Dobro jutro dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sjednicu. Na redu je točka dnevnog reda: - Konačni prijedlog Zakona o lijekovima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z.E. br. 704 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, Odbor za europske integracije. Prije nego pitam ministra evo javio se gospodin zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa ja bih samo nekoliko rečenica odnosno jedan prijedlog u ime Kluba HSS-a. Naime već 5 dana Hrvatsku potresa velika afera oko privatizacije. O tome se piše u medijima i mi ovdje saborski zastupnici uglavnom informacije doznajemo iz medija. Ja vas molim da uvažite prijedlog Kluba HSS-a da otvorimo ovdje raspravu u Saboru o tome. Da pozovete premijera Ivu Sanadera da nas upozna sa onim što se do sada dogodilo. Ali jednako tako bilo bi dobro da kroz raspravu donesemo zaključke kojim bi Vladu obavezali na koji način da postupa u daljnjem procesu? Da li će se ukinuti agencija? Kako ćemo ići sa daljnjim privatizacijama koje su u tijeku i koje su pred nama? Ja vjerujem da zbog interesa javnosti i naše zainteresiranosti koja mora biti aktivnija bi bilo dobro da već danas otvorimo tu raspravu u Saboru, ali naravno nakon izvješća premijera doktora Ive Sanadera.
Hvala. Prenijet ću vaš prijedlog i odgovoriti u skladu sa Poslovnikom. Idemo dalje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti ministar zdravstva i socijalne skrbi gospodin Neven LJubičić. Izvolite.
Prijedlog zakona o lijekovima s nacrtom konačnog prijedloga je još jedan zakon kojim se zakonodavstvo Republike Hrvatske na području lijekova usklađuje sa zakonodavstvom Europske unije. Dozvolite mi u kratkim crtama dakle nekoliko rečenica o samom zakonu i tematici koju ovoga trenutka taj zakon donosi. Naime po prvi puta uvedene su određene definicije pojedinih pojmova, a opet ponavljam sukladno pojedinim direktivama gdje se primjerice definiraju tradicionalni biljni lijek. Gdje se dakle definira točno što je to generički dakle istovrsni lijek? Gdje se definira što je to izvorni lijek? Dakle čitav niz različitih pojmova koji su izuzetno značajni ne samo za ovaj zakon i zakonodavnu osnovu nego zapravo i našu svakodnevnu praksu, a reći ću i kliničku praksu. Dakle u svakodnevnoj zdravstvenoj zaštititi koja se našim građanima pruža. Jedna od stvari koje su izuzetno značajne a koje donosi ovaj zakon vezana je uz stavljanje gotovog lijeka u promet. Naime ukoliko gotov lijek nije uzastopne tri godine bio u prometu u Republici Hrvatskoj nakon dakako davanja odobrenja za stavljanje gotovog lijeka u promet agencija ima pravo oduzeti odobrenje za stavljanje u promet toga lijeka. Dakle ako 3 godine lijeka nema na tržištu tada agencija ima pravo oduzeti tu dozvolu. Naravno ovo nije generalno pravilo. Postoje i iznimke koje mogu biti vezane za zaštitu javnih, javnog zdravstva za zaštitu uopće zdravlja i pojedinca i nacije i naravno agencija ima pravo praktično napraviti izuzetak ukoliko je to ponavljam od nacionalnog interesa. Jedna od odredbi ovoga zakona vezana je za jednu posebnu skupinu lijekova koji se zovu "orfan drogs". To su lijekovi za izuzetno rijetke ali jako teške bolesti. O čemu se konkretno radi? Danas u Hrvatskoj imamo 25 djece koja se liječe izuzetno skupim lijekovima. Kad kažem skupim onda mislim da se, govorim dakle o cijenama koje su nekoliko desetaka tisuća EUR-a pa čak i više. Takva lista lijekova donosi se kao jedinstvena lista na nivou Europske unije. Sa ovim zakonskim odredbama Hrvatska po prvi puta će se izjednačiti u cijelosti sa listom lijekova koja je nazočna u Europskoj uniji. Dakle sva naša djeca, a evo primjerice imamo sada dvoje djece gdje je Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje gdje je Povjerenstvo za lijekove odobrilo novi zapravo jedan lijek sa te liste. Dakle po prvi puta će naša djeca imati bez nekakvih utjecaja udruga, bez čekanja pravo na te lijekova sa te liste lijekova. Ono što je izuzetno značajno i moram priznati što je popraćeno sa velikim odobravanjem i od strane naših udruga pacijenata je da pojedini lijekovi nisu mogli se propisivati legitimno u Hrvatskoj. Zašto? Jer nisu bili registrirani. Najveći broj je upravo iz te skupine lijekova za rijetke i jako teške bolesti. A zašto oni nisu bili registrirani? Zato što nije bilo nikoga tko bi uopće pokrenuo postupak registracije. Niti proizvođač, niti uvoznik nisu htjeli pokrenuti postupak registracije. Zašto? Jer im je on bio jednostavno neekonomičan. Takav lijek uzima možda dvoje, troje djece u Hrvatskoj. Financijska korist koju bi imali ne bi bila tako velika, a sama procedura oko registracije je izuzetno zahtjevna. I upravo zbog toga mi ovdje dajemo jasnu odredbu da ukoliko se radi o zaštiti interesa zdravlja pojedinca, skupine da onda Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi može preuzeti proaktivnu ulogu i samo pokrenuti postupak registracije. Naravno preduvjet uopće da bi lijek ušao, da bi se propisivao u Hrvatskoj je naravno da bude i registriran. Ovdje isto tako jasno definiramo i to želim javno reći po prvi puta a to je postupak hitnog povlačenja gotovoga lijeka. Danas lista lijekova Hrvatske je otvorena lista. Što to znači? Hrvatska ne želi i neće više ići ispod nekih standarda. Standarda nama susjednih zemalja Austrije, Njemačke, Belgije, Francuske. Naša lista ima sve ono što danas najsuvremenije liste lijekova diljem Europe imaju. Naravno u tom kontekstu otvorene liste gdje smo otvoreni za sve nove, kvalitetnije, bolje pripravke naravno može se desiti da određena serija lijeka ima neispravnost, da određena ne znam pakovanja lijeka imaju nekakvu neispravnost. I vidjeli smo to zadnjih godina, a to je kada smo ustanovili način brzog povlačenja lijeka iz prometa. Upravo ono što smo vježbali, u čemu danas agencija, a velike ovlasti dajemo agenciji sukladno opet najboljim rješenjima u Europi, dakle našoj Agenciji za lijekove i medicinske proizvode, mi danas možemo praktično unutar 24 sata povući sve lijekove sa polica. Naravno takav jedan mehanizam je izuzetno značajan i ovdje se dakle on i regulira kao takav. Želim jasno ovdje kazati jedan veliki iskorak na koji su nas upozoravale i brojne udruge pacijenata, a to je da se naziv gotovoga lijeka mora navesti i na Brailleovom pismu. Naravno ovdje je bilo pitanje da li će se sve upute za određeni lijek također moći naći na Brailleovom pismu odgovor je da, ali ukoliko postoji izravni zahtjev pojedinih udruga. Ova odredba mislim da zapravo predstavlja jedan veliki iskorak. Drugo, po prvi puta u području prometa lijekova jasno definiramo pretpostavke za donošenje akata vezanih uz promet na veliko i malo opojnim drogama ali i gotovim lijekovima koji sadrže opojne droge. Zašto je ovo značajno? Pa podsjetit ću vas na Zakon o suzbijanju zlouporabe opojnih droga koji se zapravo u materiji lijekova naravno usmjerio na Zakon o lijekovima. Ali Zakon o lijekovima koji smo imali do sada nije riješio adekvatno tu materiju. I imamo velikih problema. Primjerice, netko tko je kao turista došao u Hrvatsku donio je sa sobom svoj lijek poput reći ću Apaurina, Normabela, Praxitena ili sličnih lijekova, tada on nije imao adekvatnu dokumentaciju koju mi zakonski prepoznajemo i često puta dakle takav čovjek bi mogao biti priveden u našu policijsku postaju. Zašto? Jer nosi sa sobom određeni vid opojnih droga. Drugo, nismo imali jasnu evidenciju ili bolje rečeno zakonski regulativu, a to je evidencije točno opojnih droga propisivanja tih lijekova, ali i svih onih lijekova koji sadrže u sebi elemente opojnih droga. Upravo to sa ovim zakonom dakle rješavamo. Iako moram reći iskreno da smo mi takvu listu već uspostavili. Zašto? Jer evo nismo mogli zapravo čekati niti ove zakonske odredbe. Jedna od značajnih segmenata koji ovaj zakon donosi vezan je za farmakovigilanciju. Što je farmakovigilancija? To je skup aktivnosti koje su vezane uz otkrivanje, procjenu, razumijevanje ali i postupanje u slučaju neželjenog učinka lijeka. Ovdje smo jasno kazali da su svi sudionici u postupku liječenja, u postupku registriranja lijeka, svi oni koji su uključeni uopće u rad sa lijekovima dužni obavijestiti Agenciju o neželjenim učincima. Dakle Agenciji kao i svugdje u Europi dajemo veliku ovlast na području farmakovigilancije, a mislim da ovoga trenutka Agencija to uistinu zavređuje. Možda je najveće priznanje i to što je naša Agencija dio jedinstvenog europskog sustava, dakle gdje su sve agencije zemalja Europske unije vezane, a Hrvatska je dio zapravo te asocijacije. Jedna od stvari koju također unutra definiramo, a to je provjera kakvoće svake serije gotovoga lijeka. Ovdje želim jasno kazati da odredbu o provjeri baš svake serije, a sukladno direktivama Europske unije postoje iznimke. Ukoliko je lijek, a koliko je kakvoća lijeka kontrolirana u zemljama Europske unije tada zapravo naravno nema potrebne da se dodatno kontrolira ukoliko nema dojava da je u prošlosti ili u sadašnjosti, a prema nekim saznanjima dakle problem sa određenom serijom, sa određenim lijekom. Prema tome na taj način ukoliko lijek dolazi iz kontroliranoga izvora, ukoliko je kakvoća kontrolirana u zemljama Europske unije tada se neće pristupiti kontroli kakvoće, naravno ukoliko je sve u redu sa tom serijom unutar njezinoga prometa. Ukoliko naravno postoji sumnja na kakvoću lijeka tada se lijek kontrolira bez obzira što je prethodno bio kontroliran u Europskoj uniji. Ukoliko je lijek ispravan njegova kakvoća troškove naravno će snositi Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Ukoliko kakvoća nije dobra tada će naravno troškove te kontrole kakvoće snositi nositelj odobrenja za stavljanje lijeka u promet. Još jedan značajan iskorak napravili smo u definiranju oglašavanja i informiranja. Dat ću vam jedan vrlo lijepo primjer. Evo govorili smo o neželjenim učincima lijeka. Nama je u interesu da naši mediji donesu informaciju o povlačenju lijeka. Da li oni tu informaciju mogu donijeti na taj način da koriste nezaštićeno ime lijeka? Ne mogu. I automatizmom, a na naš upit, na našu zamolbu kada donose zaštićeno ime oni su do sada kršili zakon. I upravo i zbog toga mi želimo razlučiti dvije stvari, oglašavanje koje apsolutno je neprimjereno i kojem se protivimo i koje ima svoje prekršajne odredbe ukoliko do njega dođe i informiranje. Informiranje je nešto što za cilj ima samo informativnu objavu o činjenicama i stručni materijali. I razgraničavajući te dvije stvari, dakle oglašavanje protiv kojega smo i informiranje koje moramo zadržati radimo ovdje veliki iskorak uistinu da omogućimo zapravo i našim medijima da donose relevantne informacije o pojedinim lijekovima, a posebice u trenutku kada je i nama stalo do toga, to znači kada neki lijek hitno povlačimo sa tržišta ili zbog njegovih neželjenih učinaka ili neke druge neispravnosti. I konačno, na kraju, po prvi puta ćemo jasno definirati mjerila za stavljanje lijekova na listu, na listu lijekova Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Dugo godina je taj proces bio nerazvidan ili kako se drugačije kaže transparentan. Ta nerazvidnost je naravno omogućavala pojedincima da često puta zapravo više dogovaraju nego ugovaraju. U tom smislu želimo zapravo imati jasna mjerila, jasne kriterije kako će se formirati lista lijekova. I upravo u ovom zakonu stvaramo pretpostavke da se praktično donošenjem zasebnog pravilnika o tim mjerilima riješi i to pitanje. Evo ovo je bilo u najkraćim crtama što zapravo ovaj zakon donosi. Želim jasno na kraju samo naglasiti da je ovo uistinu veliki iskorak za Hrvatsku u području lijekova i još jedanput gdje se Hrvatska uistinu može sa ovim zakonom u cijelosti uspoređivati sa visoko razvijenim zemljama Europske unije. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Htio bih zamoliti predsjednike odbora da ima mnogo točaka dnevnog reda koje nisu raspravili na sjednicama odbora. Bojim se da nećemo imati vrlo brzo uvjete za raspravu o pojedinim točkama dnevnog reda pa molim da u tijeku jutra ili već sada ako nisu sazvali odbore, da se raspravi. U ime Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, predsjednik Odbora gospodin Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani ministre, dame i gospodo. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 75. sjednici Odbora održanoj 19. lipnja 2007. godine raspravio je Prijedlog zakona o lijekova, s Konačnim prijedlogom zakona. Odbor je zakon raspravio kao matično tijelo sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. Članovi Odbora poduprli su ovaj zakon kojim se osim usklađenja hrvatskih propisa s direktivama Europske unije postiže i europska razina kvalitete u ovom iznimno značajnom segmentu zaštite zdravlja ljudi. Neka rješenja iz zakona koja su novina u odnosu na postojeća doprinijet će osiguravanju djelotvornih, kvalitetnih i sigurnih lijekova. Tu se prije svega misli istaknuto je u raspravi na odredbu kojom se omogućava da se u skupini lijekova za liječenje teških i rijetkih bolesti u Republici Hrvatskoj svrsta lijek kojem u Europskoj uniji odobren status lijeka za liječenje teških i rijetkih bolesti sukladno uvjetima Europske unije. U raspravi je također poduprto rješenje kojim je utvrđena obveza donošenja pravilnika za određivanje cijena lijeka i mjerila za stavljanje lijeka na listu lijekova Hrvatskog zavoda za obvezno zdravstveno osiguranje. Time mjerila za određivanje cijene lijekova postaju transparentnija, a također i uvjeti za uvrštavanje na listu lijekova obveznog zdravstvenog osiguranja. Članovi odbora su se posebno osvrnuli na odredbu članka 8. vezano uz kliničko ispitivanje lijekova te se zauzeli za jasnije određenje ograničenja kliničkih ispitivanja na djeci. Nakon kraće rasprave članovi odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o lijekovima uz amandman koji se odnosi na članak 8. a u članku 8. se dodaje novi stavak 2. kliničko ispitivanje lijeka na djeci može se obavljati samo ako ispitivanje od odraslih osoba ne može pružiti odgovarajuće rezultate. Obrazloženje je da je predloženim amandmanom na jasniji način se štite prava djece pacijenata kao iznimno osjetljive skupine. Napominjem da to u zakonu je sadržano, ali mislimo s obzirom na djecu da bi na svakoj razini raspravljanja o ovom problemu trebalo to naglasiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o lijekova, s Konačnim prijedlogom zakona, dakle zakon u hitnom postupku. Ministar je obrazložio zašto je važno da danas raspravljamo o ovom prijedlogu zakona. On je naveo sve razloge koji su nas ponukali, odnosno ministarstvo da napravi posebni Zakon o lijekovima, jer koliko vam je poznato 2003. sa izmjenama iz 2004. donijet je Zakon o lijekovima i medicinskim proizvodima. Međutim sada se zbog raznih uočenih manjkavosti, a i usklađivanjima sa zakonima Europske unije koja reguliraju lijekove se donosi poseban Zakon o lijekovima, a naknadno će se donijeti poseban Zakon o medicinskim proizvodima, a do tada zakon, stari zakon vrijedi za medicinske proizvode. Prema tome Agencija za lijekove i medicinske proizvode koja se tako i dalje zove, voditi će računa i o lijekovima, a kada bude novi zakon i o medicinskim proizvodima s tim da donošenja novog Zakona o medicinskim proizvodima agencija će normalno voditi računa i o medicinskim proizvodima. Ministar je naglasio neke manjkavosti u starom zakonu i dobro je da će u ovim formulacijama te neke nepreciznosti pogotovo na evidenciju opojnih droga biti ispravljene. Dobre novosti u ovom zakonu su da će na vanjskom pakovanju biti i za slijepe osobe omogućeno da prepoznaju lijek dakle na Braillovom pismu. Dobre stvari treba istaći, da je jasno u zakonu navedeno da će pravilnik o cijeni lijekova biti taj koji će regulirati i cijenu lijekova u državi. Da su lijekovi za teške bolesti pogotovo za djecu, a koji su registrirani u zemljama Europske unije biti bez problema primijenjeni i u Hrvatskoj. Da će agencija moći intervenirati ako je neki lijek tri godine izvan upotrebe u Republici Hrvatskoj pa će ona ga moći dakle o njemu ponovo raspravljati i staviti ga na listu. I ono što je jako važno, da je puno jasnije i preciznije i ja bih rekao oštrije postavljeno kliničko ispitivanje lijekova. Tu je naročito ja bih istakao ono da ustanove koje će se baviti ispitivanjem lijekova morati će dobiti licencu od ministra. Dakle ispitivanje lijekova će se moći raditi samo u ustanovama koje imaju licencu. Da je tu jako izražena važnost središnjeg etičnog povjerenstva za ispitivanje lijekova, a isto tako i etičkih povjerenstava u ustanovama koje ispituju lijekove. Odbor za zdravstvo je dao amandman, prijedlog amandmana na članak 8. gdje bi se zapravo još malo preciznije i jasnije obradilo pitanje ispitivanja lijekova na djeci, što mislim da je dobro i to i klub HDZ-a podržava. U ovom Zakonu ja bih rekao iščitavamo ga da je napisan vrlo jasno što je jedna novost u našem pristupu pisanja zakona. Dakle, ovaj Zakon je jasno pisan. Njega može razumjeti ne stručnjak i liječnik i pravnik, nego ovaj Zakon vrlo je čitak i vrlo je jasan i svima lako shvatljiv. Dobro su u definiciji pojmova u zakonu vrlo opsežno i detaljno svi pojmovi koji su vezani na lijekove su dobro obrazloženi, naročito je stavljanje lijeka u promet gdje je precizirano da novi lijek kad se agenciji da zahtjev za puštanje u promet da je određeni rok od 7 mjeseci, odnosno 210 dana da u tom roku agencija mora se očitovati. Dobro je precizirao šta znači proizvodnja lijekova, označavanje uputa, već smo rekli da je na vanjskom pakovanju kod uputa i previđeno za slijepe osobe, klasifikacija lijekova raspoređena na lijekove na recept i na lijekove koji idu bez recepta, promet lijekova je posebno obrađen i ja bih imao samo jednu primjedbu, malo je nejasno u članku 55. i 7. po pitanju infuzijskih otopina i ako je to definirano da to spada u lijekove pa bi se moglo tumačiti da to već regulirano, ali možda bi bilo dobro negdje naznačiti da infuzijske otopine mogu i veledrogerije distribuirati ustanovama, a ispada da bi to onda mogla samo Hrvatski zavod za transfuziju i medicinu. D Dakle, tu možda neka preciznost i pojašnjenje. Veliko poglavlje je i o nuspojavama, dakle o farmako i bilanci što je vrlo važno da se nuspojave lijekova promptno registriraju i prijave agenciji što za sobom će odmah povlačiti i povlačenje po potrebi lijekova koji imaju štetan učinak. U opskrbi tržišta i sam ministar je rekao da je zagarantirana i ono što je najvažnije naša lista lijekova je što je i ministar naglasio otvorena, ona se stalno dopunjuje novim lijekovima, a ono što je dobro da je nadzor posebno obrađen, dakle farmaceutski inspektori koji će iz agencije ići i obilaziti i one koji proizvode lijek i one koji prometuju lijekovima i kako u veledrogerijama, tako i maloprodaji. Dakle, težište i glavni cilj ovog Zakona je zaštita zdravlja ljudi i mislim da je ovim pristupom i ovim tekstom to maksimalno postignuto, a valja naglasiti da Agencija za lijekove ovim dobiva ja bih rekao posebno važnu ulogu. Ona sve probleme vezane na lijekove od proizvodnje do prometa praktički preuzima na sebe i to je dobra stvar da se zna jasno tko za šta odgovara i zbog toga klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj Prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Još jedanput molim da se odbori sastanu, podnesu izvješće, ako se slažemo barem do glasovanja da ih imamo evidentirano, jer inače ne znam ovako raditi je nemoguće. Mi imamo puno točaka dnevnog reda, odbori nisu raspravili. … [[Upadica se ne čuje.]] Ma gledajte. To se je nekoliko puta govorilo i što treba govoriti. Zna se da sve točke dnevnog reda moraju proći kroz odbor. Pa nije to neka novost sad. Dobro. Nastavljamo. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Na redu je gospođa zastupnica Vesna. Dakle, nećemo na pojedinačnu raspravu. Još ima jedan klub koji se javio u međuvremenu. To je klub HNS-a, gospodin zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo pred nama je Prijedlog Zakona o lijekovima kojeg će klub Hrvatske narodne stranke u svakom slučaju podržati jer smatramo da treba napraviti reda u prometu lijekovima i podržavamo sve ovo što su kolege istaknuli. Međutim, ima jedna stvar koja će i dalje ostati kod prometa lijekova, a to je pitanje javne nabave. I dalje će prema ovom Zakonu se na kraju u nalazu državne revizije pojaviti neposredna pogodba jer ništa nema oko prometa lijekova između državnih institucija i onih koji to i trgovaca lijekova, ništa nema znači o tom prometu lijekova i ponovo će gospodin Hebrang govoriti ovdje u sabornici da je neposredni dogovor oko nabavke lijekova bolji nego javna nabava, a gospođa Šima Krasić će govoriti i dalje da ovaj Zakon ni slučajno nije izuzet iz Zakona o javnoj nabavi. Zato pitam ministra na koji način misli da će to biti riješeno da ne bi ponovo po nalazu Državne revizije imali takva pitanja da li je to trebalo raditi po Zakonu o javnoj nabavi ili nije. Znamo da je onaj zakon iznad ovog Zakona, i dalje ćemo imat te probleme i zato tražim da se i taj dio regulira da ne bi svake godine ponavljali istu priču. Isto tako u zakonu je sve prekrasno napisano, međutim znamo da u praksi to funkcionira potpuno drugačije i znamo da farmaceutska industrija dogovara međusobno cijene lijekova i da izlaze sa jednom određenom cijenom koja u svakom slučaju je na štetu korisnika i na štetu proračuna, znači na štetu bolesnika i na štetu proračuna, a oni jednostavno sjednu, dogovore minimalnu cijenu i tom cijenom idu i prema ljekarnama, a i prema bolnicama i prema svima onima koji lijekove preuzimaju, kupuju. Što se tiče same naše situacije u kojoj smo prodajom "Plive" doveli smo se u situaciju da "Pliva" iz dana u dan šalje dopise kako neke lijekove ne može proizvesti i kako ih neće moći proizvesti ove godine a možda ni na godine ili dogodine možda hoće. Samim tim smo ono što smo imali, znači imali smo "Plivu", prodali smo i sad automatski smo podigli i cijene lijekova, jer jednostavno više nemamo ni jednu svoju tvornicu lijekova. Zato podržavam sve ove izmjene koje su u zakonu a naročito ono označavanje za slijepe osobe i slabovidne osobe, ali smatram da bi u svakom slučaju zakonom trebalo regulirati to pitanje javne nabave. I molio bi ministra da mi odmah odgovori na koji način će ići taj promet da ne bi ponavljam, ponovo došli u situaciju da na kraju moramo govoriti da je 2 milijuna i 400 ili 3 milijuna i 400, 3 milijarde i 400 milijuna, potrošeno suprotno Zakonu o javnoj nabavi. Evo, molio bi ministra da mi to odgovori ali mi ćemo u svakom slučaju ovo podržati, a volio bi znati na koji način će on to riješiti.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je na redu gospođa zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Nema je, pa gubi pravo raspravljanja. I gospodin zastupnik Slaven Letica. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora! Zapravo javio sam se da pohvalim prijedlog zakona i da još jedanput apeliram na ministra Ljubičića da me podrži u pokušaju da se ovaj Visoki dom oslobodi od pušača. Postoje tu gospodine ministre, moram vas upozoriti dobra volja sa strane predsjednika Sabora i čitavog niza kolega. Međutim, njušim jednu opstrukciju koja se događa unutar vaše Vlade, pa vas molim da prenesete moje tople pozdrave njegovoj uzoritosti premijeru i da očekujem kroz 15 dana da se očituje o tom prijedlogu, jer to je nepodnošljivo što se događa u ministarstvu odnosno u Hrvatskome saboru. Bolja situacija nije ni u vašem ministarstvu, nažalost ni na Školi narodnog zdravlja. Prema tome, na svim institucijama koje trebaju brinuti o zdravlju naroda ne želi se dati ljudima do znanja da je pušenje osnovni uzročnik nesreće hrvatskoga naroda. Što se tiče samoga zakona, tu je kolega Kapraljević govorio nešto o "Plivi". Velika je nesreća što su svi monopolski sustavi Hrvatske prodani strancima, a što su još uvijek gubitaši u hrvatskom nacionalnom vlasništvu. Znači, jedna od najvećih strateških pogrešaka sviju Vlada je bila da su se prodali veliki monopolni proizvođači, dakle od telekomunikacija, banaka, još uvijek imamo dio suvereniteta srećom u osiguravajućim društvima, ali prodaja "Plive" i prodaja strateškog paketa u doba vlasti Ivice Račana, je bila prvi korak prema katastrofi. Podsjećam da se to dogodilo zbog prelamanja kao što vi znate dugova. U situaciji, dakle kad Hrvatska nema farmakoterapijskih ni farmakoproizvodnih suverenitet jedina mogućnost utjecaja je regulacijska. I u tom smislu je dobro da je donesen jedan proeuropski zakon. Ima nekoliko praktičnih primjedbi oko kojih bi trebalo razmisliti u zakonu. U poglavlju gdje se govori o oglašavanju i informiranju o lijekovima, stranica 52. pa nadalje, bi trebalo preciznije predvidjeti zabrane informiranja i oglašavanja o kvazi lijekovima i opasnim tvarima koje se javno promoviraju kao lijekovi. Na Hrvatskoj državnoj televiziji već u nekoliko navrata pojavljuje se jedan tip koji tvrdi da na temelju ostataka od raketnog goriva, liječi sve vrste karcinoma. Nisam vidio da je itko reagirao, niti vi osobno. I taj tip se pojavljuje svako tri, četiri dana. Kad se on pojavi u "Radnom ručku" ili u drugim emisijama ne može se televizija obraniti od poziva, emailova i sms poruka različitih nesretnika koji pate od poodmaklih stadija karcinoma. I tu bi bilo dobro i da uvaženi kolega Marko Turić iskoristi svoj autoritet da se u pravnom smislu to regulira, a u praktičnom smislu da se primjenjuje praksa nulte snošljivosti u odnosu na pojavu takvih tipova. Vi se sjećate da je gotovo šezdesetih i sedamdesetih godina prošlog stoljeća postaje gotovo neka implicitni legitimitet da ljudi tvrde da mogu liječiti karcinome na temelju ne znam, urina, nafte, megamina i različitih drugih pripravaka. Znači, to je jedna ozbiljna stvar oko koje se treba nešto napraviti. Tu je već spomenut problem javne nabave i problem lista lijekova. Ne bi ništa više o tome govorio osim što bi podržavajući akciju, antikorupcijsku akciju vrha naše države, ukazao da na tim područjima i kad su u pitanju liste lijekova i kad je u pitanju javna nabava, bi trebalo u maksimalnoj mogućoj mjeri sužiti prostore svim mogućim zloupotrebama stjecanja koristi različitih oblika ljudi koji sudjeluju u poslovima odobravanja lijekova i u poslovima javne nabave. Konačno mislim da bi trebalo malo više kazati o razvoju farmakoterapijske kulture u Hrvatskoj. Svojedobno je Velika Britanija, mislim da je to radio … [[Govornik se ne razumije.]] radilo jedno istraživanje o kućnim apotekama. Ustanovili su da ljudi u kućnim apotekama imaju otprilike 40% neotpakiranih lijekova. Mislim da je situacija danas u Hrvatskoj otprilike na toj razini. I u tom smislu trebalo bi razvijati kulturu ne znam na koji način, regulirati javno informiranje ljudi i razvijanje farmakoterapijske kulture, jer medikalizacija nekih ljudskih stanja je najlakši pristup. Ja ću tu podsjetiti, neki dan sam sa Petrom Selemom razgovarao o fenomenu Temistokla. I o posttraumatskom stresnom poremećaju u Hrvatskoj. Temistoklo je bio čuveni atenski vojskovođa koji je potukao Perzijance tvrdeći da kad gubite rat na kopnu, da treba ratovanje prebaciti na more. Bio je fantastični govornik, imao je apsolutnu memoriju. Cijeli život je imao jedno opsesiju, ne da može nešto zapamtiti nego da nešto može zaboraviti. A to što je htio zaboraviti je očito to što je sudjelovao u krvavim ratovima i patio je neosporno od posttraumatskog stresnog poremećaja. Atenjani su mu se odužili kao i mi Anti Gotovini tako što su ga protjerali iz Atene i oduzeli mu, konfiscirali svu imovinu. Protjerali ga u Perziju. U staroj dobi je bio još uvijek toliko pametan da je naučio perzijski i podučavao je Perzijance kako razvijati dobrosusjedske odnose. Da je danas živio Demistokle kod nas i da je zalutao kod naših psihijatara oni bi mu nakrcali različite ormariće različitih psihofarmaka i ne bi ga tretirali na adekvatni način. Prema tome mislim kad je u pitanju kultura propisivanja lijekova, odnos prema lijeku pogotovo kad su u pitanju svakodnevni životni problemi pa i posttraumatski problemi od kojih pati većina hrvatskog naroda, a ne samo ratnici mislim da treba koristiti taj poučak o Demistoklu oko kojeg možemo uz kavu Petar Selem i ja razgovarati kako se ne bi dogodila. I još jedna mala stvar to je što se tiče hrvatske farmako, proizvodnog bogatstva ili raznolikosti. Hrvatu su od davnih vremena ili kroz sustav proizvodnje tradicionalnih lijekova ili lijekova u modernom smislu riječi ili različitih imunoloških proizvoda ili Sumameda pridonijeli bitno farmako terapijskom bogatstvu svijeta. I u tom smislu bi možda u posebnom jednom članku trebalo na neki način zaštititi ideju hrvatskog doprinosa proizvodnji lijekova u svijetu kako se taj dio kolektivnog pamćenja ne bi zagubio i kako bi mi sami drugi znali da smo na tom području od različitih tradicionalnih ljekarnika u Dubrovniku ili u Makarskoj ili u Šibeniku, Zadru, u Osijeku ili Zagrebu do moderne proizvodnje lijekova nešto napravili. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Imamo replika nekoliko. Gospodin Stjepan Bačić. Izvolite.
