu obuku u akademiji. Upravo zbog toga insistiram na neustavnosti ovog dela zakona, gde se prednost obuke na ovoj akademiji daje eksplicitnim nalogom predlagaču, što je nezakonito, i to takva nedostižna prednost gde obrazloženje Vlade kao predlagača, koja kaže da to ne osporava, odnosno ne oduzima pravo predlaganja drugim nosiocima funkcija, jeste malo ponižavanje logike čoveka. Znači, vi ne možete da kažete nekome – time što vam osporavam predlaganje, umanjujem vam pravo na izbor. Tačno, ne osporavate predlaganje nijednom organu koji je po Ustavu nadležan, ali onemogućavate izbor kandidata koji se na taj način predlažu, jer ovi imaju prednost. I, ono što je eksplicitno definisano, kaže se da samo ako nema kandidata koji su završili početnu obuku, Državno veće tužilaca ili Visoki savet sudstva može da predloži kandidate koji ispunjavaju neke druge opšte uslove za izbor. Znači, gde će obuka biti vršena, kolika će naknada za obuku biti isplaćivana, da li ocenjuje, predlaže i obučava isti organ, to zaista nije primereno da bude u jednom ovakvom zakonu, koji pretenduje da stvori nezavisno sudstvo. Ponoviću, ovo je jedan od zakona po kojima imamo evidentnu krizu podele vlasti i pokušaj da izvršna vlast stavi pod svoj direktan uticaj sudsku vlast. Ovaj zakon to najbolje govori. To što je Vlada rekla da će način biranja upravnog odbora preformulisati amandmanima, da umanji evidentan i priznat uticaj izvršne vlasti, a da nijedan amandman nije promenjen, govori o tome da Vlada nema nameru da odustane na bilo koji način od ovog zakona, i to njoj neka služi na čast. Uverena sam, Ustavnom sudu će ovo biti prvi sledeći posao posle posla koji bude završio sa ocenom ustavnosti Zakona o javnom informisanju, a verovatno i ocenom ustavnosti onog zakona o eksproprijaciji, gde smo povodom gasovoda imali razgovor, gde može i odlukom, a mora zakonom. Da ne donosimo zakone na prečac, na brzinu i da oni nisu odraz političke ambicije pojedinih ministara, mi se sa ovakvom situacijom ne bismo susretali. Najozbiljnije molim da se ova upozorenja uzmu u obzir i povodom člana 40. i ostalih stavova se više neću javljati. Hvala.
Da bi odbori mogli da funkcionišu, potrebno je da imaju većinu. Imam informaciju da je iz parlamentarne većine bilo bolesnih poslanika, koji nisu mogli da uzmu učešća, pa molim da kada su ovako značajna pitanja kvorum za rad daju i svi oni poslanici koji razmišljaju kao gospođa Tabaković. Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Antić i Stefan Zankov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Babiću, izvolite.
Na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS podneo sam amandman na član 40. Predloga zakona o Pravosudnoj akademiji. Naime, stavovima 8, 9. i 11, koji su ovim amandmanom predviđeni za brisanje, propisana je obaveza Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca da za sudije i zamenike javnih tužilaca predlažu prvenstveno kandidate koji su završili osnovnu obuku, i to prema rang-listi koju predlaže ustanova, a da ostale kandidate mogu predlagati za izbor samo ako nema kandidata koji su završili osnovnu obuku. Ovakvo zakonsko predloženo rešenje nije u skladu sa članovima 4, 147, 154. i 165. Ustava Republike Srbije, a nije u skladu ni sa Zakonom o sudijama, Zakonom o javnom tužilaštvu, Zakonom o Visokom savetu sudstva i Zakonom o Državnom veću tužilaca. Ustavom i odredbama ovih zakona utvrđena je isključiva nadležnost Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca da predlažu kandidate za izbor sudija i zamenika javnih tužilaca, što vi ovakvim zakonskim rešenjem ukidate. Na ovaj način vi vršite nametanje obaveze da se izbor vrši prema listi kandidata koju utvrđuje ustanova koja je pod direktnom kontrolom izvršne vlasti, odnosno Ministarstva pravde, pri čemu su kandidati i odabrani od strane te ustanove, po njenim sopstvenim pravilima. Na ovaj način vi ćete Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca praktično oduzeti pravo vršenja izbora kandidata koje treba da predlože za izbor, a to pravo i obaveza koje im oduzimate predviđeni su Ustavom. Na ovaj način takođe kršite i opšteprihvaćena pravila međunarodnog prava o nezavisnosti i samostalnosti sudske vlasti od zakonodavne i izvršne, pa vas još jednom pozivam da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman Srpske napredne stranke. Hvala vam.
Na član 43. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Tražio sam da se u članu 45. stav 1. briše, a stav 1. kaže da su sudije i zamenici javnih tužilaca koji su prvi put izabrani na tu funkciju, a nisu završili početnu obuku, obavezni da pohađaju poseban program stalne obuke. Vlada je odgovorila da je u cilju uspešnijeg i efikasnijeg obavljanja funkcije neophodno da navedene kategorije sudija i zamenika javnih tužilaca pohađaju tu obuku. Međutim, postavljam ovde jedno drugo pitanje – kako mi da obučimo one sudije koje se u svom radu ne pridržavaju zakona? Kako da obučimo one sudije koje u svom radu dozvole sebi da kao predsednik izborne komisije donesu određenu odluku, da ne zakažu sastanak izborne komisije, da se ne održi taj sastanak, a odluka da se donese? Gospodine ministre, hteo bih vama da se obratim, s obzirom na to da se ovo što ću reći direktno odnosi na vaše ministarstvo. Jako je dobro što ste i vi prisutni ovde. Da li ste ikada do sada imali u praksi situaciju, gospodine ministre, da izborna komisija u jednoj lokalnoj samoupravi donese odluku, a da se ne održi sastanak izborne komisije, da donese odluku o dodeljivanju mandata jednom odborniku? Pretpostavljam da do sada to u praksi ni vi niste imali. Da li ste, gospodine ministre, imali u praksi još jedan drastičniji primer, da se promeni sedam ili osam odbornika u jednoj lokalnoj samoupravi a da se ne održi nijedan sastanak izborne komisije? Da li je to u ovoj državi moguće? Moguće je. Osam odbornika je promenjeno, gospodine ministre, a nije održan nijedan sastanak izborne komisije. Mada, vidim da ovo vas ne dotiče. Izborna komisija opštine Lučani, na čijem je čelu sudija Opštinskog suda u Guči, donela je odluku, gospodine ministre, da se dodeli mandat jednom odborniku koji je predložen od strane neovlašćenog lica; donela je odluku a da nije održala sastanak izborne komisije. Donela je odluku da se još sedam odborničkih mandata dodeli pre toga odbornicima, a da nije održan nijedan sastanak izborne komisije. Jednostavno su te odluke njoj donošene na potpis, gospodine ministre. To se radi u jednoj lokalnoj samoupravi - u opštini Lučani. Da li će Ministarstvo nešto da preduzme povodom ovoga? Da li je moguće da jedan predsednik izborne komisije može tako nešto da uradi? Gospodine ministre, predočiću vam ovu dokumentaciju. Postaviću vam i poslaničko pitanje povodom ovoga i tražiću da vaše ministarstvo preduzme određene mere, ukoliko zaista želite da se zakonito postupa. Ukoliko je vaša intencija, a kažete uvek da jeste, da se svuda i na svakom mestu zakonito i ispravno postupa, videćemo šta ćete uraditi i onda ćemo o tome obavestiti javnost. Zahvaljujem.
Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tomislav Nikolić i Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Tabaković.
Tražili smo brisanje st. 1. člana 45. u kojem se sudijama i javnim tužiocima koji se prvi put biraju na tu funkciju takođe propisuje obaveza pohađanja posebnog programa stalne obuke, i stava 3. po kojem će se korisniku posebnog programa stalne obuke (znači, pomenutim sudijama i zamenicima javnih tužilaca) smanjiti obim posla i radno vreme do 30% za vreme trajanja ovog programa, na osnovu odluke Visokog saveta sudstva, odnosno Državnog veća tužilaca. Prvo, stav 3, ti odnosi koji su vezani za korisnike obuke oko smanjenja obima posla i radnog vremena ne mogu da se uređuju ovim zakonom zato što to regulišu Zakon o sudijama i Zakon o javnom tužilaštvu. Koju vrstu šume pravnih propisa u kojima se oni koji treba da ih sprovode ne mogu snaći, gde nam leks specijalis derogira osnovni zakon, gde su zakoni međusobno u koliziji, gde zaista ne vredi ni iskustvo, ni znanje, ni pravna logika, već, pretpostavljam, one preporuke izvršne vlasti kako primenjivati neki zakon, ili ovo što smo imali nedavno kao slučaj dogovorne pravde kada su se sastajali nadležni organi da vide kako odložiti primenu Zakona o javnom informisanju... Nedopustivo je takođe da se na način na koji vlast tumači međunarodne preporuke i pravila, a pre svega Konsultativnog saveta evropskih sudija, tumači obaveza da oni koji su prvi put birani na ovu funkciju pohađaju pravosudnu akademiju. Prosto, mi se sa tim ne slažemo. Ako pravosudna akademija, tj. agencija za pravosuđe, treba da dobije značaj koji joj se daje ovim zakonom, nemojte joj davati značaj na način da zaista omalovažavate one koji treba da odlučuju o osnovnim pravima čoveka. Može ona da se bavi izdavanjem raznih publikacija i da bude finansirana marketingom i raznim uslugama, da li ćete vi kao Ministarstvo moći da vršite nadzor nad tom vrstom posla, zakonitošću rada, prihodima itd? Pominjem i onaj član 22. o kojem smo razgovarali, da ne bude samo finansirana iz budžeta, što bi bio red ako želimo nezavisno sudstvo. Sve vi to možete; članovima koji su u upravnom odboru iz Vlade takođe možete da date značaj, ali nemojte joj davati značaj time što ćete ljude koji imaju iskustvo, znanje dovoditi do toga da se ovde ponašaju kao đaci prvaci, sa obavezom da i oni pristupaju ovakvoj obuci. Zaista mislim da je minimum izmena brisati stav 3. zbog nesaglasnosti sa zakonima o sudijama i javnim tužiocima, a stav 1. brisati zato što to prosto nije primereno.
Zahvaljujem. Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jelena Budimirović i Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su ovaj amandman. Na član 46. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč želi gospodin Igor Bečić.
Poštovana predsedavajuća, hteo sam da se javim po članu 48, ali vi ste rekli „član 4“, tako da se nisam javio, pa bih da se javim ipak po članu 48. To je još jedan u nizu članova Predloga zakona o Pravosudnoj akademiji za koje Poslanička grupa Napred Srbijo Srpske napredne stranke predlaže da se brišu, jer članom 48. je propisano da sudijski i tužilački pomoćnici imaju mentore, koji su obavezni da završe poseban program obuke. Odredbe ovog člana su neprihvatljive iz najmanje tri razloga. Sudijski i tužilački pomoćnici obavljaju poslove na meritornom rešavanju pravosudnih predmeta na način koji je utvrđen u skladu sa zakonom i prema uputstvima koja dobijaju od strane postupajućeg sudije, odnosno tužioca. Iz tih razloga potpuno je nedopustivo postojanje bilo kog drugog lica, da li mentora, koje na bilo koji način može da utiče na rad pomoćnika mimo postupajućeg sudije i tužioca. U isto vreme, pomoćnik je lice koje je kvalifikovano za vršenje tog posla i taj posao obavlja profesionalno, sa punom odgovornošću i nije primereno da tokom rada ima obavezu da bude pod ovakvim nadzorom. Uvođenje zvanja i obaveze obuke tzv. mentora ovim zakonom, čiji je predmet samo osnivanje ustanove, nije u skladu sa načelima i pravilima koja važe za donošenje zakona. Položaj sudija i tužilaca je uređen Zakonom o sudijama i Zakonom o javnom tužilaštvu, koji ne poznaju pojam mentora, te su ove odredbe u koliziji sa navedenim zakonima, posebno što utvrđuju obavezu obuke, oslobađanje od rada i posebnu naknadu za taj rad, koji se odvija u radno vreme sudija i tužilaca. Sam naziv „mentor“ je sporan jer u srpskom jeziku ta reč ne postoji, već se radi o „strancizmu“ ili žargonu, čija upotreba nije dopuštena u pisanju ovog zakona. Reč potiče izvorno iz engleskog jezika, kada su u pitanju živi jezici, a na srpskom jeziku taj pojam se naziva „savetnik“, prema svim dostupnim rečnicima, iako ima i drugih mogućih značenja i prevoda. Stoga, ako se već uvodi ova funkcija, treba koristiti srpski naziv, a ne strani, posebno ako se može prevoditi na više načina. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 50. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospođa Jorgovanka Tabaković želi reč. Izvolite.
Član 50. uređuje poseban program obuke. Evo još jednog dokaza koliko je ovaj zakon u zanatskom smislu rogobatan i tehnički neizbrušen, jer u ovom zakonu postoji 29 odredaba koje pokušavaju (ne samo ovaj član, nego zakon) da urede donošenje programa obuke, što u stvari samo stvara problem primene ovog zakona u delu koji se tiče obuke. U stavovima od 4. do 6. baš ovog člana 50. propisuje se obaveza obuke, ali i obaveza sudova da dostavljaju ustanovi izveštaj o radu pomoćnika i pripravnika. To su, u stvari, odredbe koje su u potpunoj suprotnosti sa zakonima koji regulišu rad sudova i tužilaštva. Odbrana Vlade je da je ovo u skladu sa članom 125. Zakona o sudijama. Ja tvrdim da oni delom jesu saglasni, delom potpuno suprotni, a delom slični. Ne može Vlada u obrazloženju da kaže da jesu saglasni, jer je ta saglasnost vrlo različita u delovima koji se odnose na ovu obuku. Zato smatram da taj član 50. treba brisati.
Zahvaljujem. Na član 51. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, gospodin Dejan Mirović je u ime SRS podneo amandman na član 51. Predloga zakona o Pravosudnoj akademiji. Pošto je ovo jedan od poslednjih amandmana SRS na ovaj zakon, moram da podsetim da Pravosudna akademija, bez obzira na to u čemu se slažemo ili ne, ima za cilj da izvrši obuku i usavršavanje nosilaca pravosudnih i sudijskih funkcija. Stoga ću samo da ponovim koje su sve vrste obuke predviđene ovim zakonom: početna obuka, stalna obuka, poseban program stalne obuke, dobrovoljni program stalne obuke, obuka mentora i predavača, poseban program obuke sudijskih i tužilačkih pomoćnika i pripravnika. Član 51. Predloga zakona o Pravosudnoj akademiji glasi: „Obuka sudskog i tužilačkog osoblja je organizovano sticanje znanja i veština radi stručnog i efikasnog obavljanja poslova“. Naravno, tu se misli na poslove sudijskih i tužilačkih funkcija. Amandman gospodina Mirovića glasi: „Obuka sudskog i tužilačkog osoblja je organizovano sticanje i obnavljanje znanja“, posebno ovde ističem „obnavljanje znanja“ jer stečeno znanje ukoliko se ne primenjuje u praksi ili se primenjuje u nekom manjem obimu zaostaje u odnosu na potrebno znanje, „veština i sposobnosti neophodnih za profesionalno, stručno i efikasno obavljanje poslova“. Smatramo da je ovo mnogo preciznije i bolje i da bi trebalo ovaj amandman prihvatiti u celosti, jer on ne menja suštinski vašu koncepciju kako ste zamislili da treba da izgleda zakon o Pravosudnoj akademiji, pa ne utiče direktno ni na organe koje ste predvideli ovim zakonom. Ovde se čulo jedno vrlo interesantno pitanje, koje glasi – šta će se desiti sa onim sudijama koje se ne pridržavaju zakona? Naravno, oni se ne obučavaju. Sa takvim sudijama treba prestati sa daljom obukom, u bilo kojem stepenu i nivou; takve sudije treba razrešavati i to je jedini način i lek. Pored ovog predloga, vezanog za nesavesne sudije, predlažemo da se prihvati i ovaj amandman Srpske radikalne stranke.
Na član 52. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Tabaković želi reč. Izvolite.
Član 51. i član 52, na koji imamo amandman, u stvari govore o obuci tužilačkog i sudskog osoblja. Prisutni gospodin, koji ne može da odgovori, mora da se složi sa mnom da Zakon o organizaciji sudova u članu 69. sudsko osoblje tretira na drugačiji način, a da je termin „tužilačko osoblje“ potpuno nepoznat zakonu o organizaciji ovog organa. Ako se zakonom i ukidaju delovi, odnosno zakoni koji govore o sudovima i tužilaštvima, ovi zakoni o čijem nepoznavanju termina ili drugačijem rešavanju materije se ne ukidaju... Zaista ne razumem da postoji ovakav način rešavanja. Član 52, kao i član 51, treba brisati. Zaista će se građani zapitati kako je do sada tužilačko i sudsko osoblje vršilo te poslove. Ili će nam od trenutka kada ustanovljavamo akademiju i proglašavamo njihove sposobnosti veštinama odjednom procvetati ruže i biće sve kako valja? Pomodarstvo, ugledanje, nevešto prepisivanje, brzina nisu dovoljno dobre osobine kada se prave ovako važni zakoni.
