Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Dušan Proroković, Vojkan Tomić, Dejan Stojiljković, Miroslav Petković, Miroslav Janković i Miodrag Stamenković. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POSEBNIM OVLAŠĆENjIMA RADI EFIKASNE ZAŠTITE PRAVA INTELEKTUALNE SVOJINE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović, Meho Omerović, Mileta Poskurica, Zoran Mašić, Milovan Radovanović, Nemanja Šarović, Zlatan Jovanović, Nataša Jovanović, Gordana Pop-Lazić, Zoran Krasić, Branislav Rankić, Milan Stevović, Vjerica Radeta, Paja Momčilov, Sreto Perić, kao i Odbor za finansije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Milan Parivodić, ministar u Vladi Republike Srbije ima jedan manir po kome je zaista izuzetak. Ovi drugi mogu da pogreše, ne moraju, ali on ima takav običaj, pokazalo se i sada kada je ovaj zakon u pitanju da nema izveštaja Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. To što ste vi, gospodine ministre, uvek orni i raspoloženi da posle svakog poslanika izađete i prokomentarišete našu primedbu, odnosno uloženi amandman SRS, u redu je. Nekada odete u neku širu političku formu, opet to je vaše pravo, vi ste ministar u Vladi, ali zaista nije u redu da nemamo napismeno izveštaj Vlade Republike Srbije sa obrazloženjem zbog čega se amandmani ne prihvataju. Nama je to veoma važno da bismo pre nego što izađete da kažete, a vi se uvek javljate posle našeg obrazloženja, pročitali šta je to Vlada nama odgovorila i sa čime se ne slaže u našem amandmanu. Podneli smo određeni broj amandmana na ovaj zakon da bismo popravili njegov kvalitet i ne vidimo razloga da sada moramo da hvatamo beleške ili da slušamo šta treba da kažete. Može da se desi situacija da vas usred rasprave pozovu hitno da odete u Vladu, a ovaj mladi gospodin pored vas ne može da izađe za govornicu i da nam kaže zbog čega se taj i taj amandman ne prihvata. To nije dobro i nije u redu. Nije ovo zakon koji je napisan juče ili prekjuče, naši amandmani, pa niste imali vremena. Dobili smo samo mišljenje Zakonodavnog odbora, koji radi kako radi, obično na ivici kvoruma, ali zašto je vama bio problem da nam u ime Vlade Republike Srbije date odgovor na podnete amandmane, da to imamo kao dokument i da tu lepo stoji u jednoj, dve rečenice ili više zašto se amandmani ne prihvataju. Trebalo je da sačekate i da odložite početak rasprave o pojedinostima dok ne dobijemo pismeni izveštaj Vlade. Doduše, po našem poslovniku možemo i na ovakav način da razgovaramo, ali tako na brzinu i kroz mnogobrojne zakone koji su prolazili u periodu unazad šest godina i za vreme DOS-manlijske vlasti uvek se i predsedavajuća pravdala time da može po Poslovniku, idemo bez izveštaja Vlade. Treba nam taj zvanični dokument i red je da nam odgovorite zašto to nemamo, šta su radile vaše službe, vaše ministarstvo, kome je bilo teško to da napiše.
Ministar se na sednici Odbora za finansije, koja je održana juče, izjasnio o svakom amandmanu pojedinačno. Ako ministar ima još neko dodatno objašnjenje... Nema. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno, krenuli smo od početka kada smo govorili o ovom zakonu i u načelu, zapravo govoreći o tome koliko nema naročito jake zakonske prerogative, da pokušamo da ovo štivo na bolji način uredimo, popravimo, uglavnom sa aspekta da pravu intelektualne svojine damo posebno mesto i poseban značaj. Teško se oteti utisku iz člana na koji se odnosi amandman, iz člana 2. stav 1. gde u integralnom predlogu stoji – odredbe ovog zakona primenjuju se na proizvodnju, promet, upotrebu i držanje robe i na pružanje usluga. Dakle, prilično banalno vuče na ekonomsko-finansijsku sferu, na činjenicu da li nešto košta, da li je neko finansijski i materijalno oštećen i vulgarnu konstataciju da se zapravo radi o robi, da se sve jednostavno podvodi pod robu. Ono de facto i sama knjiga, autorsko delo te vrste ili srodna prava koja se izvlače iz važećeg zakona Republike Srbije i Crne Gore možda bi mogli da se na neki način podvedu pod ovo, ali nema nikakvog razloga, jer mi nismo intervenisali u članu, osim jedne rečenice koja bliže određuje član i njegov prvi stav – korišćenje autorskih prava iz oblasti stručnih publikacija. To je nekako bila najmanja moguća intervencija, da ipak na određen način stavimo do znanja velikom broju ljudi koji se bavi u veoma teškim prilikama naučnim radom, izdaje stručne publikacije koje su dostupne javnosti u ovoj ili onoj varijanti i koje su dostupne i rukama plagijatora poput nečega o čemu će govoriti naši poslanici kasnije. Reč je o profesoru Liliću koji je skinuo zaista, virtuelno odradio veliki deo teksta naučnika koji je već pokojni, koji nije bio u stanju da se tome suprotstavi itd. Ovaj zakon se ne dotiče ni takvih zloupotreba i konstrukcija, ne daje mogućnost onome ko uoči takvu nepravilnost, sem da je autor ili nosilac prava pa da onda krene preko inspektora da traži zaštitu. Pokušali smo, koliko je to bilo moguće u ovakvoj konstrukciji zakona, da to popravimo uvodeći neke druge institucije, neka druga ministarstva, neke druge organe, kako u Predlogu zakona stoji, dajući njima nadležnost da u tome intervenišu, ali naravno, nismo bili u poziciji, niti je to moguće, da se koncept zakona promeni, da neposredno građanin, čovek koji uoči takvu nepravilnost, a da pri tom nije nosilac autorskog prava, može da interveniše. Zato mislimo da nije na odmet da se nađe ovakva izmena u stavu 1. člana 2, te da se na taj način dobije jedan kvalitet ovog zakona i mogućnost da se intelektualno pravo, kad se radi o knjizi, udžbeniku, stručnoj literaturi druge vrste u koju se ulaže velika količina intelektualnog rada i truda, obično nenagrađena, zaštiti od ma kakvog plagijatorstva. Plagijatorstvo, ne samo zloupotreba protivno pravilima u kojima izvorni citat, izvorna fotografija, informacija, mora da se prikaže, nekada i sa odobrenjem autora, jer nekada ne možete preuzeti nijednu sliku iz udžbenika, kako je to na zapadu regulisano, ako nemate odobrenje i saglasnost autora, urednika knjige, grupe autora itd. Osobito je to bitno kada je grupa autora nosilac nekog stručnog dela, neke publikacije; onda tu imate često podeljene probleme, jer neko bi intervenisao, neko ne bi. Mogućnost kontrole zloupotrebe ili neovlašćene upotrebe u kreiranju nekog drugog stručnog dela postoji ako se radi o doktoratima, o pisanju knjiga, kroz tzv. recenzije i mentorski rad. Naravno, pitanje je da li često i mentor odradi svoj posao do kraja, ali to ne možete zakonom regulisati, ne možete vi slati inspektora mentoru da proverava. Potpuno smo svesni da takva preporuka ne bi nikuda vodila, da proverava da li je moguće pronaći nekakvu takvu krađu, ali za vreme dok je na javnom uvidu, javnoj raspravi, može se dogoditi da neko primeti plagijat, da neko odradi nešto, ali ako kažete roba, teško bi bilo prihvatljivo reći da je magisterijum, doktorat roba, neka stručna publikacija, pa u robi nađen defekt i feler, pa onda može da interveniše inspektor. Dakle, jedna suptilnija kontrola je moguća i onda sve to treba uvesti u zakon, dakle kao jednu nedvosmislenu oblast odakle se mogu crpiti kasnije nadležnosti. Zato mislimo da je prilika, možda će ministar i sam, iako ne znamo kakav je stav Vlade, konačno, ministar je predstavlja, da da svoje mišljenje, da se izjasni. Mislimo da ne bismo povredili smisao i suštinu ovog zakona tom jednom rečenicom od nekoliko reči, koja pravi apoziciju na sve ovo i određuje bliže i dopunjuje. Ipak deluje više za trgovinsku nadležnost, trgovinsku inspekciju, kako ste vi to i dali, jer su to nadležni organi koji će ovde biti. Ovo je malo drugačije, jedna suptilnija kontrola, gde ćemo videti kasnije Ministarstvo nauke, Ministarstvo prosvete i kamo sreće da nekada jesu imali ma kakve nadležnosti, jer se ne bismo susretali sa plagijatima sa kakvim smo se susretali. Naravno, niko nikada nije ništa odradio. Postoji mogućnost osporavanja doktorske teze, ali to se uglavnom dešava kada su revolucionarni prevrati, 5. oktobra ste to pokušali, a tu valjda ima i vas iz ostatka onog DOS-a, znate kako je to išlo po univerzitetima, kako su se tražile revizije naučnih stručnih zvanja, kako su mnogi ljudi izgubili svoje pozicije, kako su naknadno radovi vrednovani nekim drugim ocenama. To je bilo vreme koga se sećamo i zalažemo se da se nikada ne ponovi. Srpska radikalna stranka nikada takvim drakonskim merama, kada osvoji vlast, ne bi ni krenula da ispituje šta je ko napisao u periodu od pet ili deset godina. Tada smo uočili jedan sasvim jasan plagijat, o kome će govoriti drugi poslanici. Videćete da se tu ništa nije moglo promeniti, tu je bilo faktički pokradeno jedno delo, prepisano, stavljeno ispred sebe, kao da je čovek koji je pisao autor onoga što je izrečeno. To jeste težak mehanizam zaštite, ovo su možda početni koraci dok se ovaj zakon ne napiše kao zakon koji jeste izvorni zakon Republike Srbije i koji nije zakon koji će omogućiti primenu nekakva tri zakona državne zajednica Srbija i Crna Gora, dakle kao nekakav zakon o primeni zakona, nekakvo uputstvo stručno, jer inspektori koji budu radili na terenu moraće sigurno da imaju kod sebe i ova tri zakona državne zajednice. Šta će tek sve biti sa državnom zajednicom, kakve će biti pozicije tih zakona, da li se moglo sačekati, sve će se to znati, pa se onda donese jedan zakon, dakle naš zakon o autorskim pravima, tek tada ga treba doneti i onda ćemo videti šta možemo da uradimo, jer i kaznene norme se crpe po osnovu ovog zakona, a zapravo regulisano je sve zakonom koji mi uzimamo kao osnov za donošenje ovog. Dakle, hoću da privedem kraju svoju diskusiju i da zamolim ministra da jednostavno ovakav naš amandman prihvati. On neće kasnije u drugom delu amandmana povući ništa specifično što bi dovelo u pitanje duh zakona i da onda to posle ne bi bilo po volji onima koji su eventualno ovakav zakon naručili. To su uglavnom bile intervencije koje ne bi trebalo, čak i da se nađu u nekoj meri, dakle, da su pomenute, više kroz kaznene odredbe člana 38. i tu se više vidi... U članu 38, ako pogledate autorska prava, kao da su napisali: disketa, muzički CD, pozorište, predstava, film, i onda se u svesti običnog čoveka budi nešto pa kaže – dobro, to je da zaštitimo muzičare, da zaštitimo američku produkciju, druge koprodukcije koje rade na ovim terenima, da stvorimo osećaj pravne sigurnosti za nekoga sa strane, pa i za neke uticajnije lobiste sa našeg tržišta. Naravno, vidi se zašto uticajniji, gde to može da se izvuče, a govorili smo u opštoj diskusiji kada smo pričali u načelnoj raspravi kako se može inspektor pozvati da se uveri na licu mesta da zaista postoji prekršaj u smislu zloupotrebe tuđih intelektualnih prava. Uvođenje ovog dela, čak i ako bi to bilo nešto paralelno i nešto već viđeno, ne bi otežavalo ni pravnu, a ni jezičku poziciju ovog zakona, a mislimo da bi bilo koristi i skrenulo bi pažnju onima koji pokušavaju i dalje da sve to urade, da zloupotrebe tuđa naučna i stručna dostignuća. Hvala.
Reč ima ministar Parivodić.
Da budemo efikasni: prvi amandman u vezi sa članom 2. stav 1. odbijam, jer stavlja jedan aspekt autorskih prava ispred svega i zbog toga je sistemski loš i zato ga odbijam. Amandman 2 koji se odnosi, vaš amandman, ja to da bih bio efikasan, znači, njega prihvatam. Dobro, u redu je, ako hoćete da pričate, ja prihvatam amandman, u redu je.
Reč ima poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da je resorni ministar gospodin Parivodić i profesor Pravnog fakulteta i samim tim što je doktor nauka i profesor (izabraće ga ako ne padne Vlada) i s obzirom da se radi o zakonu o zaštiti i autorskih prava, ja sam očekivao, obzirom da smo imali zakon o zaštiti autorskih prava, od ministra da odmah pokrene na Pravnom fakultetu pitanje odgovornosti najvećeg plagijatora koji se ikada pojavio. Doneo sam dve knjige koje je profesor dr Vojislav Šešelj izdao još 2000. godine. Jedna se zove "Univerzitetski profesor Stevan Lilić kao podli i prljavi plagijator", a druga se zove "Stevan Lilić kao intelektualna uzdanica aktuelne buldožer revolucije". Možda je naslov ove druge knjige razlog što nije podli i prljavi plagijator Stevan Lilić do sada kažnjen za najveću krađu. Dame i gospodo narodni poslanici, sve krađe su krađe, ali krađa intelektualne svojine je najgori oblik lopovluka i krađe, pogotovo kada se radi o krađi intelektualne svojine od čoveka koji je davno umro i ne može da se brani. Stevan Lilić je iz knjige koja se zove "Administrativno pravo" – a to je delo profesora Laze M. Kostića, čoveka koji je u krajnjoj bedi u izbeglištvu umro zahvaljujući ovoj državi iz nekog ranijeg perioda i ostavio ogroman opus – ukrao i prepisao sve, ima nekih izmena, videćete kada budem nešto čitao. On je tu knjigu "Administrativno pravo" pretvorio u "Upravno pravo", ne zbog toga što je on to smislio, nego zbog toga što se sam predmet posle toga tako zvao. Da iskoristim ovo vreme da vam pročitam samo jedan deo i da vidite dokle su intelektualni dometi ove prljave lopuže Stevana Lilića. Laza M. Kostić u "Administrativnom pravu" kaže ovako, a samo jedan deo ću da vam pročitam... Inače, izvinjavam se što prekidam, čitaću sve ove delove i do kraja koristiti svaki trenutak kada ostane po odbrani amandmana nekog od naših poslanika, da vas ubedim da je ovaj odavno trebalo da zaglavi zatvor. Ovako kaže Laza M. Kostić: "Što se tiče ocene zakonitosti upravnih akata, svaki pokušaj poveravanja te funkcije višim upravnim organima ostajao je bez uspeha". Stevan Lilić, kao "intelektualna uzdanica buldožer revolucije" u ovu rečenicu ubacuje reč "međutim", pa kaže ovako: "Međutim, što se tiče ocene zakonitosti upravnih akata, svaki pokušaj poveravanja te funkcije višim upravnim organima ostajao je bez uspeha". Alal mu nauka. Laza Kostić dalje kaže: "Istina je da, ukoliko je upravni organ viši, sve veći broj ima funkcionera sa pravničkim obrazovanjem, ti pravnici treba da su solidnije spreme i veće savesnosti neko oni niži". Stevan Lilić, pošto mu je nestalo stvaralačkog i naučnog nadahnuća, dalje prepisuje od reči do reči, od tačke do tačke, pa kaže: "Istina je da, ukoliko je upravni organ viši, utoliko ima sve veći broj funkcionera sa pravničkim obrazovanjem, ali ni oni ne mogu nikada ostati na čistom terenu prava", kaže Stevan Lilić i ostade živ. Imali smo prilike da nam on bude narodni poslanik. Gospodine ministre, čudim se ovoj vladi, kad već prepisujete ove zakone sa zapada, zašto ne angažujete Stevana Lilića sve da vam prepiše? Jednostavno, čovek zna da radi posao. Doduše, možda treba da prevodi, pa morate prevodioca da mu nađete. Dokazan majstor, dve knjige dokazuju koji je to "intelektualac". Dalje, kaže profesor Laza Kostić: "Opasnost je velika da pravne obzir ne žrtvuje delimično ili u potpunosti obzirima političkim", a onda ovaj "intelektualac" kaže: "Velika je opasnost (nije: opasnost je velika) da pravne obzire ne žrtvuje delimično" itd. Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da će ministar Parivodić u toku današnjeg dana konsultovati ministra Stojkovića i ministra Jočića i da će sutra, ukoliko budemo radili, ako ne, onda preko sredstava javnog informisanja, da nas taj trio obavesti da je "intelektualna veličina" dobio jednokrevetnu sobu u zgradi u Bačvanskoj, da mu ne bi smetali ostali dok svoje nadahnuće ne prenese na papir. Ministre, jeste da vam je kolega, ali pošto gospodin Krasić reče da vas još nisu izabrali, eto vam prilike, isterajte Lilića i otvoriće se slobodno mesto da vi dođete.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 6. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora prihvatio amandman. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Mileta Poskurica, zatim Zoran Krasić.
Gospodine ministre, dvoumio sam se da li da izlazim, jer ste javno rekli da taj amandman prihvatate. To je drugi po redu radikalski amandman. Ako ne prihvatate, mi ćemo pokušati da vas uverimo da je potrebno da ga prihvatite. Naime, u opisu organa koji vrše kontrolu zloupotrebe ili efikasne zaštite prava intelektualne svojine, gde ste pobrojali nekoliko ministarstava i Radiodifuznu agenciju, a mislim da je ovde najvažnije da li neko nešto tuđe emituje ili reemituje, a videli smo koliko je efikasna, cela Srbija se trese od efikasnosti te institucije, hteli smo da uvedemo još dva ministarstva za koja mislimo da imaju jednako pravo kao i Ministarstvo zdravlja, po očekivanoj efikasnosti i učestalosti njihovog delovanja, ili će možda teorijski biti i veće potrebe da oni intervenišu povodom onoga što smo hteli da istaknemo, da damo osobiti aspekt zaštiti intelektualne svojine. Evo, sačekao sam da završite razgovor, gospodine ministre. Čuo sam, javnost nije, ministar se uglavnom tempira da li će prihvatiti ili neće ne po vrednosti amandmana, nego po tome da li ga mi napadamo ili ga ne napadamo. Niko ga nije napao, ovde je jedan normalan razgovor. Amandmani ne kvare smisao zakona, ne kvare ništa. Ali, ako se vlast postavlja prema amandmanima zavisno od toga da li je neko mazi, pazi, tetoši ili napada, red je i da javnost čuje. Svi su čuli, samo što su mikrofoni jednosmerni, pa nije javnost mogla da čuje, a ja to verodostojno prepričavam, jer svedoka je, bar ovaj deo sale koji je čuo šta ste vi rekli. Nemamo mi ništa protiv, ništa vi nemojte da prihvatite, menjaćemo mi te zakone kad dođemo na vlast, pa će to zaista ličiti na zakon, a ne na uredbu, a vi koristite inat. Šta je suština? Suština je da uvedemo dva ministarstva. Imalo bi logike da udžbeničku, stručnu literaturu i ostali osetljivi deo intelektualne svojine mogu u datim prilikama njihovi inspekcijski organi da pažljivije proprate i da blagovremeno intervenišu. Ne očekujemo da bi samo trgovačka inspekcija ili neka druga inspekcija, kada vidi da se nečiji udžbenik prodaje na ulici ili pored fakulteta, u auli, kao neverna, loša ili nevešta kopija, deluje kao roba, mogla da zapleni robu. Hoćemo da damo veći značaj tom delu intelektualne svojine, nego prostoj činjenici da je tu reč o robi i da je to količina od 50-60 plagiranih Braunvalda ili ovoga ili onoga. Mislimo da je to osetljiviji segment, gde su ljudi sa iskustvom te vrste, gde bi mogli, makar i na posrednu persuaziju korisnika te stručne literature, dakle odgovornih studenata, onih koji poštuju tuđe pravo, naučili od svojih profesora i normalnih mentora da poštuju tuđa prava i iskustva, da kažu – profesore, to i to vam je neko skinuo, imate to, pa vidite nekako, učinite da inspektor, kobajagi po službenoj dužnosti, dođe. Dozvoljavamo da ste tako nešto zamislili po Predlogu zakona. Kad ne mogu da intervenišem ja koji to uočim, nego mora inspektor umesto mene, a nije moje delo, očito da je ukradeno kolegino delo, onda je tu kraj priče. Kako onda motivisati inspektora da se digne sa stolice i da dođe, makar trgovinski; neće, on će da juri nešto drugo. Hteli smo to da uradimo, da i druga dva ministarstva ... (Milan Parivodić, sa mesta: Prihvatam amandman.) Hvala vam, gospodine ministre.
Ministre, izađite za govornicu.
Znači, prihvatam amandman Srpske radikalne stranke na član 6. koji daje nadležnost ministarstvu nadležnom za poslove prosvete i sporta, preko prosvetne inspekcije, i ministarstvu nadležnom za nauku i tehnološki razvoj, preko inspekcije. To prihvatam. Međutim, pošto je Odbor za finansije takođe dao nadležnost jednim drugim amandmanom finansijskoj inspekciji i poreskoj policiji, onda će se samo numeracija promeniti, da se uključi i finansijska policija i poreska inspekcija, kao posebna stavka, pored ove četvrte i pete. To samo treba redakcijski da se uklopi.
To je moguće tehničkom redakcijom, jer se prihvataju dva amandmana koja nisu u suprotnosti. Jedino je problem u numeraciji. Onda će se prilikom tehničke redakcije, kad zakon bude usvojen, samo evidentirati. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu koji je ministar prihvatio? (Ne.) Narodni poslanik Sreto Perić podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 8. doda novi član 8a. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što ministar kaže da prihvata i ovaj amandman koji sam ja podneo, moj amandman glasi da se posle člana 8. doda član 8a, jer je on u vezi sa prethodno prihvaćenim amandmanom, želim da kažem samo nekoliko reči. Srpska radikalna stranka je na ovaj zakon podnela ukupno 13 amandmana i bila je prava nebuloza juče od strane jednog poslanika kada je rekao da SRS podnosi amandmane kojim se traži brisanje nekih članova, osporava se obim zakona pa se kaže da je premali, pa preveliki. Naprosto, to apsolutno nije tačno. Evo, videli ste da je i ministar, iako je u jednom momentu rekao da od načina obrazlaganja amandmana zavisi da li će ga on prihvatiti ili ne, prihvatio ovaj prethodni amandman, odnosno amandman na član 6. gde narodni poslanik Paja Momčilov predlaže da se pored već predviđena četiri organa (tri ministarstva i Republička radiodifuzna agencija) doda nadležnost za još dva ministarstva, odnosno inspekcijske organe tog ministarstva, pa pretpostavljam da će prihvatiti amandman na član 8a i član 9a takođe. Koliko poslanička većina koja podržava Vladu prati rad Skupštine, odnosno zakonske predloge i amandmane, moglo se videti kada je prekjuče gospođa Vjerica Radeta, poslanik SRS, imajući u ruci mišljenje Vlade Republike Srbije o amandmanima na Zakonik o krivičnom postupku rekla da nema i niko iz reda poslanika koji podržavaju ovu vladu nije rekao da ima. Ona je samo htela da proveri sa kojom pažnjom poslanici skupštinske većine prate ono o čemu je ovde reč. Od ukupno 13 amandmana koje je podnela poslanička grupa SRS samo jedan amandman glasi da se član briše, a to je gospođica Nataša Jovanović podnela amandman na član 22. i naravno ona će to komentarisati kada to bude stiglo na dnevni red. Tim članom se pospešuje plagijat i da bi se to izbeglo ona je predložila da se taj član briše. Što se tiče svih ostalih amandmana, ima se namera popraviti tekst ovog zakona. Naime, nismo osporili kada je ministar u analizi efekata ovog zakona rekao da bi uvođenje novih inspekcijskih organa prouzrokovalo naknadne troškove, novu obuku za inspekcijske organe koji bi kontrolisali ovu oblast. Tu je ministar, moram da kažem, bio u pravu. Ali, predložili smo, da bi se ovo efikasnije štitilo, da se da u nadležnost Ministarstvu za prosvetu i sport, kao i Ministarstvu za nauku i tehnologiju da njihove inspekcije mogu kontrolisati ovaj deo. Srpska radikalna stranka ima nameru, pre svega, da zaštiti autore, odnosno prava autora i da zaštiti državu Srbiju, odnosno preko organa vlasti da se spreči odliv sredstava koja bi se ubrala po osnovu poreza i drugih primanja za Republiku Srbiju. Pretpostavljam da je ministar prihvatio ovaj amandman, jer nema logike da se prihvati amandman na član 6, gde se utemeljuje nadležnost Ministarstva za prosvetu i sport, a da ovaj, kada dodajemo samo koje su nadležnosti, ne bude prihvaćen. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Periću. Za reč se javlja narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite. Izvolite, gospodine ministre.
Znači, 8a sam prihvatio. E sad, imamo dva konkurentna 9a, koji nisu u suprotnosti, tako da ovaj 9a iz Odbora za finansije prihvatamo prirodno, a ovaj amandman SRS prihvatamo isto, kao 9b. To je cela promena u numeraciji, jedan je 9a, a drugi je 9b i prihvatamo ga u celosti.
Hvala, gospodine ministre. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanik Zlatan Jovanović podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 9. doda novi član 9a. Ministar se izjasnio da prihvata taj amandman. Da li neko želi reč? Prihvaćen je amandman, hoćete dodatno obrazloženje? Izvolite, gospodine Markoviću.
Stevan Lilić, uzdanica Pravnog fakulteta, nije samo profesora Lazu M. Kostića prepisivao. Profesor Stevan Lilić je prepisao i profesora Milkova, a sada vidite sa koliko je tu stvaralačkog nadahnuća pristupio: recimo, kod profesora Milkova na strani 39. udžbenika – u pitanju je parlamentarizam u kome prednost ima vlada, upravna i izvršna vlast su objedinjene u jedinstvenu egzekutivu. Lilić je doduše promenio, nije na 39, nego je na 174. strani njegove knjige, piše ovako – u pitanju je parlamentarizam u kome prednost ima vlada, upravna i izvršna vlast su objedinjene u jedinstvenu egzekutivu. Ako ste zapamtili rečenicu koju sam malopre pročitao i ovu rečenicu, do u tačku se slažu. Kaže profesor Milkov dalje – ovlašćenja savezne vlade su, za razliku od savezne skupštine, u velikoj meri proširena u odnosu na ranije stanje. Savezna vlada obrazuje i ukida savezna ministarstva i druge savezne organe i organizacije. Ona utvrđuje i njihovu organizaciju i delokrug. E, a onda nadahnuti Lilić kaže ovako – za razliku od savezne skupštine (to je onaj naučni doprinos Stevana Lilića), ovlašćenja savezne vlade u odnosu na saveznu upravu su znatno proširene. Tako savezna vlada, između ostalog, obrazuje i ukida savezna ministarstva i druge savezne organe i organizacije i utvrđuje njihovu (ovde je bilo - ona utvrđuje, a ovde je - i utvrđuje) organizaciju i delokrug. Stevan Lilić, intelektualna gromada resavske škole, pored Pravnog fakulteta na kome radi (znate, doktori nauka imaju pravo da podele radno vreme na tri, pa da u tri institucije ili u tri preduzeća rade), radi i u "žutom preduzeću". Lopovskom, doduše, ali nije njega preduzeće iskvarilo, dame i gospodo, mislim to žuto lopovsko preduzeće, on je već iskvaren došao u to preduzeće. Došao je iz jedne druge organizacije, koja se zvala malograđanski savez ili ne znam kako beše. Nego, da se vratimo na profesora Lazu M. Kostića i njegovo "Administrativno pravo" napisano između dva rata i prepisano čim je Stevan Lilić stasao, naučio 30 slova i dograbio se plajvaza. Profesor Kostić kaže – u Nemačkoj je još u prvoj polovini prošlog veka nastalo razlikovanje između čistih administrativnih predmeta (čisti administrativni predmeti su pod navodnicima) i administrativno-pravnih predmeta (pod navodnicima). Stevan Lilić, smatrajući da je nauka uznapredovala i da neke stvari treba da izmeni u ovome, kaže ovako – u Nemačkoj je još u prvoj polovini prošlog veka nastalo razlikovanje između, pa je skinuo navodnike, čistih administrativnih predmeta i, skinuo je navodnike, administrativno-pravnih predmeta. Ima ovde dosta naučne muke dok je ostvario ovo "profesor" Lilić. Znate, dame i gospodo narodni poslanici, u intelektualnu elitu se teško dolazi; to je krem, to je vrh, to je sve ono znanje skoncentrisano iz koga treba nacija, država da crpi energiju, da živi, raste i da napreduje. Vrlo se teško ugurati, međutim, vidite, Stevanu Liliću je prošlo. Kada bi doktore nauka, ne daj bože, neko odlučio da strelja, Stevan Lilić bi džabe poginuo. Dalje kaže prof. Lazo Kostić – samo su ovi poslednji mogli biti objekat pravnog razmatranja više instance, a ovaj kaže – samo su ovi drugi, kao tzv. sporni upravni (tzv. je uneo u nauku, dame i gospodo narodni poslanici), tzv. sporni upravni predmeti, tj. (da, i tj. ima) kao administrativno kontenciozni predmeti mogli biti objekat (i kontenciozne je uneo) pravnog razmatranja neke više upravne instancije. Profesor Lazo Kostić je govorio umesto instance instancija, jer se između dva rata tako i govorilo. Ovde se Stevan Lilić, valjda u žurbi, kada mu je naišlo naučno nadahnuće, prešao, pa je prepisao i reč koja se od ′45. naovamo malo drugačije izgovara i piše. Kaže ovako – sporni upravni predmeti, prof. Kostić kaže – prvi put se oni predavaju suđenju vlasti van aktivne administracije u Badenu 1863. godine. Lazo Kostić dodaje nauci svoj prilog, pa kaže – sporni upravni predmeti. Nisu ovi upravni predmeti o kojima je govorio Lazo M. Kostić, nego kaže – sporni upravni predmeti prvi put se predaju suđenju vlasti van aktivne administracije u Badenu 1863. godine. Dame i gospodo, prof. dr Vojislav Šešelj je osvedočeni borac protiv lopuža koji vršljaju intelektualnim delom nacije. U Sarajevu je razotkrio, raskrinkao izvesnog Miljoša koji je bukvalno prepisao magistarski rad. Zbog toga je imao velikih problema, jer se direktno suprotstavio Pozdercu, Hamdiji, Hakiji, Branku Mikuliću itd. U Beogradu je raskrinkao jednu intelektualnu lopužu koja se zove Stevan Lilić i posledica toga je da je izbačen sa Pravnog fakulteta. Ima li neke sličnosti između onih koji su bili uz Pozderca i Mikulića i ovih koji su bili uz Đinđića, Koštunicu i ne znam koga da nabrojim svih onih 19 koliko ih je bilo. S obzirom da imam još malo vremena, da vašem sudu pokažem još neke bisere intelektualnog nadahnuća moralne i intelektualne gromade buldožer revolucije, koja se zove Stevan Lilić. Kaže Lazo M. Kostić – u Austriji prve začetke administrativnog sudstva sadrži zakon o sudskoj vlasti od 1867. godine. Kaže ova lopuža Stevan Lilić - u Austrijiprve začetke administrativnog sudstva sadrži zakon o sudskoj vlasti od 1867. godine. Ja ne vidim razliku. Ajde ono dok je skidao zareze, skidao navodnike, stavljao zareze i navodnike, tu se mogao i videti i njegov doprinos nauci, ali ovde nema. Kaže prof. Kostić – u njemu stoji da će onaj koji tvrdi da je jednom odlukom upravne vlasti povređen u svojim pravima moći tražiti zaštitu pred upravnim sudom na usmenoj raspravi na kojoj će učestvovati i predstavnik tužene upravne vlasti. Kaže naučnik Stevan Lilić – u njemu stoji da će onaj koji tvrdi da je određenom odlukom upravne vlasti povređen u svojim pravima (čitam ipak Lilićevo, čini mi se da čitam ovo što je prof. Kostić napisao, isto, ali moram dvaput da vam pročitam), povređen u svojim pravima moći tražiti zaštitu pred upravnim sudom na usmenoj raspravi na kojoj će učestvovati i predstavnik tužene upravne vlasti i to će regulisati poseban zakon. Kaže prof. Kostić – taj zakon je izdan 1875. godine. Kaže naučnik Lilić – taj poseban zakon (poseban, dame i gospodo narodni poslanici) je donet (nije izdan, nego je donet) 1875. godine. Ovde kod profesora Kostića kaže – on predviđa za sve austrijske zemlje jedan upravni sud u Beču čije je poslovanje normirano sledeće godine. Naučnik Lilić kaže... Nema tačke, pa da on predviđa, nego je on u jednoj rečenici, on je uspeo zahvaljujući svojim naučnim sposobnostima da spoji dve proste rečenice u jednu prostoproširenu, odnosno složenu, pa kaže ovako – taj poseban zakon je donet 1875. godine u Beču i predviđa za sve austrijske zemlje jedan upravni sud u Beču. U Mađarskoj do pre Drugog svetskog rata tek 1883. godine osnovan je finansijski upravni sud, a pri tom Lazo M. Kostić... celu rečenicu da ne čitam sada. Ima još jedan naučnik koga je Stevan Lilić ne citirao, izvinite, gospodine Krasiću, pokrao. Ne zove se to citat, to se zove plagijat, lopovluk, najveća lopuža svih vremena koja je prešla prag neke institucije. Taj naučnik se zove Nikola Stjepanović. Sada ću da vam ispričam: počeo je Stevan Lilić da piše jedno naučno delo koristeći pamet prof. Nikole Stjepanovića i plajvaz Stevana Lilića i počeli su zajedno da rade na jednom delu i kada je izašlo to delo prof. Nikole Stjepanovića... Nema tu, možda je negde bio u fusnotama. Pošto mi je vreme isteklo, po drugom amandmanu ću izaći da vas upoznam sa daljim detaljima ove lopovske radnje.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije je podneo amandman kojim predlaže da se posle člana 9. doda novi član 9a. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo poslanik Branislav Rankić. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić.