Ja bih se složio sa kolegom Leticom kad je napomenuo važnost ovoga oglašavanja kvazi lijekova odnosno kvazi liječnika i razno raznih nuditelja zdravlja. Naročito preko medija, ovih televizije i tako dalje. Ali i u pisanim medijima i to u svakom slučaju bi trebalo na neki način oštrije sankcionirati jer su to zavaravanje ljudi. Isto tako složio bih se kad je rekao za ove kućne zalihe. Mi kad govorimo o potrošnji lijekova vrti se cifra na godišnjoj razini samo lijekova na recept oko 3 milijarde jel'? A onda se ustanovi da od toga nije potrošeno praktički jedna trećina. I u biti nepotrebna je proskripcija. Mislim da je zato važno da i u ovom zakonu agencija dobiva zadaću koju je do sad radio Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje i Ministarstvo kontrole potrošnje lijekova jer ona ima evidenciju šta je registrirala pa će onda lakše i kontrolirati ne samo lijekove na recept nego i sve one druge koji odu u promet. I na neki način vidite jedan povratni efekt. I zato mislim dobro što i Agencija radi kontrolu po novom zakonu, kontrolu potrošnje. Pitanje pravilnika o cijeni lijekova. To je i kolega Kapraljević rekao. Mi zapravo uvijek ulazimo u problem te javne nabave. Mi smo i zadnji put govorili. Primjedba revizije je da je to bilo izvan zapravo Zakona o javnoj nabavi, ali je pravilnikom u biti postignuta niža cijena. Postignuta, definitivno postignuta niža cijena jer se od svih proizvođača i ponuđača tražilo da spuste ispod referentne cijene dakle za 10%. O tom se sigurno treba ozbiljnije raspravljati jer mi moramo naći model da imamo što jeftinije lijekove, a opet da imamo sve lijekove. Ja mislim da će i ministar u svojem obraćanju taj dio pojasniti. On je vrlo bitan da ne ispadne da kršimo zakon a zapravo [[Upadica: Hvala.]] radimo korist.
Hvala. Odgovor gospodin Slaven Letica. Izvolite.
Naravno da ja nisam želio kriviti ni Ministarstvo ni bilo koga u odnosu na zlouporabe javnog promoviranja opasnih tvari pod firmom lijekova. Ja uopće ne znam kako je to u Hrvatskoj moguće riješiti. Evo neću htjeti, ne želim promovirati ni jednu novinu. Evo u današnjoj novini imate recimo, a to je redovito svaki dan slučaj da imate cijelu stranicu pedofilskih i različitih drugih poziva znači gdje se mala djeca koja imaju mobitele na neki način upućuju na to da zovu, troše ogromne novce i štete obiteljskom i vlastitom zdravlju. U Hrvatskoj nema efikasnog sustava da se prevenira bilo kakav tip takve aktivnosti. Istodobno se pažnja javnosti usmjerava na efemerne probleme za pojedinačne slučajeve. Znači ja sam htio gospodine Bačiću samo skrenuti tu pažnju. Ja nemam sam rješenja kako se na tom području nešto može napraviti.
Hvala. Replika gospođa zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Letica mada je kolega Bačić već se osvrnuo oko kućnih lijekova, pošto ste vi iznosili primjere iz … [[Govornica se ne razumije.]] ja bih isto rekla da je Tison 1768. godine rekao da je tajna očuvanja zdravlja produljenje životnog vijeka ili doživljenje duboke starosti nalazi se u mudro odabranim pravilima života i zdravlja, a ne u lijekovima. Ovdje smo evo i normalno u onim važnim situacijama lijekovi su itekako potrebni pogotovo kada se radi o rijetkim bolestima i lijekovima pa je sigurno za ponovno istaknuti da je u Državnom proračunu ove godine izdvojeno 200 milijuna kuna. Bili smo situacija prošlih godina kada je to bilo u proračunu bolnica onda je bilo mučno da tih lijekova nema i zato je sigurno to dobro rješenje. Kada su u pitanju ove kućne zalihe zaista to trebamo raditi više na informiranju, na informiranju našega pučanstva. I ja sama sam se zatekla u situaciji kada nešto sa reklame vidim i onda kupim, mislim da će mi to pomoći za neko bezazleno stanje i onda kad pročitam sve silne ona upozorenja koja tamo pišu onda taj lijek ostavim neotvoren. Znači na toj kulturi propisivanja i kulturi informiranja svakako da moramo više raditi i danas naši pacijenti ustvari kada dođu po nešto onda ukoliko ne dobiju lijek i ukoliko oni nisu bili kod liječnika i nisu dobili nikakvu korist misle od toga a dapače upravo je svrha onoga da ga dovoljno educiramo i informiramo i da ukoliko ikako može proći bez lijekova da to onda bude tako da drugim metodama nastoji sačuvati i unaprijediti zdravlje. Pa svakako evo podržavamo sve te akcije gdje bi, koje bi bile u smislu boljeg informiranja, educiranja i ustvari poticanja da sami očuvamo svoje i unaprijedimo svoje zdravlje, a lijekove uzimamo onda kada je to samo nužno potrebno. Hvala.
Hvala. Odgovor gospodin Slaven Letica. Izvolite.
Kolegica Lelić je vrlo dobro primijetila jer je svaki dan u praksi da ljudi gledaju uvečer televiziju i sutra se pojavljuju u ordinacijama ne samo da hoće dobiti bilo kakav lijek, nego hoće dobiti konkretan lijek ili nešto što oni doživljavaju kao lijek. I u tom smislu zabrana reklamiranja lijekova je jedan aksiom u svim zemljama koje su u Europskoj uniji. Znači to su vrlo rigorozni sustavi. Što se tiče kućnih apoteka, na tom području bi trebalo provoditi nekakva ad hoc istraživanja. Mislim da Škola narodnog zdravlja jedna institucija koja nije, ona je malo dezorijentirana, ali mogla bi se puno više koristiti i tamo ima i znanja i entuzijazma da se ona koristi kao jedna prosvjetiteljska institucija u odnosu na kulturu, znači upotrebe, pohranjivanja, pa ako hoćete uništavanja lijekova. Jer mi uopće ne znamo šta se s tim lijekovima iz kućnih apoteka događa. One su u pravilu, u pravilu sve otrovne tvari i mogu nanijeti veliku štetu ne samo ljudima i obiteljima nego i prirodnoj sredini.
Hvala. Još jedna replika. Gospodin zastupnik Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zastupnik profesor Letica je u svom izlaganju osvrnuo se i dosta lijepo iznio situaciju u kojoj se nalazimo danas. Ja bih samo rekao kao i moji prethodnici povodom oglašavanja lijekova pa to bilo kroz televizijske kanale, "Zatvoreno", "Otvoreno", "Ručak", "Bez ručka", Život uživo", a i pisani mediji koji se čitaju i naprosto ljudi kada su, se susretnu i rukuju preko svojih ordinarijusa sa opasnom bolešću onda nema stvari gdje oni neće krenuti. Naravno nažalost iskustva to, govorim iz blizine konvencionalna terapija, bez obzira što je naše ministarstvo čak i u ovom zakonu, ali i prije toga sve skupe lijekove koji se poznaju u Europi i na svijetu bi rekao stavilo na listu, osiguralo sredstva, stručni ljudi to propisuju i naprosto oni su, one se naprosto nude se našim ljudima, bolesnicima koji boluju od tih bolesti. Unatoč toga ponovno znam iz blizine da ljudi dolaze upravo tražeći ovo, da li to smeta, ne smeta itd. I jedino što dobivaju odgovore to otprilike ne smeta, kao eto primum nono cere ne škodi, a sve što ne škodi kao može se uzimati. E ali ovdje se radi o velikim drugim stvarima. Ovdje se radi da je to skupo. I drugo, da bolesnik lakše prihvati to nego što mu u bolnici kažu. Onda on praktički gubi jedno vrijeme dragocjeno što može se bolest suzbiti pa se ne treba pretvoriti iz stadija jednog u drugi, veći itd. Prema tom ovdje vidim vrijednost ove vaše priče da zapravo ovo vuče za sobom gotovo i odgovornost. Prema tome, ja bih molio da se dobro ovaj zakon, ovaj zakon je po mom sudu čuli smo već sada vrlo kvalitetan, vrlo dobar i vidite sami iz ovog izlaganja i sada u ovom Saboru da se zaista ...
Hvala.
… o tome radi i da on dođe i svoj svojoj cjelini do naših pacijenata. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor, gospodin zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Kolega Turiću ja koliko vidim recimo pogreške tog tipa ne događaju se u specijaliziranim emisijama Hrvatske televizije, gdje rade ljudi koji o tome nešto znaju, ne znam, Helga Vlahović ili Patricija Levak, nego u emisijama općega tipa. I u tom smislu bi te ljude trebalo educirati. Međutim osnovni problem Hrvatske televizije je danas needuciranost i neotesanost. Neki dan ste gledali emisiju gdje je Mislav Bago gostima kaže: "Sad mi vas je dosta. Dosta. Prekinite." Znači da ima bejzbol palicu još bi počeo tući po gostima. Evo od takvih ljudi vi ne možete očekivati da razumiju o čemu se radi, a to su u pitanju vrlo suptilne stvari.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre. Evo dopustite da se ja isto uključim u raspravu o Konačnom prijedlogu Zakona o lijekovima. Dakle podržavam ovaj Zakon, podržavam članak 1. dakle koji govori o tome, o cilju ovog Zakona da prvenstveno uredi tržište lijekova ovdje u Hrvatskoj. Slažem se dakle sa svima onima koji su govorili da se to tržište mora u Hrvatskoj uskladiti, tj. da ono prvo i prvenstveno mora biti usmjereno ka tome da se poboljša zdravlje naših građana. Nažalost u velikoj mjeri isto tako kao i u svijetu proizvodnja, plasman, promocija lijekova postaje sve više i više veliki biznis i o tome se dakle gubi suština politike lijekova. I sami proizvođači dakle lijekova na svjetskim razinama, na globalnim razinama upozoravaju da industrija lijekova mora preusmjeriti više resursa sa marketinga na istraživanje. Danas gotovo imamo sličnu situaciju da neki lijek prodaje brand, dakle proizvođač ili ime, a ne možda kvaliteta lijeka. Pa tako nam i npr. podaci govore o tome kakvu su perspektive da će globalni prihodi od prodaje lijekova do 2020. biti udvostručeni na tisuću i 300 milijardi dolara. Dakle na globalnoj svjetskoj razini to je ogroman dakle biznis. Razlog velikog rasta prodaje lijekova kako u svom izvješću navodi Međunarodna konzultantska tvrtka "PVC" osim starenja populacije i sve veći broj pretilih osoba, pretilost se opet dakle rješava samo lijekovima ili prvenstveno lijekovima što nije dobro, te skok potražnje na rastućim tržištima, u Brazilu, Kini, Indiji, Indoneziji, Meksiku, Rusiji i Turskoj. To su brzorastuća tržišta, dakle tranzicijska tržišta u kojima je lako dakle razviti i razvijati potrošački mentalitet, dakle ne samo na običnu konfekciju već i što se tiče lijekova. Na tih 7 će spomenutih zemalja do 2020. godine kako piše u tom izvješću otpadati čak 1/5 ukupnih prihoda od prodaje lijekova, što je znatan skok u odnosu na tek 8% koliki je taj udio iznosio 2004. godine. Poziciju drugog ili trećeg najvećeg tržišta lijekova pri tome će najvjerojatnije zauzeti Kina. Takve prognoze i ne čude uzme li se u obzir da je Kina jedno od najbrže rastućih tržišta zapadne medicine koja je lanjske godine ostvarilo 12,3% skok prihoda od prodaje lijekova, odnosno 13,4 milijarde dolara nakon što su prethodne godine rasli 20% itd. Nešto slično dešava se i u Hrvatskoj. S obzirom na količinu nelikvidnosti zdravstva zbog koje dobavljači čekaju isplatu HZZO-a za lijekove i do 360 dana, čini se da prodaja lijekova Hrvatskoj nije posebno profitabilan biznis, no stvarnost je drugačija. Prema podacima Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje u 2005. godini izdano je lijekova na recept u vrijednosti od 2,8 milijardi kuna. No one pak bez recepta, govore posljednje. Posljednje izvješće o prometu gotovih lijeka Agencije za lijekove potrošeno je preko 227 milijuna kuna. Bolnice su istodobno potrošile lijekova u iznosu od 754 milijuna kuna. Zbrojeno to znači daje godišnja potrošnja gotovih lijekova prema izvješćima HZZO-a i ALM-a … [[Ne razumije se.]] oko 3,8 milijardi kuna. No, ukupni promet lijekova farmaceutskih tvrtki u 2005. godini dosegao je 4,7 milijardi kuna što govori o vrlo atraktivnom tržištu za domaće i strane proizvođače. Najviše prodanih lijekova 916 milijuna kuna na hrvatskom tržištu još uvijek ima "Pliva" unatoč svemu onome što smo danas čuli, a slijede "Belupo", "Krka", "Fizer", "Merks" i neke druge tvrtke. Prema podacima Agencije za lijekove Hrvatska je u potrošnji lijekova među europskim rekorderima, jer prema statistikama od tisuću stanovnika preko 650 ih uzima jednu dozu lijeka dnevno. Enormna potrošnja lijekova u kojima dominiraju oni za kardiovaskularni i živčani sustav te za liječenje infekcija uzrokuje ogroman pritisak na državni proračun pa i osim što generira nepodnosive troškove nelikvidnost, pogubna i za zdravlje stanovništva. Naime, nekritično prepisivanje lijekova, primjerice apliciranje penicilina za najbanalniju upalu grla koje u hrvatskim ordinacijama ima dugu tradiciju, uzroka je intenzivno bakterijsku rezistenciju, odnosno neuspjeh velikog spektra masovno primjenjivih antibiotika upozoravaju liječnici. Navodno nigdje u Europi pa ni u svijetu nije tako lako dobiti antibiotik na recept za najbanalniju upalu grla kao što je to u hrvatskim domovima zdravlja. Kada sam govorio o ovom zakonu, mislim da on mora urediti neke stvari koje se pojavljuju u tom sustavu. Na žalost i kod nas se tržište lijekova sve više pretvara u biznis, tako da agresivna tržišna utakmica proizvođača lijekova najuočljivija je u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. Sasvim je naime uobičajeno da u čekaonicama ordinacija liječnika opće prakse pacijenti susreću agente farmaceutskih tvrtki koje lobiraju za prodaju lijekova svojih poslodavaca. Oni potvrđuju to pacijenti, u ordinaciju ulaze bez kucanja, ne čekaju na lijek, liječniku oduzimaju pola sata ili više radnog vremena. Onima u čekaonici ne preostaje drugo nego da strpljivo čekaju završetak promotivne prezentacije nametljivog farmaceutskog zastupnika. Mislimo dakle da i u tom smjeru isto moramo ići da se uvede red. Već sam prije rekao da je sadašnji sustav dosta neuređen, evo prije koji dan isto tako sam upoznat s jednim slučajem. Naime obratio mi se jedan gospodin iz Međimurja, dakle iz Ivanovca. On boluje od karcinoma pluća i Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje odbio je njegov zahtjev za dodjelu lijeka "Xelod" na recept od strane izabranog doktora primarne zdravstvene zaštite dakle i na njegovu preporuku. Jedna kutija tog lijeka u kojem ima 12 tableta stoji 3 tisuće kuna. Dotični gospodin ima mirovinu, živi sa svojom suprugom, ima 2 tisuće i 200 kuna. Zanimljivo je da je taj "Xelod" lijek, isto tako na recept se može prepisati dakle bez uplate za neke druge karcinome, npr. karcinom debelog crijeva ili dojke. Rješenje je gospodin dobio 28.2.2007. godine, odmah nakon toga 7. ožujka 2007. godine napisao je žalbu predmet na rješenje i do današnjeg dana nije dobio nikakav odgovor. Čovjek dakle ima karcinom, do dana današnjeg nije dobio nikakav odgovor. Liječenje, snalazi se na različite načine kako da osigura lijek. E šta je sada tu zanimljivo. Mi smo osigurali jednu donaciju za tog čovjeka. Nekoliko dana iza toga tom čovjeku je došla jedna gospođa sa čini mi se nekoliko kutija tog istog lijeka koje ona nije potrošila, ali na žalost tom opet lijeku je za nekoliko dana istekao rok trajanja tako da se on ne može koristiti. Dakle u tom smjeru moramo provoditi ovaj zakon, da lijekovi budu usmjereni prvenstveno onima najviše kojima treba dakle, pogotovo za teške bolesti karcinome i sl. da budu besplatni za sve i da se uskladi u tome da lijekovi se troše pod liječničkom zaštitom a ne da budu iskorišteni a znamo koja je cijena lijeka i koliko svi skupa odvajamo za lijekove u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo repliku, Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega ja sam isto kao i vi očekivali da će i ovaj zakon riješiti jedan problem, a koji bi rezultirao vašem osnovnom zahtjevu, da lijekovi koji su u Hrvatskoj skupi što je normalno, naročito oni kvalitetniji budu u funkciji bolesnih. Međutim ovaj zakon ne rješava nikako problem kako riješiti zalihe lijekova i zbrinjavanje nepotrebnih lijekova zbog prekida terapije, više ne treba naprosto i u našim kućnim apotekama građani imaju na raspolaganju ogromne količine ja bih to rekao milijarde kuna vrijednosti lijekova koji u datom trenutku postaje ekološki problem, jer jedini je način da se ga on riješi da ga baci u vreću ili koš za smeće i završi na deponiji. Jedna siromašna Švicarska recimo, Švedska, Finska, već godinama imaju sustav i model da pacijenti neiskorištene lijekove vraćaju ili liječniku koji ga je ordinirao, propisao ili ljekarničkoj službi i za to dobivaju markice, vrijednosne markice koje na temelju čega postižu oslobađanje od participacije prilikom druge potrebe lijeka. Ja sam o tome već govorio i ministar je tad klimao također glavom kao i sad i očekivao sam da recimo takav prijedlog bude u ovom Prijedlogu zakona, nema ga. Pa ako nije to preveliki problem za sustav, upravni sustav zdravstva razmislite još jednom stimulirati građane važeće, a neupotrijebljene lijekove vratiti u sustav velika ušteda i ekološka zaštita.
Hvala lijepa. Odgovor, gospodin zastupnik Pavlic. Izvolite.
Evo tako je, slažem se s vama, samo da potkrijepio sam dakle taj potrebu uvođenja brige o lijekovima i konkretnim slučajem gdje se radi o enormno skupom lijeku, a isto tako moramo se zamisliti i ponavljam još jedanput činjenicu da na promet lijekova farmaceutskih tvrtki, da je promet lijekova u 2005. godini dosegao 4,7 milijardi kuna, a veliki dio na žalost tih lijekova je ostao ili neiskorišten ili bačen pa mislim da bi itekako morali voditi računa o tome. Hvala.
Replika, gospodin zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa ja se slažem sa kolegom Pavlicom kad je spominjao ovu pojavu koja nije samo u Hrvatskoj, nego i u svijetu. Farmaceutska industrija i uopće svi koji se bave tim poslom vrše strašnu agresiju normalno na potrošnju. Zadatak je svih nacionalnih zdravstvenih sustava da od toga uzmu onaj dio što je narodu potrebno, ali zapravo ne može se efikasno nitko u svijetu oduprijeti u tom nepotrebnom propisivanju lijekova. U Hrvatskoj je potrošnja lijekova za naše pojmove velika, za naše mogućnosti. Međutim, statistike neke govore da je zapravo potrošnja lijekova po glavi stanovnika u Hrvatskoj spada ispod prosjeka svjetskog i europskog. Što se tiče antibiotika oni su nekad bili problem u Hrvatskoj, bili su na prvom mjestu. Oni su sada na 6. mjestu, na žalost neki drugi psihofarmaci su vodeći što smatram da zapravo nije dobro. A kad ste govorili o ovome da lijek treba biti određen za onoga tko ga stvarno i treba, vi ste naveli jedan pojedinačni primjer, to se uvijek dogodi. Međutim, za to nije kriv sustav. U našim propisima i zakonima je točno definirana skupina lijekova za sve bolesti i određeni su postupnici kako i kojim indikacijama se oni daju. Prema tome, uvijek su moguće neke ovako ja bih rekao pojedinačne nazovimo nepravde, ali lista lijekova, osnovna lista lijekova je široka, svi ju mogu imati, a posebno skupi lijekovi naročito za ove bolesnike sa malignim bolestima je isto opsežna i indikacije maksimalno ja bih rekao i proširene. Da je to tako u ovoj godini lista posebno skupih lijekova već je debelo potrošena, mi smo predvidjeli 200 mijijona, a već sad je potrošeno 118 do današnjeg dana, prema tome bit će itekako problema do kraja godine izvući se sa ovim.
Hvala.
U svakom slučaju treba pooštriti i pojasniti kriterije za lijekove koji su skupi i koji su … [[Govornik se ne razumije.]] dijagnoze i moraju se osigurati.
Hvala lijepa. Odgovor gospodin zastupnik Pavlic. Izvolite.
Evo, to sve što ste vi govorili zapravo govori o potrebi usklađenja i propisa i zakona, ne samo ovog Zakona kako bi se usavršio cijeli ovaj sustav, ali npr. ono pojedinačno što sam govorio radi se o konkretnom lijeku Xelot koji se prema listi dakle koristi za liječenje karcinoma dojke i debelog crijeva. Na preporuku liječnika i konzilija, tj. tima koji su liječili navedenu osobu oni su preporučili lijek Xelot da se koristi i kod individualno kod tog čovjeka jer su smatrali da bi on mogao potpomoći. Na žalost dobio je odbijenicu od Hrvatskog zavoda, uložio je žalbu 7.3.2007. godine, odgovora na te žalbe nema, a bolest se i razvija i dalje. Eto, to sad pitanje sustava. Hvala lijepa.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo javio sam se i u svoje osobno ime jer neke stvari nisam htio spomenuti u ime kluba, a to je u prvom redu pitanje kad doktori prodaju svoju struku farmaceutima za propisivanje lijekova. Ni riječi nema o tome ovdje u zakonu, ni riječi nema da se to pitanje regulira. Mi možemo skrivati i zatvarati oči da se takve stvari ne dešavaju, međutim pojedini lijekovi imaju cijenu od nerca do Mercedesa A klase. Mnogi liječnici prodaju svoju struku, ne mnogi, ispričavam se, ne mnogi, nego neki liječnici prodaju svoju struku, propisuju lijekove samo zbog toga što im netko za to daje novac. Da li ti lijekovi uopće budu korišteni, da li ih netko ikad popije ne znam, ali znam da odu iz ljekarne. O tome nema riječi ovdje ništa, nema načina da se sankcionira farmaceute, znači farmaceutske tvrtke koje na taj način stimuliraju doktore da povećaju potrošnju njihovih lijekova i da uvjetuju koliko lijekova treba propisati da bi se dobila neka protuusluga. To je po meni korupcija i ako se borimo protiv korupcije onda se treba boriti protiv korupcije u svim segmentima pa tako zaustaviti korupciju i ovdje. O tome nema ni riječi. Druga stvar koju bih htio, nisam htio replikama odgovarati, ali bih htio svakako još jednom podcrtati pošto mi ništa niste odgovorili, to je pitanje 3 milijarde i 400 milijuna kuna koje svake godine, a svake godine će toga biti sve više ili isto dajemo za nabavku lijekova koji se nabavljaju bez natječaja, koji se nabavljaju suprotno Zakonu o javnoj nabavi. Kolega Bačić kaže to je regulirano pravilnikom. Ma to ne može biti regulirano pravilnikom. Postoji Zakon o javnoj nabavi kojeg se ili pridržavamo ili ne pridržavamo. Ako se ne pridržavamo ja uvijek mogu sumnjati da je to pitanje korupcije, jer ako se nešto neposredno dogovara vidjeli smo na koji način se stvari sad neposredno dogovaraju, gdje je 5% samo za jednoga, a koliko ih je bilo u lancu. A ako na isti način na 3 milijarde i 400 milijuna idemo sa 5% znate i sami koliki je to novac. Kolega Hebrang je ovdje računao šta se sve može napravit sa tisuću dolara po glavi, koliko se ljudi može izliječiti. A koliki je ovo novac ako se samo tih 5% zaustavi. I još jednu stvar bih htio svakako istaknuti, a to je pitanje kućnih zaliha i ono o čemu je govorio kolega Lesar i kolega Pavlic. I rekao bih da ste vi predvidili jedan članak, članak 70. koji to regulira. Jer regulira na ovaj način. Lijekovi koji nisu više za upotrebu zbrinjavaju se o trošku vlasnika. Znači, nema ni riječi o povratu lijekova, nema ni riječi o ekologiji, jer neki od lijekova kad im istekne rok važenja su otrovi. I bacanje takvih lijekova predstavlja opasnost i za djecu i za sve one koji to nađu. Nema nigdje. Jer ako je to na moju dušu i ako ja to moram zbrinuti ono što imam u kućnoj ljekarni, nema nikakve kontrole šta ću ja s tim napraviti. A da ne govorim da su te kućne ljekarne zbilja velike, mnogi skupljaju lijekove, znamo da postoje hipohondri koji uživaju izmišljati bolesti i skupljati lijekove i prelaziti s terapije na terapiju. I zato bi trebalo na neki način obvezati one koji su lijekove uzeli, ne iskoristili da ih na neki način vrate, a ne da čuvaju u kući i na kraju da ne znaju šta će s njima i da prave, pa ako ih se stimulira, ako možemo stimulirati povrat boca sa 50 lipa, onda možemo stimulirati i povrat lijekova na bilo koji način. Možemo izmisliti nekakav način koji će bit stimulacija građanima da lijekove ne bacaju okolo. Evo, toliko.
Hvala vam lijepa. Imamo tri replike i jedan ispravak. Gospodin Željko Pavlic replika.
Poštovani gospodin zastupnik govorio je o agresivnoj tržišnoj utakmici što sam ja isto također naglasio. Dakle, da su naši liječnici pod stalnim pritiskom različitih agenata koji nameću svoje proizvode kao jedine moguće, dakle u liječenju bolesnika. Vodeće farmaceutske kompanije o svom trošku organiziraju međunarodne kongrese i stručna putovanja za liječnike farmaceute a neki proizvođači nagrađuju ordinacije odnosno liječnike konkretnim poklonima za određeni broj recepata itd. Da li je to sad korupcija, je ili nije dakle na tome bi trebalo odgovoriti? To jest odgovor potražiti u ovom zakonu. Nažalost, on u zakonu nema konkretnih … [[Govornik se ne razumije.]] Ono što piše u Pravilniku o načinu oglašavanja i obavještavanja o lijekovima, tamo se spominje. Dakle taj pravilnik postoji. Stručnim suradnicima farmaceutskih tvrtki dopušteno je isključivo znanstveno utemeljeno promoviranje lijekova, a zabranjeno je poticanje zdravstvenih radnika na propisivanje, nabavu, preporučivanje ili kupnju lijekova, nagrađivanjem u novcu, davanjem darova ili omogućavanje bilo kakve druge imovinske koristi obećanjem neke povlastice ili nagrade. To piše u pravilniku. A mislim da bi bilo to jako dobro napisati i u ovom zakonu jer to bi onda dobilo na težini. Ja mislim onda, sljede ako se to na poštuje i određene sankcije. Mislim da bi se onda situacija u tom smislu poboljšala. Jer što se može desiti? Može se desiti da liječnik propisuje neki lijek koji je manje efikasan, a možda zato što je dobio neki poticaj, jači poticaj sa strane. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor gospodin Kapraljević. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo, kolega Pavlic zahvaljujem vam se na ovom svemu što ste dodali a ujedno ste mi i otvorili mogućnost da pitam ministra. Mi kad smo donosili Nacionalni program borbe protiv korupcije tada je u tom programu definirano da svako područje znači, zdravstvo, pravosuđe svi su trebali donijeti operativne planove. Pa ja vas pitam gospodine ministre, da li ste vi donijeli za svoj segment operativni plan za suzbijanje ovog dijela korupcije o kojoj smo sada govorili? Znači, prodaja struke za određenu vrstu usluge. Protuusluga.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče! Kolega Kapraljević, podsjetili ste me sad na jedan problem o kojem smo u ovom Saboru nedavno raspravljali. Naime, kada smo raspravljali o Izvješću državne revizije ministra zdravstva nije bilo, pa koristim, tad prisutan jer to nije bila ni njegova točka, koristim njegovu prisutnost sada ovdje, i vas da podsjetim. Postupak nabave lijekova prema mišljenju Ureda državne revizije treba se obavljati po Zakonu o javnoj nabavi. I Ministarstvo zdravstva i hrvatski zavod smatraju da oni imaju pravo svojim internim propisima regulirati postupak nabave lijekova. U završnom očitovanju državne revizorice ostala je kod svojeg stava da se treba poštivat Zakon o javnoj nabavi. Ja sam tada u ime kluba predložio da se postigne dogovor odnosno da se propisi koji to područje reguliraju su klase, promjene i da bude potpuno jasno je li to Zakon o javnoj nabavi ili neki drugi propisi, kako ne bi više bili u situaciji da Parlament mora arbitrirati tko je u pravu i po kojem zakonu mora i ministarstvu i HZZO-o kupovat lijekove. Prošlo je otprilike četiri, pet mjeseci i ni jednog prijedloga zakona na tu temu kolega Kapraljević nismo dobili i bojim se da će izvješće Državnog ureda za reviziju iduće godine opet konstatirati da sektor zdravstva ne poštuje Zakon o javnoj nabavi. A ima mogućnost. Ima i vremena da netko predloži usaglašavanje zakona.
Hvala. Odgovor gospodin Kapraljević. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo, tu temu sam otvorio kad sam govorio u ime kluba i uvijek ponavljam tu priču. Radi se o 3 milijarde i 400 milijuna. Državna revizorica gospođa Šima Krasić svaki puta u svakom svom izvješću napiše da su ti lijekovi nabavljeni suprotno Zakonu o javnoj nabavi. Gospodin Hebrang svaki put izađe i kaže to je regulirano pravilnikom i na temelju tog pravilnika se postigne bolja cijena. Pa ako je to tako i ako pretpostavimo da nema nikakvih 5% ili 10% pri nabavci tih 3 milijarde i 400 milijuna kuna, i ako je točno ovo što gospodin Hebrang kaže, pa gospodo ozakonimo takav način. Ali nemojmo da svake godine po nalazu državne revizorice, pod nalazu državne revizije konstatiramo da 3 milijarde i 400 milijuna nije nabavljeno u skladu sa zakonom. Ustvari nije potrošeno u skladu sa zakonom. A svake godine ista priča. Završimo tu priču, uskladimo ili pravilnik pretvorimo u zakon pa regulirajmo to zakonski ili izuzmimo to iz nadzora državne revizije.
Hvala lijepa. Hvala lijepa. Imamo još jednu repliku gospodin Stjepan Bačić. Izvolite.
Da. Opet se zapravo govori o tom pravilniku i ja sam rekao i malo prije da u biti pravilnikom se postiže niža cijena jer se referiramo na susjedne zemlje i od te cijene, srednje cijene još tražimo od veledrogerija 10% dole. Dakle evidentno je da je učinjena korist i ušteda. To sigurno je da to revizija uvijek proglasi da nije u zakonu sa, Zakonom o javnoj nabavi. Međutim to je problem koji sigurno treba malo drugačije gledati i lijekovi nisu nabava cigli, betona i tako dalje gdje je sve jasno, gdje je sve definirano. Mi imamo 2500 vrsta lijekova a Ministarstvo zdravstva je odgovorno da je snabdijevanje lijekova sigurno. Dakle sigurnost snabdijevanja tržišta lijekova dakle naših građana je na prvom mjestu i to tako treba gledati. A što se tiče ovog problema povrata starih lijekova to se naoko čini jako prihvatljivo, dobro. Međutim ima tu jedan drugi problem. Zakon o lijekovima jasno kaže kako se lijekovi trebaju čuvati. Dakle veledrogerije i ljekarne imaju stroge propise u kojim uvjetima čuvaju lijek i onda za njeg garantiraju. Kad je jednom lijek u kućnoj apoteci u ladici i kad je raspakiran on zapravo, više za njeg nitko ne može garantirati da on neće napraviti štetni učinak. Jer nije na adekvatnoj temperaturi čuvan. Prema tome vrlo bi opasno bilo takve lijekova u smislu uštede povlačiti nazad. Oni bi zahtijevali zapravo posebnu provjeru što je i ovaj zakon predvidio da se svaka serija novog lijeka i tako dalje daje na ispitivanje. To bi praktički poskupljivalo cijeli proces i pitanje dal' bi bilo učinkovito jel'? I nije tako jednostavno taj problem riješiti kao što se čini.