Na član 53. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podnela grupa od dvadeset narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 2. Poslovnika, amandman na član 61. podneo je Odbor za pravosuđe i upravu. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li neko želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona o Pravosudnoj akademiji, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O TAJNOSTI PODATAKA (pojedinosti) Obaveštavam da sam, shodno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača gospođe Malović, ministra pravde, i Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, pozvala da ovom delu sednice prisustvuju i Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde i Jovan Ćosić i Zlatko Petrović, načelnici u Ministarstvu pravde. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Olena Papuga, Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković, zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, Aleksandra Janković, Dragan Stevanović, Aleksandar Martinović, Marina Raguš, Vesna Pešić, Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Marina Toman, Boris Aleksić, Bojan Mladenović, Nataša Vučković i Mirko Munjić, kao i amandmane Vlade i Zaštitnika građana. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. i ostale članove Predloga zakona u kojima se navodi reč „odobrenje“ amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, na zakon o tajnosti podataka Srpska napredna stranka podnela je desetak amandmana. Čini nam se da bismo prihvatanjem tih amandmana dobili ipak kvalitetniji zakon i da nije u potpunosti uređena ova materija, koja ni do sada nije bila uređena. Konkretno, što se tiče člana 5, on se odnosi na podatke koji se smatraju tajnim podacima. Smatramo da je u tom članu bilo neophodno pojašnjenje, da je bilo neophodno da se da do znanja da se radi o podacima kojima je cilj zaštita interesa Republike Srbije, u skladu sa zakonom. Na taj način smo intervenisali, da umesto onoga što je prikupljanje i usklađivanje sa zakonom, jedne kvalifikacije koja je dosta uopštena, dođemo do jedne odrednice koja je znatno kvalitetnija i koja po nama odražava suštinu ovog zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić-Marković.
Gospođo predsednice, Poslanička grupa DSS podnela je niz amandmana na Predlog ovog zakona. Jedan od njih je i amandman na član 6, gde u stavu 1: „Tajni podaci se čuvaju i koriste u skladu sa merama zaštite koje su propisane ovim zakonom, propisom donesenim na osnovu ovog zakona i međunarodnim sporazumom“ posle reči „ovog zakona i“ mi dodajemo reč „potvrđenim“. Dakle, nije stvar samo u tome da je propisano, nego mora biti i potvrđeno, jer se radi o međunarodnim sporazumima. Ti sporazumi, pre svega, moraju da budu ovde u ovoj skupštini potvrđeni. Ono što je interesantno, u obrazloženju zašto nam amandman nije prihvaćen rečeno je da nije nužno da sve bude potvrđeno u Skupštini. Suština onoga što smo juče ovde govorili kao poslanici DSS-a jeste da smo juče imali ratifikaciju sporazuma i ugovora, praktično smo imali 26 takvih ratifikacija ovde u Skupštini, a danas nam kažete da nije nužno da one budu potvrđene. Potpuno nam je nejasno zbog čega ne prihvatate amandmane koje smo podneli, jer smo podneli zaista kvalitetne amandmane kojima menjamo ono što je očigledno veliki propust u ovom zakonu. Ali, kada smo videli obrazloženja koja ste nam napisali, zbog čega nam amandmani nisu prihvaćeni, videli smo da niste takve previde napravili u zakonu slučajno, nego da ste imali nameru da sakrijete nerad, zloupotrebe, korupciju i kriminal, da zaštitite dela koje funkcioneri očigledno žele da sakriju, a ne da ovaj zakon o tajnim podacima učinite kvalitetnim. Zbog toga nam nije jasno da ovakvu stvar, koja je potpuno jasna – svi ugovori moraju biti potvrđeni ovde – ne prihvatate. Hvala vam.
Na član 6. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanik Aleksandra Janković i Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je izuzetno važan zakon, koji je i u načelnoj raspravi izazvao mnogo polemike i u velikom broju svojih odredaba utiče na to da će njegova primena proizvesti ozbiljne posledice po stanje ljudskih prava građana, ali i bezbednosti Republike Srbije. U ovom prethodnom delu, kada su u pitanju amandmani koji se tiču toga šta je to tajna i kako se označava tajna, videli smo da onaj deo koji se tiče saradnje države Srbije sa drugim državama i definisanja šta je to strani tajni podatak ima mnogo nedorečenosti i mnogo toga što može u primeni da stvori probleme, kada je u pitanju mogućnost da građani i najviši državni organi znaju i kontrolišu na koji način Republika Srbija razmenjuje tajne podatke sa drugim državama. Zaista je neverovatno da se stranim tajnim podatkom ne smatra onaj podatak koji u međusobnom pravnom saobraćaju između Republike Srbije i druge države, a koji dovodi do zaključenja ugovora... ne smatra ugovor koji je ratifikovan u Narodnoj skupštini. Prosto nije moguće drugačije objasniti tu činjenicu, osim da država Srbija ulazi u ugovorne odnose, konkretno Vlada Republike Srbije, a da to krije od očiju javnosti i Narodne skupštine kao najvišeg predstavnika građana. Uzeću samo jedan primer, to su odnosi koje je država Srbija uspostavila sa Euleksom na Kosovu i Metohiji. Uopšte nemamo predstavu kakvi su tu tajni podaci, kakvi se podaci razmenjuju, jer nikada takav sporazum nije bio u Narodnoj skupštini, niti je Narodna skupština o tome raspravljala, a imamo situaciju da ta misija na prostoru Kosova i Metohije deluje protiv države Srbije. Član 9. se odnosi na lica ovlašćena da određuju tajnost podataka. Mi smo istakli vrlo veliki problem u definisanju tih lica, pogotovo što se broj tih lica proširuje izvan onoga što se tiče najneposrednijih državnih organa koji treba da utvrđuju državnu politiku i imaju konkretan značaj u definisanju državne bezbednosti Republike Srbije. Dolazimo u situaciju da će predsednici opština, gradonačelnici, kako se ovde kaže - „funkcioneri organa javne vlasti“, biti u mogućnosti da nešto definišu kao tajni podatak koji je od značaja za nacionalnu bezbednost i da istovetni slučajevi koji se mogu dešavati u različitim gradovima i opštinama budu, u smislu stepenovanja tajnosti, različito definisani. Zaista, izvan kruga Narodne skupštine, Vlade, predsednika Republike apsolutno više nije potrebno širiti krug ovlašćenih lica da se nešto proglašava tajnim podatkom. Unećete potpuni haos. Molim vas da ovaj amandman prihvatite. Kroz niz drugih amandmana koje smo podneli, koji se tiču ovog pitanja, definisali smo broj tih lica koja su ovlašćena da to definišu. U svakom slučaju, taj broj treba suziti, izbaciti mogućnost da se razni funkcioneri lokalne vlasti bave nacionalnom bezbednošću. I ovako smo u problemu zbog same ove vlade, kako se bavi nacionalnom bezbednošću, još samo treba da se i predsednici opština time bave. Hvala.
Zahvaljujem. Vreme preko dva minuta. Želite li od vremena poslaničke grupe, pošto ste ovlašćeni predstavnik? Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Janković.
Bila sam iznenađena što ste prihvatili onaj amandman na član 6, ali nisam iznenađena što ne prihvatate amandman koji sam podnela i gde bi u članu 9. stav 2. tačka 5) trebalo da se briše, tako da tačka 6) postane tačka 5). Suština jeste, zapravo, da se stav 3. menja i glasi: „Ovlašćena lica iz stava 2. tačka 5) ovog člana ne mogu da prenesu ovlašćenja na druga lica“. Zašto? Kako je u stavu 2. tačkom 4) predviđeno da ovlašćeno lice bude rukovodilac organa javne vlasti, a tačkom 6), koja bi po usvajanju ovog amandmana postala tačka 5), da ovlašćeno lice može biti lice koje je zaposleno u organu javne vlasti koje je za to pismeno ovlastio rukovodilac tog organa, mišljenja sam da je u uslovima redukcije broja zaposlenih u državnim organima ekonomski neopravdano zapošljavanje još jednog lica, koje bi bilo izabrano, postavljeno ili imenovani funkcioner, kad postoji lice koje je već zaposleno u organu javne vlasti. Znači, gospodo iz vlasti, odlučite se da li je na snazi kanon štednje ili nije, ili je to kanon štednje samo za one koji su politički nepodobni.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč.
Pročitaću stav 1. člana 10. „Ovlašćeno lice iz člana 9. stav 2. ovog zakona određuje tajnost podatka prilikom njegovog nastanka, odnosno kada organ javne vlasti započne obavljanje posla čiji je rezultat nastanak tajnog podatka“. Stav 2, koji mi predlažemo da se briše: „Izuzetno od stava 1. ovog člana, ovlašćeno lice može odrediti tajnost podataka i naknadno, kada se ispune kriterijumi određeni ovim zakonom“. Prosto, naglašavamo ovu reč „naknadno“, zato što postoji nešto u ovoj državi što se zove pravna sigurnost. Ova izložena odredba je potpuno nerazumljiva i neprihvatljiva jer upravo rađa pitanje poštovanja pravne sigurnosti. Šta se, naime, dešava sa podacima koji ispune takve kriterijume, ali su prethodno, na osnovu Zakona o dostupnosti informacija od javnog značaja, učinjeni dostupnim javnosti? Da li se u tom slučaju korisnici takve informacije tretiraju u smislu ovog zakona i kako je moguće kasnije drugim licima uskratiti dobijanje informacije koju su na osnovu Zakona o dostupnosti informacija od javnog značaja već dobila neka lica? Dakle, vi potpuno niste imali u vidu da imate neke zakone koji su prethodili ovome što ste doneli. Potpuno ste zaboravili da postoji nešto što se zove pravna sigurnost. Nemoguće je uraditi ovo što ste vi ovde predložili stavom 2. Zbog toga smo mi, potpuno logično, smatrali da on treba da se briše. Hvala vam.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, koja želi reč. Izvolite.
To je praktično nastavak prethodnog amandmana i nastavak ovoga o čemu je govorila koleginica. U članu 10. stav 4. reči „ovlašćeno lice“ zamenjuju se rečima „rukovodioca organa javne vlasti“. Naime, ovim predlogom zakona bilo je predviđeno da je lice koje je zaposleno, odnosno koje obavlja određene poslove u organu javne vlasti dužno da u okviru svojih radnih zadataka, odnosno ovlašćenja, obavesti ovlašćeno lice o podacima koji bi mogli da budu određeni kao tajni. Opet se, znači, nagomilava broj ljudi i zapošljavaju se oni... Verovatno je to po onom nepotističkom principu, veoma prisutnom u raznim ministarstvima, ima tu još ćerki, tetaka, sestara, kumova, tako da je potrebno da se pojave nekakva nova ovlašćena lica. Ali, pošto se zaista nalazimo u krizi, smatram da kada već imamo lice koje je zaposleno u određenom organu javne vlasti, treba mu prosto dati ovlašćenja, a ono dalje odgovara rukovodiocu organa javne vlasti. Znači, zaista moramo da budemo manje licemerni prema građanima Srije, jer ako se, recimo, predviđa otpuštanje 600 novinara iz niškog regiona u Javnom servisu, hajde da razmišljamo o tome zašto bi se sada ovde zapošljavalo 600 nekih novih ljudi, koji odgovaraju namerama ove vlasti.
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospođa Donka Banović želi reč.
Koristiću vreme grupe jer nisam potpisnik amandmana. U članu 11. se govori o tome kako se donosi odluka o određivanju stepena tajnosti podataka. Naravno, ta odluka se donosi na osnovu procene iz člana 10. ovog zakona. Takođe je predviđeno da se vrši obeležavanje dokumenta oznakom tajnosti, što je takođe predviđeno ovim zakonom. Dalje se kaže da se o određivanju stepena tajnosti podataka donosi pismena odluka i da ta odluka mora da sadrži obrazloženje zbog čega se smatra da na taj određeni dokument ili podatak treba staviti određeni stepen tajnosti. Međutim, ono što je predlagač propustio da ovde napiše i kaže u zakonu, to je da i ta odluka, koja naravno sadrži i obrazloženje zbog čega je predviđena tajnost, mora da nosi oznaku tajnosti. Dakle, ako ovo ostane ovako, ta odluka i čitavo obrazloženje nisu tajna, iako podatak na koji se odluka odnosi, odnosno stavlja oznaka tajnosti, jeste tajna, tako da je ovo potpuno nesinhronizovano.
Zahvaljujem. Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Saša Maksimović želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podnela Poslanička grupa SNS glasi – U članu 13. briše se stav 2. Predloga zakona, koji glasi: „Izuzetno od stava 1. ovog člana, podatak se smatra tajnim ako je dokument u kome je sadržan podatak označen samo stepenom tajnosti“. Naravno, stav 3. postaje stav 2. ovog člana. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, sa obrazloženjem da se u određenim slučajevima kao izuzetak može prihvatiti da određeni dokument sadrži samo oznaku stepena tajnosti, ali ne i ostale elemente koji su predviđeni stavom 1. člana 13. Predloga zakona i da će se, u stvari, ovakva situacija urediti donošenjem podzakonskog akta. Iako ovaj predlog zakona jasno definiše da se svaki dokument koji sadrži tajne podatke mora označiti oznakom stepena tajnosti, načinom prestanka tajnosti, podacima o ovlašćenom licu i podacima o organu javne vlasti, vi dopuštate sebi da ignorišete ovaj član, dakle, član 13. i to stavom 2, kojim član 13. potpuno gubi svoju upotrebljivost i smisao. Da bi postojala upotrebna vrednost ovog člana, predlažem da prihvatite amandman Srpske napredne stranke. Hvala.
Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospodin Jovan Palalić želi reč. Izvolite.
Amandman 13. u stvari tretira, i time se bavi naša poslanička grupa u ovom amandmanu, poziciju Vlade kada je u pitanju dokument koji sadrži tajne podatke i način na koji Vlada učestvuje u postupku označavanja tajnosti podataka. Mi smo još u načelnoj raspravi rekli da je pozicija Vlade u ovom zakonu krajnje ambivalentna. S jedne strane, i to vidimo u članu 13, pa i u članu 14, šire se nadležnosti Vlade mimo svake mere. Prosto, daju se velika ovlašćenja, jer to što Vlada propisuje način i postupak označavanja tajnosti podataka jeste nešto što predstavlja velika ovlašćenja Vlade, pogotovo što sam zakon u dobroj meri čitav ovaj postupak reguliše. S druge strane, kada je u pitanju odnos Vlade i Saveta za nacionalnu bezbednost imate sasvim suprotnu stvar. Po Zakonu o opštem upravnom postupku, o državnoj upravi i svim propisima koji regulišu poziciju državne uprave logično bi bilo da Vlada predlaže direktora Saveta, a ne – mi ovde imamo situaciju da direktor Saveta ne može biti izabran bez mišljenja Saveta za nacionalnu bezbednost. S jedne strane imate širenje nadležnosti Vlade mimo svake mere, a s druge strane imate sužavanje nadležnosti Vlade. Logično je, po propisima Republike Srbije, da Vlada ima ovlašćenja da imenuje direktora Saveta, koji treba da bude njen deo. Zato smo u ovom amandmanu predložili da se briše onaj deo koji daje ovlašćenja Vladi da propisuje način postupanja u označavanju tajnosti podataka, odnosno dokumenata, jer je u dobroj meri čitava ta procedura sadržana u ovom predlogu zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Dragan Stevanović želi reč.