Osnovni problem ovog zakona jeste što teško da inspekcijski organi mogu da utvrđuju povredu prava intelektualne svojine. Meni bi bilo stvarno interesantno da mi neko objasni kako bi to poreski inspektor mogao da utvrdi da je povređeno autorsko pravo autora nekog spota. Čujem da neki najpopularniji, najbolji, ima neki nadimak Zli i tako nešto... Kažite mi kako bi poreski inspektor mogao da utvrdi da spot koji je napravljen preko agencije Dragana Đilasa nije verna kopija nekog spota koji je uradio Zli za produkciju "Braća Karić". Mislim da poreski inspektor ne bi mogao to da utvrdi. Zašto sam ovo rekao? Zato što član 12. počinje konstatacijom koja je premisa za sve ono što sledi u tom članu – nadležni organ, ako neposrednim uvidom utvrdi da je povređeno pravo intelektualne svojine... Znači, tržišni inspektor kuc-kuc, dobar dan, dajte da vidimo taj proizvod, aha "Bambi", molim vas, ovo je falsifikat. Kako je on to mogao da utvrdi? Kako će da utvrdi kada je u pitanju knjiga? Po onom zakonu kojim je regulisano pravo i zaštita prava autora, ko je tamo nadležan da utvrđuje da li je došlo do povrede prava intelektualne svojine, ako uzmemo te termine i da opišemo sve ono što taj zakon reguliše. To je veliki problem. Sa gledišta ovih inspekcijskih organa, autorski rad, ideja, autorsko delo je sastojak nečega što se zove roba, ukoliko se to autorstvo opredmećuje nekom robom u prostoru. Kaput nekog kreatora je roba, ali on u svojoj vrednosti sadrži i nešto što je autorsko delo modnog kreatora. Uzeo sam ovaj primer zato što je lako za shvatanje i razumevanje. Zar to znači da inspektor kada uđe u prodavnicu i recimo vidi natpis ko je proizvođač, treba da kaže – možda to nije od tog proizvođača, možda je to neko u Novom Pazaru samo nalepio tu nalepnicu. Vrlo je teško autorska prava štititi inspekcijskim nadzorom, zbog vrlo specifičnih znanja koja su potrebna. Inspekcijskim nadzorom mogu da se zaštite autori ukoliko se spreči promet te robe koja od nastanka ima autorsko delo nekog trećeg lica. Zato je dobro da se to sve svede na robu ili uslugu. Znam zašto je vama potreban ovaj zakon, da se otklone neke nejasnoće i nedoumice kod inspekcijskih organa. Puno puta su inspekcijskim organima vezane ruke kada treba da intervenišu. Zašto? Oni u toku kontrole nađu i otpremnicu itd. i za veliku količinu diskova, CD itd. Znamo zbog čega se ovo donosi. Teško će neki pisac da zaštiti svoje autorsko delo preko inspekcijskog organa. Koji inspektor treba da čita knjigu i da vidi da li je neko nešto prepisao? Ovo što je gospodin Marković čitao ovde, to je iz sudskih spisa, zato što je Stevan Lilić tužio Vojislava Šešelja za klevetu, a gle čuda, zastupao ga je pravni ekspert Biljana Kovačević-Vučo i izgubila postupak, naravno. Izgubila je postupak, a čak je u reviziji oštro protestovala protiv Okružnog suda, kako je moguće, od kada je zavladala demokratija, da se neko drznuo da ne prihvati njenu žalbu. Stevan Lilić je morao na fakultetu na oglasnoj tabli da objavi 50 ispravki svog udžbenika gde se nalaze teške materijalne greške. Ne bih gospodinu Markoviću preporučio da čita Lilića, daje mu se nepotrebno veliki značaj. Mnogo je bolje povodom te knjige da se pomene Gašo Knežević koji je prekršio sve moguće propise, jer kada nastavno-naučno veće nije htelo nikakvu meru da preduzme prema Vojislavu Šešelju, onda je on po pravu nadzora doneo rešenje kao ministar, izazvao spor. Od tog spora jedinu štetu su dobile sudije Vrhovnog suda koje je bog kaznio zbog očigledno nezakonite presude. To je poznato i to svi znaju. Gospodine Parivodiću, ako mislite da treba nešto da se radi na zaštiti intelektualne svojine kako se ona ne bi zloupotrebljavala, onda preuzimam rizik da ovo liči na načelnu raspravu. Ovde se stvarno načelno otvaraju pitanja kao problemi. Ovi amandmani mogu da se tretiraju kao pravno-tehnička rešenja koja treba da poboljšaju ovaj tekst zakona. Verujte, nema tog amandmana koji može da poboljša drugu rečenicu člana 12 – nadležni organ, ako neposrednim uvidom utvrdi da je povređeno pravo intelektualne svojine... Kako će to da utvrdi? Nema ugovor sa autorom, ne postoji saglasnost autora. Želim da vam dam jedan primer: svakodnevno se vrti jedna reklama, čini mi se da se loto reklamira, neki dečko vozi kola i nekoj babi stavi ruku na nogu. To je ukraden spot iz inostranstva. Isti takav spot postoji u inostranstvu. Doduše, ovi naši mnogo su lepši nego oni iz inostranstva, lepši glumci. Znam, ministre, možemo mi sada da pričamo, član ovaj, član onaj, možemo da pričamo o tome kako hoćemo. Ovde pričamo o upotrebi inspekcije i vi ovde imate inspekciju u dva aspekta: imate kada inspekcija po službenoj dužnosti nešto radi, a ja vam odmah u startu kažem, prema ovome kako ste napisali, čl. 12, 13. i 14, što je jedna celina, nešto što se zove postupak, imate privremeno oduzimanje robe, a ono može da postane trajno kada inspekcija obavesti autora i potrebno je da on pokrene postupak pred sudom zaštite svoje autorskih prava i traži privremenu meru oduzimanja te robe i onda se čeka itd. Ovo odudara od principa rada inspekcijskih organa. Oni privremeno oduzimaju robu tokom inspekcijskog nadzora dok rešenje o oduzimanju robe ne postane konačno. Kada se radi o ovako kvarljivoj robi, onda je procedura daleko brža. Znači, ovo odudara od stereotipnih rešenja kako postupaju inspekcijski organi. Zahtev stranke je samo inicijalni akt da država preko inspekcije preduzme mere iz nadležnosti države, a ovde zbog tog velikog problema i činjenice da inspekcija ne može da štiti autorska prava... Kako ona može neposrednim uvidom da utvrdi da je povređeno nečije pravo intelektualne svojine? Nemoguće je. Ni oni neće moći da utvrde da je nečije autorsko pravo povređeno i da preduzmu neku meru itd. To je taj nedostatak ovog propisa. Mnogo bi bolje bilo da ste precizno, jasno i glasno naveli u ovom zakonu da je ovo klasičan inspekcijski propis koji se primenjuje za promet roba i usluga, jer putem prometa roba i usluga onaj koji je plagijator, onaj koji krade ideju, materijalizuje svoje delo. Pravna zaštita autorskog prava ostvaruje se u sudu. Inspekcija ima za zadatak da u prometu roba i usluga zaustavi taj promet i samim zaustavljanjem tog prometa ona štiti autora. Ovaj zakon ne može da zaštiti državu. Reći ću vam primer. Pokrenuli smo jedan krivični postupak i pošto nas prozivaju da stalno pominjemo imena, neću da pominjem imena. Jedna velika kuća i neki veliki pevači dogovore se i naprave neki ugovor i neka bude 5.000 komada CD, onako odokativno sam rekao koji je broj, a onda iz Bugarske dođe daleko veća količina. Država je uskraćena za carinu, porez i sve drugo. Tu je autor učinio prekršaj ili krivično delo, ili je neki biznismen napravio tu negde u blizini Beograda svoju fabriku za rezanje CD i pola Vlade ode na svečano otvaranje i svi znaju da samo 10% iz te fabrike što izađe, izađe pod papirima, a 90% mimo papira. Da li znate da vam oni podmeću te CD gde ćete da ih bacate i da ih lomite i drobite? Zašto – pusti tih 2% tamo za javnost i teraj ovamo i završavaju posao. Vi treba da štitite autora od samog autora, a ne njegovo autorsko delo, nego promet. Zato ovaj zakon ne može da zadovolji brzu i efikasnu zaštitu prava intelektualne svojine. Znači, vi ste dali takav sistem. Ovaj amandman koji smo podneli odnosi se na ono što je gospodin Poskurica još na početku rekao i zato ne želim da ulazim u ove detalje. Ovo se odnosi na stručne knjige i čini jednu celinu. Možete da kažete da je to obuhvaćeno stavom 2, pa ne prihvatate amandman itd. Ovaj amandman čini jednu logičnu celinu sa prethodnim amandmanima kada je u pitanju stručna publikacija i stručna literatura. Skrećem vam pažnju na neprimenljivost ovog propisa jer polazi od pogrešnih premisa. Prva premisa, da je inspektor utvrdio povredu prava intelektualne svojine, sada je potpuno nemoguća, jer nijedan inspektor to neće da radi. Inspektor će možda da nađe po papirima da za tih 5.000 CD ne postoji ulazna dokumentacija, pa će privremeno da uzme. Može, a i ne mora da obavesti autora. Završio je svoj deo posla, izvukao je to iz nelegalnog prometa i može po poreskim propisima, mislim da je to 130. i neki član, privremeno oduzimanje, trajno oduzimanje i kraj priče. Može da obavesti autora, ali pazite koja je svrha ovog obaveštavanja – on je utvrdio nelegalan promet i tera ga po Zakonu o poreskoj administraciji i poreskom postupku. Može da kaže da tu nije povređeno pravo intelektualne svojine, a neki drugi inspektor može da kaže da jeste nelegalni promet, ali je i povreda intelektualne svojine, pa obavesti autora da mora da pokrene postupak pred nadležnim sudom, da traži privremenu meru i da teče parnica. Znate to dobro, pošto zastupate autore, tako ste rekli na jednoj od prošlih sednica. Imate dosta znanja u toj oblasti. Znači, istovremeno je moguće više rešenja, pa je čak moguće u tom postupku da se pojavi taj koji je stavio to u nelegalni promet, da donese neki dokument i da postigne poravnanje na sudu sa tim autorom. Onda se postavlja pitanje u kojoj funkciji je privremeno oduzimanje predmeta, da li je u funkciji što država ispunjava svoju obavezu, ne dozvoljava ilegalni promet ili se na taj način zloupotrebljava država od strane autora i plagijatora da njihov sporazum pred sudom blokira državu u nekim stvarima, pa ono rešenje o privremenom oduzimanju nikada neće biti konačno. Mi smo se dogovorili, ja kao autor sa plagijatorom sam se dogovorio da ćemo to da podelimo, 2.000 neka bude tvoje, 2.000 moje itd. Vi taj dogovor ne možete da sprečite. Čak dajete mogućnost da na taj način autor zaštiti svoje autorsko pravo. Meni su sa gledišta zaštite intelektualne svojine mnogo prihvatljivije druge odredbe koje govore o postupanju po zahtevu. Mislim da imaju mnogo više osnova u Zakonu o autorskim pravima, ali moramo biti svesni još jedne situacije. Inspekcija nije dokazno sredstvo za autora, to moramo da znamo. Kada inspekcija dobije zahtev od građanina, odnosno obično je to neka prijava gde se prijavljuje... A prijava je zato što inspekcija radi po službenoj dužnosti, vodi postupak po službenoj dužnosti. Na bazi prijave, obaveštenja građana, dobija samo elementarnu informaciju da se uključi u neki postupak, a ovde kada kažete na zahtev inspekcija ode i proveri, pa postaje praktično dokazno sredstvo autora za eventualno neki postupak, pa čak i ne mora da preduzme neke mere iz svoje nadležnosti. Mislim da ste ovu materiju morali na drugačiji način da dogradite u Zakon o autorskim pravima, znate na šta mislim. Mislim da ste morali da dogradite, a ovo – da inspekcijski organ utvrdi povredu prava intelektualne svojine, moram da vam kažem da to inspektori ne mogu da rade, oni to ne znaju da rade i ne treba da znaju to da rade. Oni treba da se bave poslom da se iz nelegalnog prometa roba i usluga izbaci ono što je nelegalno, da se to spreči, da se zavede red na tržištu, a već ova zaštita koja je potrebna vlasnicima tih prava je nešto što bi moglo da se reši u sudu, jer ako se ovde pojavi greška moguća je velika šteta za nešto što bi bilo čak možda i legalno, a ovde nema tih zaštitnih mehanizama. Kada se inspekcija koristi za nešto što je suptilno, a autorsko pravo je nešto suptilno, to vam je isto kao kada buldožerom otvarate kuću. Inspekcija prosto nije takav organ koji raspolaže tom suptilnošću da zna da li je ovo delo Laze Kostića ili Stevana Lilića. Doduše, kada je Stevan Lilić u pitanju i dva buldožera nije greška. To će biti veliki problem u ovom zakonu.
Reč ima ministar Parivodić.
Mislim da nema ništa jednostavnije nego da tržišni inspektor ode na buvljak i pronađe razne "najk", "lakosta", "bos" i druge stvari koje su toliko i cenom i kvalitetom prepoznatljive da prosto može i slep čovek samo opipom kvaliteta da prepozna šta je original, a kamoli da vidi. Tu imamo veliku korist od inspekcijskog nadzora; u Knez Mihailovoj, u glavnoj tržnoj ulici u Beogradu, na licu mesta tu robu oduzima i to je smisao. Sa druge strane, kada imate finije povrede, kao što je povreda autorskih prava, o kojima govorite, onda autor dela ili ona lica koja su zadužena za negovanje sećanja na tog autora, na primer Akademija nauka, može da pokrene inicijativu i mobiliše inspektora, ali samo u situacijama kada se radi o komercijalnom korišćenju tog dela u smislu da se ono štampa u više stotina primeraka i da se stavlja u promet. Kada se radi o jednoj fotokopiji koju koristi student za svoje sopstvene potrebe, tu ne može onda da se koristi inspekcija. Imate, recimo, jednu situaciju da pored Pravnog fakulteta postoji jedna fotokopirnica u kojoj imate sve udžbenike Pravnog fakulteta, ukoričene sa plastičnom spiralom, i retko ko kupuje originalne udžbenike, jer može za trećinu cene ili polovinu da kupi te i student se, normalno, snalazi. U toj situaciji Pravni fakultet može da pošalje inspekciju i da isprazni tu fotokopirnicu od tih povređenih dela, tako da ima vrlo praktične primene nekada na licu mesta kada se radi o očiglednim, a drugo, i ti inspektori će sigurno biti obučavani u prepoznavanju povreda autorskih prava. Konkretno, finansijski inspektori i poreska policija će biti obučavani u prepoznavanju toga da li se u kompjuteru nalazi licencirani program ili ne. Nije velika filozofija da se to prepozna, samo treba da ima odgovarajuću nalepnicu i po tome se zna da je licencirano. Nije to toliko komplikovano i videćete da će to vrlo efikasno da deluje.
Replika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno da nisam zadovoljan odgovorom, zato što ste uzeli opet pogrešne primere. Na početku sam rekao, nije problem kada inspekcija kontroliše promet roba i usluga, pa utvrdi da je nešto nelegalno. Vi ste uzeli lep primer, buvljak, gde postoje neke "najke", traži se dokumentacija, prodavac nema tu dokumentaciju i očigledno je da je nelegalno i tu se slažem. Ali, ako taj primer stavimo u funkciju ovoga što ste ovde napisali, a to je početna rečenica člana 12, da je on utvrdio da je to i povreda prava intelektualne svojine, kažite mi koga će da obavesti po stavu 2. ili 3. tog istog člana, koga će da obavesti u ime firme "Najk", ko je taj? To je zaštita intelektualne svojine, pa vi ne znate vaš zakon, kažete u članu 13 – nadležni organ, u slučaju iz člana 12, o povredi prava intelektualne svojine i preduzetim merama obaveštava nosioca prava, ako je njegova adresa poznata. Zna se, koga će da obavesti, "Najk" Srbija, "Najk" Beograd? Ko je taj? Ne znate, dobro.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača na sednici Odbora prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da se član 14. i amandman koji smo podneli naslanja na ovo o čemu je kolega Krasić govorio. Naprosto, da bismo pojasnili o čemu se radi, citiraću stav 2. člana 14, na koji smo i podneli amandman. Stav 2. glasi – ako nosilac prava u roku iz prethodnog člana ovog zakona ne dostavi odluku suda kojom se određuje privremena mera, privremeno oduzeta roba vraća se licu od koga je oduzeta, odnosno akt kojim je privremeno zabranjeno obavljanje delatnosti stavlja se van snage. Predlažemo da se posle reči "ne dostavi" dodaju sledeće reči "nadležnom organu obaveštenje sa dokazom da je pokrenuo postupak za zaštitu svog prava pred nadležnim sudom", pa dalje kako ide. Dakle, u članu 14. ovog zakona treba dodati to da se privremeno oduzeta roba vraća licu od koga je oduzeta, a akt o privremenoj zabrani obavljanja delatnosti stavlja van snage, ako nosilac prava ne obavesti nadležni organ, uz podnošenje odgovarajućeg dokaza, o pokretanju sudskog postupka za zaštitu svog prava. To bi u pojedinim slučajevima kada je nosilac prava pokrenuo sudski postupak u zakonskom roku iz člana 13. st. 2. i 3. ovog predloga zakona, a u navedenom roku odluka suda još nije doneta, moglo da odloži, do donošenja odluke suda u pokrenutom postupku, vraćanje privremeno oduzete robe, odnosno stavljanje van snage akta o privremenoj zabrani obavljanja delatnosti. Mislim da bi ovo pojašnjenje moglo da definiše, rekao bih i logičnije, ovaj predlog zakona, da se jasno napravi razlika između ovoga što ste vi napisali, a što se naslanja na član 13, kada je u pitanju oduzeta imovina ili roba.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, probaću, ministre, kasnije, pošto sam video da ste dobili krila i da ste se mnogo ohrabrili prošli put kada je bilo malo poslanika Srpske radikalne stranke, pa ste napadali srpske radikale, bili ste mnogo mudri i pametni. Ovaj amandman bi trebalo da se prihvati iz prostog razloga što se u ovom članu kaže da je nosilac prava dužan da, na zahtev nadležnog organa, a u cilju utvrđivanja povrede prava intelektualne svojine, bez odlaganja i naknade, dostavi informacije i pruži pomoć nadležnom organu, uključujući i tehničku ekspertizu, opremu i objekte. Naš amandman isključuje ovo "bez odlaganja i naknade", zato što je ovde reč o oštećenom, ovde je reč o žrtvi i onda postoji problem zloupotrebe nadležnih organa kod stvarnih nosilaca prava intelektualne svojine, jer će u ovom slučaju oni o svom trošku morati da dokazuju vlasništvo nad svojinom. Takvo rešenje je manjkavo, zato što bi nadležni organ koji je mogao da registruje po službenoj dužnosti mogao to da uradi i bez prijave oštećenog lica, grupe lica ili udruženja, a onda je neverovatno da oštećena strana snosi sve konsekvence i sve probleme koje nosi procedura dokazivanja povrede njegove intelektualne svojine. To vam je, zamislite da, pa makar u ovom komplikovanijem procesu, kako to ministar kaže, neko traži od članova porodice Laze M. Kostića da dokazuju; koliko para i na koji način i šta sve treba da učini da dokaže da je istaknuti dosovac Stevan Lilić veliki lopov, a to je očigledno svakom, bez velikog maltretiranja to može da se utvrdi. Naime, čovek uzeo pa prepisao ceo udžbenik "Administrativno pravo" od Laze M. Kostića, a i dan-danas se lažno predstavlja na Pravnom fakultetu kao profesor. Još ga zovu ovi sa ovih antisrpskih televizija, kao što je B92, da im on bude analitičar, da objašnjava šta i kako se zbiva danas u Srbiji, kako bi trebalo da se donose odluke u našoj zemlji, šta je to što bismo morali da učinimo da bismo imali puno poštovanje pravnih normi i funkcionisanje pravnog poretka, pravne države, a to vam je jedna najobičnija ortodoksna lopuža, čovek koji je ukrao. Neko se jednom čudio kada smo govorili o tom tipu krađe intelektualne svojine, kada smo rekli da je to gore od ubistva. Ovo je zaista gore od ubistva, dakle, to što je uradio istaknuti dosovac, istaknuti demokrata Stevan Lilić. Znači, on je mislio da su knjige jednog od najvećih srpskih pravnika, istoričara i sociologa, jednog od najprogonjenijih ljudi posle Drugog svetskog rata, emigrantskog pisca Laze M. Kostića i njegov opus zaboravljeni, da nema nikakve kontrole, pa je uzeo celu knjigu "Administrativno pravo" i bukvalno je prepisao, samo da doda po jednu ili dve rečenice da ne možete da kažete da je od reči do reči prepisao. Onda vidite kakvu ste nam demokratiju doneli i kakvi su lopovi došli posle 5. oktobra. Zato bi trebalo prihvatiti ovaj amandman, trebalo bi prihvatiti zbog toga što vidite kakvi su lopovi, falsifikatori. Jedan od poznatih medijskih falsifikatora, dakle, novinara koji mnogo vole da lažu, napravio je danas jednu tabelu gde kaže – DS ima nula dinara troškova, znate, oni ne učestvuju u radu Skupštine Srbije. Danas ćete da vidite kakav je to lažov i kakvi su to lažovi. Očekujem negde oko 12,30 časova, pa ću danas možda u prepodnevnim, a možda u popodnevnim časovima da upoznam javnost koliko košta radni sat predstavnika Demokratske stranke. Mislim da je to najskuplji radni sat na kugli zemaljskoj, da nikada u životu nisam video da neko toliko zarađuje. Mislim da Bil Gejts ne zarađuje toliko po satu koliko zarađuju Dušan Petrović, Šuki plazma i ostali. Znači, mislim da niko na kugli zemaljskoj ne zarađuje toliko koliko oni zarađuju i vi to ne možete da pročitate u novinama, i šta sada da radite. I, na kraju, ili nešto pre kraja, vidim danas u novinama, zapretio mi agent CIA, javno mi zapretio Zoran Stanković. Zar ne misli da sam ga se uplašio? Kaže, goniće me nadležni državni organi. Kao da bi mi to bilo prvi put, jedva čekam i tužioca i tog velikog hrabrog junaka, sve njih jedva čekam, samo neka oni rade svoj posao, a agent CIA će za ono što je radio protiv Srbije morati da odgovara. Nisam naivan da tako nešto izgovorim, a da ne znam šta pričam. Većina vas zna da sam u pravu. Ima tu još jedna stvar, koju ja građanima ne mogu da kažem, a neki od vas već znaju – šta će to da bude Zoran Stanković, čiji će svedok da bude, u kakvu se to prljavu rabotu upleo, šta to radi protiv Srbije i srpskog naroda. To će onda morati da postane javna stvar i onda mi neće neki drugi pretiti dugogodišnjom zatvorskom kaznom ukoliko iznesem sve detalje o njegovim antisrpskim i prljavim rabotama. Samo ti, ministre, radi svoj posao. Jedva čekam, samo se nadam da neće posle toga da beži sa suda, kao što su neki drugi bežali čim bi se došlo pred pravosudne institucije. Što se tiče ove vlade i izjava ministra, pošto pratim šta priča u javnosti, nešto se mnogo pravio pametan oko TE u Novom Sadu, pa kaže da ne zna Ministarstvo rudarstva, valjda ne zna ni on, oko investicija "Tehnopromeksporta", dakle izgradnje TE u Novom Sadu. Što nam ne kažete koji je zakon prekršen? Što ne kažete da ta ruska firma ne može da gradi, što ne kažete da je ruski ambasador umešan u neke prljave poslove? Zašto se smejuljite pred ovim svojima iz B92 i ostalih medija – jao, pa ne znamo, videćemo, nema ništa od toga. Šta nema ništa od toga? U septembru će da počnu da grade. Izgleda vam smeta to. Da nećete da idete da rušite Rusima ono što prave, sa tolikom investicijom, sa 5.500 ljudi koje će da zaposle u izgradnji, sa 550 ljudi koje će da zaposle da rade tamo? Ili vam je problem u tome što je nekakav kontakt i nekakvu vezu pri svemu ostvario neko iz SRS, pa sad – ne valjaju nam pare ako dolaze iz Rusije ili nam ne valjaju ako imaju bilo kakve veze sa SRS, pa je to strašan problem. Da li je to u pitanju, gospodine ministre i gospodo ostali ministri? Mi čekamo da vidimo, da kažete – gospodin Aleksandar Aleksejev ne zna šta priča, ruski ambasador. Čoveku nije jasno šta se dogodilo. Kažite nam suprotno kojoj zakonskoj normi je nešto urađeno, jednu jedinu navedite, pa da vidimo u čemu je problem. Ne znate ni vi, ne zna neko drugi. Da ispričam gledaocima koji nisu pratili: šetao sam sa Igorom Mirovićem i sreli smo jednog iz Novog Sada koji to kritikuje na sva usta, ceo dan u svim medijima on napada, iz jedne je od opozicionih odborničkih grupa. Inače, predstavlja vlast danas u Srbiji. Sretnemo ga, a on se smeje ko lud na brašno. Ja ga ni ne znam, prvi put ga vidim u životu. Ćutim, vidim da se Igor pozdravlja sa njim. Kaže čovek – šta pričaš, šta napadaš kad je sve čisto, plaćaće desetine miliona evra za gradsko građevinsko zemljište, imaće Novi Sad velike koristi. Pusti, kaže, vidiš da sam lud. Stvarno je tako bilo. Gledam i ne mogu da verujem. Sutradan opet čitam u novinama da isto to priča. Očekujem da ovaj inspekcijski nadzor, gospodine ministre, krene baš od Pravnog fakulteta, ali ne od toga da studentima otežava posao, zato što će studenti da kupuju skripte ili fotokopirane knjige zato što im roditelji nemaju novac, nego neka inspekcijski nadzor krene od Pravnog fakulteta, neka prvo otmu Stevanu Liliću sve ono što je zaradio lažno se predstavljajući kao autor knjige, da lopuža onda ide iza rešetaka, kao neko ko je počinio jedno od najnemoralnijih, ako ne najtežih krivičnih dela. Time ćete pokazati kako dosovci završavaju u zatvoru zbog lopovluka, dakle zbog krađe intelektualne svojine, i sve će biti neuporedivo lakše. Onda vam slede izbori, gospodine ministre, a posle izbora ćemo da vidimo sve šta u papirima piše, šta će, ko će, gde će i na koji način da završi, što u skupštinskim klupama, a šta će, gde će, ko će i kako će nadležni organi neke da gone, i to ne zbog toga što im neko kaže da su agenti CIA ili ovoga i onoga, ne zbog drugačijeg mišljenja, nego zbog onoga što su ojadili, opljačkali i pokrali po Srbiji.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo, u načelnoj raspravi smo uzgred spomenuli da nekako taj član 16. dođe ispred ovih drugih. Dobro, to je moguće. To je kao kada bi se u medicinskim knjigama pisalo – terapija pre dijagnoze. Ovde se već u članu 16. vidi šta će, postupajući po zahtevu, da uradi nadležni organ, a onda tek sleduje prijava, pa razrada. Vidimo u kasnijim članovima 19, 23, 24. i 25, kao da su zamenili mesto. Možda je rađeno na brzinu, teorijski to može i ovako da prođe. Ne intervenišemo da zamenimo mesto članovima, nego da eventualno ovaj član osvežimo, da stavimo i te reči "stručne publikacije", ono što ste, gospodine ministre, i govorili dajući primer šta bi moglo da se desi na pravnom i na masi drugih fakulteta. To ne bi bio problem kada bi studenti od profesora dobijali takve knjige da kopiraju. To je sa znanjem autora i to je u redu, ali se javlja problem kada se to radi van znanja profesora, van potreba studenata. Neko se tu utali, to može da fotokopira. Čak se mnogi udžbenici daju u elektronskoj verziji, možete naći na sajtu priručnike i drugu stručnu literaturu. Nešto od toga se i od mene tražilo, dao sam svoju saglasnost, to je neporecivo. Kada se saglasnost da, to je jasna stvar, to se stavi na sajt i onda to više nije zloupotreba, ali treba da se kreira takav sajt, sa takvim objašnjenjima koja potkrepljuju problem. Onda kada to nije dato, kada je reč o veoma skupocenoj stručnoj literaturi koja se plagira, koja se nekada možda i prećutno odradi, jer je to najčešće strana literatura i dok nemamo ratifikovane ugovore, koji se ne sprovode, da mi štitimo strance. Nekada nismo bili ni voljni to da uradimo, nije ni bilo potrebe, videli smo kako su nam vratili. Ne mislim da ćemo njih bitno štititi i ovim sadašnjim radom, ali generalno, kad se donosi zakon, moraju se neke stvari postaviti na svoje mesto. Prema tome, mogućnost da se spreči i zabrani distribucija takve stručne literature je korisna za onog autora, osobito za grupu poštenih ljudi koji to zaista odrade tako, a nemaju sredstava da finansiraju. Znate da i fakulteti malo učestvuju u finansiranju udžbenika; ide se na sponzorska sredstva. Profesori koji ne pripadaju grupi čestitih ljudi u stanju su da urade, a to je da ne priznaju, traže studentima da na ispit donesu originalnu knjigu koju su kupili od njega ili njegovih asistenata, stavljaju štambilj i datum kupovine. Faktički, džaba što imate taj plagijat, neko se samo utali, deca to mogu da kupuju, ne mogu čak jedni drugima da pozajmljuju. Do te mere se razvija zloupotreba koju nastavni kadar zna da uradi veoma često, da bi, naravno, poboljšao prodaju svojih udžbenika, boreći se protiv plagijatorstva. Na kraju krajeva, to otežava i studentima. Bilo bi jako korisno kada bismo ovo usvojili, pa bi se znalo da se ne može bez ovlašćenja krenuti u to, a ako se dobije ovlašćenje od profesora autora, grupe autora, da se na taj način pojeftini studentima, onda je to druga priča, sa nalepnicom, sa dokazima o odobrenju autora, to je pitka stvar. To se najčešće u našoj praksi i ne može utvrditi. Zato mislim da biste ovaj amandman mogli da usvojite, ništa specijalno ne bi promenio smisao zakona. Postupanje po zahtevu je jedan deo teme o kojoj ćemo kasnije pričati, kroz druge članove, jer postupanje po zahtevu faktički već uvlači nosioca autorskog prava, nosioca licence, žiga itd. u složenu proceduru iz koje on može da izađe prilično grbav. Ali, to nije predmet ovog amandmana, nego narednih, iz kojih se može zaključiti da se mora nešto učiniti u promeni postojećih rešenja koja su zakonom data, da ne bi oni ljudi koji su u pravu, koji su sasvim ispravni, podlegli mogućnosti da im sud u datom kratkom roku ne donese konačnu meru o zaštiti njihovih prava, te da oni snose ponovo troškove, i to bankarske depozite i ostale finansijske troškove, vizavi činjenice da jesu objektivno bili u pravu kada su tražili zaštitu intelektualne svojine. Ovo je jedan od prvih koraka kako možemo pomoći vlasnicima intelektualne svojine da sačuvaju svoja prava, a mogućnost da budu ljubazni prema onima koji to ne mogu da urade, prema studentima, prema drugim abonentima njihovih dela, uvek se može Zakonom o autorskim pravima i srodnim pravima regulisati, pa konačno i ovim tzv. zakonskim aktom, te mislimo da ovo ne bi bitno proširilo zakon, ako usvojite, i promenilo smisao.
Povodom amandmana se javio gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kao što znate, obećanja ispunjavamo. Saslušajte, gospodine Albijaniću, ovo je veoma značajno. Dakle, građani Srbije, da vidite kako lažu pojedini mediji, a da vidite kako vas pljačkaju pojedine političke organizacije. Naime, kažu – troškovi nula, ukupni troškovi u periodu od 1. 01. 2006. godine do 31. 03. 2006. godine. Nikada ne bih ovaj argument potezao, nikada, zato što su se time služile obično nečasne i nazadne političke snage u istoriji, oko troškovnika, osim ako je mimo zakona, naravno. Retrogradne, kako bi oni rekli, snage haosa i bezumlja. E vidite, Demokratska stranka je u poslednjih šest meseci u Narodnoj skupštini provela ukupno dva časa i četiri minuta. Ta dva časa i četiri minuta koštala su građane Srbije ukupno 12.319.094 dinara i 93 pare plus 5.513.925 dinara. Osamnaest miliona su ih koštala dva časa i četiri minuta. Dakle, nisam u svom životu video skuplji sat, mislim da ne postoji čovek na svetu koji više zarađuje od poslanika Demokratske stranke. Za poslaničku grupu DS sat je devet miliona. Je li to negde neko čuo? Ja mislim zajedno da se skupe Drogba, Bekam, Ševčenko, Ronaldinjo i Anri nemaju toliko koliko imaju Dušan Petrović, Šuki plazma i ostali, pa vi gledajte. Dame i gospodo, uzgred, što se tiče reprezentacije, proporcionalno broju poslanika mislim da je naša najmanja. Naravno, imamo jedan problem, što je nas mnogo više nego svih ostalih. Moram da vas obavestim da će to da bude, izgleda, vaš problem i u sledećem mandatu. Ne mora da znači, tačno je da će da bude, tako da ništa ne mora da znači. Zamislite, ljudi, kako bi ova država propala da su oni bili jedno 15 sati ovde. Na njihovih 20 sati trebalo bi 900 miliona, majko rođena, ko bi to platio! Molim vas, gospodine Obradoviću, nemojte da ih zovete više, propašće Srbija ako bi morala njih da plaća po ovakvom satu, nemamo mi. Možda bismo mogli da platimo nekog Žigića i Stojkovića, ali da platimo Anrija, Ševčenka, Bekama i Bila Gejtsa zajedno, a da sedi kao poslanik DS-a, to mislim da nema niko. Vi kažete dve leve noge, e i sa dve leve noge nešto bi dobro za zemlju uradili, ali ja mislim da njima nije ni do nogu ni do glave, pa ni do Srbije. Pošto pretpostavljam da nam konferenciju za novinare neće prenositi danas, koristim priliku da pozovem sve građane koji imaju pravo da glasaju u Crnoj Gori da izađu na referendum u nedelju, da glasaju za opstanak državne zajednice, da pobedimo separatistički blok, a ne suverenistički, kako oni sebe nazivaju. Pošto vidim da ima mnogo onih koji mrze Srbiju ovde u Beogradu, čak i među poslenicima sedme sile koji bi na svaki način da podrže separatistički pokret Mila Đukanovića, svakome ko mrzi Srbiju, svakome ko mrzi srpski narod – neka radi šta mu je volja u životu, ali neka ne prenosi to na naše građane i na naš narod zato što je našem narodu potreban ostanak i potrebno da živi u jednoj, ne mogu da kažem jedinstvenoj, jer bi to bio sinonim za unitarnu državu, ali kakvoj god, mada bi to bilo dobro, ali neka bude i zajednička, neka bude ako hoćete i državna zajednica, samo da živimo u jednoj zemlji, jer rezervnu otadžbinu nemamo ni mi ovde, a ni naš narod u Crnoj Gori. Hvala vam najlepše.
Hvala, gospodine Vučiću. Za reč se javio narodni poslanik Momir Marković. Preostalo vreme po amandmanu pet minuta i 15 sekundi. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, pet minuta po pet minuta, pročitaću ja obe knjige i nadam se da ću da ubedim ministra; u skladu sa važećim zakonom neka gospodin preduzme određene akte u zaštiti autorskih prava, pogotovo mrtvih ljudi, i da ovu lopužu spakuje iza brave. Gospodine ministre, imate zakon koji je donet 15. maja 1998. godine, objavljen u "Službenom listu SRS" broj 24, Zakon o autorskim i srodnim pravima, po kojem, čak i da ne donosimo ovaj zakon, možete da se razračunate sa lopužama u oblasti autorskih prava. Da pripomognem malo. Dakle, prepisao je mrtvog profesora Lazu M. Kostića, prepisao je profesora Milkova, prepisao je profesora Stjepanovića. Evo, pogledajte još jedno delo, veliko delo, autorsko delo autora Stevana Lilića. Recimo, kod profesora Milkova na strani 39. čitamo – u pitanju je parlamentarizam u kojem prednost ima vlada, upravna i izvršna vlast su objedinjene u jedinstvenu egzekutivu. A autor Lilić kaže ovako – u pitanju je parlamentarizam u kojem prednost ima vlada, upravna i izvršna vlast su objedinjene u jedinstvenu egzekutivu. Vidite koliko autorskog nadahnuća u jednom trenutku kod jednog intelektualca svetske klase, vrhunskog intelektualca. Stavio je čak i tačku tamo gde treba da se stavi, odnosno gde je stavio profesor Milkov. I kaže na 39. strani, e sada dolazi njegova lepršava intelektualna moć... Na strani 39. u udžbeniku profesor Milkov kaže – ovlašćenja savezne vlade su, za razliku od savezne skupštine, u velikoj meri proširena u odnosu na ranije stanje. Savezna vlada obrazuje i ukida savezna ministarstva i druge savezne organe i organizacije. Ona utvrđuje njihovu organizaciju i delokrug. E sad slušajte, kaže Lilić – za razliku od savezne skupštine, ovlašćenja savezne vlade u odnosu na saveznu upravu su znatno proširena. Dakle, nije u velikoj meri, nego su znatno proširena, pa kaže dalje –tako (e tu nema zareza kod Milkova), savezna vlada (ni ovde nema zareza kod Milkova), između ostalog (ni ovde nema zareza kod Milkova), obrazuje i ukida savezna ministarstva i druge savezne organe i organizacije i utvrđuje njihovu organizaciju i delokrug. Tri zareza je uspeo da spakuje, doduše baš za dva nema mesta, ali nema veze, to je ono autorsko kod gospodina Lilića. Pardon, izvinjavam se, što rekoh kod gospodina Lilića. Usput da ne zaboravim, dva sata, gospodine predsedavajući, stoji kartica Nataše Mićić gore, ona je došla, ona prisustvuje, doduše, mi je ne vidimo, ali ona je tu prisutna bila, i ta dva sata će ova skupština debelo da plati po onom cenovniku o kojem je govorio gospodin Vučić. Nego idemo dalje, kod prepisivanja Laze M. Kostića, odnosno kaže profesor Kostić – Ustav je neposredno izvor prava za organe uprave kada ovi mogu i moraju svoje akte da zasnivaju direktno na pojedinim odredbama Ustava. To je slučaj samo onda kada Ustav izričito daje ovlašćenje ili određuje dužnosti organa uprave. U "Administrativnom pravu", udžbeniku za pravni fakultet profesora dr Laze M. Kostića. Kod nabeđenog profesora Lilića u "Upravnom pravu" kaže ovako – Ustav je neposredni izvor prava (a ovde je - Ustav je neposredno izvor prava) za organe uprave kada oni mogu i moraju da zasnivaju svoje akte direktno na odredbama Ustava. To je slučaj samo onda kada Ustav, izričito ustanovljava organe uprave, daje ovlašćenje i određuje njihove dužnosti, kao i kada određuje oblike kontrole. Profesore Parivodiću, sedite za istim stolom sa čovekom koji, prvo, nema trunke morala. Drugo, nema ni ovoliko intelektualnog u sebi. Jedino što je naučio da prepisuje. Profesore Parivodiću, mene bi bilo sramota da sedim sa takvim ljudima. Potrudio bih se svim silama da taj čovek dobije ono što zaslužuje, a zaslužuje dugogodišnju robiju. Mnogo veću robiju nego ubice bez predumišljaja, jer je ovo urađeno sa predumišljajem. (Predsedavajući: Gospodine Markoviću, isteklo vam je pet minuta.) Zahvaljujem se, odbijte mi ovaj minut što sam prekoračio kada sledeći put izađem.
Nećemo, taman posla. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo Milovan Radovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica, a potom Nataša Jovanović.
Dakle, da je ovako nešto postojalo ranije, ovakva amandmanska intervencija koju mi radimo, možda bi neko zaustavio, neka zainteresovana strana, Lilića da flagrantno uzima tuđe mišljenje, tuđe naučno saznanje. Naravno da je to teorijski moguće onda kada se stvore nekakvi prerogativi, okolnosti. Hteli smo amandmanom da kažemo – završna verzija stručne publikacije, magistarski rad, zna se koja je tu procedura, zato tu trebaju prosvetne inspekcije itd. Naravno, ne treba inspektor, ako hoće i po službenoj dužnosti, da čita, niko ne treba ni da ga ovlasti to da radi. Ne mislimo da se kvari autonomija univerziteta i obrazovanja time da moraju inspektori da čitaju završne verzije stručnih radova, to bi bilo strašno da neko stavi u obavezu, ali ako je već, prešli smo na to kada on radi po zahtevu, kada zainteresovana strana dođe i kaže – moj udžbenik, moje delo, delo mog prijatelja je plagirano, kopirano, uzeta su moja mišljenja, moje ideje, moje saznanje, moji patenti, moji žigovi, sve to, to je ovaj čovek uzeo, to je u fazi pripreme za objavu. Tada po prijavi može, bez obzira na posledice koje će podnosilac prijave, koji smatra da mu je intelektualna svojina oštećena, da plati, a videli smo da je dosta finansijskih ometanja ostvarenja ovog prava. Ipak bi to stvorilo inspekciji određenu formalnu mogućnost da interveniše. Pre svega ne da pravi presedane, da sama prevrće udžbenike, može kao svako zainteresovano lice, a vi znate, doktorat može da sluša svako, ne samo čovek iz struke, bilo ko može, potpuno ljudi van struke, upoznaju problematiku ili žele da to čuju ili je fenomen odbrane javan, takav da može čak i inspektor da se maskira, ko mu brani. Nismo hteli amandmanom nikakvu intervenciju, nego mogućnost da onda kada zainteresovane strane ili autor, ako je živ, pošto je to jako delikatno, naći ga, ako mu je adresa poznata, ako je prebivalište poznato i ako je čovek živ... Šta ako nije, tu kompletna strana onda otpada, kao u slučaju o kojem govorim. Onda bi trebalo neka relevantna zainteresovana institucija, čuli smo, Akademija nauka na primer ili stručni kolegijum itd, uređivački bordovi, izdavači, neko drugi ko je zainteresovan za to da se to pravo sačuva, da ostane takvo kakvo jeste, da predloži, piše zahtev, ne može da predloži, inspekciji nadležnoj da krene u proveru da li je to tako ili nije. Zato smo hteli da ovu intervenciju napravimo da kada stavimo završnu reč ne bi neko prevrtao i tuđe stručne radove i nečije primarne rukopise, pravio gluposti, presretao ljude po kabinetima, prevrtao robu da se ne bi zakoni zloupotrebili. Samo smo hteli da budemo u amandmanu precizniji.
Narodni poslanik Nataša Jovanović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman koji je podneo kolega Milovan Radovanović, da tačka 1) glasi "pojedinačan, ako se odnosi na jednu određenu pošiljku, odnosno količinu robe, završnu verziju stručne publikacije, ili", svakako bi trebalo da bude prihvaćen zato što je, čuli ste iz izlaganja prof. Poskurice, apsolutno neuputno da ulazite u razmatranje nečega što nije konačna verzija, bez obzira na to o čijem autorskom delu se radi. Kada je u pitanju takav prevarant i lopov kao što je Stevan Lilić, kod njega unapred znate da on nema svoju ni početnu, ni završnu verziju. On krade, uzme sve odjednom, potpiše se ispod toga i naravno zato je prljavi plagijator i prevarant i tu nema spora. Meni je u ovom trenutku žao što ministar Parivodić nije u sali, jer sam se javila, pošto se ovde radi i o količini robe za koju treba da se utvrdi njen identitet, odnosno poreklo. Malopre je ministar izrekao nešto što uopšte ne mora da bude istina. Čak se pokazalo i na našem tržištu i na evropskom tržištu, da ne govorim na Dalekom i Srednjem istoku, da roba koja je urađena ne po licenci, nego je verna, fantastična kopija originala, apsolutno ne može u mnogim zemljama da se prepozna. On sam, koji je malopre rekao – na dodir to može da se vidi, da je poznavalac ne znam koje robne marke, nabrajao je malopre "najk", "lakost", "ribok" itd, da je vrsni poznavalac ne bi mogao da ustanovi, jer na takav originalan način i sa takvom verodostojnošću se kopiraju i prodaju kao originali svi ti proizvodi i konačna verzija je u stvari takva, tako da apsolutno nije bio u pravu kada je malopre tvrdio da to neko može da vidi golim okom. Nisu to oni krokodili koji su u promeru dva sa pet, gde neispravno piše "ribok" ili "najk", što se pojavljuje na buvljim pijacama i što narod kupuje, jer ljudi su siromašni, zemlja je u ogromnoj bedi i siromaštvu, i moraju tamo da se snabdevaju, ne mogu da kupe originalni proizvod. Ne govorim za ovlašćene distributere te robe, ali recimo u nekim prodavnicama sportske opreme koje prodaju tu originalnu robu možete da vidite i da ustanovite, u stvari, ako pažljivo posmatrate i ako se razumete u to i ako znate šta sve treba da pogledate, da je to i te kako dobro urađena kopija, gotovo identična originalu. Isto vam je i sa parfemima i sa svom drugom robom. Tome nema kraja i to je zapravo nešto što nijedan inspektor, a naročito laik za tu oblast... Inspektor koji dolazi na lice mesta, koji u svom životu nije imao u posedu neku originalnu robu marku ne može da se suoči sa tim šta je to original, a šta nije. Za njega je sve ono što je približno originalu maltene original, a da ne govorim o tim neverovatno dobro urađenim kopijama. Kasnije, ako bude prilike, ponoviću to, zato što ministar sada nije tu, ali verujem da ćete vi, mladi kolega, da mu prenesete ovo što je zapravo istina.