Hvala. Obavještavam da je u 10 i 51 proteklo vrijeme za prijavu za raspravu od 10 minuta. Gospodin Kapraljević izvolite odgovor.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa upravo ću ovaj zadnji dio. Znači vi, vi imate ideju da mi preporučimo Švicarcima i recimo Šveđanima i onima koji su to riješili povrat lijekova, nek šta će se zafrkavati s tim kad je bolja varijanta da bacimo, da bacimo kroz prozor ili u smeće ili? Kolega Bačić pa ja mislim ni, isto tako je problem bio, sigurno je bio problem odlučiti da preuzimamo i ambalažu. Da preuzimamo pet ambalažu ili ne znam kak se sve ne zove. Pa smo počeli. I isto tako ovo je problem. Je, sigurno je problem. I znam da predstavlja problem od jednog trenutka odlučiti sad ćemo mi to preuzimati nazad. I otvoreni su, nisu otvoreni, nebitno je. Oni su u kućnoj ljekarni i oni su potencijalna opasnost. A što se tiče pravilnika ja ne mogu, ne mogu vjerovati da vi kažete to je promet nečeg drugog. To nije isto kao cigla i onda moj kolega Marasović kaže: "Ni cigle nisu sve jednake". Točno. Ni lijekovi ni cigle nije to isto. Ali javna nabava postoji Zakon o javnoj nabavi. Javna nabava je javna nabava. A pravilnik nikad nije bio jači od zakona. Osim u ovom slučaju. I gospođa Šima Krasić samo traži da poštujemo zakon. A mi čitavo vrijeme govorimo: "Nećemo poštivati zakon." I vi tvrdite da je to jeftinije. Ma možda je. Ja, možda je, a šta ako nije? Je li ikad raspisan natječaj da bi se vidjelo je li je ili nije? Ja vama trebam vjerovati na riječ. Ne vjerujem. Zato što je masa stvari gdje sam vidio da u dogovorima se uvijek postiže veća cijena, a ne manja cijena.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega je u svom izlaganju rekao da nema povrata lijekova i da se ne vodi računa o ekologiji što nije točno. Što nije točno. Postoji u svakoj ljekarni pa ima ovo značajno mjesto u koje se stavljaju lijekovi koji nisu za uporabu. Postoji pravilnik koji točno regulira na koji način se kasnije zbrinjava takav otpad. To je opasni otpad i, ali istina, nema stimulacije da se to vrati. To je sigurno možda i jedan i moglo biti u razmatranju. Znači samo stimulacija, do sada postoji mjesto odlaganja. Postoji točno postupak zbrinjavanje takvog opasnog otpada i postoji oni koji imaju licencu da se mogu, da mogu znači skupljati takav otpad i kasnije ga spaljivati u točno određenim mjestima. Hvala.
Hvala. Idemo dalje. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Dakle nakon što je noveliran Zakon o lijekovima i medicinskim proizvodima iz 2003. godine a ta novela je bila 2004. godine evo sada raspravljamo i o Konačnom prijedlogu zakona o lijekovima koji ima kao i ovi prethodni temeljni zakon i njegova novela. Temeljni zakonik bi bar trebao imati zaštitu zdravlja ljudi. Prema tome točno je da s ovim prijedlogom zakona želi se odrediti preciznije, žele se odrediti preciznija pravila za ispitivanje, proizvodnju, promet, provjeru kakvoće, klasifikaciju i praćenje nus pojava te oglašavanje i informiranje kako se to uostalom i u ocjeni samog stanja u ovom konačnom prijedlogu i navodi. Kada se donosio novi Zakon o zdravstvenom osiguranju naravno da je bila javnost uznemirena listom A i listom B. Sada se ipak pokazalo da u biti to i nije takav problem niti je izazvalo nekakve poremećaje u funkcioniranju. I to je dobro. Međutim nešto što se sada događa i u ovom trenutku nešto je što u povijesti hrvatskog zdravstva nije bilo zabilježeno. Rokovi plaćanja su sada već produljeni na 270 dana. Država tj. HZZO i bolnice duguju veledrogerijama. Prema tome prijeti opasnost da sve ovo što lijepo želimo stipulirati pa i u, i ovim Konačnim prijedlogom zakona i ranije novim Zakonom o zdravstvenom osiguranju dakle zaštitu zdravlja ljudi, pravo na lijek kao temeljno ljudsko pravo bude dovedeno u pitanje. Ne treba bježati od činjenice da pored ovakvog duga koji imaju bolnice i HZZO da se sustav trenutno umjetno održava. To je nešto što je alarmantno jer i na što, i na takav odgovor ova Vlada je davno već trebala dati odgovor ali nikada nije kasno da se spriječi gotovo sama katastrofa. Dakle ponavljam, 270 dana to je nezapamćeni rok neplaćanja. Bolnice i HZZO duguju 4, ukupno 4 milijarde kuna. Možete zamisliti kolike su kamate na taj iznos. mi bi promptno da spriječimo slom sustava trebali podiči kredit najprije za otplatu tih kamata, a onda počnemo vraćati ovaj dug. Jer dogodit će se nešto što je neminovno. Nastupit će nestašica lijekova. Ne zato što ih nema u proizvodnji, nego zato što nisu plaćeni. Vele drogerije više to vjerojatno neće tolerirati. Za napomenuti je da postoje bolnice, to je vjerojatno ministarstvo i samom gospodinu ministru i poznato, da postoje bolnice čiji dug iznosi, odnosno rok plaćanja nisu platili preko 5 stotina dana. I to je nešto što zabrinjava, to je nešto što dovodi u pitanje funkcioniranje i primjenu ovog zakona. Naši zakonu vrve od mnogobrojnih prava, ali čija realizacija najčešće je upitna. Prema tome to je stvar koja se ne može ignorirati. Ovdje su kolege istaknule problem starih lijekova i zbrinjavanje starih lijekova. To je problem koji je sve manje problem, jer nekada gomilanje lijekova u kućnim apotekama stvar je prošlosti kada su lijekovi gotovo bili besplatni i o tome se nije vodilo računa. Danas nam prijeti suprotna opasnost, nestašica lijekova, a ne nekakve privatne apoteke gdje se, gdje pojedinci i obitelji gomilaju kućnu apoteku. Prije svega jer to zbog njihove ipak skupoće nije moguće. Jednako tako i ovom prigodom želim skrenuti pozornost na jedan veliki problem u Hrvatskoj koji je prije svega ne samo problem žena nego problem i obitelji. U ovim prvim člancima koji govore o općim odredbama oni govore upravo i o tome kakve su vrste lijekova, što pojedini pojmovi lijeka i pojedine izvedenice i sintagme u vezi s lijekom u samom zakonu znače. Međutim gospodine ministre pa neće biti valjda zapamćeni u svom mandatu da ste onemogućili liječenje neplodnosti na jedan najprihvatljiviji način donacijom jajnih stanica i donacijom spreme. Kao što su izvijestili naši mediji te banke su prazne i umjesto da se zakonska praznina nadopuni sa onim što je omogućila medicinska tehnologija, što je omogućila znanost ne znam iz kojih razloga se to uporno odbija učiniti, pogotovo kod činjenica kada je Hrvatska sjetimo se bila 4. u Europi koja je izvela takav zahtjev i mi smo zemlja 4. kažem u Europi koji ima dijete iz epruvete. Naši stručnjaci to mogu učiniti, samo im se treba dati prije svega i materijalne mogućnosti koje su sada usahle na tom planu, ali jednako tako i zakonski okviri kako bi sve moguće zlouporabe jer naravno i svako pravo i dobre nakane mogu se iznevjeriti. Prema tome nužna je i zakonska regulativa. Napominjem da smo mi bili pripremili jedan dobar zakonski prijedlog da je na početku mandata ova Vlada uputila u saborsku proceduru jedan takav zakon čiji nivo kvalitete tog prijedloga nije bio upitan. Međutim on je tajanstveno nestao iz Sabora i evo pred kraj mandata više se nikada nije pojavio. A za to vrijeme i za svo to vrijeme gospodine ministre naše žene troše i obitelji njihove troše velike, velike iznose kako bi taj zahvat i tu, taj način neplodnosti koja je po definiciji bolest, po definiciji Svjetske zdravstvene organizacije i nije moguće da im vi to sprječavate, odnosno da im je to ova vlast onemogućila. Prema tome, evo još ima vremena, jer ako stoji i primjedba da nije na vrijeme to učinjeno treba uočiti, priznati tu pogrešku i taj zakon hitno postiti u proceduru. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike i tri ispravka. Prva je replika gospodina Željka Pavlica. Izvolite.
Poštovana zastupnica je na početku govorila o listi lijekova, govorila o listi A, listi B. Ja mislim da lista lijekova mora biti puno fleksibilnija nego što je ona sada, mora biti puno otvorenija kako bismo mogli pomoći i individualno određenim bolesnicima. U ovom zakonu to je regulirano člankom 89. kojim se samo govori o tome da će Hrvatski zavod donijeti tu listu lijekova koja se usklađuje sukladno posebnom zakonu i da će mjerilo za sastavljanje lijekova na listu iz stavke 1. ovog članka pravilnikom propisati ministar. Mislim da je trebalo to proširiti dakle da se otvori mogućnost da se lista proširi, tj. da se intervenira u pojedinim slučajevima kada je to potrebno. Već sam naveo dakle prije onaj slučaj gospodina iz Ivanovca. On je dobio rješenje. U tom rješenju piše dakle, koji je govorio nadležno liječničko povjerenstvo da prema indikaciji lijek Selot da se koristi za liječenje bolesnica sa lokalnom uznapredovalim ili metastatskim rakom dojke. I drugo, prva linija kemoterapije metastatskog raka debelog crijeva te za navedenu dijagnozu, radi se o karcinomu pluća, dakle osiguranika nije predviđeno propisivanje lijeka na teret Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. U svojoj žalbi bolesnik piše da je vidljivo iz otpusnog pisma Županijske bolnice u Čakovcu, Interne medicine i hematologije da je s obzirom na anamnezu i dijagnozu preporučeno liječenje primjenom lijeka Selot zbog visokog rizika nastavka primjene kemoterapije. Sve bi bilo u redu da si to čovjek može kupiti. A nažalost on si to ne može kupiti jer ima mirovinu od 2 tisuće i 200 kuna. A opet s druge strane njegov liječnički tim koji ga je liječio u bolnici u preporučuje upravo taj lijek. Prema tome mislim da bi u buduće lista morala biti fleksibilnija, a ne da se svi kruto držimo dakle slova propisa i zakona. Hvala.
Hvala. Odgovor gospođa Antičević Marinović. Izvolite.
Kolega Pavlic mislim da ste u pravu. Ja sam govorila generalno o listi A i B. Međutim u praksi zaista na toj jeftinijoj listi da je tako kolokvijalno nazove svaki imalo skuplji lijek izaziva tako dugotrajnu proceduru što posebno vi naglašavate da gotovo možemo reći da je takav lijek onda i neadekvatan. Jer lijek i najbolji lijek kad kasno stigne nije nikakav lijek. To vam je nešto isto slično kao i pravda, koja kasno stigne je najveća nepravda. Tako i lijekovi koje ne omogućava, odnosno koje sustav ne čini mogućim i pristupnim upravo onda kada je potreban. Prema tome evo i dugotrajno čekanje koje iziskuje komplicirana procedura koda svakog imalo skupljeg lijeka u biti je građaninu nepristupačno jer moga čekati dugo. Prema tome evo i ovo je prilika da se izvide ti načini, da ne može cijena lijeka ako se već nalazi na toj listi pristupačnosti da bude opravdanje za dugotrajnost postupka. Meni je jasno da HZZO čuva svoje fondove, ali prije svega ne mora pokazivati izvjesno nepovjerenje prema bolesnim građanima, dapače.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegice ukazali ste na još jedno moguće mjesto korupcije, a to je pitanje plaćanja. Čim država ne plaća na vrijeme i kad može birati kom će platiti, kome neće platiti, kome će izmiriti obveze, kome neće i kada će to napraviti u toj situaciji u svakom slučaju neki postaju ovisni o državni, a i onda postoji mogućnosti da se to rješava mitom da bi došao prije na mjesto da se njemu izmire dugovi, a onda nije samo to problem nego na taj način malim propadaju a veći postaju još veći i to je dobro pitanje što ste to pokrenuli i pitanje kašnjenja od 270 dana u svakom slučaju kod sitnih ne govorim o vrhu, govorimo o onima koji se nalaze u drugom redu ili u trećem redu koji u svakom slučaju nekakvim intervencijama, sjetimo se nekih vozača, mogu pogodovati da se isplata napravi na vrijeme. A ujedno što se tiče onog pitanja javne nabave sa kolegom Bačićem sam dosta o tome već raspravljao u replikama, ali evo čekam gospodina ministra da izađe i da kaže nešto po pitanju toga. Ali pošto vidim da nema namjeru se očitovati onda bih ga zamolio da ode u, da naredi svojim službama da mu izvade prvo čitanje zakona kojeg smo mi jučer raspravljali, tj. Zakon o javnoj nabavi, P.Z.E. 694 i da pokuša tamo u taj zakon ugraditi da se lijekovi izuzmu iz tog zakona jer ne bih želio da se to nastavi regulirati pravilnikom nego da se to riješi sa zakonom da ne moramo svake godine slušati da je nabava lijekova napravljena suprotno zakonu.
Ministar se ima namjeru osvrnuti kasnije zaključno. Odgovor, gospođa zastupnica Antičević Marinović.
Pa da, mislim da u svojoj raspravi kada sam istakla ovo pitanje dugotrajnosti neplaćanja i taj rok od 270 dana koji do sada nije bio zabilježen i ponavljam neke bolnice taj rok plaćanja produljile su i na 500 dana što je alarmantno stanje i to pokazuje u biti da se sustav umjetno održava i da može biti slomljen svakog trenutka i da je onda ugroženo temeljno pravo iz ovog zakona. Čemu donosimo zakone ako vidimo ovamo da nismo postigli, odnosno osigurali redovito funkcioniranje sustava a to je redovito plaćanje. Neredovito plaćanje dakle osim ugroze prava građanina na lijek kojem se jamči i želi osigurati ovim pravom, ovim zakonom, bit će dovedeno u pitanje. To je jedna razina problema koja je najveća i najopasnija i najpogibeljnija za sigurnost naših građana, pravo na njegovu zdravstvenu zaštitu, tj. pravo na lijek, pravo na zdravlje i da mu to država u okvirima svojih mogućnosti omogući. A s druge strane posebno ovo što apostrofirate, dakle neredovito plaćanje. Ne samo što će to skupo koštati državu nego nus pojave takvog neredovitog plaćanja su velike kako u zdravstvu tako u građevinarstvu i s pravom apostrofirate ovaj problem. Dakle kada država velikom broju svojih vjerovnika, ima veliki broj vjerovnika, onda ona, onda se stvara dakle kod građanina i uvjerenje čak i da tomu nije tako da ona preferira jednog ili drugog vjerovnika. Prema tome u svim analizama i u svim osnovama europskih zemalja pa i svjetskih u borbi protiv korupcije jeste upravo ovo, onemogućiti da države i da vlast redovito ispunjavaju svoje obveze kako bi se isključila potencijalna i najveća mogućnost koruptivnog djelovanja, tj. ovome ću platiti, ovome neću. Čak kažem i da tomu nije tako, to izaziva sumnju i skepsu kod ljudi.
Ispravci netočnih navoda. Poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa. Izjava da nikada se nije desilo plaćanje lijekova i preko 200 dana nije točno. Kolegice za vrijeme vaše vlasti bilo je plaćanje preko 300 dana. Nastupiti će nestašica lijekova. Nikada nije nastupila nestašica lijekova niti će nastupiti. I neistina je da je građanima nepristupačan lijek. Za vrijeme vaše vlasti nrp. lijek za hepatitis C je bio nepristupačan, za vrijeme je pristupačan i ne plaćaju ga.
Drugi ispravak poštovana zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegica je iznijela niz netočnih navoda i kada naši gledatelji ovo i naši pacijenti slušaju onda misle da stvarno slijedi nam smak svijeta. Rekla je da sustav se umjetno održava, da prijeti slom sustava, da prijeti nestašica lijekova što apsolutno nije točno. Što apsolutno nije točno. Sustav primjereno funkcionira čak stabilnije nego što je funkcionirao i nikakva nestašica i slom ne prijeti. Ja bih rekla da se ovdje radi o financijskoj disciplini i to tako treba i da bude. A znamo, ja sam bila ravnatelj i za vrijeme prošlog mandata i znam da su se mnogi računi i da je bilo isto tako dugi periodi plaćanja, ali plaćali su se cesijama, plaćali su se kreditima što se onda i sada odražava. No ja vjerujem da će Vlada pronaći načina da bez dodatnih zaduživanja pronađe sredstva da bi se ovi rokovi smanjili. Ali isto bi tako se osvrnula da za bolnički sustav …
Hvala lijepa. Treći ispravak, poštovani zastupnik Stjepan Bačić.
Hvala lijepo. Pa kolegica je zapravo cijelo vrijeme netočno govorila, jer uopće nije raspravljala o ovom zakonu nego je govorila o nekim drugim stvarima, a ove netočnosti su već prethodnici moji ispravili. Prema tome rokovi plaćanja nisu ti koji ugrožavaju sustav jer rokovi plaćanja od godinu dana postoje i u zemljama Europske unije. Prema tome nije to bitno. I iznijela je još jednu netočnost, pobrkala je ukupno obaveze sa dospjelima, dakle dospjele obaveze su milijardu i 600 a ne 4 milijarde kako je gospođa rekla.
Završni osvrt, ministar Neven Ljubičić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Naravno puno je danas toga izrečeno. Ja ću se osvrnuti na možda one najbitnije stvari o kojima smo, pa možda i najviše zapravo razgovarali. Dozvolite mi na samom početku da kažem da Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo je dao svoj amandman. Ja uistinu prihvaćam, mislim da je odlična. Dozvolite mi na samom početku da kažem da Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo je dao svoj amandman. Ja uistinu prihvaćam, mislim da je odličan amandman. Isto tako klub Hrvatske demokratske zajednice je dao zapravo nekoliko vrlo kvalitetnih prijedloga i oni će biti definitivno ugrađeni u zakon. Dozvolite mi da se naravno osvrnem na ono što je nekoliko puta ovdje i rečeno, a to je vezano za lijekove i za povrat lijekova. Dame i gospodo kada se lijek otvori, kada se kutijica otvori to je medicinski otpad. Medicinski otpad riješen je Zakonom o otpadu, Pravilnikom o medicinskom otpadu, a kada kutijica nije otvorena, pa tko će vraćati neotvorenu kutiju, pa će opet otići u ljekarnu pa taj isti lijek. To su smiješne stvari i mislim da o tome ne trebamo uopće niti raspravljati. Ovi primjeri koje pojedini saborski zastupnici, a reći ću jasno neinformirano navode su primjeri upravo zavezani za medicinski otpad, jer kada se kutijica otvori, kada se primjerice dvije, dati ću jedan primjer. Lijek antibiotik unutar svoje bočice ima 15 kapsula. Dvije bočice 30 kapsula, antibiotik se uzima 6 dana. Prosječna doza dva puta dvije, šest puta četiri, 24. Dakle ostalo je lijeka u suvišku. Taj lijek se tretira kao medicinski otpad. Ono što rade te zemlje je da pozivaju građane da vrate te lijekove natrag kako bi se lijekovi kvalitetno zbrinuli kao otpad, kao medicinski otpad, kao lijekovi, a ne da idu tamo u komunalni otpad i to je ono što zapravo te zemlje rade. Nećemo otići u dućan kupiti bombonjeru, pojesti pola, a potom vratiti u dućan pojedinačno bombone iz bombonjere. Pa dozvolit ćete da je to jedan nonsens koji definitivno ne postoji ništa, a moja poruka tim zastupnicima da odu na lice mjera sa konačno izađu u svijet i da to i vide. Druga stvar koju bih htio reći vezano je dakako uz javnu nabavu. Postavljeno je čitav niz pitanja vezanih za javnu nabavu, a ja ću reći vrlo jasno, mi javnu nabavu za lijekove i provodimo, ali kada bi provodili klasičan princip javne nabave gospodo saborski zastupnici, onda bi se upravo farmaceutska industrija dogovarala oko cijene, a kad se oni dogovaraju oko cijeni tada hrvatski porezni obveznici i oni svi koji izdvajaju i doprinose to uvelike plaćaju, a mi ne želimo dogovorne odnose, nego želimo ugovorne odnose. Dakle, ono što je verificirano i upravo što zatvara put korupciji i zato smo donijeli pravilnik po kojem smo rekli cijena lijekova u Hrvatskoj formirat će se na taj način da ćemo uzeti 3 zemlje u Europi koje imaju najniže cijene lijekova. Za originalni lijek u Hrvatskoj u odnosu na te 3 zemlje cijena će biti 10% niža, a za generički istovrsni lijek bit će 35% niža. Zašto? Zato što želimo imati danas lijekove za sve građane u Hrvatskoj, želimo imati bez defekture, želimo imati široku listu lijekova, a naravno financijski nismo bogati. S takvim načinom uspjeli smo sniziti cijene lijekova za 40%. Da li su to mogli napraviti i drugi? Mogli su, ali nisu. Zašto? Ostavljam vama da si pokušate to odgovoriti. Možda su imali pojedinačne interese. Druga stvar, kada tako spuštamo cijenu naravno da radimo javnu nabavu, mi svake godine raspisujemo natječaj gdje se oni javljaju na taj natječaj, ali sa već prethodno formiranom cijenom. Tada ih razvrstavamo u dvije liste. Oni koji su najjeftiniji idu na osnovnu listu, a oni koji su skuplji, a imali su prigodu biti najjeftiniji idu na dopunsku listu. Prema tome, referiramo se naravno na cijenu, a što je to nego Zakon o javnoj nabavi. Drugu stvar koju bih isto tako htio reći i tu se slažem, imali smo jedan nedostatak, a to je što ovo što smo radili dakle sa cijenom, najnižu cijenu koju smo stavljali na osnovnu listu da nismo to rekli u još jednom podzakonskom aktu. Pa to upravo piše u ovom Zakonu, a to je pravilnik o mjerilima za uvrštavanje na osnovnu, odnosno dopunsku listu. I još nešto, zamislite kada bi išli, dakle pustimo sada slobodno formiranje cijena od strane farmaceutske industrije. Zamislite kada bi za svaki lijek u Hrvatskoj, a ovoga trenutka imamo više od 3 tisuće preparata, za svaki taj lijek mi moramo provoditi javnu nabavu. I negdje primjerice nemamo 2. Javna nabava se poništava, idemo u izravno ugovaranje sa objavom, jer je to postupak. Dakle, mi do kraja godine ne bi mogli izlicitirati pola liste lijekova i upravo stoga, a želeći poštivati Zakon o javnoj nabavi imamo ovakav princip koji funkcionira i pokazuje jako dobre rezultate. A zašto kažem da pokazuje jako dobre rezultate? Pokazat ću vam zorno tablicu, a ne bi htio politizirati, ali moram nešto reći jer naprosto se osjećam prozvan danas. Pogledajmo potrošnju lijekova i to nekoliko godina unatrag. Uzmimo 2002., 2003., 2004., 2005. i 2006. Dakle, zadnjih 5 godina. 2002. godine sveukupna potrošnja, a govorimo tamo gdje je najveća, a to su lijekovi na recept. Bila je 2 milijarde i 170 milijuna kuna. U 2003. godini ta potrošnja raste za 25%, za 25%. Podsjećam vas, a reći ću lijekove Glivek, Maptera, Lantus, Betainteferon, Pegiliraniteferon, ni jednog toga lijeka u Hrvatskoj za naše građane nije bilo, a 25% porasta. Što je to? Pojedinci? Jesu to pojedinci koji su možda unutra nešto stvarali? Možda jesu. Prisjetimo se nalaza revizije iz 2003. godine koji je bio katastrofalan. Idemo dalje. Taj trend porasta uspjeli smo suzbiti. 2004. godine uspijevamo koliko toliko kontrolirati, porast je 10,9%, zaokružimo 11%. U 2005. godini porast je 4,19%. A šta u 2006. godini. Porast za 3,85%, ali i s time smo bili nezadovoljni. Zašto? Jer nisam mogao osigurati lijekove. Danas smo govorili o listi za one jako rijetke, a teške bolesti. To su strašno skupi lijekovi. Nisu ih naša djeca dobivala, nisu i to i saborski zastupnici, mnogi od vas su mi došli, dakle sa udrugama, sa roditeljima te djece. Pa sjetite se udruge "Sanus" 2003. godine kada su majke na splitskoj rivi plakale, tražeći samo jedan lijek Mapteru za djecu sa leukemijom. Pa dosta je bilo toga. Nemojmo politizirati stvari. Prepustimo da struka konačno vodi. Da doktori liječe bolesnike, a ne da se umiješamo unutra sa nekakvim sitnim političkim konotacijama. Još nešto. Što smo napravili i drago mi je da sam čuo potporu i oporbenih saborskih zastupnika i hvala vam. To znači da uistinu idemo prema onome što želimo, konsenzusu. Punom konsenzusu za nešto što je dobro, a to je potporu dviju lista lijekova. Evo podaci. U prvih pet mjeseci ove godine sve ukupna potrošnja na lijekove, za recept iznosi milijardu i 195 milijuna kuna. U prvih pet mjeseci prošle godine ona je bila veća za 70 milijuna kuna. Dakle, mi smo uspjeli da smanjimo financijski gledano izdatke za lijekove na recept. Pa normalno da potrošnja ide gore. Pa ne liječe se ljudi ni viskom niti ne znam nečim drugim. Liječe se lijekovima. Danas imamo puno korisnih lijekova. Odličnih lijekova. Pojedine bolesti više se ne liječe sa jednim lijekom kao pred 20 godina. Bolest visokog tlaka se danas liječi najmanje sa dva, tri lijekova koji imaju različite zahvatne točke. I normalno da broj kutijica ide i raste. Ali nama je cilj da se možemo financijski uklopiti. Primjer. U prosjek, mjesečni prosjek u 2007. godini, dakle izdaci financijski unutar jednog mjeseca za ovu godinu u odnosu na prošlu godinu su 8,55 manji. Pa to ne pamtimo da se desilo. I to je učinak dvije liste lijekova. Po prvi puta financijski konsolidiramo situaciju a to je ono kada smo nastupili što smo i rekli. Financijski konsolidirati, napraviti sustav učinkovitijim i kvalitetnijim i omogućiti mu da se dalje slobodno razvija. O tome danas ne svjedočimo samo mi. O tome svjedoči i međunarodna zajednica koja je evo, nedavno u sustavu konkurentnosti proglasila zdravstvo i osnovno školstvo kao dva najkonkurentnija sustava u Hrvatskoj. Ono što bi se još htio osvrnuti a dozvolit ćete mi, nekoliko stvari koje su možda ostale otvorenim. Ali prije toga htio bi zahvaliti zastupniku Letici što je uistinu rekao jedan izuzetno značajan podatak. Podatak da je dakle bivša Vlada prodala strateški paket dionica "Plive". I meni je jako žao i čuo sam tu mnoge koji su raspravljali o tome, da im je žao. I meni je žao toga. Zašto? Ne samo možda da smo i sentimentalno vezani na "Plivu" kao jednog našeg starog proizvođača, nego uistinu mislim zapravo da bi u tom smislu bilo dobro da zapravo i "Plivu" danas imamo koliko-toliko kao najvećeg zapravo proizvođača u Hrvatskoj pod određenom kontrolom. Ono o čemu smo tu još raspravljali jako je pojam tradicionalnog biljnog lijeka. Ja bi ovdje rekao nekoliko samo riječi o tome. Mi ga prvi puta sada uopće uvodimo i definiramo. Ti tradicionalni biljni lijekovi podliježu isto tako provjeri kakvoće. Ali jedna od najbitnijih stvari da bi se on mogao registrirati je upravo da ima tzv. kronični test neškodljivosti. Što to znači? To znači kada se ti preparati dugotrajno uzimaju da ne škode. I oni isto tako idu u sustav provjere kakvoće, isto tako zadovoljavaju čitav niz standarda koji postoje. Naravno razlika između tih preparata i preparata koje u užem smislu riječi zovemo lijekovi je praktično velika. I ono što mi dakle danas apsolutno dopuštamo da se tradicionalni biljni lijekovi, takvi preparati praktično koji imaju dakle male doze određene supstance, koji imaju test neškodljivosti da se kao takvi mogu i reklamirati. Ali kao što ste vidjeli uvijek sa onom značajnom fusnotom a to je prema preporuci liječnika, ordinariusa ili ljekarnika. I to je dakle sustav koji praktično želimo razvijati dalje. Ono što bih htio još samo na kraju naglasiti i reći, a to je da je bilo govora i o alternativnoj medicini ovdje. Želim jasno kazati da tu alternativnu medicinu trebamo odvojiti od tradicionalne. Akupunktura kao metoda je tradicionalna metoda, danas prihvaćena svugdje u svijetu. Ali alternativni pristup danas je suvremenoj medicini neprihvatljiv I to su dvije stvari koje moramo razgraničiti. To su dvije stvari koje moramo u cijelosti razlučiti. A mi kao što smo imali dovoljno snage evo, napraviti sve ovo skupa, tako ćemo vjerujte imati i dovoljno snage donijeti i Zakon o alternativnoj odnosno tradicionalnom medicini. Hvala. [[Pljesak.]]
Hvala. Ispravci netočnih navoda. Poštovani zastupnik Željko Pavlic.
Pa, gospodin ministar je rekao da smo mi saborski zastupnici koji smo sudjelovali u raspravi neinformirani. I to je rekao jednim neprihvatljivim, podcjenjivačkim tonom za nas. Iz samih rasprava je bilo vidljivo da smo itekako informirani i da znamo što i kako se dešava u cijelom tom sustavu. Također je bilo rečeno tome da bi mi trebali otići dolje, dakle bazu, da se upoznamo sa situacijom kakva je. Što se mene tiče, ja sam moj konkretan slučaj upoznao tako da sam posjetio dotičnog bolesnika, on me upoznao sa svojim problemom, ja sam to iskoristio dakle da vas upoznam s nekim stvarima koje moramo unaprijediti. Nadam se da će se to u budućnosti i desiti.
Drugi ispravak poštovani zastupnik Antun Kapraljević.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa, ispravio bi isti navod. Gospodin ministar kaže da smo neinformirani. Gospođa Šima Krasić nas svake godine informira da javna nabava lijekova ili nabava lijekova, da se radi suprotno Zakonu o javnoj nabavi. Također ste konstatirali da je nabavka lijekova po pravilniku kako se nabavljaju sada zakonita. Nije. Ispravite da bude zakonita.