Koristiću vreme poslaničke grupe. Dame i gospodo narodni poslanici, malopre je neko od kolega poslanika rekao da je namera Vlade da zakon bude ovakav kakav jeste – tanak, površan i nedorečen. Čini mi se da i činjenica da predstavnici Vlade, bar oni koji mogu da prihvate naše argumente, koliko god da su oni čvrsti i stabilni, ne sede danas ovde u raspravi sa nama govori da u principu Vladi zaista i nije stalo da se na ozbiljan način bavi ovom materijom. Srpska radikalna stranka je na te stvari ukazivala mnogo puta do sada. Tu nema mnogo volje da se to promeni. Kada je reč o ovom zakonu, podneli smo amandman na član 14. On se odnosi na stepen tajnosti i sadržinu podataka. Naime, u stavu 3. Vlada, odnosno predlagač je predvideo da bliže kriterijume za određivanje stepena tajnosti „državna tajna“ i „strogo poverljivo“ određuje Vlada, uz prethodno pribavljeno mišljenja Saveta za nacionalnu bezbednost. Amandmanom smo predvideli da Vlada bude u obavezi da pribavi i mišljenje nadležnog skupštinskog odbora. U načelnoj raspravi smo u principu našu priču fokusirali na to da je Vlada vrlo tendenciozno gde god je mogla da zaobiđe i izopšti iz ovog zakona parlamentarnu kontrolu to i napravila. To nije slučaj samo sa ovim zakonom; ceo koncept delovanja ove vlade i izvršne vlasti u Srbiji jeste da se izmakne, izvuče iz parlamentarne kontrole, odnosno Skupštine Republike Srbije. Naravno, ovde nismo predvideli da Skupština definiše te kriterijume. Predvideli smo da, kao i Savet, Skupština da svoje mišljenje, odnosno nadležni odbor. Mišljenje, svako to zna, nije ni za koga obavezujuće, ali nije loše da i oni koji predstavljaju građane Republike Srbije indirektno imaju priliku ne toliko da nametnu svoj stav onima koji će definisati kriterijume, nego da Skupština preko nadležnog odbora ima priliku da se upozna sa namerama Vlade, jer se ovde radi o državnim tajnama i podacima koji imaju oznaku „strogo poverljivo“. Podsetiću vas kako ovaj zakon definiše i za jedan i za drugi stepen tajnosti podataka, ukoliko se sa njima ne postupa na adekvatan način, da iz toga proizilazi činjenica da su štete ili neotklonjive ili teške po Republiku Srbiju. Zato smatram da u celoj toj priči nije neprihvatljivo za Vladu da i nadležni skupštinski odbor da svoj sud ili svoje mišljenje o tome. Na kraju krajeva, i taj sud i to mišljenje biće opet izbor političke većine i volje političke većine, u tom odboru volja Vlade ne bi mogla da se dovede u pitanje, ali je za Vladu bio problem to što bi pre svega parlament, a onda i javnost indirektno mogla da se upozna sa, eventualno, nekim lošim ili neprimerenim namerama onih koji će donositi kriterijume. Gospodo iz Vlade, vi ste u svom obrazloženju kojim odbijate ovaj amandman rekli da je Vlada nadležna da donosi podzakonske akte radi izvršavanja zakona. Što se tiče kontrole Narodne skupštine, ovo pitanje je uređeno članom 124. Ustava Republike Srbije prema kome je Vlada odgovorna Narodnoj skupštini za izvršavanje akata itd. Moje pitanje za vas koji predstavljate Vladu je – da li je to tako? Činjenica jeste da Vlada šalje u ovu skupštinu zakone i Vlada dobija zakone od ove skupštine. Umesto da bude obavezna da te zakone primenjuje, ona se prva šegači sa tim zakonima, ona ih prva ne poštuje i ne rukovodi se njima. Da sam u pravu pokazaću na jednom banalnom primeru, koji se odnosi upravo na jedan organ javne vlasti koji će primenjivati ovaj zakon i koji će direktno biti uključen u primenu ovog 14. člana, a to je BIA. Pokazaću koliko je taj republički organ spreman da se rukovodi zakonima, da ih poštuje i da ima obavezu i prema Vladi i prema Skupštini. Ovde je jedan dokument koji je u Skupštinu poslat 8. jula. On predstavlja izveštaj budžetske inspekcije o finansijskom poslovanju organa koji su budžetski korisnici, odnosno koji troše budžetska sredstva. Od 65 institucija gde je sprovedena kontrola, među njima je svakako i Bezbednosno-informativna agencija, gde je budžetska inspekcija našla određene nepravilnosti, ovo je deo tih nepravilnosti, a sad ću ih pročitati. Znači, ovo je izveštaj zvaničnog državnog organa: „Postupak javnih nabavki dobara i usluga i radova ne vrši se po postupku predviđenim Zakonom o javnim nabavkama i ostalim propisima koji regulišu javne nabavke. Nalozi za službena putovanja zavode se nakon obavljenog puta i ne sadrže sve bitne elementa naloga, a izveštaji o obavljenom putu se ne nalaze u prilogu, što je suprotno članu 8. Uredbe“, koju donosi Vlada, svakako, „o naknadama i drugim primanjima zaposlenih u državnim organima i izabranih, odnosno postavljenih lica u skladu sa članom 16. st. 1, 2. i 3. Uredbe Vlade Republike Srbije o budžetskom računovodstvu. Agencija je zaključivala ugovore o delu za obavljanje poslova iz delatnosti Agencije koji su sistematizovani u Pravilniku o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta BIA i po tom osnovu je isplatila 1.780.950 dinara, iz čega proizilazi da nije postupila saglasno odredbama člana 199. stava 1. Zakona o radu i člana 36. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Evidentiranje poslovnih promena u poslovnim knjigama ne vrši se u skladu sa Uredbom o budžetskom računovodstvu.“ Sada mi treba da prihvatimo vaše obrazloženje ko je nadležan za primenu zakona, ko treba kome da podnosi račune i ko je dužan i obavezan da poštuje Ustav ove države. Ovo nažalost nije jedini republički organ koji nije poštovao zakone i uredbe koje donosi Vlada i ova Skupština, tu su i Ministarstvo nauke, Republička agencija za telekomunikacije, Republički zavod za razvoj, Ministarstvo omladine i sporta, Republički zavod za sport, Republička direkcija za robne rezerve, Republičko javno pravobranilaštvo, Republički fond PIO, Republički fond za razvoj Republike Srbije. Sada mi treba da verujemo u kontrolnu funkciju ovog parlamenta, koja je pod dirigentskom palicom ove vladajuće većine, treba da verujemo u primenu zakona koje Vlada šalje u ovu skupštinu, a organi koji su u nadležnosti te iste vlade ih ne poštuju. Zato smo smatrali ne toliko da republički, odnosno skupštinski Odbor za bezbednost treba da dobije priliku da nameće svoje političko mišljenje kada su u pitanju ovi kriterijumi, ali smo bili namerni (i biće nam čudno ako skupštinska većina to ne prihvati) da Skupština kao indirektni... Odnosno da javnost, ta civilna kontrola postupaka tretiranja ovih podataka treba da bude prisutna da bismo javnost upoznali (pre svega poslanike, a onda i javnost u ovoj državi) šta se dešava sa podacima koji imaju oznaku „državna tajna“ i „strogo poverljivo“. Ponavljam, „državna tajna“ i „strogo poverljivo“ nisu stvari koji se tiču isključivo skupštinske većine, to su stvari koje se tiču i pozicije i opozicije, jer se odnose i na ustavni poredak ove države, na njen pravni poredak i svakako bezbednost. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospodin Jovan Palalić.
Ovaj amandman se odnosi na poziciju Vlade kada je u pitanju označavanje stepena tajnosti, a nadovezuje se i na prethodni član 13, gde smo intervenisali amandmanom kada je u pitanju mogućnost Vlade da propisuje način i postupak označavanja tajnosti podataka. U ovakvim pozicijama Vlade vidi se sva kontradiktornost ovog zakona i, da kažemo, lutanje predlagača zakona kada su u pitanju državni organi, a sve sa ciljem da se što više nadležnosti, s jedne strane, koje su suštinske, kada je u pitanju upravljanje bazom podataka, koje će kasnije raditi Savet, izmešta izvan Vlade, a s druge strane daju se Vladi neka ovlašćenja koja apsolutno nisu saglasna sa zakonom, niti treba da ih imaju. U članu 14. daje se ovlašćenje Vladi da bliže propisuje kriterijume za određivanje stepena tajnosti „državna tajna“, „strogo poverljivo“, „poverljivo“ i „interno“. Mi smo u članu 9. videli koja su ovlašćena lica za označavanje nekog podatka tajnim. Između ostalog, tu su predsednik Narodne skupštine i predsednik Republike. Kad pričamo o podeli vlasti, onda je zaista nezamislivo da Vlada Republike Srbije bliže određuje kriterijume za određivanje stepena tajnosti onih podataka koji se tiču tih ovlašćenih lica. Imamo jednu konfuziju, koja nikako nije u duhu proklamovanog načela podele vlasti. Zašto bi predsednik Narodne skupštine, predsednik Republike ili ta ovlašćena lica, organi javne vlasti, koja će verovatno biti prihvaćena od ovog parlamenta, što će uneti potpuni haos u primenu ovog zakona, zašto bi oni morali da postupaju po kriterijumima koje propisuje Vlada? Ovo apsolutno ne treba da bude nadležnost Vlade i mi smo u svom amandmanu predvideli da se briše. Pogotovo je zanimljivo da Vlada mora ovde da pribavlja mišljenje Saveta za nacionalnu bezbednost. Savet za nacionalnu bezbednost se pojavljuje u raznim prilikama. Videćete, gde god su ključna pitanja, Savet za nacionalnu bezbednost je taj koji se pita – i kada su u pitanju stepeni tajnosti, i kad je u pitanju imenovanje direktora Saveta i niz drugih stvari. Mislimo da ste ovde stvar postavili previše konfuzno i naopako. Dali ste Vladi ovlašćenja, a s druge strane ste joj uzeli u drugim delovima koji su bitni. Konkretno, u ovom slučaju narušili ste princip podele vlasti. Ne može Vlada da propisuje kriterijum, ne može Vlada da uređuje postupak. To nije nešto čime bi ona trebalo da se bavi. Zato smo našim amandmanom predvideli da se ovi stavovi u članu 14. brišu.
Zahvaljujem. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospođa Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Moram da skrenem pažnju i građanima Srbije a i kolegama poslanicima da ovde pričamo u vetar. Ministra nema. U članu 15. u stavu 1. koji glasi: „Dokument koji sadrži strani tajni podatak zadržava oznaku stepena tajnosti kojim je označen u stranoj državi ili međunarodnoj organizaciji“, iza toga smo stavili zapetu i dodali „odnosno oznaku stepena poverljivosti utvrđenu potvrđenim međunarodnim sporazumom na osnovu kojeg se odvija saradnja u kojoj je takav podatak nastao.“ Da je ministar ovde, kao što nije, morali bismo da mu skrenemo pažnju na nekoliko vrlo značajnih stvari. Određenje koje je dato u Predlogu zakona je sasvim u redu ako imamo situaciju da se radi o podatku koji je, recimo, Republici Srbiji dostavila druga strana država ili neka međunarodna organizacija, ali ste vi zaboravili šta ste napisali u ovom istom zakonu u članu 2. stav 3. Dalje, u istom tom predlogu zakona, koji izgleda kao da je potpuno drugačiji u ovom trenutku, kažete da se kao tajni podatak određuje i podatak koji nastane u saradnji Republike Srbije sa drugim državama, u skladu sa međunarodnim sporazumima. Mi iz DSS-a smo vam dodali – i ugovorima. Dalje kažete u ovom članu 16. da i takvi podaci zadržavaju oznaku stepena tajnosti koji utvrdi ta druga država. Neverovatno je da Vlada ove zemlje daje, a govori o partnerskoj saradnji, o saradnji koja podrazumeva da imate ista prava kao neka druga strana država... Vi i dalje smatrate da i za takav podatak stepen tajnosti treba da odredi ta druga država. To je neverovatno. Otvoreno je pitanje zašto ste se odlučili za ovakvo rešenje? Šta vi, u stvari, aminujete ovakvim rešenjem? Strana država određuje stepen tajnosti podatka u situaciji gde smo mi partner toj stranoj državi što se tiče dobijanja ovog podatka. Prosto apelujem, predsednice, da pozovete ministra ovde. Ovo su vrlo značajni zakoni, ovo je vrlo značajan amandman za ovaj zakon i bio bi red makar da nam kaže zašto se opredelio za ovakvo rešenje. Ovako se igramo gluvih telefona. Mi vama pričamo, vi nas gledate i nikom ništa. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ministar je sigurno u toku, ali će doći, pozvaću ga. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospođa Donka Banović želi reč.
Hvala, gospođo predsednice. Kada je ministar Marković u pitanju, vrlo često imate nezahvalnu ulogu da objašnjavate zašto je on odsutan u trenutku kada se, između ostalog, govori o amandmanima. Kada govorimo u pojedinostima, onda je jako važno da je ministar tu jer može da prihvati naš amandman posle obrazloženja ili makar da nam objasni zbog čega se odlučio za to rešenje koje osporavamo. Izgleda da ministar Marković nešto ne voli mnogo ovu skupštinu; on je vrlo često ovlašćen, a onda ne sedi u sali. Ili mu je teško da sluša kritike, ne znam. Ovaj se amandman odnosi na član 16, a u članu 16. se govori o vremenskom ograničenju tajnosti podataka. Tu ima nekoliko tačaka, kaže – tajnost podataka prestaje datumom utvrđenim u dokumentu; nastupanjem određenog događaja utvrđenog u dokumentu u kome je sadržan tajni podatak; može prestati istekom zakonom određenog roka, opozivom tajnosti i ako je podatak učinjen dostupnim javnosti. Ono što osporavamo, to je ovaj drugi stav. Predlažemo da se on briše. Vi predlažete da ovlašćeno lice može da promeni način koji je određen za prestanak tajnosti podataka ako za to postoje osnovani razlozi, u skladu sa zakonom. Smatramo da je ovakvo rešenje neprihvatljivo. Da se osvrnem samo – osnovani razlozi – ko će da utvrdi da li su ti osnovani razlozi za prestanak tajnosti zaista osnovani? To je jedna stvar. Zašto bi se nekom ovlašćenom licu davala takva sloboda da može da skine oznaku tajnosti, a da se to vrši mimo ovog zakona? Prestanak oznake tajnosti ili tajnosti podataka mora da bude regulisan isključivo zakonom, a ne nečijom slobodnom voljom i njegovom procenom da li su se stekli osnovani razlozi za prestanak tajnosti. Hvala.
Gospodin Vladan Batić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u ime DHSS-a podržavam predlog da bude donet ovaj zakon, jer bi on značio napuštanje drevnog koncepta „balkanskog špijuna“ Ilije Čvorovića na ovim prostorima. Interesuje me praktična primena, da ne ostane zakon mrtvo slovo na papiru, kao i mnogi zakoni, kao i famozni zakon o lustraciji, koji je bio prva neophodna i elementarna stvar pri prelasku iz jednopartijskog u višepartijski sistem. Da li će institucije koje se predviđaju ovim zakonom imati sudbinu sličnu sudbini Saveta za borbu protiv korupcije, Poverenika za informacije od javnog značaja, Antimonopolske komisije, Odbora za suzbijanje sukoba interesa itd., koji su kao trinaesto prase? Mene interesuju konkretni efekti. Ako ih bude, onda je ovo jedan kapitalan pomak. Međutim, čini mi se da često prećutkujemo neke elementarne stvari koje su opštepoznate, ali neko želi da ih prikrije, da ih javnost ne vidi. Recimo, evo nekoliko detalja. Mnogim ljudima na ključnim državnim funkcijama puna su usta uspešnih efekata borbe protiv korupcije i kriminala. Hajde da vidimo kako to neko drugi posmatra, kako, recimo, „Transparensi internešnal“, odnosno kako svetske institucije gledaju našu poziciju u pogledu percepcije korupcije, gde smo ponovo na 83. mestu u svetu, uz napomenu da smo zbog toga izgubili bar tri milijarde evra, jer mnoge firme koje su htele da investiraju na ovim prostorima, zbog takve situacije, zbog enormne korupcije, nisu želele više da investiraju. Ako je utešno što smo u 2008. godini bili na 85, a sada smo na 83. mestu, mislim da to nije dobro. Zato te stvari treba učiniti javnim, potpuno transparentnim. Mi treba da dižemo glas, a ne „Fridom haus“, analitički servis britanskog „Ekonomista“, Svetski ekonomski forum itd. Ili, da se pozabavimo drugim segmentom – stepenom konkurentnosti ove zemlje. Ponovo smo na samom dnu. Ili, trećim, još dramatičnijim – koliko ljudi u ovoj zemlji je na ivici egzistencije, na ivici gladi? Neke analize kažu 700.000 ljudi. Vidite, to je na neki način tajno, a to treba svima da bude dostupno, to treba da bude apsolutno javno. Ili, evo jedne pikanterije: pre neki dan smo ovde imali raspravu u načelu o zakonu o autorskim i srodnim pravima; predviđeno je da prava autora, interpretatora, izvođača kao kolektivitet, kao kolhoz štiti jedino i samo jedno kolektivno telo, tzv. autorska agencija. Hajde onda da se upitamo zašto je to tako? Da dobronamerno postavim pitanje – da li neko u samom vrhu vlasti u ovoj zemlji ima akcije u toj autorskoj agenciji? Ponavljam, nije predsednik države, ali je u samom vrhu vlasti. Da li je to razlog što ne mogu prava izvođača, interpretatora ili autora da se štite preko neke druge organizacije? Dakle, ponavljam još jednom, samo sam naveo par primera koji naizgled deluju banalno, ali mi se čini da su poprilično alarmantni. Dakle, ajmo te alarmantne stvari da učinimo dostupnim najširoj javnosti i na taj način ćemo pokazati da je ta priča o nekakvim misterijama i nekakvim tajnama nešto što pripada prošlosti. Hvala.
Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospodin Palalić želi reč. Izvolite.