Da li se još neko javlja za reč? (MomirMarković, sa mesta: Da li imamo još vremena?) Imate osam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije meni cilj da vas ovim dugim citatima iz jedne i druge knjige zamaram, nego mi je cilj da konačno ova vlada, ukoliko je rešila da raščišćava sa lopovlucima i kriminalom, krene već jednom, jer već šest godina je od kad je ovo utvrđeno, a više od 15 godina od kad je ovaj lopovluk učinjen. Hoću da postojeći zakon koji se zove Zakon o zaštiti autorskih prava bude primenjivan. Kao narodni poslanik tražim od ministra, od Ministarstva pravde, od MUP-a da ne samo mene, nego Narodnu skupštinu obaveste, prvo, zašto se ovde već pet-šest godina zna, a ništa nije urađeno, drugo, šta će se učiniti i kada će Stevan Lilić, intelektualna lopuža, da dobije adekvatnu nagradu za delo koje je učinio, a adekvatna nagrada za ovo je dugogodišnja robija. Govorim o tri autora od kojih je prepisao. Postoji li išta u tom naučnom opusu koji se zove Stevan Lilić što je on lično uradio, osim možda da je potpisao i sigurno što je potpisao ove tuđe knjige i što je potpisao naloge za isplatu nadoknada za ova dela. Kaže ovako profesor Stjepanović... I on je, nažalost, mrtav i ne može po ovom vašem zakonu da traži zaštitu autorskih prava, a po prethodnom zakonu mogu njegovi potomci da traže debelu nadoknadu od ovog kriminalca koji sedi gore u kabinetu na Pravnom fakultetu. Kaže ovako profesor Stjepanović – pod zadatkom u organizacionom smislu podrazumeva se samo ona grupa povezanih poslova koje jedan čovek nije u stanju sam da izvrši. Sve dok su u pitanju poslovi koje može obaviti jedno jedino lice, organizacija kao pojava vezana za povezani rad većeg broja ljudi nije potrebna. Lilić opet u trenutku nadahnuća, intelektualnog, kaže ovako – pod zadatkom se podrazumeva ona grupa povezanih radnih operacija (nisu to poslovi, dame i gospodo, to su radne operacije kod njega i to je njegov intelektualni doprinos nauci) koje jedan čovek nije u stanju sam da izvrši. Sve dok su u pitanju radne operacije, a ne poslovi koje može obaviti jedno lice, organizacija kao takva nije potrebna. Kaže – tek kada su u pitanju radne operacije koje zahtevaju usklađenost rada većeg broja lica, javlja se potreba za organizacijom. To kaže Lilić. Profesor Stjepanović kaže – tek kada je pojava vezana za povezani rad većeg broja ljudi, tek kada su u pitanju poslovi koji zahtevaju usklađenje većeg broja rada lica, javlja se nužnost nastanka organizacije. Nije ovde nužnost, nego je potreba. Dame i gospodo, očekujem da ste vi već pripremili neke od ovih inspektora koji će opipavanjem da utvrde da li se radi o originalu ili falsifikatu, da ste pripremili onu drugu grupu inspektora koja treba samo da stavi dve knjige jednu pored druge i da pročita rečenice i da uporedi ima li tu nečega što se zove intelektualna svojina onog prethodnog autora. Profesor Stjepanović kaže – da bi jedan posao bio izvršen potrebno je preduzeti određeni broj radnji, i to je grupa sukcesivnih telesnih pokreta. Dalje raščlanjivanje pokreta je od interesa za naučnu organizaciju rada, reorganizaciju, mehanizaciju i automatizaciju. Resavac Lilić – da bi jedan zadatak bio ostvaren, tj. da bi jedan konkretan posao bio izvršen (vidite koliko je tu nauke ubačeno samo u jednu rečenicu) potrebno je dalje raščlaniti na određeni broj radnji i telesnih pokreta ljudi koji obavljaju konkretne poslove. Samo da vidimo gde je ovde, ispustio je i gospodin Stjepanović ono – ljudi koji obavljaju poslove, a ovde je Lilić ubacio, kaže – ljudi koji obavljaju konkretne poslove. Dalje raščlanjivanje radnji kao telesnih pokreta ljudi nije ovom prilikom od neposrednog interesa, jer se time bave discipline kao što je naučna organizacija rada koja ima za predmet ostvarivanje racionalizacije. Zar vama, ministre, ovo nije interesantno? O veronauci se radi i Lilić nauku ostvaruje, a vi čitate novine. Ne ide. Idemo dalje, izvinjavam se što oduzimam malo vremena. Unutrašnja administrativna kontrola, kaže profesor Stjepanović, kontrola je viših upravnih organa nad nižim pretpostavljenim i nad potčinjenim. Ona se spontano pojavljuje i razvija se i bez pravnih propisa i regulativa. Naročito je bila razvijena u policijskoj, upravo u takvoj državi bila je to ispočetka jedna kontrola upravne delatnosti uopšte. Onda kaže Lilić – unutrašnja administrativna kontrola je pravna kontrola viših organa uprave nad nižim (ovo je dodato, to je njegov lični proizvod) pretpostavljenim i nad potčinjenima i na osnovu hijerarhijskih ovlašćenja. Unutrašnja administrativna kontrola naziva se i hijerarhijska kontrola, jer potiče iz upravnih sistema koji su počivali na čistom hijerarhijskom principu, rad uprave u načelu nije bio regulisan zakonom. Dame i gospodo narodni poslanici, ističe i ovih sedam minuta koliko smo imali po ovom amandmanu, možemo još 77 amandmana i 77 puta po 15 minuta i biće nam malo da objasnimo kolika je lopuža Stevan Lilić. Sada se već vidi da je to štićenik i ove vlasti, kao i one prethodne posle buldožer revolucije. Mi poslanici SRS očekujemo, srpski intelektualci takođe očekuju, stavljanje na hladno i mračno mesto ove lopuže da se ne kvari dalje i da će država konačno da krene u obračun sa plagijatorima, lopužama i da konačno počne da štiti intelektualnu svojinu. Mnogo je manji problem ako je neko na svom kućnom personalnom kompjuteru narezao CD nekog pevača, pa ga sluša. Ovo direktno ruši temelje države. Sa ovim kada raščistite, onda ćemo vam reći – gospodo, počeli ste borbu protiv kriminala. Sve dotle ćemo se zamajavati da li je 55 CD prodala neka sirotinja tamo na pijaci, a to jeste krivično delo; sve dotle ćemo pričati o perifernim stvarima, a vozovi će prolaziti. Sve dotle ćemo pričati ... (Predsedavajući: Vreme.) ... o sitnicama, zahvaljujem se, a prolaziće nam špijunčine, prolaziće nam tzv. razne nevladine organizacije, prolaziće nam Kandićke, prolaziće nam ministar Stanković i njegovi dodatni poslovi vezani za neke strane obaveštajne službe.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 18. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Reč ima Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ako do sada niste želeli svoju pažnju da usmerite na delove knjiga koje je čitao, a to su čisti plagijati, gospodin Momir Marković, mislim da je vreme da sada na jedan takav slučaj, odnosno ovaj konkretno obratite pažnju zato što narodni poslanik, prof. dr Zoran Mašić u svom amandmanu na član 18. upravo govori o jednom ovakvom slučaju.
Izvinjavam se što vas prekidam, ali amandman gospodina Mašića je sledeći. Ovo je amandman Odbora za finansije, ali vi imate pravo da govorite.
O čemu vi pričate?
Pozvali ste se na amandman gospodina Mašića, a ovo je amandman Odbora za finansije. Samo izvolite, imate pravo da govorite o svakom amandmanu.
Onda ću kasnije da se javim.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Vi ste u pravu, gospodine predsedavajući, ja sam vas preduhitrila misleći da nije bilo drugog amandmana i ne mogu da znam jer nemam izveštaj Vlade, niti Odbora. Ozbiljna je stvar u pitanju zato što nedostaje u članu 18. u stavu 1. ovo što je predložio prof. dr Zoran Mašić baš zbog ovakvog plagijata koji je počinio prljavi falsifikator Stevan Lilić, profesor Pravnog fakulteta, vaš kolega, gospodine Parivodiću, koji i dalje ima taj status tamo i koji se usudio da čak i za vreme svedočenja prof. dr Vojislava Šešelja komentariše njegovo izlaganje u haškom kazamatu u vreme dok je svedočio u procesu kao svedok odbrane sada već ubijenog Slobodana Miloševića. Neverovatno je da bilo ko od vas kolega koji imate priliku da sa njim sarađujete ili da ga viđate uopšte može da zaboravi ovakvo nedelo koje je on počinio. Mene to uopšte ne iznenađuje zato što su njegovi sledbenici, odnosno oni koji razmišljaju na isti način kao on iz ove mafijaške žute organizacije, poput Tadića, Đilasa, Šutanovca i ostalih, falsifikovali istoriju, falsifikuju sve o srpskim junacima, o srpskim herojima, raznorazne bljuvotine i laži izmišljaju svakog dana. Kada je u pitanju ovako nešto i kada je u pitanju podnošenje zahteva, smatramo da se ovim amandmanom precizira da u zahtevu nosioca prava treba da budu navedeni kao dokazi delovi stručne publikacije ili delo u celini, što je slučaj sa Administrativnim pravom pokojnog profesora i velikog srpskog naučnika Laze M. Kostića, koga je i rehabilitovao na izvestan način prof. dr Vojislav Šešelj, samom činjenicom što je njegov najbliži srodnik, njegova unuka prenela prava na prof. dr Vojislava Šešelja da sabrana dela i sve ono što je za života taj slavni i proganjani srpski intelektualac uradio, naročito pišući dosta u emigraciji, koristi prof. dr Vojislav Šešelj, ali za svoje kapitalno delo, za koje je nedavno i dobio nagradu, "Ideologija srpskog nacionalizma", a ne za Stevana Lilića, prljavog i podlog plagijatora da bez ikakvog prava celokupno delo Laze Kostića stavi u svoj udžbenik, odnosno u svoju publikaciju. Neverovatno je, gospodine ministre, da niste želeli da prihvatite ovaj amandmanom. Profesor dr Zoran Mašić, univerzitetski profesor, verovatno je iz obazrivosti, u ime SRS, ne samo zbog ovog slučaja, nego i zbog mnogih koji su neotkriveni, a pitanje je koliko ih ima, podneo ovaj amandman i tražio da u zahtevu još tako nešto stoji. Dakle, da se za to što je neko protiv zakona, protiv morala, protiv bilo kog kodeksa, a to je zaista jedno od najtežih krivičnih dela, koristio nečiju publikaciju, nečiju knjigu, nečije autorsko delo i naučni rad, mi smatramo da bi u navodu ovog zahteva trebalo da stoji, kako bi nadležni državni organi mogli jasnom komparacijom to da vide i prepoznaju u celosti delo ili pojedine delove koji su plagirani. Zbog toga je dr Mašić podneo ovaj amandman i treba da razmislite, pošto nam niste dali odgovor u pisanoj formi zašto ste ovako nešto odbili, šta bi smetalo ... Ništa od toga nećete da pročitate u tim dnevnim novinama. Samo možete da pročitate raznorazne gluposti i raznorazne napise koji su upereni protiv SRS. Ili, ako ste došli do izjave ovog nesrećnog ministra odbrane Zorana Stankovića kako će da traži od državnih organa da reaguju zato što je Aleksandar Vučić rekao da je on agent CIA. Jeste, ponavljaćemo svuda i na svakom mestu, direktno postavljen na to mesto, uz urgenciju i zahtev one nakaze Karle del Ponte. Bolje vam je da slušate i da pogledate šta vam govorimo, a predlažemo da poboljšate tekst zakona. Ne morate da bude ni drčni, ni sujetni. Ako je ovaj amandman napisao prof. dr Zoran Mašić u ime SRS i još vam ponudio mogućnost da nadležnim organima olakšate posao, samom činjenicom što će u zahtevu da stoji da li je to ili koji je deo neke publikacije, odnosno nekog dela, zloupotrebljen, ništa ne smeta, možete da kažete, da izađete sa nekim obrazloženjem da nije potrebno, a da se tako ponašate – da čitate novine dok poslanici obrazlažu amandmane na, po nama, delove lošeg zakona, mi ćemo u celini da glasamo protiv njega, ali da pokušamo kroz amandmane da vas ubedimo – ne da nije pristojno i kulturno, nego nas zaista dovodite u situaciju da upotrebimo i mnogo grublje reči. Sada je, gospodine ministre, 12.20 časova. Da ste vi vredan i marljiv čovek, a trebalo bi da budete, jer ste ministar u Vladi Republike Srbije, trebalo je jutros da ustanete u 06.00 sati, da popijete kafu, da se umijete i obrijete, da se obučete pa da odete do prve trafike ili da nekoga zamolite da to uradi, do 07.00 sati sve novine da pročitate, pa da dođete u Narodnu skupštinu i ako ste nešto saznali pametno i korisno da to upotrebite sa skupštinske govornice ili ako vas nešto novinari ispred pitaju, a ne ovako da se spremate za brifing usred sednice, stvarno nema smisla, a da ne razmišljate o tekstu amandmana koji je podneo profesor Mašić.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Ministar je prihvatio amandman.
Ministar je prihvatio amandman, ali zbog ovog dobacivanja iz klupe moram da se javim, a i da učinim ministru, vidim da nema "Blic". Dakle, ministre Parivodiću, vaša drskost danas prevazilazi sve granice. Nedopustivo je, ponašajte se kako god hoćete, ako mislite da ćete nas da iznervirate pa da eventualno prestanemo da govorimo na ovu temu, naravno da nećete uspeti u tome. Nije lepo, i kada ste onaj prvi amandman prihvatili, amandman našeg kolege Paje Momčilova, pre toga pozvala sam vas iz klupe i pitala koji je amandman prihvaćen, jer nisam čula dobro predsedavajućeg, a prethodno se radilo o amandmanu Odbora za finansije. Potpuno normalno sam vas to pitala, a vi ste se okrenuli, ničim izazvani, i rekli – mislio sam da prihvatim, ali što me više napadate sve više dolazim do ideje da ne prihvatim amandman. Ministre, ovo nisu amandmani za vašu babu. Ovo su amandmani na ovaj zakon i vi ovde predstavljate Vladu. Ne smete tako da se ponašate i nemate pravo da se ljutite na poslanike, na ono što vam kažemo. Možete da nas ne volite, možete to da pričate u vašem poslaničkom klubu, u nekim vašim krugovima, ali ovde morate da se ponašate onako kako zahteva funkcija državnog službenika koju obavljate. I to što čitate novine takođe govori o vama. Za vašu informaciju, ministre, poslanici SRS sa ove govornice govore javnosti Srbije i mi se odavde obraćamo javnosti Srbije i javnost Srbije zna da ministar tri sata ovde sedi, da inače radi za dobru platu i da ovde čita novine. Ja to nisam rekla, ja vama nisam dala "Blic" da biste se vi malo bolje informisali, nego da čuju građani da ste pročitali "Novosti", "Kurir", sada ste dobili i "Blic", a ako bude falilo do kraja nabavićemo još novina, ništa se ne sekirajte. Dakle, bez obzira što je ministar prihvatio ovaj amandman, možda se i predomisli u međuvremenu, jer sam ga sada malo više naljutila, ja ću samo par rečenica da kažem, vezano za ovo što kolega Momir Marković danas ceo dan čita iz knjige profesora dr Vojislava Šešelja, a to su dokazi o plagijatorstvu Stevana Lilića. Meni je ovde nešto bilo interesantno, nisam mogla da verujem, ali sam se uverila da, nažalost, i u ovoj sali sede neke intelektualne mizerije, a to su poslanici koji mogu da se smeju na ovako ozbiljne stvari. Stevan Lilić jeste prljavi podli plagijator, dokazano je odlukom Vrhovnog suda u postupku gde ga je branila borkinja za ljudska prava Biljana Kovačević-Vučo, a to je ona što juri Ratka Mladića, izgleda da joj se dopada onako lep čovek. Taj Stevan Lilić je danas predsednik udruženja koje se zove "Pravnici za demokratiju". Jedan od tih pravnika za demokratiju, vidim da i ovih dana, a možda je i ministar pročitao, komentariše i stanje u ovom parlamentu. Podsećam da je on bio jedan od onih poslanika koji su bili u pravnoj zabludi u prošlom sazivu, profesor doktor pravnih nauka u pravnoj zabludi, pa podneo ostavku; pa su onda ovde bili neki građani narodni poslanici koje niko nije birao i koji nisu bili ni na čijoj listi, pa se opet predomislio pa se vratio u Skupštinu. Dakle, takav čovek se usuđuje da danas komentariše neke stvari i odluke nekih odbora itd., a poznat je i po tome, Krasić je to rekao, pisao je na oglasnoj tabli izvinjenja studentima što je plagirao neke delove nekih svojih drugih knjiga. Kao kada u osnovnoj školi učiteljica kaže učeniku koji je bio loš – izađi na tablu i 50 puta napiši "ja sam loš", tako je Stevan Lilić 50 puta na oglasnoj tabli pisao izvinjenje studentima što ih je varao. Zato sam zaista iznenađena da ste reagovali na način na koji ste reagovali, neki od vas, ne svi. Još jedan komentar, ministre, kada je Zoran Krasić obrazlagao amandman, pa je govorio o plagijatima koje može ili ne može da utvrdi tržišni inspektor, onda ste objasnili kako je najlakše da se ode na buvljak i da se tamo utvrde plagijati odevnih predmeta. Ali, nije dobro što ste baš buvljak uzeli za primer, iz dva razloga. Prvi razlog je što na buvljaku rade ljudi koji imaju obrazovanje, ljudi koji su ostali bez posla, bez svojih domova, bez svoje otadžbine, a koji su došli ovde u Srbiju, ili su rođeni i žive ovde, a dobili otkaze, i primorani su da se bave prodajom odevnih predmeta na buvljaku. Sa druge strane, puno je ljudi koji kupuju na buvljaku, a to su takođe građani ove zemlje, koji jedva mogu i to na buvljaku da kupe, pa makar to bio i plagijat. Naravno, ovim ne želim da kažem da podržavam plagijate ni u odevnim predmetima ni bilo gde, ali nije vam bio umestan primer u zemlji Srbiji u kojoj toliko građana teško živi, u kojoj je toliko sirotinje i bede; još im sa ove govornice dirajte buvljak i kineske prodavnice, pa možete onda lepo da ih ubijete. Trebalo je da uzmete primer onih kompakt diskova, o kojima je takođe Krasić govorio, koje plagiraju oni koji su ih snimili, a imaju puno para, lako zarađuju pare. Nemam ja ništa protiv, jer nikome oni ne kradu pare, neka zarađuju onoliko koliko je narod spreman da plati, ali je bitno da je u taj posao umešan Mlađan Dinkić, vaš kolega, ministar finansija. On je taj koji je uvozio plagijate CD i on je taj koji je oštetio državni budžet koji brani pred ovim narodom. To bi trebalo da znate i trebalo je da to uzmete kao primer otkrivanja plagijata, a ne onu sirotinju na buvljaku, mislim i na prodavce i na kupce. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se, potkrala mi se greška u dosadašnjem izlaganju kada sam rekao da je ova lopuža Stevan Lilić pokrao trojicu autora: prof. dr Lazu M. Kostića, profesora Stjepanovića i profesora Milkova. Sada listajući knjigu utvrđujem da je Stevan Lilić pokrao i prof. dr Slavoljuba Popovića, prof. dr Markovića, prof. dr Rajka Kuzmanovića, toliko smo uspeli letimično da utvrdimo. Da vas više ne bih zamarao, odnosno da vam ne bih dokazivao kolika je lopuža i kako je sve pokrao ove ljude, pročitaću samo završni deo ove knjige, a inače, upućujem nadležne organe da je ovo deo iz časopisa "Srpska slobodarska misao", broj 3 od 2000. godine, i da kao dokazni materijal pravosuđe i policija mogu ovo da nađu u SRS. Dakle, SRS izdaje ovaj časopis "Srpska slobodarska misao". Na kraju knjige profesor dr Vojislav Šešelj kaže – kriminalnu rabotu Stevana Lilića treba žestoko u javnosti žigosati, kako bi se unapred destimulisali svi potencijalni sledbenici njegove prepisivačke škole. Treba da budu svesni da se kriminal ove vrste apsolutno ne isplati, kao i da im se može desiti da budu obrukani i moralno srozani. Što se tiče lopova Stevana Lilića, on bi morao da ide u zatvor. Izvesno je da je srpsko društvo u dubokoj ekonomskoj krizi i socijalnoj bedi. Kriza neminovno dovodi do srozavanja morala. Mnoge nemoralne radnje su postale uobičajena pojava u svakodnevnom životu ljudi, a i ljudi su nekako oguglali na njih, pa su retke javne reakcije i na najupečatljivije primere nemorala. Ovde moram da stanem, pa da vas podsetim na aferu "Erikson", na aferu "Knjaz Miloš", na aferu Popovac, na aferu šećerane, na "aferu kofer"; koliko afera ima, malo vremena imamo do ručka da vam sve nabrojim, zato ću nastaviti da čitam. Međutim, sa takvim stanjem društvene svesti i duha ne smemo se pomiriti. Zato raskrinkavanje svakog amoralnog tipa kriminalca predstavlja kamičak u građevini obnovljenog moralnog digniteta cele nacije. To moralno zdanje neminovno ćemo ponovo sagraditi, jer nijedna kriza ne može večno trajati. Zato se ne sme dozvoliti da se slučaj Stevana Lilića, koji je uz pomoć neporecivih falsifikata došao do najvećih naučnih titula i univerzitetskih zvanja, pretvori u primer za ugled. Naravno, sve ovo ima i izrazitu političku dimenziju. Nije nimalo slučajno da čovek takvog moralnog sklopa kakav je Lilićev pripada petoj koloni. Član je jedne izrazito proamerički orijentisane političke partije i redovno učestvuje u realizaciji svih zadataka koje od svojih zapadnih gazda dobija domaća NATO pešadija. "Izdajnik je izgleda bukvalno izdajnik na svakom polju. Uostalom, šta to sprečava onoga ko je izdao svoju naciju i otadžbinu da izda i akademski moral? Ambijent u kome Stevan Lilić politički deluje potpuno odgovara njegovim karakternim osobinama. Imamo tu pravu menažeriju spodoba i nikogovića, od jahača popova u slobodnom vremenu i sitnih lopova, do nekadašnjih ambicioznih policijskih doušnika i samouverenih potomaka titoističkih dželata nad srpskim narodom. Tu je na okupu, jednostavno, sva bagra koju je uopšte moglo da iznedri ovo balkansko podneblje, ali takvima se ne sme pružiti šansa da vaspitavaju srpsku omladinu. Štetne posledice njihovog upliva poslednjih godina na svojoj koži oseća celi narod. Nije njima cilj da studentima pomognu da što uspešnije savladaju studije i osposobe se za samostalan život, nego da njima manipulišu u podrivačke svrhe, da bi izazvali političku pometnju i haos. U celoj srpskoj javnosti treba pokazati kakvi su, u suštini, ovi nacionalni izrodi i moralni degenerici poput Stevana Lilića. Takvi su sigurno i oni sa kojima je Lilić u čvrstoj političkoj sprezi, saborac u podrivanju sopstvene otadžbine". Govorim, u ovom slučaju, o "žutom preduzeću". "Prema takvim bitangama moramo biti nemilosrdni. Kad se nađu u škripcu obično cmizdre i pišu pokajnička pisma, ali pošto nemaju časti, ne mogu se isticati ni ponosom. Moralne mizerije su uvek intelektualne kreature. Kao utvrđeni i dokazani plagijator Stevan Lilić definitivno treba da izgubi akademsku čast i mora da bude najuren sa univerziteta. To je put ozdravljenja beogradskog Pravnog fakulteta, njegov dug slavnoj tradiciji naših intelektualnih predaka, koji su ga utemeljili kao hram nauke i patriotizma". Dame i gospodo narodni poslanici, jedan od razloga, čini mi se glavni razlog zašto se pitanje ove lopuže odavno nije stavilo na dnevni red i zašto odavno nije dobilo sudski epilog, jeste u tome što verovatno u toj intelektualnoj eliti ima još mnogo onih koji se bave prepisivanjem tuđih naučnih dela. Kada bi se inspektori o kojima govorite, ministre, osposobili i krenuli, pitanje je koliko bi još akademaca ostalo bez te akademske titule. Zbog toga, u ime poslaničke grupe SRS, zahtevam od ove države da pitanje Stevana Lilića i njegovog lopovluka konačno stavi na dnevni red pred određene državne organe i da ova lopovska rabota konačno dobije sudski i svaki drugi epilog.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman, u ime poslaničke grupe SRS, na član 22. Predloga zakona, gde se govori o sredstvima obezbeđenja. Ovo je potpuno neverovatno, nepotrebno i kontradiktorno sa članovima 17. i 18. Mnogo je primera u praksi, uz ovu jednu rečenicu obrazloženja koju sam podnela, gde možete da vidite da će pirati i oni koji se enormno bogate na tuđim autorskim pravima ovim zakonom i direktno ovim članom 22. biti još više podstaknuti da na takav način rade, da nikome ništa ne plaćaju, da zgrću ogromne pare, a ljudi koji su autori vrednih dela, što muzičkih, što naučnih, mogu samo da posmatraju, da ulaze u sudske sporove sa neizvesnim ishodom i sa obeštećenjem koje nikako ne može da bude u onom iznosu kolika im je šteta načinjena. Gospodine ministre, ako smo već u članovima 17. i 18. ovog zakona definisali, uz onaj zaista suvisli predlog prof. dr Zorana Mašića, za koji vi malopre kažete da nije argumentacija, a tvrdim vam da jeste, jer šta ćete bolje od toga da se u zahtev unese kompletni deo nečega što je plagijat, vi sada navodite ovde u članu 22. da je neophodno da se obezbede sredstva za onoga koji pokreće postupak, odnosno zahtev za zaštitu svojih autorskih prava. Kako to obrazlažete, u stavu 1. kažete: "Kada je zahtev za zaštitu prava intelektualne svojine usvojen, nadležni organ može da zahteva od podnosioca zahteva da položi sredstvo obezbeđenja u iznosu koji odgovara visini troškova koji mogu nastati ako postupak bude obustavljen zbog radnji ili propusta podnosioca zahteva, odnosno ako se utvrdi da u konkretnom slučaju nema povrede prava intelektualne svojine". Stav 2: "Sredstvo obezbeđenja iz stava 1. ovog člana može biti bankarska garancija ili depozit uplaćen na poseban račun nadležnog organa". Gospodine ministre, ovo je zaista neverovatno. Već ste želeli da napravite zakon i došli pred Narodnu skupštinu sa takvim zakonom, to je inače i zahtev ove komisije za pridruživanje, koja je stopirala sa vama dalje razgovore, jer ste se vi bacili u hajku i potragu za slavnim generalom Ratkom Mladićem, ali, hvala gospodu Bogu, nećete u tom svom naumu uspeti, ali oni su tamo lepo napisali da nisu zadovoljni i da je ovaj zakon neophodan kako bi se uredilo naše tržište, kako bi se sprečila piraterija, kako bi se sprečili plagijati. Ovo je standardizacija lopovluka i pljačke. Ako vi, po članu 22, onome ko je podnosilac zahteva, znači, pojavljuje se kao oštećena strana...Moram samo da vas podsetim, gospodine ministre, da je pre nekoliko meseci zbog slične problematike došlo čak i do određenog fizičkog obračuna u jednom beogradskom hotelu. Vi sada sve one koji nemaju mogućnost i nemaju novac, a tražite od njih depozit, a ovde se ne zna koja je visina tog depozita ili bankarske garancije, da uđu u postupak da zaštite svoja intelektualna prava, jednostavno gurate i kažete – ne, vi ćutite i trpite, vi stvarajte, budite dobri tekstopisci, dobri muzičari, budite vrhunski naučnici, ostavljajte dela za buduće generacije. Onda će da se pojavljuju hohštapleri i prevaranti, poput ovog Stevana Lilića, ili će da se pojavljuju određene muzičke kuće koje će da urade na sledeći način: u Bugarskoj, na Dalekom istoku, tamo gde nema nikakve provere od strane nadležnog državnog organa, gde uopšte ne može da se utvrdi šta je čije autorsko pravo, u milionima primeraka će da kopiraju, odnosno da vrše pirateriju za određena autorska dela. Pojavljuju se na granici SRJ sa Bugarskom, imaju carinsku deklaraciju i šta gleda naš carinik? Naš carinik može samo da pogleda da je tu stotinu ili milion komada nekog kompakt diska. On neće, niti su to njegova prava kao nadležnog državnog organa, da ulazi u suštinu, odnosno u autorsko pravo. Tako će milioni, što domaćih autora, koji su štancovani bez njihovog odobrenja u inostranstvu, ili knjiga ili bilo kojih stručnih publikacija, ne moraju samo da budu muzička izdanja, da uđu u našu zemlju, na naše tržište kao kopije, odnosno kao čisti pirati, a da oni koji su to uradili nikome ne odgovaraju. Onda će da se pojavi autor. Probudi se ujutru, izađe i vidi da se svuda prodaju njegova dela, antologijske zbirke, ono za šta je ovlašćena u nekom konkretnom slučaju neka muzička kuća ili neka medijska kuća koja je dobila pravo od autora da to radi. Šta on sada koristi po ovom zakonu? Po članovima 17. i 18, on pokreće zahtev da utvrdi svoja autorska prava. Još mu vi ne date, odnosno nećete to da prihvatite, tu bi odmah stvar bila jasna i svaka bi se sumnja otklonila i uopšte ne bi bilo potrebe da ovo stavljate u tačku 1), ako postoji proceduralna greška ili nešto tako, da ste prihvatili amandman dr Mašića. Taj neko dođe, podnosilac je zahteva, overio svoja autorska prava pred nadležnim sudom, zaštitio ih, dolazi i kaže – ja sam taj i taj, a ovo što je na tržištu, ovo što je čisti plagijat, to je čisto krivično delo koje je neko napravio. Izvolite molim vas, pa krenite, vi ste zaduženi, odnosno vaša je obaveza po zakonu to da radite, a vi mu još sada poručujete – možeš ti to da uradiš, ali moraš da imaš pare. Em je pretrpeo ogromnu štetu i ne zna koja je, i on ne može da istraži ni u kojoj količini je došla ta piratska kopija u našu zemlju, vi ga još terate na to da vam polaže bankarske garancije. Uz sve to, ako ne dokaže, a veoma su česti slučajevi da nadležni sudovi, Trgovinski sud presudi u korist onoga koji se bavio krivičnim delom, a ne onoga koji je autentični autor nekog dela, da li je u pitanju neka knjiga ili pesma, muzika, nije ni važno, vi njemu kažete da će on na kraju to da plati. To je neverovatan začarani krug i ti ljudi će da odustanu jednostavno. Znate, sada može jednostavno neko da pomisli i ovde od poslanika u sali da razmišlja tako – ma, lako će ove velike muzičke zvezde, oni toliko para zarađuju po koncertima, imaju razne tezge, pa ako se to i desi oni mogu to da plate i da polože garanciju. Postavlja se pitanje zašto oni to uopšte da rade i ko smo mi da određujemo ili da špekulišemo time ko koliko zarađuje, ako on redovno plaća porez ovde u državi, i ako on ima svoju publiku iako ima svoju prođu. Zašto ti ljudi to da rade? Vi znate, kada se upuste u jedan takav projekat... Evo, znam jedan konkretan slučaj, ali neću da ga imenujem, nije ni važno, uglavnom to je ta priča: Bugarska ili Kina ili negde gde se u milionima primeraka štancuju ta piratska izdanja, ta ovlašćena kuća odnosno autor pokrene postupak, još mora sada da položi i novac, još uz svu tu proceduru jedva na kraju nekako da namiri neku minimalnu štetu za svoja autorska prava. To vam je u odnosu 1:100 za pretrpljenu štetu, odnosno za količinu piratskih izdanja koja su prisutna na našem tržištu. A šta da radi nosilac direktni, znači naslednik iz porodice ili neko na koga je preneto to pravo za određena dela naših srpskih velikana? Padne nekome na pamet ovde u ovoj sali, bilo kome, zamislite, da štampa sabrana dela koja inače nisu odštampana i nema ih nijedna izdavačka kuća u Srbiji. Lično sam pokušala to da pronađem, i koleginica Radeta, Slobodana Jovanovića, to samo možete antikvarno da nađete. I sada, recimo, znaju mnogi, evo ja sam sada to rekla, i mnogi ljudi koje je to možda ranije interesovalo i ko se snašao na neki drugi način, da toga nema, lepo krenu i odštampaju sabrana dela Slobodana Jovanovića. U sve knjižare, svuda redom, izvol′te, prodaju i onda, znate, njegovi naslednici, oni koji su nosioci autorskog prava, pojave se i kažu – čekajte, ljudi, pa kako je to moguće. Vi kažete – ajde vi popunite ovaj zahtev, član 17. i 18. Još niste želeli da prihvatite amandman kolege Mašića, nedvosmisleno bi se videlo da je to apsolutno celokupno delo, znači to nisu samo delovi, kao što je ovaj hohštapler i prevarant, ovaj žuti Lilić hteo da sakrije, pa je mislio neće da ga otkrije. E neće da ga otkrije Vojislav Šešelj, koji sve ima u malom prstu, koji i kada spava, iako je u haškom kazamatu na pravdi boga, zna sve šta ko radi i ko je sklon prevarama i ko je u stanju šta da uradi! I sad, pojavi se taj neko i vi kažete jednostavno – vi morate da položite garanciju, određeni depozit, ja vama ne verujem. I to dok dokažete da li ste vi u pravu, a ako niste, sve to morate da platite. Ovo dolazi u domen bezobrazluka, gospodine ministre. To što vi čitate novine kada govore poslanici SRS mene ne može uopšte da uvredi, to je stvar vašeg vaspitanja i vašeg odnosa, vi ste ovde samo gost. Dug je put, gospodine ministre, do toga da neko postane narodni poslanik. Treba da bude prvo član valjane političke stranke, što bi rekao ovaj Stojković, to je njegov izraz - valjano, svaki dan je valjao taj izraz sa ove govornice, pa je meni, evo, ostalo od juče. E tek da budete neko ko je član SRS, pa da vas izaberu na izborima, pa da vam verifikuju mandat, pa da odgovorno, savesno i časno radite. Ovako, vas izabrali i rekli bićete ministar za to i to, odlučila skrpljena skupštinska većina, nemam ništa protiv. Ali, kada ste već izabrani ministar morate da znate da ste vi ovde došli da mi vas kontrolišemo i da smo mi neka vrsta supervizora u odnosu na vas kao predstavnika izvršne vlasti. Mi smo tome naučili Dinkića, znate. Jednom, dvaput dobio je packu, jednom je došao u farmerkama, drugi put je došao u džemperu i tako nešto neobavezno, treći put počeo da vređa. Mora da se disciplinuje. Vi, gospodine ministre, do sada niste još počeli otvoreno da vređate, ali način na koji razmišljate kada su u pitanju ovi i suviše dobri argumenti je nešto što će vas da košta na izborima, odnosno one koji su vas predložili da budete ministar. Još uvek ne znam koje političke stranke ste član. Znam da ste neka od ovih frakcija ove žute, nekada jedinstvene, opcije. Juče pomislih u momentu da ste iz DS-a, a ovi kažu iz DSS-a njihov ste; ko zna čiji ste, nije ni važno, ali prihvatite ovaj amandman da biste učinili korist onima koji treba da zaštite svoja autorska prava.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača na sednici Odbora prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica. Izvolite.
Zahvaljujem. Evo, ovim amandmanom pokušavamo da zavedemo malo reda u onaj deo intervencionizma koji radi, postupajući po zahtevu, nadležni organ, odnosno inspektor. Šta smo amandmanom predložili? Gospodin Zoran Krasić je predložio da se u članu 24. stav 2. promeni tako što će nadležni organ umesto da informiše nosioca prava i da ga obaveže da sam pokrene postupak, uraditi to u svoje ime. Dakle, pošto je nosilac prava prošao složenu proceduru iz tačke 17. i 18, pišući sve i svašta, popunjavajući razne obrasce i dokazujući time osnovano svoje pravo i da mu je povređena intelektualna svojina, dao 15 dana vremena inspektoru da se uveri u to što je on papirološki dokazivao, došlo se do toga da čak ako postoje stvari može i hitnije možda da uradi da inspektor vidi, da zapleni robu, ovo, ono i šta sve još je predloženo. Dakle, debelo je ušao u proceduru koga je uveo inspektor, nadležni organ koji je po predlogu zakona ovlašćen da to uradi. Prema tome, sasvim je logično, ako je inspekcijski organ utvrdio i prihvatio stavove, da ne ostavlja mesto sumnji izraženoj kroz član 22. u kome će potencijalno oštećeni nosilac prava morati čak i da plaća bankarski zalog; uzimaju se pare unapred ako, ne daj bože, njegov zahtev bude neosnovan. Onda se postavlja pitanje, što smo u načelnoj raspravi govorili, da li je inspektor bio nesiguran, je l′ ovaj davao lažne podatke, o čemu se onda tu radi, ako tek predstoji verovatnoća da će se njegov zahtev oceniti kao neosnovan ili kao nedovoljno tačan, nepotpun, ono što stoji u razlozima za uzimanje para u članu 22. Dakle, ako obavežete inspektora da sam pokreće postupak pred nadležnim sudom lično, a ne da ga na to motiviše, i to zaista u čudno kratkom roku od 15 dana, za razliku od onog neposrednog razloga kada on neposredno deluje a ne po službenoj dužnosti gde ima 15 + 15 dana... Dakle, em 15 dana, em mora sam da pokrene, em da izvesti organ, pa ako ne uspe da dobije odluku suda, onda naravno šta će se desiti – biće kriv, uzeće mu se bankovna garancija, uzeće se pare. Onaj ko ga je plagirao, kopirao, narezao, pokrao stručno delo ili literaturu, loše citirao i tako dalje, taj će opet ispasti ispravan. Drugo, kada gledam obrazloženje i razloge za donošenje zakona, vi ste već u samom uvodnom delu tamo stavili da ovaj zakon, kako ste ga krstili, donosimo zato, evo da citiram, da bi se stvorio pravni osnov za nadležne organe i organizacije Srbije da sprovode zakone donete na nivou državne zajednice kojima se štiti pravo na intelektualnu svojinu, odnosno da su građani i privredni subjekti zaštićeni da ne moraju sami da idu u sudske sporove i privatne krivične prijave. Dakle, hteli ste da izbegnete to, a u zakonu ste opet predložili to isto: da nosilac prava mora da pokrene sve, uprkos tome što je inspektoru sve jasno, pokrenuo je proceduru, više dileme nema, 15 dana razmatrao podatke koje je dobio od nosioca i sada kaže – e izvoli, moguće da ti jesi oštećen, izvoli na sud, za 15 dana mi donesi konačnu odluku suda. Osobito priča o tome kada ta konačna odluka dolazi, koliko je vremena potrebno, kako je sud ažuran, da li će uspeti da ubedi sudiju u ispravnost svoga stava, ali se inspektor izvlači iz igre. To njegovo izvlačenje iz igre je i finansijski potkrepljeno, ništa to državu neće da košta ako inspektor pogreši, jer je ovaj dao bankarsku garanciju, nikom ništa, reći će – niste dobro popunili formular, neko je nešto prevideo ovako ili onako. Tek, jedna izvanredna šansa koja može da se silno zloupotrebljava u nekim prilikama koje će se lako stvoriti za one koji su skloni da manipulišu zakonima i da nađu načina kako da zloupotrebe tu činjenicu, tu okolnost i da prema tome nosilac autorskog prava intelektualne svojine bude u konačnoj meri oštećen. Jer, naravno, i sve da uradi, on ne može očekivati petnaestodnevnu odluku suda o konačnom aktu. Zašto, recimo, nije dato uslovno da se još 15 dana da i njima, zašto bismo u drugačiji položaj stavljali one koji idu po službenoj dužnosti i one koji idu po osnovu zahteva? Prosto neshvatljivo. Čovek koji je sam utvrdio i podnosi zahtev, prođe malo rigorozniju proceduru; ovde inspektor ide sam i onda nalovi na terenu nešto, očigledno mu je stvar sumnjiva i kaže – pokrećemo postupak, pa evo vama tražite vi znajke ili neke druge knjige, ili vi koji štampate udžbenike tražite da li vas je neko kopirao, imate 15 dana, pa sud znamo kakav je, još 15 dana, ali se blagovremeno obratite. Kada? Kad da traži od inspektora još 15 dana. Ode ne stoji. Kada ne dobiju odluku 15, to je 16. dan, jer u taj dan dva roka ističe, kako stvari stoje. Naravno, možda imate posle druge zakone u kojima govorite o rokovima, koliko će da traje, ali svakako je nejasno i nepravedno za one koji ličnim sredstvima garantuju sprovođenje postupka podnoseći same zahteve da imaju samo 15 dana. Da bismo to, kada smo već ostali na tih 15 dana, izmenili, nateraćemo inspektora da sam podnese tužbu sudu, a to će značiti da inspektor nešto radi temeljno iz onoga što je tamo našao u dokumentima. I, zašto bi se libili da državni organ pred državnim sudom, kako ste krstili sudove u državne i paradržavne, pokrene spor? Dovoljno je bilo što se nosilac intelektualne svojine dokazom iz tačke 18... Ima prilično dokaza koji su pobrojani i kada ih on sve skupi i uredno preda i 15 dana inspektor o njima misli, vaga i proverava i preduzima mere koje on želi da preduzme, niko mu ne brani, i onda stvarno oceni da je to ispravno. Bilo bi veoma fer i korektno prema tim ljudima ne stavljati ih u dalju proceduru. To bi bio smisao amandmanske intervencije gospodina Krasića.