Treći ispravak poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Pa, poštovani gospodine predsjedniče, ministrovi hvalospjevi o stanju u hrvatskome zdravstvu bi ispravio izjavom gospođe Hilari Clinton koja je rekla, govoreći o stanju u zdravstvu u Sjedinjenim Američkim Državama da je lošije nego što je stanje u Hrvatskoj i Albaniji.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda. Konačni prijedlog zakona o lijekovima. Amandmane su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Državni tajnik Ante Golem. Idemo na amandmane, na amandman Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo.
Gospodine predsjedniče prihvaća se.
Amandman prihvaćen. Postaje sastavni dio zakona. Amandmani Odbora za zakonodavstvo. Znači amandman 1.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 2.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 3.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 4.?
Prihvaća se.
Postaje dio Zakona, sastavni. 5.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 6.?
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. 7.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 8.?
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona postaje. 9.?
Prihvaća se.
Isto. 10.?
Prihvaća se.
Isto. 11.?
Prihvaća se.
Isto. 12.?
12. amandman Vlada ne može prihvatiti.
Povlačim.
Povučen. 13.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 14.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 15.?
Prihvaća se.
Sastavni dio. 16.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio. 17.?
Prihvaća se.
Isto. 18.?
Prihvaća se.
Sastavni dio. 19.?
Prihvaća se.
Isto. 21.?
Prihvaća se.
22.?
22. Vlada ne može prihvatiti.
Povlačim.
Povučen 22. amandman. 23.?
Prihvaća se.
Sastavni dio Zakona. Hvala. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 83 za i jednim suzdržanim, 3 protiv donesen Zakon o lijekovima zajedno sa, u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sukladno prijedlogu Odbora za zakonodavstvo dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ovlašćuje se stručna služba Hrvatskog sabora da obavi redakciju teksta ovog Zakona prije njegove objave u Narodnim novinama. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 79 za, 7 suzdržanih donesen predloženi zaključak. Idemo na sljedeću točku - Prijedlog Nacionalnoga programa mjera za uvođenje obveznoga srednjoškolskoga obrazovanja Predlagatelj, a to je Vlada Republike Hrvatske. Kod donošenja Nacionalnog programa primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnosi na drugo čitanje zakona. Ministar znanosti, obrazovanja i športa Dragan Primorac će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovane zastupnice i zastupnici. Dozvolite mi u predviđenom vremenskom periodu reći vam o par riječi o ovom projektu koji je uistinu jedan možda od najvažnijih projekata koji se dogodio u Hrvatskoj uz pitanje obrazovanja. Naravno da donošenje jednog strateškog projekta gdje Hrvatska kao društvo utemeljeno na znanju treba postati realnost je proces i ono zahtijeva niz i kulturoloških, socioloških, stručnih i financijskih potpora i mi smo u donošenju ovog strateškog dokumenta naravno uključili struku u cijelosti. I to je Institut za društvene znanosti i Institut za javne financije koji su napravili jednu cjelovitu analizu na otprilike 550 stranica i koji su prikazali stvarno stanje hrvatskog školstva odnosno one mjere koje su nužne da se hrvatsko školstvo kao takvo promijeni. Međutim isto tako je važno ovdje istaknuti par ključnih momenata koji se tiču hrvatskog školstva. Za donijeti strateški cilj da hrvatski obrazovni sustav postane do 2010. godine najkonkurentniji je naravno trebalo ustrojiti i dozvolite mi cijeli sustav sukladno onim tendencijama koje Europska unija želi i to je bio jedan od razloga zbog čega je Hrvatska upravo zatvorila dva prva poglavlja. To je obrazovanje, kultura i znanost, tehnologija. Ali isto tako trebalo je napraviti jednu cijelu infrastrukturu. Ja ću vam samo ukratko reći zašto je ovaj cijeli proces uzeo gotovo tri godine. On je trebao dopuniti dva ključna momenta. Jedan je infrastruktura, drugo su kadrovi i onaj treći koji uvijek postoji kao softver a to je cijela vertikala obrazovanja u novom kontekstu reformi ili promjena. Od početka mandata mi smo ustrojili nekoliko ključnih agencija. Agencija koje su važne kako bi cijela vertikala obrazovanja mogla funkcionirati. Ja bih istaknuo jednu vrlo važnu agenciju. To je Agencija za strukovno obrazovanje. Istaknuo bih restrukturiranje, novo zapošljavanje u Agenciji za odgoj i obrazovanje. Osnivanje agencije za obrazovanje odraslih ali i pokretanje Nacionalnog centra za vanjsko vrednovanje obrazovanja. Ključnog tijela koje zapravo govori tko je tko u hrvatskom obrazovanju. Naravno tu je trebalo postaviti na noge i Vijeće za curriculum, Vijeće za pedagoški standard koje bi trebalo u devetom mjesecu doći sa konačnim dokumentom. I naravno tu je negdje oko 15-tak različitih povjerenstava koje su radile na ovom cijelom sustavu. Do današnjeg dana kako bi ovaj projekt postao realnost trebalo je raditi i napraviti određena zapošljavanja. Zapošljavanja u cijeloj vertikali obrazovanja koja se indirektno i direktno tiču sustava srednješkolskog obrazovanja. Samo u srednjem, srednješkolskom sustavu nakon ove famozne vladine Uredbe o zabrani zapošljavanja smo zaposlili gotovo 800 osoba i na taj način smo stvorili uvjete da uz novih 156 zapošljavanja što je negdje financijski oko 6,2 milijuna kuna dostatno da prve godine možemo krenuti s ovim projektom. Međutim ja bih ovdje istaknuo i one ključne elemente koji se tiču i povećanja proračuna sa rebalansom. Govorimo o nevjerojatnom povećanju proračuna od blizu 3 milijarde u zadnje 3 i pol godine mandata ove Vlade što je nezabilježeno ako se pogleda zadnjih 28 godina. Moramo istaknuti i da je od početka mandata ove Vlade izgrađeno ili dograđeno 253 školska objekta, a da je u Proračunu kroz EIB kredit Svjetske banke i državni proračun osigurani novci za novih 260 objekata. Dakle da bi došli do startne pozicije da Hrvatska nadoknadi svih 50 godina rupa u obrazovanju izgradili smo 500 objekata da bi samo ukinuli tu sramotnu treću smjenu. A da ne govorim o drugim problemima obrazovanja koje smo imali na početku mandata. Jedan od njih je milijardu 200 milijuna kuna duga i gotovo 40 tisuća tužbi što je potpuna blokada sustava, financijska ako hoćete i pravosudna. Ovaj program ima svoju posebnu vrijednost jer i nosi nešto novo kao novi hrvatski brend. Dozvolite mi reći da je svega nekoliko država koje su krenule u ovom smjeru, mi smo si dali truda proanalizirali azijske države, europske države naravno s europskom tradicijom ali i Sjedinjene Američke Države, Izrael i Indiju. Hrvatska danas u ovom trenutku nadam se da više nikada neće koristiti onaj popis iz 2001. godine, sramotan popis koji je zapravo jako bio deklaratoran i koji je bio zabrinjavajući. Meni osobno kao sveučilišnom nastavniku je neprihvatljiv i nadam se da on ulazi u povijest nakon svih ovih mjera koje smo uveli. A on kaže sljedeće: 2001. godina, milijun i 500 tisuća ljudi u Republici Hrvatskoj bez stečene kvalifikacije i milijun i 700 tisuća ljudi sa samo završenom srednjom školom. I postavlja se pitanje tko može Hrvatsku voditi u društvo znanja? Nakon osnivanja 5 veleučilišta, jednog sveučilišta, ulaganja, povećanje proračuna za 48% u visoko obrazovanje, povećanje broja studenata, snizavanja … [[Govornik se ne razumije.]] ovaj broj će u naredne dvije godine biti bitno popravljen u korist onih koji završavaju visoko obrazovanje i srednješkolsko obrazovanje. Dakle milijun i 500 tisuća Hrvata građana Republike Hrvatske u ovom trenutku je bez kvalifikacije. Znači oni su apsolutno nekonkurentni na europskom tržištu rada. I to je pitanje mudrosti kuda Hrvatska država ide? Ako se netko može odreći milijun i 500 tisuća građana onda je to ozbiljan problem i za politiku i za sve nas. Ja stoga ovu priliku koristim opet istaknuti ono što hrvatska Vlada stalno ističe. I Bogu hvala uz veliki konsenzus svih nas, a to je "Svi u škole". Obrazovanje za sve. I Hrvatska jednostavno kao država sa 4,6 milijuna ljudi nema šanse na opstanak ako neće mobilizirati sve svoje resurse i to vidite kroz našu, našu jednu cijelu politiku koja opet kažem doživljava cijeli konsenzus u hrvatskom društvu. Dozvolite mi i samo par podataka koji su vrlo učinkoviti, koji vrlo jezgrovito govore jer kao znanstvenik želim govoriti brojevima koji su ja bih rekao puno upečatljiviji. Ako napravite analizu 2003., 2004. godine i pogledate generaciju rođenih 1986., 1987. i 1988. dođete do podatka da 15,62% nije započelo ili nije završilo srednju školu u redovitom sustavu. Dragi prijatelji mi govorimo o broju 9 tisuća i 200 osoba godišnje. To je poražavajući podatak. Ali isto tako vrlo je jasno ukalkulirajući demokratske pokazatelje u narednih 10 godina Hrvatska će ostati bez 80 tisuća učenika koji će završiti srednju školu i koji nikada neće dobiti šansu za upisati sveučilište. Opet se postavlja pitanje pa čemu onda ove investicije koje su pokrenute ranije, prije nas i koji sada sa nama idu sa gotovo milijardu i 700 milijuna kuna izgradnje svih hrvatskih sveučilišta. Ako imate blokadu u srednješkolskom obrazovanju. Ja vam moram reći onaj podatak tijekom mog posjeta Americi da mi je, kolege iz Amerike su rekli da je to ogroman poražavajući podatak za jednu veliku Ameriku. Sa 350 milijuna ljudi, a ne za malu Hrvatsku. S druge strane vrlo jasno smo govorili o podatku o 16 tisuća i 160 nezaposlenih osoba u dobi od 15 do 19 godina. Naravno u ovoj populaciji su oni koji imaju nezavršenu srednju školu, dijelom završeni srednju školu ali imaju i završenu srednju školu. I naravno da se postavlja pitanje što oni rade na birou. Ili su trebali biti u srednjoj školi ili su trebali stjecati kvalifikaciju kroz trogodišnje obrazovanje ili su trebali biti na fakultetu. To je njihovo mjestu gdje su oni trebali biti ako od Hrvatske želimo napraviti ono što je jedina šansa da Hrvatska na ovim prostorima ostane. Dozvolite mi reći samo par podataka za par županija, opet brojevi su jako važni. Državni tajnik, moja pomoćnica su napravili analizu sa Ivom Pilarom i sa Institutom za javne financije i utvrdili samo za dvije županije, za Međimursku županiju, Sisačko-moslavačku. Prva županija je imala 5 tisuća i 175 učenika koji je završilo 8. razred, a samo 4 tisuće i 136 koji su upisali prvi razred srednje škole. To je pad odmah na početku od 20% i on slijedi otprilike još dodatnih 10% oni koji neće završiti. To je 30%. Brojčano jasno. Sisačko-moslavačka 7 tisuća i 291 i ona isto tako ima pad negdje otprilike oko 18%. Ja ću vam reći jedan primjer, jer često sam na terenu, primjer Kistanja. Primjer Kistanja gdje zapravo posumnjate u sve one vrednote koje ističe hrvatski Ustav glede obrazovanja i to je moja posebna misija kao ministra ukazivati na probleme hrvatskog Ustava. Da li je jednako pravo za obrazovanje sve u Republici Hrvatskoj? Ja tvrdim da ne. Iako je istaknuto vrlo jednako, vrlo da je jednako dostupno srednješkolsko obrazovanje za sve. A poslušajte ove podatke iz Kistanja. 1/3 mladih iz Kistanja nikada ne upiše srednju školu. Težak problem sa prijevozom, moraju ustati u 6 sati ujutro, ali idu radničkim autobusom u kojem nema mjesta za učenike. A onda još 1/3 od onih koji upišu srednju školu odustane. Znači govorimo o 2/3 u startu u Kistanjima gdje otprilike 70% učenika prima socijalnu pomoć, a govorimo o ustavnoj kategoriji da je jednako dostupno za sve. Ovo što mi činimo Nacionalnim programom, gospodine predsjedniče, od prvi put činimo da Ustav postane istina i da djeca dobiju ono pravo koje im je zajamčeno Ustavom. I to je vrijednost Nacionalnog programa i zato ne idemo odma sa obvezom. Jer obveza kao forma ako se ne može ostvariti ona gubi smisao. Ključni razlozi napuštanja redovitog obrazovanja prema Institutu "Ivo Pilar" su svedeni u 4 kategorije. Prvo su obiteljski, materijalni, zdravstveni problemi. Drugi su nemotiviranost za nastavu. Treći, udaljenost od srednje škole. I četvrti, loši programi odnosno loš školski uspjeh ili neprilagođeni programi. Anketna istraživanja u ovom trenutku koja su rađena u tri različita nivoa ona su obuhvatila dvije agencije i Institut "Ivo Pilar" variraju. Ali u principu vam uvijek govore da je negdje oko 78 do 82% građana Republike Hrvatske podupire ovaj projekt. Drugim riječima čak smo napravili analizu "Ivo Pilar" glede učenika i došli smo do podatka da čak 70,9% učenika podupire ovaj program, znači direktnih sudionika ovoga procesa. I naravno kad je bilo pitanje roditelja tu je bilo problematično jer roditeljima je trebalo protumačiti što to znači. Drugim riječima to znači veću odgovornost za roditelje. Jer nema tog ministra, nema te Vlade, niti ima tog Sabora koji može zamijeniti roditeljsku ulogu. Roditelji moraju imati odgovornost prema cijelom procesu i mene je vrlo ugodno iznenadilo što je evo pred mjesec dana 84% roditelja dalo punu potporu uvođenju Nacionalnog programa. I to je zapravo jedna velika istina, jedna velika pobjeda. Dozvolite mi reći jedan podatak koji nije sadržan u Nacionalnom programu kojeg sam izgovorio prije 2 sata na evaluaciji, vrednovanju osnovnoškolskog obrazovanja koji se je prvi put u Hrvatskoj dogodilo. Pogledajte ovaj podatak koji je toliko poražavajući da vam zapravo vam postavi pitanje o čemu se radilo svih ovih godina. Podataka kaže sljedeće, da djeca koja imaju roditelje bez kvalifikacije ili ono što se nekad zvalo nižom stručnom spremom ili završenom samo osnovnom školom imaju 40% lošija postignuća u osnovnoj školi od onih roditelja koji imaju završenu srednju školu, a da ne uspoređujem sa roditeljima koji imaju visoku stručnu spremu. Znači dijete samo s time što je rođeno ni krivo ni dužno, samo zbog jedne velike nesvijesti glede obrazovanja ili materijalnih uvjeta njihovih roditelja koji to nisu mogli 40% danas rezultati "Ive Pilara" pokazuju da imaju lošija postignuća u školi. To je klasična diskriminacija i prema roditeljima i prema djeci. Ali ako odemo korak dalje, znate tko su ti roditelji. Ti roditelji su generacija od '67. do '64., moja generacija. Znači mi svjedočimo o ljudima koji su sada praktički u najjačoj snazi između 38 i 40 godina. Nacionalni program koji uvodi postupno stvaranje uvjeta jednake za sve je predvidio vrlo jasno neke ključne elemente. Prvo su elementi zapošljavanja nastavnika, stručnih suradnika, rekao sam njih 791 ukupno oko 6,2 milijuna kuna. Predvidio škologradnju o kojoj smo govorili toliko intenzivno. Ja uistinu moram biti i zahvalan i moj najbližim suradnicima ministrima i premijeru što mi je dao tu mogućnost da mogu participirati u takvom jednom velikom projektu škologradnje u Hrvatskoj. Vi danas pogledajte, zapravo najveća gradilišta su izgradnja škola ili hrvatskim kampusa. I to je velika istina, što čovjeka veseli od Splita, Osijeka, Zagreba i ja bih rekao svih velikih mjesta u Hrvatskoj, ali i onih malih. Učenički domovi. Za ovu godinu je predviđeno ukupno slobodnih 3 tisuće i 500 mjesta i mi smo predvidjeli iznos koji smo financijski vrlo jasno prikazali u procjeni financijskog učinka koji naravno nismo ovdje u cijelosti prikazali ali koji je kod mene nazočan gdje smo predvidjeli negdje oko 50 milijuna ili 49 milijuna 960 za ovu godinu, koji u cijelosti pokrivaju sve učeničke domove, naravno to obuhvaćat će dio studenata, izaći i ući u nove studenske domove koji se grade i osloboditi učenicima. Udžbenici u 2007. godini se tiču za sve učenike srednjih škola koji upišu prvi razred srednje škole. I naravno to ide sukcesivno i to raste svake godine, prvi i drugi, drugi, prvi, drugi, treći i prvi, drugi, treći i četvrti. Ono što je iznimno važno reći u ovom trenutku je besplatan prijevoz. Besplatan prijevoz zahtjeva prema našoj kalkulaciji od 2007. godini, obzirom da se radi o nekoliko mjeseci negdje oko 25 milijuna kuna, jer u ovom trenutku imate oko 30% putnika, odnosno 16 tisuća i 500 učenika. Sjetite se samo primjera Kistanja i odma će vam biti jasno zapravo kakav je problem. Ja znam da i lokalna samouprava čini maksimalno. I nije jednostavno ni lokalnoj samoupravi uvijek pokriti te troškove koji jesu veliki, ali jednostavno taj ritam koji je nametnula ja bih rekao ova Vlada je ritam gdje vi morate u 3 i 4 godine nadoknaditi sve one puste godine gdje je obrazovanje bilo na apsolutnim marginama društva. Ja vam želim istaknuti taj podatak. Ovdje se zapravo nitko ne može osjetiti povrijeđenim jer nitko od nas to nije stvarao zadnjih 50 godina. Ali ako u ovom trenutku imate 253 škole, želim da to upamtite, koji su u zadnjih fazi ili su neke završene, i dodatnih 260 za koje je osiguran novac, dakle 500 škola je nedostatno da se prijeđe na jednu smjenu. Pa kakva je bila situacija prije 3, 4 godine, 5 godina? katastrofalna, apsolutno katastrofalna. Ako 5 tisuća i 300 zapošljavanja u cijeloj vertikali nije dovoljno da provedemo HNOS, državnu maturu i Bolonjski proces pa kakva je bila situacija prije 5 godina. 5 tisuća i 300 ljudi je zaposleno i treba ih još oko tisuću. Znači obrazovanje je bilo na apsolutnim marginama hrvatskog društva i to je jedna velika istina o kojoj treba govoriti. Naravno da ću se osvrnuti još na par podataka koji su iznimno važni, a to je zapošljavanje stručnih suradnika i današnji rezultati pokazuju da tamo gdje su stručni suradnici radili da su postignuća učenika veća i da je manji broj i nasilja u školama. Informatizacija. Standardi informatizacije u današnjim srednjim školama kažu sljedeće: da je jedno računalo na 14 učenika u srednjim školama što je za nijansu bolje od europskog prosjeka. Mi sada već imamo instaliran određen broj pametnih ploča. Želim istaknuti da je 600 tisuća e-mail adresa u pokretu i koji su vrlo vrlo kritički usmjerene prema onim krivim potezima koje ako hoćete radi i Vlada i ravnatelj i ostali, jer prvi puta imate komunikaciju učenika da kažu ono što misle javno i otvoreno i to je problem za sve, ali problem koji smo mi željeli da se dogodi u jednom novom otvorenom sustavu obrazovanja. Jedan od podataka koji pokazuje koliko je bio važan LCD projekt je i 6 tisuća zaposlenika koji su dobili certifikate jer je bila paradoksalna situacija da naši učenici izlaze iz osnovnih škola zapravo da su informatički bolje pismeni od njihovih nastavnika i tu ste morali raditi neke poteze koji su ključni. Želim istaknuti vrlo važnu ulogu naših socijalnih partnera koji su često govorili na početku mandata Vlade, čujte mi smo vam pomogli oko one velike nagodbe, milijardu i 200 milijuna kuna, uspjeli smo se dogovoriti kamata oko 500 milijuna kuna, pomogli smo vam da spasite sustav obrazovanja od potpunog financijskog kraha i to je točno. To su napravili naši socijalni partneri i s druge strane oni su sudjelovali u povećanju plaća od 61% u narednih pet godina i oni su zapravo sada dobili motivaciju da provedu ove vrlo zahtjevne ja bih rekao obveze jer nije jednostavno u naredne dvije-tri godine nešto proglasiti obveznim jednostavnim rječnikom obveza do stjecanja prve kvalifikacije. Mi iako u ovom trenutku znamo da više od 90% djece će završiti trogodišnju ili četverogodišnju školu. Isto tako moramo voditi računa o malom postotku djece koja zbog svojih sposobnosti, potrebe tržišta rada će zapravo završiti proces do prve kvalifikacije i to je jedna bila od ključnih primjedbi naših prijatelja iz Europske unije koji su tražili da u toj vertikali uđe upravo do prve kval0ifikacije. Ono što je iznimno važno i što znam da se i bivša Vlada trudila da uvede, što smo mi uveli, a to je vanjsko vrednovanje obrazovanja. Ono je pravi pokazatelj stanja u hrvatskim školama. Ja znam da se to nekima ne sviđa kakvo je to stanje, ali vrlo brzo dolazi situacija da svaki roditelj ima prvo znati kakvo je stanje u školi u koju njegovo dijete ide. Mi danas imamo podatke osnovnih škola, one djece koja će ući. Podaci su poražavajući, jer govore sljedeće. Da je hrvatski obrazovni sustav neujednačen. Finska je prva glede obrazovnog sustava zato što ona škola u zadnjem selu i u najboljem gradu ima jednake uvjete. Stoga pedagoški standard kojeg donosimo i koji će ugledati svjetlost dana nakon svih godina obećanja u 9. ili 10. mjesecu kada dođe u saborske klupe ja vas molim za maksimalnu potporu, jer on prvi puta definira vrlo jasno uvjete u svakoj školi u Republici Hrvatskoj i on će biti obaveza narednih četiri-pet godina, ali ova Vlada je imala snage to napraviti i to je iznimno važno reći na ovom mjestu. Izrađeni su modeli novih nastavnih programa, prilagođeni programi za individualne potrebe učenika. Vrlo je važno reći da učenik nije samo jedan subjekt, nastava mora biti okrenuta prema učeniku kao što je u Bolonji okrenuta prema studentu. Ja znam da to zahtjeva više strpljenja i više pažnje od strane nastavnika, ali to je nova moderna škola po mjeri učenika. Rad na nacionalnom kurikulumu ide sjajno. Pedagoški standard gospodin prof.dr. Pastulović radi sjajno sa svojim suradnicima. Nacionalni kurikulum docentica Vican radi sjajno i oni zapravo govore o tome da su to dva otvorena dokumenta. Ova Vlada ne živi u iluzijama. Mi ne smatramo da jedna ekipa može donijeti sve promjene, svi dokumenti moraju biti otvoreni za promjene, za nadopune, jedini je to način kako obrazovni sustav može ići naprijed. Ja bih sada precizirao par ključnih dokumenata ili par ključnih misli koje je nemoguće izreći jer ja ne želim ući u ono što vi imate ispred sebe u nacionalnom programu. Ja ću pokušati reći ono što je rekao Ivo Pilar i što je rekao institut javne financije u 550 stranica. Već vidite da je to jedan bitno drugačiji pristup, to je pristup gdje politika ne determinira ciljeve nego struka, struka koja ne štedi ni ministra ako je to nužno, ali struka koja govori istinu. Sljedeće što je iznimno važno reći, a to je da bez partnerskog odnosa nastavnika, roditelja, ministarstva i svih subjekata naš projekt u naredne dvije-tri godine neće moći postati obveza, ali kroz stvaranje preduvjeta financijskih mi već smatramo da godinu nakon uvođenja ćemo raditi određene zakonske promjene i prema nekim predviđanjima za dvije godine promjenu Ustava toliko nužnu i toliko jednostavnu ako za to postoje preduvjeti. Ja mislim da je uloga lokalne zajednice iznimno važna. Uloga lokalne zajednice je došla do toga da danas lokalna zajednica prepoznaje obrazovanje kao apsolutni prioritet u društvu. To se vidi iz svih njihovih djela. Škole se grade u svim koracima, mladi ljudi više nisu zainteresirani doći raditi u male sredine ako nije kvalitetno školstvo. Pomjerila se paradigma u obrazovanju i to je jedan veliki uspjeh i lokalne zajednice. Javno privatno partnerstvo je ušlo i postalo je realnost. Mi smo u našem dokumentu samo prikazali jezgrovito i kratko analizu potrebe nastavnika u svakodnevnom radu i stručno osposobljavanje nastavnika. Oni su prikazani dinamikom kroz sljedeću godinu i ja sam istaknuo podatak da negdje oko 150 nastavnika nedostaje kako bi moglo, mi smo dijelom već te ljude zaposlili to je 156 nastavnika i više-manje je situacija vrlo stabilna. To je vrlo teško govoriti o pravu zapošljavanju nastavnika. Na žalost zbog demografskih podataka imate Liku gdje već škola u jednoj smjeni postaje realnost ali ne zbog velikih standarda nego zbog demografskih pokazatelja. Ali s druge strane imate ključne gradove Zagreb, Split i Rijeku koji nakon izgradnje 72 objekta praktički u naredne dvije godine ukidaju tri smjene ili kao što se u Zagrebu nedavno dogodilo u jednom partnerskom odnosu gdje je Vlada financirajući uz 30 milijuna kuna osigurala prijevoz četiri škole i 7 škola nakon toga počinje raditi u jednoj smjeni u jednom Gradu Zagrebu u partnerskom odnosu grada i Vlade. Dozvolite mi reći da edukacija nastavnika je jedan od naših prioriteta jer sve studije su pokazale da bez sustavne edukacije nastavnika neće biti jednostavno provesti ovaj i mi smo voljni na tržište staviti i druge modele pored agencije. Tu imaju ulogu i sveučilišta i svi kompetentni ljudi koji mogu vrlo učinkovito dovesti do toga da nastavnici idu kroz brzi proces evaluacije. Ja sam u kapitalnim sredstvima analizirajući kapitalna sredstva kroz ove dvije godine, dvije godine koje dolaze, a želim vam istaknuti i od 2006. godine, od 2004. do 2006. godine zapravo onaj točan broj jer je često bilo pitanje u medijima, koji su ti objekti koji su izgrađeni. Oni su izgrađeni iz sredstava državnog proračuna iz ACEB-a koji je počeo ranije i to je ukupan iznos 1,137 milijardi kuna, odnosno to su ta 253 objekta. Kada smo govorili o 260 objekata želim istaknuti vrlo jasno da iz sredstava državnog proračuna odlazi 90 milijuna kuna ili 26 objekata, iz EIB-a dva, ukupno 161 objekat a iz udruženih sredstava proračuna Svjetske banke 73 objekta, ukupno 260 objekata ili milijardu i 640 milijuna kuna. Dakle, jasno hrvatskim jezikom govorim 2 milijarde i 700 milijona kuna za izgradnju objekata od početka mandata ove Vlade s projekcijom u naredne dvije godine. Analizirajući sredstva, decentralizirana sredstva koja su namijenjena za izgradnju objekata, a to su kapitalna ulaganja putem županija i gradova otprilike je ulagano oko milijardu kuna i sredstava državnog proračuna koji je decentraliziran za ulaganje oko 715 škola. Dragi prijatelji, ako pogledate ovih 715 škola gdje je ulagano u različitom odnosu, ali je ulagano sustavno i ovih 500 škola onda pogledajte da je praktički gotovo u svakoj školi u Republici Hrvatskoj ulagano u različitim sredstvima. Bilo je jedno pitanje zapravo koje muči sve nas. Što raditi sa problematičnim učenicima, onim učenicima u školama gdje nikakva prisila i nikakva obveza ne može dovesti do konačnog rezultata. U razgovoru sa i našim socijalnim partnerima i sa Vijećem učenika i sa nastavnicima, mi smo zapravo došli do jednoga modela koji je vrlo jasan, koji isto tako je oslonjen onaj model iz osnovnog školstva koji vrlo jasno determinira i kroz Obiteljski zakon i Zakon o prekršajnom postupku i ulogu roditelja, ali smo isto tako odredili povećanje broja stručnih suradnika i to je ono što sustavno činimo cijelo ovo vrijeme, gdje stručni suradnici imaju ključnu ulogu rada sa problematičnom djecom, ali uloga roditelja je ključna. Ne može se dijete prepustiti školi i očekivati od škole maksimum. Ja želim ovdje vidjeti odgovornost roditelja, odgovornost nastavnika, ako hoćete i odgovornost ministra u tom cijelom procesu. To je taj partnerski model koji smo razradili do kraja. U tom modelu koji obuhvaća cijelu vertikalu i u naredne 4 minute ja ću o tom modelu reći par riječi i završiti ovo moje izlaganje. Ključnu ulogu zapravo ima, ključnu ulogu ima i zbog toga se nije moglo ići ranije dok nije donesen Zakon o obrazovanju odraslih, a to je vertikala za one koji završe dvogodišnje i jednogodišnje programe, a koji želi dalje nastaviti svoje obrazovanje. Oni dobijaju završni ispit, dobivaju nižu stručnu spremu, ali mogu trčati koliko hoće jer kroz model srednješkolskog obrazovanja odraslih oni mogu doći dalje do svoje kvalifikacije i u cijeloj vertikali mogu ući ako je potrebno u Bolognu, bilo da se radi o stručnim studijima ili sveučilišnim studijima. Ako pogledate ovaj model. Ovaj model je rezultat rada jedne velike skupine ljudi koji poznaju vertikalu obrazovanja od vrtića pa do doktorskih studija. To je jedan od najvećih problema hrvatskog društva. Lijeva ruka nije razgovarala sa desnom. Evo moja pomoćnica koja se cijeli život bavila srednjim obrazovanje, minimalno je znala osnovno školstvo i obrnuto. I zato stvaranje ministarstva, što znam da je teret i meni i svima gdje postoji vertikala obrazovanja je ključan bio preduvjet da uspijemo jer ako jedno dijete izađe iz vrtića i kreće sa procesom HNOS-a i ako taj HNOS ne komunicira sa filozofijom državne mature ili ako državna matura ne komunicira sa filozofijom Bologne ili ako Bologna nije usmjerena prema doktorskim studijima gdje Hrvatska treba onda je uzaludan cijeli ovaj trud i on je samo orijentiran na jedan sustav obrazovanja koji izaziva lokalne aplauze, a koji čini štetu obrazovnoj vertikali. Stoga, vrlo jasno vidljivo da četverogodišnji programi, bilo strukovni ili gimnazijski vode kroz državnu maturu do srednje stručne spreme koja ide dalje i naravno na sveučilišne ili stručne studije. Trogodišnji programi daju završni ispit kao i programi niže stručne spreme. Naravno da oni mogu ići ako se dijete želi educirati dalje kroz srednjoškolsko obrazovanje odraslih ili kroz regularne programe, ali je činjenica jedna da današnji strukovni programi, a o tome može državni tajnik malo više reći kasnije, jer ja sam, imamo sjednicu Vlade u 13 sati, moramo reći da je ogroman posao napravljen i u suradnji sa komorama, sa našim socijalnim partnerima jer broj zanimanja je reduciran za gotovo 200, da prvi put Hrvatska radi kvalifikacijski okvir zanimanja gdje će svako zanimanje iz Hrvatske biti komplementarno sa onim u Europskoj uniji. Ona koja je bila do sada opasnost i o tome treba govoriti vrlo jasno je sljedeća, da zanimanja koja postoje u Hrvatskoj, ja moram istaknuti koljača stoke sitnog zuba koji nije bio kvalificiran da se bavi stokom krupnog zuba ili neka druga zanimanja, da su ona prošla i više su prošlost. Ali ako Hrvatska bude trebala radnu snagu koja nije kvalificirana da radi u Hrvatskoj, ako proizvodi stručnjake koji nemaju znanje da mogu raditi u Europi onda će nam se dogoditi da Hrvatska ulaskom 2009. godine dobiva brojne nezaposlene iz Europske unije, a i sama ima veliki broj nezaposlenosti. Mi smo još jednu stvar predvidjeli ovim programom, a to je sljedeće. Ona vrlo jasno Hrvatsku stavlja u lidersku poziciju. Ja o tome želim govoriti javno. Koliko god ta liderska pozicija Hrvatske 2004. na početku mandata izgledala je kao imaginacija, mene osobno ili mojih suradnika. Ona danas postaje realnost. Evo pogledajte povjerenika Figela. Povjerenik Figel prije par dana na obraćanju Europskoj uniji kad smo potpisivali sedmi okvirni program ili najveći program od 50 milijardi eura kojim Hrvatska participira u narednih 7 godina je na pitanje novinara, jedno nezgodno pitanje, a pitanje je bilo dobro kako će se Europska unija postaviti prema Hrvatskoj koja pod navodnike "krši" pravile obrazovanja koji su u Europskoj uniji, a Hrvatska nudi 12 godina obveznog obrazovanja. Figel je rekao vrlo mudro idemo vidjeti kakva su hrvatska iskustva, pa ćemo ih primijeniti u Europskoj uniji ako budu dobra. To je velika pobjeda hrvatskog obrazovnog sustava, to je prvi čovjek obrazovanja Europske unije. Gospodine predsjedniče, ja vidim da meni crveno svijetlo, znači da ističe vrijeme. Ja vam zahvaljujem na pozornosti i bit ću još jedno vrijeme ovdje ako je potrebno. Hvala vam lijepo. [[Pljesak.]]