Ovaj član bavi se pitanjem produženja roka čuvanja tajnosti podataka. Neverovatno je kako predlagač zakona rešava neka pitanja, šireći ponovo, iz ne znamo kojih razloga, nadležnost Vlade i faktički uvodeći Vladu kao ovlašćeno lice, iako je u članu 9. pobrojao sva ta ovlašćena lica. Kaže se – posle isteka roka iz člana 19. (tu se navode rokovi po stepenu tajnosti, koliko se tajna može čuvati) ovlašćeno lice može još jednom produžiti rok za prestanak tajnosti najduže za vremenski period utvrđen za pojedine stepene tajnosti. Onda se uvodi Vlada, koja uopšte nije ovlašćeno lice, da ona može dodatno da produži rok čuvanje tajnosti i navode se konkretni slučajevi. Znači, neverovatno je kakva vi ovlašćenja i kakvu poziciju dajete Vladi! Ne mogu se složiti sa nekim diskusijama. Mislim da je ovaj zakon korak unazad kada su u pitanju slobode i ljudska prava građana i uopšte sve ono čega smo se plašili u nekom prethodnom periodu. Jedna moćna i velika vlada dobija tako ogromna ovlašćenja. Videćemo u nekim narednim članovima kako će biti moguće da se kroz niz odredaba dođe u situaciju i da prati pojedince koji traže pojedine podatke, gde će sigurno bezbednost građana i njihovo osnovno pravo, pravo na privatnost, i te kako biti ugroženo. Mogućnost da Vlada Republike Srbije, pored ovlašćenih lica, dobija pravo da produžava rokove čuvanja tajnosti, iako nije ovlašćeno lice, govori o samoj intenciji predlagača zakona, konkretno o samoj vladi koja sama sebe hoće da jača, nagrađuje, pravi od sebe Aleksu Žunjića. Ona odlučuje da li će se i koliko će se produžavati rok čuvanja tajnosti pojedinih podataka, za koje ona nije odredila da su tajni. To je najveći problem – ona nije ovlašćena da određuje da su tajni podaci, ali će ona da odlučuje da li će se rok produžiti. Ovde nema ministra Markovića, molim predstavnike Vlade da se ozbiljno zapitaju kako može da funkcioniše demokratija i pravo građana na privatnost, ako ovaj zakon prođe. Mislim da ovakav zakon, sa ovakvim intencijama, nije bio donet u Srbiji ni u ono mračno komunističko doba. Mislim da će koncept koji se predlaže u ovom zakonu dovesti do ozbiljnog narušavanja ljudskih prava u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Radi se o članu 20. Po mom amandmanu, predviđa se da se u članu 20. stav 2. tačka 2) reči „ili drugim“ zamene rečima „i od Narodne skupštine Republike Srbije odobrenim“. Radi se o produženju roka čuvanja tajnosti podataka. U stavu 2. stoji da je to predviđeno međunarodnim sporazumom ili drugim međunarodnim obavezama Srbije. Meni je izgledalo da je ovo prilično neprecizno, i to namerno neprecizno. Budući da je ta formulacija, koja definiše o kojim međunarodnim obavezama Republike Srbije se radi, neprecizna, treba je promeniti, jer Narodna skupština jeste vrhovno zakonodavno telo, te bez njene saglasnosti zaista ne mogu da budu preuzete bilo kakve međunarodne obaveze. Ono što je uvek zabavno, to su obrazloženja Vlade zašto ne prihvata amandman. Kaže: „Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je Republika Srbija član različitih međunarodnih organizacija, čije članstvo istovremeno podrazumeva i međunarodne obaveze Republike Srbije koje ne podrazumevaju odobrenje Narodne skupštine“. Ono što je dobro pitanje – čije odobrenje se ovde podrazumeva? O kakvim tajnim članstvima može da se radi u međunarodnim organizacijama, pa da Skupština u njih nema uvid? Jasno nam je da postoje gotovo kraljevska ovlašćenja osobe u ulozi predsednika B.T., za koga sam još u načelnoj raspravi konstatovala da je jedini pravi naslednik J.B.T, ali sada moram sama sebi da uložim amandman. On je daleko prevazišao i ambicioznog bravara i dogurao do papskog nivoa. O kom međunarodnom članstvu ili projektu su razgovarali Boris (ili, kako reče Berluskoni, „Džordž Kluni“) i papa u četiri oka, na perfektnom engleskom – mada, verujem da „Kluni“ sasvim tečno govori i latinski – i to naročito posle posete ustaške zvezde Tomsona, a onda Mesića istom tom papi? Zar je moguće da vrhovno zakonodavno telo ne daje saglasnost za razne preuzete obaveze? Jasno nam je da i podzemna diplomatija radi svoje – potpisuju se sporazumi sa Euleksom; ispunjava se plan o razbijanju države; sa zakašnjenjem se reaguje na pojavu novog gripa, koji, doduše, postoji od 1914. godine, tj. virus koji ga izaziva, ali se zato predviđa zakon u koji se ugrađuje virus secesionizma. Nejasno je zašto bi parlament trebalo da prihvati da izvršna vlast preuzme kontrolu i nad njim i nad organima koje je sam izabrao da je kontrolišu. Na primer, u čijoj nadležnosti je nedavni događaj na Kosovu, koje aktuelna vlast sve više tretira dobrosusedski, a mi iz nacionalno orijentisane opozicije i dalje vidimo kao našu južnu pokrajinu? Evo o čemu se radi: nemačku kontraobaveštajnu službu poslednjih dana potresa veliki skandal, piše nedeljnik „Špigl“. Naime, u martu 2008. godine u blizini Minhena uhapšen je Anton K. (nije Jozef K., ovo je Anton K.), agent nemačke obaveštajne službe BND, koji je svojevremeno radio na Kosovu, a ovih dana treba da mu počne suđenje po optužnici da je u ljubavnom homoseksualnom zanosu odavao državne tajne. Anton K. je 2005. godine upoznao Murata A., makedonskog Albanca, koji je nakon zvanične provere postao saradnik nemačkog ministarstva spoljnih poslova (c, c, to sa spoljnim poslovima), ali ubrzo i Antonov ljubavnik. Prema optužnici, Anton K. je svom ljubavniku stavio na raspolaganje tajne izveštaje. Teške su i optužbe na račun Murata A., za koga se tvrdi da je održavao kontakte sa organizovanim kriminalom, kao i da je radio i za albansku i za makedonsku obaveštajnu službu. Njih dvojica su se preselila u novi zajednički stan u blizini Štutgarta, gde čekaju na početak suđenja, a tvrde da su žrtve homofobičnih vlasti. Džabe se srpski dvojnik Klunija smeškao Angeli Merkel, kad se događaju ovakve stvari.
Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je podnela ovaj amandman jer smatramo da je Vlada – odnosno, oni koji su pisali ovaj zakon, radna grupa, u ime Vlade Republike Srbije – zakon definisala tako da nije napravila jasnu podelu podataka koji nose različite stepene tajnosti. Naročito stratifikacija nije napravljena između stepena tajnosti „državna tajna“ i „strogo poverljivo“, kao dva stepena tajnosti, i „poverljivo“ i „interno“. Vidite, mi smo svoje amandmane tako koncepcijski napravili da ovde u potpunosti napravimo restriktivan odnos države prema ova dva stepena tajnosti „državna tajna“ i „strogo poverljivo“, dok smo i kroz ove amandmane, ali i kroz neke druge odluke i rasprave u ovoj skupštini apsolutno dali podršku onim telima ili kancelarijama koje afirmišu ostvarivanje određenih prava i sloboda građana, pre svega Povereniku, Zaštitniku građana, i čini mi se da nema potrebe da posebno govorimo o tome. U članu 22. periodična procena tajnosti predviđa se za sva četiri stepena tajnosti. Mi smo ovde predvideli da se za državnu tajnu i za „strogo poverljivo“, podatke koji nose ovaj stepen tajnosti, ovaj termin „najmanje“ izbriše. Vlada je predvidela da se i za ova dva stepena tajnosti periodične procene vrše najmanje jednom u deset godina i najmanje jednom u pet godina. U svom obrazloženju kojim je ovaj amandman odbijen Vlada je napisala, između ostalog: „... jer treba ostaviti mogućnost da se periodična procena tajnosti za podatke koji su označeni najvišim stepenom tajnosti može preduzimati i više od jednog puta u periodu propisanom Predlogom zakona“. Moje pitanje za Vladu jeste – koliko je to puta? Da li je to tri puta, 33 puta ili 333 puta? Da li će Vlada svakih mesec dana, svakih godinu dana, svake dve godine da vrši procenu, periodičnu procenu tajnosti? Nije problem da budete fleksibilni kad se radi o tajnama koje imaju oznaku „poverljivo“ i „interno“, ali država mora da pokaže nacionalnu svesnost i odgovornost kada su u pitanju državna tajna i podaci sa oznakom „strogo poverljivo“. Vi koji ste pisali ovaj zakon napisali ste kakve štete proističu kad se manipuliše podacima koji imaju ovu oznaku stepena tajnosti. To nismo pisali mi. Ali, razlika je što kod vas ne postoji odgovornost da se država odgovorno i restriktivno ponaša i odgovorno i zrelo tretira podatke koji imaju oznaku „državna tajna“ i „strogo poverljivo“. Neka neko kaže šta znači to – najmanje jednom u pet, odnosno najmanje jednom u deset godina. Da li je moguće da neki podatak koji ima ovakav tretman, u tri godine ili četiri godine, ako to nisu jedino političke promene, zaslužuje drugačiji tretman jedne vlade jedne države, bez obzira na to ko je na vlasti? Vi ste ovde predvideli najmanje pet ili šest članova, pre i posle ovoga, kojima se definiše mogućnost da se oznaka tajnosti skine sa nekog dokumenta, ali ovo je prostor za diktaturu i ovo je prostor za manipulaciju. Svi koji vas sa tog aspekta osporavaju, i vas koji predstavljate Vladu i Vladu koja je ovo napisala, potpuno su u pravu. Ovo je zakon koji ste napisali da biste tajnim podacima manipulisali. Da li su oni prvog ili poslednjeg stepena tajnosti, za vas je to sasvim svejedno, ali ćete ovakav model zakona koristiti da manipulišete stepenima tajnosti „državna tajna“ i „strogo poverljivo“. Hvala.
Na član 22. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandman SNS-a se odnosi, kao i prethodni amandman, na periodičnu procenu tajnosti na osnovu koje se može izvršiti opoziv tajnosti. S obzirom na to da je za podatak sa oznakom „državna tajna“ Predlogom zakona predviđen period od deset godina, za „strogo poverljivo“ najmanje jednom u pet godina, za „poverljivo“ tri godine, za interne podatke jedna godina, mi smo predvideli ovim amandmanom period od pet, tri, dve i ovaj zadnji da ostane jedna. Šta smo, u stvari, hteli da postignemo ovim amandmanom? Hteli smo praktično da povećamo transparentnost, omogućavanje demokratske civilne kontrole sektora bezbednosti, naravno, kroz smanjenje rokova za periodičnu procenu tajnosti utvrđenih u članu 22. Predloga zakona. Vlada je praktično odbijanjem ovog i svih ovakvih amandmana pokazala da i dalje ima tendenciju obnavljanja centričnog poimanja bezbednosti, pogotovo što ovakav predlog zakona daje mogućnost državnim organima da praktično sve proglase tajnom. Hvala.
Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je u pitanju član 24, Srpska napredna stranka je nastojala da Kancelariju Saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka stavi u situaciju da ne može samostalno i bez mišljenja ovlašćenog lica da donosi odluke. Znači, o opozivu tajnosti u postupku vršenja kontrole mora ovlašćeno lice da da svoje mišljenje i to mišljenje mora da bude obavezujuće za Komisiju. Srpska napredna stranka je nastojala ovim amandmanom da to ugradi i u sam član, u sam zakon i da na taj način, što se tiče Kancelarije Saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka, ipak ograniči njene ingerencije, u smislu da se izbegne bilo kakva zloupotreba. Hvala.
Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić-Marković želi reč.
Hvala, gospođo predsednice. Dakle, u članu 25. posle reči „ovlašćeno lice“ mi smo reči „organa javne vlasti“ zamenili rečima „nadležnog organa“. Primetili ste već da su poslanici DSS-a zaista vrlo intenzivno radili na Predlogu ovog zakona. Mi smo uložili dve vrste amandmana. Prva vrsta su zapravo suštinski amandmani, koji menjaju jako loš Predlog zakona u onim segmentima koji su i te kako važni za funkcionisanje ove države, kao što su član 40, član 37, 68. itd. Prosto, poslanicima DSS-a zaista se ne dopada da se dostignuti stepen demokratskog razvoja društva vraća jedno pet-šest stepenica unazad, samo zato što neko želi da kontroliše sve podatke u ovoj državi, da manipuliše ovim podacima i da ono što je vrlo važno za ovu državu, iskorenjivanje korupcije i kriminala, zamagli tim da su zapravo svi ti podaci koji su posledica aktivnosti državnih funkcionera nedostupni javnosti, jer se proglašavaju tajnom na sva četiri nivoa, kako je predvideo ovaj zakon. Druga vrsta amandmana, ali ne manje važna, jeste ova, kao što je amandman na član 25. gde mi zapravo pokušavamo da jezik ovog zakona svedemo na nešto što je jasno i precizno, jer ne pristajemo na maglu koju predlagač zakona uvodi ovim zakonom kako bi sakrio suštinu. Ovaj amandman na član 25. je upravo takav predlog, znači, jezički, koji razjašnjava ono što zapravo jeste važno za ovaj zakon. Drugo, ono što smo primetili jeste jedan bukvalan prevod, koji je otprilike konglomerat iz više zakona koji su uzeti. Suština priče je da je taj bukvalan prevod ono što mi kritikujemo. Prilagodite ga našem jeziku, zaboga. Hvala vam.
Gospodin Jovan Palalić ima reč.
Želeo bih da se osvrnem na ovaj član 25. i da ukažem na jednu kontradiktornost od koje je satkan čitav ovaj zakon. U članu 25. definisano je da će ovlašćeno lice organa javne vlasti morati da jedan tajni podatak opozove kao tajni i u situaciji kada se od strane Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti uloži žalba i ta žalba bude realizovana. U članu 8, vrlo bitnom članu ovog zakona, koji definiše koji se podatak može odrediti kao tajni, kaže se: „Kao tajni podatak može se odrediti podatak od interesa za Republiku Srbiju čijim bi otkrivanjem neovlašćenom licu nastala šteta, ako je potreba zaštite interesa Republike Srbije pretežnija od interesa za slobodan pristup informacijama od javnog značaja.“ U kakvu situaciju možemo da dođemo ako se ovaj zakon bude primenjivao? Znači, ovlašćeno lice proceni, ima diskreciono pravo da jedan podatak označi tajnim, jer je, po njemu, označavanje tog podatka kao tajnog pretežnije od interesa za slobodan pristup informacijama od javnog značaja. Taj podatak može da ugrozi nacionalnu bezbednost. Onda u toj situaciji imate postupak Poverenika koji ulaže žalbu, žalba se realizuje i ovo lice koje je reklo da taj podatak može da ugrozi nacionalnu bezbednost mora da opozove taj podatak kao tajni. Imate potpunu kontradiktornost između člana 8. i člana 25. Može doći do toga da, po žalbi Poverenika za informacije od javnog značaja, za neki podatak koji je označen tajnim jer njegovo objavljivanje u javnosti može da nanese štetu nacionalnoj bezbednosti mora da se opozove tajnost. Ukazujemo na niz kontradiktornosti, niz problema, niz nedorečenosti. Ne samo da će ovaj zakon stvoriti probleme kada su u pitanju ljudska prava i slobode, nego i kada su u pitanju druge institucije i regulatorna tela koje je ova Narodna skupština birala, pa između ostalog i Poverenik. U tom smislu nije bilo dovoljno samo rešiti pitanje odnosa Poverenika u članu 40, jer vidimo i kroz niz drugih odredaba ovog zakona, gde su jasna prava Poverenika za informacije od javnog značaja, da se ta prava mogu suziti ili, u krajnjoj liniji, mogu da potpuno naruše sam koncept i definiciju toga šta jedan podatak čini tajnim i zašto se označava kao tajni.
Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Donka Banović.
Član 26. govori o opozivu tajnosti kada je to u javnom interesu. Kratak član, svega jedna rečenica, ali mnogo nepreciznosti u toj jednoj rečenici: „Narodna skupština, predsednik Republike i Vlada mogu sa pojedinih dokumenata opozvati oznaku tajnosti, bez obzira na stepen tajnosti, ako je to u javnom interesu ili zbog izvršavanja međunarodnih obaveza“. Ako ste pažljivo slušali onda ćete primetiti, pročitali ste uostalom ovde, da stoji: „Narodna skupština i Vlada mogu“. Ako pogledate član 9, tu su precizno navedena ovlašćena lica za određivanje tajnosti podataka, pa tu stoji, između ostalog, da je ovlašćeno lice predsednik Narodne skupštine, a ne Narodna skupština, pa stoji da je to predsednik Vlade, a ne Vlada. Ako se ovo ne popravi, pretpostavljam da predsednik Skupštine (jer ovde stoji da Narodna skupština skida oznaku tajnosti) može sazvati sednicu Skupštine gde ćemo kao kolektivni organ odlučivati o tome da li će se skinuti oznaka tajnosti zato što je to u javnom interesu. Koliko vidim iz člana 9, to nije tako. Ovaj član je vrlo neprecizan. Znači, ne „Narodna skupština“, nego „predsednik Narodne skupštine“; i ne „Vlada“, jer je to kolektivni organ, nego „predsednik Vlade“. To je prva vrsta nepreciznosti. Druga vrsta nepreciznosti, i tu vam nudimo pomoć u obliku amandmana, jeste da ste naveli da se opoziva tajnost ako je to u javnom interesu ili zbog izvršavanja međunarodnih obaveza. Šta znači „izvršavanje međunarodnih obaveza“? Međunarodne obaveze jedne države proističu iz međunarodnih ugovora ili sporazuma. Dakle, one moraju iz nekog zvaničnog, potpisanog i potvrđenog dokumenta proisticati. U čitavom ovom zakonu ste izbegli da navedete da se međunarodni ugovori i sporazumi, kada ih Vlada potpiše, moraju potvrditi u ovom domu, tako da u tim situacijama i Narodna skupština zna koje su to međunarodne obaveze. Preporučujem vam da prihvatite naš amandman.
Zahvaljujem. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Palalić.
Poštovana predsednice, ostali smo bez ministra. Kada se pogleda sam ovaj zakon, rešenja, onda verovatno ministra uopšte ne interesuje da sluša. Oni su dobili moć da prikupljaju tajne podatke, Vlada će biti ta koja će imati mogućnost da raspolaže svim i svačim kada su u pitanju naši privatni životi i nema potrebe da neko ovde sedi i da objašnjava Narodnoj skupštini i da bilo šta, kao što vidimo i kroz ovaj član 29, kada je u pitanju korespondencija sa drugom državom, pravni saobraćaj, zaključivanje ugovora, podnosi Narodnoj skupštini. Ovde se opet susrećemo sa definicijom stranog tajnog podatka. On se odnosi na zaključene međunarodne sporazume koji, po predlogu naše poslaničke grupe, moraju da budu potvrđeni u Narodnoj skupštini. Zaista je neverovatno da imamo jednu ozbiljnu vlast, ozbiljnu Vladu, koja ulazi u ugovorne odnose sa drugim državama, a da to ne zna Narodna skupština! Valjda je Vladu birala Narodna skupština. Narodna skupština treba da zna koje obaveze ova država preuzima prema drugoj državi. Ako imate situaciju da je Vlada Srbije zaključila neki međunarodni ugovor, na osnovu tog ugovora razmenila neke tajne podatke, a mi ovde ne znamo šta se tu događa, a može direktno da ugrozi nacionalnu bezbednost, državu, teritoriju... Kao što smo imali slučaj sa Euleksom, sutra može biti sa bilo kojom drugom međunarodnom institucijom. Molim vas, više amandmana smo uložili po ovom pitanju, ne vidim zašto Vlada ćuti. Ovde je samo predstavnik Ministarstva, nema nikog od ministara da reaguje na to zašto je problem da se to definiše kao - potvrđeni međunarodni ugovori. Onda ćemo imati obavezu Vlade da dolazi u ovaj visoki dom pa da svaki takav ugovor ovde zajedno sa nama ratifikuje i da na osnovu tog ugovora razmenjuje tajne podatke. Ovako, možemo samo da sumnjamo da će Vlada zaključivati neke ugovore daleko od očiju Narodne skupštine, koji će imati za posledicu razmenu tajnih podataka sa drugom državom, koji mogu i te kako da se tiču građana, državne i nacionalne bezbednosti, ali i ljudskih prava i sloboda svih nas. Prihvatite ovaj amandman, on se proteže kroz nekoliko članova. Ne vidimo nikakav problem da on bude inkorporiran u ovaj zakon. Zahvaljujem.