Ministar Parivodić.
Dakle, u amandmanu koji je na član 24. stav 2. podneo gospodin Krasić, SRS, gospodin Krasić smatra da je nadležni organ, tj. inspekcija, obavezan da u roku od 15 dana pokrene postupak za zaštitu prava intelektualne svojine pred nadležnim sudom. Obrazloženje za ovaj amandman je lapidarno, kratko, jezgrovito i meni potpuno nelogično: "Valjda je zaštita intelektualne svojine u interesu pre svega nadležnih državnih organa." Znači, tržišni inspektor ima najveći interes u srpskoj državi da se ne pojave falsifikovani proizvodi, da se ne koriste kompjuterski programi bez licence, da se ne pojavljuju falsifikati udžbenika itd. Meni je ovo potpuno neshvatljiv stav. Zašto bi to baš bilo u interesu tog inspektora najviše, iznad interesa imaoca prava intelektualne svojine? Ovaj amandman je utoliko apsurdniji što on nalaže tom inspektoru da vodi očigledno parnični postupak i da se parniči. Zamislite srpskog inspektora koji paralelno vodi 186 parničnih postupaka, država plaća takse za te postupke, ti postupci su efikasni, po dve-tri godine traju i tako se naši inspektori bave parničenjem, u stvari postaju neka vrsta javnog pravobranioca, ne idu više na tržište da vide šta se tu dešava. Zakon je naložio inspektoru u članu 12. stavu 3. tački 2) da podnese prijavu nadležnom javnom tužiocu, odnosno prekršajnom organu. Smatrali smo da tu njegova funkcija inicijacije procedura pred drugim organima treba da se završi. Gospodin Krasić smatra da naši inspektori treba da se parniče i da je u njihovom ličnom interesu da se oni parniče pred redovnim i privrednim sudovima i da država plaća ili oni lično da plaćaju takse za to parničenje. Prosto, šokantan je primer ovakve intervencije, jedno neudubljivanje, neverovatno, šokantno. Zbunjen sam ovakvom improvizacijom. U svakom slučaju, pošto naravno da ne prihvatam ovaj amandman, ja ću dati završnu reč na ovaj zakon. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ne možete.)
Imamo još jedan amandman, ministre, pa malo strpljenja. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Imate još devet i po minuta.
Biću mnogo efikasniji, gospodine Mihailoviću, nemate potrebe, samo uživajte, gospodine Mihailoviću. Taman sam nešto završavao vezano za Hag i čujem ministar izašao i iščuđava se. Samo da vidimo na šta se odnosi amandman. Gospodin ministar je dao tako dobru kritiku ovog svog zakona da mu ja odajem priznanje. Gospodine ministre, pre dva sata pokušao sam sa ovog mesta da vas ubedim da vam nije dobar član 12. stav 1. i prva uvodna rečenica. Vi ste izašli i rekli ste da ja ništa ne znam, da je to mnogo dobra rečenica. Ta rečenica glasi... Naravno, mi smo se malo šalili sa ovim zakonom i amandmanima, očigledno da bi istrčalo, da vidimo šta je to, da javnost sazna šta je to. Vidite kako ministar brani član 12, a napada amandman na član 24. gde je prepisan član 12. Sad ćete da vidite, gospodine ministre. To je poglavlje 1. Postupanje po službenoj dužnosti. Odnosi se na inspekcijske organe koji po službenoj dužnosti rade neki posao. Šta oni rade po službenoj dužnosti? Kaže – nadležni organ (to je onih šest inspekcijskih organa), kada neposrednim uvidom utvrdi... Inspektor lično na licu mesta neposredno se uveri. U šta se taj inspektor uverio? Da je povređeno pravo intelektualne svojine. Povodom člana 12. pričao sam da je to nemoguće. Vi ste rekli da je to potpuno očigledno. Jeste, tako je bilo, jeste malo smešno, ali tako je ministar rekao – pipneš, vidiš da nije "najk". To je ta situacija. Tada sam vas upozoravao i rekao – gospodine ministre, kada inspekcija radi posao za koji je nadležna, a to je inspekcijski nadzor, to nije običan nadzor, nego inspekcijski, postoji velika razlika između upravnog, inspekcijskog itd., ona postupa po nekim pravilima i utvrđuje neke činjenice. Tada sam vam rekao da poreski inspektor, čak sam vam i citirao član Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji gde je rečeno da postoji pored kancelarijske i takozvana terenska kontrola koju sprovode poreski inspektori, znači, u prodajnom objektu, bilo gde gde se vrši promet robe i gde oni sumnjaju da je neko utajio porez ili nelegalno vrši promet. Oni dođu i utvrde neke činjenice, ali oni mogu da utvrde činjenice vezane za promet, za legalnost tog prometa. Oni ne mogu da utvrde činjenice koje se tiču prava intelektualne svojine. Ne mogu. Samo se vi pipajte, nema veze. Svi inspekcijski nadzori se vrše po službenoj dužnosti, ma koliko čovek da prijavi nešto, to nije zahtev, to je obična prijava, obično obaveštenje koje obavezuje inspektora da onda po službenoj dužnosti sprovede postupak. Tada sam vam rekao da je ovo besmisleno, da treba zaštitu intelektualne svojine da prepustite onom zakonu tamo, a da odgovarajuće odredbe koje mogu da pomognu zaštitu intelektualne svojine budu pre svega u funkciji kontrole prometa roba i usluga itd. Ne zalazi u te stvari, jer tu ne može, i vi ste rekli kako ne može. Može. Predvideli ste poseban postupak i tada sam vas podsetio da 12, 13. i 14. član čine jednu celinu, a onda ovo drugo što ide na zahtev vlasnika, odnosno autora je nešto drugo, neka druga situacija. Onda sam vam rekao, nije dobro da autor koristi inspekcijske organe kao svoje dokazno sredstvo za neki drugi postupak pred sudom. Vi ste mi sve to osporili. Čekao sam vas na članu 24, gde sam rekao – dobro, ako po službenoj dužnosti to radi, zašto po službenoj dužnosti ne štiti njegova autorska prava. Zašto sam to napisao? Da bih vam izvrgao koncept. Vi ste izašli i napali amandman na član 24. i poništili ste član 12. Šokantno, gledao sam tamo, snimljeno je to sve, nego smo imali preča posla, nešto vezano za Hag, pa rekoh, hajde da idem dole da kažem i da 12. i 24. ne samo da je razlika 1:2, nego ima i neku logičku vezu. Poremetili ste tu logičku vezu. Potpuno ste poremetili tu logičku vezu. Ovim amandmanom smo hteli samo da pokažemo koliko je Vlada bila neozbiljna kada je predložila ovakav zakon. Vi ste lepo izašli, ja sam trljao ruke gore i rekao – super, napada amandman na član 24. i ja bih napadao taj amandman na član 24. Odmah da vam kažem, bio je cilj da sami dođete ovde i da priznate da ono što stoji u članu 12. i prethodnim članovima nije dobro. Naravno da sam zahvalan zbog toga što ste demantovali sebe, demantovali ceo koncept. Mi smo u načelu, kada je bilo govora o ovom zakonu, skrenuli pažnju, ali tada niste čitali novine i računate: 126 i sve prolazi. To je jak argument. To je najjači argument u višestranačkom sistemu Srbije. Ko ima 126, ima sve. Samo da vas podsetim, ne razlikuje se to ponašanje od Božovićevog kada je rekao – ako imam 70 glasova ima da proglasimo i da je Zemlja četvrtasta. Znači, između tog Božovićevog stava, koji pretpostavljam da ste i vi kritikovali, jer svaki razumni prosuditelj je morao to da kritikuje, ali vi ste na ovaj način malopre potvrdili taj njegov rezon. Za vas je bitno 126. Pošto smo pri kraju, a imam tamo da završim nekoliko strana, pa neću biti do kraja ovde, moram da vam kažem jednu stvar. Najgora stvar koja je mogla da se podmetne autorima je ovaj predlog zakona. Sada ću da vam objasnim. Ovaj predlog zakona će selektivno da štiti plagijatore i one koji kradu tuđe ideje i tuđa autorska dela. Zašto? Zato što se ulazi u svojevrsni galimatijas nedorečenih odredbi. Kod člana 12. sam vam skrenuo pažnju – neki inspektori koji kontrolišu promet mogu sada da biraju da li će da primene odredbe svojih matičnih propisa gde su ovlašćeni da kontrolišu legalnost prometa roba i usluga, ili će da se pozovu na taj i na ovaj zakon. Ako se nađe delo odabranog, ne birate ga vi, nego Dinkić, to da znate, on u ovoj mafiji ima svoje sponzore... Stičem utisak kada vi dođete da obrazlažete neki predlog zakona da vas neki koji sede sa vama u Vladi grdno prevare. Zašto? Oni smatraju, vi ste doktor pravnih nauka i vi ćete ovo najbolje da objasnite, pa imate elokvenciju, pa možete malo i da zbunite poslanike i javnost nekim izrazima, titulama itd. Drugi završavaju posao. Taj Dinkić je u koaliciji sa onima koji prave piratske CD, dokazano, zna se, podnete su dve krivične prijave. Odmah su graknuli svi oni. Kako ćete da štitite autora od njegovog falsifikata? Kako ćete da štitite Lepu Brenu, objasnite mi, ministre, zašto bi se Lepa Brena štitila po ovom zakonu, potreban je ovaj zakon da vi zaštite, da država zaštiti njen deo šverca i da ono što ona švercuje ne padne pod udar ovog zakona. Ako neko drugi švercuje njeno, onda će Dinkić da bude angažovan. Biće onda angažovan. Ovo nije zakon, a nešto drugo da vam kažem, sada može da se kaže, pošto prema vama imamo posebnu taktiku mi radikali. Ovaj zakon nema ustavni osnov. Ko ima ustavni osnov? Zakon ...
Vreme.
... Zakon o zaštiti intelektualnih prava, zakon o zaštiti autorskih prava. On ima ustavni osnov. Ako ste hteli da angažujete inspekciju, onda je trebalo da dogradite taj zakon. Vi ovde imate netipične odredbe...
Gospodine Krasiću ...
Još dve sekunde samo.
Dobro, izvolite.
...netipične odredbe za inspekcijski nadzor. Malopre sam rekao, i vi ste olako prešli, kada bilo koji inspektor privremeno oduzima neku robu, predmete, sredstva koja su upotrebljena, ili donosi rešenje o privremenoj zabrani obavljanja delatnosti koja je sporna, ali neka bude, pošto egzistira u pravnom sistemu, o konačnosti tog rešenja, roba se trajno oduzima. Vi ste taj institut koji postoji kod svih inspekcija, kod poreske, tržišne i drugih, kada je u pitanju intelektualna svojina, preokrenuli da o konačnom oduzimanju inspekcija može da odlučuje tek kada bude konačna ili pravosnažna odluka suda kojom je izvršena, pružena zaštita autorskom pravu. To je nemoguće. Evo, jedan upravni postupak, inspekcijski zavisi od ishoda jednog sudskog postupka. Galimatijas. Zbog čega? Da bi se selektivno štitili samo neki. Dao sam vam jedan primer, sve ove reklame koje se vrte na našim televizijama, koje dolaze od ove tri medijske kuće na čijem čelu se nalaze ovi žućkasti, Đilas, onaj "idol", drugi i treći itd, to su najveći plagijatori. Ali, njih nema ko da goni, njih ne sme niko da goni. Njih će da štiti ovaj zakon, a neće da ih goni. Mnogo vam hvala što ste osporavanjem amandmana koje smo podneli dokazali da je ceo zakon promašen.
Reč ima ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, gospodin Parivodić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Ovo me podseća na onu diskusiju, koja je meni bila naročito zabavna, sa gospodinom Krasićem, gde smo pričali na šta se stavlja hipoteka, pa je gospodin Krasić tvrdio da se hipoteka stavlja na objekat, kao recimo krov ili odžak što se stavlja, a ja sam tvrdio da se hipoteka stavlja na pravo svojine. Dugo je trajala ta rasprava i uvek volim da pomognem gospodinu Krasiću da raščisti pojmove. Sada ću još jedanput da dam svoj doprinos raščišćavanju pojmova. Kaže gospodin Krasić da zaštitimo autora od autora, od samoga sebe da zaštitimo, čime u stvari aludira da autori, recimo, diskova izdaju 2.000 diskova legalno i to je ono što prijave, a još 10.000 izdaju ilegalno. Sve što je autor izdao, izdato je sa njegovom saglasnošću, bez obzira da li je legalno ili je ilegalno, i time nema, gospodine Krasiću, apsolutno nikakve povrede autorskog prava. Radi se o poreskom prekršaju. Znači, kada god autor izda neku ediciju sa svojom saglasnošću, nema povrede autorskog prava, jer je on autor i može da izda 100.000 primeraka. Koliko će on da prijavi poreskoj službi, to je poresko pitanje i tu se može raditi o poreskom prekršaju ili eventualno o krivičnom delu, tako da ne brkate pojam autorskog prava i poreskog prekršaja. To je jedno raščišćavanje koje sam želeo da vam predočim. Drugo raščišćavanje, gde ste se zbunili takođe, jeste odnos između mere koju inspektor sprovodi i koja konkretno dovodi do određenog rezultata na tržištu, a to je oduzimanje robe po članu 12. i iniciranja eventualnih postupaka koje taj inspektor vrši. Mera je suština, glavna delatnost inspektora i da bi on taj posao vršio efikasno, on na licu mesta uzapti one stvari za koje na osnovu lične procene... A to je, za razliku od vašeg mišljenja, vrlo prosto, vi potcenjujete naše inspektore, svaki normalan inspektor na licu mesta prepoznaje gomilu falsifikata koji se mogu naći na našem tržištu. Ne znam zašto smatrate da je to toliko komplikovano ako to i deca razaznaju, šta je falsifikat, a šta je original. Znači, on mora na licu mesta da uzapti one stvari za koje proceni sa snažnim uverenjem da su povredile nečija prava intelektualne svojine. Ako bi on za svaku situaciju gde zatekne neku robu, koja očigledno vređa intelektualnu svojinu, morao da se obrati nekome pa da mu taj podnese zahtev, ovaj će da pobegne sa ulice odavno i time se gubi potpuno efikasnost mera koje inspektor treba da preduzme u zaštiti intelektualne svojine. Sa druge strane, opet se vraćam na to da ste vi u stvari predložili da inspektori vode neograničen broj parničnih postupaka i da država neograničeno plaća te parnične postupke sama sebi, iz jedne stavke da plaća budžetima, jer je to u interesu inspektora. I dalje ostajem u šoku od tog predloga, iako vi pokušavate to da predstavite kao jednu igricu kojom ste hteli da isterate zeca iz šume.
Dužan sam da pročitam nešto. Narodni poslanik Nataša Mićić je podnela zahtev da se pročita, pošto demantuje: "Zahtevam da se demantuje izjava narodnog poslanika Momira Markovića, izrečena za govornicom Skupštine na Četvrtoj sednici Prvog redovnog zasedanja od 18. maja 2006. godine, da se moja identifikaciona kartica nalazi u registrovanom elektronskom sistemu za glasanje". To je narodni poslanik Nataša Mićić dala. Pretpostavljam da je neko sedeo na mestu gde obično sedi gospođa Nataša Mićić. Gospodin Marković traži repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre neki dan sam lično video karticu Nataše Mićić. Nju nisam video odavno u Skupštini, ali pre neki dan sam video karticu Nataše Mićić na njenom mestu. Prema tome, nije ni prvi, a neće biti ni zadnji put, sve do izbora, da će se ne samo Nataša Mićić, nego još neki, njihove kartice pojavljivati, a njih nema ovde u Skupštini.
Gospodine Markoviću, drugi put donesite slobodno karticu ovde.
Izvinite, gospodine predsedavajući, ja primam platu kao narodni poslanik, a ne kao službenik Skupštine. Prema tome, vi tražite ili vi idite pa uzmite karticu.
Gospodine Markoviću, ovo vam govorim zato što sumnjam u to, jer jednostavno ne bi neko demantovao da je tako nešto činio. Izvolite, narodni poslanik Nataša Jovanović, replika.
Gospodine potpredsedniče, Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine, danas nije bio na mestu predsednika i vas je odredio da ga zamenjujete. Vi ste bili dužni da po Poslovniku upozorite ministra Parivodića da se ponaša u skladu sa dostojanstvom i da poštuje dostojanstvo Skupštine, a ne da na način, jer to je kod njega stanje koje treba da definišu medicinski eksperti, on je u šoku, uzbuđen... Šta mene briga kakve su vaše impresije, gospodine Parivodiću? Ne možete na takav način da razgovarate, ni takve zlurade ocene i komentare da dajete na rečenice. Evo, ni sada ne sluša. Sredoje, je l′ se popilo malo? Jeste. Vrati se u klupu, sedi da ja razgovaram sa ministrom, javila sam se. (Predsedavajući: Molim vas da se sa uvažavanjem odnosite prema vašim kolegama.) To je uvažavanje, a nije uvažavanje da mi upada ovde ispred nosa čovek, da se domunđava sa ministrom dok mu govorim o tome kakav je red u Skupštini Srbije, u koju je on došao kao gost. Gospodine ministre, možete da kažete da to nije u skladu sa vašom koncepcijom, da imate ovakvu ili onakvu viziju. Kakav ste nam Zakon o hipoteci predložili, i stupio je na snagu, čude se i krste graditelji po Srbiji, a po bankama vam se smeju grohotom. Pronađite mi jednu banku koja će da odobri hipoteku na građevinsku dozvolu. Takve banke u Srbiji još uvek nema. Zaređajte po bankama ovde pa pogledajte kako to neko ko nema krov nad glavom, ko treba da dođe i da gradi, sa građevinskom dozvolom da se pojavi i da traži hipoteku na izgrađeni objekat. Nijedna banka od ovih koje daju stambene kredite, te hipotekarne kredite, ne želi da uradi. Sada nam opet podmećete neki zakon koji veze nema sa realnim stanjem, izvrćete činjenice, gospodine ministre. O konkretnom slučaju i o mafijaškom poslu jedne osobe poznate u svetu estrade i o ministru koji je povezan sa tim i takvima govorio je gospodin Zoran Krasić, a vi pričate o drugim stvarima. Je l′ vi imate prava, gospodine ministre, da štancujete CD "Rolingstonsa" i "Bitlsa"? Nemate. Nisu imali ni oni koji su to radili u Bugarskoj za neke domaće autore ili neke druge. Onaj carinik koji je carinio tu robu, a u milionima primeraka su ti diskovi stizali, uopšte nije gledao da li taj neko ima autorska prava. Malopre ste rekli da mi potcenjujemo inspektore. Uopšte ih ne potcenjujemo. Oni su dobili mnogo bolje uslove za rad kada je Zoran Krasić bio ministar. Bio je ministar trgovine u najtežim uslovima, ne daj bože da se to vreme više vrati, ali Srbija je u takvim uslovima, za vreme njegovog ministrovanja, skroman je čovek pa to neće da vam kaže, kakav je i svaki srpski radikal, bila uređena zemlja i ministri su imali mogućnost da rade svoj posao, da idu na teren i da se bave inspekcijskim poslovima. Vi sada lepo kažete nama da neće inspektori samo to da rade, mi ih potcenjujemo, mogu da prepoznaju šta je falsifikat. Niste bili u sali, rekla sam vašem mladom kolegi, uopšte nije tačno, gospodine ministre, toliko su danas vredne kopije tih originala da i dobri poznavaoci određenog brenda, bilo da je u pitanju garderoba, parfemi, jedva da mogu da prepoznaju, a kamoli inspektori koji imaju ne znam kakve bedne plate i koji nikada u životu u svom posedu nisu imali "pradinu" tašnu, "lakosta" bluzu ili "najk" patike i da kaže – ja sam ekspert i ustanovio sam. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Evo, gospodine Mihailoviću, završavam, ali zaista upozorite sledeći put ministra da svoje šokantne impresije koje ima o zakonu zadrži, pa posle neka priča nekome drugom, a ne nama. Ovde samo sa argumentima baratajte.
Dužan sam da vam kažem da zaista ne opominjem ni vas kada se uvredljivo odnosite i mislim da nije fer da tražite nešto više od drugih nego što sami činite. Često ste se sa mesta odnosili sa uvredama, ali pošto nismo u školi nećemo se opominjati za svaku rečenicu, a tražite od ministra da se ponaša na najbolji način. Izvolite, Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Sada, pošto ste više nego drski, ne poštujete Poslovnik sa mesta predsedavajućeg, po članu 28. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, tražim da se u danu za glasanje Narodna skupština izjasni da ste vi takvim načinom obraćanja, pre svega meni i narodnim poslanicima kojima ste dali takvo obrazloženje, povredili dostojanstvo Narodne skupštine. Gospodine Mihailoviću, vi jeste unuk slavnog i čuvenog đenerala Draže Mihailovića, ali vas je očigledno u političkom smislu jedan potpuni politički diletant vaspitavao, a to je Vuk Drašković. Kako vas je vaspitao, u takvoj ste sada stranci, takva je i njegova stranka. Prema tome, nemojte meni da držite pridike, niti bilo kome iz Srpske radikalne stranke brifing. Lepo vaspitanje nosimo od kuće, to je ono što je osnovno, ali u političkom smislu smo prošli kod danas najvećeg srpskog junaka, ali sigurno najvećeg poznavaoca pravne i političke prakse profesora dr Vojislava Šešelja. Bolje vam je da ćutite i da vodite skupštinu onako kako vam Poslovnik dozvoljava, a ne da štitite one koji se neprimereno ponašaju, bilo da je ministar ili neko drugi ko je onako usput kolateralna šteta.
U danu za glasanje sigurno će se Skupština izjasniti, a i gledaoci i birači će se izjasniti ko kakvo vaspitanje iz kuće nosi. Hvala. Gospodine Krasiću, izvolite.
Gospodine Mihailoviću, počeću sa citatom, znate kako ide po Poslovniku. "Predložena rešenja", gospodine Parivodiću, čitam zakon koji vi branite u Skupštini, "će uticati na sve građane i privredne subjekte koji raspolažu pravima intelektualne svojine, stoga što će omogućiti potpunu zaštitu prava intelektualne svojine od strane izvršnih vlasti. Pravni okvir zaštite intelektualne svojine biće znatno unapređen. Naime, prema postojećem stanju, nosioci tih prava moraju se sami štititi putem sudskih sporova i privatnih krivičnih prijava, a ovaj zakon će omogućiti neposredno angažovanje izvršne vlasti, kada nadležni organi ocene da je došlo do povrede takvog prava, po službenoj dužnosti ili po zahtevu nosioca prava." Svako razuman može da shvati ove tri rečenice. Ovde se kritikuje postojeće stanje, a postojeće stanje je – za zaštitu prava intelektualne svojine autor mora da se obrati sudu. Ovaj predlog zakona, to je analiza efekata, koji je Vlada napisala, garantuje autorima da će izvršna vlast da ih spasi tih muka i problema, da nemaju potrebe da se javljaju radi zaštite prava intelektualne svojine sudovima, već će... Hoćete ponovo da pročitam? Hajde da ponovo pročitam: "Pravni okvir zaštite intelektualne svojine biće znatno unapređen. Naime, prema postojećem stanju, nosioci tih prava moraju se sami štititi putem sudskih sporova i privatnih krivičnih prijava", i to je danas, "a ovaj zakon će omogućiti neposredno angažovanje izvršne vlasti, kada nadležni organi ocene da je došlo do povrede takvog prava, po službenoj dužnosti ili po zahtevu nosilaca prava." Saslušajte me. Opet sam vas sačekao, ide sledeća rečenica: "Time će se neposredno unaprediti pravna sigurnost, odnosno položaj imaoca prava, što će u Srbiji dovesti do uvećanja domaćih i stranih ulaganja u promet i proizvodnju robe, kao i pružanje usluga...". Dakle, molim vas, vi ste do pre pola sata pričali o tome kako ovaj zakon rešava sve, a od pre pola sata pričate o tome kako ovaj zakon ništa ne valja. Kada je došao amandman na član 24. promenili ste priču. Kada je došao taj amandman, vi ste poništili sve ono što su efekti ovog novog predloga zakona. Druga stvar, vi ste vrlo slobodoumno pristupili problemu koliko je autor slobodan, da li će 500 primeraka da stavi u legalni promet, a 20 hiljada komada u ilegalni promet; verovatno ste pričali sa gledišta njegovih prava kao autora, ali ste zaboravili na državu. Dakle, sada moram da vam kažem, inspekcijski organi postoje pre svega i samo zbog toga da država ispunjava svoju ustavnu funkciju. Šire posmatrano, tu se nalaze i građani i njihovi interesi, ali pre svega inspekcija treba da obezbedi da se poslovi u državi obavljaju u skladu sa zakonom. I, samo ona ima još jedno ovlašćenje u odnosu na sve druge organe da privremeno može nešto da uradi što bi pripadalo sudu, ali ta privremenost je uzrokovana situacijom hitnosti, neophodnosti itd. Međutim, vi u članu 12. Predloga zakona govorite o nadležnim organima, pri tome mislite na inspektora koji je već utvrdio da je došlo do povrede prava intelektualne svojine. Kako on može da utvrdi da je došlo do povrede prava intelektualne svojine, kada je on u mogućnosti na bazi papira samo da utvrdi da li je nešto u legalnom ili nelegalnom prometu? Vi želite da budete duhoviti, ali ne možete da budete duhoviti. Inspekcijske organe nemojte da koristite za ove stvari pod ovim izgovorom, jer ću vam sada reći jednu stvar. Ako se, recimo, Lepa Brena kao autor (pitanje je da li je ona autor, ali nema veze) dogovori sa Štampa komercom da će preko Štampa komerca da prođe 500 primeraka nekog CD-a legalno, a 10 hiljada komada ilegalno, i taj iz Štampa komerca (mislim da je bio u Novoj Srbiji, onaj Grujić, i on je isto kriminalac) prevari Lepu Brenu i Lepa Brena brže organizuje letovanje na crnogorskom primorju sa Mlađanom Dinkićem u istoj kući i kaže – Mlađo, brate, on je mene prevario, pouzdano znam da u trafikama postoje neki diskovi bez dokumentacije. Nije povreda, nego je zloupotreba. Onda Mlađa pošalje neke svoje odabrane i oni zatvore Štampa komerc. Zbog čega? Imaju privremenu zabranu obavljanja delatnosti, a zbog čega? Zato što je Lepa Brena kao autor povređena, a inspektor je utvrdio da je došlo do povrede prava intelektualne svojine, a tu je suštinski povređen propis o prometu roba i usluga. To ćete vi da sprovedete ovim predlogom zakona. Gospodo autori, sami se štitite. Oni su do sada imali problema kada napišu inspekciji, pa kažu – molim vas, oni prodaju moju robu u toj i toj prodavnici; onda neki inspektor kaže – dobro, idemo da vidimo, a neki kaže – ne znam, to ti reši na sudu. Taj što je rekao – to ti reši na sudu, bio je u pravu, samo da znate. Zapamtite, inspektori, koga god budete uputili od autora na sud, znajte da ste u pravu. Ako postupite po ovom zakonu, opet će neko da vas zloupotrebi, kao što vas stalno zloupotrebljava.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, Odbor za finansije podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 25. doda novi član 25a. Predstavnik predlagača na sednici Odbora prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da me je predsedavajući upućivao da se bavim i nekim drugim poslovima, pokušaću da obrazložim ovaj amandman, pa ću onda da idem na pauzu, bojim se da me ne nateraju da za vreme pauze pokupim ove papire, kao narodni poslanik u Skupštini. Dame i gospodo, narodni poslanik gospođa Pop-Lazić, u ime SRS, traži da se u članu 26. stav 2. reči "podnosilac zahteva" zamene rečima "nadležni organ", i reč "podnosioca" zameni rečima "nadležnog organa". Da bi stvar bila jasna, pročitaću stav 2. ovog člana: "Podnosilac zahteva dužan je da nadoknadi štetu koju trpi lice od koga je roba oduzeta, zbog neosnovanog zadržavanja robe do kojeg je došlo na zahtev podnosioca". Gospođa Gordana Pop-Lazić traži da se podnosilac zahteva, u ovom slučaju onaj ko je štitio autorsko pravo i kome Predlog zakona traži polaganje određene bankarske garancije ili depozita i na osnovu toga je roba oduzeta, pošlo se u proceduru, pošlo se u postupak... A, hvala bogu, sudovi nam jesu kakvi jesu, jer da nisu ne bi mogli da se pojave svi ti plagijati, sva ta bofl roba koja ima samo nalepnicu ili prišiven znak, ne bi mogle da se pojave sve te knjige koje su isprepisivane, ne bi moglo da se pojavi ništa što bi moglo da ide na štetu vlasnika i intelektualne svojine, vlasnika žiga, vlasnika marke itd. U ovom slučaju zakon traži da podnosilac zahteva, dakle vlasnik koji je podneo zahtev, snosi štetu koja je nastala zbog toga što je roba oduzeta ili privremeno oduzeta. Ako se budu vlasnici sami štitili, šta će im onda država? Ako država zakonom uređuje ovo, onda mora da uredi do kraja. Država će utvrđivati da li se radi o plagijatu ili se radi o originalnoj marki. Država će utvrđivati da li se radi o tome da je porez plaćen ili nije, da li se radi o švercovanoj robi ili se ne radi. Država mora da snosi i u ovom slučaju odgovornost, jer ako je autor oštećen, samim tim što se roba od koje on nema nikakve koristi pojavila na tržištu, ili posumnja da je oštećen, i sve se dešava u skladu sa ovim zakonom, na kraju ćemo tog istog autora naterati da nadoknadi štetu onome ko je tu robu doneo ili prošvercovao. Zbog toga smatram da država mora da stane iza ovoga i da ovaj amandman u danu za glasanje narodni poslanici usvoje, da pritisnu zeleno dugme.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 35. doda novi član 35a. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Milan Parivodić, ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Uvaženi poslanici, još jednu detaljnu raspravu smo obavili u Skupštini Srbije, o jednom zakonu koji treba da da snažan doprinos uređenju tržišta Srbije, obezbeđenju prava imaoca intelektualne svojine, na jedan način koji je efikasan, koji je prepoznatljiv u svetu i koji nas stavlja u red civilizovanih zemalja u pogledu zaštite intelektualne svojine. Smatramo da je to vrlo važno, da će to ostati upamćeno kao rezultat koji je ova skupština uradila i dala svom narodu i zbog toga, nakon ove iscrpne rasprave, apelujem na vas da pozitivno u danu za glasanje ocenite ovaj zakon i da ga uvedemo u naš pravni poredak. Hvala vam.
Zaključujem Pretres predlog zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pre nego što odredim pauzu, imamo još jedno potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije, za upražnjena poslanička mesta, kako bi se omogućilo njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen je vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnih poslanika radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Saši Vitoševiću i Vesni Raca-Radisavljević, izabranim sa izborne liste G17 plus - Miroljub Labus. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije, izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Saši Vitoševiću i Vesni Raca-Radisavljević. Čestitam narodnim poslanicima na izboru. Određujem pauzu od sat vremena. Nastavićemo rad u 14.45 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Nastavljamo rad posle pauze. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TRŽIŠTU HARTIJA OD VREDNOSTI I DRUGIH FINANSIJSKIH INSTRUMENATA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Sanja Čeković, Zoran Krasić, Veroljub Arsić, Nikola Lalić, Vjerica Radeta, Nenad Mitrović, Ljubomir Kragović, Vojislav Milajić, Darko Glišić, Stefan Zankov, Goran Dunjić, Radiša Ilić, Dragutin Perić, Vitomir Milošević, Nataša Jovanović, Milovan Radovanović, Ivan Radić, Zoran Antić, Sreto Perić, Lazar Čavić, Bore Kutić, Božidar Koprivica, Petar Jojić, Dragan Živkov, Zlatan Jovanović, Stevica Deđanski, Momir Marković, Miljko Četrović, Goran Cvetanović, Jovan Daja, Milan Stevović, Dragan Čolić, Dragoljub Anatasovski, Vitomir Plužarević, Miloš Dišić, Milan Škrbić, Igor Bečić, Milorad Buha, Sulejman Spaho, Milorad Krstin, Boban Vojinović, Nemanja Šarović, Paja Momčilov, Momčilo Duvnjak, Branislav Rankić, zajedno Bojan Kekić, Jovan Todorović i Milorad Vučelić, zajedno Bojan Kekić i Jovan Todorović i zajedno Jovan Todorović i Hranislav Perić, kao i Zakonodavni odbor i Odbor za finansije. Na osnovu člana 146. stav 2. Poslovnika, Zakonodavni odbor je odbacio, kao neblagovremene, amandmane narodnog poslanika Suzane Grubješić na čl. 113. i 255. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre toga dva obaveštenja. Prvo, važno za raspored vremena i učešće u raspravi narodnih poslanika: na osnovu člana 85. stav 1. i 4, danas će se raditi samo do završetka rasprave o pojedinostima ove tačke. Sutra će, izuzetno u petak, Skupština voditi raspravu o pojedinostima i najverovatnije i u ponedeljak će Skupština raspravljati, izuzetno po članu Poslovnika, jer je ponedeljak, o pojedinostima. Takođe, zbog unapred preuzetih državnih obaveza o kojima je predsednik Skupštine bio obavešten, tražio sam i Vlada je dodatno, radi potrebe usvajanja amandmana, ovlastila još jednog ministra za slučaj hitnog usvajanja amandmana na naredna četiri zakona. Tako da znate, ovlašćen je, dobićete pismeno, naravno oni koji još nisu dobili, ministar Predrag Bubalo. Istovremeno, pošto zakonodavna aktivnost nije samo od trenutka ulaska u proceduru, priprema, usvajanje, pisanje amandmana, već i priprema, javna rasprava i upoznavanje sa svima onima na koje se odnosi neki zakon, obaveza je, i ja sam na tome insistirao, da se predstavnicima lokalne samouprave, koji sada već od tri sata u Stalnoj konferenciji gradova i opština prisustvuju javnoj raspravi, obrati ministar finansija i obrazloži rešenja zakonskih predloga koji se tiču poboljšanja finansiranja lokalne samouprave. Tražim od ministra finansija da učestvuje na tom skupu, a svi ostali predstavnici ministarstva, zajedno sa ovlašćenim ministrom, ako bude potrebe prihvatanja amandmana, naravno učestvuju u radu, zbog dostojanstva Narodne skupštine i efikasnosti usvajanja amandmana. Hvala vam na strpljenju za ovolika pojašnjenja. Sada prelazimo na prvi amandman. Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. I, samo jedno malo obaveštenje: u međuvremenu će vam biti podeljeni i izveštaji sa današnje sednice Vlade gde su neki od amandmana prihvaćeni, ali oni će stići pravovremeno pa ću ja pročitati. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, onda je trebalo da sačekamo, što se tiče rasprave o pojedinostima, da narodnim poslanicima bude dostavljeno mišljenje Vlade o amandmanima.
Oprostite, gospodine Arsiću, ništa ne brinite, predsednik već ima obaveštenja, nego u skladu sa Poslovnikom će kada oni dođu na red. Nisu prvih deset, sve je u redu.