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, državni tajniče. Meni je uvijek na neki način kad slušam ovakve rasprave, pa onda vidim ovakva oduševljene iskaze kolega koji podržavaju Vladu, ponekad se pitamo u kakvoj zemlji živimo jer ja bih itekako voljela da isto tako mogu pljeskati na ove riječi ministra, no međutim realnost je ipak nešto drugačija i meni je žao kad upravo spominjemo neke probleme o kojima ministar je ponajmanje govorio. Ja molim da ove prostakluke koje dobacuju, mi dozvole da govorim, da na neki način.
Prostakluka nije bilo, nemojte. Dajte, mira.
Dakle, kada se govori o onome što je realna situacija u Hrvatskoj u školstvu meni je žao da ministar danas je govorio o svemu uvodno, a ponajmanje u srednjoj školi. Meni je žao kad je spominjao kistanje, pa je rekao kako tamo djeca idu lošim radničkim autobusima u školu, da nije spomenuo da je Šibensko-kninska županija upravo jedna od tri županije u državi koja nema niti jednog učeničkog doma i da ni ne predviđa da se taj učenički dom tamo napravi. Meni je žao što nije bilo rečeno da su prije dva dana u auli srednje škole dvojice odraslijih, dakle punoljetnih ljudi sa bejzbol palicom pretukli jednog učenika te škole. I onda kada govorimo o onome što je realnost i što je stvarno, mislim da moram imati ipak malo tach onoga što je rasprava, što je dokument i ono što je stvarnost. O ovom dokumentu treba govoriti na dvije razine. Jedan je strateški, politički odnosno što je to i što nama znači zapravo srednja, obavezna srednja škola i zašto je ono potrebno? A drugo je diskusija na razini samog ovog dokumenta. Dakle, negdje redom. Mi u SDP-u se slažemo da u Hrvatskoj treba produžiti obvezno obrazovanje koje je danas negdje izjednačeno sa osnovnim. I mislim da treba istaknuti podatak da oko 40% stanovništva u Republici Hrvatskoj danas ima ili samo osnovnu školu ili manje od osnovne škole. I naš problem nije toliko kako ove koji su u srednjoj školi natjerati da je završe nego kako ovih 20% koji nema završenu osnovnu školu natjerati da za početak završe osnovnu školu da bi mogli ići u srednju. Drugo. Cijela priča je došla ova oko obavezne srednje škole, došla negdje u fokus i političke i stručne javnosti početkom ožujka najavom ministra kroz medije kako će na jesen, dakle 1.9. ove godine, dakle idućom školskom godinom biti obavezna srednja škola. Dakle, mi smo koji smo u tim raspravama sudjelovali i ja osobno rekli ništa novo, dobili smo jednu nerealnu najavu koja će se povuć'. Sada negdje imamo potvrdu toga. Dakle, škola suprotno najavama ministra neće biti obavezna 1.9. ove školske godine kao što je to ministar tvrdio prije tri mjeseca. S druge strane taj projekt i nije napisan u ovoj strategiji koja je nekako donesena na Vladi. U njoj je vrlo malo osim vrlo uskog kruga ljudi zna dakle strategije razvoja obrazovnog sustava 2005./2010. Dakle, to je negdje došlo prilično iznenađujuće i prilično neplanski. Tadašnja rasprava je bila i nekako fokus je bio na promjene zakona, na promjene Ustava, na promjene pravila. To se danas u ovom dokumentima niti ne spominje. Meni je evo, na kraju negdje drago da je prihvaćen SDP-ov stav da se prvo represijom stvari ne rješavaju nego da se trebaju stvoriti uvjeti odnosno da se cijeli program redefinira kao program koji ima za cilj stjecanje prvog zanimanja ili prve kvalifikacije. Onda bi nam bilo drago da se nekako taj program tako i zove, jer vaš program se naime zove "Prijedlog Nacionalnog programa mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja" a za cilj nema uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja, niti su mu takvi ciljevi definirani. Tri su temeljna razloga zašto je učenici ne idu u školu. To je ministar rekao. Ja mislim da je bitno istaći da se radi oko 15% stanovništva, da je negdje u prvoj grupi razloga je manjak sposobnosti ili s druge strane nemogućnost sustava da odgovori adekvatno na sposobnosti koje pojedinci imaju. Drugo, manjak motivacije i interesa. I negdje na trećoj razini su tek slabiji materijalni uvjeti. I treba odgovoriti na svaku od tih grupa problema što ovaj program na odgovara. Imaju određeni u srednjim školama specifični problemi o kojima ovaj program također ne progovara i ne govori, primjerice markiranje, nasilja. Istraživanja su rađena oko markiranja. To je veliki problem i o tome slova jednog u ovom programu nema. Još jedna stvar oko kojega nema niti slova u programu, to je stvaranje materijalnih uvjeta. Nama danas fali dakle ako zaračunamo ovih 15% oko 8 tisuća stolaca u nekakvih nepostojećih još uvijek jer ih ne radimo 250 ili otprilike 250 učionica. Mi ne znamo koliko učitelja i kojih profila nam treba. Ministar spominje onu matematičku brojku 156, no međutim to može značiti 5 za strukovne škole, 50 za gimnazije ili već kako kojih profila. Spomenula sam da tri županije danas u državi nemaju niti jednog učeničkog doma: Ličko-senjska, Šibensko-kninska i Brodsko-posavska. Toga u ovom programu nema niti slova. Negdje na kraju ovog općeg dijela, mislim da nam svima treba biti jasno da nikakav propis, Ustav, zakon, nacionalni program nam neće stvoriti obrazovanije ljude, a ponajmanje ma koliko god dobrohotne te akcije bile, nama medijske akcije, medijske promocije također neće stvoriti obrazovanije ljude. Nitko neće ići u školu zato što na televiziji vidi lijepi spot u kojem svi idu sretni u školu. I ono što je bitno u tome, gdje je naravno ministar najviše govorio a nekako najmanje veze, svima je naravno pitanje izgradnje samog sustava, pitanje standardizacije, definiranja ciljeva, davanje na prava autonomiji i ljudi koji rade u sustavu i samih institucija ali i sadržaja ili novih zanimanja. Ja sam malo popratila ovaj natječaj koji su bili i upravo prije koji tjedan objavljeni u javnim medijima oko natječaja za upis u srednju školu, napravljena su neka nova zanimanja. Nova zanimanja, novi programi za koji se u Hrvatskoj može obrazovati od ove godine ako niste znali da samo vidimo kolika je razina ambicioznosti u Hrvatskoj, su vam sobarica, traktorist, kamenorezac, cestar, prerađivač voća i povrća, dostavljač, uzgajivač bilja u zatvorenom prostoru, njegovatelj djece, njegovatelj životinja i primjerice zavarivač. To su nova zanimanja od ove godine. Koliko su ona nova, mislim ostavljamo na razmišljanje svakome od nas. … [[Upadica se ne čuje.]] Upravo tako. Kada smo rekli, kada sam rekla da treba govoriti i na razini samoga dokumenta jer to i je dokument o kojem mi raspravljamo, mi nemamo gospodine ministre ove vaše velike tablice, mi nemamo, mi imamo samo materijal koji ste nam službeno dostavili o kojem ćemo mi službeno glasati. Dakle, ciljevi su definirani kako su definirani ovdje u obrazloženju, kroz obrazloženje na stranici 2. No međutim, oni ponavljam ne govore da je cilj uvođenje obvezne srednje škole. Oni govore da je cilj povisiti stope upisa, stvoriti učenicima bolje uvjete, stvorit pretpostavke za cjeloživotno učenje itd. To su ciljevi koje apsolutno podupiremo da ne bi bilo niti najmanje spora. No međutim, to ne bi smjeli biti ciljevi dokumenta koji se zove Nacionalni program mjera za uvođenje obvezne srednje škole. Prvi cilj Nacionalnog programa mjera za uvođenje srednje škole bi trebao biti uvođenje obvezne srednje škole, tada i tada. Ja mislim, govori elementarna logika. Drugo što je zanimljivo za ovaj dokument, on u gotovo 50% svog sadržaja prepisuje dva druga dokumenta, mjere besplatni udžbenici, prijevoz itd., smo mi kolegice i kolege zastupnici već izglasali, u 12. mjesecu u populacijskoj politici. To nisu nove mjere, to su mjere koje je ovaj Parlament usvojio kao mjere populacijske politike. I sad ćemo ih još jednom kao super nove izglasati ovdje u programu ovih mjera. Naravno one su u redu. One na neki način imaju kao svoj cilj da se rješava jedan dio materijalnih uvjeta. No međutim, prvenstveno ih je Vlada usvojila i s njima se hvala i mi ih u Parlamentu usvojili kao mjere populacijske politike. Najveći dio materijala uzima ocjena stanja a najmanji dio u cijeloj toj ocjeni stanja se odnosi na srednje školstvo odnosno 1/4. Tu možemo vidjeti šta je napravljeno u športu, možemo vidjeti koje su institucije napravljene, možemo vidjeti koje su recimo zadaće u informatizaciji i slično. Usput budi rečeno ovaj certifikat koji ste spominjali, dosta učitelja se javilo, oni su sami morali plaćati te tečajeve. To je njima bilo jako puno od njihove plaće, tako da moramo ipak govoriti punu istinu. Naime, problem je u tome što mi ne, materijal ne govori o pravim potrebama oko srednje škole nego meni se više čini da je napravljen sa svrhom da se kaže što je to sve napravljeno i čini mi se kao neka skraćena varijanta onoga što smo dobili pregledom postignuća ne? U tri godine mandata ove Vlade. Drugi dio koji je bitan za sam akcijski plan, rekli smo dakle populacijska politika, to je akcijski plan provedbe i strategije obrazovanja odraslih. O njemu smo diskutirali barem mi neki kada smo donosili Zakon o obrazovanju odraslih. Jedan dio mjera je prepisan iz tog akcijskog plana za 2005. godinu. Mjera za obrazovanje odraslih koje nisu provedene. O tome smo govorili kada se donosio Zakon o obrazovanju odraslih. Tada je bilo rečeno da će se taj plan za obrazovanje odraslih provoditi ovako, onako. Da će se prebaciti u iduću godinu, da nije bilo sredstava u proračunu i tako dalje. No međutim mi očito imamo nekakvu hiper produkciju nacionalnih programa. Zapravo sve što radimo prepisujemo iz jednih u druge. Iz Nacrta programa za, Nacionalnog programa djelovanja za mlade ovu priču oko … [[Govornica se ne razumije.]] prepisujemo ovdje. Tu smo prepisali dio iz populacijske politike. Prepisali smo dio iz akcijskih planova za obrazovanje odraslih. Vjerojatno je dodano nešto novo. Ja se slažem da to treba biti sve uvezano. No međutim imamo hrpu nacionalnih programa koji se ne provode. I u vašem ministarstvu gospodine ministre. Ja bih voljela da smo malo bolje pročitali ono što su iskustva drugih koji su takve stvari već proveli. Koji su promijenili reforme koje kažu da je zapravo ono što treba raditi a to i navodite ovdje dodatno produljenje trajanja obveznog obrazovanja i restrukturiranje obrazovnih programa. O produljenju trajanja obveznog obrazovanja u smislu predefinicije u primarnoj i sekundarnoj razini odnosno dijeljenja sekundarne razine na dvije odnosno našeg osnovnog na nižu sekundarnu i primarnu ovdje ne govori se, ali apsolutno ništa. I na kraju sam, same mjere i aktivnosti dakle ono što je sam sadržaj bez obrazloženja imaju nekakvih 6, 6 stranica. Ponavljam ja bih voljela da je kao cilj programa definiran, definirano uvođenje onda obvezne srednje škole ili kako god već, a ne socijalna uključenost, kvalitetna zapošljivost i tako dalje što je potpuno u redu. To su dobri ciljevi … [[Govornica se ne razumije.]] međutim taj program se treba drugačije zvati. Zanimljivo je gledati na koji način su posložene mjere. Prva mjera u, u ovom Nacionalnom programu je informiranje javnosti o potrebi uključivanja učenika odnosno učenica u sustav redovitog školovanja odnosno provođenje medijskih kampanja. Kad smo radili HNOS prvo smo krenuli sa TV spotovima, s ovime, s onime pa smo onda nakon dvije godine napravili dokument koji se zove HNOS. Sada se već nama dva ili tri tjedna čini mi se vrte TV spotovi kako djeca sretna idu u srednju školu. Jer je ona eto kao sad svima dostupna, a da zapravo to još uvijek nije postalo operativno i nije došlo u funkciju. Meni se čini da se tu negdje najviše zapravo radi o medijskim i promotivnim kampanjama nego što se radi o samim konkretnim mjerama koje se zaista žele uvesti. Nešto što vrijedi za svaku mjeru. Rok provedbe za svaku mjeru je 2007.-2013. Niti mi znamo što će biti 2008. ni što 2010. ni 2011. odnosno nekakav prioritet jer je naprosto za svaku mjeru stavljen isti petogodišnji ili šestogodišnji rok, rok provedbe. U točki 1.3. kojoj je cilj poduzimati odgovarajuće mjere u svrhu sprečavanja odustajanja od srednješkolskog obrazovanja. Takvih formulacija ima puno u programu. Kaže se na primjer da treba na vrijeme poduzimati potrebne mjere. Pa zaboga nacionalni program upravo treba odrediti koje su to potrebne mjere? Koje su to mjere u ovom ili u onom području? Koje su to mjere u zakonodavstvu? Koje su to mjere drugdje? Mi imamo samo ovih, vrlo, jako puno ovih općih kvalifikacija. Primjerice osiguravati preduvjete za poboljšanje prostornih uvjeta i didaktičko opremanje srednjih škola. Koliko škola? Gdje? Kojom dinamikom? Koja oprema? Onda bi to bio nacionalni program mjera, a ne popis dobrih želja. Kakav je to plan izgradnje? Kakva će biti mreža škola? Hoćemo li ostati na mreži škole ili idemo na mreže programa? Onda su to konkretne mjere. Što znači izvršiti odgovarajuće izmjene u legislativi? To znači promjenu Ustava da ili ne. Da negdje skratim. U ovom dokumentu puno više stvari nedostaje nego što u njemu ima. Napisan je dosta aproksimativnim, definiranim i čini mi se nekako navrat nanos formulacijama da bi se opravdalo neuvođenje obvezne srednje škole od ove jeseni kao što je to ministar najavljivao početkom ožujka. Zapravo kao nekakva više-manje rezervna varijanta. Djelomično on nije prepisan iz postojećih nacionalnih programa. I mi bi, mi bi zaista voljeli da napravimo kvalitetan program koji će onda postići konsenzus s obzirom da konsenzus oko potrebe produljavanja obrazovanja obveznog do stjecanja prvog zanimanja postoji. Da onda zaista imamo operativni program koji neće svaka iduća Vlada baciti u nekakvu ladicu kao što se to događalo s nekim drugim programima koji primjerice isto govore o "drop autu" koji ste vi stavili negdje u ladicu. Dakle ideja nije loša, program je napisan loše. To je negdje ključna ocjena ispred Kluba SDP-a uz dodatak da mi dakako i jesmo za produljenje trajanja obveznog obrazovanja. I gospodine predsjedniče dozvolite samo na kraju mi bi molili obzirom da ovdje u financijskim pokazateljima nema nikakvih financijskih pokazatelja za potrebe iz državnog proračuna stvaramo obveze za sljedećih 5 ili 6 godina da se do odlučivanja sastane Odbor za financije i da negdje da sukladno Poslovniku i svoje mišljenje. Ja se nadam da ćemo onda ovo iz Ministarstva prosvjete dostaviti te podatke jer ipak stvaramo velike financijske obveze za sljedećih čini mi se 6 proračuna. Hvala lijepa.
U skladu sa člankom 139. Poslovnika. Dobro. To ćemo Odbor za financije i državni proračun animirati da sazove sjednicu Odbora i da odgovori na to pitanje. Nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvo poštovani zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovana kolegice ja se doista čudim vašoj raspravi i o njoj ću se, o njoj ću se osvrnuti u vlastitoj raspravi. Međutim ispravio bih netočan navod kad kažete kako zapravo je medijska i promotivna kampanja koja služi da se senzibilizira javnost za važnost obrazovanja zapravo nekakva reklama ministru. Oprostite ja moram to konstatirati da je to najobičnija, ne znam, izmišljotina i netočnost a s druge strane i maloprije smo svi čuli ovdje ministra niste imali niti jednu ispravku netočnog navoda jer se tu nije imalo što ispraviti? Jer je to bilo jedno tako briljantno izlaganje da je zaslužilo doista aplauz. Druga stvar. Kazali ste kako ministar nije govorio o nedostatku učeničkih domova. Pa netočno. Pa on je upravo prikazao nedostatak i škola i domova i osoblja i tako dalje, ali je iznio i mjere i planove kako to unaprijediti. Prema tome to nas sve treba potaknuti da potaknemo ministra na, u ovome djelovanju. Pa dajte malo optimizma ljudi! Pa ne možemo nikada napraviti ništa ako budemo tako pesimistični [[Upadica: Hvala.]] Hvala.
Drugi ispravak poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa uvažena kolegica želeći zaista, zaista potpuno ovaj program zanemariti kao dobar program napravila je čitav niz propusta pa je sama sebe ponekad u svojim izjavama i pobila. Rekla je da ovaj program ne sadrži stvaranje materijalnih uvjeta od kojih treba poći ovaj prijedlog programa mjera. No međutim ovdje se spominje donošenje budućeg pedagoškog standarda prvi puta, a ja u sustavu obrazovanja radim 30 godina. 30 godina nemamo pedagoški standard. O kojim materijalnim uvjetima mi da pričamo kad nemamo pedagoški standard u ovom programu mjera? Upravo poticanje i donošenje pedagoškog standarda čini onda iz tog pedagoškog standarda kolegice Lugarić mogu proistići materijalni uvjeti za pojedine škole i obrazovanje. Drugo, kolegice, rekli ste da su ovdje prepisane mjere iz Nacionalne populacijske politike. Pa ne smatrate vi da su besplatni udžbenici, besplatni prijevoz učenika srednjih škola i sastavni dio …
Hvala lijepa.
… populacijske politike i obrazovanja.
Hvala lijepa. Sljedeći ispravak, poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Moji kolege su već ispravili dio netočnih navoda, ali u toj raspravi je cio niz bio. Ja ću ispraviti onaj dio gdje je kolegica rekla da je iznenađujuće i neplanski došla ova strategija pred Hrvatski sabor. Međutim to je zaista netočno jer 3 godine Ministarstvo znanost, obrazovanja i športa priprema se za uvođenje Nacionalnog programa za obvezno srednjoškolsko obrazovanje, pa je to 3 milijarde kuna dato Ministarstvu više kroz protekle godine, pa je 800 osoba zaposleno u sustavu, pa je izgradnja škola i priprema za jednosmjenski rad u školama sa 2 milijarde i 700 milijuna kuna, a besplatni udžbenici i besplatan prijevoz u mjerama Populacijske politike to je jedna hrvatska Vlada koja ima strategiju razvoja, pa tim više pokazala je i objedinjavanjem Ministarstva prosvjete i Ministarstva znanosti strategiju za Hrvatsku državu. Hvala.
I četvrti ispravak, poštovani zastupnik Željko Nenadić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa štovana kolegica Lugarić je u nizu netočnih navoda izjavila da se ministar u svom izlaganju nije bavio realnim stanjem u školi pa je spomenula i markiranje. Markiraju se odojci, telad, ždrebad, markiraju se dijelovi teksta. A vi ste vjerojatno mislili govoriti o neopravdanom izostajanju učenika iz nastavnog procesa. A upravo je ministar o tome i govorio. Kada zamijenimo ploču i kredu pametnom pločom onda neće biti pod navodnicima toga "markiranja" A kolegica Lugarić da ste odradili barem pripravnički staž u nastavnom procesu znali bi to.
Za Klub zastupnika HNS-a, Jozo Radoš. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre u odlasku, poštovani gospodine državni tajniče, pomoćnice ministra, gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Dakle, mislim da neće biti danas u ovoj sabornici u raspravama bilo kog tko će se protiviti uvođenju obaveznog srednjoškolskog obrazovanja, odnosno činjenici da svi mladi ljudi koji završe osnovne škole trebaju sa obavezom ili bez obaveze to ćemo raspravljati završiti srednje škole, jer stanje u kojem se danas nalazi hrvatski obrazovni sustav jednostavno je takvo da upućuje na žurno poduzimanje takovih mjera. Teška je činjenica da milijun i pol građana ove zemlje ili nije uopće išlo u školu ili je završilo samo osnovnu školu ili pošlo pa nije završilo srednju školu. Dakle milijun i pol ljudi ove zemlje nema završenu srednju školu, što zapravo znači da nema zanimanje. Nema ofocijelno u skladu sa pravilima zanimanje, a taj podatak je doista nepodnošljiv i malo će se tko protiviti tome da se to stanje pokuša promijeniti. Jednako tako je i drugi podatak koji govori o broju visoko obrazovnih ljudi u ovoj zemlji, u Republici Hrvatskoj, koji iznosi 12% također neprihvatljiv. Jer europski prosjek iznosi oko 30%. Pustimo sad činjenicu da u tih 12% da je 8%, da je jedan dio onih koji su završili više škole, njihovo mjesto i njihova sudbina u budućnosti bit će naravno rasprava o tome. Ali i ako i jedno i drugo uračunamo to je apsolutno premalo i apsolutno moramo poduzeti mjere da se to promijeni. Dakle tu vjerojatno neće biti spora i naravno da je klub zastupnika Hrvatske narodne stranke i liberalnih demokrata podržava dakle žurnu promjenu takvoga stanja stvari u obrazovnom sustavu Republike Hrvatske ne ulazeći previše u to kako je do toga došlo. Ja ću se samo djelomično morati osvrnuti i komentirajući neke navode iz onoga što je govorio ministar na ono što je bilo. Ali u principu se kada se o tome govori kao i većini stvari zapravo treba osvrnuti na ono što imamo i na ono što trebamo, odnosno kanimo učiniti. Jednako tako neće biti nikakvog spora oko toga koji su ciljevi ovog Nacionalnoga programa. Lako ćemo se složiti sa ciljevima koji su istaknuti u Nacionalnom programu i u njegovom obrazloženju, ali naravno ostaje pitanje da li su mjere koje su napisane za provedbu toga programa dostatne da dovoljno brzo promijene stanje i da ostvare te ciljeve. To je temeljno pitanje. Da li su te mjere pravi instrumenti da se to stanje može promijeniti? I drugo pitanje je gotovo jednako važno. Da li se to može promijeniti dovoljno brzo? O tome nažalost nemamo niti jednake ocjene, a ovaj program ne daje takav optimizam koji je u svom uvodnom govoru ovdje iskazao ministar obrazovanja i znanosti Republike Hrvatske. Ovaj program je vrlo zahtjevan program. I da imamo malo više političkoga postupka, uobičajenoga onda bi se ovakovi veliki programi uvijek trebali predlagati na početku mandata bilo koje Vlade. Ovaj program ima ambiciju tako duboko dirnuti u obrazovni sustav ove zemlje, ne zna se ni koliko je težak ovaj program. Ako ga hoćemo pogledati i samo na grubo procijeniti koliko je on težak onda bi to bilo vjerojatno oko 5 milijardi kuna godišnje, na godišnjoj osnovi, pa kad se radi o 6 godina onda bi to bilo 30-tak milijardi kuna, a to je trećina proračuna i … [[Govornik se ne razumije.]] samo zbog financijskih razloga trebaju donositi na početku mandata bilo koje Vlade, a ne na kraju toga mandata. To su formalni prigovori, ali nisu nevažni. Pozivam bilo koga tko se odvaži ovako ambiciozne programe predlagati da ih uvijek predlaže u prvoj godini svoga mandata. Ne niti u drugoj, a pogotovo ne u zadnjoj godini, jer ako nije u stanju to predložiti u prvoj godini mandata znači da stupajući na čelo nije znao zapravo, nije imao jasnu koncepciju što treba učiniti. E sad da vidimo uopće kako stoje stvari u pogledu naše odlučnosti da mijenjamo stanje stvari. Vrlo često ministar govori, to je u ovom dokumentu, pregledu postignuća koji smo dobili u našim materijalima, u svakom njegovom gotovo javnom istupu govori se o tome kako je porast sredstava za obrazovanje u Republici Hrvatskoj od 2003. do 2007. 34% i to naravno ne osporavamo, ali to nije pravi pokazatelj naše odlučnosti i naše određenosti da je to strategija na kojoj treba počivati razvoj ove zemlje oko čega se slažemo, nego koliki je udio proračuna Ministarstva obrazovanja, znanosti i športa u odnosu na ukupni državni proračun i to je temeljni podatak, a taj podatak govori da taj udio sve te četiri godine stagnira. Ako je proračun Ministarstva obrazovanja, znanosti i športa rastao od 34% što ne sporimo jednako toliko u neki postotak je rastao i ukupni proračun Republike Hrvatske što znači da temeljni odmak važan korak koji kaže da nam je to važno, da nam je to važnije od nečega drugoga nismo učinili. Ako je udio toga proračuna 8% onda neće biti ozbiljnijih pomaka. Bilo koja Vlada to željela ili ne željela, ako sa tih 8% se ne odlučimo u idućoj godini otići na 9%, one godine tamo na 10% ili 11 ili 12% u nekom malo širem razdoblju, jer to pokazuje da smatramo da je to krucijalno za razvoj ove zemlje. Ako taj proračun stagnira onda nema govora o tome da Vlada ima stvarno određenje, operativno određenje da je obrazovanje ono na čemu treba počivati budućnost, gospodarstvo i razvoj zemlje i to je tomu tako. Da stvar bude što se srednjeg obrazovanja tiče još neugodnija proračun ministarstva je rastao dakle ukupnih, svega što je ministarstvo pokrivalo sa 34%, a proračun za srednje obrazovanje samo 26%. To znači da izdvajanja za srednje obrazovanje padaju u zadnje 4 godine u odnosu na ukupni proračun Republike Hrvatske u postotnom udjelu. Ista je situacija i sa osnovnoškolskim obrazovanjem. Bitno u odnosu na to raste samo visoko obrazovanje, to je 46%, što naravno pozdravljamo kao činjenicu, ali je ona izolirana od ove dvije činjenice, zapravo daje i krivi dojam i to je ono o čemu mislim da trebamo osobito govoriti. Ministar je rekao kako je obrazovanje prije 5 godina bilo u katastrofalnom stanju, ja sam protiv tako dalekih povrataka u prošlost jer se onda zanemaruje i često se gubi pojam o tome što je sada i što treba učiniti, ali to jednostavno nije tako. Jedini ozbiljniji pomak povećanje udjela proračuna za znanost i obrazovanje u Republici Hrvatskoj u odnosu na ukupni proračun, postotak rast udjela nastupa upravo u tim godinama, 2001. i 2002. godina. Od tada taj udio stagnira i to se može vrlo jednostavno provjeriti. Ja sam o tome govorio i kada sam govorio o proračunu, a o tome ću naravno govoriti jer to mi je jedna od vrlo važnih tema jer doista vjerujem da je obrazovanje nešto na čemu treba počivati i gospodarski razvoj i ukupni razvoj Republike Hrvatske. E sad na nešto o samome programu. Dakle, bojim se da ukoliko nemamo preciznih razrada ovih ciljeva i precizne mjere što treba učiniti sa rokovima i sa novcima koji te mjere moraju pokrivati, a to je segment u koji se mora ulagati. Neki drugi segmenti se možda mogu popraviti nekim organizacijskim promjenama, ali ovdje nema popravka ukoliko nema financijskog ulaganja. To je jednostavno sektor u koji morate utrošiti da bi vam on na nekim drugim segmentima posredno dao dobitke. I ako nemate i jedno i drugo, ako nemate rokove, precizne mjere, sa rokovima i financijskim izdvajanjima onda to sve skupa može ostati samo deklaracija. Mi se slažem sa svim ciljevima, ali što to znači stručno usavršavanje nastavnika? Jedan cijeli sustav mjera koji ne samo da je kompliciran organizirati, nego treba izraditi i temeljne dokumente temeljem čega se to obrazovanje vrši i naravno to netko mora platiti. Toga u ovom dokumentu nema. Neke stvari su nesporne, kao što su besplatni udžbenici, to podržavamo, besplatni prijevoz, jednako tako podržavamo, smještaj u domove, to su poticajne mjere, ali oni koji su pisali ovaj dokument sa pravom kažu da te poticajne mjere koliko god su dobre općeprihvaćene neće biti dovoljne da se bitnije popravi broj onih koji će završiti srednje obrazovanje u Republici Hrvatskoj. A neke druge stvari koje su ovdje stavljene kao mjere, odnosno kao ciljevi su još kompliciranije. Individualni rad sa svakim učenikom zahtijeva enormne napore nastavnika koji moraju biti bolje educirani, moraju se trajno obrazovati, mora ih biti puno više i moraju biti puno bolje plaćeni. Socijalna uključenost. Pa znate što to znači? Pa mi imamo problema sa osnovnim obrazovanjem i danas nam se događa da zbog nekoliko loših učenika, pustimo sad razloge zašto su loši, to nisu učenici sa poteškoćama u razvoju, sa socijalnom isključenosti, bar ne u velikoj mjeri. Događa nam se da nastavnik većinu svoje energije potroši u odnosu prema tim učenicima, a ne prema 90% ostalih, a da ne govorim o tome da onda nema energije da se obrati i posveti svoje vrijeme, pozornost prema onih 10% sa posebnim potrebama, ali u pozitivnom smislu. Opasnost se ovdje pojavljuje ne samo da nećemo imati snage za takav individualni pristup, ako ga nismo dobro planirali, nego da će nam ti učenici onemogućiti i postojeću razinu odvijanja nastavnoga procesa jer će ga ometati kao što se to često događa u osnovnim školama jer nemamo poseban pristup takovim kako to ministar kaže problematičnim učenicima. To je jedna od velikih boljki našega osnovnoškolskog obrazovnog sustava. Ako to ovako bez pravih planova uvedemo ovdje, onda će to biti i u srednjoškolskom obrazovanju, a to tu može biti još gore nego u osnovnoškolskom obrazovanju. Prema tome, mislim da nema spora oko deklaracija, oko ciljeva, oko temeljne namjere, oko temeljne ocjene. Ali ovaj program jednostavno nije toliko precizan kao što bi morao biti da bi mogao biti prihvatljiv. Pa ne može svaka mjera biti od 2007. do 2013. Pa mjere se moraju izdiferencirati. Besplatni udžbenici, besplatni prijevoz, smještaj u domove. To se možda može učiniti za godinu dana. Nacionalni korikulumi se mogu donijeti možda za godinu. Novi programi ili osuvremenjenje postojećih programa se mogu donijeti za dvije godine. Ali neke stvari doista trebaju šest godina. Ne mogu sve od tih stvari biti šest godina, jer to zapravo ne znači ništa i to je temeljni nedostatak ovoga programa i to je glavni razlog zašto ga mi nećemo podržati. Ovaj program mora biti u svojoj provedbi, u operacijalizaciji puno ambiciozniji, puno precizniji da bi bio u skladu s temeljnim određenjem i sa svojim ciljevima. A ciljevi su doista nešto što ovdje nije sporno. Dakle, to je razloga zašto Klub zastupnika HNS-a neće podržati ovaj program. A nadamo se naravno da će njegovi ciljevi sa ovom ili sa nekom drugom Vladom što je moguće prije biti ostvareni. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravci netočnih navoda. Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa na znam da li je kolega Radoš namjerno manipulirao matematikom ili je zaboravio kakav je bio proračun u vrijeme koalicijske Vlade. Naime, u vrijeme koalicijske Vlade čitav niz fondova bio je izvan proračuna, pa je zbog toga proračun bio znatno manji i udio školstva veći. Nakon objedinjavanja proračuna ulaskom, jasno stvaranjem Državne riznice, ulaskom svih fondova u proračun, proračun naglo raste i sredstva za obrazovanje jako znatno veća nego u njihovo vrijeme postaju manji postotak, što mislim da bi kolega morao znati. Hvala.