Gospodin Dragan Todorović reklamira Poslovnik.
Reklamiram član 27. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Smatram da je prosto neverovatno ovo što nam se dešava u Skupštini Republike Srbije. Ovo mi liči na onu posetu naše delegacije, predsednika „Klunija“, pa onda ona scenografija od strane italijanskog predsednika Vlade Berluskonija... Vi možete sebi takvo poniženje da dozvoljavate, u to neću da se mešam; što se mene tiče, uradite kako god hoćete, ali što se tiče Srpske radikalne stranke, ne dozvoljavamo da nas ponižavate na ovakav način. Obavestili ste nas da dolazi delegacija Kineske asocijacije za međunarodno razumevanje i poslali ste nam obaveštenje da vas obavestimo da li je Boris Aleksić u mogućnosti da prisustvuje večeri. Od kada to bilo ko u ovoj skupštini određuje predstavnike Srpske radikalne stranke bilo gde? Da li imate možda i muzičku želju? Ili neke druge želje? Na šta ovo liči? Trebalo je, gospođo predsedniče, da pošaljete obaveštenje Poslaničkoj grupi SRS, koja u grupi prijateljstva sa Kinom ima više članova, i da mi odgovorimo, na način koji je ovde bio uobičajen do sada, koji će poslanik SRS biti u ovoj delegaciji. Ovo pravo koje sebi uzimate je prosto neverovatno. Šta vi radite? To što nam ne dozvoljavate mnoge stvari po Poslovniku, to što imate poslanike prvog reda i drugog reda, i sada još u Poslaničkoj grupi SRS sami birate poslanika koji treba da bude bilo gde... To pravo isključivo ima Poslanička grupa SRS i molio bih vas da ubuduće ne radite ovakve stvari, a mi ćemo vas obavestiti koji će poslanik biti prisutan prilikom ove večere. Hvala vam i, molim vas, nemojte više ovo da radite.
Zahvaljujem. Nema povrede Poslovnika, jer se povreda Poslovnika odnosi na povredu procedure tokom sednice. Prihvatam vašu sugestiju da ubuduće ne pravim nikakve individualne komunikacije, iako mislim da su one neophodne, jer svaki poslanik je i ličnost, ne pripada samo poslaničkoj grupi. Potpuno uvažavam vašu sugestiju kada je u pitanju SRS.
Neću imati nikakve primedbe na vaše individualne kontakte, odmah da vam kažem, ali to su samo kontakti koji... (Predsednik: Kao predsednik Skupštine, mislila sam na tu vrstu kontakta.) Apsolutno ne ulazim u to u kom obliku i kom svojstvu. Govorim samo o Poslaničkoj grupi SRS, da ubuduće sve ide preko Poslaničke grupe SRS. Hvala vam i oprostite.
Na član 36. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 37. i član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 38. i član 38. amandman, sa ispravkom, podneo je Zaštitnik građana. Vlada je prihvatila amandman Zaštitnika građana. Odbor za pravosuđe i upravu je takođe prihvatio amandman sa ispravkom. Na naslov iznad člana 38. i član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Dragan Stevanović. Izvolite.
Evo još jednog amandmana, odnosno još jednog potpuno besmislenog odgovora Vlade kojim obrazlažu činjenicu da su odbili amandman. Član 38. se odnosi na pravo na odobrenje bez bezbednosne provere. Pazite, Srpska radikalna stranka je čak i od onog stava koji smo najavili i danas i u načelnoj raspravi odstupila i rekla da bez bezbednosne provere pristup tajnim podacima sa oznakom „državna tajna“ nije moguć bez posebne bezbednosne provere, kako to ovaj zakon predviđa. Pazite šta je Vlada uradila – Vlada ovaj amandman odbija sa obrazloženjem da su lica iz stava 1. (svi navedeni u Predlogu ovog zakona koji mogu da pristupe državnim tajnama bez bezbednosne provere) dužna da pre izdavanja sertifikata potpišu izjavu kojom potvrđuju da će postupati sa tajnim podacima u skladu sa zakonom i drugim propisima. Pitam Vladu, predstavnika Vlade, nema ponovo ko da nam odgovori, da li smatrate da svi oni koji su kao lica navedeni u ovom članu zaista zaslužuju da bez posebne bezbednosne provere pristupe podacima koji imaju oznaku „državna tajna“? To je prosto nemoguće. Nije problem, kako u obrazloženju stoji, da oni potpišu izjavu, ali smatramo da je državna tajna nešto čemu ne možete tek tako da pristupate i da je neophodno da se sprovede posebna bezbednosna provera. Na kraju krajeva, pitamo vas – zašto se posebne i opšte bezbednosne provere, sve bezbednosne provere koje ovaj zakon predviđa nalaze u zakonu, definišu u zakonu, a onda se zaobilaze kada je u pitanju, ni manje ni više, nego državna tajna? Predložili smo da posebnoj bezbednosnoj proveri ne budu podvrgnuti oni koji pristupaju državnoj tajni. Vlada kaže da taj amandman odbija, a onda prihvati amandman Zaštitnika građana koji je restriktivniji od ovoga i predviđa bezbednosne provere i za stepen tajnosti „državna tajna“, ali i za stepen tajnosti „strogo poverljivo“. Sada vas pitamo, zašto niste isto ovo obrazloženje dali i Zaštitniku građana? Problem na koji konstantno i permanentno u toku rasprave ukazujemo – Vlada je potpuno indolentno pristupila pisanju, usvajanju, a možemo da mislimo kakva će primena ovog zakona da bude. Ceo postupak pisanja i donošenja ovog zakona je protekao u senci javne rasprave. Javnu raspravu niko iz Vlade nije vodio. Vodio je izvesni Saša Gajin, šef radne grupe koja je pisala zakon, sa Poverenikom za informacije od javnog značaja. Kada je zakon koji tretira državne tajne i strogo poverljive podatke u pitanju, niko iz Vlade nije našao za shodno da da svoj sud i stav. Ceo onaj cirkus posle, oko prihvatanja i pisanja amandmana posle ulaska zakona u proceduru, u stvari potvrđuje sve ono na šta ukazujemo i na šta sumnjamo da će Vlada biti spremna ne samo sada u postupku usvajanja, nego i u postupku primene ovog zakona. Ova, ne znam kakvu adekvatnu reč da nađem, šegačenja, sa ministrom koji ulazi i izlazi i činjenica da zaista nema ko da nas čuje, da odgovori ili da neki kontraargument na ovo što iznosimo, ponavljam, potvrđuju kakav je odnos i kakva je namera Vlade sa zakonom o tajnosti podataka. Hvala.
Na član 40. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, zajedno Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović, zajedno Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković, kao i Vlada i Zaštitnik građana. Vlada je prihvatila amandman narodnih poslanika i Zaštitnika građana, a Odbor za pravosuđe i upravu je takođe prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala, gospođo predsednice. Zaista mislim da nema smisla skretati pažnju i vama i građanima Srbije da ministar nikada nije u sali. Namerno sam se javila, jer je ovo jedan od ključnih amandmana. Hvala bogu da ste prihvatili naše amandmane. Koliko je ključan i koliko je problematičan Predlog zakona pokazuje to da su tri poslaničke grupe podnele amandmane u skoro istovetnom tekstu, kao i Zaštitnik građana. To pokazuje da je zapravo ono zbog čega su Poverenik za informacije od javnog značaja i Zaštitnik građana, kao državni organi koje je Vlada Vojislava Koštunice formirala da štite prava i slobode građana koja su ugrožena od državnih funkcionera i državnih organa i da informacije koje nisu dostupne svakom građaninu oni mogu da dobiju… A vi ste ovim članom 40. ograničili pravo pristupa upravo Zaštitniku građana i Povereniku za informacije od javnog značaja i time im uskratili da oni rade posao koji su dobili, poveren od Ustava, drugih zakona koji su u ovoj zemlji još uvek na snazi, ne znam da ih je neko suspendovao. Oni funkcionišu po zakonima ove države. Sada pronalazite način da im uskratite pravo da štite građane, njihove slobode i prava, koja vi ugrožavate. U ovom članu 40. je sadržano toliko strašnih stvari, tolikonedemokratskih stvari, toliko neslobodnih stvari, da ovaj član 40. treba negde napisati, uramiti i, pošto imate hiljade bilborda i pošto se ovaj gospodin Đilas bavi upravo tim aktivnostima, predlažem da napravi desetak takvih bilborda, da vide građani kakve im stvari padaju na pamet i kakve potrebe imaju da ograniče prava i slobode građana u ovoj zemlji. Mislim da nikom nije palo na pamet da uradi ovo što je uradio predlagač zakona kada je rekao da, recimo, Poverenik za informacije od javnog značaja i Zaštitnik građana ne mogu da dobiju nikakve informacije dok je akcija u toku. Kad sam govorila u načelu pomenula sam smrt novinarke Dade Vujasinović pre dvadesetak godina. Taj postupak je još uvek u toku. Da li je moguće da neko ograniči pravo njenim roditeljima, rođacima i građanima Srbije, koji smatraju da treba takve informacije znati, da dobiju tu informaciju? To je nemoguće, to je zaista nemoguće u demokratskoj zemlji, kakvom vi predstavljate ovu zemlju. Ona odavno nije demokratska; od kada ste vi došli na vlast ona je nešto što se zove banovina, despotovina ili šta već, ali demokratska nije, jer vi svakim zakonom, svakim predlogom zakona pokazujete da prava i slobode građana moraju da budu ograničene. Zatim, kažete ovako – ograničenje iz stava 1. ovog člana odnosi se na podatke o: 1) istražnoj radnji, odnosno akciji koja je u toku, 2) metodama pribavljanja bezbednosnih i obaveštajnih podataka i načinu primene posebnih postupaka i mera u konkretnom slučaju, 3) pripadnicima ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove itd. Dakle, vrlo je važno što ste vi ovaj član 40. jednostavno povukli, jer ste prihvatili naš amandman da se on izbriše. Meni zaista nije prijatno da govorim u sali u kojoj nemam sagovornika u obliku ministra, u kojoj se smeška predsednica, ne znam da li ovome što ja govorim ili nečemu što pričate. Ali, zaista smeta i ponižava poslanike, koji su uložili napor u pisanje nekih kvalitetnih amandmana (ako ste ih prihvatili, prihvatam da su kvalitetni), da je potpuno nem auditorijum, što se tiče onih koji treba da nam obrazlože i kažu – znate, gospodo, niste u pravu iz tih i tih razloga. Prihvatam da možda ne vidimo sve. Naše namere su bile potpuno čiste. Mi smo imali ideju da popravimo Predlog zakona, koji je vrlo loš. Hvala vam što ste prihvatili jedan od ključnih amandmana. Mislim da nije razlog samo to što je kvalitetan, nego i to što je domaća javnost zaista bila zgrožena ovim i mesecima se u javnosti o ovome pričalo. U svakom slučaju, dobro je da ste prihvatili da se izbriše ovaj član 40. Hvala vam.
Zahvaljujem. Zaista mi je žao ako ste moj mimički izraz protumačili kao neko smeškanje, posebno ne sadržaju o kojem govorite, vrlo vas pratim. I, ako je moj izraz lica ličio na to, to je verovatno u znak podrške nekom delu rečenice ili rečenici. Dakle, zaista mi je žao. Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Gospođo Janković, hteli ste po prethodnom amandmanu? Gospođa Aleksandra Janković najpre ima reč.
Meni je, kao i koleginici, drago i mislim da i građanima Srbije treba da bude drago što je ovaj naš amandman usvojen. No, zaista, primedba stručnjaka odnosila se pre svega na to da je potrebno povući zakon iz skupštinske procedure i ući u izradu novog nacrta zakona, jer na ovaj način mi praktično sami sebe devaluiramo, devaluiramo Ustav, devaluiramo nezavisne institucije, a pre svega one koje smo sami birali, znači, Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i, naravno, Zaštitnika građana. Tim pre je paradoksalno i ovo obrazloženje za neprihvatanje prethodnih amandmana, u kome Vlada kaže da amandmane ne prihvata zato što je u međuvremenu već podnela amandman na te članove. Znači, mi sada ulazimo u neku vrstu takmičenja, koje nije zdravo, u kome se predstavnici zakonodavne vlasti takmiče sa predstavnicima izvršne vlasti, koji tek na pritisak, ne samo na pritisak, nego i na poražavajuće mišljenje koje su dobili od iste te Evrope, u čije mišljenje veruju... Znači, dolazimo u situaciju da neke logične amandmane usvojimo. Cilj ovog amandmana, koji smo svi podneli, bio je da se vrati ono što je ustavna tekovina, a to je da nezavisnim kontrolnim telima, Zaštitniku građana i Povereniku za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, ne bude ograničen pristup tajnim podacima zato što bi ih to u potpunosti onemogućilo da vode postupke koji su iz njihove nadležnosti, jer oni jesu obrazovani kao samostalni i nezavisnidržavni organi. Poseban problem sa rešenjima koja su bila sadržana u odredbama člana 40. ovog predloga zakona je što su bila u direktnoj suprotnosti sa odredbom člana 3. istog predloga, jer odredbom člana 3. Predloga zakona predviđeno je da se tajnim podatkom ne smatra podatak koji je označen kao tajna radi prikrivanja krivičnog dela, prekoračenja ovlašćenja ili zloupotrebe službenog položaja ili drugog nezakonitog akta ili postupanja. Postojanje krivičnog dela, u koje se pod uslovima iz člana 359. Krivičnog zakonika mora uključiti prekoračenje ovlašćenja ili zloupotreba službenog položaja, dokazuje se samo pravosnažnom oslobađajućom presudom nadležnog suda. Zbog toga bi i dokazivanje namere da se prikrije krivično delo bilo skopčano sa krivičnim postupkom i često davalo efekte tek kada prestane potreba da se određeni podatak, koji je iz ovih razloga proglašen tajnom, više ne smatra tajnom. Dokazivanje namere prikrivanja nije moguće ako se organima gonjenja i sudovima ograničava pristup tajnim podacima radi vođenja potrebnog postupka. U tom kontekstu se praktično postavlja pitanje utvrđivanja namere prikrivanja drugih nezakonitih akata ili postupanja, čije je utvrđivanje u nadležnosti upravo kontrolnih nezavisnih državnih organa (znači, pitanje sukoba interesa, raspolaganja javnom imovinom prilikom javnih nabavki za bezbednosne strukture, kontrole namenskog korišćenja budžetskih sredstava i slično). Utoliko je dobro da je na veliki pritisak Vlada reagovala tako što je prihvatila ove amandmane, ali možda bi to trebalo da bude i pouka da se uvede jedan princip, da se napravi nešto, osvrt na opoziciju, kao na kritiku čistog uma i da se uvrste naše primedbe i primedbe takvih nezavisnih institucija kao što su Poverenik za informacije od javnog značaja i Zaštitnik građana, pre nego što zakon uopšte dođe u skupštinsku proceduru, da ne bismo devaluirali ovako visoko telo.
Gospodin Dragan Stevanović ima reč. Izvolite.