Mišljenje je mišljenje, ja imam pravo da kritikujem i mišljenje Vlade. Znači, sada je to meni poslaničko pravo ukinuto na određen način. Što se tiče člana 3. Predloga zakona, narodni poslanik Zoran Krasić je tražio da se taj član 3. menja. Tekst koji je predviđen amandmanom je: "Komisija vrši nadzor nad primenom ovog zakona i obavlja druge poslove u skladu sa ovim zakonom". Sada da pogledamo kakav je predlog predlagača, odnosno Vlade Republike Srbije: "Komisija vrši nadzor nad primenom ovog zakona i obavlja druge poslove u skladu sa tim zakonom, zakonom kojim se uređuju investicioni fondovi, zakonom kojim se uređuje preuzimanje akcionarskih društava i drugim zakonom kojim se uređuje poslovanje sa hartijama od vrednosti kojima se trguje na organizovanom tržištu". E, sada dame i gospodo narodni poslanici, osim u početku člana 3. sve ovo ostalo je vazduh, apsolutno vazduh, jer ne postoji zakon kojim se uređuju investicioni fondovi, ne postoji zakon kojim se uređuje preuzimanje akcionarskih društava i ne postoje nikakvi drugi zakoni, ako ovaj zakon bude usvojen, kojima se uređuje tržište hartija od vrednosti. To je problem predlagača ili narodnih poslanika koji podržavaju ovu skupštinsku većinu. Znači, mi sebi neprihvatanjem ovog amandmana unapred stavljamo obavezu da moramo da izglasamo te zakone. U samom Predlogu zakona o investicionim fondovima je naznačeno da se komisija stara o sprovođenju tog zakona, u Predlogu zakona o preuzimanju akcionarskih društava stoji da se opet komisija stara o sprovođenju zakona, zakona o akcionarskim društvima i zakona o investicionom fondu. Sada ovde imamo zakon o hartijama od vrednosti, gde se spominju predlozi zakona; pa mogli ste bar da napišete – i drugim zakonima. Kada će oni biti doneti? Ne znamo. Da li će biti doneti? Ne znamo, ali ostavljate za neku budućnost neka rešenja. Znači, ovaj deo koji je narodni poslanik Zoran Krasić tražio da se briše i ovaj amandman predlagač, odnosno Vlada bi trebalo da prihvati. Ne vidim razloge zašto. U suštini, ne menja vam koncept samog zakona. U ova druga dva predloga ta ovlašćenja koja ima Komisija za hartije od vrednosti ostaju, ukoliko ti zakoni, kao i ovaj, budu prihvaćeni od strane skupštinske većine. Međutim, već duži vremenski period je praksa ove vlade, pa čak i one dve prethodne, od 5. oktobra naovamo, da se na određen način ponižava Narodna skupština Republike Srbije. Ponižava se, jer zakonodavac unapred određuje izglasavanje nekog zakonskog predloga. Razumeo bih da ste ovo stavili u proceduru, da postoji neki normalniji Poslovnik koji bi glasio da se zakon po raspravi u načelu usvaja, pa se onda ide u raspravu o pojedinostima, da se ono usvoji, pa se zakon usvoji u celini, pa onda neki predlog koji je posle tog zakona, a da vezan je za ovaj zakon, može da stoji – biće regulisano, jer je samo formalnost objaviti nešto u "Službenom glasniku" i formalnost je kada će da stupi na snagu. Međutim, vi unapred terate da Narodna skupština prihvati neke formalnosti koje su njeno isključivo pravo. U tome jeste problem. Na takav način Skupština postaje instrument izvršne vlasti. U ovom slučaju Vlada Republike Srbije i ovlašćenog predstavnika predlagača Mlađana Dinkića. Samim odbijanjem ovog amandmana... Ja sam tražio mišljenje Vlade, predsedavajući je rekao da prvih 10 amandmana u mišljenju Vlade nisu prihvaćeni. Znači, Vlada ponovo na određen način ponižava narodne poslanike, tako što im oduzima to pravo. To su problemi i ove skupštinske većine koja podržava ovakvu vladu. Treba staviti jednom do znanja onima koje podržavate da ste vi iznad njih, da ste vi ti koji možete da promenite zakon, da su narodni poslanici ti koji u suštini donose zakone, da je Narodna skupština iznad izvršne vlasti. Ili čisto smatrate kao svoju ulogu u tom delu da ćete samo pritiskati dugmad kada bude bio dan za glasanje. Kada su u pitanju ove poslovničke mogućnosti, odnosno taj poslovnik koji bi omogućio neku normalniju raspravu kada su zakoni u pitanju, tu je opet Skupština Srbije samu sebe ponizila od 5. oktobra naovamo, kada ste prvo počeli da ograničavate ko može da raspravlja o pojedinim zakonima, ograničavali ste vreme, smanjivali ste kvorum na jednu trećinu, a sada ste došli do toga da je dovoljno da sedi predsedavajući, jedan narodni poslanik u sali, zato što vam je izuzetno teško da sedite u sali, da slušate svoje kolege narodne poslanike. Zato što ste dozvolili da vas na taj način ponižavaju, zato vam upućuju ovakve zakonske predloge.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pre nego što pređemo na sledeći amandman, samo pojašnjenje. Naravno, zbog dostojanstva Narodne skupštine i uloge zakonodavstva narodni poslanici ove skupštine su usvojili Poslovnik po kome je moguće da i jedan poslanik... I te kako od njega zavisi i moraju da ga saslušaju i predstavnici Vlade, i javnost, a i kolege u skladu sa tehničkim mogućnostima. S druge strane, po Poslovniku, od četiri zakona o kojima će se raspravljati samo je jedan po hitnom postupku, a to je ovaj o kome sada raspravljamo u pojedinostima i on je na dnevni red Skupštine stavljen glasovima poslanika. Član 163. stav 1. kaže – ukoliko nadležni odbori ne dostave izveštaj, odnosno Vlada mišljenje o predlogu zakona, predlog zakona će se razmatrati bez tih izveštaja, odnosno mišljenja. Ali, ja sam obavestio, mišljenja su data i stići će, ali ne želim ni na jedan način da sprečim zbog važnosti poslanika koji su pisali amandmane tamo gde god piše da Odbor nije prihvatio amandman, kakvo god da je mišljenje Vlade, mora poslanik da obrazloži ako želi, jer će se Skupština u tom slučaju izjašnjavati, osim ako se odbor u međuvremenu ne sastane pa promeni mišljenje. Znate da se to retko dešava. Dakle, naprosto, to su osnove kojima sam se rukovodio kada sam davao obaveštenje na početku. Sada će biti vaš amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni se sviđa kako predsedavajući tumači Poslovnik. Naravno da Narodna skupština Republike Srbije može da raspravlja i ako mišljenje Vlade nije dostavljeno narodnim poslanicima, pogotovo zato što zakon ne mora da predloži Vlada, može da predloži narodni poslanik, grupa narodnih poslanika i grupa građana, pa na taj način Vlada ako ne da svoje mišljenje može da blokira donošenje jednog takvog zakona. Kada je reč o tome da je sama Vlada predlagač i ne dostavi na vreme svoje mišljenje, onda bi narodni poslanici, u skladu sa takvim postupkom Vlade, trebalo da vrate zakon Vladi, pa neka ona vidi šta će sa njim. Nemojte više da zloupotrebljavate Poslovnik. Uopšte u parlamentarizmu postoje pravila koja su regulisana Poslovnikom. Postoje pravila koja su nepisana i u društvima koja imaju razvijen parlamentarni sistem, razvijeniji i stariji od našeg. Ovakav postupak Vlade kao izvršne vlasti je ponižavajući za Narodnu skupštinu. Ili, jednostavno nećemo da nastavimo zasedanje dok Vlada ne zaseda, razmotri naše amandmane na njen predlog zakona. U tome jeste problem. Ovako mi sada pričamo, biće nam dostavljeno. Biće, ja samo mogu da kažem da vama nije bio problem uopšte da zakažete sednicu 30.4. u nedelju pred državni praznik, kakav-takav, 1. maj je, da bi narodni poslanici navrat-nanos morali na brzinu da proučavaju zakonske predlogei pišu amandmane, ali dobro, to je manir jedne ovakve vlasti. To je verovatno opet bilo na predlog Vlade Republike Srbije, saziv ove sednice. Član 17. odnosi se na trgovinu hartijama od vrednosti i na valute koje mogu da se koriste: "Hartije od vrednosti koje domaća pravna lica izdaju i kojima trguju u Republici izražene su u dinarima." U stavu 2. se kaže: "Dužničke hartije od vrednosti koje izdaju lica iz člana 16. tačka 1), 2) i 3) ovog zakona i dužničke hartije od vrednosti koje izdaju strana pravna lica mogu biti izražene u stranoj valuti." Ako se vratimo na član 16. Predloga zakona tačka 1), znači, hartije od vrednosti u stranoj valuti mogu izdavati pravna lica sa sedištem na teritoriji Republike Srbije, Republika, autonomna pokrajina, jedinica lokalne samouprave, pravna lica korisnici budžetskih sredstava i organizacije obaveznog socijalnog osiguranja, u skladu sa zakonom, NBS. Znači, svi. Svi mogu na domaćem tržištu hartija od vrednosti da trguju u stranoj valuti. Pa se dalje kaže: "Za izdavanje hartija od vrednosti izraženih u stranoj valuti izdavalac iz člana 16. tačka 1) ovog zakona je dužan da pribavi prethodnu saglasnost NBS, u skladu sa propisom Narodne banke Srbije. Na izdavanje hartija od vrednosti izraženih u stranoj valuti izdavaoca iz člana 16. tačka 2) ovog zakona primenjuju se odredbe zakona kojima se uređuje javni dug. Na izdavanje hartija od vrednosti izraženih u stranoj valuti izdavaoca iz člana 16. tačka 3)", a to je NBS, "ovog zakona primenjuju se odredbe zakona kojim se uređuje organizacija i nadležnost Narodne banke Srbije." Znači, Narodna banka će sama sebi da izda saglasnost da trguje hartijama od vrednosti na domaćem tržištu u stranoj valuti. "Narodna banka Srbije propisuje bliže uslove za davanje saglasnosti iz stava 3. ovog člana." Ona i daje saglasnost samoj sebi i propisuje bliže uslove kako se izdaju hartije od vrednosti na domaćem tržištu u stranoj valuti. Sada ovde da kažem – u postupku izdavanja, uređuje se opštim upravnim postupkom itd, znači ove odredbe koje su predložene za brisanje. Razumem ako strana pravna lica i strane organizacije imaju želju da trguju hartijama od vrednosti na domaćem tržištu. Razumem tu njihovu želju, razumem želju predlagača ovog zakona. Smatram da bi na takav način možda došao u situaciju da poveća devizne rezerve, da poveća obim kapitala koji bi cirkulisao na domaćem tržištu itd. Međutim, ne mogu da razumem predlagača zašto ostavlja kao mogućnost da domaća pravna lica Republika Srbija i Narodna banka Republike Srbije trgujuhartijama od vrednosti na domaćem tržištu u stranoj valuti. Naravno, znajući kakvi ste vi, odmah se postavlja pitanje šta je cilj predlagača jednog ovakvog zakona. Imajući u vidu da Narodna banka Republike Srbije i Republika Srbija ne moraju da posluju sa hartijama od vrednosti na berzanskom i vanberzanskom tržištu, pa čak i pojedinim aktima Vlada može odredbe zakona da stavi van snage, i to je u nekom od narednih članova regulisano, postavlja se prosto pitanje – kome ćete vi da prodajete hartije od vrednosti izražene u stranoj valuti? Nije obavezna javna ponuda, nije obavezan skraćeni prospekt, nije obavezan prospekt. Kome ćete vi da prodate te hartije od vrednosti? Ko god da dođe u posed tih hartija od vrednosti, stvarno je napravio dobar poslovan potez. Znači, imaće valutnu klauzulu i njegov interes je zagarantovan i nema nikakvog rizika, u ovakvoj situaciji kakva je, za još neki vremenski period; ko god da kupi hartije od vrednosti Republike Srbije neće snositi nikakav rizik, osim ako kupi u dinarima, pa taj interes bude manji od eventualne inflacije, denominacije dinara itd. Toj grupici povlašćenih, a kasnije ćemo o njima, koji su to, potrebna je određena čvrsta valuta da bi se bavili takvom trgovinom. Vezaćemo to za evro, za švajcarski franak, a počeli su i u švajcarskim francima da vrše trgovinu. Vezaćemo to za američki dolar, pod uslovom da Amerika u tom trenutku nigde ne ratuje i tada dolazi do pada te valute. Snaći će se već vama bliski prijatelji i kupovaće hartije od vrednosti koje emituje Republika po povlašćenim uslovima. Postavlja se pitanje čemu onda obaveza svih ostalih privrednih subjekata u svim ostalim finansijskim transakcijama, a to nisu hartije od vrednosti, da imaju obavezu da trguju isključivo u dinarima. Hartije od vrednosti su roba, kao i svaka druga i ona ima svoju vrednost, na osnovu zakona ponude i potražnje njena vrednost se kotira, a zašto i sva ostala roba onda nema tu mogućnost. Na takav način kako je organizovano tržište hartija od vrednosti, dinar će doći u drugi plan. Niko više na tržištu hartija od vrednosti neće koristiti dinar, jer će onaj ko ima novac i mogućnost da trguje hartijama od vrednosti da traži isključivo protivvrednost u stranoj valuti, za onaj novac koji je uložen. U tom novcu moraće da mu se isplaćuju dividende i moraće da mu se isplaćuju drugi njegovi prihodi koje ostvari, a verovatno i provizije drugih brokerskih kuća, berzi itd. Ako dinar dođe u drugi plan, usvajanjem ovakvog zakona bez prihvatanja ovog amandmana, sasvim je sigurno da hoće, onda čemu istrajavati u ovako restriktivnoj monetarnoj politici na očuvanju kursa dinara, da bi se neko sa tim hvalio? S druge strane, demotivišemo potencijalne izvoznike zbog nepovoljne cene evra u odnosu na dinar. Gde je izvoz? Pa, država ide još i korak dalje i osniva neku Agenciju za promociju izvoza, a sve ozbiljne države koje drže do sebe i pokušavaju da svoju privredu izjednače na tržištu sa ostalim svetskim privredama dale su određene subvencije. Mi čak ni to nemamo, ni subvencije ne dajemo privredi. Bitno je samo da se napišu zakoni koji su u interesu jedne grupice koja će da profitira, bez obzira što je želja ljudi koji su pisali da nešto ovako zaživi možda bila, sa jedne strane, korektna. Jedan ovakav zakon Mlađan Dinkić će, dok ga sprovodi, sasvim sigurno da zloupotrebi. Hajde da se vratimo na to koje su hartije od vrednosti na domaćem tržištu bile do sada u stranoj valuti. Prva stvar, čim ste došli na vlast posle 5. oktobra jedno od obećanja je bilo da ćete u roku od godinu ili dve dana da vratite građanima staru deviznu štednju. Došli ste na vlast nekim čudom i zahvaljujući takvim obećanjima. Međutim, pored zavidne devizne rezerve, to niste uradili na neki normalniji i civilizovaniji način, nego ste ih jednostavno stavili u situaciju da to moraju da rade preko određenih poslovnih banaka koje je ovlastila Narodna banka Republike Srbije, tadašnje Jugoslavije. I, emitovali ste državne obveznice, a to su hartije od vrednosti, izražene u stranoj valuti. Pošto su neke od obveznica 2001. ili 2002. godine izdate, a dospevaju 2007. i 2008, narod koji vam je verovao jednostavno je morao te obveznice van tržišta hartija od vrednosti da prodaje. Čak ni država, poreska uprava nije htela da prihvati hartije od vrednosti koje su, recimo, naznačene i u 2006. i 2007. godini u onoj nominalnoj vrednosti, nego je država saučestvovala u tome da samo jedna određena grupica ljudi može da profitira kupovinom deviznih obveznica stare devizne štednje po ceni 50 centi, odnosno 50 pfeniga ili 50 čega već hoćete za jedinicu duga. Znači, 50 pfeniga za jednu nemačku marku, a još uvek su u to vreme bile marke. Ko je tu profitirao? Profitirala je Nacionalna štedionica. U toj priči jedino obrazloženje vam je bilo – to je banka sa većinskim državnim kapitalom. Onda je odjednom, na jedan izuzetno čudan način, taj državni kapital prešao u ruke privatnog kapitala, a vlasnici su Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Kako su kupili? Naš državni kapital su otkupili deviznim rezervama koje su bile deponovane u njihovim bankama. Mi toj gospodi omogućavamo em da kupuju banke, em su kupili obveznice hartija od vrednosti, koje država mora da isplati, em su sve to uradili sa našim novcem. Zato nemamo poverenja kada Mlađan Dinkić sprovodi jedan ovakav zakon. Mislim da treba prestati sa praksom da našu nacionalnu valutu na domaćem tržištu stavljamo u drugi plan. Možda jeste program svih ozbiljnih političkih stranaka članstvo Srbije i državne zajednice u EU, ali ako nastavimo ovim putem, svaka godina vaše vlasti znači tri godine odlaganja za pristupanje zemljama EU.
Hvala. Da li još neka poslanička grupa ili još neki poslanik želi reč o amandmanu? (Ne.) Još jednom podsećam sve, a vidim da se u političkim raspravama naprosto pomešaju dve različite stvari. Zahvaljujem svima na odgovornosti, ali ono što izglasaju narodni poslanici sprovodi se, a njihove amandmane, ako su izglasali hitan postupak, Vlada mora... Možda niste dovoljno čuli pojašnjenje, te je na prvoj sednici posle načelne rasprave Vlada, na zahtev Skupštine, razmatrala i dala mišljenje o svim amandmanima, te vas tehnički obaveštavam kada će stići i u odnosu na to ćemo naravno dosledno raditi. Kada je u pitanju najava sledećih sednica, sednica koju sada imamo je sednica sa dnevnim redom koju je sa ove govornice predsednik po tačkama najavio još tokom prošlog zasedanja, javno obavestio 24. aprila šta će biti od onoga što on određuje i u odnosu na to čestitam svima koji su uspeli u kratkom vremenu zbog praznika da na sve zakone koji su bili u redovnom postupku, a videli ste ovih dana koliko smo amandmana imali, i to vrlo razložnih i detaljno konceptualnih, da pripreme te amandmane i zbog toga se još jednom zahvaljujem svima na odgovornosti. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lalić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Lalić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlagač je ovim zakonom hteo da na neki način uredi savremeno tržište hartija od vrednosti i u toj zamisli nastala je podela na berzansko i vanberzansko poslovanje, gde u berzanskom poslovanju trgovanje uređuje berza, a dok se na vanberzanskom poslovanju zamislilo tako da se na neki način da prioritet fizičkim i pravnim licima da bi mogli što lakše da ostvare svoja prava. Međutim, gledajući kroz dalji tekst zakona vidi se da se na neki način nešto krije, jer izlaskom malih akcionara u vanberzansko poslovanje kontroliše ih ipak Komisija za hartije od vrednosti. Članom 22. ovog zakona uređeno je trgovanje dužničkim hartijama od vrednosti, gde su već date pogodnosti Narodnoj banci i Republici za trgovanje i izlazak na berzu bez javnog oglašavanja. To je razlog zašto sam dao amandman u ime SRS na član 22. stav 2. da se još jednom povlašćenje uskrati, jer u ovom članu se daje pravo, na neki način, da dospelost ne moraju da čekaju u roku od 30 dana i iz tog razloga sam dao predlog da se ovaj član briše.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Drago mi je, gospodine Markoviću, da ste posredno priznali da nešto nije u redu sa ovim poslovnikom, ali za istoriju će biti zabeleženo da je to vaš poslovnik. U nekom periodu ste mogli da skupite neku većinu da se on izglasa i da se po njemu radi i da se taj isti poslovnik krši, ne toliko sa vaše strane, ali neki drugi to čine. Ovaj dosledni evropski put mi nije jasan. Sada ću vam objasniti. Zbog četiri zakona Miroljub Labus je napustio Vladu, ne zbog Mladića, ne zbog prekida ovih stvari, nego zbog oštrog neslaganja kako treba da se uredi naše finansijsko tržište i druga pitanja koja su sa ovim tačkama dnevnog reda u vezi. Zašto? Pojavio se problem što danas razgovaramo o privatnom zakonu. Nema iza ovog zakona neke struke, poneki pojam za stručne krugove može nešto da znači, ali ovde se krije privatni interes i privatni zakon. Naravno, Koštunicu to ne interesuje. Vidite koliko ga interesuje – nema nijednog poslanika. Nema ni ministra, on počeo sa kampanjom. Do pre nekoliko dana vodio je unutarstranačku, a sada gleda ko može taj jedan posto da pređe, da uhvati neki priključak. Naravno, nama je podmetnuto ovde da raspravljamo o ovome. I naravno odmah znate ko će da podrži ovaj zakon – podržaće oni iz DOS-a koji su sada predsednici upravnih odbora banaka koje su navukli ovde. Neko je zaključio da nije dobro da budu of-šor firme samo na nekim egzotičnim ostrvima. I Srbija je egzotična i može da se desi da i ovde postoje of-šor firme i to bi bile naše firme. To bi bili naši stranci u svojoj državi. Takav koncept su napravili. Tvrdim vam, ukoliko se ovakvi zakoni izglasaju, neko će verovatno da zaglavi u zatvoru, pa vas unapred upozoravam da se ovo svesno, namerno radi. Dokazaću vam taj put prema of-šor Srbiji. Pošto je definitivno svima jasno, onima koji su ljuti što su pregovori oko brzog ulaska u EU zaustavljeni početkom maja, a ljuti su verovatno i oni, samo što kažu - mi ćemo da se ljutimo do septembra, od tog puta nema ništa i to je svima jasno, onda je potrebno da se napravi of-šor firma, of-šor država gde bi mogli da mešetare oni koji su prali novac, što novac koji potiče sa ove teritorije, tako i onaj mafijaški iz inostranstva, i to su ove banke. Vidite, predsednici upravnih odbora ovih banaka su mnogo popularniji danas nego pre nego što su bili izabrani za ministre i pre nego što su postali ministri u Đinđićevoj Vladi. Božidar Đelić je sada predsednik upravnog odbora, plati, reklamira se po televizijama. Odmah krenuo i pevač Pitić. To je onaj što je tri meseca glumio ministra, a nije položio zakletvu. Vidite, u vezi sa članom 22. i stavom 2. koji je obuhvaćen amandmanom gospodina Lalića, vrlo je značajan član 16. koji definiše ko mogu biti izdavaoci hartija od vrednosti u Srbiji i u uvodnoj rečenici prvog stava potencira se – u Republici Srbiji. Kaže se – pravna lica sa sedištem na toj teritoriji, Republika, autonomne pokrajine, vlast i paravlast, Narodna banka Srbije, pravna lica sa sedištem na teritoriji država članica OECD-a i EU sa čijim institucijama nadležnim za kontrolu tržišta hartija od vrednosti Komisija ima zaključene ugovore. Kako naša Komisija za hartije od vrednosti može da ima zaključene ugovore? Valjda ugovore sa inostranstvom zaključuje država, ratifikuje parlament. Hoćete Štimca da menjate posle ovog zakona? Hoćete, ne uklapa vam se Štimac. Kako pravno lice sa sedištem u inostranstvu kod nas izdaje hartije od vrednosti, zašto ne izdaje u svojoj državi i gde to ima da preduzeće iz jedne države ili pravno lice iz jedne države ne izdaje hartije od vrednosti u svojoj državi, nego u nekoj drugoj? Ima tamo gde postoji zajedničko tržište. Ima tamo gde postoje države koje su se tako otvorile da registruju of-šor firme itd. Evo, to je to, gospodine Arsiću, što treba da se kaže, zašto je ovo privatni zakon Mlađana Dinkića i lobija koji stoji iza njega, jer ništa nije bolji ni Labus, nego su se posvađali ko će više da zahvati, ko će da ima veći uticaj. Gospodin Lalić vam je rekao samo jednu rečenicu koja je značajna za ovaj amandman na član 22. stav 2, a ta rečenica glasi – ne može država da bude u povoljnijem položaju od ostalih izdavaoca hartija od vrednosti kada su u pitanju ove dužničke hartije od vrednosti. To su one koje imaocu daju pravo na glavnicu, kamatu ili neku pogodnost. Šta se predlaže u tom stavu od strane Vlade, odnosno čitaj – Mlađana Dinkića i njegovih? Predlaže se da ako je izdavalac te dužničke hartije od vrednosti Republika ili Narodna banka Srbija, tumači Mlađan Dinkić ili Jelašić u koprodukciji, sasvim je svejedno, da rok dospeća može biti i kraći od 30 dana, jer u prvom stavu je navedeno da rok dospeća obaveze iz te hartije od vrednosti ne može biti kraći od 30 dana. Naravno, u sledećim stavovima se govori šta su to kratkoročne, šta dugoročne, a kao vododelnica uzeto je 365 dana. Mi tražimo da i država bude ravnopravna. Ako neko drugi izdaje tu dužničku hartiju od vrednosti, onda ćete morati da nam objašnjavate kako je to moguće, ali dobro, ali onda i država mora da bude u istom položaju kao i taj drugi izdavalac hartija od vrednosti. Ne znam zašto bi država uvek imala neki izuzetak, da li zbog toga što putem ovih hartija od vrednosti garantuje kratkoročna zaduženja budžeta, a to je neophodno da bi država ispunila svoje obaveze, recimo, prema penzionerima kada treba da se premosti neki tekući nedostatak sredstava u budžetu. Znate šta će se onda desiti – jeste, država se zadužila kod te i te banke, računala je da će da vrati u tom i tom roku, ali ona je brže vratila. Znači, ovaj moj stav, svaki predstavnik Vlade može lepo da ospori priču, vi sprečavate državu da bude efikasnija, da ranije ispuni obavezu i oslobodi se obaveze i na taj način se spasi od nekih kamata, ali tu je podvala. Zašto? Zato što se zaboravlja na glavni problem: kako to da nema sredstava kada smo prepuni suficita? Vidite kako se to menja, kako se te podvale pripremaju. Mi smo dobili zadatak da danas raskrinkamo ovaj prvi od tih privatnih zakona Mlađana Dinkića i njegovih sponzora i bogami, na prvi pogled može delovati da je baš moralno napustiti tu grupaciju na čijem je čelu ovakav Mlađan Dinkić. Problem je u tome što je u pitanju svađa oko plena, oko primata i uticaja. Znači, ako gospodin Štimac prati ovu sednicu, odmah neka računa da je razrešen. To je sledeća etapa koju će da pokrene.
Hvala vam. Da li još neko želi reč? (Ne.) Samo momenat, molim vas. Konsultovao sam se sa izveštajem koji vi dobijate, a koji je u pismenoj formi zbirno stigao i predsedniku Skupštine, da slučajno nisam napravio lapsus. Ni slučajno ni namerno nisam, nije prihvaćeno prvih 10 amandmana, sve je u redu. Hvala vam, hvala svima na razumevanju. Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Zakonodavni odbor je podneo amandman na naslov iznad člana 29. Odbor za finansije je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Mitrović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, članovima 28. i 29. reguliše se kada i pod kojim uslovima Komisija za hartije od vrednosti izdaje odobrenje za izdavanje prospekta. Kroz čitav ovaj zakon provlači se da sve ono što niste rešili ovim zakonom i sve ono što bi bilo previše očigledno da može biti zloupotreba, ostavljate kao mogućnost da se to raznim podzakonskim aktima reguliše i da to reguliše Komisija za hartije od vrednosti. Dakle, u svemu tome, čak su toj komisiji date mogućnosti koje pripadaju isključivo Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dalje, stalno se spominje forma prospekta. Znači, Komisija za hartije od vrednosti određuje formu, sadržaj prospekta i odluke za izdavanje hartija od vrednosti. Hajde da kažemo sadržaj, ali šta je to forma, šta on podrazumeva pod tom formom, to možemo da ostavimo lingvistima, neka oni to proučavaju, oni koji se bave jezicima, ali pazite dalje. U članu 28, a vezano je za član 29, jer to su rokovi pod kojima se ugovara, Komisija donosi rešenje o odbijanju zahteva za odobrenje prospekta za izdavanje hartija od vrednosti u slučaju da je sadržina prospekta u suprotnosti, odnosno da forma prospekta nije u skladu sa odredbama ovog zakona i aktima donetim na osnovu ovog zakona. Zar nije bilo jednostavnije da napišete da Komisija donosi rešenje o odbijanju zahteva za odobrenje prospekta za izdavanje hartija od vrednosti u slučaju kada prospekt ne odgovara odredbama ovog zakona? Te vaše forme i ti vaši sadržaji nisu neka materija koja mora da bude stalna, možete da je menjate od slučaja do slučaja. Dakle, možete da napravite sadržaj forme i neka važi samo jedan dan. To se vidi u prethodnom članu na koji je podnet amandman, to je član 22, kaže se: "Obaveze iz dužničkih hartija od vrednosti ne mogu dospevati pre isteka roka od 30 dana od dana njihovog izdavanja." Pa se kaže u sledećem stavu: "Izuzetno od stava 1. ovog člana, obaveze iz dužničkih hartija od vrednosti čiji je izdavalac Republika i NBS mogu dospevati i pre isteka roka iz tog stava." Znači, vi već u samom zakonu određujete ko je povlašćen, ko nije. Znači, bilo bi previše za narodne poslanike da nabrojimo koji će sve biti povlašćeni, a nisu Narodna banka i Republika Srbija, pa ćemo da im određujemo sadržinu i formu prospekta. U toj formi i sadržini prospekta se, u stvari, naznačava u kakvu svrhu idu hartije od vrednosti itd. Znači, ako je u pitanju ovakva materija, sasvim je logično da odredbe moraju da budu regulisane samim zakonom, a ne raznim podzakonskim aktima koja Komisija može da menja kad joj se svidi. Prethodna vlada je vladala ne uz pomoć zakona, nego uz pomoć uredbi. Imali smo mnogo više uredbi koje je donela Vlada Zorana Đinđića i Vlada Zorana Živkovića, nego članova zakona, svih zajedno koji su bili predloženi u Narodnoj skupštini. To je previše očigledno, malo ste dobijali packe od EU zbog toga. Sad to više nećemo da radimo uredbama koje su podzakonski akt, ali neće to da radi Vlada Republike Srbije, nego ćemo neke nadležnosti da poverimo organu koji predstavlja izvršnu vlast, u ovom slučaju Komisiji. Opet ćemo da se vrtimo ukrug, opet će jedna grupa ljudi da gospodari tržištem hartija od vrednosti. Sama zamisao ovog zakona i seta drugih zakona koji idu odmah iza ovoga jeste kako da se dođe do novca malih akcionara. Znači, ovde smo u postupku privatizacije, u postupku emitovanja državnih obveznica za staru deviznu štednju, u postupku likvidacije i stečaja banaka stvorili jednu ekipu koja je došla do ogromnog kapitala. Taj kapital nije dovoljan. To se, nažalost, čak ni ne vrti u domaćoj privredi, nego je on zastupljen u bankarskom sektoru, ko zna gde sve, po ovim egzotičnim ostrvima itd. Sada su porasli apetiti, tih desetak milijardi evra, koliko se do sada opljačkalo, što kroz imovinu, što kroz novac, nije dovoljno. Sada je na red došao onaj deo novca koji građani imaju na štednji u bankama ili u svojim slamaricama. Sad do tog novca treba doći raznim finansijskim spekulacijama. To jesu mali investitori, jesu mali po kapitalu koji pojedinačno svaki od njih ima, ali činjenica je da ih ima mnogo, da je to red veličine tri ili četiri milijarde evra. Znači, na jedan takav način, kroz investicione fondove, kroz Zakon o preuzimanju akcionarskih društava, čak i tu ima povlašćenih, kroz Zakon o tržištu hartija od vrednosti, taj novac se jednostavno otme od građana Srbije, i tako ukrug. U članu 29. još je taj rok u kome Komisija za hartije od vrednosti mora da odgovori, ne na osnovu predloženih 20 dana, nego u roku od 10 dana, jer se samim tim smanjuje mogućnost, odnosno vremenski period kada će razni spekulanti na tržištu hartija od vrednosti da podižu ili spuštaju vrednost akcija pojedinih lica, dok se ovakav prospekt ne izda. Naravno, Komisija za hartije od vrednosti bi trebalo, pošto nema baš mala novčana sredstva, već postoji nešto malo više od godinu i po dana, mnogo efikasnije da radi po ovom pitanju. Kad smo već kod Komisije za hartije od vrednosti, izgleda mi da su se gospoda iz G17 prevarila u sadašnjem predsedniku Komisije za hartije od vrednosti. Izgleda da je čovek, pripadao je političkoj opciji G17 plus, bio pošten, a izgleda mi da je to jedini razlog zašto se sada jedan ovakav zakon nalazi u proceduri – promenimo zakon, uslove pod kojima se bira Komisija, onda ćemo da promenimo i Komisiju.
Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničkog kluba SRS, na Predlog zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, podneo sam amandman na član 32. stav 7, gde se reči "pet godina" zamenjuju rečima "jedne godine". Članovi od 26. do 33. definišu pojam prospekta koji izdaje Komisija za hartije od vrednosti. Kroz članove 30. i 31. se definiše preliminarni prospekt i uslovi za dobijanje takvog prospekta od Komisije za hartije od vrednosti, a članom 32. definiše se pojam odložnog prospekta i koji su uslovi za dobijanje saglasnosti za odložni prospekt od Komisije za hartije od vrednosti. Ovaj član je izuzetno dug, ima devet stavova, a u sedmom stavu stoji da odlaganje otpočinjanja postupka upisa i uplate hartija od vrednosti ne može trajati duže od pet godina za odobrene i neizdate akcije, odnosno 12 meseci za druge hartije od vrednosti, od dana donošenja rešenja o odobrenju odloženog prospekta. Smatram da je ovde došlo do previda onoga ko je pisao ovaj zakon. Trebalo bi da stoji da odlaganje otpočinjanja postupka upisa i uplate hartija od vrednosti ne može trajati duže od jedne godine za odobrene i neizdate akcije, odnosno 12 meseci. Smatram da će predlagač ovog predloga zakona prihvatiti ovaj moj amandman.
Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samim činom da nije prihvatila amandman, Vlada priznaje da ne zna i ne poštuje Ustav Republike Srbije. Radi javnosti i onih poslanika koji su mi obećali da će da podrže amandmane, objasniću u čemu se ogleda problem člana 32. stav 8, na koji je gospodin Milajić podneo amandman i traži da se taj stav briše. U tomu stavu je napisano: "Komisija propisuje uslove za objavljivanje odložnog prospekta". Da bi to bilo jasno, moram da vas podsetim da je nešto slično urađeno sa članom 30. stav 3. koji kaže: "Komisija propisuje uslove za objavljivanje preliminarnog prospekta". Treća odredba na koju želim da vam skrenem pažnju je poslednji stav u članu 26. i tu moram da pohvalim Vladu, jedino je ovo zakonito, ustavno, a to je formulacija koja se tiče prospekta za izdavanje hartija od vrednosti. Taj poslednji stav glasi: "Formu i sadržinu zahteva za odobrenje prospekta za izdavanje hartija od vrednosti, odluke o izdavanju hartija od vrednosti, prospekta za izdavanje hartija od vrednosti i skraćenog prospekta propisuje Komisija". Ovom formulacijom je sve obuhvaćeno što je ubačeno u stav 3. člana 20. i u stav 8. člana 32. O čemu se radi? Uslovi mogu da se propišu samo zakonom, a način ostvarivanja nekog prava može da se propiše podzakonskim aktom. Šta bi mogao da bude podzakonski akt u ovoj materiji? Mogla bi da bude odluka Komisije za hartije od vrednosti iz člana 26, poslednji stav gde stoji ovlašćenje Komisije i to što je Komisija po tom stavu ovlašćena da uradi to jeste ustavno – da propiše formu, da odredi te obrasce. Međutim, da Komisija samostalno utvrđuje uslove, pa kada je u pitanju izdavanje, preliminarni prospekt i odloženi prospekt, onda se zalazi u nešto što može da uredi samo Narodna skupština kao organ koji donosi zakon. Sasvim je dovoljno ovo ovlašćenje iz člana 26. poslednji stav. To može da radi Komisija za hartije od vrednosti i može svojim aktom da uredi na opšti način, da propiše obrasce i tako dalje, ali da određuje neke nove uslove, više ili mimo onih koji su propisani zakonom, e to ne može. Jer, kada se ulazi u neke uslove onda se ulazi u srž, u materiju koju mora Narodna skupština da uredi zakonom. Ne može podzakonskim aktom. Zašto? Jer pitanje uslova dotiče elementarno pitanje da li neko ispunjava ili ne ispunjava, da li nekome nešto pripada ili ne pripada, da li postoji neko pravo ili ne postoji. Pod kojim uslovima će da se prizna neko pravo može da uredi Narodna skupština, ali Komisija ne može, jer nema zakonodavnu nadležnost. Može da propiše formu, može da propiše obrasce, može da reši neka pitanja postupka u skladu sa duhom zakona i na bazi ovlašćenja iz zakona, ali da svojim podzakonskim aktom ulazi u suštinu nekog prava, na način da li ono može da postoji ili ne može da postoji, to ne može da radi Komisija; ne samo Komisija za hartije od vrednosti, nego bilo koji drugi organ, pa čak ni Vlada ne može to da radi. Ovo je najočigledniji primer neustavne odredbe. E sad, nije Mlađan Dinkić baš neki veliki poznavalac Ustava ili ustavobranitelj. On je to svesno uradio. Zašto? Zameniće on i Komisiju za hartije od vrednosti, pa će sebi odane i podobne, a možda i neke od ovih nekoliko ovde koji su prisutni, da ubaci tamo. Sve on to smišljeno radi, jer vrlo jak lobi njega goni na ove stvari. Ne znam kako je on mogao da prođe kod vašeg Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. A što se tiče ovog zakonodavnog odbora, to me uopšte ne čudi, kod njih je sve pravno moguće. Pozivam one narodne poslanike koji su obećali da će da glasaju za amandmane Srpske radikalne stranke – glasajući za ovaj amandman glasate i za vaš Ustav.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Dobro ste me podsetili. Svi koji ste zainteresovani za ovu materiju, verujem da ste primili primedbe, predloge i sugestije Komisije za hartije od vrednosti koje su vam prosleđene preko kabineta predsednika, šefovima poslaničkih grupa. Hvala vam. Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, evo ja ću pročitati, znači narodni poslanik Darko Glišić iz SRS traži da se u članu 52. stav 3. menja i to sledećim rečima: "Trgovina hartijama iz stava 2. ovog člana obavlja se isključivo u skladu sa odredbama ovog zakona". Da pogledamo tekst čija je izmena predložena. Kaže: "Trgovina hartijama iz stava 2. ovog člana obavlja se isključivo u skladu sa odredbama ovog zakona, ako ovim zakonom nije drukčije određeno". E sada da pročitam obrazloženje predlagača, odnosno Vlade Republike Srbije: "Amandman se ne prihvata. Ovim odredbama neophodno je jasno definisati šta se podrazumeva pod trgovinom na organizovanom tržištu, kao i način na koji se ona obavlja, odnosno određuje se da se trgovina na organizovanom tržištu obavlja isključivo u skladu sa odredbama ovog zakona, ako ovim zakonom nije drukčije određeno." E sada, da vidim te pravnike, stručnjake i eksperte iz G17 i one druge koji podržavaju ovu vladu, šta je pisac ovim hteo da kaže. Evo, to me vrlo interesuje šta je pisac hteo da kaže i koja je razlika između teksta "trgovina hartijama iz stava 2. ovog člana obavlja se isključivo u skladu sa odredbama ovog zakona", znači, sve se uređuje ovim zakonom, čak i ono što nije dozvoljeno. Taj nastavak rečenice "ako ovim zakonom nije drugačije određeno", da li to podrazumeva da će zakon biti suprotan sam sebi u nekim odredbama? Doduše, u stanju ste i to da uradite, nije ni to vama strano, ali kada je u pitanju ovakva materija ne bi trebalo. Stvarno bih voleo da vidim i onog ko je ovakve, da kažem, u najmanju ruku, gluposti pisao u zakonu, a još i samo obrazloženje Vlade. Razumem da se potkrade neka greška, žurite brzo da donesete zakone, vreme vam ističe, neće biti četiri godine veka ovoj vladi, dajte da još neki dinar ili evro, to više volite, ukradete od građana Republike Srbije, pa brzo pišete zakon i promakne vam nešto, ne pročitate lepo. Ali, evo, Darko Glišić, narodni poslanik, vam je ukazao na jedan deo koji ne bi trebalo da stoji u zakonu. Umesto da ovakav amandman, koji u suštini ne menja ni zakon ni odredbe ovog zakona, prihvatite, vi date obrazloženje sa kojim se sve više i više uplićete, kako ono naš narod kaže, kao pile u kučine. E, tako to izgleda kada zakone pišu ljudi koji izgleda niti su dugo bili, niti su učestvovali u nekom ozbiljnom projektu i izradi nekog zakona. Ne bih nikoga da vređam lično, ali meni se čini da su tvorci ovog zakona, bar onog tehničkog dela, znamo ko je osmislio, to je Mlađan Dinkić i Miroljub Labus, ali oni koji su to njihovo osmišljeno pretvarali u ove rečenice, da im je ovo prvi zakon, odnosno ova tri prva zakona, jer su greške iste ili slične. Mislim da pripravnici u nekom ministarstvu ne bi trebalo da pišu zakone koji su izuzetno važni. Jedan ovakav jeste važan, jer u svakom slučaju tržište hartija od vrednosti treba da se uredi, ali ne na način koji odgovara Mlađanu Dinkiću, Miroljubu Labusu, Vojinu Lazareviću, Vuku Hamoviću i ostalim satelitima oko Mlađana Dinkića, ima ih još, da ne trošim ovo vreme koje je za diskusiju da nabrajam njihova imena. Znači, samo za nabrajanje imena tih satelita morali bismo da utrošimo ceo jedan radni dan.
Hvala vam, gospodine Arsiću. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Krasić. Vi ćete, naravno, voditi računa o tome da pripravnici imaju svi ista prava, kao i oni u stalnom radnom odnosu, pa i pravo na iste greške je l′? Hvala vam. Izvolite, narodni poslanik Zoran Krasić.