Poštovana zastupnica Marija Bajt sljedeći ispravak.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod gospodina Joze Radoša da je ova Vlada trebala na početku mandata predložiti ovaj program jer nije znala što treba učiniti. To je netočno. Jer na početku mandata ove Vlade, milijardu i 200 milijuna kuna nasljeđenog duga za regres i smjenski rad je bio i više od godinu dana je ova Vlada vraćala taj dug. A pune tri godine se priprema za ovaj sustav uvođenja obveznog obrazovanja što se vidi i kroz novo zapošljavanje i stručno usavršavanje nastavnika, uvođenje Agencija za odgoj i obrazovanje, zatim izgradnju i pripremu škola za jednosmjenski rad, pa i što je kolegica nedavno spomenula, besplatne udžbenike, besplatan prijevoz učenika itd. Hvala.
Klub HDZ-a poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče, državni tajniče, pomoćnice ministra, kolegice i kolege. Pa ja ću reći na samom početku da je Klub zastupnika HDZ-a razmotrio ovaj Prijedlog Nacionalnog programa mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja i da ćemo ga podržati iz više razloga. Prije svega krenut ću od onoga što sam prijedlog ovog programa sadrži i što je predloženo ja bih rekla i u onim očekivanjima koji su ishodište ovoga cijeloga prijedloga programa. Predlagatelj sam kaže da je za pun uspjeh u provedbi Nacionalnog programa mjera važno usklađeno djelovanje svih dionika sustava. Programi u srednjim školama posebice strukovnim učinit će se primjerenima potrebama i interesima učenika, osuvremenit će se način poučavanja, pojačat će se stručno usavršavanje nastavnika, uključit će se roditelji u rad škole, te će se više voditi briga o mogućnosti zapošljavanja sudjelovanjem i razvojem partnerskih odnosa i to, Hrvatske gospodarske komore, Hrvatske obrtničke komore, Zavoda za zapošljavanje, lokalne zajednice, Državnog zavoda za statistiku, Hrvatskih udruga poslodavaca. Ako se pitamo zašto je Prijedlog nacionalnih mjera za uvođenje srednjoškolskog obrazovanja onda odgovor najbolje može naći u samom obrazloženju predlagatelja s kojim su se u većini ovdje složili i moji prethodnici. A to je prije svega prikaz stanja obrazovne strukture koji govori kakva nam je prije svega kvalifikacijska struktura našeg stanovništva. Svakako da je ona nezadovoljavajuća. Opći cilj programa su mjere iz nacionalnog programa koji će kako sam već rekla imati osnovni cilj podići obrazovnu razinu stanovništva, omogućiti uspješnu socijalnu uključenost i kvalitetnije zapošljavanje, te svakako povećati gospodarsku konkurentnost. Ovaj program, ja to moram podsjetit nije usamljen. Ja zbog toga da se zapamti moram opetovati ono što je ministar u svom uvodnom izlaganju izrekao, a to je ono što je ova Vlada učinila evo, u tri i pol godišnjem mandatu kako bi zaista poboljšala obrazovanje i obrazovanje stavila kao prioritet, prije svega prioritetnu mjeru i cilj razvoja. Ja ću samo spomenuti neka postignuća Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa i zaista osvrnut se na predan rad svih u ovom ministarstvu na čelu s ministrom i Vladi koja je podržala ove prijedloge. Ja ću taksativno nabrajati da se ne zaboravi. Prije svega povećalo se željeli mi to priznati ili ne ulaganje u sustav obrazovanja i znanosti za ove četiri godine. Sam je kolega Radoš rekao za 34,2%. Nikad do sada nije bilo toliko. Isplatili smo nasljeđene dugove i potraživanja. Ja sam bila sudionik u srednjim školama ljudi koji su, kojima su obećali se regresi, kojima se obećalo plaćanje smjenskog rada, koji su tri godine gotovo četiri od potpisivanja kolektivnog ugovora trpili i pošteno očekivali ono što su potpisali. To nisu dobili. Gospođa Bajt je spomenula milijardu i 200 milijuna kuna. Kao i uvijek prosvjetni djelatnici su zaista uvažavajući sve činjenice pristali dogovoriti se s Ministarstvom i uštedili ovom Ministarstvu 530 milijuna kuna jer su se nagodili neki od njih. Nisu podigli tužbe. Oni koji su podigli tužbe dobili su za to 382 milijuna povrata tih sredstava. Evo s time je startalo ovo Ministarstvo kad je preuzeto 2003. godine na samom kraju te godine. Otvorila se nova radna mjesta. Ovdje je kolega Radoš spomenuo učenike koji često stvaraju poteškoće u nastavi. Slažem se kolega Radoš. A je li ste vi razmislili da i takvi učenici imaju svoje mjesto u obrazovnom sustavu. Međutim do sada uredbom bivše Vlade o zabrani zapošljavanja stručnih djelatnika niti pedagozi, niti defektolozi, niti psiholozi kao stručni radnici koji pomažu nastavniku, onome tko izvodi nastavu nisu bili zapošljavani. Upravo su to osobe kojih treba sve više. I zato je ovo Ministarstvo upravo otvorilo nova radna mjesta za stručne suradnike u obrazovanju. Neću spomenuti škologradnju jer bi mi oduzela dosta vremena. Međutim ono što vjerujem većinu boli je hrvatski nacionalni obrazovni standard koji je naišao na potpuno odobravanje, ja ću vam reći i roditelja dobronamjernih i prosvjetnih djelatnika. Nije uveden na brzinu. Nisu djeca bila pokusni kunići kao što se to htjelo prikazati. On je uveden prve godine u 49 osnovnih škola koje su se same javile na poziv Ministarstva da će biti eksperimentalne škole i da će one provoditi nastavu po hrvatskom nacionalnom obrazovnom standardu. Od ove školske godine je uveden na osnovu rezultata u ove 49 škola u sve osnovne škole. Uvedena je državna matura. Evo sad smo na tragu upravo novoga nacionalnog programa u kojem će se produljiti obvezno obrazovanje. Pomakli smo se značajno u razvoju strukovnog obrazovanja. Informatizacija škola, osnivanje novih veleučilišta sa stručnim studijima to je ona vertikalna prohodnost o kojoj je ministar govorio. Prije svega moram reći da smo osnovali i nove agencije koje su podrška ovoj reformi. Agencija za odgoj i obrazovanje. Za strukovno obrazovanje. Agencija za obrazovanje odraslih. Dakle mi smo, ovo Ministarstvo je uspjelo zagristi i vruč kolač obrazovanja odraslih. To je problem bio u sustavu obrazovanja oduvijek. Osnovano je Vijeće za nacionalni curriculum predškolskog, osnovnoškolskog, srednjoškolskog sustava. Vijeće za pedagoški standard kojeg sam već spominjala ovdje. Zašto je ono važno? Zato što će ono stvoriti uvjete i točno zacrtati koji su to potrebni materijalni uvjeti za svaku osnovnu školu, za svaki dječji vrtić, za svaku srednju školu. Ako se sjećate donijeli smo i strategiju obrazovanja odraslih i akcijski plan. I napokon ovo Ministarstvo vrši i pripremu hrvatskog kvalifikacijskog okvira. Neću spominjati, ministar je spominjao koljače stoke sitnog zuba. Ja mogu isto tako spomenuti postolare za gornjišta i donjišta. Ja sam nažalost radila u sustavu strukovnog obrazovanja kad se to zanimanje obrazovalo. Postolar za izradu donjišta i gornjišta. Pa nismo znali što je, za izradu cipela. Vratit ću se sada na Prijedlog nacionalnog programa mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja. Ovaj Prijedlog programa sadrži i strateške ciljeve i sliku stanja u obrazovanju danas i jučer. Ali i planove za sutra. Razloge uvođenja. Ovaj program, prijedlog programa sadrži i posebne ciljeve koje nitko ovdje nije potcrtao želeći umanjiti značaj vjerojatno ovoga programa. Ja ću ih podcrtati. Posebni ciljevi Nacionalnog programa su: povećati stopu upisa učenica i učenika i stopu završavanja redovitog srednješkolskog obrazovanja, unaprijediti kvalitetu hrvatskog srednjeg školstva i njegovo usklađivanje s europskim obrazovnim sustavom i standardima zemalja članica Europske unije. Osigurati mogućnosti za cjeloživotno učenje, usklađenost s potrebama suvremenog života i gospodarstva. Iz ovih posebnih ciljeva Nacionalnog programa proizlaze i mjere za provedbu Nacionalnog programa koje su isto tako sustavno objašnjene. Koje imaju nositelje i rok provedbe. Vjerojatno će predlagatelj odgovoriti zašto rok provedbe 2007. i 2013.? Pa ako ih čitamo a nemamo vremena iščitati sve mjere koje proizlaze iz ovih posebnih ciljeva onda ćete vidjeti da one ne mogu biti provedene u godini ili dvije. Da je tu napisano 2008. i 2009. Ja vjerujem da bi bilo vrlo neozbiljno od ovog Ministarstva. Rokovi postoje. Primjereno je vrijeme 6 godina naročito u obrazovanju kolegice i kolege koje je vrlo osjetljivo područje da se neke stvari ne samo pokrenu nego dovedu do svog cilja. A mi ovdje imamo cilj produljenje obveznog srednješkolskog obrazovanja. Dakle nije moguće da ovdje je danas izrečeno da ovaj prijedlog mjera nema cilj. Ja bih zato rekla na kraju da ćemo mi kao klub Hrvatske demokratske zajednice podržati Prijedlog nacionalnog programa mjera za uvođenje obveznog srednješkolskog obrazovanja zbog toga što je to za korist cjelokupnog društva. Što je to za korist i naših budućih učenika, ali i sadašnjih učenika kojima će se omogućiti i onaj temeljni cilj i projekt ovoga Ministarstva i ove Vlade a to je cjeloživotno učenje. Prohodnost obrazovanja i po tzv. horizontalnoj i vertikalnoj liniji. Dakle moguće je zaista prohodnost, a to je potrebno. Naročito podržavamo reformu strukovnog obrazovanja jer moram reći da je najviše problema bilo do sada u strukovnom obrazovanju. Neću spominjati uopće kakvih problema u strukovnom obrazovanju ste imali uopće s nazivima zanimanja. Ovdje je i ministar, a evo i ja sam neke od njih spomenula, moram vam reći zašto je važno strukovno obrazovanje. Zato što 70% naših učenika upisuje strukovnu školu. 70% mladih završava strukovnu školu. Važno je da je ovo ministarstvo krenulo sa svojim bionicima u ispitivanje tržišta rada. Što je to potrebno našem tržištu, našem gospodarskom razvoju? Pa smo u zadnje dvije godine i smanjili broj strukovnih sektora sa 32 na 14 pa smo prepoznatljivi po tome i u Europi i u svijetu, broj zanimanja s 330 na 199. Dakle konačni cilj je smanjiti i napraviti naše obrazovanje prepoznatljivo ne samo kod nas u okvirima naše zemlje nego i u Europi pa i u cijelome svijetu. Jer naš učenik koji završi školu mora biti prepoznat na tržištu rada u ostalim zemljama. Evo, zato ćemo mi podržati Prijedlog Nacionalnog programa mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegica Roksandić je rekla kako hrvatski nacionalni obrazovni standard nije uveden na brzinu. Smatram da je to netočan navod, jer sve što se događalo nakon toga pokazuje da je taj hrvatski nacionalni obrazovni standard uveden na brzinu. A da je tome tako pokazuje i sljedeća činjenica. Dva važna vijeća koja su trebala prethoditi hrvatskom nacionalnom obrazovnom standardu, a to je Vijeće za nacionalnu curicullum u predškolskom, osnovnoškolskom i srednjoškolskom obrazovanju i Vijeće za pedagoški standard su trebala biti osnovana toga nego što se krenulo u bilo kakvu provedbu, pa makar i eksperimentalnu provedbu hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda. To je pretpostavka. Vi morate imati vijeća, odnosno morate imati principe na kojima ćete vršiti stvaranje hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda, a te vam principe i pravila moraju postaviti stručna vijeća. A stručna vijeća su osnovana tek u mjesecu rujnu prošle godine. Prema tome to je potvrda moga stava da je hrvatski nacionalni obrazovni standard uveden na brzinu.
Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Dozvolite da se u sljedećih 10-ak, 15-ak minuta i ja u ime kluba Hrvatske seljačke stranke uključim u ovu raspravu i da iznesem stavove HSS-a. Svakako da je lijepo slušati s ove govornice čitav niz dobrih postignuća koja su napravljena u ovom mandatu ove 4 godine. I tu se naravno miješaju i izgradnja u osnovnim školama i čitav niz projekata koji su pokrenuti u osnovnom školstvu. I to je dobro, to nije naravno niti zabranjeno. Znamo da je ovo predizborno vrijeme i dobro je da se to govori. Iako je sasvim sigurno tema vezana uz obavezno srednje školstvo. Pa ja bih možda, s obzirom da i javnost nema ove materijal pa i svi mi koji govorimo onda je teško ocjenjivati koliko je koliko nije tko u pravu. Ali nadam se da će i putem medija imati priliku dobiti sve relevantne informacije i podatke i moći informirati o tome što se predlaže. Na početku ću samo reći da svakako HSS ovu ideju koja uopće nije loša nego dapače dobro podržava, ali smatramo da ovaj program koji je pred nama bi trebalo doraditi. Reći ću svakako i neke od razloga zašto tako smatramo. Naime, kad se govori o ciljevima koji su ovdje navedeni, možemo ih i pročitati, znači to su posebni ciljevi Nacionalnog programa što su i na kraju krajeva važni, opći cilj je također spomenuti. Onda se može to nekako sintetizirati u nekoliko rečenica. Želi se podići učenički standard uz postojeći, postojeću dobru ideju koju HSS podržava, besplatan prijevoz učenika, besplatni smještaj u učeničke domove i naravno besplatni udžbenici. Htio bih reći da projekat jednosmjenske nastave zaslužuje daleko veću pažnju. Čini mi se da se s tom idejom možda malo i prenaglo ulazi toliko u javnost, a da nisu napravljene ozbiljne analize. Ja sam bio župan u prošlom mandatu u Varaždinskoj županiji, projekt jednosmjenske nastave pokrenuli smo prije točno 4 i pol godine i još se uvijek provodi. I točno znamo kojom dinamikom ide i u kom smjeru. Međutim kad govorimo o projektu jednosmjenske nastave onda bi ja volio da i u ovom materijalu decidirano piše kolika sredstva su potrebna za realizaciju tog programa. Ponavljam, zbog javnosti je dobro da zna da pod točkom 7. tog programa gdje piše Financiranje provedbe nacionalnog programa stoji svega nekoliko rečenica. HSS upravo zbog toga inzistira i traži da se razradi cjeloviti model financiranje tog nacionalnog programa za uvođenje obvezatnog srednjoškolskog obrazovanja. Kad govorimo o jednosmjenskog nastavi onda želim da vas podsjetim. Mi nemamo ovdje napisano koliko će novog prostora trebati u odnosu na postojeći broj učenika, odnosno ako gledamo i za ne znam par godina koliko će novih doći ili za 10 godina koliko će novih doći iz osnovnih škola, dakle mi moramo imati i određene projekcije koliko će trebati u budućnosti tog novog prostora, da li više ili manje, gdje više, zašto više i tako. Kad govorimo o tom prostoru, znači koliko novih škola, koliko novih sportskih dvorana, koliko je potrebno dogradnje postojećih objekata. Ne podatak kao što je u ovom materijalu napisano koliko će biti izgrađeno u pojedinoj godini, nama je interesantno da čujemo koliko će prostora biti potrebno za realizaciju tog nacionalnog programa. Zašto? Pa zato da bismo znali koliko novaca treba, a ovdje ne piše koliko će novaca trebati. Nadalje, kad govorimo o jednosmjenskoj nastavi mi moramo znati koliko ćemo veća sredstva, dakle veća decentralizirana sredstva trebati osigurati za povećanje tekućeg održavanja. Imat će puno novih prostorija, trebat će grijanje, veći izdaci za grijanje, za rasvjetu, za opremu. Koliko će trebati novih sredstava za investicijsko održavanje. Sve su to decentralizirana sredstva. Prije svega ovdje mislim na investicijsko održavanje postojećih objekata jer se pretpostavlja da novi objekti neće trebati toliko sredstava za to investicijsko održavanje. Govori se puno o novom zapošljavanju. Točnije, ovdje piše podatak koliko je i u, koliko je novih zaposlenih u ovom mandatnom razdoblju i to je dobro, a i piše i za visoko obrazovanje itd. iako je nama ovdje bitno srednjoškolsko obrazovanje. Kad govorimo o novom zapošljavanju onda svakako opet se okrećem cilju, a to je jedna smjena. Koliko će trebati novih nastavnika, ali ne samo nastavnika. Čim vi povećate veći prostor, više sportskih sala, trebat će i pomoćnog osoblja, čistačice, domara. Sve to košta. Znači mi bismo htjeli da imamo egzaktne pokazatelje koliko će ovaj nacionalni program mjera za uvođenje obveznoga srednjoškolskog obrazovanja koštati. Koliko sredstava je potrebno osigurati u državnom proračunu. Zašto to govorim? Pa jednostavno zato jer u ovo predizborno vrijeme svi samo puno obećavaju. Mi kao Hrvatska seljačka stranka smo izradili naš program preporod hrvatskog sela gdje smo rekli da bi za revitalizaciju hrvatskog sela, dakle za zadržavanje sela i seljaštva na nekakvoj razini kakva je sada i eventualno vraćanje u selo trebalo za poticaj izdvojiti 4 milijarde godišnje novih sredstava i to naravno svake godine. Maloprije, prije nekoliko mjeseci govori se o izjednačavanju ili izjednačavanju novih i starih mirovina. Prosječno minimalno 2 milijarde godišnje. Ovaj program ja ne znam koliko će koštati, kolega Radoš je rekao nekakvih 5 milijardi. Odakle sredstva? Želje su lijepe i velike, ali mi bismo trebali imati onda nekakav prijedlog o kojem bismo mogli raspravljati na koji način osigurati sredstva za realizaciju tog programa. Svakako kad govorimo o tome onda moramo spomenuti također činjenicu da je logično i razumljivo da svaka vlada koja ulazi u tako značajne prijedloge, ja bih rekao reformske prijedloge da postavi na početku mandata i da tokom mandata testira prihvaćanje javnosti tog programa, a nemojmo zaboraviti, možemo kritizirati, možemo se ne složiti, svejedno, ali najveće reforme je upravo … [[Govornik se ne razumije.]] koalicijska Vlada početkom 2000. godine, 2001. bolje rečeno kad su bili županijski izbori, procesi decentralizacije itd. i to smo testirali. Da li je bilo više ili manje prihvaćanja u javnosti vidjelo se po rezultatima izbora. Pa bilo bi onda i logično da smo ovaj program dobili na početku 2004. godine i onda bismo mogli nekako testirati kakvo je njegovo prihvaćanje, kakva je njegova realizacija. Zašto govorim o realizaciji? Ciljevi su prihvatljivi, zašto ne. Ali pogledajte malo. Ovdje na stranici 21. piše mjere za provedbu nacionalnog programa. Te mjere su podijeljene u tri skupine, ali ukupno ako se pobroji ima 50 mjera. Naravno sa nositeljima i rokovima i to u roku 6 godina. Ali 50 mjera značajnih na nacionalnoj razini. Treba to i realizirati. Kad bismo govorili o nižoj razini onda bismo možda i lakše raspravljali, ali i dobar dio ovih mjera je nastavak i nekih koje se sad provode, ali 50 mjera da bi se realizirao ovaj program nije malo. Znači, po meni svakako presudno bi bilo da smo taj nacionalni program dobili na klupe i usvojili na početku mandata. Onda bi se vidjelo koliko se izdvaja sredstava za svaku godinu za provedbu tog programa. I nemojmo misliti u ovom trenutku možemo se mi ovdje sučeljavati. Postojeća decentralizirana sredstva nisu dovoljna. Baš mi je drago da će biti ispravak, ali bih volio čuti koji je to ispravak. Nisu dovoljna. Ja ću vam reći i potvrditi to na primjeru Varaždinske županije. Varaždinska županija je u ozbiljni proces kapitalnih investicija ili dogradnje i izgradnje novih objekata krenula 2001. godine. U tih 4 godine izgrađeno je puno novih objekata, u 11 škola smo krenuli sa jednosmjenskom nastavom, ali u ovom mandatu u Varaždinskoj županiji se modelom javnoprivatnog partnerstva za izgradnju ili za provedbu programa jednosmjenske nastave kani ukupno izdvojiti milijardu kuna. U jednoj županiji. Milijardu kuna. Dobro slušaj što velim. I još nisu svi objekti uključeni zbog određenih limita koje smo ovdje u Saboru postavili, u jednoj županiji. Naravno tu su sredstva i općina, županije i privatnih investitora, ali sva ta sredstva trebat će naravno kroz 25 godina vraćati. Ponavljam milijardu kuna. A ja vas uvjeravam da učenički standard u Varaždinskoj županiji nije najlošiji u Hrvatskoj. Rekao bih među boljima je. Pa koliko će nama trebati sredstava u drugim županijama? Možda negdje i duplo. I koja su to sredstva koja se bi trebala puniti u proračunu i izdvojiti za realizaciju nacionalnog programa za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja? Velika, enormno velika i nemojmo se ovdje baviti predizbornom kampanjom, govoriti o tome koliko je objekata u ovom mandatu napravljeno. To je lijepo. Govorite to na tribinama. Ovdje govorimo o ovom programu. Bez konkretnog prijedloga financijskih sredstava potrebnih za realizaciju ovog programa ne možete dobiti podršku. Pa to je ključno. Ovo je odličan plan želja. Odličan predizborni materijal. Ali treba imati podlogu u sredstvima. Koliko sredstava će se moći izdvojiti? Ponavljam povećanja su enormno velika za umirovljenike, za poljoprivrednike dakle moje seljake. I svi očekuju da će se to organizirati. Kako namaći sredstva? Reći ću nešto i o procesu informatizacije. Imam vremena još dovoljno. Proces informatizacije na moju žalost ne provodi se onako kako bi to trebalo u skladu sa standardima Europske unije. Ne samo za područje obrazovanja da se razumijemo, nego i ukupni procesi koji se odvijaju i u drugim ministarstvima ili u drugim područjima. Imali smo prije četiri mjeseca ovdje i Zakon o športu. Također se govori da se uvodi informacijski sustav u športu. To piše u onim materijalima tako nekako. Pa zar ćemo parcijalno imati takve sustave za osnovnoškolstvo, za srednješkolstvo, za šport, ne znam što sve skupa ne, pa za visoko školstvo i tako. Ne bi li trebalo da smo ovdje raspravili o jednom cjelovitom informacijskom sustavu obrazovanja koji bi onda imao svoje podsustave. Tako i ovdje isto. To košta puno. Hvala dragom Bogu da se ide sa tim procesima jer procesi informatizacije su bitni. Mi htjeli ili ne htjeli priznati već i djeca u osnovnoj školi su ponekad i stručnija i spretnija i koriste računala bolje nego njihovi roditelji što je normalno i razumljivo. Pa omogućimo im te standarde da imaju u osnovnom školstvu, u osnovnoj školi i naravno u srednjoj, da ne velimo u, na fakultetima. Ti standardi koji se propisuju nije tako jednostavno izvršiti zbog sredstava. Ja bih volio da se ovaj materijal dopuni upravo i sa ovim parametrima o kojima sam govorio, uključujući naravno i populacijsku politiku koja je vrlo, vrlo bitna. Mi znamo da nam sela polako odumiru. Gdje će biti koncentracija srednjih škola? Na koji način se kani malo i decentralizirati i smještati srednja škola? To je pitanje koje bi trebalo dati odgovor ovaj materijal. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo, udovoljavam želji kolege koji je rekao, baš da vidim koji će to biti ispravak, pa ispravljam. U ovo predizborno vrijeme svi samo puno obećavaju. To nije točno. HSS ništa ne obećava, nego prijeti, da će sa grupicom istomišljenika zatvoriti sve ceste ukoliko pšenica ne bude po kunu i 20. Ovo prvo nisam shvatio kao prijetnju. Hvala.
Klub zastupnika SDSS-a poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Kako? [[Upadica: Ispravak netočnog navoda.]] Tko? … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro. Onda ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Onda gledajte ljudi moji, pa mi…
Hvala vam gospodine predsjedniče. Ali zaista sam dva puta dizala pločicu, ne znam zašto nitko me nije primijetio. Ma želim ispraviti jedan od netočnih ili dva netočna navoda kolege Sabatija. Kolega je dobro rekao hvala Bogu da se ide u ovo, ali to opet ništa ne valja, to je predizborna kampanja, to su predizborni programi. Ja samo želim podsjetiti da to nije predizborna kampanja, da se ovaj program priprema tri godine i da su ova postignuća koja ste danas čuli realnost. Želim vas podsjetiti da je netočno da se ne može riješiti masu problema sa jednosmjenskim radom u osnovnim školama zato što je 11. travnja ministar predstavio projekt dogradnje, rekonstrukcije osnovnih i srednjih škola, koji će se odvijati udruženim sredstvima državnog proračuna i zajma Svjetske banke. Normalno da to neće biti riješeno za godinu dana. Pa zato ovaj program i ima svoje razdoblje od šest godina.