Mi smo smatrali da to koncepcijski drugačije treba rešiti u ovom članu 40, ali s obzirom na to da je Vlada na svoj zakon podnela amandman i da se član 40, koji se odnosi na ograničenje prava pristupa informacijama, briše, onda je besmisleno i spominjati, odnosno braniti taj koncept i obrazlagati ga. Ono što svakako treba reći, Srpska radikalna stranka u svemu ovome, odnosno u činjenici da je Vlada podnela amandman na svoj zakon, ne prepoznaje dobru nameru Vlade i ne prepoznaje činjenicu da je Vlada svesna šta je uradila, kakvu je grešku napravila, odnosno suštinski se interesuje za položaj Poverenika za informacije od javnog značaja i Zaštitnika građana. Mi, za razliku od nekih, smatramo da odnos Vlade Republike Srbije, odnosno države prema ove dve kancelarije ne možete da demonstrirate činjenicom da ćete napraviti jedan besmislen član zakona, a onda pod pritiscima javnosti i pojedinaca izbaciti taj član iz normativnog dela zakona. Gospodo iz Vlade, vi ste imali, pošto predstavnika Vlade nema, naravno, gospodo iz većine, Vlada je imala šansu da svoj odnos prema Povereniku pokaže do sada ko zna koliko puta, odnos uvažavanja, razumevanja značaja i podrške. To smo rekli i u načelnoj raspravi. Ni u jednom izveštaju koji je do sada Poverenik napisao, poslao u Skupštinu, Vladi Republike Srbije ili bilo kome drugom, ne možete da prepoznate konstataciju da je imao podršku vlasti, odnosno izvršnih organa. Vlada je činila sve da Poverenik za informacije, od konstituisanja te kancelarije, pa do dana današnjeg, ne radi i ne funkcioniše. To su njegove reči. To su njegovi nalazi i konstatacije u izveštaju. To nije samo stav SRS, koji je apsolutno, nažalost, podudaran sa Poverenikovim. Mi smo naš odnos prema Povereniku izrazili u postupku usvajanja statuta i poslovnika o radu njegove kancelarije. Tada smo u skupštinskoj raspravi toj kancelariji dali podršku dok god se Poverenik bude vodio principima za koje je tada govorio da će biti principi ili reperi po kojima će raditi i funkcionisati. Ali, kada pogledate šta sve u svakodnevnom životu kao građanin ne možete, pozivajući se na ovaj zakon, da ostvarite, u kontekstu pristupa informacijama od javnog značaja, postavlja se objektivno pitanje šta će tek da se dešava kada dođu na red podaci koji imaju oznaku tajnosti sa ova prva dva, najozbiljnija stepena? U opštini iz koje dolazim ne možete da naterate direktora jednog javnog preduzeća da vam kaže koliku platu ima; ne možete da dobijete podatak koliki su mesečni računi za mobilne telefone koje građani opštine plaćaju tim bahatim direktorima. Pozivate se na Poverenika i Poverenik se hvata za glavu, ali vam otvoreno kaže da ne postoje mehanizmi da ih nateraju da vam to daju. Sada treba da poverujemo da je namera Vlade da pokaže jedan istinski korektan odnos prema Povereniku za informacije od javnog značaja i Zaštitniku građana tako što će izbaciti član 40. iz ovog zakona, opet pominjemo, iako se radi o državnim tajnama i podacima koji imaju oznaku „strogo poverljivo“, čije neodgovorno tretiranje može proizvesti teške ili neotklonjive štete po nacionalnu bezbednost i ustavni poredak ove države. Ovaj zakon je loš. Pisan je u jednoj potpuno neprimerenoj atmosferi. Ljudi koji nisu nacionalno svesni i odgovorni pravili su njegov nacrt. To nisu radili ljudi koji imaju svoju obavezu, Ustavom predviđenu, u Vladi. To su radili ljudi iz trećeg sektora, ljudi koji „krstare“ (u obaveštajnom smislu) i političkim, i finansijskim i bezbednosnim sistemom ove države. To treba da bude motiv da vi koji činite većinu stavite prst na čelo u vezi s tim za šta glasate i šta podržavate. Možemo li da dočekamo, možemo li da doživimo da pred poslanike dođe jedan zakon koji možemo da shvatimo i doživimo kao konzistentan? Zakon koji će primenjivati i naredna vlada, koju nećete činiti vi, nadamo se. I ona vlada posle. Juče je pred poslanicima bio zakon, odnosno sporazum koji je potpisan sa Republikom Italijom na osnovu zakona Republike Italije iz 1987. godine. Vi ste pre tri meseca usvojili zakone koje danas izmenama i dopunama menjate. Ovo nije igrarija, ovo nije zakon kojim se regulišu odlikovanja, pa i za to je greh reći da je igrarija. Ovo je zakon kojim se obezbeđuje ustavni poredak, nacionalna bezbednost, pravni poredak i međunarodni odnosi jedne države. Ovakvim pristupom vi samo pokazujete koliko vam je do države i potvrđujete sve tvrdnje Srpske radikalne stranke da ste potpuno neodgovorni i nacionalno nesvesni. Hvala.
Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospođa Donka Banović ima reč.
Član 42. glasi: „Pristup stranim tajnim podacima vrši se u skladu sa ovim zakonom, propisima donesenim na osnovu ovog zakona, odnosno u skladu sa međunarodnim sporazumom koji je sa stranom državom, međunarodnom organizacijom ili drugim međunarodnim subjektom zaključila Republika Srbija.“ Predlagač zakona je tvrdoglavo odbio sve naše amandmane koji podsećaju da svi međunarodni sporazumi i međunarodni ugovori nakon potpisivanja u Vladi moraju da dođu u Narodnu skupštinu da bi bili potvrđeni i ratifikovani. Naš amandman se sastoji u tome da se pre reči „međunarodnim sporazumom“ unese i reč „potvrđenim“. Ono što iznenađuje, to je neznanje predlagača zakona, jer u obrazloženju zašto se naši amandmani odbijaju kaže: „Vlada ne prihvata amandman iz razloga što svi međunarodni sporazumi koje zaključi Republika Srbija sa stranim državama, međunarodnim organizacijama i drugim međunarodnim subjektima ne podležu postupku potvrđivanja u Narodnoj skupštini.“ Izvinite, ovo obrazloženje ukazuje na veliko neznanje što se tiče pravnog poretka u Srbiji. Podsećam predlagača zakona i narodne poslanike da mi na ovoj sednici imamo preko 20 ugovora, sporazuma koje potvrđujemo. Navešću neke: imamo Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o garanciji između Republike Srbije i Evropske banke – dakle, između Republike Srbije i međunarodne organizacije. Ili, imamo Zakon o potvrđivanju ugora između Republike Srbije i Kraljevine Španije – dakle, međunarodni ugovor između Republike Srbije i druge strane države. Ne mogu da verujem da smo dobili ovako obrazloženje i da vi uporno ne želite da u zakon unesete da moraju da budu potvrđeni međunarodni dokumenti. Pošto vi izbegavate da se o tim međunarodnim ugovorima i sporazumima razgovara i raspravlja u ovom domu, to samo pokazuje da vi zaista želite da navučete taj veo tajnosti i preko onih stvari i tema gde ne sme da bude tajnosti.
Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 44. i na član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Jovan Palalić želi reč. Izvolite.
Mi smo i u članu 45, koji definiše pitanje oslobađanja od dužnosti čuvanja tajnosti, još jednom ukazali na problem koji se tiče organa javne vlasti kao ovlašćenog lica. Želim ovde još jednom da istaknem da je član 9. zaista problematičan. Pored lica koja prirodno treba da imaju mogućnost određivanja tajnosti podataka, kao što su predsednik Narodne skupštine, predsednik države ili predsednik Vlade, širi se krug tih lica na niz drugih funkcionera, prvenstveno mislim (i to je najproblematičnije) na funkcionere lokalne vlasti. Sve što oni pomisle da može biti tajni podatak, oni će širom Srbije da proglašavaju. Kontradiktornost toga, i mogu da kažem komičnost u koju ćemo ući kada ovaj zakon bude usvojen, vidi se jednostavno i u stavu 3. ovog člana 45. Kaže: „Na zahtev nadležnog organa, rukovodioca organa javne vlasti dužnosti čuvanja tajnosti podataka može osloboditi organ koji ga je imenovao...“. Zamislite sada jednog gradonačelnika koga je imenovala skupština tog grada, koji je proglasio neki podatak za tajni, da će njega da natera skupština grada, koju on kontroliše partijski, i da ga oslobodi čuvanja tajnosti tog podatka! Zaista, u kakvu vi situaciju dovodite, kažem, komičnu, ovakvim predlogom zakona jednu vrlo ozbiljnu temu može samo da zabrinjava. Smatramo da se krug tih lica mora svesti na ove najvažnije državne funkcionere, jer je prirodno da se oni bave nacionalnom bezbednošću. Osim toga, vi imate to i u članu 8, koji definiše koji podatak može biti tajni. Predsednicima opština, gradonačelnicima, koji imaju svoje interese da kriju razne podatke dok vrše vlast, ne treba dati ovu mogućnost da te podatke sakrivaju, bez obzira na to iz koje su partije. Jer, to šta može da se desi na lokalnom nivou i šta sve oni mogu da pomisle da je nacionalna bezbednost i proglašavaju tajnama, od toga može samo da nas glava boli. Prema tome, spustimo ovu priču na onaj normalni nivo. Uozbiljimo ovaj zakon, uozbiljimo ovu državu i na taj način učinimo koliko-toliko ovaj zakon prihvatljivim. Naš apel je, i kroz ovaj amandman, da se drugi funkcioneri izvan ovih državnih liše mogućnosti da razne podatke proglašavaju tajnim.
Na član 45. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Dragan Stevanović. Izvolite.
Moja koleginica Marina Raguš je podnela amandman na član 45. Međutim, moram da konstatujem da smo ovde napravili jednu tehničku grešku, na šta nas je uputio onaj koji je odbio ovaj amandman. Umesto da su dali suštinsko obrazloženje, svesni tehničke greške, oni su nas uputili na to. Previd je ovde to što smo napisali: „Savet za nacionalnu bezbednost“, a ne: „Kancelarija Saveta za nacionalnu bezbednost“. Ovde nismo insistirali da Skupština bude prisutna, da parlament preko svog nadležnog odbora bude prisutan u postupku sprovođenja ovog zakona. Ovde smo pokušali da insistiramo da takvu ulogu poverimo Kancelariji Saveta za nacionalnu bezbednost, s jedne strane, zato što se radi o tajnim podacima koji imaju oznaku „državna tajna“ i „strogo poverljivo“; da ne navodim ponovo sve ono što predstavlja problem ako se ti podaci ne tretiraju na adekvatan način, kakve sve posledice mogu da proisteknu iz člana 45. ukoliko dođe do toga. S druge strane, ako smo mi imali poverenje u Kancelariju Saveta i hteli da je predložimo ovde, zbog čega predlagač zakona nije imao? Zbog čega je i tu kancelariju u ovom postupku hteo da zaobiđe? Kancelarija Saveta će ponovo biti, maltene, mesni odbor ili ekspozitura Demokratske stranke. Tu nema ništa sporno, to je toliko jasno. Opet će se potpuno sprovoditi politička volja većine ili dominantne političke snage u skupštinskoj većini. Eto zašto ste i to izbegli. Koliko prostora ovde ima za zloupotrebu, da se bude subjektivan, odnosno da se proizvede šteta po ustavni poredak Republike Srbije! Zahvaljujem. (Dragan Todorović, sa mesta: Možete li malo da smanjite temperaturu?)
Zamolićemo, jeste toplo. Neki poslanici se žale da je hladno, tako da je teško naći baš … Ali, isto mislim da je toplo, i meni je toplo. Na član 51. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospodin Jovan Palalić. Izvolite.
Ovaj amandman obuhvata jednu važnu oblast u ovom zakonu, koja se odnosi na izdavanje podataka stranim licima. Zaista je neverovatno šta je napisano u članu 51! Kaže ovako: „Stranom licu nadležni organ izdaje dozvolu ako: 1) poseduje odgovarajući sigurnosni sertifikat izdat od strane države čiji je državljanin...“. Šta je to sigurnosni sertifikat? Ovo je vrlo ozbiljna stvar. Jedan nadležni organ koji po ovom zakonu ima mogućnost da označi i čuva nešto kao tajnu može nekom stranom državljaninu, na osnovu nekog papira koji je izdala njegova država, da da podatak koji je označen kao tajni, koji može biti opasnost za nacionalnu bezbednost. Mi ne znamo šta je to sigurnosni sertifikat. Šta je to? Ima toga svaki dan. Dolazimo u situaciju da zakon ostavlja ovde potpunu rupu, bunar. Predstavu nemamo šta su to sigurnosni sertifikati. Zašto nije definisano u zakonu? Šta je to sigurnosni sertifikat druge države? Šta nam garantuje da taj sigurnosni sertifikat ne proizvodi rizik po državnu bezbednost, ako se takvom licu taj podatak da? Neverovatna fleksibilnost kada je u pitanju korespondencija sa stranim državama i sa stranim licima! Možemo da izdajemo stranoj državi tajni podatak, iako nije ratifikovan u Narodnoj skupštini, sakriven od očiju narodnih poslanika. Možemo da stranom licu izdamo tajni podatak na osnovu sertifikata, recimo, Republike Albanije koja ima… sigurno nije dobronamerna prema državi Srbiji. Doneće neki državnik Albanije sertifikat i mi ćemo da mu izdamo neki tajni podatak koji se tiče nacionalne bezbednosti na Kosovu. Vrlo ozbiljne stvari, vrlo velike nedorečenosti u ovom zakonu i možemo samo da zamislimo šta će se naći ovde u primeni. Ponovo upozoravam, najbolji način je da ovaj zakon povučete. Toliko ste ga najavljivali, godinama, pravili priču – neće više biti tajnih proganjanja, neće se skupljati podaci o ljudima, biće transparentno, biće sloboda. Od toga nema ništa. Samo vidimo, s jedne strane, pritisak (o tome ćemo govoriti kada dođemo do članova 59, 60. i 61) na obične ljude koji žele da saznaju neki podatak, kako tu država funkcioniše, kako tu provere rade. S druge strane, postoji fleksibilnost i otvorenost prema stranim državama i stranim građanima koji imaju interes da dođu do nekog podatka i da ga iskoriste za interese svoje države, a protiv interesa Republike Srbije. Molim vas da ozbiljno sagledate ovaj problem. Apsolutno je nedopustivo da bar jednom rečenicom niste rekli kako će država da zaštiti svoj interes, svoju bezbednost ako neko donese nekakav sertifikat i neko proceni rizik tog sertifikata za nacionalnu bezbednost ako se već taj podatak mora dati. Da ne govorim o tome da uporno ponavljamo da mora da piše – potvrđeni međunarodni ugovori. Zaista je neverovatno zašto sve treba da se sakrije od narodnih poslanika, pa i jedna ovako važna stvar za državu! Hvala.
Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Ovaj amandman na član 53. isključivo je tehničke prirode i odnosi se na zahtev fizičkih, odnosno pravnih lica. Ovim amandmanom smo predvideli da se u okviru ovih podataka koje sadrži taj zahtev pored imena i prezimena nađe i JMBG, odnosno da se u zahtevu pravnih lica pored naziva firme, odnosno iza naziva firme navede i PIB. U svom obrazloženju Vlada je rekla da se amandman ne prihvata zato što navođenje podataka koji se predlažu u amandmanu u zahtevu za izdavanje odobrenja nije potrebno, budući da Kancelarija Saveta u daljem postupku fizičkom i pravnom licu dostavlja bezbednosni upitnik. Ja se slažem da ovo postoji u bezbednosnom upitniku, ali zahtev i upitnik su dve različite stvari. Danas jednu banalnu administrativnu proceduru ili obavezu u životu, u javnosti, u svakodnevici ne možete da obavite a da vam neko ne traži taj JMBG. Zato smo insistirali da u ovom zahtevu budu JMBG, odnosno PIB. I ako ne bi bilo koristi, kako vi smatrate, nikakvu štetu ne bi nanelo predlagaču zakona, odnosno sadržaju ovih zahteva koji će se primenjivati u postupcima koji su predviđeni normativnim delom ovog teksta. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospodin Jovan Palalić želi reč.
Ovaj član je neverovatan! On se odnosi na poseban bezbednosni upitnik. Kaže se ovako – za bezbednosnu proveru utvrđenu članom 54. ovog zakona ispunjava se posebni bezbednosni upitnik. Tu se unose različiti podaci: o službi u stranim vojskama i paravojnim formacijama; drugi podaci i činjenice, osim navedenih podataka, koje fizičko odnosno pravno lice čini podložnim uticajima i pritiscima koji predstavljaju bezbednosni rizik. Da li je moguće da neko zamisli da će osoba koja traži tajni podatak ovako nešto uneti u upitnik, da će da prizna da ga ucenjuju, da radi za strane službe, da je učestvovalo u paravojnim formacijama, vršilo ratne zločine? Prosto neverovatno! Nemam drugu reč koju bih upotrebio za ovako nešto, osim da je to sprdnja. Jer, ako se vrši bezbednosna provera vrlo ozbiljno, kako se ovde želi učiniti u ovom zakonu, onda je logično da ta lica koja je vrše, predstavnici Ministarstva unutrašnjih poslova, BIA ili VBA, dođu do ovakvih podataka. A, oni očekuju da će lice koje ima nameru da dođe do nekog tajnog podatka koji se tiče bezbednosti navesti sve ono što ga u startu isključuje da dođe do tog podatka – ponavljam, da sarađuje sa stranim službama, da je pritisnuto raznim ucenama, pritiscima, da je učestvovalo u paravojnim formacijama. Prosto neverovatno! Kaže ovako – podaci o kontaktima sa stranim službama bezbednosti i obaveštajnim službama. Pazite, traži se da se navedu u upitniku podaci o učešću u aktivnostima organizacije čije su aktivnosti i ciljevi zabranjeni. Ovo je apsolutno neverovatno. Zaista, ako ovo unosi tragičnost, unosi i komičnost, činjenica da ovako nešto može da piše u jednom predlogu zakona koji treba sutra da se primenjuje u praksi. Ovo su podaci koje treba da utvrde organi koji vrše proveru. Njihov je posao da ove podatke utvrđuju i da na osnovu toga dostave podatke Kancelariji Saveta, koja će proceniti da li tom licu treba dati podatak koji je označen kao tajna. Da završim, vi očekujete da to lice prizna sve ono što ga diskvalifikuje da dođe do tih podataka! Molim vas, ako smo ukazivali na suštinske promene ovog zakona, dajte da bar malo uozbiljimo državu i da ovo izbrišemo. Ovo je neozbiljno, ovo je neodgovorno i u odnosu sa drugim državama sa kojima Srbija treba da korespondira činiće nas smešnim i neozbiljnim. Hvala.
Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Dragan Stevanović.
Ovaj član 61. odnosi se na poseban bezbednosni upitnik. Na značaju ovog člana insistiramo zbog činjenice da se radi o posebnoj bezbednosnoj proveri. Naime, jasno je definisano da su posebne bezbednosne provere u funkciji tretiranja podataka koji imaju oznaku „državna tajna“ i smatramo da tu apsolutno ništa ne treba prepuštati slučaju. U tom smislu, moj kolega Bojan Mladenović predložio je amandman kojim se dodaje stav 3: „Pravna i fizička lica koja popunjavaju poseban bezbednosniupitnik dužna su da sve promene podataka iz osnovnog i posebnog bezbednosnog upitnika prijave u roku od 15 dana od dana nastupanja promena.“ Vlada je napisala obrazloženje da se amandman ne prihvata zato što rešenje predloženog amandmana nije celishodno. Zašto nije celishodno? Lepo bi bilo da je predstavnik Vlade tu i da nam kaže zašto nije celishodno, budući da je članovima 74. i 78. Predloga zakona propisana nadležnost Kancelarije Saveta da vrši proveru izdatih odobrenja, sertifikata i da u skladu sa tim donosi rešenje o prestanku važenja odobrenja, sertifikata, ukoliko lice više ne ispunjava uslove za njegovo izdavanje. Nismo mi prevideli šta su nadležnosti i ovlašćenja ove kancelarije,ali o tome koliko fleksibilnosti predviđate ovim zakonom, pa čak i što se tiče onih obaveza koje su poverene Kancelariji i nekim drugim telima, pričaćemo u nastavku, kad dođu članovi koji se konkretno na to odnose. Smatrali smo da nije loše da oni nad kojima se vrše posebne bezbednosne provere, jer se radi o podacima koji imaju oznaku državna tajna ili strogo poverljivo, imaju obavezu da o svim onim promenama koje su definisane ovim članom obaveste Kancelariju u roku od 15 dana od dana nastupanja te promene. Hvala.