E moj gospodine Markoviću, pripravnici su pripravnici, oni se osposobljavaju da bi nekada mogli samostalno da rade, ali ako se pripravnik pusti da samostalno radi, onda nastaje velika šteta za državu. Imali smo prilike to da vidimo kada su oni sa čarapama ušli u NBS, odnosno NBJ, tako je bilo. Imamo i sudski postupak. Doduše, dokaze smo obezbedili, pa ćemo videti kako stoji. Da vidite, na ovom amandmanu se vidi kako je opasno kada čovek mrzi i kada je sujetan. Naravno, ne pominjem imena, ali se prepoznaje iz ovog odgovora, odnosno mišljenja. Kaže – amandman se ne prihvata. To je naredba. "Ovim odredbama", to se sada misli na član 52... Međutim, gospodin Glišić nije napao ceo član 52, koji ima četiri stava. On je samo jedan stav, za koji je smatrao da bi se gospodin Nikola Milošević, da je kojim slučajem tu, kao vrsni logičar, verovatno smejao sa ove govornice i mogao bi da da dijagnozu onoga ko je pisao ovo... Nemam nameru nikoga da vređam, gospodine predsedniče, nemate potrebe da se sekirate, ali vidite šta se sad tu kaže. Gospodin Glišić traži da se izbriše tekst – trgovina hartijama iz stava 2. ovog člana obavlja se isključivo. Kada se kaže "isključivo", onda se potencira. To je isto kao da se kaže – mora ili ne sme drugačije, kažnjivo je ako je drugačije, naređuje se da bude ovako. Reč "isključivo", uzmite rečnik, ima kod Tome gore na prvom spratu, ovog službenika koji vodi računa o pravopisu. "U skladu sa odredbama ovog zakona", a onda: "ako ovim zakonom nije drugačije određeno". Kada ste rekli – u skladu sa ovim zakonom, onda ste obuhvatili od naslova do poslednjeg člana. Obuhvatili ste i sve izuzetke koji postoje u zakonu, ali vi dva puta potencirate da ne mora da bude po zakonu. Još ako nađete nekog stručnjaka, inspektora kao što ga je Parivodić celo jutro branio, koji se razume i u prava intelektualne svojine, onda smo obrali bostan. Vaše obrazloženje kaže: "Ovim odredbama neophodno je jasno definisati šta se podrazumeva pod trgovinom na organizovanom tržištu", ovo što traži Glišić da se briše nema veze sa ovim što pričate, "kao i način na koji se ona obavlja, odnosno određuje se da se trgovina na organizovanom tržištu obavlja isključivo u skladu sa odredbama ovog zakona, ako ovim zakonom nije drugačije određeno." Da li ovo neko vežba pravopis, ili pokušava Stevana Lilića da imitira u Vladi, da prepisuje jedno isto? Da bi narod shvatio, to bi otprilike onako bilo – ti ga pljuješ, a on misli kiša pada. Ako mi sa Vladom Republike Srbije treba da raspravljamo o logičkim stvarima i da sumnjamo u mentalno zdravlje, onda, molim vas, mi nismo stručnjaci za te stvari. To je neka druga profesija. Ovaj poriv da se sve odbija, ne sme da se prihvati, pa to je strašno. Ne postoji bolji dokaz da je ovo privatni zakon. Vidite, čak ni u javnosti se ne štrecaju mnogo oni koji obično skaču. Zašto? Pronašli su interes. Znaju oni kakva će biti primena ovog zakona. Zašto bi sada oni napadali zakon koji njima odgovara? Nedorečen, neprecizan zakon, sa puno kontradiktornih odredbi, to je želja svakog uzornog kriminalca. Svaki uzorni kriminalac želi zakon u kome ne postoji nikakva veza između prvog i drugog člana, između 15. i 16, a obraduje se kada su sedmi i 377. međusobno kontradiktorni. Imamo takav zakon. Imamo zakon kojim se menja prethodni, ovaj koji je sad na snazi, evropski zakon. Mi sa više elemenata evropskog menjamo zakone sa manje elemenata evropskog. Mi sa Mlađinim menjamo Labusove. To je strašno. To je strašno šta se radi i koliko se ova Narodna skupština ponižava. Dokle, videćemo, zavisi od nedelje. Nadam se, gospodine predsedniče, da nećete da zamerite ako pozovem građane Republike Crne Gore da ne glasaju za ono što Mlađin pajtaš u Crnoj Gori Milo radi. Isto što Milo radi, to će i Mlađa da radi. Ako treba, razoriće državu, samo da ne ide u zatvor. Milo je zbog toga organizovao referendum. Ili će da padne sa vlasti, pa ide u zatvor, a pošto mu se ne ide u zatvor, on kaže – au, mi smo mnogo ugroženi, dajte brže referendum, ako se sami razvijamo, ima da se razvijemo, kako ima da bude silno. Tako će i Mlađa da nam zapeva, naročito Čeda Antić da mu da... (Predsednik: Zameriću vam, jer Skupština i sutra zaseda, tako da će biti različitih povoda. Sada je amandman.) Samo pričam zbog toga što vidim veliku sličnost između ovog predloga zakona i onoga što Milo Đukanović ima napisano, a i onoga što nema napisano, a sprovodi u Crnoj Gori. Samo upozoravam građane Republike Srbije da između Mila i Mlađe nema neke principijelne razlike: onaj ima tamo Miška Vukotića, a ovaj će da ima Čedu Antića; onaj će da mu da istorijsku podlogu, ovde će mu ovaj dati istorijsku podlogu; on tamo ima nekog matematičara, i Mlađa ima ovog svog matematičara ovde. Nema tu razlike. Oni su na istom konceptu i tu vas, predsedniče, podržavam što ste vi jasno stavili do znanja da ne prihvatate taj koncept.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Dobar dan. Ovo je pozdrav u ime svih vas novom poslaniku Vesni Raci-Radisavljević. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo poslanici, evo kakav vam je zakon. Samo obrazloženje Vlade je vrlo zanimljivo za čitanje. Ne znam, da nije reč o ovako ozbiljnoj stvari, šta bi bilo smešnije – da li Predlog zakona, da li obrazloženja koja daje Vlada Republike Srbije. U članu 54, a narodni poslanik Stefan Zankov je tražio da se ovaj član briše, kaže se – bez odobrenja prospekta za izdavanje hartija od vrednosti može se vršiti izdavanje i ponuda hartija od vrednosti unapred poznatim kupcima, i to: Republici Srbiji, Narodnoj banci Srbije, profesionalnim investitorima, svim postojećim akcionarima u skladu sa zakonom kojim se uređuju privredna društva i zaposlenima kod izdavaoca, kada se akcije izdaju jedino radi dodele tim licima u skladu sa zakonom kojim se uređuju privredna društva. Narodni poslanik Stefan Zankov u ime SRS traži da se član briše, a obrazloženje zašto se amandman ne prihvata je – ovom odredbom se ne omogućava povlašćen tretman određenih učesnika na tržištu, već se propisuje efikasnije, fleksibilnije izdavanje hartija od vrednosti koje kupuju unapred poznati kupci, kao što su Republika Srbija, NBS i profesionalni investitori za koje se zna da su najlikvidniji i najsigurniji učesnici na tržištu. Takođe se omogućava da se izdavanje hartija od vrednosti bez odobrenja prospekta može vršiti svim postojećim akcionarima i zaposlenima itd. Jedno logično pitanje: a ko je taj ko profesionalnim investitorima može da kaže da su to najsigurniji učesnici na tržištu hartija od vrednosti i po čemu su oni sigurniji, nego bilo koji drugi učesnik na tržištu hartija od vrednosti? U članu 2. Predloga zakona stav 1. tačka 10) kaže se: "Profesionalni investitor je pravno lice koje, zbog vrste svoje delatnosti, može da proceni značaj buduće investicije u hartije od vrednosti ili druge finansijske instrumente." Kaže – koje, zbog vrste svoje delatnosti, može da proceni. Koji su to profesionalni investitori onda, koja je to vrsta posla kojom se bave, šta to piše u njihovom rešenju, aktu o osnivanju, statutu, pravilniku o radu, da bi oni mogli da budu najsigurniji u ovoj materiji da mogu da kupuju hartije od vrednosti bez izdavanja prospekta? Dalje, zašto se stalno ovde spominje Republika Srbija i sve povlastice se daju ili Republici Srbiji ili Narodnoj banci Srbije, pa mogli ste da napišete i lokalne samouprave i jedinice autonomnih pokrajina itd., ceo jedan konglomerat državnih institucija i različitih nivoa vlasti stavite u jednu istu situaciju. Čak i taj deo niste hteli da ispoštujete, već ste odredili isključivo Narodnu banku i Republiku Srbiju. Ko vrši procenu u ime Narodne banke, odnosno Republike Srbije koje će hartije od vrednosti da se kupe bez prospekta i na osnovu čega? Razumem da je to na stranom tržištu, borite se možda da otkupite neki naš dug, 10 centi za dolar duga; u redu, ne treba vam prospekt, kupujete nešto što biste posle 10 puta morali skuplje da vratite. Sada postavljam pitanje – od koga će Republika Srbija i Narodna banka da kupuju hartije od vrednosti za koje nije izdat prospekt i na osnovu čega će oni da procene da su te hartije od vrednosti dobre za Republiku i Narodnu banku? Ili će neko da kaže – izvinite, bila je loša procena, izgubili smo na ovom poslu i nismo imali prospekt, ali sve u skladu sa zakonom. Da li to Mlađan Dinkić hoće u ime Vlade Republike Srbije da kupuje hartije od vrednosti bez prospekta? Hoće li guverner Jelašić da kupuje hartije od vrednosti bez prospekta? Ako postoji prospekt, on ne može da kaže "imao sam lošu procenu", i onda odgovara onaj ko je izdao prospekt. Ko će ovde da profitira – onaj koji prodaje; i to će dobro da profitira, sigurno bolje nego da je svoje akcije emitovao na realno tržište, sigurno bolje. On će tu da zgrne ogroman novac. Smem da se kladim da je taj pripadao onoj grupi satelita o kojoj sam pričao malopre, grupi satelita konglomerata oko Mlađana Dinkića i Miroljuba Labusa. Nije dovoljno što ste opljačkali privredu, što ste zatvorili, opljačkali banke, nije dovoljno što su pare sa Kipra nestale i o tome priča Velja Ilić, Vladan Batić, koji ih je najverovatnije uzeo. Sada nije dovoljno ni što će od malih akcionara da se na određen način u nekom vremenskom periodu otme tri-četiri miliona evra, nego moramo i dalje čak i od države iz budžeta još uvek da uzimamo. Zašto stalno stavljate da su Republika Srbija i Narodna banka povlašćene? Mogu da se dogovore Mlađan Dinkić i Vuk Hamović – emitujem toliko i toliko akcija, nećemo prospekt, nećemo javnu ponudu, nećemo na berzu, nećemo van berze, telefonskim razgovorom, platićeš mi toliko i dobri smo toliko i podelimo toliko. Moguće je i teoretski i hipotetički, i u praksi ste dokazali da je moguće kada ste prodavali Nacionalnu štedionicu. Taj posao je započeo Božidar Đelić kada su zajedno svirali u istom orkestru i Božidar Đelić i Mlađan Dinkić i kada je postala Nacionalna štedionica vlasništvo ove dvojice mafijaša i kriminalaca, Lazarevića i Hamovića. Kada je to postalo previše opasno i očigledno, rešili njih dvojica da to prodaju, ali opet mnogo skuplje nego što su kupili. Pa je isto na takav način koji se predviđa u odredbama člana 54. ovog zakona, i 55, 56. i 57, znači, prodata Nacionalna štedionica, jedan deo većinski, grčkoj "Evrobanci". Tada Mlađan nije hteo da ponudi i državni deo na prodaju, jer, bože moj, kupiti celu banku u jednom komadu je dosta jeftinije, nego je kupovati iz više delova. Ova dvojica su prodala, "Evrobanka" je već postala većinski vlasnik, sada ne mora da plati onaj ostatak državi u onoj vrednosti u kojoj je platila Vuku Hamoviću i Vojinu Lazareviću, već manje. Imaju 60 i više posto kapitala u svom vlasništvu i imaju pravo glasa i raspodele kapitala, dividendi itd. Ne moraju da mole da postanu vlasnici. Prodali smo, siguran sam, mnogo jeftinije onaj deo Nacionalne štedionice koji pripada državi Srbiji u nominalnoj vrednosti jedne akcije, nego što je to prodato od strane Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića, a sve smo uradili i njima išli u korist i da oni budu ti koji će da zarade ogroman novac, a da građani Srbije, odnosno država bude oštećena. To su mehanizmi kako se ovakvi zakoni, koji kada ih neko pročita na prvi pogled izgledaju dobri, ali tako to izgleda kada treba da ih sprovode Mlađan Dinkić, Labus itd. Jesu se sada oni malo sporečkali; i vi ste se sporečkali sa DS u izbornoj kampanji 2003. godine i tada ste pravili dijagrame kako ovo, kako ono, a onda ste odmah posle izbora sklapali sa njima dogovore i predlagali njih kao jednog od učesnika Vlade Republike Srbije. Kao što ste se pomirili sa Demokratskom strankom, tako će i ova dvojica, Miroljub Labus i Mlađan Dinkić, da se pomire jedan sa drugim. Bože moj, u interesu im je vlast i profit i tu sve sujete, sve veličine, kada su njihove osobine kao ljudi u pitanju, padaju, jer bitno je samo biti na vlasti i što bolje proći u finansijskom smislu.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Samo za zapisnik, skrećem pažnju, u ime matematičara, hemičara i astronoma: teoretski, konglomerati nemaju te satelite, ali smese teoretski mogu, a jedinjenja po pravilu redovno. Da li neko želi da govori o amandmanu koji je na član 55. podneo narodni poslanik Goran Dunjić, a koji Odbor za finansije nije prihvatio, a Zakonodavni smatra da je amandman pravno moguć? Vlada nije prihvatila. Izvolite, gospodine Krasiću.
Mada mi ovo nije bilo jasno, kao i ono prošli put u vezi kapetana i onog pacova, ali dobro. Član 55. reguliše postupak izdavanja hartija od vrednosti bez javne ponude poznatom kupcu. On počinje: "Izdavalac hartija od vrednosti iz člana 54. ovog zakona...". U članu 54. nema nijednog izdavaoca hartija od vrednosti. Član 54. govori o izuzecima prema vrsti investitora, a ne prema vrsti izdavaoca. To je isto kao kada se pozivate na nekoga koji postoji negde, a tamo nema njega, nego neki drugi predmet. Pozivate se na čoveka iz susednog stana, a stan prazan. Da budemo precizni. Dobro, to sve ide kako treba. Ovde se javljaju tzv. profesionalni investitori i ovde se propisuje taj postupak da bez javnog oglašavanja može da se izvrši izdavanje hartija od vrednosti. Moram da vam skrenem pažnju da se u tom članu gotovo u svakom stavu pojavljuju reči poput "rešenje o odobrenju izdavanja hartija od vrednosti bez javne ponude poznatom kupcu". Imate to već u stavu 2, gde Komisija propisuje kako to treba da izgleda, pa onda u stavu 3 – Komisija donosi rešenje o odobrenju izdavanja hartija od vrednosti bez javne ponude poznatom kupcu kada utvrdi da obaveštenje sadrži sve potrebne podatke, da je priložena potrebna dokumentacija, da su podaci u skladu sa odlukom izdavaoca o izdavanju hartija od vrednosti i dostavljenom dokumentacijom. Stičete utisak da je to jedna instanca u celokupnom postupku. Taj postupak kasnije ide – izdavalac hartija od vrednosti dužan je da uz ponudu koju upućuje licima dostavi obaveštenje o izdavanju hartija od vrednosti bez javne ponude poznatom kupcu, čije je izdavanje rešenjem odobrila Komisija. To donekle možete da shvatite, da je neko rešenje na početku donela Komisija, međutim, kada dođete do pretposlednjeg stava onda vidite da je izdavalac hartija od vrednosti dužan da, u roku od sedam dana od dana isteka roka za upis i uplatu tih hartija, Komisiji podnese zahtev za dobijanje rešenja o odobrenju izdavanja hartija od vrednosti (kod vas je to isto rešenje i na početku i na kraju postupka, opet neki pripravnici prevodili) i dostavi još ugovor iz stava 6. na osnovu koga je izvršena prodaja hartija od vrednosti, dokaz o broju upisanih i uplaćenih akcija od vrednosti. Na kraju kada treba da bude da je sve to lepo završeno, da je komisija odobrila ceo postupak, opet se pojavljuje rešenje iz stava 2. To je ono što sam malopre pričao. Malopre sam pričao da između članova nema međusobnog razgovora i razumevanja, a ovde unutar istog člana nema razgovora i razumevanja. Zašto? Zato što se kompletno ekspertsko znanje ove materije svelo na 126 glasova. Moram da vam skrenem pažnju da je slična situacija bila i sa Zakonom o javnim nabavkama. Došli su mladi, pametni, fini eksperti, predstavili Zakon o javnim nabavkama kao svetsko čudo, to će da reši sve moguće stvari, a kada je krenula primena videlo se da to ne može da se primeni. Kada su ljudi otišli do Ministarstva finansija, tada je bio Đelić, ništa mu nije bilo jasno šta su to napisali u zakonu, otišli kod čoveka koji je zadužen za te stvari i on kaže – čekajte da izvadim iz ove fioke, mi smo prepisivali slovenački koncept. Prepisali slovenački zakon, pogrešili u prevodu i dobili smo srpsku varijantu slovenačkog zakona, ali srpska varijanta ne može da se primeni. Kada je u pitanju ovaj član, teško da ko može da shvati šta je napisano, ali ono što svako može da prepozna to je ta namera Mlađana Dinkića – što gore to bolje. Podsetiću vas na one table kada ste pričali o tome kako je Demokratska stranka krala glasove iz Bodruma; čim se spojite sa njima, sve ću da vas podsetim. Imam pres kliping, imam sve moguće snimke, da javnost Srbije obavestim o podvali koja se priprema. Ministar Bubalo se zarekao da više nikada neće da dođe u Skupštinu, ne može da izdrži pritisak ovde. Mlađa beži i čim dođu njegove tačke nađe neki posao u Vojvodini da nešto propagira, verovatno registruje seljake ili ih ponovo vara. Sve ću da vas podsetim kako ste se ljubili, grlili, kako ste se svađali, međusobno optuživali. Obaveštavam javnost: svi oni imaju zadatak da vas pomalo prevare kako radikali ne bi došli na vlast. Prevarili ste se, jer gospodin Albijanić nas svodi na razumnu meru, još malo pa fali 150. Pozivam građane Srbije da vode računa sledeći put kada glasaju. Nije bitna lepota, nego da vidimo te principe ko šta radi i kako radi. Građani Srbije moraju da znaju da je ovaj zakon pisan za jednu interesnu grupu, za nekoliko ljudi koji treba da legalizuju svoje prljave pare. Vidite, da bi se taj proces završio i ta tajna operacija, 126 ljudi ovde ima da digne ruku, a apsolutno sam siguran od tih 126, 125,5 nije pročitalo ni pet članova ovog zakona, jer se glasa na bazi poverenja. Upozoravam skupštinsku većinu – ne dajte blanko poverenje Mlađanu Dinkiću. Rekao je suficit, pa sutradan nema za penzije. Sada su skoro četiri dana ljudi čekali, gužve, padaju u nesvest ljudi. Samo da vas podsetim ko su to profesionalni investitori u našoj zemlji, neka srpska javnost zna. To su banke sa sedištem u Republici, znači ovi mafijaši "Raiffeisen", "Societe generale". "Raiffeisen" je u prvoj godini 20% povećao svoj kapital, a vratio sva osnivačka sredstva u inostranstvo i hvalili su se u Nemačkoj i Austriji da takvu zlatnu koku nisu mogli nigde da nađu. To da znate, to su ovi omogućili nekome da uzme pare i da se pere nešto više od četiri milijarde. Podsetiću vas, Batić je napao Dinkića, Velja Ilić, mada ono PDV - pola daj Velji, i on je napao Dinkića, Borka Vučić ga je napala, 78 kutija sa obrascem 1054 je uzeo, sakrio da se ne vidi istina gde su pare. Dalje, međunarodne finansijske institucije, kao što su Međunarodna banka za obnovu i razvoj, Međunarodno udruženje za razvoj, Međunarodna finansijska korporacija i Evropska banka za obnovu i razvoj, oni su profesionalni investitori, mogu da kupuju hartije od vrednosti kada žele i gde žele, bez javnog oglašavanja. Kaže – osiguravajuća društva sa sedištem u Republici. Malo su zastali, jer smo digli galamu zbog poteza koji su radili sa 15 osiguravajućih društava i sva osiguravajuća društva biće strana ovde. Društva za upravljanje investicionim i dobrovoljnim penzionim fondovima sa sedištem u Republici Srbiji – i ti će biti stranci; brokersko-dilerska društva sa sedištem u Republici – i ovo što imamo formalno-pravno da je naše nije naše. Onda idu banke, osiguravajuća društva, brokersko-dilerska društva, društva za upravljanje investicionim i dobrovoljnim penzionim fondovima, investicioni i penzioni fondovi sa sedištem u državama članicama Organizacije za ekonomsku saradnju i razvoj, državama članicama Evropske unije. Objasnite mi koju to beneficiju daju države članice EU Srbiji. Nema nijedne beneficije. Ko je vas ovlastio da dajete njima beneficije? Osnovni princip u međudržavnim odnosima jeste reciprocitet. Prodajete državu, sve prodajete. Nije sve na prodaju. Dalje, druga pravna lica sa sedištem u Republici ili u državama članicama OECD i EU, koja svoja novčana sredstva ulažu u hartije od vrednosti radi ostvarivanja dobiti na osnovu razlike u ceni ili radi zaštite finansijske imovine od tržišnih rizika, odnosno radi ostvarivanja prava iz hartija od vrednosti. U ovom zakonu nema Srbina, nema srpske firme, nema naših interesa. Vi koji činite većinu prilikom glasanja za ovaj predlog zakona ponašaćete se u Srbiji kao stranci, ponašaćete se apsolutno kao sledbenici Havijera Solane. On je bombardovao, vi dižete ruku, posledice su iste.
Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe podneo sam amandman na član 56. Predloga zakona da se ovaj član 56. briše. Osnovni razlog zbog koga treba brisati ovaj član jeste stvaranje tržišta bez povlašćenih učesnika, a koje ovaj član 56, kao i oni prethodni, upravo ... Pravo pitanje bi bilo kako danas funkcioniše tržište hartija od vrednosti. Ono što se dešavalo u prethodnom periodu do danas, dešavalo se uglavnom mimo zakona i u režiji onih koji su oktobra 2000. godine došli na vlast u Srbiji i koji su kreirali državnu i ekonomsku politiku Srbije. Ovaj član 56. dobrim delom se oslanja na član 54, gde se jasno vidi da i te kako ima povlašćenih učesnika na tržištu hartija od vrednosti, koji su ovde redom pobrojani, počev od Republike Srbije pa nadalje. Kada se malo podrobnije analiziraju potencijalni kupci koji imaju mogućnosti kupovine hartija od vrednosti mimo odobrenog prospekta, odmah se može uočiti mogućnost zloupotrebe. Ne mislim samo na zloupotrebu Republike Srbije, već zloupotrebu onih koji pod okriljem pojedinih ministarstava, direktora agencija, predsednika komisija, predsednika upravnih odbora, čak i predsednika i potpredsednika Vlade, mogu da nanesu ogromnu štetu državi, privrednom subjektu i zaposlenima, odnosno akcionarima. Podmićivanje državnih funkcionera čije ingerencije direktno utiču na status i pozicije pojedinih učesnika na tržištu hartija od vrednosti upravo svoje uporište nalazi u ovom članu zakona. Pogledajmo unazad samo nekoliko afera čiji su akteri bili visoki funkcioneri Vlade. Setimo se samo kako se država ponela prilikom privatizacije "Knjaza Miloša" i one euforije koja je vladala prilikom otkupa akcija od zaposlenih. Vlada je išla tako daleko da je akcije radnika "Knjaza Miloša" htela da grupiše u paketu i da ih proda jeftinije za 6.000 dinara po jednoj akciji u odnosu na cenu koju je nudila druga konkurentska firma. Zato su predstavnici firme, koju je tako zdušno protežirao sada već bivši potpredsednik Vlade Miroljub Labus, valjda iz običnog ljudskog sažaljenja išli u kućnu posetu dotičnom funkcioneru, koji je zbog povrede noge goste sa ponudama primio u svojoj kući. Eto, i tada su radili koferi, koji će uskoro postati statusni simbol stranke u rasulu. Posle propasti ovog dela, a zbog hrabre odluke gospodina Milka Štimca, kasnije pacijenta Kliničkog centra, Vlada je burno, u pola noći, reagovala pod pritiskom Miroljuba Labusa radi poništenja odluke Komisije za hartije od vrednosti, a kao glavni krivac je označen Milko Štimac. Ovo je jedan od najupečatljivijih primera zloupotreba u ime Republike Srbije zarad interesa onih koji dolaze u kućne posete državnim funkcionerima. Možemo samo da pretpostavimo šta se tek radilo neposredno posle dolaska DOS-a na vlast 2000. godine, ali to se samo nastavilo sa današnjom vladom, ona je nastavila ono što je DOS nekada radio. Umešanost kriminalnih struktura u organima vlasti iz redova Demokratske stranke, govorim za onu prethodnu vladu, direktno je uticala na procenu vrednosti preduzeća koja su se tada prodavala, pre svega mislim na tri srpske cementare, 2002. godine, a zatim i na sva ostala preduzeća. Evo vam najbolji dokaz za ovo što govorim: država Srbija je ovih dana pokrenula istragu na najvišem nivou zbog dva miliona i 300.000 dolara koje su, po navodima istrage, Nemanja Kolesar, tadašnji visoki funkcioner Demokratske stranke i tadašnji šef kabineta predsednika Vlade Zorana Đinđića, i ekipa dobili u vezi sa privatizacijom Fabrike cementa u Popovcu kod Paraćina. Ovo je takođe dokaz kako je nekome Republika Srbija kao institucija poslužila kao sredstvo da zloupotrebom položaja sebi pribavi materijalnu korist. Sada je smešno kada neko hoće da ih brani, pa kaže da je na tenderu sve bilo po zakonu, da niko nije uticao na izbor kupca, ali neka se neko zapita zašto je vrednost cementara drastično umanjena za onu vrednost koju su te cementare imale 2000. godine, pre dolaska DOS-a na vlast. Ko je za to odgovoran? Oni koji su tada vladali i, nažalost, deo vlada i danas. Smanjenjem cena preduzeća smanjila se srazmerno i visina akcija koje su jednim delom, odnosno u visini od 15%, pripale radnicima. Tako su svi oštećeni, i država i zaposleni. Niko nikome ne poklanja uzalud jedan jedini cent, a kamoli dva miliona i 300.000 dolara. Javnost u Srbiji, sve građane baš interesuje kako će se okončati istraga oko ove afere i po njoj će se videti da ova vlast nema ni hrabrosti ni želje da konačno istera pravdu do kraja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Dragutin Perić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Reč ima narodni poslanik Dragutin Perić.
Ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 57. predloženog zakona iz razloga što smatram da se ovom odredbom favorizuju pojedini učesnici na tržištu hartija od vrednosti. To je sasvim očito kada se pogleda ovaj član 57. još u stavu 1, gde se kaže da hartije od vrednosti izdate u skladu sa članom 54. zakona ne mogu biti predmet sekundarne javne ponude na organizovanom tržištu najmanje 12 meseci od dana njihovog izdavanja. Međutim, u istom članu u stavu 4. ostavlja se neko pravo profesionalnim investitorima, gde se kaže da profesionalni investitor koji je stekao hartije od vrednosti u skladu sa članom 54. ovog zakona može ih otuđivati bez javne ponude i to, opet po članu 54, onima koji su bili povlašćeni još prilikom sticanja takvih hartija, maltene, pravo preče kupovine kod sticanja hartija od vrednosti, tako da povlašćeni investitor može na tržištu da vrši prodaju i ponudu Republici Srbiji, Narodnoj banci i takođe nekom drugom profesionalnom investitoru, a sve vezano za član 54. Iz ovih razloga predlažem da se član 57. briše, jer smatram da kod tržišta hartija od vrednosti ne sme da bude favorizovanih, tj. povlašćenih učesnika, pa makar da je u pitanju i Republika Srbija, Narodna banka ili drugi povlašćeni investitor.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Milošević. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Bojan Kekić, Jovan Todorović i Milorad Vučelić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 64. Predloga zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata. Naime, radi se o delu zakona, odeljku X, koji govori o izveštavanju javnih društava, a član 64. konkretno se bavi izveštavanjem o bitnim događajima. Amandmanom kojim sam predložio tražim da se stavovi 4. i 5. brišu, a sada ću obrazložiti i zašto. Naime, u ovom članu zakona se uočava jedna pravnička nelogičnost. Pročitaću član zakona, da bi se jasnije moglo uočiti o čemu se radi. Naime, kaže se: "Kada nastupe okolnosti koje bi mogle bitnije uticati na poslovanje javnog društva i na cenu njegovih hartija od vrednosti, a nije reč o opštepoznatim okolnostima, javno društvo je dužno da odmah izda javno saopštenje o takvim okolnostima (izveštaj o bitnim događajima) u jednom dnevnom listu koji se distribuira na celoj teritoriji Republike. Primerak izveštaja iz stava 1. ovog člana javno društvo je dužno da istovremeno dostavi Komisiji i organizatoru tržišta na kome se trguje hartijama od vrednosti tog javnog društva. Komisija propisuje način izdavanja izveštaja iz stava 1. ovog člana." Znači, ova prva tri stava su u redu, međutim, ono što je sporno su sledeća dva, a ona glase: "Javno društvo nema obavezu da izda izveštaj iz stava 1. ovog člana ako postoje opravdani razlozi koji ukazuju da bi takvo javno saopštenje ozbiljno ugrozilo poslovanje javnog društva". Imamo situaciju da u prvom stavu ovog člana kažemo da je javno društvo obavezno da izda javno saopštenje, a u stavu 4. kažemo da nema obavezu. Znači, nemojmo da se igramo mačke i miša sa zakonom. Ako je nešto po zakonu obavezno, ne možete u istom članu tog zakona da kažete da nije obavezno. Dalje kažete: "U slučaju iz stava 4. ovog člana, javno društvo je dužno da podnese zahtev Komisiji za donošenje rešenja o prestanku obaveze izveštavanja o bitnim događajima". Drugo što je bitno, ko je taj ko će da proceni opravdanost razloga koji ukazuju da bi takvo javno saopštenje ozbiljno ugrozilo poslovanje javnog društva? Znači, tu se radi o nekim situacijama, to su ta bitna događanja koja mogu da utiču na vrednost javnog društva, odnosno na vrednost akcija takvog društva, recimo, ukidanje licence za obavljanje određene delatnosti ili pokretanje novog proizvodnog programa koji bitno utiče na vrednost akcija takvog javnog društva. Sigurno je da je neophodno da se o tome posredstvom sredstava javnog informisanja, odnosno kako ste ovde naveli, u jednom od dnevnih listova koji ima pokrivenost na celoj teritoriji Republike Srbije, blagovremeno obavesti javnost i akcionari. Kažem, nelogično je to što jednim stavom zadajete obavezu, a drugim stavom u istom članu tu obavezu korigujete, odnosno kažete da javno društvo nije obavezno da to sprovede. Iz tog razloga pozivam predlagača da još jednom razmisli i prihvati ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Da, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, član 64. na određen način reguliše baš prava manjinskih vlasnika određenih hartija od vrednosti koje je emitovalo jedno javno društvo. U članu 64. stav 1. se kaže: "Kada nastupe okolnosti koje bi mogle bitnije uticati na poslovanje javnog društva i na cenu njegovih hartija od vrednosti, a nije reč o opštepoznatim okolnostima, javno društvo je dužno da odmah izda javno saopštenje o takvim okolnostima u jednom dnevnom listu koji se distribuira na celoj teritoriji Republike". Da kažemo da taj deo nije sporan. Znači, u svrhu zaštite akcionara, lica koja su kupila trebalo bi da znaju u kakvim sve okolnostima posluju preduzeća čiji su oni na određen način vlasnici. Međutim: "Javno društvo nema obavezu da izda izveštaj iz stava 1. ovog člana ako postoje opravdani razlozi koji ukazuju da bi takvo javno saopštenje ozbiljno ugrozilo poslovanje javnog društva". Sada se nameće pitanje – čemu onda ovaj član? Znači, u stavu 1. se kaže da mora da izda, i to odmah, u jednom dnevnom listu koji se distribuira na celoj teritoriji Republike Srbije, ali pod uslovom da nema opravdanih razloga koji će da ukazuju da bi takvo javno saopštenje ozbiljno ugrozilo poslovanje javnog društva. Zašto bi javno društvo davalo bilo kakvo saopštenje, ukoliko njegovo poslovanje neće da bude ugroženo? Znači, jedno logično pitanje koje se nameće – koga, u stvari, hoće predlagač ovog zakona da zaštiti: lica koja izdaju hartije od vrednosti ili lica koja kupuju hartije od vrednosti? Mali akcionari ne mogu da izdaju hartije od vrednosti. Oni su ti koji kupuju hartije od vrednosti. U obrazloženju predloga ovog zakona ministar finansija, koji je ovlašćen predstavnik predlagača, a vidim da imamo i novog, ni jednog ni drugog nema u sali... Obrazloženje je bilo da je bolje da građani Republike Srbije ono malo ušteđevine koju imaju ne drže u bankama pod nepovoljnim kamatama, već da plasiraju na tržište hartija od vrednosti, i to kroz akcionarska društva, investicione fondove itd. Tu će verovatno da imaju veći prihod, nego što je to kamata kod banaka. Ko snosi rizik kada je u pitanju banka i ulaganje ušteđevine, novca u banke? Pa odgovornost snosi banka, a osnovali smo i Agenciju za osiguranje depozita. Znači, na određen način i država, pogotovo što ona izdaje, odnosno Narodna banka Srbije izdaje dozvolu za rad bankama. Sasvim je logično pitanje da će u slučaju lošeg poslovanja banke i nelikvidnosti taj novac građanima morati da se nadoknadi ili iz Agencije za osiguranje depozita ili iz Narodne banke ili iz budžeta Republike Srbije. E, ali kada je u pitanju trgovina hartijama od vrednosti, ko onda nadoknađuje novac? Pa, po našim važećim propisima o akcionarskim društvima, pravnim licima, privrednom registru i tako dalje, nadoknađuje onaj ko je izdao hartije od vrednosti i to garantuje samo svojom imovinom. To je kada nastaju dužničko-poverilački odnosi, čak i kada su u pitanju emisije hartije od vrednosti, ne mora ni to. To su problemi sa ovim zakonom. I ko će onda te male akcionare da obešteti u određenim okolnostima? Pa, neće niko, ali će zato taj neko ko je izazvao štetu, ko je odgovoran za štetu, izuzetno dobro da profitira. I to malo ušteđevine koja je još ostala među građanima Srbije (malo, računajući koliki je broj građana, a mnogo za pojedince, 10, 15, 20 ljudi) biće fina zarada, sa kojom će oni da nastave da prave nove špekulacije i verovatno da pomažu i u izbornim kampanjama, da bi očekivali zaštitu od vlade kakva je ova, od ministra finansija kakav je ovaj.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 77. koji reguliše poslovanje na berzi, sa predlogom da se stavovi 6, 7. i 8. brišu. Razlog je potpuno jasan, očigledno je da u ovom zakonu ima nejasnoća, jer Komisiji za hartije od vrednosti su data tolika diskreciona prava da je pitanje da li je ovaj zakon uopšte bio i potreban. Bilo je, čini mi se, dovoljno da se prvim članom definiše da će finansijsko tržište da uređuje Komisija za hartije od vrednosti. Ako malo pogledate zakon, u svakom drugom članu naći ćete diskreciono pravo Komisije za hartije od vrednosti koja propisuje raznorazne uslove, razne institute. Pitam, da li Komisija za hartije od vrednosti ima kapacitet da primenjuje ovaj zakon; a u ovom konkretnom stavu ona određuje podobnost i pouzdanost novih lica koja stiču kvalifikovano učešće prilikom dobijanja 5, 10, 15, 20, pa i 50% od ukupnog broja glasova na skupštini kada je u pitanju berza. Znači, problematična je i sama mogućnost da se kod dobijanja glasova i dobijanja kvalifikovanog učešća ide na 50% glasova akcija berzi. Očigledno je da se na taj način stvara monopol kada su u pitanju berze, a monopol i berze su dva potpuno suprotstavljena pojma. Naprotiv, berza je baš ta koja treba da onemogući bilo čiji monopol, da afirmiše tržište, konkurenciju, ponudu i potražnju. Mi, zahvaljujući monopolu koji je do sada imala Beogradska berza, imamo jako loše iskustvo kada su u pitanju monopoli. Trenutno na Beogradskoj berzi monopol imaju bankari. Ali, kada se pogleda ovaj član, jasna je namera nekoga iz senke da se formiraju, u najgorem smislu reči, privatne berze, koje bi omogućile da se uz pomoć pravila poslovanja koja su potpuno nejasna dođe do velikog novca i do prelivanja ogromnih sredstava u vlasništvu malih akcionara ka vlasničkim gazdama. Znači, što se Srpske radikalne stranke tiče, ona je u potpunosti protiv celog člana, ali posebno protiv diskrecionih prava Komisije za hartije od vrednosti. Smatram da je u potpunosti ovaj zakon nedorečen i nejasan i da je žalosno da posle dve godine čekanja na ovaj zakon imamo ovakav tekst predloga.
Zahvaljujem se, gospodine Antiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. (Hranislav Perić, sa mesta: Je l′ do šest radimo?) Ne. Koliko sam informisan, produžena je rasprava. Radimo do završetka rasprave o ovoj tački.
Gospodine Anđelkoviću, moram da vas obavestim da je potrebno da upozorite predsednika Skupštine Markovića da je predstavnik po ovoj tački Mlađan Dinkić, a on je zapalio iz ove skupštine; onda smo dobili obaveštenje da je paralelno sa njim predstavnik Vlade ministar Bubalo, a on nikada više neće doći u ovu zgradu. Mi sada ovde raspravljamo o važnim zakonima, a oni se negde hlade u nekoj hladovini, smeškaju i kažu – ma hajde, šta rade ovi u Skupštini, oni pričaju, to će dva dana da traje. Verovatno posle toga – puj pike ne važi se, mi smo završili naš glavni posao.
Gospodine Krasiću, je l′ vi imate neku informaciju koju mi nemamo što se tiče ministra Bubala?
Dobili ste da je i Bubalo ovlašćeni predstavnik.
Ne, ne, zbog vaše informacije da više nikada neće doći.