U 13,01 isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od deset minuta. Klub zastupnika SDSS-a poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Nema ga. Klub gubi pravo na riječ po ovoj točci dnevnog reda. Klub zastupnika HSLS-a poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Evo, dopuste mi da doista ovako u ime kluba kažem nekoliko naših ovih usputnih objekcija. Kažu da se na put oko svijeta kreće prvim korakom pa tako ja pokušavam sagledavati i sudbine ovoga projekta. I ovom projektu ne nedostaje ambicioznost. I mislimo mi u klubu HSLS-a mislimo da je to dobro da se bude ambiciozan i da se zapravo pokušavamo postavljati što je moguće, odnosno dizati tu neku ljestvicu, limite. Jer ako jednostavno budemo apriori ne znam, suspektni spram ovoga projekta onda se bojim da ćemo vrlo brzo pronaći upravo te razloge da u ovaj projekat ne uđemo. Nama se u klubu čini da je doista obrazovanje do onih resursa koji nam nitko ne može oduzeti. On doista ne ovisi o nekim vanjskim međunarodnim okolnostima, nego doista da pripada i da možemo uzeti sudbinu u svoje ruke. Mi obično konstatiramo i volimo konstatirati da su nam obrazovni standardi prilično niski. Govorimo o tome da nam je akademska zajednica, broj ljudi koji završe fakultete nije veći od sedam, osam posto. I te implikacije, te činjenice su zapravo i gospodarske i političke i kako god da okrenete. I ono što mi u klubu mislimo da se takvo stanje mora pod svaku cijenu mijenjati. Jedan od mogućnosti promjene te negativne situacije je upravo i to da se obavezno, da srednja škola postane obvezna. Mi znamo da to nije lako i da to zahtjeva čitav niz predradnji koje se svakako moraju napraviti od ovih, čisto onih što pripadaju nekoj tehničkoj operativnoj strani. Ali mislim da od toga ne treba odustati. Cilj je plemenit i mislim da ne treba bježati od ove rasprave koja će se otvoriti. A onda svakako ono što društvo ako želi da uhvati taj ritam sa razvijenim europskim zemljama da je jasno da to i košta. I ono što nas isto zanima, ne treba bježati od ovih određenih projekcija, simulacija koliko bi to moglo koštati jer to su doista, to su mjere koje su dalekosežne. Ali mislim da je svaka kuna koja će se u to uložiti, da će se ona uskoro i stostruko vratiti. Na kraju krajeva isto ako ćemo ulaskom u Europsku uniju, kad budemo postali punopravni članovi, pa ta mogućnost doista slobodnoga kolanja ljudi, kapitala, vrijednosti, to će se odnositi upravo i na obrazovanje. Upravo te granice, te granice koje, koje odnosno obrazovani, dobro, visoko obrazovani čovjek može, može prijeći doista, doista može se ponašati kao ona zračna struja. Da to slobodno, da slobodno komunicira i da doista živimo u Europi bez granica pa da onda i da, i da ovaj naš obrazovni standard i da što veći broj građana bude uključen u ovo, u srednješkolsko obrazovanje. U visoko obrazovanje. I na taj način ćemo svakako onda djelovati interaktivno. Imati povratno, povratno djelovanje i na naše i na naše gospodarstvo. I upravo ono što smo mi već ovdje u Klubu nekoliko puta predlagali mi smo dosta, nažalost dosta dugo živjeli pod onom, onom jednom ideja tvornice škola, Šuvarova vremena to i nije bilo toliko bedasto. Mi smo to doživljavali da je bedasto zbog toga što je bilo isuviše ideologizirano. Ali kada ideologiju od toga maknemo onda zapravo sama ta, sama ta ideja cjeloživotnoga školovanja zapravo nije, nije nimalo bedasta. S druge strane i nama je posvema jasno da se ako se igdje paradigme brzo mijenjaju onda se one doista mijenjaju u znanjima. Ona znanja koja su se nekada povećavala aritmetičkom progresijom danas se povećavaju geometrijskom progresijom. I upravo ono što je ne znam nešto prije nekoliko godina bilo aktuelno to već, to već generacije koje uče, koje će učiti sutra na neki način postaje "pase". I upravo iz tih razloga da zapravo više, da diploma bilo koje, na bilo kojoj razini neće biti dostatna da se možemo uključiti u jedan život gospodarski, politički, financijski bez potrebe da se neprestano uči. I u tom smislu, i u tom smislu Klub HSLS-a daje punu, punu potporu ovom Prijedlogu nacionalnoga programa mjera za uvođenje obaveznog srednješkolskog obrazovanja. Kažem s time da isto nema, ne bježimo od toga da se te mjere moraju i detektiraju i na neki način pokušati što prije izaći iz određenog, određenom ovom simulacijom, projekcijama koliko će to koštati. I zapravo i u kojem se to nekom roku može napraviti. A opet isto s druge strane nam se čini da se onda i ovi, … [[Govornik se ne razumije.]] ovih demografskih problema mogu riješiti, da se može riješiti politika decentralizacije, politika regionalizacije upravo sa sustavom srednjih škola jer je to itekako, itekako nužno i s druge strane, s druge strane da upravo imamo što je moguće … [[Govornik se ne razumije.]] stanovništvo koje će biti do, obično educirano. I s druge strane isto, evo kolega Letica mi je onako uvijek davao jednu kao i obično što on to zna, dati bubu u uho, a to je taj problem upravo i motiviranosti. Mi moramo zapravo stvarati jedan ambijent u društvu da se školovanje, da se školovanje zapravo isplati. Da se, da oni ljudi koji znaju da su to vrijedni ljudi, oni koji imaju svoj ugled u svojoj mikro sredini i uopće u javnosti da se takvi ljudi što je moguće više i promoviraju a ne da … [[Govornik se ne razumije.]] da imate ove, ove dečke što, istina Bog dosta dobro guraju, guraju i barataju sa loptom ali bez neke velike škole oni danas mogu zaraditi nekoliko milijuna EUR-a što zapravo što se kaže prosječni građanin Hrvatske ne zna čak ni napisati a kamoli da može i zamisliti da to može zaraditi. Pa upravo zbog toga i taj element motivacije ovakve prijedloge nacionalnih programa treba uvesti i upravo rekao sam još jedan puta ponavljam obrazovanje je onaj resurs koji nam zapravo nitko ne može oduzeti, koji sami mi, koji ako ga mi budemo stvarali ambijent da on može uspijevati. I da iza toga onda slijedi određena i nagrada, određeni promocija, određeni uspjeh. Onda doista, onda doista mislim da ovaj ambiciozni program ima i svoga, ima svoga smisla. Zato kažem još, još jedanputa trebamo se pripremiti za ulazak u Europsku uniju i na taj način. Evo ovako, ja ovdje imam podatke vezano da je obavezno obrazovanje recimo u jednoj Mađarskoj … [[Govornik se ne razumije.]] Irskoj. Znači Mađarska je jedna susjedna zemlja. Irska koja se inače nudi kao neki model uspješnosti je 12 godina. U Malti, Nizozemskoj, u Škotskoj, Velikoj Britaniji 11 godina. Francuska, Litva, Norveška, Njemačka, Španjolska 10 godina. Austrija, Slovenija, Japan 9 godina, Makedonija. Makedonija 8 godina. Onda doista i sami moramo, sami moramo, u Americi 12 godina, 11, 12 godina, razlikuje se po pojedinim saveznim državama. Onda doista nema razloga da i mi taj limit ne podignemo. Tim više, tim više što mislim da će to se onda svaki kažem uložena kuna će se i stostruko vratiti i imati mudru, pametnu obrazovnu naciju to je nešto, to je ipak jedno zadovoljstvo. I da onda o sami, da sami o sebi možemo tako misliti i govoriti to će biti, to će biti kad imamo i potvrdu nego da samo o tome, o tom mislimo a bez pokrića. Onda ne znam izađu statistički podaci gdje se pokazuje da svega 7 i nešto posto građana Hrvatske da imaju, imaju akademski stupanj što onda kažem nažalost implicira i čitav niz drugih loših političkih ideoloških implikacija jer uvijek se onima koji su manje obrazovani lakše manipulirati, njima je lakše prodavati demagogiju. A sa ljudima koji su doista, imaju svijest o sami sebi, imaju određena znanja to ide kudikamo teže. A upravo i taj njihov, onda i onaj strah za posao i ta fleksibilnost i sve ono što se kažem pozitivni procesi, pozitivne vibracije u društvu događaju svakako može se, moguće samo isključivo sa visoko i obrazovnim građanima. U tom smislu Klub HSLS-a kažem daje potporu za ovaj Prijedlog Nacionalnoga programa a kažem isto također nema razloga da se i ove neke mjere i neka dinamika što prije izradi da se napravi ta … [[Govornik se ne razumije.]] koliko će to koštati i u kojem je to periodu moguće napraviti i koji će biti prioriteti? Ali da prvo kažem tu ja vidim ključ za rješenje i naše decentralizacije, naše generalizacije i nekog ravnomjernog nadzora Republike Hrvatske koji također ne smijemo dopustiti da doista školovanje bude samo privilegija velikih gradova ili bogatih građana nego da to doista mora biti privilegija svakoga građanina ove zemlje. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Slaven Letica.
Kolega Kramarić je spomenuo da sam mu nešto došapnuo. Ja sam bio konkretan. Ja sam govorio da dva brata Kovača koji imaju praktički nepotpune osnovne škole mogu zaraditi 10 milijardi EUR-a. Kerum koji ima također osnovnu školu je težak 100 milijuna EUR-a. A Radimir Čačić je napisao knjigu kojom ismijava učitelje u osnovnim školama i u srednjim školama i hvali se da je bio vagabund i da ništa nije učio i da ništa ne zna. Prema tome teško je motivirati djecu da u takvoj jednoj kulturi imaju motivaciju za obvezatno srednje obrazovanje.
Zastupnica Vesna Škare-Ožbolt. Nema je, gubi pravo na riječ. Državni tajnik Želimir Janjić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovane zastupnice i zastupnici dopustite da se kratko osvrnem nakon ovih riječi koje ste izrekli u ime klubova zastupnika radi pojašnjenja nečega što je rečeno jer sam uvjeren da svi ovdje govorimo u dobroj vjeri želeći postići najbolje rješenje i slažući se oko temeljnih ciljeva koji su ovdje proklamirani što je to što želimo postići? U nekoliko navrata bilo je spomenuto da je ovaj Nacionalni program trebao biti na samome početku mandata jedne Vlade. Naravno sjajno bi bilo ukoliko bi se s tim moglo odma krenuti. Ali ovdje želim reći da smo mi bili svjesni potrebe podizanja kvalifikacijske strukture, svjesni činjenice da imamo najmanje godina obveznog obrazovanja uz Republiku Makedoniju koja ima 8 godina ali je već pokrenula ustavne promjene da produlji obvezno obrazovanje. Mi bismo dakle ostali jedini sa 8 godina obveznog obrazovanja. Svjesni smo mi tih činjenica i naravno da to želimo promijeniti. Međutim na samome početku mandata ove Vlade mi smo vrlo jasno detektirali stanje i vidjeli smo da zapravo podrška čitavom sustavu obrazovanja nije dovoljno dobro osigurana. I iz tih razloga su prvi naši koraci bili upravo osnivanje novih stručnih ustanova, a ja ću vas podsjetiti samo na ono što vi jako dobro znadete, jer se je to dešavalo ovdje u ovom Visokom domu. Dakle da bismo podigli odnosno stvorili pretpostavke za podizanje kvalitete obrazovanja mi smo donijeli Zakon o Nacionalnom centru za vanjsko vrednovanja obrazovanja ovdje u Hrvatskom saboru 2004. godine. Sljedeća stručna ustanova koja je bila osnovana bila je Agencija za strukovno obrazovanje i na koncu Agencija za obrazovanje odraslih. Od tog vremena do danas naravno napravljeno je, odnosno dovršeno je dosta školskih objekata. Ja ću samo podsjetiti da je dovršen dobar broj objekata koji su bili u tzv. zajmu CEB 5, dakle govorim o tomu što je započelo još 2002. godine, a onda su kasnije otvoreni i neki drugi projekti, dosta je izgrađeno sredstvima državnog proračuna, a drugim dijelom i iz proračuna osnivača. Dakle tek onoga trenutka kada smo stvorili pretpostavke da idemo sa ovim Nacionalnim programom, kada smo proveli značajna istraživanja o kojima je govorio i naš ministar, prije svega istraživanje Instituta "Ivo Pilar" i Instituta za javne financije onda smo se odlučili na ovaj korak. Dakle, stoga, stoga nismo mogli s time započeti 2004. godine, odnosno na početku mandata ove Vlade, nego tek onda kada smo stvorili preduvjete da to doista i napravimo. Bilo je postavljeno pitanje kako za razliku od ovoga, ovo je pogled u budućnost, da svi građani u buduće koji uđu u sustav obrazovanja da ne izađu iz njega bez neke kvalifikacije. Ali što činiti sa prošlošću, sa onih milijun i pol koji nema nikakve kvalifikacije? Ja ću ovdje podsjetiti da je još 2003. godine započet jedan projekt koji smo mi intenzivirali, a radi se o projektu za hrvatsku pismenost i put do poželjne budućnosti ili kako mi to u žargonu zovemo opismenjavanje, dakle svi građani Republike Hrvatske stariji od 15 godina koji nisu završili obvezno, osnovno obrazovanje mogu ga završiti o trošku države u ustanovama koje to obavljaju. Mi smo o tome naravno informirali i Hrvatski zavod za zapošljavanje i sve potrebne institucije i taj proces je pokrenut. Dakle do sada imamo oko 3 tisuće stotinu onih koji su o trošku države završili tih par razreda osnovnog obrazovanja koliko im je nedostajalo i ponudili jedan program osposobljavanja po svršetku toga kako bi imali kvalifikaciju. Dakle tvrdnja koja je ovdje izrečena ja moram reći da nije najtočnija pa stoga o tome sada i govorim. Mi smo doista želeći ponuditi svim onima koji će ući u sustava srednjega obrazovanja da izaberu ono što im najviše odgovara i njihovim sklonostima i njihovim sposobnostima i njihovoj motiviranosti. Ponudili smo dakle i programe niže stručne spreme, dakle programe u trajanju od 2 godine, u nekim slučajevima i od godinu dana. Ovdje nemam osjećaj da je spomenuto onako kako bi se moglo spomenuti, ja ću nabrojiti još neka zanimanja na razini niže stručne spreme koja su do sada građani mogli završiti, ali isključivo u okviru Programa osposobljavanja najčešće u našim pučkim otvorenim učilištima, ali to se poštovane zastupnice i zastupnici plaća, a onima koji možda nisu zaposleni vrlo je teško platiti nekoliko tisuća kuna da bi završili takav program osposobljavanja. Nudeći ovakve programe našim učenicima mi ih nudimo u redovitim školama kao redovite programe, dakle i to je ono što se ne plaća. Naprotiv to je ono što je besplatno uz sve ove poticajne mjere koje su spomenute. Dopustite da spomenem nekoliko tih programa od dosta njih koje smo sačinili pa ćete vidjeti koliko su oni potrebni tržištu rada zapravo iz svoje svakodnevice. Dakle, to su aranžeri interijera cvijećem, to su uzgajivači bilja u zatvorenom prostoru, monteri strojarskih instalacija, proizvođači i monteri PVC i aluminijske stolarije, monteri električnih strojeva i uređaja, monteri vodova i instalacija, brojna pomoćna zanimanja u graditeljstvu i geodeziji, primjerice građevinski rad visokogradnje, pomoćni armirač, keramičar, soboslikar. Nadalje, monter namještaja itd. Dakle dosta onih jednostavnih zanimanja za učenike koji nemaju većih ambicija da ih mogu završiti i naći svoje mjesto na tržištu rada jer se radi upravo o onakvim zanimanjima kakva tržište rada treba. Naravno da je svima njima otvorena mogućnost po svršetku takvoga programa ukoliko želi nastaviti obrazovanje u obrazovnoj vertikali da pod određenim uvjetima polažući ispite razlike nastavi zahtjevniji program i dogradi na trogodišnji ili četverogodišnji program. Nadalje, dopustite da spomenem još jedno. Bilo je postavljeno pitanje hoće li se to provesti brzo. Vi znadete da u obrazovanju nema brzih promjena, da se one najčešće vezane uz jednu generaciju, a što se prije zaposle naravno da će se prije i realizirati. Dakle odgovor na to pitanje je da se neće provesti brzo, provest će se onako kako to bude moguće, odnosno kako to obrazovni sustav zahtjeva. I na koncu, u sljedećem obračunu nakon pojedinačnih rasprava ja ću vas informirati o tome koliko je to financijski teško. Dakle mi smo već učinili jedan korak, tzv. PVU obrazac, odnosno obrazac procjene financijskog učinka je otišao u Ministarstvo financija, što smo dužni dostaviti kada Nacionalni program šaljemo u saborsku proceduru. A vama će onda točno iznijeti koliko je to po godinama, računajući za sljedeće 4 godine. Hvala lijepa.
Hvala. Sad ćemo prekinut sjednicu, nastavit je u 15,00 sati. Na redu je poštovani zastupnik Slaven Letica u 15,00 sati. Nastavljamo sjednicu i raspravu o Prijedlogu Nacionalnog programa mjera za vođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja. Poštovani zastupnik Slaven Letica. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Ivan Bagarić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Franjo Arapović. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Ne samo što sam tu, nego imam i pravo na riječ. Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ma evo dosta je tog rečeno danas, možda još samo nekoliko riječi. Naime, s obzirom da često razgovaram sa poduzetnicima, o njegovim potrebama … [[Govornik se ne razumije.]] školovanju, nedostatnom školovanju kadrova koji oni traže, evo malo sam se uključio ovdje pa evo čisto reći nekoliko riječi. Naime, normalno da razvoj privrede i potrebe kvalificiranih radnika neće biti bez kvalitetnog obrazovanja i treba to povezati zapravo zbog čega nemamo dovoljan broj učenika. To više nisu u strukovnim školama, to više nisu ni plaće. Te plaće koje se nude su vrlo, vrlo visoke, iznenadili bi se koliko obrtnici pojedini plaćaju stručne radnike, ali i današnji problem koji treba ovdje razmatrati je taj kako djecu uopće dovesti u školu. Dakle, riječ je o onima koji napuštaju osnovnu školu. Teško je reći da ne završe osnovnu školu, jer gotovo sva djeca sad završavaju osnovnu školu, pa izlazi se u susret i stvarno najproblematičnijoj djeci, pomaže im se i popravcima i na raznorazne načine. Dakle, osnovnu školu nekako završe. I sad što dalje. Malo sam promatrao i ove strateške ciljeve, oni su stvarno su dobri, potpuno u redu. Najava obveznog srednjoškolskog obrazovanja dobra je najava, ali i ovoj isto tako dobra priprema, a ta priprema upravo ovim poticajnim mjerama može biti itekako značajna. Normalno da profesionalno informiranje i usmjeravanje je izuzetno bitno u osnovnoj školi i mora biti što češće da bi zapravo djeca shvatila kuda nakon osnovne škole da bi završila bez obzira bio to zanat, krenuli dalje u gimnaziju radi studija i slično, ali djeca bi morala biti itekako kvalitetno informirana. Naime, malo pratim taj novi nastavni plan i program u osnovnoj školi koji se temelji na ovim smjernicama HNOS-a uz kvalitetno stručno usavršavanje i djelatnika škole, pa i ravnatelji stalno su po seminarima i slično. Mogu reći da su rezultati vrlo pozitivni. Naime, evo supruga mi radi u školi pa onda često razgovaramo o tome, ja sam radio 24 godine isto u školi, pa me normalno to područje zanima. Naime, nastava je postala puno zanimljivija. Planovima je već jako puno tog reducirano, a vjerujem da ima još tog što treba reducirati. Učenici sve češće ne sjede u školskim klupama, nego jednostavno izlaze bilo u kazalište, bilo na izlete, na izložbe što je jako dobro i oni to vrlo rado prihvaćaju. Posebna pažnja usmjerena je prema učenicima koji pokazuju vrlo slabe rezultate. Neću reći da su to djeca sa teškoćama u razvoju, nego jednostavno zbor raznoraznih razloga. Ovdje se može puno tog napraviti ako se posveti pažnja, posebna pažnja u suradnji s roditeljima. Naime, roditelji djece koji često dolaze u školu mogu itekako puno utjecati na uspjeh učenika pa i na redovito pohađanje nastave i tu u svakom slučaju to treba posebno istaći. Na djecu utječe punog tog. Utječu poremećeni odnosi u obitelji, premalo vremena koje roditelj provode s djecom. Naime, djeca su vrlo često sama doma, često djeca gube radne navike, osjećaj odgovornosti i u kući, pa onda kad izgube u kući izgube i u školi. Naime, djeca su to koja se nalaze u vrlo osjetljivom razdoblju, 15 godina je malo, premalo da bi možda sami sebe mogli kontrolirati da bi bili odgovorni, a opet previše puno godina jer vidimo i 15-godišnjaci stvaraju često probleme. Naime, takova djeca koja su bez kontrole roditelja često padnu pod utjecaj kako mi to volimo reći ulice, odnosno svih onih besposličara koji se motaju oko njih i koji im objašnjavaju da zapravo i ne bi trebalo ići u školu. Sigurno je da analiza razloga zbog kojih učenici ne upisuju srednju školu, da ta analiza može zapravo znatno pomoći. Ja znam, evo imali smo svojevremeno populaciju, a onda smo ustanovili da su to mali Slovenci sve bili. To je jedno romsko naselje koje je bilo blizu Samobora, pa smo malo pratili što se događa. Uspjeli smo svega nekoliko tih malih klinaca dovesti u školu, ali oni su samo statirali tamo i zatim kad su svi zajedno opet otišli u Sloveniju od tog vjerojatno nije bilo ništa. Dakle, to je populacija koju u cijeloj Hrvatskoj gotovo da ne znam ne, vrlo malo ide u školu i mislim da bi njima trebalo posvetiti posebnu pažnju. Mjere koje se predlažu mogu biti i jasno i u suradnji sa lokalnom samoupravom. To je evo npr. besplatan prijevoz učenika u srednju školu. Evo ja mislim i Samobor, ali i Sveta Nedelja zajedno sa županijom imaju organiziran besplatan prijevoz učenika u školu i vjerujem, čak smo evo krenuli, mi dajemo samostalno i 50% studentima isto za prijevoz u školu i to je dobra mjera, uz sve ono što pomažemo npr. siromašnim obiteljima koji se često tuže da nemaju ne znam dovoljno novaca da tu djecu obuku, pa i za maturalno putovanje slično pomažemo gdje god možemo. Dakle, suradnja sa lokalnom samoupravom ovdje istaknuta i mislim da je opravdano istaknuta jer može biti i vrlo kvalitetna. Besplatni udžbenici koji kreću opet u osnovnoj školi, mislim da su svakako dobra zamisao, bez obzira što će netko reći e pa dobivaju i bogati i siromašni, ma to su uvijek priče koje mogu razbiti ovo, ali većina učenika čak i zbog onih najsiromašnijih dobro da budu svi, da ne ispada samo e sad vi ste najsiromašniji evo vam udžbenike, nudimo vam i komplekse koje ćete pritom steći. Dakle, to je jako dobro i dobro je što se evo planira to i za srednju školu. Malo po malo ići ćemo na to da zapravo učenike i na taj način oni koji su možda u najtežoj socijalnoj situaciji privučemo u školu. Sigurno nam tu mogu pomoći i domovi, smještaj u domove koje isto treba koliko je god moguće proširiti. Treba jasno nadoknaditi izgubljeno vrijeme onih preuskih specijalizacija i, ali postoje prekvalifikacije što se privrede tiče. Međutim, interes baš i nije velik. Malo omjer, možda bi bilo zgodno istaći između zaposlenih odnosno nezaposlenih i onih koji traže posao. To ne bi vjerovali, taj omjer je veliki u korist onih koji ne traže posao a nalaze se na birou. I ako su zapošljivi, ja ne govorim o ljudima koji čekaju možda godinu dana, dve mirovinu nego o mnogim kadrovima koji su, koji bi mogli radit, koji bi se mogli zaposlit, koji bi se mogli prekvalificirat, oni uredno su na Biroima za zapošljavanje, ali ne traže posao jer rade negdje druge ili ne znam, valjda im je ovaj način bolji. Dakle, ja vjerujem da će srednja škola u ovom planu sigurno privući učenike i da će ih kvalificirati za jedan normalan život odnosno da će raditi i ono što žele raditi. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Petar Selem. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Moja kratka rasprava bi se usmjerila prema činjenici da prijedlog mjera koji vode prema uvođenju obvezatnog srednjoškolskog obrazovanja je jedan projekt koji je vrlo značajan za Republiku Hrvatsku u smislu realizacije one ideje kojoj svi težimo i oko koje apsolutno postoji konsenzus, a to je društvo znanja. Htio bih vas informirati da je pred nekoliko dana u Berlinu, u Bundestagu održan jedan zanimljivi okrugli stol, jedna rasprava na kojoj su bili pozvani predsjednici parlamentarnih Odbora za znanost, istraživanje i visoku uglavnom naobrazbu iz svih članica zemalja Europske zajednice i zemalja kandidatkinja. I na toj vrlo opsežnoj i zanimljivoj raspravi ja sam govorio o nekim nastojanjima Hrvatske da se uključi u to društvo znanja, pa sam govorio o HNOS-u, govorio sam o vanjskom vrednovanju obrazovanja, govorio sam o Bolonjskom procesu. Međutim, dvije teme su izazvale poseban interes, a to je cjeloživotno obrazovanje i upravo ovaj projekt obvezatne odnosno mjera koje tendiraju prema uvođenju obvezatne srednje škole. Naime, u toj raspravi je konstatirano nešto što se ovdje malo, o čemu se ovdje malo govorilo, o čemu je govorila jedino kolegica Roksandić, a to je o velikim posljedicama jednog takvog projekta na području tržišta rada. Naime, takav jedan projekta, takve jedne mjere dovode do bitnih promjena na tržištu rada, apsolutno u pozitivnom smislu. S jedne strane ona najbanalnija promjena da ti dječaci, mladići od 15, 16, 17 godina više nisu na ulici nakon što završe osnovnu školu praktički bez ikakvog zanata i alata što bi se reklo. S druge strane da se na jedan smislen i organizirani način upravo putem tih usmjeravanja tog nazovimo ga dopunskog ili obvezatnog srednjoškolskog obrazovanja i stvaraju kadrovi koji mogu odgovoriti određenim potrebama gospodarstva i određenih drugih privrednih subjekata koji se nalaze ponekad i u deficitarnim situacijama, dok ti mladi ljudi kažem sjede u kafićima i praktički ne rade ništa. Da nije ničeg drugog nego toga, tog pomaka mislim da je ovaj projekt, ova vizija mjera itekako važna i značajna. Ja ne bih jasno se previše osvrtao na neke teme koje su bile u diskusiji iznesene. One su sve sigurno vrlo korisne. Međutim, osvrnuo bih se, reagirao bi samo na jednu primjedbu. To je bila primjedba o tzv. publicitetu. Gospodo i gospođe, drage kolegice i kolege! U vrijeme kad su ti mladići, dobar dan, kad su ti mladići i te djevojke neprestano izložene jednom bombardiranju promidžbenih poruka koji idu prema tome da je najfenomenalnija stvar na svijetu navijati uz bocu "Ožujskog" ili "Karlovačkog" piva ili drugih ja bih rekao još možda tako i problematičnijih promidžbenih pritisaka, jedna takva promidžba koja se diskretno ali vrlo lijepo, fino javlja da se toj djeci kaže što je to znanje, da ih se stimulira da idu prema znanju, da idu prema nekom oplemenjivanju vlastitih ličnosti. Mislim da to ni u kom slučaju ne može biti dvojbeno i da takva promidžba nije nikakva promidžba ni ministarstva ni ministra ni Vlade, nego nešto što se usmjerava prema toj djeci i što možda može u tom kaosu promidžbenih poruka koje primaju ipak donijeti jednu crtu koja upućuje na nekakvu mogućnost, na neku plemenitost i vrijednost znanja. Još samo jedna primjedba. To je ta primjedba koja se odnosi na one koji neće. Na taj negativni, mogući negativni naboj. Ja mislim da, apriori, ne treba fokusirati pažnju na one koji neće, nego na one koji hoće. To je ja mislim bitno i to je svrha svega ovoga. Uvijek će biti u svemu onih koji neće, koji ne žele školu, koji ne žele znati i koji su problematični i koji izazivaju incident itd. Ali mislim da ni u kom slučaju ne smijemo dopustiti da nas ta tema odvrati od teme onih koji hoće, koji trebaju, kojima je to potrebno. Jasno da mora se uraditi sve da i ti koji neće na neki način dobiju jedan tretman koji će omogućiti da se i njih socijalizira, da se i njih na neki način uklopi u to, ali kažem ne bi bio nikad za to dominiraju negativne teme, da dominiraju teme koje su problematične, nego da se usmjerimo prema onomu što je pozitivno, vrijedno i što zaista može doprinijeti da Hrvatska malo, pomalo postane ono što svi želimo a to je kažem društvo i zemlja znanja. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici! Pa evo, ne tako davno na televiziji smo mogli gledat ministra Primorca kako je uvjerljivo rekao da će od 9. mjeseca ove godine biti uvedeno obvezno srednjoškolsko obrazovanje. Sada su pred nama materijali iz kojih je očito da srednjoškolskog, obveznog srednjoškolskog obrazovanja zaista neće bit od 9. mjeseca, a oni koji imalo poznaju sustav obrazovanja u Republici Hrvatskoj znali su od samog početka da uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja za dva mjeseca ili tri mjeseca naprosto nije moguće. I polazeći od obrazovne strukture naših građana prema popisu stanovništva kad smo se suočili sa vrlo visokim, nedopustivo visokim postotkom građana Republike Hrvatske koji nemaju završenu srednju stručnu spremu, dakako da je jedinstvena ocjena i jedinstveno mišljenje u Republici Hrvatskoj je to da moramo podići obrazovnu strukturu naših građana. I ta potreba o podizanju obrazovne strukture naših građana nije otkriće ove Vlade. Dakako da su i prethodne Vlade išle istim smjerom i razmišljale istim smjerom. E sada kad imamo ove materijal pred sobom ne pripadam optimističnoj grupi koja misli da će se obveza srednjoškolskog obrazovanja uvesti tako brzo kao što je ovdje ovim mjerama predviđeno, pogotovo što i samo obrazloženje ovog materijala pomalo je samo u sebi kontradiktorno. Govori se o obveznom srednjoškolskom obrazovanju, a onda se kaže da će se temeljit na nizu poticajnih mjera. Dobrovoljnost i obveznost međusobno se isključuju, dakle moramo znati što to hoćemo, ali ja bih mogla zaključiti dakle da je želja ove Vlade i ovoga ministarstva dakle da se što veći broj građana ili bolje rečeno svi građani da se, da pristupe tom barem srednjoškolskom obrazovanju. Dakle, po meni su ove mjere koje su nabrojene ovdje poprilično uopćene, nisu razrađene, nema dinamike i posebice nisu vidljiva financijska sredstva, pa ja to isto doživljavam kao i neke kolege i kolegice ovdje koje su danas govorile da je ovo zaista popis lijepih želja kojima se nema što prigovoriti, međutim dakako da su za to potrebna i financijska sredstva koja ovise o nekim drugim faktorima, a ne o našim željama. Dakle, prije svega dakako da ovisi o tome kolika će biti gospodarska moć Republike Hrvatske i kakvi će biti izvori financiranja državnog proračuna, a onda dakako i o političkoj volji koliko će ta politička volja htjeti usmjeriti sredstava za ovu namjenu. Ja očekujem i vjerujem da će te političke volje biti, e sad nisam sigurna baš da ćemo imati toliko mogućnosti da ćemo tako dobro se gospodarski razviti da bi ti izvori financiranja bili toliko bogati da bi mogli pokriti one potrebe jer za ostvarenje te želje potrebno je osigurati i materijalne potrebe. Ovdje je fino navedeno što se napravilo, koliko se škola izgradilo itd., međutim mi nemamo ustvari prikaz naših potreba, mi ne znamo koliko nam je potrebno škola izgraditi novih, koliko nam je potrebno dograditi postojećih škola, nemamo prikaza koliko nam je potrebno domova i posebice zbog toga što živim u regiji koja je evidentno na temelju statističkih podataka najnerazvijenija regija u Republici Hrvatskoj, dakako da sve to promatram sa aspekta standarda naših građana i ja bih ustvrdila da je barem kod mene u regiji temeljni i osnovni razlog zbog toga što visoki broj djece ostaje kod kuće upravo materijalno stanje njihovih obitelji. Ja bih zaista volila vidjeti, volila bih vidjeti one obitelji koje hvala Bogo još uvijek žive u našim selima, čuvajući našu kulturu, tradiciju itd., međutim njima postaje nepremostivi problem plaćanja autobusne karte za grad gdje su smješteni srednjoškolski centri. Ovdje se danas čulo, ja znam da je to tako da u pomoć u saniranju ili sufinanciranju tih troškova daju lokalne zajednice i regionalne zajednice. Međutim, ako imamo na umu proračune tih općina, ako imamo na umu proračun tih županija, onda ćemo vidjeti da nije u mogućnosti regionalna i lokalna zajednica sufinancirati odlazak troškova. Pogotovo recimo kod mene u mojoj županiji od 16 tisuća nezaposlenih, odnosno 17 tisuća nezaposlenih, preko 50% tih nezaposlenih su građani koji imaju završenu srednjoškolsku spremu. E sad po meni taj podatak je na određeni način i demotivirajući. Ja se slažem da je potrebno reklamiranje da uđe u svijest potreba školovanja. Međutim, dakako da od tog školovanja onaj koji se upušta u školovanje pa i investira u školovanje da želi vidjeti u konačnici tog puta školovanja što mu stoji. Da li mu stoji Zavod za zapošljavanje, a ako mu stoji Zavod za zapošljavanje onda to nije motivirajuće i zbog toga čitajući ovdje ove materijale kaže se da je kriterij upis u srednje škole volja, uspjeh u osnovnim školama, sklonost kandidata. Ja bih možda ukazala na potrebu da je što više potrebno uključiti potrebe tržišta rada. Volila bih vidjeti recimo jedan program, jednu strategiju, pa baš ako hoćete gospodarskog razvoja Republike Hrvatske koji će točno prognozirati u kojem smjeru će se trasirati razvoj i koja su predviđanja, koji su potrebni kadrovi u kolikom obimu kako mi zapravo bismo školovali svoje građane za vlastite potrebe, a ne odškolovati te građane, a onda nam ti građani idu u Italiju i ne znam kud sve idu. Dakle, ono što smo mi uložili od poreza svojih građana, mi smo uložili u njihovo školovanje, ti građani na koncu odlaze za zaradom negdje u inozemstvo, a nama u pojedinim kategorijama ili kvalifikacijama, zvanjima nedostaje radnika, izdajemo radne dozvole. Mislim da to nije dobro. Nadalje, zalažem se za to da na početku školovanja zapravo svako dijete polazi sa istih startnih pozicija. Dakle, kao što i hoćemo tijekom školovanja osigurati iz te pozicije, mislim da bismo tako trebali i u pripremi za samo školovanje, pa sad ako vidimo da zapravo predškolski odgoj i obrazovanje da ne kažem dječji vrtići su također u ovom sustavu obrazovanja i pripremaju tu djecu za ravnopravnost u školovanju. Ja bih malo razmišljala evo i o dječjim vrtićima. I ovdje se kaže da je otvoreno u 2006. godini 15 novih dječjih vrtića u 15 općina Sisačko-moslavačke, Brodsko-posavske i Karlovačke županije. U 3 županije eto otvoreno je 15 novih dječjih vrtića, nije puno, ali bolje i 15 nego ni jedan. Međutim, znamo da troškove funkcioniranja dječjih vrtića … [[Govornica se ne razumije.]] njihovi osnivači. Ti dječji vrtići mogu biti u privatnom vlasništvu, mogu biti u vlasništvu lokalnih, gradova i općina. Da li naše općine unatoč želji, jer polazim od toga da nam je svima nesporno i neprijeporno da već u dječjem vrtiću se dijete priprema za školovanje i već radi po tom predškolskom programu i na taj način ga već čini korak ispred one djece koja ne prolaze kroz dječje vrtiće. Dakle nama bi trebao biti cilj da nam sva djeca zapravo prolaze kroz dječje vrtiće. Kroz dječje vrtiće već stiču te navike, da ne kažem školovanja i obrazovanja ali za to je potrebno stvoriti pretpostavke. Ako općina mora financirati kao osnivač, mora financirati dječji vrtić i to nije u mogućnosti šta može država napraviti? Što može država napraviti da omogući sufinanciranje u dječjim vrtićima kako bismo svoj djeci napravili dakle iste preduvjete sticanja predškolskog znanja. Nadalje veliki problem u osnovnom školstvu je ovdje već nekoliko puta istaknuto danas, a to je da nam i u osnovnom školstvu djeca idu u tri smjene, a da nam je cilj jedna smjena. Što se to tu može napraviti isto tako nisam baš optimistična unatoč toga što je u zadnjih 7 godina izgrađeno jako puno škola. Međutim ono što je po meni još veći problem a to je nedostatak nastavnog kadra upravo u selima. Jer i za dobro obrazovanje dakako da je potreban odgovarajući stručni kadar. Ako pogledamo strukturu nastavnika zaposlenih u tim seoskim osnovnim školama gospodine državni tajniče ja znam da se vi sa mnom slažete vidjet ćemo da je nezadovoljavajući. Dakle ima cijeli niz problema koji se moraju otkloniti. Nisam sigurna da ih možemo otkloniti u ovom kratkom roku.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo moram kolegicu ispraviti da nije točno da lokalna zajednica ne može sufinancirati prijevoz učenika. Prije svega ovdje mislim na županije. Ali stvar je prioriteta. Županije se mogu odlučiti za ovo ili za ono. Što se tiče malih siromašnih općina nažalost imaju vrlo mali broj učenika. Pa tih nekoliko učenika mogu sufinancirati. Ja vam samo mogu reći da postoje gradovi koji imaju 3, 4 puta manji proračun od recimo našeg, mog grada mogu tako reći, a imaju dvostruko, a i više od dvostruko zaposlenih u Poglavarstvu. Pa prema tom mislim da ne treba puno komentirati dalje.