Na član 64. amandman u istovetnom tekstu podnela je grupa od 21 poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Dragan Stevanović. Gospodin Saša Maksimović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi se mi slažemo da zakon o tajnosti podataka predstavlja jedan od ključnih zakona koji nedostaju pravnom sistemu Republike Srbije. Naravno da bi ovakvim zakonom trebalo predvideti uređenje jedinstvenog sistema određivanja i zaštite tajnih podataka koji su od interesa za nacionalnu i javnu bezbednost Srbije. Onda dolazimo do famoznog člana 64. Predloga zakona koji, radi jasnoće, moram pročitati: „Nadležni organ dužan je da od dana prijema popunjenog upitnika izvrši bezbednosnu proveru u sledećim rokovima: 1) do 30 dana, za osnovnu; 2) do 60 dana, za potpunu; 3) do 90 dana, za posebnu bezbednosnu proveru“. Neću ga, zbog vremena, čitati sasvim. Stav 4. kaže: „Ako se bezbednosna provera ne izvrši u rokovima utvrđenim u stavovima 1. i 2. ovog člana, smatra se da ne postoji bezbednosni rizik pristupa tajnim podacima podnosioca zahteva“. Sad, da gledam to sa druge strane, zloupotrebe zakona su moguće i u slučaju zakonske odredbe o izdavanju odobrenja za uvid u podatke bez posebne provere podnosioca zahteva, jer bi se, zajedno sa drugim zakonskim odredbama, mogla ograničiti ovlašćenja onih koji imaju pravo na te dozvole. S druge strane, stav 4. člana 64. bi mogao da dovede i do neverovatnog bezbednosnog propusta. Nadležnom organu ne treba dozvoliti mogućnost da ne izvrši bezbednosnu proveru, čime bi se stvorila obaveza, a ne kao u onom obrazloženju koje je dala Vlada, da se stvara obaveza na taj način što on ne mora da izvrši obavezu. Malo mi je nelogično to što piše u obrazloženju Vlade i u ovom predlogu zakona, jer može da se pojavi mogućnost da lice koje vrši proveru, recimo, bude na bolovanju i da niko drugi ne preuzme obavezu bezbednosne provere, pa samim tim ni odgovornost.
Gospodin Dragan Stevanović ima reč.
Član 64. zakona odnosi se na rok za izvršenje bezbednosne provere. Mi smo svojim amandmanom predložili da se stav 4. ovog člana briše. Evo zašto: naslovom koji se nalazi iznad ovog člana predviđa se rok za izvršenje bezbednosne provere; u stavu 1. su definisani rokovi: do 30 dana za osnovnu bezbednosnu proveru, do 60 dana za potpunu bezbednosnu proveru, do 90 dana za posebnu bezbednosnu proveru. U stavu 2. Vlada kaže: „Izuzetno, ako za to postoje opravdani razlozi, rokovi iz stava 1. tačke 2) i 3) ovog člana se mogu produžiti najduže za vremenski period utvrđen u ovim tačkama“. Znači, Vlada predviđa, odnosno predlagač, da se u postupcima vršenja bezbednosnih provera mogu sresti subjektivni i objektivni razlozi, pa će bezbednosna provera da se vrši u gotovo duplo dužem vremenskom periodu od onog koji je predviđen. Evo, i to da prihvatimo, znači, postoje objektivni razlozi za produžetak bezbednosnih provera, onda dođete do stava 3. u kome se kaže: „U slučaju iz stava 2. ovog člana, nadležni organ je dužan da o produženju roka obavesti rukovodioca organa javne vlasti koji je dostavio zahtev za bezbednosnu proveru“. Znači, sad predviđate i obavezu da se obavesti nadležni organ o produženju ovog roka i onda pišete stav 4. koji kaže: „Ako se bezbednosna provera ne izvrši u rokovima utvrđenim u st. 1. i 2. ovog člana, smatra se da ne postoji bezbednosni rizik pristupa tajnim podacima“. Predvidite 90 dana, pa u stavu 2. date šansu za bezbednosnu proveru još 90 dana, a onda u stavu 4. predvidite da ako se nekome ne izvrši bezbednosna provera, onda se smatra da nema rizika. Da li neko ko je podneo zahtev treba da čeka 180 dana da bi shvatio da ne postoji bezbednosni rizik da ostvari rizik određenim podacima? Da li imamo rok, da li imamo potrebu za izvršenje bezbednosne provere ili nemamo? Šta ste hteli? Znate gde je ironija? Ironija je u obrazloženju, jer se kaže: „Amandman se ne prihvata iz razloga što se odredbom člana 64. stav 4. Predloga zakona stvara obaveza za organ koji vrši bezbednosnu proveru...“. Pazite, predvidite rok za proveru i date dodatni rok za proveru, a onda kažete – ako se ne izvrši provera, onda se smatra da nema bezbednosnog rizika. Šta je poruka? Onda nam se podsmevate da tim članom stvarate obavezu da uvažite predviđeni rok u ovom zakonu. Zato smo predložili sa se stav 4. ovog člana briše. Ako ste predvideli bezbednosne provere i zna se na šta se one odnose, možemo da razumemo da iz objektivnih razloga dodatno vreme ostvarite, ali da to dodatno vreme bude duplirano i da onda neko ima ili nema razloga, odnosno da se ne izvrši provera, čemu onda sve ovo? Šta ste hteli? Niko ne zna. I u ovom članu se ogleda sva površnost Vlade u pristupu ovom zakonu, koliko je ovo pisano tek radi reda, a ne da bi se otklonilo nešto što ste u obrazloženju zakona napisali. Ovu oblast vam uređuje 400 podzakonskih akata. Da li je ovaj zakon i ovaj normativni tekst odgovor na taj haos? Naravno da nije, ali vi ga tendenciozno proizvodite. Proizvodite ga, jer ste u tom tendencioznom haosu politički pazarili i želite da politički pazarite i u budućnosti. Kako da mirno gledamo na sve ovo, kako da budemo spokojni po pitanju prava i sloboda sutra kad ovaj zakon stupi na snagu? Zahvaljujem.
Na naslov iznad člana 65. i član 65. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Član 65. ovoga zakona odnosi se na privremeno odobrenje. Mi smo smatrali da su i naslov i član 65. potpuno bespotrebni. Ovaj zakon je izgradio mehanizme kojima se ostvaruje odobrenje za pristup određenim informacijama. Privremeno odobrenje može da predstavlja samo mehanizam za manipulaciju i zloupotrebu, tim pre što je ono u rukama jednog čoveka, odnosno direktora Kancelarije. Direktor Kancelarije je lice koje će isključivo zavisiti od političke volje većine u Srbiji. Naše iskustvo sa političkom voljom većine zaista je neprijatno, naročito kad su stvari nacionalne bezbednosti i nacionalnih interesa u pitanju. Iz tog razloga smo smatrali da ovakav predviđeni mehanizam, poveren u ruke direktoru Kancelarije, koji će isključivo biti politička volja Borisa Tadića, i ljudi koji se bave bezbednošću, a sede oko njega, od Mikija Rakića, Saše Vukadinovića, Ivice Petrovića i tako dalje... Taj čovek će biti isključivo volja njihova. Znajući da se u Srbiji danas bave samo sa dve stvari, o čemu smo govorili u načelnoj raspravi, jure Ratka Mladića i postavljaju tužioce, mi smatramo da će ovde doći do zloupotreba i zato želimo da ovaj mehanizam izbijemo iz ruku direktoru Kancelarije. Hvala.
Na član 65. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospodin Palalić želi reč.
Ovaj član 65. u stvari govori gde treba da bude koncentrisana prava moć po ovom zakonu. Dali ste Vladi zaista velika ovlašćenja u domenu uređivanja postupka tajnosti podataka, propisivanja onoga što se tiče tajni i svega ostalog. E, ovde dolazimo do toga ko ima moć da, iako lice nije prošlo bezbednosnu proveru, dođe u posed tajnog podatka. Prvo, zašto uvodite pitanje bezbednosne provere? Valjda zato da, kao svaka normalna država, utvrdimo kakvi su rizici kod tog lica koje traži tajni podatak. Znači, to lice treba da prođe sve bezbednosne provere i da se proceni da njegova mogućnost da dođe do tajnog podatka neće ugroziti nacionalnu bezbednosti. Sad dolazimo u situaciju da neka lica mogu, iako nisu prošla kompletnu bezbednosnu proveru, da dođu do tajnog podatka. O tome odlučuje Kancelarija Saveta, ne Vlada, za koju smo u prethodnim članovima videli da ima niz ovlašćenja. Moć da se nekom da podatak, iako se nije procenilo koliko je to lice opasno po državnu bezbednost, na osnovu provere BIA, MUP-a, Vojnoobaveštajne agencije, jeste u rukama Kancelarije Saveta. Sada da vidimo šta je Kancelarija Saveta. Kancelarija Saveta u stvari preuzima sadašnji Savet za nacionalnu bezbednost, tj. ono što je kabinet predsednika Republike. Ovde se vidi kako se moć odlučivanja premešta izvan Vlade u krug ljudi koji su trenutno u predsedništvu Republike, oko predsednika Republike, jer i po članu 90. sam direktor Kancelarije bira se, istina, na predlog Vlade, ali po prethodno pribavljenom mišljenju Saveta za nacionalnu bezbednost. Sad možete da zamislite ovakvu situaciju: lice popunjava upitnik, pa mu tražite neverovatne stvari – da kaže da je pripadnik tajne službe, da je učestvovalo u paravojnim formacijama, da je pritisnuto ucenama. Niste sve to proverili, ali neko je u Kancelariji Saveta procenio da tom licu treba da damo neki tajni podatak. Ljudi, da li je moguće da ste ovo napisali? Da li je moguće da se takva moć da nekoj kancelariji Saveta koja će bilo kome, ko je možda i pripadnik vlasti, možda ministar ili direktor, ali je vrlo sumnjivo s kim je radio i šta je radio sa nekim stranim službama, dati podatak jer mu je to potrebno? Vrlo je opasan član 65. Ovo mora hitno da se briše. Inače, lica koja su ucenjena, koja su u kontaktu sa stranim službama, koja su možda u vlasti doći će u mogućnost da dođu do podatka koji može da ugrozi nacionalnu bezbednost, a tu moć dajete Kancelariji Saveta. Brišite ovo, ovo je vrlo opasan član. Hvala.
Gospodin Miloš Aligrudić ima reč.
O ovom istom amandmanu. Koristiću vreme grupe, naravno. Kao što je moj prethodnik rekao, ovo mora da se obriše. Prosto je neverovatno. Šta u ovom kontekstu znači „privremeno odobrenje“, u kontekstu ovog člana? Dakle, vi ćete nekom licu, pazite, ovde nije ni definisano to lice, to lice će definisati direktor Kancelarije Saveta, dati tajni podatak privremeno, ako oni za to smatraju da su ispunjeni uslovi, a onda, ukoliko se utvrdi da nije valjalo dati to privremeno odobrenje, valjda će ovaj to da zaboravi, sve što je čuo i video. Znate, resetuje se. Znači, privremeno mu date tajni podatak; desi li se da nije bilo uslova za davanje privremenog tajnog podatka, privremeno odobrenje za tajni podatak, onda će valjda to lice biti zamoljeno od strane direktora Kancelarije Saveta da izvoli zaboraviti ono što je čulo i videlo. Da li je to moguće? Kako je to moguće? Šta ste vi time hteli? Morali ste u obrazloženju zakona da nam detaljno... Znate, u obrazloženju zakona, zbog javnosti, da zna, postoji ono tzv. objašnjenje pojedinih odredaba instituta iz zakona. Tu se obično član zakona prepiše rečima onoga ko piše to obrazloženje, bez ikakvih detaljnih upoznavanja sa materijom. Da li biste bili ljubazni... Ministra nema ovde, naravno, a ko bi bio ljubazan da nam objasni o čemu je ovde reč i na koji način se državni interes ovde štiti u konkretnoj situaciji? Mi imamo beskrajno poverenje, blanko beskrajno poverenje u institut koji se zove direktor Kancelarije Saveta, koji će, eto tako, da izvoli i zato što je on procenio da nekome ko to traži dozvoli uvid u tajni podatak privremeno, ne bi li, ukoliko je pogrešio, a smrtni ljudi su tu da greše, izvoleo zaboraviti taj tajni podatak? Znate šta, najbolje bi bilo da vi ovaj amandman prihvatite, da likvidirate ovu odredbu zakona na ovaj način kako je napisana, pa kada nešto pametnije smislite, da se pogodi sa onim što ste zapravo hteli da kažete (kao što narod kaže - znate šta je pesnik hteo da kaže), onda to napišite, predajte Narodnoj skupštini Republike Srbije, pa da razmotrimo onda neke druge mogućnosti. Ovo što ste vi napisali ne samo da ne znači ništa, nego znači svašta, a to svakako nije dobro.
Na član 66. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Donka Banović.
Mislim da je već indikativno da je ministru u stvari neprijatno zbog toga što je podneo ovako loš predlog zakona i da zato ne prisustvuje ovoj raspravi, a da nije u pitanju to da ne voli da sluša kritike. Mislim da on nije ovde da brani svoj predlog zato što je digao ruke i neprijatno mu je, jer zna da će ovako loš predlog zakona u svakom slučaju biti izglasan, pa da on bar ne učestvuje u tome. Kao i prethodni član 65, i ovaj član 66. bi se mogao svrstati u opasne članove u ovom zakonu. Govori o upravljanju izveštajima bezbednosne provere. Organi nadležni za vršenje bezbednosne provere, prema ovom zakonu, dostavljaju Kancelariji Saveta izveštaj o rezultatima te provere. Oni tu popunjavaju i ovaj bezbednosni upitnik i daju preporuku o izdavanju ili uskraćivanju odobrenja. Ono što predlagač zakona nije predvideo, a mi smatramo da u ovom članu mora da stoji, jeste stav da se izveštaj koji sačini taj nadležni organ ne može koristiti u druge svrhe. Drugim rečima, taj izveštaj se ne sme ni na koji način zloupotrebljavati. U odgovoru od Vlade sam dobila objašnjenje da postoji Zakon o zaštiti podataka itd. Taj zakon smo u ovoj skupštini doneli pre nekih godinu dana. Međutim, ovo je vrlo osetljiva materija i ne može biti loše, čak bi popravilo ovaj zakon, da tu jasno stoji da se ti izveštaji ne smeju ni na koji način koristiti u druge svrhe. Hvala.
Na član 67. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman na član 67. je urađen i predložen u kontekstu amandmana na član 64. ovog zakona, koji smo pokušali da predstavimo nepostojećem predstavniku Vlade, i ima smisla ukoliko bi se prihvatio ovaj amandman na član 64, o kojem smo malopre govorili. Inače, da se ovaj amandman nije našao pred predstavnicima Vlade, ne bismo znali da za Vladu postoje podobni i nepodobni amandmani za razmatranje. Vlada je tako napisala u svom obrazloženju: „Vlada ne prihvata amandman, budući da je iz pravno-tehničkih razloga nepodoban za razmatranje.“ Možda je nepodoban zato što dolazi sa desne strane, ali ne može da bude nepodoban iz pravno-tehničkih razloga, zato što je podnet apsolutno u kontekstu amandmana o kojem smo malopre govorili. Nismo iznenađeni ovakvim stavom i ovakvim rečenicama iz Vlade. Želim da kažem u ime SRS, gospođo predsedniče, da je ovo nepoštovanje od strane ministara koji su ovlašćeni za današnju raspravu nepoštovanje Vlade ne samo prema predstavnicima opozicije i prema predstavnicima stranaka koji su podnosili amandmane, nego i prema vama kao prvom među nama jednakima, kako to vi često kažete. Čini mi se da je nepoštovanje prema vama koji ste prvi nadležni i u obavezi da sprovodite član 27. ovog poslovnika koji reguliše rad parlamenta, i koji je isti za sve učesnike u raspravi, a u ovom slučaju to su nepostojeći predstavnici Vlade. Ne želim da bilo šta inkriminišuće stavim na teret gospodinu koji danas sedi sa nama, ali, nažalost, on niti može da govori ovde, niti je u mogućnosti da prihvati neki od ovih amandmana. Mislim da su obrazloženja koja ste čuli u vezi s amandmanima na član 65. ovog zakona zaista bila prihvatljiva za svakog predstavnika Vlade. Čini mi se da je amandman na član 65, da li amandman DSS-a ili SRS-a, mogao da bude prihvaćen da smo danas u raspravi ovde imali nekog od predstavnika Vlade. U ime Srpske radikalne stranke apelujem na vas da iskoristite svoj autoritet i ovu praksu neodgovornosti i arogancije Vlade prekinete sa te pozicije, jer su oni dužni da poštuju ovaj dom, a ne da se mi upravljamo prema njihovim potrebama ili pre svega, rekao bih, hirovima.
Zahvaljujem. Na član 67. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Jovan Palalić ima reč.