Pa vidite, on se zarekao prošli put kada je pretrpeo onu debatu, nokaut od radikala i rekao je – ja više u životu neću da uđem u ovu salu. A vi znate, oni su ljudi od reči. Samo vas podsećam da su oni ljudi od reči. Tako su obećali da nikog neće da hapse, pa sad hapse. Mislim, nije korektno i nije kulturno, nije civilizacijski, a to možda lepše zvuči ovima koji znaju ove termine, nije evropski da neko nešto predloži pa da pobegne. Ako već hoćete nešto evropski, u malo kom parlamentu u Evropi je moguće da ministar bude odsutan kada je na dnevnom redu njegova tačka. A ovog vašeg, on je u farmerkama dolazio ovde, uopšte ne interesuje Skupština, njega interesuju samo pare, diskovi, muzika, Keba i ostale stvari. Ali, dobro, o tome će birači da presuđuju, nemam ništa protiv toga. Da se vratimo na ovaj amandman koji je podnet na član 77. Predloga zakona, i to na stavove 6, 7. i 8. Vidite kako to izgleda, kako se izgubi mera. Dugo sam u ovom poslu pa verovatno i znam nešto malo o tim zakonima; mogu da shvatim kada to neko radi perfidno, kada pravi neke začkoljice, pravi neke sitne rupice koje teško mogu da se ustanove prilikom prvog čitanja predloga zakona, ali ne mogu da shvatim da neko to tako brutalno radi. A ovo je, verujte, nešto najbrutalnije što sam imao prilike da pročitam. Doduše, to me ne iznenađuje, jer znam ko stoji iza ovog zakona i od njega ne treba očekivati nešto bolje. Prvo, on ne zna ovaj posao, ali dobro. Opet pričam zbog većine, koja će po sistemu 126 je dokaz ekspertskog znanja, pa čak i logike... Vidite, članom 9. Predloga zakona definisan je pojam javno društvo, ali ovde reč javno ne znači državno i ne znači čak ni javnost, ovde reč javno ne znači apsolutno ništa. Treba samo da zbuni nekoga ko bi uzeo ozbiljno da čita ovaj zakon kada ga budete izglasali. Ajde prvi stav gde se priča o nekom društvu, pa se kaže – javno društvo je ono koje je jedanput makar izdalo hartije od vrednosti i završilo posao. Ali, za njegov status se vezuje da je dobilo dozvolu Komisije za izdavanje. Čega? Njih baš briga, čitaju novine. Komisije za šta? Za izdavanje. Čega? Pčela? Leptira? Nema je. U prethodnih nekoliko članova, da budem precizan u članu 3, kažete – Komisija za hartije od vrednosti. Ova komisija za izdavanje ne postoji u zakonu. Nigde nema takve, samo kod ovog člana se pojavljuje Komisija za izdavanje. Još kaže: "dobilo dozvolu Komisije za izdavanje, odnosno uključenje tih hartija na organizovano tržište". Koje komisije za izdavanje? Gospode Bože, šta pišu! Član 10. kaže – organizovano tržište; to tržište je definisano ne po subjektima, ne po lokalitetu, ne po mestu, ne po delatnosti, nego glavna začkoljica jeste – nad kojim nadzor vrši Komisija. Sve se vrti oko Komisije. Sada da se vratimo na član 77. koji je obuhvaćen amandmanom, gde je dat neuspeli pokušaj definisanja šta je berza. Vidite, nekada je za funkcionisanje berze, da bi se osnovala berza, da bi ona počela da radi, rešenje kojim se dozvoljava rad davalo Ministarstvo finansija. Po logici stvari, po državnoj strukturi, to bi trebalo da radi Ministarstvo kao organ državne uprave. Međutim, kod nas je napušten taj sistem. Kod nas je na delu sistem razvlašćivanja države i njenih organa, pa se formiraju takozvana nezavisna regulatorna tela sa atributima državnih ovlašćenja. Nekada se to zovu komisije, nekada agencije, a koriste se i neki drugi nazivi. Tako da se Komisija za hartije od vrednosti pojavljuje ovde kao nadorgan kojoj vi dajete neka ovlašćenja koja ona ne bi mogla da ima. Znači, neko ne može da organizuje berzu ukoliko nema dozvolu Komisije za hartije od vrednosti. To je sada novi stil. Nije ovo prvi put, jer nešto slično je bilo i u prethodnom rešenju, a nekada je to radilo ministarstvo. U ovom istom članu gde treba da se definiše berza, da se da pojam berze, vi u stavu 3. regulišete situaciju kako se stiče kvalifikovano učešće u akcionarskom društvu. Ovom stavu nije mesto u ovom članu. To bi isto bilo kao da smo Zakonom o privrednim društvima u jednom članu definisali šta je to akcionarsko društvo, prvi stav, a u drugom stavu pričali o kvalifikovanom učešću, ograničenjima, načinu kako se on kontroliše, gde se prijavljuje, kako se prijavljuje, da li se dobija neko odobrenje itd. Ako bismo ovu logiku prihvatili, to bi isto bilo kao da smo u Zakonu o bankama napisali taj i taj član, prvi stav, banka je akcionarsko društvo, a u sledećem stavu pričamo o kvalifikovanom učešću. Vidite, to samo kada G17 predlaže sve može da bude logično i zakonito, čak i kada su kontradiktorni u pogledu principa koji se primenjuje prilikom pisanja određene norme. U ovim stavovima za koje je gospodin Antić tražio da se brišu naveli ste da komisija u periodu koji ne može trajati duže od tri meseca od prijema obaveštenja iz stava 3. ovoga člana odlučuje o podobnosti i pouzdanosti novih lica koja stiču kvalifikovano učešće i o tome donosi rešenje. Šta će to u ovom članu? Sada vi meni objasnite ovo ovlašćenje koje dobija Komisija: ona će da donese pozitivno rešenje ukoliko se na osnovu dobijenih informacija može zaključiti da lica koja poseduju kvalifikovano učešće imaju dobru poslovnu reputaciju. Hamović ima fantastičnu poslovnu reputaciju. Čim vidite njegov potpis, nemojte uopšte da proveravate, to je zagarantovano. Neću da ređam druga imena, drugi znaju ta druga imena. I, da im je finansijski položaj takav da se može pretpostaviti da neće imati negativan uticaj na poslovanje berze. Kako negativan uticaj? Tu će biti pranja para, svi imaju koristi od tog pranja para. I berza i oni koji trguju. Nema boljeg načina da se opere novac. Mafijaške pare na berzi se najbolje... Da li se sećate kako je bilo; prva afera kod nas bila je sa trgovinom akcijama Apatinske pivare; organizator, sin jednog dobrog advokata. Kako ste završili tu aferu? Nikako. Taj Ivanišević, Ivančević, kako beše, i dalje trguje. Da vam ne pričam o drugima. Zatvorili ste mnogo taj krug, a mnogo ima krokodila u toj bari. Neminovno dolazi do sukoba interesa. Kada se pojavi sukob interesa, to će biti takva konkurencija da će dokazi da pršte na sve strane. Onaj ko bude u policiji samo može da čita ekonomske teme naših novina, sve ima zagarantovano. Vodite računa, jer donosite tako dobar propis da vas neko pohapsi, jer ne postoji razlika između krađa. Krađa je krađa, ne može da bude demokratska krađa. Jeste da nas neko ubeđuje da takva kategorija postoji, ali je krađa krađa. Kaže: "Bliže uslove za određivanje kriterijuma podobnosti i pouzdanosti lica koja stiču kvalifikovano učešće utvrđuje Komisija." Jadni Štimac, opet će da dobije infarkt. Štimac je promenjen. On je u nacrtu promenjen. Ko će da dođe tamo? Opet oni žućkasti, što će s vremena na vreme malo da napuštaju Komisiju, malo da se vraćaju u Komisiju. Kako beše sa onim? Bajec, je l′ tako beše? On se pokajao, pa se nije pokajao, pa hoće, pa neće i verovatno je nešto calnulo i onda je sve završeno. To je taj problem razvlašćivanja države i seobe državnih funkcija u ovakva vetrovita društva. Sada možete da zamislite, Komisija za hartije od vrednosti jeste značajan organ. Zašto? Zato što svojom delatnošću bitno utiče na kreiranje novca. Svako izdavanje hartija od vrednosti jeste kreiranje novca. Ko ima uticaja na banke kao kreatore novca, a to ima Jelašić, vidite, on preko politike rezervi itd. sputava neke, nekima dozvoljava ekspanziju, obavezne rezerve, reguliše količinu novca, prati kakvi su uslovi ispunjeni za kredite itd. I ovaj ko bude radio ovo, oni omogućavaju da se svi mafijaši susretnu na berzi i tu lepo operu papire i novac. Vodite računa (pretpostavljam da mi je vreme isteklo), na vreme vas upozoravamo da vodite računa.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 77. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kekić i Jovan Todorović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, a Vlada se ne slaže. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 80. amandman je podnela narodni poslanik Sanja Čeković. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Sreto Perić u ime SRS tražio je da se osnovni kapital berze sa milion evra poveća na pet miliona. Dobili smo obrazloženje Vlade i ne mogu da kažem da je ovo što je napisano netačno, ali ima tu jedan drugi problem. Ovo bi važilo u zemljama u kojima na vlasti nisu kriminalci i mafijaši, gde je pravna država, gde postoje sudovi koji su nezavisni i gde postoje sudije koje su nezavisne. Znači, ovakvo jedno obrazloženje tamo bi važilo. Ovde nema puno značaja, jer je berza ta koja organizuje tržište hartija od vrednosti. Baš tako i piše u članu 77: "Berza je pravno lice organizovano kao akcionarsko društvo koje, u skladu sa ovim zakonom, obavlja delatnost organizovanja trgovine hartijama od vrednosti i drugim finansijskim instrumentima na berzanskom tržištu, odnosno na berzanskom i vanberzanskom tržištu." To je posao berze; AD, možemo slobodno da računamo da je to neko akcionarsko društvo koje za svoje poslovanje odgovara svojom imovinom, ne imovinom akcionara, nego isključivo imovinom koju ima. Imajući u vidu kako se do sada odvija trgovina hartijama od vrednosti i koje su sve zloupotrebe prisutne, koji su sve pritisci bili vršeni čak i na nezavisna tela kao što je to Komisija, toliko da se umešao potpredsednik Vlade, sećate se kada je bila afera "Knjaz Miloš". Neko ko je pod ravnopravnim uslovima dobio na tržištu određene hartije od vrednosti, jednostavno, drugim podzakonskim aktima sve to stavlja se van snage, stavlja se i sam zakon, pa se čak vrši pritisak na Komisiju za trgovinu hartijama od vrednosti da donese zaključak kako ta novčana transakcija nije bila u skladu sa zakonom, a jeste bila. U stvari, od tog trenutka se rađa ideja o donošenju jednog ovakvog zakona, a na prvom mestu da se neposlušni, nepodobni, izgleda pošteni ljudi, sklone iz te komisije i da na njihovo mesto dođu neki drugi ljudi. Sada, šta se dešava ako sama berza na veštački način izazove poremećaje na svom tržištu hartija od vrednosti? Jedino što može da joj se desi jeste da izgubi dozvolu za rad. Ako napravi određenu štetu nekom od učesnika jedino što još može da joj se desi jeste da ovaj osnovni kapital bude upotrebljen da se obešteti lice koje je oštećeno zbog veštačkih poremećaja koje je izazvala sama berza. Obrazloženje Vlade jeste – da bi se sprečio monopol; znači, veoma mali broj ljudi će moći da organizuje berzu. Što je berza veća, jača, sve su manje mogućnosti za zloupotrebe. Previše je tu učesnika na tržištu, previše informacija ide od jednog do drugog i onda taj posao sam po sebi, takav kakav jeste, ispadne izuzetno isplativ za organizatore, odnosno vlasnike berze, tako da nemaju potrebu da na brz način dođu do velikog novca. Mogu polako da razvijaju svoju berzu, svoje poslovanje, privlače na tržištu učesnike za trgovinu hartijama od vrednosti i na taj način razvijaju svoje poslovanje. Međutim, to ne odgovara Vuku Hamoviću i Vojinu Lazareviću, oni nisu navikli da se bogate za duži period. Nisu navikli da jedan njihov posao traje duže od nekoliko meseci. Oni su navikli da zarađuju veliki novac za kratko vreme. Ko vama garantuje da neće oni sutra biti organizatori jedne od berzi? Ko vama garantuje da neće možda da daju nekom 500 hiljada ili milion evra da osnuju svoju berzu koju će oni da zloupotrebljavaju? Ko vama garantuje da takvi ljudi kao što su oni neće da izazovu veštačke poremećaje na tržištu hartija od vrednosti? Ovde je reč o malim akcionarima, ovde je reč o tri-četiri milijarde evra koje treba neko da zgrabi. Neće moći to odjednom, neće moći baš nešto i da ne plati, ali već ako mora da plati gledaće da plati to što je god moguće manje. Sada zamislite berzu, ima osnovni kapital od milion evra, ima opremu, znate i sami, ta računarska oprema danas više nije skupa, za 100-150 hiljada evra može da opremi i hardver i softver i da obezbedi sve potrebne dozvole lica koja će da rade, i svojim špekulacijama napravi poremećaj na tržištu gde će neko da pretrpi štetu od, primera radi, četiri miliona evra. Taj neko ko je pretrpeo štetu obratiće se sudu zato što nisu poštovane odredbe zakona o trgovini hartijama od vrednosti. U kaznenim odredbama lice koje je za to odgovorno nema krivičnu odgovornost. Šta će sud moći da uradi? Jedino što će moći, to je da naplati od imovine berze. Kolika je ona? Milion evra. Koliko je organizator berze dobar? Bar tri. Sada će ta nova tri da idu kod nekog drugog, pa će opet dati jedan milion da opet neko u njegovo ime otvori berzu itd. Još nismo došli dotle, ali kada budete u Krivičnom zakonu stavili takve sankcije da taj koji izazove poremećaj na tržištu hartija od vrednosti i napravi štetu veću od osnovnog kapitala berze može da ide u zatvor 10 i više godina, onda bi ovakvo obrazloženje koje ste napisali važilo, ovako ne. Stalno se sklanja u stranu Krivični zakon i pravimo neke malo blaže krivične odredbe u zakonima koji nemaju nikakve veze sa Krivičnom zakonom i omogućavamo gospodi koja su od 5. oktobra pa naovamo dobre pare zaradili na štetu građana i države da se u narednom periodu dobro opare.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Čavić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Gospodine Arsiću, kada se predsednik Republike meša u nezavisna regulativna tela i daje izjave i napada nezavisno telo, zašto ne bi drugi, kada on sebi to dozvoljava? Izvolite.
Gospodine Anđelkoviću, znam da se vi dobro sećate da je SRJ tokom blokade, sankcija itd. ratifikovala jednu konvenciju o sprečavanju pranja novca, preuzela obaveze, ugradila to u odgovarajuće propise i formirala posebno telo koje se bavilo sprečavanjem pranja novca. U okviru njihovih aktivnosti jeste i da mogu da daju potvrdu kojom se garantuje da je odgovarajući iznos sredstava, jedna transakcija kojom je to izvršeno u skladu sa propisom, da taj kapital ima svoje poreklo, da je on možda iz nekog prometa itd. Mi imamo organ koji se bavi sprečavanjem pranja novca, koji komunicira sa bankama i sa svim isplatiocima. Tačno je propisano do kog iznosa, od kog iznosa, čime se dokazuje itd. I u ovim privatizacijama koristile su se usluge tog tela. Međutim, u ovom novom konceptu, a tiče se člana 81. koji ima naslov: "Dozvola za rad berze", precizno je propisano šta se prilaže uz zahtev kojim se traži dozvola za rad berze, pa su navedeni: osnivački akt berze, dokaz o poreklu osnivačkog kapitala itd. Nije to dokaz u smislu papira ovlašćenog organa koji kontroliše da li je novac čist. Ne, nego Komisiji za hartije od vrednosti treba da se dokaže poreklo kapitala. Ovde Komisija preuzima funkciju drugog nadležnog državnog organa. Mi to ne smemo da prihvatimo. Ne smemo da prihvatimo konflikt između dva organa. Ne možemo sada, izglasavajući ovo, da kažemo – ne priznajemo telo koje se bavi sprečavanjem pranja novca i ova komisija nije dužna da prihvati tu potvrdu koju je ta komisija napravila, kojom garantuje. Ne može jedan organ da ne prizna akt drugog organa. Ne može jedan organ da traži da utvrđuje neke činjenice o kojima već postoji dokaz i dokument drugog organa koji je ovlašćen da utvrđuje te činjenice. I jedno i drugo je pod kontrolom Mlađana Dinkića. Izgleda da imate totalni haos u Ministarstvu finansija. Verovatno se međusobno svađate i bijete, pa jedni drugima ne verujete. Sada ćete da promenite i Komisiju za hartije od vrednosti, pa će onda da bude još jedna kapa koja će da kontroliše sve ono što promakne Mlađi, tamo će da čeka neki novi Mlađa. Ovo ne može da stoji kao dokument koji se daje uz zahtev, jer je uvredljiv za državu, ne priznaje drugi organ itd. Još jedna vrlo važna stvar, tačka 3) – dokaz o uplati osnovnog kapitala na privremeni račun kod banke. Ta banka, ako je u pitanju ovaj iznos, a veliki je iznos u pitanju, da bi primila tu uplatu, traži dokaz od uplatioca da li je čist novac. Znači, banka mora da prekontroliše nadležno telo koje se bavi sprečavanjem pranja novca. Vama to nije dovoljno, vi tražite da i Komisija za hartije od vrednosti bude nadležna i da onaj ko podnese zahtev za osnivanje berze prikupi svu dokumentaciju, a sada mora da dokazuje ono što je već na dva mesta dokazao. Šta će da se desi? Da telo koje se bavi sprečavanjem pranja novca kaže – u redu je ta transakcija; banka – u redu je ta transakcija kada ste otvorili račun i platili sredstva; Komisija za hartije od vrednosti kaže – to je sumnjiv novac. Kome treba da se pokloni vera u pravnom prometu? Nadležnom telu koje se bavi sprečavanjem ili Komisiji za hartije od vrednosti? O tome niste razmišljali. Samo gledate kako da uštrojite, kako da to bude pod vašom kontrolom, a šta će sve da se natrapa u ovim članovima, to nema veze. Znam zašto nema veze. Nema veze zbog definicije profesionalnih investitora. Oni će da se javljaju da trguju na berzi, da budu izdavaoci hartija od vrednosti, da kupuju hartije od vrednosti itd. Mi iz Srpske radikalne stranke nemamo rezervnu državu, ne dozvoljavamo da nam neko uništava i prodaje državu. Samo smo takve amandmane pisali da vas sprečimo, a gledaćemo kako ćemo da vas sprečimo da prodate NIS, EPS, kao i ovo drugo, jer vi biste prodali i Dunav kada biste mogli, Đerdap, vazduh biste prodali, ali da može da se diše u flašicama. Patološka želja za novcem, za moći, da čovek poseduje moć, može da se zadovolji na drugi način, ali može i da se prekrati.
Zahvaljujem se, gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Bore Kutić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada takođe nije prihvatila ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Ovim amandmanom Srpska radikalna stranka je tražila da se u članu 82. stav 1. briše tačka 4), a da se u stavu 2. istog člana izbriše tačka 5). Pokušaću vrlo kratko da objasnim. To je član koji ima naslov: "Rešenje o davanju dozvole za rad berze". U stavu 1. je propisano da Komisija donosi rešenje o davanju dozvole za rad berze kada utvrdi (znači, sada idemo na činjenice): 1) valjanost zahteva iz člana 81. ovog zakona. Valjanost zahteva – nije mi jasno šta to znači. Zahtev ne valja, ovaj je valjan, a ovaj ne valja. Šta je kriterijum za ocenu valjanosti? Nema ga. 2) da su ispunjeni uslovi utvrđeni zakonom. To mogu da shvatim, ali biste onda morali da imate neku naznaku na koji član mislite i na koji uslov. Ovde kažete – uslovi utvrđeni zakonom. Da vas vratim na ono kada smo pričali pre sat vremena, tamo ste za nešto kod hartija od vrednosti rekli da uslove utvrđuje Komisija, a ovde ste shvatili da uslove može samo zakonom da propiše Narodna skupština. 3) da je priložena propisana dokumentacija – i to može da se shvati. Ovo ne može: 4) da su lica koja poseduju kvalifikovano učešće podobna i pouzdana. Kriterijum za podobnost i pouzdanost, ma koliko se trudili da pričate – dobri poslovni odnosi itd, različite floskule mogu da se koriste, u praksi podobnost i pouzdanost ima da se ceni prema ličnom kriterijumu. Nije to ona podobnost za Savez komunista, što se nekada tražila, gospodine Anđelkoviću. Ovo je još gora varijanta. Ovo je lična podobnost. Naklonost, sklonost, poniznost prema Mlađanu Dinkiću. Znate i sami, ko god se suprotstavi Mlađanu Dinkiću, on je obrisan iz bankarskog sistema, sa finansijskog tržišta, a moraće i da napusti zemlju, ako hoće da ostane živ. Nađite mi jednog koji je u sukobu sa Mlađanom Dinkićem preživeo. Evo ga, i Labus je morao da napusti. On je čak i predsednika otkačio. Nemojte da se čačkate sa Mlađanom Dinkićem, tu može svašta da se desi. Ako je 5. oktobra sa crvenim ženskim čarapama preko glave i oružjem mogao da upadne u Narodnu banku Jugoslavije, a ima dokaza, vođen je pretkrivični postupak. Gde su? Kupite broj 2 "Srpske slobodarske misli" i videćete kompletnu policijsku dokumentaciju o tom upadu. Smešno vam je. Samo se smeškajte. Kada biste znali koliko se njih smeškalo ovde, pa više nikada neće da uđu u Skupštinu. Samo se vi smeškajte. Znači, ovo treba ili da se izbriše ili da se preformuliše, da su lica koja poseduju kvalifikovano učešće podobna i pouzdana po kriterijumima Mlađana Dinkića. Takav amandman nismo hteli da napišemo, jer poštujemo Skupštinu, ali smo tražili da se izbriše ovo što ništa ne znači. Sada slušajte dalje, ako ovo sluša gospodin Nikola Milošević, on će ovo da podrži, pošto dobro komuniciramo kada je u pitanju logika, i šta sve dolazi iz Vlade. Kaže se ovako: "Komisija odbija zahtev za davanje dozvole za rad berze ako utvrdi da postoji jedan ili više od sledećih razloga za odbijanje zahteva...". Dovoljan je jedan, što pišete "ili više"? Ali, kod vas sve to može. Ono što tražimo da se izbriše je tačka 5) – da lica koja poseduju kvalifikovano učešće ne ispunjavaju kriterijume podobnosti i pouzdanosti. To je sada ono negativno. Ako ispunjavaju dobiće, a ako ne ispunjavaju neće da se da dozvola. Znači, opet ako se ne uklapa u Dinkićevo shvatanje finansijskog tržišta. Opet tačka 3) – da poreklo osnovnog kapitala nije jasno i nesumnjivo na osnovu priloženih dokaza, odnosno da dostavljene podatke nije moguće proveriti. Znači, opet po ovom zakonu se ne priznaju nadležni organi, šta su utvrdili. To je apsolutno samovolja. Mogli ste ovo da rešite u tri člana: finansijsko tržište poslovaće onako kako propiše Mlađan Dinkić, drugi član – obaveštavamo vas da je ovo juče stupilo na snagu. To je zakon koji vi predlažete. Ne čudim se vama iz G17 plus, mene samo čude ovi iz DSS-a, ne znam dokle mogu da trpe ovo. Pošaljite Bulatovića, on to sve kontroliše, skuplja dokumentaciju, pa kada dođemo na vlast hapsimo. Može i tako. Možda drugačije i ne može. Zapamtite, u vreme, kako vi to kažete, najgoreg režima u Srbiji, crveno-crne koalicije, niko iz crveno-crne koalicije nije smeo ni da pomisli ovakve stvari da napiše. Kada se donosio budžet 1993, 1994, 1995. i svake godine Zebić je bio ministar finansija SRJ i po 10 dana je njegova služba bila u susednoj kancelariji sale gde odbor razmatra. Za svaku stavku, ako poslanik kaže da nešto smatra da treba da se razjasni, dolazi 20 kilograma dokumentacije i četiri činovnika koja mu pomažu da to što bolje objasni. Od kada je zavladala demokratija i svetlost zapaljene Skupštine nad Srbijom, mi nijedan završni račun nismo usvojili. Nije demokratija anarhija. Oni koje ni kuče nije imalo za šta da ujede nisu mogli ni osnovnu dozu droge da kupe, poput Čede Jovanovića. Policija ga čuva, jedna zgrada, druga zgrada, "jaguar", "Krmivo" itd. To je, građani Srbije, demokratija – beda, sirotinja, rasturanje. Mladi, uglađeni, lepi, lepi i ništa više od toga, i rasturiše nam državu. Vodite računa, građani Srbije, da ne bude kasno. Valjda se neko ujeo za ovih šest godina kada je glasao za DOS.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Zakonodavni odbor je podneo amandman na član 86. Odbor za finansije je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tako je to kada ovlašćeni predstavnik Vlade ima pametnija posla nego da brani zakon i sluša narodne poslanike. Čujem da je čovek previše zauzet pa sada imamo situaciju da je nešto prihvaćeno, a nije prihvaćeno. To je ona priča sa početka ove sednice, rasprave o pojedinostima. U članu 86. stav 1. u tački 1) kaže se: "Za članauprave berze može biti izabrano lice za koje je data saglasnost iz člana 85. ovog zakona, a i koje nije pravosnažno osuđivano za krivična dela protiv radnih odnosa, privrede, imovine, pravosuđa, pranja novca, javnog reda i pravnog saobraćaja i službene dužnosti, a za koje je kao najmanja mera propisana kazna zatvora u trajanju od jedne godine, kao ni za krivično delo utvrđeno ovim zakonom." Narodni poslanik Petar Jojić tražio je da se deo teksta "javnog reda i pravnog saobraćaja" briše. Postavlja se pitanje kakve veze ima radni odnos sa saobraćajem, kakve veze ima privreda sa saobraćajem, osim da naravno učestvuje u transportu određene robe i usluga, kakve veze ima imovina sa saobraćajem, osim da je auto pokretna imovina, kakve veze ima zloupotreba u pravosuđu sa saobraćajem. Kakve to veze uopšte ima? U obrazloženju zašto se ovaj amandman ne prihvata kaže se – ova odredba ne odnosi se na vezu između krivičnog dela i trgovine hartijama od vrednosti, već se odnosi na to da za člana uprave berze ne može biti izabrano lice koje je pravosnažno osuđivano za navedena krivična dela. Postoje, to pravnici bolje znaju nego ja, krivična dela iz nehata, i to su baš iz saobraćaja. Znači, čovek je savestan građanin, seo je u automobil, krenuo je, desilo se nešto što nije želeo, što ne želi nikome da se desi, pa ni samom sebi, i on ne može da se bavi ovim poslovima, jer je pravosnažno osuđivan. Postavlja se pitanje šta ćemo sa onima koji nisu pravosnažno osuđeni, a svi dokazi, i to materijalni i čvrsti dokazi, govore da je odavno trebalo da im bude suđeno, presuđeno i da odavno treba da izdržavaju zatvorske kazne. Oni će moći ovim da se bave, navikli su da budu bliski vlasti, navikli su da budu jači od zakona, jači od države, jači od sudova. Na njih se ove odredbe o zabranama ko ne može da se bavi ovim poslom ne odnose. Čak i da ste stavili njihovo ime, vi takvi kakvi ste ne biste smeli to da im zabranite. Ne zato što su toliko jači od vas, država je jaka, i to je pokazala, kada želi, kada ima snagu, nego zato što to vama ne bi odgovaralo, zato što bi se otkrili poslovi članova Vlade, otkrilo bi se ko je zataškavao onu krađu struje, otkrilo bi se ko je u tom sudskom postupku, inače se zna, ali bi bilo zavedeno ko je profitirao od toga. Otkrilo bi se za koga se ovakvi zakoni pišu, otkrilo bi se kako se planira privatizacija elektroprivrede, naftne industrije, državne železnice. Zato vama ne odgovara, i protiv takvih ljudi, koji ovim poslom ne bi smeli da se bave i čiji je greh mnogo veći nego krivično delo iz oblasti saobraćaja, ne smete da pokrenete ni jedan jedini sudski postupak. Dok vam je Bogoljub Karić bio po volji, bili ste sa njim. Kada vam je trebao Bogoljub Karić da vam da glasove da pobedite Tomislava Nikolića, jer tada ste bili svi zajedno uz DS i Borisa Tadića, tada vam je bio dobar. Čim je počeo da ugrožava vaše interese, vaše poslove, onda je kriminalac. Bio je kriminalac i kada vam je dao glasove i sada je, ali ste pokazali da možete sa njim da izađete kao država na kraj, ali samo je pitanje hoćete li. Najveći problem u ovoj vladi jeste što ne želite, a zašto – zato što bi počelo da se priča o Sejšelskim ostrvima, o Devičanskim ostrvima. Čak i kada je u pitanju ova Komisija za sprečavanje pranja novca, i banka, i Komisija za hartije od vrednosti, doneće vam čovek potvrdu sa Sejšela iz banke – podigao sam pare tamo. Moći će čak i da prebaci sa onog računa na ovaj. Šta ćete vi? Da li to nije u skladu sa zakonom – jeste. Da li je lopov? Jeste, verovatno, čim ima pare na Sejšelima, čim nisu ovde, a to su pare odavde. To su ti koji treba da budu procesuirani i to su ti na koje ove odredbe treba da se odnose. Međutim, vama je najvažnije da nekome ko je slučajno povredio odredbe Zakona o javnom saobraćaju zabranite da se bavi trgovinom hartija od vrednosti, a Jelašić, Dinkić, Labus, Hamović i Lazarević, a evo ga i Boža derikoža, rasturaju se ljudi na tom tržištu, zarađuju pare i nema veze.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 86. zakona ima naslov – uslovi za izbor, odnosno imenovanje članova uprave. Sve se to odnosi na berzu i na te organe berze. Prethodnu saglasnost za izbor ovih članova daje Komisija za hartije od vrednosti. Gospodin Arsić je takođe komentarisao ovaj uslov koji je propisan u tački 1) stavu 1 – pravosnažno osuđen za krivično delo protiv radnih odnosa, privrede, imovine, pravosuđa, pranja novca, a on je tražio da se obriše ovaj deo – javnog reda i saobraćaja, i da ostane ovo – službene dužnosti, a ovo što sledi kasnije, to ništa ne znači, pa mu nije mesto ovde. To što traži gospodin Koprivica da se obriše jeste dodatak: "a za koje je kao najmanja mera propisana kazna zatvora", nije to mera, to je krivična sankcija, to može da bude u prevodu sa holandskog, ali kod nas je to kazna, "u trajanju od jedne godine, kao ni za krivično delo utvrđeno ovim zakonom". To vam ništa ne znači, to samo stvara zabunu i čudi me da to niste prihvatili. Podneli smo nekoliko amandmana da poboljšamo ovako loš tekst, ali vi niste mogli da shvatite o čemu se radi, ili je možda sujeta u pitanju. Neće moji radikali da zamere, ja bih proširio i ovo drugo što je obuhvaćeno ovim drugim amandmanima, a ovo je bio amandman Božidara Koprivice. Sledeći amandman je amandman gospodina Momira Markovića, koji je kao još jedan uslov tražio da se ugradi, a to bi bila tačka 3) u prvom stavu, šta bi to moglo da bude kao zabrana da se ne da saglasnost nekom licu da bude izabrano za člana uprave berze. Evo šta smo napisali. Znači, ne bi mogao da bude član uprave berze i ne bi smela komisija da da saglasnost ako je predloženi guverner Narodne banke, viceguverner Narodne banke, savetnik guvernera (to vam liči na onog, bio je vice, pa je otišao u zatvor, pa je postao savetnik), ministar, zamenik ministra, pomoćnik ministra, savetnik ministra, nadležan za poslove finansija, članovi Komisije, u roku od pet godina od dana razrešenja, odnosno prestanka funkcije na koje su izabrani, imenovani ili postavljeni, kao i povezana lica iz člana 13. ovog zakona u odnosu na lica iz ove tačke. Da vas podsetim, ni to Vlada ne prihvata, a Vlada je ovde donela Zakon o sprečavanju sukoba interesa. Da vidite kako odgovaraju eksperti koji su diplomu dobili čekajući kod Narodnog pozorišta, pa kažu: "Amandman se ne prihvata, odredbe propisane ovim članom obezbeđuju da za člana uprave berze ne može biti izabrano lice koje je pravosnažno osuđeno za navedena krivična dela ili koje je izvršilo težu povredu odredbe ovog zakona i na taj način ugrozilo interese učesnika na organizovanom tržištu." Sada ide odgovor na amandman: "Ne postoje opravdani razlozi da lica koja se navode u amandmanu ne mogu obavljati poslove člana uprave berze, sem u slučaju da su pravosnažno osuđena za navedena krivična dela ili su izvršili težu povredu ovog zakona." Dakle, oni smatraju da guverner, viceguverner može biti član uprave berze. Kako je to moguće, objasnite mi, da li u ovoj vladi Vojislava Koštunice, ako se on probudio, da li može da shvati ovo, pošto su oni njegovi zapenušili ovde oko sukoba interesa, jer šta sve nisu radili, padali u nesvest, a mi smo građanima obećali, pa građani znaju, pa ne može jedan da ima više funkcija, pa sukob interesa itd. Evo, Mlađan Dinkić ne prihvatajući amandman kaže da viceguverner, ovaj što su ga hapsili, pa je sada postao savetnik, slobodno može posle ovog zakona, kada se donese, da bude član uprave berze. Amandmanom smo tražili da ljudi koji su obavljali te funkcije koje sam pročitao ne mogu da budu izabrani dok su na toj funkciji, pa ni pet godina posle prestanka funkcije. Da vas podsetim, ako sudija Prvog opštinskog suda u Beogradu ne želi više da bude sudija, već želi da bude advokat, on ne može da se upiše ovde u registar, nego ide tamo, obilazi Valjevo, gde već ide. A zašto – jer se pretpostavlja da on zna ove sudije i da može da utiče. Znači, sve što je normalno... Jer, recite mi koji je to evropski standard koji vama zabranjuje da prihvatite ovaj amandman, dajte mi direktivu, dajte mi preporuku, dajte mi sve na šta se pozivate kada nam nudite ovde neke propise i zakone. Kažite mi da li to može u Engleskoj, Švajcarskoj, Nemačkoj, gde to može, a pitajte Jelašića, jer on je bio tamo činovnik u Bundesbanci. Dakle, pitajte njega, da li je tamo moglo da se desi da guverner bude član uprave neke berze. Imate dalje i Ameriku; u Americi ako samo mrko pogleda neku ženu, oni ga odmah razreše da više ne bude ministar ili zamenik ministra. Da li ste videli šta su uradili sa onim Englezom, sa onim ministrom, upropastiše ga, jer je samo krivo pogledao ženu. Kod nas sve može. Da li je to demokratski, civilizacijski, možda neka nova tekovina? Gde ste eksperti, što ćutite? Obično se javljate, skačete; nema vam Mićka, on bi to matematički objasnio da viceguverner i guverner najbolje znaju kako može da se krade na berzi i zato treba da budu članovi uprave berze. Ćutite, privatni zakon vašeg Mlađana Dinkića. Samo da vas podsetim na jednu stvar: kada je došlo do oštrog sukoba unutar PSS šta je jače, zaštita imovine Bogoljuba Karića ili ideologija PSS, kapitulirala je ideologija, pobedila je imovina i nestala stranka. Tako ćete i vi da izumrete. U sukobu između finansijskih interesa onih koji su Mlađana Dinkića nabacili da bude ovde i nametnuli ovom Koštunici, pobediće oni, a vi više nećete biti u ovoj sali. Ja sam 15 godina u ovoj sali i nešto sam naučio.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 86. stav 3. gde se reči "odgovarajuću poslovnu reputaciju i" brišu. Obrazloženje ovog amandmana je – tekst čije se brisanje predlaže ovim amandmanom prilično je širok i nedefinisan, iz samo jednog razloga, jer nismo znali na šta tačno ministar Dinkić misli kad kaže da poslovnu reputaciju mogu da dobiju samo određene osobe. U obrazloženju Vlade zašto nije prihvatila ovaj amandman piše da je od značaja izabrati za članove uprave berze lica koja imaju odgovarajuću poslovnu reputaciju. Mi srpski radikali naravno postavljamo pitanje ko je to sa posebnom poslovnom reputacijom. Na primeru opštine Bečej, odakle dolazim, možemo da konstatujemo da takve osobe šetaju danas po gradu, šetaju koferče, šetaju aktovku, a ne znamo ko su. Naravno, poneki put i svrate u lokalnu samoupravu, tj. u opštinu, učestvuju čak i u skupštinama lokalne samouprave. Na pitanje odbornika i građana Bečeja ko je ta osoba, dobijamo odgovor da nije bitno ko je, da je bitno odakle dolazi, a dolazi iz ekspertske grupe G17 plus i šalje ga Mlađan Dinkić. Postavlja se pitanje da li je došao gospodin sa poslovnom reputacijom sa punim koferom ili će da ode sa punim koferom. Pod parolom LEAP-a, razvojno-informativnog centra, a sada agende 21, takve osobe sumnjivog morala žele da operu pare preko ekologije. Svedoci smo da je Mlađan Dinkić, ministar, kojeg sada nema u sali, u dosta faza preko svog ministarstva odvojio pare za ekologiju. Naravno, mi nemamo ništa protiv da stignu pare u Bečej, ali šta će nama osoba sa strane koja će da upravlja tim parama? Sada imamo u parlamentu mog sugrađanina Zorana Subotičkog, pa ćemo možda da dobijemo odgovor od njega, a ni njega nema u sali, ko je osoba sa tim koferčetom, koja šeta aktovku po Bečeju. Postavlja se pitanje dokle će biti ta osoba; jer, od početka kada smo imali vlast u opštini Bečej, u međuvremenu je došlo do promene vlasti, od poslednjeg konstituisanja nove vlasti posle vanrednih predsedničkih izbora u Bečeju, naravno, G17 plus je ušao u vlast sa mnogim strankama tamo, za koje ovde u parlamentu kažete da nikad ne možete i ne biste sarađivali. Naravno, na lokalu sarađujete i možete kada su u pitanju ovakve stvari, po kojem je poslu došao gospodin u Bečej, po takvim pitanjima mogu sve vrste saradnje. Naravno, mi ćemo se protiviti takvim situacijama i takvim odlukama. Naravno da tražimo odgovor i kroz ovaj amandman – ko su osobe sa posebnom odgovarajućom poslovnom reputacijom.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Da sam Predlog zakona uopšte nije definisan i da je prilično neprecizan vidi se iz člana 90: "Komisija će berzi dati dozvolu za rad ako berza: 1) ima najmanje tri lica koja su zaposlena na neodređeno vreme, koja imaju dozvolu za obavljanje poslova brokera, a koja im ranije nije oduzimana i ispunjavaju uslove iz člana 86. stav 1. ovog zakona". Pazite ovo "a koja im ranije oduzimana", to je vrlo zanimljiv detalj. Ako im je ranije oduzimana, kako je ponovo imaju? Ko je sada veza između oduzete dozvole za rad i ponovne dozvole za rad? Šta ako je dozvola bila oduzeta kao privremena mera u nekom upravnom postupku? Šta ako je čovek dokazao pred sudom da nije bilo osnova za oduzimanje dozvole? To je onaj deo o kome smo pričali, da su zakon pisali pripravnici. Znači, ili ima dozvolu ili nema. Ako je ima, ima ista prava kao i svi ostali koji je imaju, a ako je nema, nema je. To je kraj priče. Dalje – Komisija će berzi dati dozvolu za rad ako berza ispunjava druge uslove koji se odnose na kadrovsku i organizacionu osposobljenost i tehničku opremljenost, u skladu sa ovim zakonom i aktom Komisije. Koji su to drugi uslovi? Kažemo da postoje uslovi iz člana 1. koji su definisani, da kažemo da ima najmanje tri lica, da progutamo i to, nije mu oduzimana dozvola, hajde i to, ali sad kaže "druge uslove koji se odnose na kadrovsku i organizacionu osposobljenost i tehničku opremljenost, u skladu sa ovim zakonom i aktom Komisije". Ko propisuje druge uslove? Zakon ne. Zato je i podnet ovaj amandman, koji glasi da ovaj tekst koji sam čitao bude zamenjen tekstom: "ispunjava i druge uslove predviđene ovim zakonom". Uslovi da neko ostvari neko pravo moraju biti predviđeni zakonom, ne nekim drugim uslovima kojih nema u zakonu. Tehnička opremljenost? Šta je to tehnička opremljenost? Koliko mora da ima – jedan računar, dva računara? Kakvu vezu sa internetom – satelitsku, kablovsku, optičku? Da li mora da ima eksterni modem, da li mora da ima interni modem? Broj mobilnih telefona, da li to može svojim aktom da odredi Komisija za hartiju od vrednosti? Može. Dajete prevelika ovlašćenja jednoj komisiji koja treba samo da se stara o primeni onoga što piše u zakonu. Nije Komisija ta koja određuje pravila igre. Pravila igre određuje zakon, a zakon glasaju narodni poslanici, bez obzira na čiji predlog, da li Vlade, grupe narodnih poslanika, jednog narodnog poslanika, grupe građana itd. Bitno je da ima ustavni osnov. To i jeste problem i manjkavost u čitavom ovom zakonu. Pričali smo o tome da su lica podobna i pouzdana. Šta to znači podoban i pouzdan? Da li to znači članstvo u nekoj političkoj stranci? Znate šta, vi ste napisali tako da znači i to. Hajde da kažemo podobna i pouzdana, pa da se vratimo na član 86. Po članu 86. podobna lica su ona koja nisu pravosnažno osuđivana za krivična dela protiv radnih odnosa, privrede, imovine, pravosuđa, pranja novca, javnog reda itd. To su podobna i pouzdana lica. Nema proširenja podobnosti i pouzdanosti po Ustavu. Nema. Tu se ostavljaju mogućnosti za zloupotrebe same Komisije, jer je ona ta koja utvrđuje kriterijume za podobnost i pouzdanost lica, a ti kriterijumi su široki. Ko kaže da mora sve kriterijume da primeni, ko kaže da mora sve kriterijume da dokaže? Ko vam garantuje kada nešto regulišete podzakonskim aktima da neko lice koje ima pravo po zakonu, i moralnom i svakom drugom, da dobije dozvolu ne dobije, a onaj drugi koji nikako ne bi smeo da dobije dobije. To jeste problem kada predlažete zakon. Verovatno u želji da dokažete kako je predlagač spreman da se uhvati u koštac sa privrednim kriminalom, sa raznim špekulantima, sa raznim kriminalcima; pa ajde da vidim to, ali to napišite ovde, ne u nekim podzakonskim aktima za koje niko ne zna kako će da izgledaju, niko ne daje saglasnost. Čak ste izbegli odgovornost da saglasnost daje ministarstvo nadležno za poslove finansija. Ajde da kažemo, ne mora ni Skupština, ajde neka bude ministarstvo, znači moraće ministar da potpiše to, pa će on da odgovara da li su ti kriterijumi bili odgovarajući ili nisu. Ne, ovako će da se svaljuje na one male kojima uvalite vruć krompir, pa onda očekujete da dok ste na vlasti oni rade za vas mimo zakona, mimo savesti, mimo morala. Pa je problem u tome kada se neko pobuni, e onda ćemo da napravimo drugi zakon, pa će taj predsednik Komisije za hartije od vrednosti na Komisiji da menja kriterijume, da prilagođava od situacije do situacije, jer ne daj bože ako je nešto potpredsednik Vlade Republike Srbije nekome obećao da će neko pravo da ostvari mimo zakona, ima da menjamo i celu Komisiju, ima da menjamo i zakon. Kakav zakon, čemu to služi? Sećam se njegovih rečenica – ma nije važno kako se glasalo za Zakon o radu, bitno je da je to jedan sistemski zakon. Pa ova skupštinska većina taj isti zakon promeni, znači sam sebi skače u stomak. Nije važno da li se glasalo iz Bodruma ili iz Soluna, bitno je da je sistemski zakon donet; nije važno da li je zakon dobar, bitno je da je zakon donet; nije važno hoće li da spreči kriminalce da se bogate, bitno je da je zakon donet da se određena grupa ljudi bogati. E sad, svesni ste i toga da nećete moći još dugo da ih štitite, zato se donose ovakvi zakoni. Ako nećete moći dugo da ih štitite, onda dajte im bar zakonsku osnovu da sutra ljudi, ne daj bože, zato što su krali ne idu u zatvor. Eto, to je to, to su razlozi za pisanje ovakvih članova. Znači, u jednom delu prepisali ste formu iz raznih evropskih zakona, napravili neko uporedno zakonodavstvo, a to je samo onaj deo koji se tiče tehnike, a sve ovo ostalo je bila čista nadogradnja da bi neko i dalje mogao da stiče ogromno bogatstvo; i to bogatstvo koje sada ima opet je stekao kriminalom i opet na štetu i građana i države.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Goran Jakšić. Izvolite, gospodine Jakšiću.
Hvala lepo. Samo da ne izmešamo neke tehničke i suštinske stvari. Ja ću samo na tehnički deo da se osvrnem. Dakle, zakon uopšte nije mali; naravno nije mali, jer je vrlo važan i ima više delova. Svaki od tih delova reguliše određene aktivnosti, segmente onih poslova i obaveza koje treba pre svega da obavlja Komisija u uređenju tržišta hartija od vrednosti. Član 90. ima naslov – Kadrovska i organizaciona osposobljenost i tehnička opremljenost berze. Znači, ovaj član se odnosi samo na ove obaveze i ove uslove, a ne na neke druge. Na neke druge uslove, tu se potpuno slažem sa jednim delom obrazloženja, odnose se drugi članovi u drugim delovima ovog zakona. Zato se ovde, pošto se ovo odnosi, ponavljam, na kadrovsku i organizacionu osposobljenost i tehničku opremljenost, govori, dakle, u stavu 2. o ispunjenosti drugih uslova koji se odnose na tu istu kadrovsku i organizacionu osposobljenost i tehničku opremljenost, tako da ne bude nejasnoće. Smisao amandmana mogu da razumem, ali ne može da se veže za sam ovaj član, jer se nalazi potpuno u jednom drugom delu zakona, drugi deo zakona govori o tim nekim drugim osnovama. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Gospodin Arsić, replika. Izvolite. Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Pročitaću vam amandman: "Komisija će berzi dati dozvolu za rad ako berza ispunjava i druge uslove predviđene ovim zakonom". Toliko o tome kada pričamo da se zakon sastoji iz više delova koji regulišu ovu oblast. A sada neka mi neko objasni: "Komisija će berzi dati dozvolu za rad ako berza ima najmanje tri lica koja su zaposlena na neodređeno vreme, koja imaju dozvolu za obavljanje poslova brokera". U redu, dalje – ispunjava druge uslove koji se odnose na kadrovsku... Pa, zar nije ovo iz prethodne tačke kadrovska struktura, šta još ima sa kadrovskom strukturom? Znači, ima najmanje tri lica, i to je kadrovska struktura. Propisivanje uslova, pa dajte molim vas, pa čak i po zakonu da otvorite jednu najobičniju trafiku u kojoj ćete da prodajete duvan u tom zakonu ste napisali uslove da moraju da imaju sanitarni čvor, u zakonu ste napisali, i to u delu koji je mnogo manje važan nego ovaj, i to ste računali pod tehničkom opremljenošću, a sada kada je u pitanju rad berze, e tu će neko podzakonskim aktima da mešetari kako se njemu svidi. U tome i jeste problem, što se zakon u mnogim delovima ponavlja, ali ne prati redosled onoga što piše u prethodnim članovima, nego predlagač često sam sebi skače u stomak, sam je sebi opozicija, u tome jeste problem.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Pa evo, da je tu gospodin Dinkić ili gospodin Bubalo verovatno bi prošli isto kao njihov prethodnik jutros, onaj Parivodić. Postavio bih mu pitanje koja je razlika između rešenja o davanju dozvole za rad berze iz člana 82, a on počinje: "Komisija donosi rešenje o davanju dozvole za rad berze kada utvrdi", pa četiri uslova, i ovoga što ste napisali u članu 90: "Komisija će berzi dati dozvolu za rad ako berza...". Da li je to isto dozvola, je l′ ovo neka druga dozvola? Evo sada malo da se bavimo pravopisom: "Komisija će berzi dati dozvolu za rad", u članu 90, a osam članova ispred: "Komisija donosi rešenje o davanju dozvole za rad". U čemu je razlika? Neka mi neko objasni da li je to jedno isto rešenje ili su dva odvojena rešenja? Problem prepisivanja i prevoda, znate. Tu ste napisali – da je priložena propisana dokumentacija, ispunjeni uslovi itd. Onda ste ovde dali minimum broja zaposlenih. Stručnu spremu ste definisali, ipak, ovom dozvolom za obavljanje poslova brokera. Da vas samo podsetim, Slađana Milošević je došla iz Amerike pre nekoliko godina, pa kada su je pitali – šta ste radili tamo, osim što ste pevali, snimali, kaže – ja sam završila kurs za brokere. Možete nju da angažujete, ona je svetski priznati stručnjak, diler. Vama je smešno, ali ako vas vidi ona da se smejete, obrali ste bostan. Pokušali smo nešto malo da to protumačimo i da kažemo – ovo su uslovi za dobijanje dozvole za rad, ali uslovi se propisuju u jednom, dva, tri ili pet članova, pa se onda u tom narednom članu to sve konstatuje. Ako su svi ti uslovi ispunjeni, donosi se dozvola za rad berze. Kod vas je to sve zbrkano i ja se prosto čudim kada se neko nasekira zbog ovih naših amandmana. Mi smo pokušali nešto da ispravimo. Sasvim je dovoljno da se kaže – ako su ispunjeni uslovi koji su propisani zakonom, mada uopšte ne znamo zašto to stoji tu kada je to sve već obuhvaćeno članom 82, osim ovog što stoji u tački 1) koja se tiče te kadrovske osposobljenosti. Međutim, vi ćete imati drugi problem, mnogo veći, u pogledu tehničke opremljenosti. Ovde se ne zna ko definiše šta je to tehnička opremljenost, ali o tom potom.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 95. Predloga zakona glasi: "Berza je dužna da Komisiju obavesti o promeni naziva, sedišta ili adrese pre donošenja prijave za upis te promene. U slučaju promena naziva berze, berza podnosi Komisiji zahtev za izdavanje saglasnosti na izmene akata. Uz obaveštenje o promeni iz stava 1. ovog člana, berza prilaže dokaz da ispunjava uslove tehničke opremljenosti". Amandman koji sam podneo, da se u članu 95. stav 3. briše, nije prihvaćen od strane Vlade. U objašnjenju piše: "Amandman se ne prihvata. Da bi dobila dozvolu za rad berza mora da priloži dokaz o svojoj tehničkoj opremljenosti. Iz tih razloga je propisano da je berza dužna da u slučaju promene sedišta i adrese Komisiji priloži dokaz da i u promenjenom sedištu ispunjava iste uslove tehničke opremljenosti." Kao što sam u obrazloženju amandmana napisao, ti uslovi za tehničku opremljenost se ne nalaze u samom predlogu zakona, a samim tim i ne mogu biti uslov kojim se neko pravo stiče. Objašnjenje koje ste dali nije svrsishodno. Umesto da dajete ovakva bedna objašnjenja, bolje da gledate, kao što ste čuli u proteklom periodu u izjašnjavanjima poslanika SRS, šta rade vaši partneri, Dinkić, Đelić itd. Pošto se ovde radi o trgovini hartijama od vrednosti i berzi, dešava nam se već dugi niz godina od petooktobarske revolucije da se firme obezvređuju, pa se onda akcije prodaju po smanjenoj ceni. Taj trend je nastavljen i dalje. Još samo treba da postavite viceguvernera ili guvernera zvanog "koferče" da bude na berzi ili da rukovode samom berzom. Možete vi da date objašnjenje da oni imaju iskustva. Verujemo da oni imaju iskustva, samo se postavlja pitanje, pošto smo videli kako izgleda koferče od 100.000 evra, kako izgleda koferče od par miliona evra? To bi bio najveći problem u celom vašem biznisu. Predlog vam je da obrišete ceo ovaj zakon, da ga sklonite iz procedure, jer nijedan zakon koji ste do sada obrazlagali nije valjao ili se bar nije primenjivao, čak i ako je donekle nešto i valjalo. Sve što ste do sada dotakli, ne govorim ništa zbog vas, više zbog građana Srbije, sve ste uglavnom i uništili, počevši od poljoprivrede, firmi, banaka, sada je ostalo tržište hartija od vrednosti. Samo se postavlja pitanje – dokle? Ja vam savetujem da pomislite i sutra, jer izbori su, kao što znate, vrlo brzo, i šta ćete onda? Nećete svi stići da pobegnete, to je sigurno. Ako stignete pitanje je gde ćete. Ti koji vas sada lažu i koji vas plaćaju da ovakve zakone donosite neće vas kada više ne budete na vlasti. Sada ste interesantni. Sada kada u Srbiji treba da kupiš neku firmu kaže se – pitaj G17; kada treba da kupiš neku banku – pitaj G17; kada treba da napraviš neki šverc, nešto da uvezeš – pitaj G17. Posle kada odete sa vlasti neće vas niko. Zato uzmite se u pamet, razmišljajte malo i o budućnosti, ako već ne razmišljate o Srbiji, razmišljajte o svojoj budućnosti i povucite ovakav zakon.
Reč ima narodni poslanik Goran Jakšić.
Cenim da se govornica parlamenta, kao najvišeg organa, institucije ove države, koristi u ... Ali, ne bih sada vezano za politiku, više bih o zakonu, pošto je ovde objašnjeno na šta se odnosi zakon i na šta ukazuju pojedini članovi. Dakle, radi se o promeni naziva, sedišta i adrese berze; u pitanju je član 95, u stavu 3. se kaže: "Uz obaveštenje o promeni iz stava 1. ovog člana", o promeni naziva i sedišta, "berza prilaže dokaz da ispunjava uslove tehničke opremljenosti." Ovaj deo bi trebalo da ostane iz vrlo praktičnih razloga. Berza na koju se odnosi ovaj zakon podrazumeva jednu savremenu berzu, ne berzu iz hiljadu devetsto i neke godine, kada se radilo potpuno u drugim tehničkim uslovima i drugim načinom rada. Ovo se odnosi na berzu dve hiljade i neke godine. Svaka berza, da bi funkcionisala, mora da poseduje te uslove tehničke opremljenosti, jer je jedan od osnovnih tehničkih elemenata funkcionisanja berze pre svega elektronska komunikacija, bilo sa ljudima koji rade na berzi, sa ljudima koji su vlasnici hartija od vrednosti ili ljudima koji su zainteresovani za promet tih hartija od vrednosti. Berza ne može da bude veličine Marakane, zna se kako berza izgleda. Komunikacija je ta koja pravi pravu sliku prodaje i kupovine i uopšte rada na berzi. Ta komunikacija se obavlja tehničkim putem, elektronskim putem i potrebno je da postoji odgovarajuća opremljenost same berze. Da se vratim na sam član, on govori o promeni imena i sedišta. Ovo zadnje se odnosi pre svega na promenu sedišta, kada berza promeni sedište, na nekom drugom mestu se nalazi; ona mora da dokaže da na tom drugom mestu upravo postoji ta tehnička opremljenost, pre svega vezano za odgovarajuću komunikaciju, ali tu je i arhiviranje i drugi poslovi koji se obavljaju odgovarajućom tehničkom opremom. Pri promeni sedišta treba utvrditi da li na tom novom sedištu postoji takva tehnička opremljenost.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 96. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kekić, Jovan Todorović i Milorad Vučelić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Anđelkoviću, ako ste jutros pratili prenos i imali prilike da vidite nervoznog ministra Parivodića, sada mogu da vam kažem da u ovom zakonu postoji član 100. koji ima naslov – arbitraža. Ovaj član je u suprotnosti sa zakonom o arbitraži. Danas smo raspravljali o tom zakonu. Mi smo podneli 13 amandmana povodom tog predloga. U stvari, ne danas, nego juče, izvinjavam se, i nije bio Parivodić, nego Stojković. Izvinjavam se. Bio je ministar Stojković, i o tome smo juče raspravljali. Taj zakon o arbitraži tu arbitražu postavlja potpuno na drugačiji način nego što je ova koju ste postavili u članu 100. Moram da vam kažem da je zakon o arbitraži nešto ranije bio na sednici Vlade, kada je utvrđen predlog. Verovatno je razlika jedno 15 dana, i onda je došao na dnevni red sednice te iste vlade ovaj zakon koji je danas na dnevnom redu. Sada sam apsolutno siguran da Dinkić i Stojković ne razgovaraju. Apsolutno sam siguran da Balinovac vara i Stojkovića i Mlađana Dinkića. Apsolutno sam siguran da Vlada radi na način kako sam to objasnio sa ove govornice pre dve i po godine i da je izdeljena na interesne sfere sa svojim sponzorima. Tako će SPO biti u ovoj vladi dok ne dobije saglasnost da privatizuje Sajam i "Geneks". Vi, dok ne pojačate poziciju finansijskom sektoru. DSS, ne znam, oni možda spavaju još. Kada se budu probudili biće kasno. Neka izađe jedan poslanik stranaka koje čine vlast i neka kaže da li je član 100. Predloga zakona u saglasnosti sa zakonom o arbitraži o kome ćete da glasate. Samo da vas podsetim, pošto je zakon o arbitraži pre ovog zakona u danu za glasanje, a vidim da su planirali sledećeg četvrtka, vi ćete da dignete ruke za zakon o arbitraži i istog dana posle pola sata imate da glasate za ovaj Mlađin zakon i opet ćete da dignete ruke, a u njemu se nalazi član 100. koji je suprotan onome što se Stojković zaklinjao dva dana ovde. Sada vi terate nas da budemo kooperativni. Jesmo kooperativni, skrećemo vam pažnju. Kako smo vam skrenuli pažnju? Na član 100. podneli smo dva amandmana. Vidite šta ste rekli: "Radi rešavanja sporova između učesnika na berzi po poslovima zaključenim na berzi, berza obrazuje arbitražu." Odmah da vam kažem da je terminologija loša. Ne radi se o berzi, tamo se kaže – organizator arbitražne institucije. Terminologija je pogrešna. "Arbitraža berze ima listu arbitara, koju propisuje skupština berze". Moram da vam kažem da, prema zakonu o arbitraži, organizator berze svojim aktom to propisuje. Vi ovde zakonom nalažete kako berza treba da radi prilikom formiranja arbitraže i suprotno zakonu. "Članovi uprave berze ne mogu biti članovi arbitraže berze. Arbitraža berze donosi pravilnik kojim se uređuje način obavljanja poslova arbitraže." Taj akt donosi organizator, a ne arbitraža berze. U suprotnosti je sa zakonom. "Odluka arbitraže je konačna. Komisija propisuje uslove i način obrazovanja arbitraže u slučajevima eventualnih sporova između berze i učesnika na berzi." Kompletan član je u suprotnosti sa onim što se ovde pričalo kao prednost novog zakona o berzi. Postavljamo pitanje – gde je stav Vlade, da li je on u Predlogu zakona o berzi ili ovom Mlađinom predlogu? Nije valjda da se stav Vlade razlikuje u zavisnosti od toga da li je ministar iz G17 plus ili DSS-a? I ovaj zakon o arbitraži koji je predložen ovde pisali su nevladini i ovi drugi; zna se ko to piše, neko sa strane. Došao sam do zaključka da i ti nalogodavci sa strane međusobno ne komuniciraju. Znači, sa više mesta se deluje na Vladu Vojislava Koštunice. Jedno mesto je taj finansijski deo, to je verovatno MMF, Svetska banka i ovo Međunarodno udruženje za razvoj. Drugi koji deluju verovatno su OEBS, Savet Evrope, oni deluju na Stojkovića, NATO na Stankovića. Čekate da se u nedelju donese odluka da se razdruže Srbija i Crna Gora, onda će Mlađa da kaže – Stanković da se pomeri, Vuk Drašković ovamo i onamo, i to je kupovina, trgovina. Videćete, od ponedeljka ćete potpuno drugačije da razmišljate o predlozima zakona, ako se sastavite, mada je i to neizvesno da li ćete da se sastavite više u ovoj zgradi. Znači, potpuno kontradiktorno. Da bismo to malo uredili, dali smo vam dva amandmana. Sada je iluzorno da čitam čime smo to hteli da poboljšamo ovaj tekst. Sa svakim ovim našim amandmanom mi smo stvarno preuzeli veliki rizik da popravimo nešto što namerno ne želite da izgleda normalno. Ne daj bože da nas neko sutra proglasi i kaže – vi ste isto u tom konceptu. Nismo mi u tom konceptu, nego se plašimo da mnogo ne upropastite dok ne odete sa vlasti. Prosto želimo da vas sputamo u ovim vašim reformskim zakonima. Videli ste i sami, Evropa neće da čuje za vas. A vi još srljate tamo, da li ćemo u maju, da li ćemo u septembru, pa ćemo da vidimo. A ona pa otišla u evropski, pokret za Evropu, kako se zvaše, kod one Minićke. Ljudi, građani Srbije, vidite gde nas vode ovi! Ovi nas vode u jamu. Pa, Evropa se rasturila, ta njihova Evropska unija, a oni nas teraju tamo gde više niko neće. Promenite smer, ta igra je već završena, samo vas neko nije obavestio.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 100. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 110. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 110, na koji je Miljko Četrović podneo amandman u ime SRS, reguliše se koje su nadležnosti Komisije ukoliko utvrdi određene nezakonitosti u obavljanju poslova vezanih za trgovinu hartijama od vrednosti. Kaže se u članu 110: "Ako u postupku nadzora utvrdi nezakonitosti, odnosno nepravilnosti u poslovanju berze, Komisija donosi odluku kojom nalaže berzi da u određenom roku otkloni te nezakonitosti, odnosno nepravilnosti i može preduzeti jednu ili više mera: 1) izreći javnu opomenu...". Hajde da kažem, nek je sudija, već kad se postavlja kao neki nadzor i jedan deo poslova je utvrđen zakonom, pa može da izrekne opomenu. Ne znam čemu. Znači, daće nekom žuti karton. "2) dati nalog berzi da privremeno obustavi trgovinu određenim hartijama od vrednosti, odnosno da isključi sa listinga određene hartije od vrednosti", verovatno na one hartije od vrednosti na koje se odnosi nezakonitost u poslovanju; "3) dati nalog berzi da privremeno obustavi rad u trajanju do tri meseca." Tu ste već poznati po tome, kada je u pitanju obustavljanje rada, a pogotovo kada su u pitanju fiskalne kase. Širom Srbije poslali ste poresku policiju i tržišnu inspekciju da utvrđuju da li se fiskalne kase koriste u skladu sa zakonom. Tu imamo, mogu da kažem, veliki broj zloupotreba samog organa koji sprovodi nadzor. Dešava se da se radnja zatvara samo zato što je konkurentska radnji nekog ko je blizak vlasti. Zatvara se čak i zbog jedne kifle. Zatvara se i kada nema zakonskog osnova. Ministar finansija bi trebalo da bude sada u sali, pošto je poreska policija direktno pod njegovom kontrolom. Znači, čak i kada radnik počne da kuca fiskalni isečak, a uzme novac, zatvara se radnja, i to od jednog do tri meseca itd. To pravo se daje Komisiji kada je u pitanju berza. Valjda nešto između tog žutog i crvenog kartona. Idemo dalje, sledeća tačka 4) kaže: "dati nalog za privremenu zabranu raspolaganja sredstvima sa računa berze i drugom imovinom berze u trajanju do tri meseca". Gospodo, to što ste nekome zabranili da obavlja delatnost, to i možete, u neku ruku, nekim pojedinačnim upravnim aktom, ali ne možete da zabranite nekome da raspolaže svojim sredstvima. Berza jeste jedan vid javnog posla, ali je imovina njihova privatna stvar. Imate pravo da zabranite korišćenje imovine samo na osnovu odluke suda, kao privremenu meru da možda tim korišćenjem imovine, sredstava itd, pokretne i nepokretne imovine, ne stvori takve uslove da onemogući da nekoga obešteti tom imovinom, za štetu koju mu je naneo. Ali, to je posao suda, nije posao Komisije. To je isključiva nadležnost sudskih vlasti. Ne možete nikome da zabranite da raspolaže privatnom imovinom, to je Ustavom garantovano pravo, bez odluke suda, jer Komisija ima tu snagu, tu moć, da je ona i starija od sudske vlasti, a organ je izvršne vlasti. Čak i ova Skupština Srbije mora da poštuje odluke Ustavnog suda Republike Srbije, a kamoli neka komisija da ne poštuje odluke nadležnog suda ili da smatra da joj takve odluke ne trebaju, ili da joj dajete zakonom ovlašćenja da ne poštuje sudsku vlast. Dalje: "5) dati nalog za privremenu zabranu isplate naknada članovima organa uprave berze", hajde uprava, oni su odgovorni za neke nezakonitosti, da kažemo - eto, nećeš primiti platu tri meseca, kažnjen si, mada je i pravo na rad i isplatu zarade isto garantovano pravo Ustavom, ali se kaže "i zaposlenima". Šta interesuju čistačicu, tehničko lice, kafe kuvaricu, nekoga ko radi u tehničkim službama, nepravilnosti u radu njegovog poslodavca? Zar vam se ne čini da ste u toj želji da dokažete kako je ovo dobar i rigorozan zakon preterali? S jedne strane, dali ste ovlašćenja, dali ste povlastice –dali ste ovlašćenja Komisiji, dali ste povlastice Republici Srbiji, Narodnoj banci, ali ne da bi te povlastice bile korišćene u korist države i Narodne banke, nego u korist pojedinaca. S druge strane, zabranjujete da se isplati zarada radnicima koji su tehnička lica na berzi: obezbeđenje, kafe kuvarica, čistačica itd. Ili, administrativni radnik, šta on ima s tim? Da li želite da kaznite nekoga ko nema nikakvu odgovornost za sve ono što radi njegov poslodavac? Opet se postavlja pitanje da li je to u skladu sa Ustavom – pa nije. Da li je to mešanje u posao sudskih organa? Jeste. To jeste problem. Ovamo ste, kao navodno, u ustavnom osnovu da Komisija nije nezavisno regulatorno telo, nego obavlja svoj posao sa nadležnostima koje joj prenosi Vlada, obrazloženje vam je da je jedino takvo rešenje moguće zato što je tako predviđeno Ustavom. Znači, Komisija ne može da bude nezavisno regulatorno telo, jer nije ustavna kategorija. Onda toj istoj komisiji u članu 110. dajete isključiva prava koja pripadaju sudskoj vlasti, što znači da će berza moći da bude i zatvorena i novac blokiran, možda u korist neke druge berze. Možda te nepravilnosti, koje budu bile, nisu tako velike da mora da dođe do jednog ovakvog rigoroznog dela. Ko to treba da procenjuje? Valjda nadležni sud. Pre neki dan smo imali raspravu ovde u Skupštini o obuci sudija. Hoćemo li sada da imamo zakon za obuku članova Komisije za hartije od vrednosti? Ako već preuzimaju posao suda, dajte da im damo iste uslove koje ima i sud. Jednostavno, meni izgleda da je ovaj zakon na brzinu napisan, nije, kao što to neko kaže, pisan dve godine. Pojedini zakoni, kao što je Zakon o akcionarskim društvima i Zakon o investicionim fondovima, napisani su još u septembru mesecu, a evo na neki izuzetno čudan način, pazite ovo, 28. aprila 2006. godine, znači poslednjeg radnog dana u aprilu, ovo je stiglo u Skupštinu Srbije; 30. aprila je sednica Skupštine Srbije zakazana. Ovo je već bilo na dnevnom redu. Da podsetim, to je bio poslednji dan u aprilu, nedelja. Očigledno je da se nekome žurilo da ovaj zakon bude što pre izglasan, jer ste sasvim sigurni da je pitanje dana kada će ova skupštinska većina da otkaže poslušnost Vladi Republike Srbije. U tome jeste problem. Znači, ovaj zakon je pisan na brzinu, isti ljudi koji su pisali i ova dva prethodna zakona pisali su i ovaj, to se vidi po stilu, ali su kasnili nekih šest meseci u pisanju ovog zakona u odnosu na druge zakone. Znači, nešto vas je ozbiljno nateralo da na brzinu napišete jedan ovakav zakon, sa mnogo nedostataka, niste uspeli ni sami da ga pregledate. To što vas je nateralo da to radite na brzinu jeste strah od gubitka vlasti. I treba da se plašite toga, ali ne zbog gubitka vlasti, nego zbog svega onoga što su radili oni ljudi koji su sprovodili vlast; treba da se plaše zakona, jer su kršili zakon dok su vršili vlast.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Zakonodavni odbor je podneo amandman na član 111. Odbor za finansije je prihvatio ovaj amandman. Vlada je takođe prihvatila, ali nije zvanično dostavila Na član 112. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović, Bojan Kekić i Milorad Vučelić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Zakonodavni odbor i Odbor za finansije podneli su, u istovetnom tekstu, amandman na član 113. Odbor za finansije je prihvatio amandman Zakonodavnog odbora. Vlada je takođe prihvatila ovaj amandman, ali nije zvanično dostavila. Na član 113. amandman je podnela narodni poslanik Sanja Čeković. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Niko se ne javlja za reč. Na član 113. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Kada Zakonodavni odbor podnosi amandman onda se podrazumeva da je pravno moguć, mada je pravno nelogično da nemamo stav Vlade. Član 113. reguliše osnovni kapital organizatora vanberzanskog tržišta i mi smo tu podneli amandman, tražimo da se sa 300.000 evra u dinarskoj protivvrednosti to poveća na pet miliona evra. Moram da se vratim na identičnu odredbu koja je regulisala osnovni kapital berze. I jedan i drugi član počinju rečima "novčani deo osnovnog kapitala iznosi" i dat je neki iznos. Ovde vidimo da ovaj što piše ne zna šta je osnovni kapital privrednog društva, verovatno zbog toga Bubalo nije hteo da dođe ovde, pošto je zastupao taj Zakon o privrednim društvima. Prilikom osnivanja svakog privrednog društva propisuje se koliki je taj osnovni kapital. U našem Zakonu o privrednim društvima nemamo odredbu koliko taj novčani deo treba da iznosi. Gde se propisuje novčani deo osnovnog kapitala? Propisuje se kod banaka, osiguravajućih društava i svih drugih finansijskih institucija, zato što je to garancija ukupne likvidnosti tog privrednog subjekta koji uvek ta sredstva mora da ima, bez obzira u kom obliku, ali ta sredstva su uvek prisutna kako bi mogao da taj privredni subjekat odgovara, pošto je pravno lice, pa je nosilac prava i obaveza; da bi se odgovaralo, da bi se ispunila neka obaveza, uvek je potreban taj materijalni aspekt obaveze, a to je neka vrednost i obično se vrednost izražava u novcu. Pošto je gospodin Arsić pisao ove amandmane, pošto zna sa kim ima posla, pristupio je jednom malom lukavstvu, pa je povećao ovaj iznos. Sada da čujete šta nam odgovaraju Mlađini eksperti. Kažu da se, naravno naredbodavno, amandman ne prihvata; uporedna praksa na veoma jasan i eksplicitan način pravi razliku u osnovnom kapitalu između dva organizatora tržišta. Znači, priča se samo o osnovnom kapitalu, nema novčanog dela, kako počinje član. Vidite kako je Arsić njih majstorski prevario. Kao, na primer, u Poljskoj, gde je osnovni kapital berze pet puta veći od propisanog osnovnog kapitala za organizatora vanberzanskog tržišta, a u Češkoj je taj odnos 1:10 u korist osnovnog kapitala berze. Nigde nema ni govora o novčanom delu osnovnog kapitala. Oni su se ovde potrudili da daju stvarno dugačak odgovor, ali nigde nema novčanog dela, a amandman se odnosi samo na novčani deo osnovnog kapitala. Vidite kako je to Arsić majstorski izveo i, naravno, omalovažio Vladu Mlađana Dinkića, za koga odavno znamo da pojma nema o ekonomiji i o ovoj stvari. Ne može da se sastavi. Nešto je malo bolji nego Đelić, to moram da priznam vama iz G17. Onaj pa dibidus ništa ne zna. Smejali su mu se u Ministarstvu finansija, učili ga šta je budžet, živa katastrofa. To javnost mora da zna. Ne pada sneg zato što mu je vreme, nego da se vide tragovi. Evo kako je Arsić to majstorski izveo, podneo amandman, eksperti da odgovore i promašili temu. Visina osnovnog kapitala se određuje Zakonom o privrednim društvima, uz neke specifičnosti koje mogu da se predvide nekim propisima. Ovde treba da se reguliše taj novčani deo osnovnog kapitala, ali oni ne znaju šta je osnovni kapital, ne znaju zašto je on potreban. Samo da vas podsetim, zato što vidim da ovde ima taze ljudi, pa čak i ovih koje je angažovao Mlađan Dinkić. On je prvu pogrešnu stvar uradio kada je došao na mesto guvernera, što nije u skladu sa članom 80. Zakona o bankama i finansijskim organizacijama propisao kako će da se vrši revalorizacija osnovnog kapitala banaka i finansijskih organizacija. Oni koji se malo razumeju u to poslovanje shvatiće da je neispunjavanjem te obaveze on stvorio uslove da obriše one banke, između ostalog, a prozivali su ga svi oni koji se razumeju u bankarski sistem da treba da se izvrši revalorizacija, kako bi se dobili pravilni i istiniti iskazi o stanju imovine naših banaka.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 121. amandman je podneo poslanik Jovan Daja. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Daja.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 121. Predloga zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata: "Član 121. briše se." Obrazloženje Vlade: "Amandman se ne prihvata. Ovom odredbom se ne omogućava povlašćeni tretman određenih učesnika na tržištu, već se propisuje efikasnija i fleksibilnija trgovina standardizovanih finansijskih derivata koju vrši Republika Srbija, Narodna banka Srbije i profesionalni investitori za koje se zna da su najlikvidniji i najsigurniji učesnici na tržištu. Citiraću vam član 121: "Standardizovanim finansijskim derivatima može se trgovati van organizovanog tržišta kada se ponuda za kupovinu, odnosno prodaju vrši bez javnog oglašavanja, ako se, s obzirom na vrstu standardizovanog finansijskog derivata, njime može trgovati i van organizovanog tržišta i ako: 1) kupovinu, odnosno prodaju standardizovanih finansijskih derivata vrši Republika; 2) kupovinu, odnosno prodaju standardizovanih finansijskih derivata vrši Narodna banka Srbije; 3) ako su ugovorne strane profesionalni investitori". Predlažemo da se ovaj član briše zato da bi se stvorili ravnopravni uslovi za sve učesnike na tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, gde nema privilegovanih. Da Vlada Republike Srbije i Narodna banka ne mogu biti povlašćeni na tržištu hartija od vrednosti, kako bi se sprečile zloupotrebe nekih ljudi iz Vlade i Narodne banke Srbije koji su nam odranije poznati po raznim finansijskim aferama i koferima, koje su bile efikasne i veoma unosne. Zato vam predlažemo da prihvatite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 123. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 127. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 127. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 129. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 129. stav 1. Predloga zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata kojim tražim da se u članu 129. stav 1. reči "i dodatne dokumentacije" brišu. Mislim da nema potrebe da Komisiji za hartije od vrednosti dajemo mogućnost da se nekim podzakonskim aktima reguliše ono što je zakonom regulisano. Sadržina zahteva koji se podnosi Komisiji za hartije od vrednosti radi dobijanja dozvole za obavljanje delatnosti brokersko-dilerskog društva je taksativno navedena u Predlogu zakona, te ne vidim svrhu da Komisiji za hartije od vrednosti dozvolimo da bude više od zakona. Ovim se Komisiji za hartije od vrednosti omogućava da bude iznad zakona i da sama reguliše ono što je već zakonom regulisano. Komisija za hartije od vrednosti je formirana na predlog ministra finansija gospodina Dinkića i najverovatnije je da će, ako ovako ostane i ne prihvati se moj amandman, imati mogućnosti da stavlja u privilegovani položaj svoje prijatelje, rodbinu i ostale koji će se enormno bogatiti, a država neće imati nikakve koristi od toga. Zato bih molio narodne poslanike da u danu za glasanje usvoje amandman koji sam podneo i ove reči izbrišu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 129. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 130. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Dišić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 130. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 173. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 177. amandman je podneo narodni poslanik Boban Vojinović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 219. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Sanja Čeković i Nataša Jovanović i zajedno narodni poslanici Jovan Todorović i Hranislav Perić. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 220. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Sanja Čeković i Petar Jojić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Preskočili smo veliki broj amandmana zato što ne treba ponavljati razloge koje smo već istakli u raspravi povodom prethodnih amandmana. Član 220. reguliše nadležnost Komisije za hartije od vrednosti. Nismo hteli da prigovaramo za ovo što je navedeno u stavu 1, jer tu postoji 17 tačaka gde su razgraničene te pojedinačne nadležnosti. Koliko vidim, u svim amandmanima koji su podneti na član 220. traži se brisanje stava 3, i Sanja Čeković, i Petar Jojić i Jovan Todorović, s tim što Jovan Todorović još nešto traži pored toga. Šta je problem? Vlada predlaže da u stavu 3. bude tekst: "Poslove iz stava 1. tačka 1) - 14) ovog člana Komisija obavlja kao poverene poslove." Dakle, ako se u obrazloženju tvrdi da je Komisija za hartije od vrednosti nezavisno regulatorno telo, onda ovako nešto ne bi smelo da stoji u stavu 3, ali čim stoji u stavu 3. i navodi se da su to sve tačke od 1) do 14), onda znači da su to poslovi iz nadležnosti organa državne uprave. To su poslovi koji bi, po logici stvari, trebalo da budu u nadležnosti Ministarstva finansija. Nekada je tako bilo, prema zakonu iz 1993, 1994. godine, kada su se prvi put pojavile kod nas odgovarajuće norme koje su dale mogućnosti da se formiraju berze, brokeri, dileri itd. Tada je, nezavisno od Komisije za hartije od vrednosti, dozvolu za rad davalo savezno ministarstvo finansija, a bila je ovlašćena savezna vlada da bliže propisuje uslove na bazi tog zakona. Sada je kod nas u primeni jedan potpuno drugačiji koncept, a taj koncept je počeo da se razvija onog momenta kada je krenulo sa agencijama po uredbama Đinđićeve vlade, kasnije RRA, Agencija za duvan, onda je država razvlašćena, pa Savet za telekomunikacije, da ne ređam sve redom, znate i sami da gotovo u svakom resoru postoji po nekoliko nezavisnih regulatornih tela. Oni svi moraju da budu u istom pravnom položaju u smislu njihovog statusa, a ovde ne. Ovde se kaže – to su povereni poslovi. Kada se kaže da su povereni poslovi, onda nadzor i kontrolu nad vršenjem tih poslova, odnosno nad Komisijom za hartije od vrednosti, vrši izvršna vlast, u liku, a bogami i delu Mlađana Dinkića. Ovaj član je važan, jer on ukazuje na jedan manir da sve ono što se napred napiše i promoviše kao evropski put, trasa, tekovina, standard, na kraju kada se neko uplaši da bi to moglo da se otrgne iz njegovih ruku i njegove lične kontrole onda brže-bolje ide odredba i vraća se u krilo onoga ko je tvorac jednog ovakvog koncepta. Moram da kažem, kada se frljate sa tim poverenim poslovima, morate da vodite računa i o načinu finansiranja. Da bi to bilo i vama jasno, a i gledaocima, a naročito onima u lokalnoj samoupravi – za sve poverene poslove koje obavlja lokalna samouprava lokalnoj samoupravi se garantuju sredstva iz budžeta. To biste vi iz finansija morali da znate. Vi ovde imate poprilično nedefinisan način kako se finansira Komisija za hartije od vrednosti, ali moram da vam kažem, njeni prihodi i rashodi se iskazuju u samom budžetu Republike Srbije, na osnovu Zakona o budžetskom sistemu Republike Srbije. Ako pričate da se neki poslovi obavljaju kao povereni, onda Republika te poslove mora da finansira, a ovde ste dali i nekoliko modaliteta samofinansiranja Komisije za hartije od vrednosti. Gospodine Anđelkoviću, s obzirom da u nastavku mi još imamo sedam-osam amandmana, možda čak i deset, i da se, u suštini, ponavljaju razlozi koje smo isticali u raspravi, mi nećemo više da se javljamo povodom ovih amandmana, jer procenjujemo da smo javnost na primeren način obavestili da ovde neko nas tera da prihvatimo privatne propise ljudi koji smatraju da su nezamenljivi, da vedre i oblače, da mogu sve i svašta da rade. Mislimo da smo dovoljno skrenuli pažnje, a nadamo se da ćemo i sutra imati prilike, povodom sličnih propisa. Razmišljanje o tim oblastima je identično kao povodom ovog predloga zakona. Mislim da ćemo i tada imati prilike da upozorimo građane (naravno, ne da ih plašimo nego da ih upozorimo) da su sve ove novosti koje dolaze iz kuhinje Mlađana Dinkića vrlo opasne i da su, pre svega, u funkciji razvoja kriminala. Onda ovi iz DSS-a, što kažu da se efikasno bore protiv kriminala, mogu to vrlo efikasno da urade, samo treba da uhapse Mlađana Dinkića..
Gospodine Krasiću, zahvaljujem se na razumevanju. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 220. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović i Hranislav Perić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam se javio da objašnjavam dalje amandmane, samo želim da podsetim da smo kolega Jovan Todorović i ja podneli šest amandmana, a od šest amandmana prihvaćena su nam tri amandmana, i to na član 219. i za nove članove 220a i 220b. Tri amandmana nisu prihvaćena i ne želimo da ih komentarišemo, mi smo zadovoljni. Ako se stavi dobar amandman, onda to i ide tako.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanici Jovan Todorović i Hranislav Perić zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 220. dodaju novi podnaslovi i novi članovi 220a i 220b. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 221. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 226. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 227. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 227. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović i Hranislav Perić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 229. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 229. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović i Hranislav Perić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 232. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 238. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović i Hranislav Perić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 244. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović i Hranislav Perić. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 244. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 245. doda novi član 245a. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 246. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Zakonodavni odbor i Odbor za finansije podneli su, u istovetnom tekstu, amandman na član 255. Odbor za finansije je prihvatio amandman, Vlada takođe. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 255. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Sanja Čeković i Vjerica Radeta. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Mlađan Dinkić i ministar Predrag Bubalo žele da daju završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Nastavićemo rad sutra u 10,00 časova sa 8. i 9. tačkom dnevnog reda.