Vidite, pored člana 65. član 67. je najopasniji član, ostavlja veliku mogućnost da Kancelarija Saveta, oni koji budu upravljali, ozbiljno zadire u ljudska prava i privatnost građana. Ja ću da pročitam stav 3. ovog člana: „Izuzetno, ako se iz izveštaja o rezultatima bezbednosne provere i preporuke za izdavanje odobrenja ne može utvrditi da li su ispunjeni zakonom propisani uslovi za izdavanje odobrenja fizičkom ili pravnom licu, ili je posle izvršene bezbednosne provere došlo do bitne izmene proveravanih podataka koja bi mogla biti od uticaja na izdavanje odobrenja, Kancelarija Saveta će zahtevati od nadležnog organa da izvrši dopunsku proveru, odnosno dopunu izveštaja i izradu nove preporuke...“. Postavlja se ključno pitanje. Nakon završene bezbednosne provere došlo je do određenog rešenja, doneta je odluka da određeno lice ima mogućnost pristupa podacima koji su označeni kao tajni, ali onda se kaže da Kancelarija Saveta pre naloga za dodatnu proveru dolazi do podataka da su ti proveravani podaci promenjeni. Kako je Kancelarija do toga došla? Kako je to saznala? Kojim tehnikama je to saznala? Ovo nije moguće bez permanentne provere određenog lica, čak ni posle donetog rešenja o izdavanju odobrenja. Ovde sa ovim članom 67. dolazimo u opasnost da jedno lice koje je u regularnom postupku po ovom zakonu došlo do određenog podatka bude pod permanentnom prismotrom bezbednosnih organa, bez odluke Kancelarije da se ta provera vrši i dalje. To znači da je svako sumnjiv, svako ko zatraži podatak je sumnjiv i permanentno je sumnjiv, a Kancelarija Saveta samo slaže te podatke, samo ih slaže i gomila. Kada ti jednom daju nekog za vrat, do kraja života ga imaš za vratom, čim si tražio neki podatak. Ovo je opasan član, ozbiljno zadire u ljudska prava i privatnost građana. Ovo je najgori deo ovog zakona. On svakom građaninu koji ima pravo da traži neki podatak daje jednog čoveka koji će da ga prati, da ga stalno prati dok taj podatak poseduje. Molim vas da ozbiljno razmislite i o članu 65. i o ovom članu 67, kako se ne bismo pretvorili u jednu špijunsku državu gde će svako svakog da kontroliše, a pogotovo ova moćna kancelarija Saveta, koju nismo videli na početku. Vlada je potpisivala akte, donosila uredbe, propisivala poslovnike i onda volšebno nestala. Onda se pojavljuje moćna Kancelarija Saveta, koja prikuplja podatke, daje naloge za praćenja, dopunske provere, bez provere daje podatke drugima. Ta kancelarija Saveta, koju će formirati sadašnji Savet za nacionalnu bezbednost, na čijem čelu je predsednik Republike, biće moćna institucija koja će da proverava ljude kada god joj padne na pamet. Zahvaljujem.
Na član 72. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Dragan Stevanović. Izvolite.
Ovaj amandman se odnosi na član 76, odnosno na naslov – produženje važenja odobrenja. Ovde je predlagač predvideo da Kancelarija saveta u pisanom obliku obaveštava imaoca odobrenja da može da podnese zahtev za produženje važenja odobrenja najkasnije šest meseci pre isteka tog odborenja. Našim amandmanom reč „može“ zamenili smo rečima „je dužan“. Znači, dužan je da podnese zahtev za produženje važenja odobrenja najkasnije šest meseci pre isteka važenja odobrenja. Obrazloženje je potpuno nesuvislo – Vlada ne prihvata amandman budući da se mogućnost obaveštavanja iz ovog člana odnosi na Kancelariju Saveta, a ne na imaoca ovlašćenja. Sasvim je svejedno na koga se odnosi. Ono na šta smo reagovali jeste činjenica da ste predvideli da nešto može, a ne da je dužan. Ako ste već našli za shodno da bilo koga, da li je to Kancelarija ili imalac informacije, na neki način u zakonu pomenete u kontekstu – može, smatramo da to treba da bude – dužan je, ili – u obavezi je. To je principijelni problem pisaca zakona u ovoj vladi, a to je da se princip obaveznosti nigde na jedan konkretan način ne primenjuje. Imali ste priliku to da vidite u raspravi o zakonu o ravnopravnosti polova, gde se ceo zakon svodi na to da treba, nastoji, može, moglo je i trebalo bi. Zato smatramo da ovde treba da bude jasno i konkretno. Ako se već za Kancelariju predviđa mogućnost da može da obavesti, onda neka bude da je dužna da obavesti; a ako nije dužna, onda neka ne bude i da može da obavesti. Hvala.
Na član 81. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Vučković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave VI amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman. Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč.
Na član 85, koji se odnosi na unutrašnju kontrolu, podneli smo amandman kojim smo predložili novi stav 3. koji kaže: „Organi javne vlasti nadležni za sprovođenje unutrašnje kontrole dužni su da dostave godišnji izveštaj o sprovedenim postupcima unutrašnje kontrole Kancelariji Saveta.“ Mi smo i u načelnoj raspravi kritikovali predlagača (to smo i danas iks puta ponovili) zato što je potpuno izopštio adekvatnu parlamentarnu kontrolu u primeni normi ovoga zakona. Iz tog razloga predložili smo da oni koji su nadležni za unutrašnju kontrolu godišnje podnose izveštaj o sprovedenim postupcima kontrole Kancelariji Saveta, kako bi Kancelarija Saveta u okviru svog izveštaja koji, po članu 88, podnosi nadležnom odboru mogla da obuhvati i podatke o sprovedenoj unutrašnjoj kontroli. Ovo je samo još jedan dokaz da je zakon poveren isključivo izvršnoj vlasti i da se uopšte ni u normativnom smislu, niti će se u faktičkom smislu sutra bežati od zloupotreba, kojima ovaj zakon daje prostor da se dešavaju. Još jednom, mi smatramo da zakon treba povući iz procedure. Ovakav model, koncept neće biti u funkciji adekvatnog tretiranja tajnih podataka, a s druge strane, onim organima javne vlasti koji će ovaj zakon primenjivati daje toliko slobodnog prostora za zloupotrebu i manipulaciju da to prosto izaziva neku dozu straha kod nas koji ćemo, ponavljam, biti pod udarom ovog zakona. Zahvaljujem.
Na član 87. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman. Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč.
Član 90. reguliše pitanje direktora Kancelarije Saveta, odnosno postavljanje i razrešenje direktora Kancelarije Saveta. U stavu 1. kaže: „Vlada postavlja i razrešava direktora Kancelarije Saveta, po pribavljenom mišljenju Saveta za nacionalnu bezbednost.“ Mi tražimo da pored Saveta za nacionalnu bezbednost svoje mišljenje u pogledu postavljanja i razrešenja direktora daje i odbor Narodne skupštine nadležan za odbranu i bezbednost. Vi kažete u obrazloženju da je Kancelarija Saveta služba Vlade. Mi to ničim ne sporimo, to je potpuno u redu. Dalje, vi kažete da je Vlada ovlašćena da postavlja direktora Kancelarije Saveta – i to je u redu, ni to ne sporimo ovim amandmanom. Neka Vlada bude ta koja postavlja i razrešava direktora, mi nemamo ništa protiv. Mi samo tražimo da se dopuni odredba koja govori o tome ko predlaže direktora. Dakle, da direktora predloži i nadležni Odbor za odbranu i bezbednost. Vlada dalje kaže u svom obrazloženju da kontrolnu funkciju Odbor za odbranu i bezbednost vrši tako što ministar jednom godišnje podnosi izveštaj ovom odboru. Ovo nema veze sa našim amandmanom. Niti smo mi to sporili, niti smo u amandmanu naveli da nije tako. Dakle, ova nesuvisla objašnjenja i obrazloženja Vlade zaista ničemu ne vode. To su, jednostavno, igre gluvih telefona; mi jedno kažemo u amandmanu, vi drugo obrazlažete. Delimično voljom naroda, delimično veštom interesnom kombinatorikom vi ste tamo gde jeste. I narod može kolektivno nekada i da pogreši, treba narodu oprostiti do sledećih izbora. Zahvaljujem.
Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 93. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandra Janković.
Suština ovog amandmana, kojim je predviđeno da se u članu 93. stav 4. briše, jeste da u uslovima krize, kada postoji ozbiljan budžetski deficit i odluka o smanjivanju broja zaposlenih u državnim organima, smatramo da je neopravdano da zaposleni u stručnoj službi Vlade, koja treba da se bavi primenom zakona, imaju u startu mogućnost uvećanja plata do 20% u odnosu na platu drugih državnih službenika i nameštenika čija su radna mesta razvrstana u istoj grupi. Ako bismo se rukovodili kriterijumom koji je naznačen u odredbi član 93. stav 4. ovog predloga zakona, a to je posebnost uslova rada, složenost i priroda posla, mnogim kategorijama zaposlenih, što u državnim organima, što u zdravstvu, školstvu, privatnom sektoru, takođe bi trebalo omogućiti povećanje plate za 20%. Jednostrana primena ovog kriterijuma na lica zaposlena u Kancelariji Saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka predstavljala bi svojevrsnu diskriminaciju.
Na član 95. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Gospodin Miloš Aligrudić ima reč.
Ovo je kruna svega u ovom zakonu. Član 97... Imam nekih pet minuta pa ćemo zbog javnosti da budemo što jednostavniji. Prvo ću pročitati član 97. On se odnosi na situaciju kada naša država treba da razmeni tajne podatke sa stranom državom, a to inače naša država može da radi isključivo na osnovu međunarodnog sporazuma sa drugom državom. Mi smo rekli da taj sporazum treba da bude ratifikovan, a ne samo potpisan, što predlagač zakona ne ferma dva posto. Dakle, mora da postoji jedan ugovor između nas i strane države da bismo mogli tajne podatke razmenjivati. Član 97. kaže kada i u kom slučaju možemo tajne podatke sa stranim državama razmenjivati i ako nema tog ugovora. Kaže ovako: „U krajnje nepovoljnim političkim, ekonomskim ili odbrambeno-bezbednosnim okolnostima za Republiku Srbiju i ako je to neophodno radi zaštite interesa iz člana 8. stav 2. ovog zakona, na zahtev organa javne vlasti Kancelarija Saveta“, već pomenutog, „razmenjuje tajne podatke...“ itd. Prvo ćemo ovo manje značajno, u suštinskom smislu, a u formalnom smislu katastrofalno. U članu 97. ste rekli da će ta razmena podataka između ostalog moći da dođe u obzir i ako je to neophodno radi zaštite interesa iz člana 8. stav 2. ovog zakona. Onda, ne budem lenj, otvorim član 8. stav 2. ovog zakona, koji kaže ovako: „Podaci iz stava 1“, misli se na tajne podatke, „odnose se naročito na...“, pa se navode četiri oblasti na koje se odnose ti tajni podaci. Kakvih interesa? Kakva zaštita interesa iz stava 2. člana 8? O čemu pričate? Nije ministar tu, tu je čovek iz Ministarstva, da li ste pogledali ovo što ste napisali? Kako je moguće ovo? Kako je moguće da napišete odredbu koja se ni na šta ne odnosi, kada je reč o članu 8. stav 2? Uzmite Predlog zakona, čoveče, i pogledajte, pa recite ministru šta ste mu napisali. Kakvi interesi? Tamo se opisuju oblasti iz kojih se crpi ideja da mogu sadržati tajne podatke. Kakvi interesi? To ne postoji. Sada hajdemo na ovo prvo – kada se mogu razmenjivati tajni podaci. Vi kažete da se tajni podaci, bez ugovora, sa stranom državom mogu razmenjivati u krajnje nepovoljnim političkim, ekonomskim ili odbrambeno-bezbednosnim okolnostima za Republiku Srbiju. Odlično. Znači, onog dana kada stupi na snagu ovaj zakon vi možete odmah, bez međunarodnih ugovora, razmenjivati ove tajne podatke sa stranom državom, zato što svako razuman i normalan u ovoj državi ceni da se mi upravo nalazimo u krajnje nepovoljnim političkim, ekonomskim i bezbednosnim okolnostima za Republiku Srbiju. Zar nije tako? Šta sa Kosovom i Metohijom? Da li je to deo teritorije Srbije ili nije? Ako je to deo teritorije Srbije i čini supstrat bezbednosnog okruženja u kome se mi nalazimo, hoćete reći da to nije krajnje nepovoljna bezbednosna okolnost za Republiku Srbiju? Hoćete li da kažete da nam u ekonomskom smislu u državi cvetaju ruže u ovom trenutku? Hoćete li da kažete da se ne povećava drastično stopa nezaposlenosti? Hoćete li da kažete da se u ovom trenutku ova ista vlada u kojoj vi sedite ne priprema da otpusti tri-četiri hiljade ljudi iz državne administracije, i to po principu – likvidirajmo ih budzašto, da bismo zadovoljili MMF, bez ikakvog plana i ideje šta bismo sa njima radili, bez ikakvog plana realnih potreba za državnu administraciju? Hoćete li da kažete da su to povoljni ekonomski uslovi? Mi se upravo nalazimo u nepovoljnim ekonomskim uslovima. Šta su nepovoljni politički uslovi? Ako vi ne znate, ja ću da vam kažem. Nepovoljni politički uslov za Srbiju, krunski, jeste Boris Tadić. To je nepovoljni politički uslov za Srbiju. Mi se nalazimo u toj vrsti nepogode, političke nepogode, koja se zove vlast Borisa Tadića. Šta ćemo sada? Samim tim što je Boris Tadić, kao elementarna politička nepogoda, na vlasti, on je time već stvorio preduslov da njegova vlada može da razmenjuje tajne podatke bez međunarodnih ugovora sa stranom državom. Da se ovo ne bi ovako tumačilo, kako se može lako izvrnuti cela priča, onda vam je pametnije da se napiše ovaj član drugačije, onako kako smo mi predložili. On bi glasio, ako imate taj amandman – razmena podataka bez zaključenog ugovora (parafraziram) sa stranom državom može se vršiti samo u uslovima ratnog stanja, stanja neposredne ratne opasnosti ili vanrednog stanja. Tu razmenu podataka ne bi vršila nikakva kancelarija ili savet, nego bi to morala da vrši Vlada ili organ koji je određen merama koje su usvojene u skladu sa Ustavom Republike Srbije, recimo merama o uvođenju ratnog stanja ili vanrednog stanja u državi. Kakva kancelarija? O čemu vi pričate? Vi biste morali da naučite prvo nomotehniku, znači, način pisanja propisa, da biste znali kada jedan član pišete na šta ćete se pozvati u drugom članu. Vi prvo to niste uradili. Smešno je to što ste vi napisali, završavam ovim. A što se tiče smisla same odredbe i onoga što ste vi napisali, kad i u kojim okolnostima mogu da se razmenjuju tajni podaci sa stranim državama, to ne da je smešno, nego je i direktno opasno.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Stevanović ima reč.
Vrlo kratko ću. Delimo mišljenje sa kolegama koje su potpuno obesmislile ovaj član 97; zaista, on to i zaslužuje. U načelnoj raspravi Srpska radikalna stranka je ukazivala da će zbog ovakvog koncepta i suštine zakona vlast uspeti da da legitimitet i da legalizuje sav tendenciozno proizvedeni haos u oblasti postupanja sa tajnim podacima i u oblasti bezbednosti ove države. Konkretno, ovaj član zakona će dati legitimitet svim narednim političkim i bezbednosnim bahanalijama ove vlade i njenom odnosu sa Haškim tribunalom i sa drugim međunarodnim organizacijama i institucijama koje su izuzetno, izuzetno antisrpski nastrojene. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Saša Maksimović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, moram da se vratim na član 95, s obzirom na to da ste ga onako brzo pretrčali, ne dajući mi priliku da se javim. Amandman koji je podnela Poslanička grupa Napred Srbijo - SNS odnosi se na centralni registar tajnih podataka. Ovo je još jedan pokazatelj da ministar, gospođo predsednice, mora biti prisutan, jer amandman je prihvaćen, ali vi to niste rekli. Radi se o amandmanu na član 95.
Amandman je prihvaćen.
To vi niste rekli, pa je ostalo nedorečeno, s tim da sam morao to da kažem. Hvala.
Zahvaljujem. Vlada je podnela amandman, sa ispravkom, kojim se dodaje naslov i član 97a. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman sa ispravkom. Na član 98. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 109. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Završili smo rad za danas. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 92 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Momo Čolaković, Miletić Mihajlović, Mladen Grujić i Milica Radović. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, gospodina Nebojše Bradića, ministra kulture, prisustvuje i Nataša Vučković-Lesandrić, pomoćnik ministra kulture. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SLOBODNOM PRISTUPU INFORMACIJAMA OD JAVNOG ZNAČAJA (pojedinosti) Gospođa Vjerica Radeta će biti ovlašćen predstavnik SRS-a po ovim tačkama. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić; Vjerica Radeta, Aleksandra Janković; zajedno, Jovan Palalić, Miloš Aligrudić i Milica Vojić-Marković; Vladan Jeremić, Dušan Marić, Dragan Stevanović, Marina Toman; zajedno, Zoran Antić, Saša Maksimović i Oto Kišmarton; Vlatko Ratković, Boris Aleksić, Momir Marković, Milan Avramović, Aleksandar Martinović; zajedno, Vesna Pešić, Judita Popović i Nebojša Ranđelović, kao i Zaštitnik građana. Narodni poslanici Jovan Palalić, Miloš Aligrudić i Milica Vojić-Marković su, pisanim putem, povukli amandman koji su zajedno podneli na član 8. Primili ste Izveštaj Odbora za kulturu i informisanje i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Saša Maksimović ima reč. Izvolite.