Replika, poštovani zastupnik Ivan Kolar.
Hvala lijepa. Uvaženi gospodine predsjedniče, državni tajniče sa suradnicom, dame i gospodo. Pa evo ja ću s kolegicom Lalić pokušati samo polemizirati u vezi želje da svi učenici zapravo sva djeca sa istih startnih pozicija kreću. Moram reći da je ovo utopija za sada i da su razlike ogromne, velike. Nažalost je, to je podijeljeno u više segmenata. Najprije dječji vrtići koji su na lokalnoj zajednici tako reći sav teret ili na roditeljima. Ako su roditelji materijalno situirani da mogu platiti, ako ne od toga nema ništa. Ako je lokalna zajednica siromašna nemre osigurati nema stoga niš, tu se država ne uključuje. Dalje škola, jednosmjenska nastava, iluzija i tek pokušaj koliko ih se događa pa ako lokalna zajednica pomaže da, država tek ima primisli to napraviti. O HNOS-u da i ne govorim gdje se provodi na kakav način susrećemo se i znamo. Integrirana, integralna nastava u prirodi sve je lijepo rečeno međutim ne financira se. Ako roditelj ima sredstava i ako su djeca materijalno osigurana da, ako ne, ostaje se samo na HNOS-u H dalje ne provodi. Tako da to su takve situacije da mi govorimo o željama a nismo poduprli materijalno. I zato se slažem s gospođicom Lalić da mi moramo sad se uprijeti materijalno i osigurati sredstva da sve to skupa ostvarimo. I ako bi još mogel na gospodina Markovinovića makar to nije sada replika. Što se tiče može se lokalna zajednica uključivati tak u taj prijevoz đaka i studenata svejedno … [[Govornik se ne razumije.]] ako ima novac međutim u ovakvom fiskalnoj raspodjeli gdje lokalna zajednica dobiva znate i sami od 8 do 10 posto cijeloga fiskalnoga kapaciteta nemoguće je sve pratiti i uz dobru volju i dobre želje. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ljubica Lalić.
Pa zahvaljujem kolegi Kolaru čiju raspravu izuzetno cijenim jer je zaista dugogodišnji načelnik općine i to općine koja se sasvim sigurno ne svrstava u siromašne općine u Republici Hrvatskoj. I unatoč toga što se općina Molve ne svrstava u siromašne općine kolega Kolar ispravno potvrđuje dakle upravo ono što sam navela da je, da dječje vrtiće same općine ne mogu financirati i zbog toga se ne mogu stvoriti iste polazne osnove za svu djecu u Republici Hrvatskoj. Ja se nadam da će Ministarstvo kolega Kolar to prepoznati pa se nadam da će se iznać sredstava da se iz državnog proračuna po polazniku jer ovdje sam čula, ne znam, u ispravku tzv. mog krivog navoda da kako nekoliko djece se može isfinancirati. Nije u pitanju nekoliko djece nego jedan dječji vrtić zahtijeva svoj aparat onako kako je to zakonom propisano. A što se tiče kolega Kolar ovoga besplatnog prijevoza koji bi sufinancirale lokalne zajednice. Slažem se apsolutno s vama. Kod mene u mojoj Slavoniji nije rijedak primjer da imamo općine koje imaju izvorni proračun ispod milijun kuna. S obzirom da imamo zakonom propisane obveze koje moraju općine financirati dakle nije u pitanju politička volja čemu će se dati prioritet, šta će se financirati? Nego se mora isfinancirati ono što je zakonom propisano. A onda kad se isfinancira ono što je zakonom propisano onda unatoč dobroj volji nema sredstava za financiranje autobusnih karata. Da ne otvaramo sada temu koncesija, dodjele koncesija, solidnosti prijevoznika i svega onoga što ta djeca prelaze na putu. To naprosto mora naći mjesto u razmišljanju i u Ministarstvu prosvjete i Ministarstvo prosvjete bi moralo razmišljati o načinu rješavanja prijevoza djece ne koristeći usluge nekih nesolidnih prijevoznika. Nego pa imaju neka mjesta imaju svoje kombije koji prevoze pa onda kad imaju tamo u nekom selu nekoliko djece naravno da neće biti škola za tih nekoliko djece, ali tih nekoliko djece ne mogu biti izloženi svim vremenskim neprilikama.
Poštovani zastupnik Željko Pavlic. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Ista sudbina. Poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, gospođo pomoćnice ministra. Evo ja bih nakon rasprave koju sam imao u ime Kluba zastupnika HNS-a želio još nešto reći o ostvarivosti ovoga programa koji je ovdje pred nama i čiji … [[Govornik se ne razumije.]] koji je tema naše rasprave. Naime temeljni prigovor ovome programu je to što nije jasno koliko je država spremna i sposobna uložiti u osnovne i srednje škole da bi osnovne i srednje škole mogle raditi u jednoj smjeni. To je temeljna, temeljno pitanje. Naime u hrvatskom nacionalnom planu razvoja sustava odgoja i obrazovanja 2005. do 2010. godine kao glavni cilj naravno da u tom programu i planu ima i drugih stvari, ali ja ću pokušati govoriti o onim odredbama toga plana koje su mjerljive, a to je da će do kraja mandata gospodina ministra da ni jedna škola neće raditi u 3 smjene. Poznajući malo bolje situaciju u Zagrebu, mi ovdje nemamo cjelovito izvješće, to je apsolutno nemoguće očekivati. U gradu Zagrebu se gradi nekoliko osnovnih škola. One bi trebale biti dovršene do početka iduće školske godine, dakle do rujna ove godine, negdje kad približno završava mandat ove Vlade, odnosno i samim time bar ovaj mandat gospodina ministra, ali nema govora o tome da ćemo imati snage da sve škole rade u dvije smjene, a pogotovo je problematično ostvarenje druge vrlo važne najave iz tog Nacionalnoga programa, a to je da će do 2010. godine bar polovica svih naših osnovnih škola raditi u jednoj smjeni. I za jedno i za drugo su potrebna vrlo velika ulaganja, tako da je pitanje kako ćemo sa ovakovim ipak usporednim rastom proračuna moći ostvariti tu ambiciju, tu materijalnu stranu naše reforme školstva, odnosno poboljšanja stanja u našem osnovnom i srednjem školstvu. Naime, da bi se ostvarila ministrova najava da će za vrijeme njegova mandata sve škole raditi u dvije smjene potrebno je nadograditi 60 osnovnih škola. Koliko ja znam tempo izgradnje ovo časa u Republici Hrvatskoj, nadogradnje tih škola apsolutno nije takav da bi se takvo nešto moglo ostvariti. A da bi se ostvarila druga najava koja je puno zahtjevnija u tom smislu, a to je najava da će do 2010. godine polovica osnovnih škola raditi u jednoj smjeni potrebno je nadograditi dodatnih 400 osnovnih škola. A za ostvarenje prvog cilja potrebno je osigurati oko milijardu kuna, dijelom se ta sredstva osiguravaju ali sam uvjeren da neće biti dostatna za ostvarenje toga cilja, a pogotovo je teško očekivati bez velikih povećanja proračuna Ministarstva u idućim godinama ostvariti drugi cilj. Naime za ostvarenje drugog cilja potrebno je oko 5 milijardi kuna, ja naravno govorim podatke koje mi se, koje sam sreo, ma više se baveći ovim pitanjima, naravno da bi Ministarstvo trebalo ova pitanja puno bolje prezentirati tako da osim toga da vidimo kolika su ulaganja u škole, o čemu se nešto govori u ovom Nacionalnom programu. Bilo bi dobro imati kompletno izvješće koliko je na kraju ove godine, očekuje se da će škola raditi u 3, odnosno u 2 smjene. Kakvo je sadašnje stanje i kakvi su financijski projekcije? Kad tih financijskih projekcija nema onda naravno ostaje nama zastupnicima da sami pokušamo zaključiti o čemu se radi. Ja sam govoreći u ime kluba spomenuo podatak, moju procjenu, naravno da ona ne može biti do te mjere relevantna kao što bi mogla biti procjena ili podaci samoga Ministarstva da bi zapravo godišnje trebalo izdvojiti dodatnih 5 milijardi kuna. To znači da bi proračun Ministarstva za sve segmente i osnovno obrazovanje i srednjoškolsko obrazovanje i za visoko obrazovanje i znanost treba biti za 50% veći nego što je sada. Time bi se Republika Hrvatska u pogledu državnih izdvajanja za obrazovanje i znanost našla negdje na europskom prosjeku. Dakle potrebno bi bilo da se proračun Ministarstva obrazovanja, znanosti i športa poveća za 5 milijardi kuna, da bi prema državnim izdvajanjima za taj cijeli kompleks se našli negdje u europskom prosjeku. A to, kao što znadete to je veliki novac i teško je očekivati da bi u idućoj godini naš proračun za Ministarstvo obrazovanja, znanosti i športa bio povećan za čak 5 milijardi kuna. Dok to ne učinimo teško je uopće očekivati da bi mogli biti blizu ostvarenju ovoga ambicioznoga plana iz Nacionalnoga plana razvoja sustava odgoja i obrazovanja, a pogotovo ako bi željeli biti još i brži nego što ovaj plan govori. Inače programi Hrvatske narodne stranke u tom smislu govore da bi u idućem mandatnom razdoblju sve škole u Republici Hrvatskoj radile u jednoj smjeni. Naravno da su za to potrebna također velika ulaganja o kojima sam govorio. Ali ako to nismo u stanju ostvariti onda je teško očekivati da će nam i ostali elementni ovoga programa koji također zahtijevaju povećanje izdvajanja da će oni biti realizirani. Ovdje se u ovome programu uopće ne govori o tome da bi i srednje škole trebale raditi u jednoj smjeni, odnosno ne govori se to kao dio mjera koje bi trebalo ostvariti. Govori se načelno o tome da bi trebalo povećati, poboljšati materijalni standard naših srednjih škola. Ali ako hoćemo doista dići kvalitetu rada i u srednjim školama onda bi i srednje škole trebale raditi u jednoj smjeni. Ako ćemo samo povećati broj učenika u srednjim školama za oko 20% koliko danas naših ljudi, naših učenika koji završne osnovne škole ne idu u srednje škole, to bi trebalo značiti ako ćemo sačuvati iste razrede povećanje broja škola, odnosno prostora naših učionica za 20%. Već to po sebi samom je veliko ulaganje. A da ne govorim da ako hoćemo da nam sve srednje škole rade u jednoj smjeni da bi jednostavnom računicom trebalo podvostručiti njihov broj, povećati njihov kapacitet, a onda možete misliti o kakvim se ulaganjima radi. Prema tome to su pitanja koja doista ostaju otvorena. Da ne govorim o tome da svi ostali zahtjevi koji se i mjere koje se ovdje predlažu kao što je individualni rad, kao što je usavršavanje nastavnika itd. također iziskuju ne mala materijalna sredstva. Govoreći o ovome programu i o onome kakvo je stanje danas u srednjim školama u Republici Hrvatskoj treba reći da, jer kada se govori o hrvatskom nacionalnom obrazovnom standardu, o njegovoj eksperimentalnoj fazi itd. uglavnom se govori o osnovnim školama. Ali hrvatski nacionalni obrazovni standard naravno da bi trebalo postaviti i za srednje škole. Sa tim hrvatskim nacionalnim obrazovnim standardom se kasni i za srednje škole, a pogotovo velika poteškoća su strukovne škole kojih je puno više nego što je nekakvih općih srednjih škola, to su kod nas gimnazije. Pa je onda za njih puno teže i postaviti hrvatski nacionalni ili bilo koji drugi obrazovni standard, pedagoški standard. A mi smo tu tek zapravo na početku. I državna matura koja je predviđena u gimnazijama za dvije godine, dakle prva generacija prošle godine je polagala nacionalne ispite kao pripremu za državnu maturu. I ta državna matura je predviđena za strukovne škole sa godinom dana zakašnjenja. A upravo je naravno u tom segmentu zbog velikog broja učenika koji pohađaju te srednje škole osobito veliki problem i zato je doista pitanje ostvarivosti ovoga programa. Ja sam govoreći naime, replicirajući jednome kolegi zastupniku govorio o tome da su tek u rujnu prošle godine osnovana dva tijela, najviša upravne institucije koje bi trebale ne samo kreirati, osmišljavati nego i pratiti provođenje ovih najviših pedagoških zahtjeva i standarda. To je Vijeće za nacionalni kurikulum u sva ova tri segmenta obrazovanja: predškolskom, osnovnoškolskom i srednjoškolskom. Jednako tako Vijeće za pedagoški standard. I ta su tijela koja su po mom mišljenju pretpostavka da bi se uopće krenulo u bilo koju vrstu tako krupnih zahvata i promjena, trebala biti osnovna na početku a ne na kraju onoga što se, što predstavlja taj proces. Inače što se toga procesa tiče ako se može tvrditi da smo mi u pogledu HNOS-a za osnovne škole na kraju procesa i ocjenjujući kvalitet…
Molim vas [[Upadica: Neka završi.]] Molim vas … [[Govornik se ne razumije.]]
Ne ocjenjujući kvalitetu toga procesa dakle nominalno se tvrdi da smo na kraju toga procesa za osnovne škole, mi smo daleko od kraja toga procesa…
Kolega Radoš! Već je višestruko isteklo vrijeme.
Molim?
Višestruko je isteklo vrijeme već.
Pa zašto mi to ne kažete?
Pa…
Ja se ispričavam i zahvaljujem na pozornosti.
Molim, da. Završni osvrt državni tajnik Želimir Janjić. Izvolite!
Hvala lijepa poštovani predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici. Hvala vam najljepša svima koji ste sudjelovali u raspravi o Nacionalnom programu mjera za uvođenje obveznoga srednjeg obrazovanja. Obzirom da se na ovaj nacionalni program primjenjuju pravila o Zakonu u drugom čitanju nadam se da ste podnijeli i određene formulacije u obliku amandmana, pa ćemo ih razmotriti i očitovati se kada se o nacionalnom programu bude glasovalo. Dopustite da se vrlo kratko osvrnem na ovih nekoliko rasprava koje smo imali od 15 sati. Ovdje je spomenuto pitanje profesionalnog informiranja od strane poštovanoga zastupnika Markovinovića koji je naglasio potrebu dobroga profesionalnoga informiranja. I mi smo svakako ovdje u jednoj od mjera predvidjeli da Hrvatski zavod za zapošljavanje tu svoju aktivnost koju dobro provode u našim osnovnim školama, da sada spusti i u sedme razrede, dakle ne samo u osme razrede. A razlog je u tomu da učenicima treba pomoći, skupa sa njihovim roditeljima da djeca izaberu ono zanimanje za koje imaju najviše sklonosti. I ukoliko se nađe u onom zanimanju za koje ima doista najviše sklonosti onda je to jamstvo da će dobro završiti onaj obrazovni program koji je odabralo i neće se ili je mala mogućnost da se dogodi da napusti obrazovanje prije svršetka toga programa koji je upisao. Profesor Selem je govorio o publicitetu a spominjano je to i u raspravama po klubovima. Ja ovdje moram posebno naglasiti da su ovo zadnji dani nastave za učenike osmih razreda, da naše srednje škole sa propagandom upisa krenuli u osnovne škole gdje nude programe naših srednjih škola učenicima koji završavaju osmi razred, da je ministarstvo u osnovne škole poslalo brošure sa svim podacima o programima koji se nude u srednjim školama u čitavoj Republici Hrvatskoj. U toj brošuri je i odluka o upisu. U toj brošuri su i elementi i kriteriji po kojima se učenici upisuju u srednje škole. Ovaj puta smo tiskali brošure za svakoga učenika osmih razreda, što dosada nikada nije bio slučaj, upravo želeći senzibilizirati učenike i njihove roditelje da svakako nastave srednje obrazovanje, da ne ostanu bez kvalifikacije. I uvjereni smo da će to sigurno dati uspjeha. Međutim, osim toga mi smo krenuli i sa spotovima gdje pozivamo učenike da upišu srednje škole i govorimo o svim poticajnim mjerama, a to smo napisali u našem nacionalnom programu na trećoj stranici, dopustite kratko da citiram: "Uvođenje načela obveznosti država namjerava umjesto prisilom ostvariti nizom poticajnih mjera, a prije svega informiranjem, poučavanjem i senzibiliziranjem hrvatske javnosti o važnosti i potrebi stjecanja srednjoškolskog obrazovanja." I na koncu dopustite da se kratko samo osvrnem i na programe koji su ovdje puno spominjani. Dakle, dosta je novih programa napravljeno u želji da ponudimo učenicima što širu paletu programa u kojima će se oni naći. Ponudili smo od programa koji traju četiri godine, tri godine i ove programe koji traju dvije godine i koji traju jednu godinu. Nastojali smo dakle u suradnji sa, ne samo sa Hrvatskim zavodom za zapošljavanje nego sa gospodarstvom izraditi takve programe koji doista trebaju tržištu rada, naglašavajući da je svim tim učenicima koji upišu programe koji kraće traju, da pod određenim uvjetima mogu ostvariti kosi prijelaz odnosno polažući razlikovne ispite i nastaviti obrazovanje u nekom zahtjevnijem programu. Nadalje, otvorena je mogućnost i cjeloživotnog učenja. Dakle završavanja određenih programa u sustavu obrazovanja odraslih. Naš cilj je temeljni, dakle da svaki učenik koji uđe u sustav obrazovanja, koji se upiše u prvi razred osnovne škole, da po svršetku osnovne škole svakako upiše srednju školu, da odabere zanimanje koje želi i da ga završi i da taj broj učenika koji neće doći do kvalifikacije bude što manji. Naravno, najsretniji bismo bili kad ne bi bilo niti jednoga učenika koji će ostati bez kvalifikacije. I na koncu dopustite, naravno prihvaćamo sugestiju koja je ovdje izrečena od strane predsjednika Hrvatskoga sabora da ćemo na saborskom Odboru za financije i državni proračun donijeti obrazac procjene financijskoga učinka svih ovih mjera za ovu i sljedeće tri godine a ja ću kratko samo podsjetiti da se radi o poticajnim mjerama koje se odnose na nabavku udžbenika za učenike prvih razreda ove godine 2007./2008., za prijevoz i za smještaj u učeničke domove. Kratko ću i ponoviti u ovoj godini, to je naglasio i ministar u svom uvodnom izlaganju dakle 77 i pol milijuna kuna za udžbenike, 26 milijuna kuna za prijevoz i 49 milijuna i 600 tisuća kuna za smještaj u učeničke domove. Jedan dio od toga ova tri i pol mjeseca odnosi se na učenike prvih razreda i taj iznos u ukupnom tom iznosu iznosi tek negdje oko 10 milijuna kuna. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog Nacionalnog programa mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja. Dajem na glasovanje Prijedlog Nacionalnog programa. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 69 za, 12 suzdržanih i 4 protiv donesen predloženi Prijedlog Nacionalnog programa.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Štovane dame i gospodo zastupnici. Evo pred vama je strategija migracijske politike, jedan od dokumenata koji treba, kojim se u pisanom obliku iznosi stav Hrvatskog sabora o potrebi uređenog upravljanja migracijskim tokovima. S obzirom na značaj migracijskih tokova u suvremenom svijetu te na njihov utjecaj na gospodarski, sigurnosni, kulturni i politički život svake države pa tako i Republike Hrvatske ovim se dokumentom određuju smjernice za postizanje prethodno uređenog upravljanja migracijskim tokovima. Strategija migracijske politike nastoji, strategijom migracijske politike nastoji se predvidjeti potrebne korake na području zakonodavstva i prakse na području migracija, a posebice odrediti nadležnosti i zadaće pojedinih državnih tijela u cilju kvalitetnog i učinkovitog djelovanja. Određene mjere i aktivnosti iz ove strategije su već i napravljene i odrađene pa su tako i jučer bili ovdje u Saboru na raspravi dva temeljna zakona koja reguliraju materiju migracija. To je Zakon o strancima i Zakon o azilu. Ta dva zakona su dobila potporu. Ocjenjena su kao kvalitetni prijedlozi zakona i sigurno je to dobar doprinos odnosno dobri temelji za osmišljavanje i provođenje dobre i kvalitetne migracijske politike u Republici Hrvatskoj. Svi smo svjedoci da se oblici migracije, da se zemlje koje su polazišta migracije, koje su mir migracija s vremenom mijenjaju. Tu je došlo do bitnih promjena i zbog toga je sigurno i nužno osmisliti i strategiju migracijske politike a koja će odgovarati potrebama Republike Hrvatske, ali koja će biti i u skladu sa pravnom stečevinom i standardima Europske unije. Ono što je karakteristično za migracije u posljednje vrijeme je znatno povećanje broja nezakonitih migracija koje imaju dva osnovna oblika, krijumčarenje ljudima i trgovanje ljudima. Europska unija potiče i promiče zakonite migracije kojima je cilj zadovoljavanje potreba tržišta rada sukladno demografskim promjenama u tim državama i sigurno i Hrvatska mora težiti upravo reguliranju migracijskih tijekova u skladu sa tim principima. Ovom strategijom se navode uzroci migracija, pojavni oblici migracija, ishodišta strategije za zajedničku migracijsku politiku i politiku azila u Europskoj uniji, temelji načela migracijske politike u Republici Hrvatskoj te njezine sastavnice. U ocjeni stanja migracije u Republici Hrvatskoj ocjenjena su sljedeća područja: područje hrvatskog državljanstva, ulazak, boravak i rad stranaca u Republici Hrvatskoj, devizna politika, područje azila, integracije stranaca i nezakonite migracije. U Republici Hrvatskoj sve se više počinju osjećati trendovi koji postoje u zapadnoj Europi. Migracijska kretanja visokostručnih osoba, kvalificiranih radnika i poslovnih ljudi jednako tako pojavljuje se nesrazmjer između ponude i potražnje na tržištu radne snage odnosno nemogućnost pronalaženja odgovarajućeg profila radnika na domaćem tržištu rada. Ne manje važno zbog negativnih demografskih trendova je i starenje stanovništva. Republika Hrvatska bi se vrlo skoro mogla naći pred krizom mirovinskih fondova i zbog toga je zaista važno osmisliti i provoditi kvalitetnu migracijsku politiku koja će biti od koristi Republici Hrvatskoj. Najčešći uzroci migracija su gospodarski, socijalni, politički i humanitarni. Zbog toga se međunarodne migracije pojavljuju većinom u tri oblika: zakonite ili slobodne migracije koje se potiču, prisilne migracije kod kojih ljudi bježe ili kao pojedinci u strahu pred progonom ili masovno zbog straha pred kršenjem ljudskih prava i nezakonite migracije koje su veliki problem Europske unije i protiv kojih se sigurno treba boriti i mjerama koje su predviđene ovom strategijom migracijske politike odnosno zakonima koje treba donijeti. Posebnu pozornost treba posvetiti složenom odnosu između migracija i gospodarskog razvoja i razvidno je da u Europi postoji rastuća potražnja za radnom snagom a istovremeno društva u većini europskih zemalja su sve starija, a tu isto spada i Hrvatska. Principi na kojima se treba zasnivati politika upravljanja migracijama su: princip zakonitosti, princip integracije, princip sigurnosti države i stanovništva i princip međunarodne suradnje. Strategiju upravljanja migracijama treba sagledati kao cjelinu koja će se primjenjivati kroz duže vremensko razdoblje a temelj migracijske politike treba biti poštivanje ljudskih prava odnosno poštivanje stranaca sukladno najvišim standardima. U 2004. godini su institucije Europske unije ocijenile postignute rezultate petogodišnjeg razdoblja temeljem provedbe zaključaka … [[Govornik se ne razumije.]] iz 1999. godine. Osim Europskog parlamenta i Europske komisije da veći prioritet pri postavljanju budućih ciljeva treba dati integraciji zakonitih migranata budući da je ogroman porast trgovanja ljudima i nezakonitih migracija usko povezan sa nepostojanjem zakonitih načina koji bi omogućili migrantima ulazak na europskom tržište rada. Na tom tragu upravo i je i ova Strategija ali i zakonu koji su već bili u Saboru i koji će se morati donijeti kako bi se usvojili ovi najviši standardi. Temelji migracijske politike Republike Hrvatske. Intenziviranjem migracijskih kretanja ljudi u cijelom svijetu koja nisu zaobišla niti Republiku Hrvatsku pojavila se potreba za donošenjem cjelovite migracijske politike u Republici Hrvatskoj kojom će se utvrditi postojeće stanje, ali i definirati mjere, odnosno aktivnosti koje je potrebno poduzeti u cilju uređenja migracijskih kretanja. Zakonodavstvo na području azila i migracija potrebno je u potpunosti uskladiti sa pravnom stečevinom Europske unije. Kao što sam rekao mislim da smo jučer svi konstatirali da su predloženi zakoni na dobrom tragu i da će uspostaviti visoke standarde. Jednako tako postoji potreba za izradom novog zakonskog propisa o hrvatskom državljanstvu. Europsko usmjerenje Republike Hrvatske očituje se iz Nacionalnog programa Republike Hrvatske za pridruživanje Europskoj uniji, Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju te niza drugih međunarodnih dokumenata iz kojih proizlaze određene obveze Republike Hrvatske u osmišljavanju i provođenju migracijske politike. Temelji migracijske politike sukladno odredbama Ustava Republike Hrvatske su zaštita ljudskih prava i temeljnih sloboda, načela međunarodne solidarnosti, provedba aktivne migracijske politike u odnosima sa susjednim državama u srednjoj i jugoistočnoj Europi kao i na širem europskom prostoru, uređenje migracija, pružanje pune zaštite pomoći izbjeglicama i tražiteljima azila, integracija zakonitih migranata u hrvatsko društvo, usredotočenost na mogućnost dragovoljnog vraćanja nezakonitih migranata u države podrijetla i sustavno praćenje migracijskih kretanja u Republici Hrvatskoj i u svijetu. Temeljna načela migracijske politike Republike Hrvatske su načelo poštivanja i zaštite ljudskih prava i sloboda, načelo odgovornosti države, načelo solidarnosti međunarodne podjele tereta i odgovornosti, načelo dugoročne makroekonomske koristi, načelo povijesne odgovornosti koja se gradi na konceptu kontinuiteta povijesti i zaštite nacionalnih interesa, načelo ravnopravnosti slobode i uzajamnog sudjelovanja. Iz ovoga je vidljivo da zaista migracijska politika ima nekoliko strateških ciljeva za Republiku Hrvatsku i da se kroz nju, odnosno kroz Strategiju može usmjeravati rekao bih i razvoj, budući razvoj društva u cjelini. Naravno da je strategija, odnosno mjere koje iz nje proizlaze da su kompleksne, da su nadležni, da je nadležno više državnih institucija nevladinog sektora i različitih drugih segmenata društva kako bi se ta politika mogla provoditi. Ja ću samo pobrojati one najvažnije obveze, odnosno najvažnije institucije koje sudjeluju u provođenju migracijske politike. To je stvaranje preduvjeta za uspostavu Registra stanovništva, jedna od važnijih aktivnosti za koju će biti nadležan Državni zavod za statistiku. Zatim izmjena Zakona o hrvatskom državljanstvu, to sam već rekao da je u pripremi, a ova dva zakona su već u proceduri i biti će vjerojatno i usvojena. Zatim jačanje sposobnosti upravnih struktura koje na državnoj lokalnoj razini odlučuju o ulasku i boravku stranca pravnom uređivanju boravka i zahtjevima za azil, postizanje usklađenog rada diplomatskih misija, odnosno konzulata jer za kvalitetno provođenje ove migracijske politike sigurno je nužan i kvalitetan rad veleposlanstava i konzulata. Zatim, prilagođavanje uvjetima useljavanju u Republiku Hrvatsku, potrebama hrvatskog tržišta rada. Isto ste vidjeli da je to predviđeno i Zakonom o strancima da se vodi računa o potrebama hrvatskog tržišta kod osmišljavanja politike prema strancima i kroz osiguravanje njihovog ulaska i boravka u Republici Hrvatskoj. Sva nadogradnja sustava azila kako bi se osigurala odgovarajuća zaštita izbjeglica zbog toga što je već rečeno da se oblici migracija mijenjaju iz dana u dan, da oni poprimaju drugačije oblike, da se migracije zbivaju u promjenjivim pravcima. I zbog toga treba stalno i strategiju nadopunjavati i usavršavati. Zatim izrada cjelovite analize stanja na tržištu rada, što je vrlo važno da bi prepoznali svoje potrebe, uspostava i unapređenje dvostrane ili višestrane suradnje sa država podrijetla tranzita i odredišta, obvezivanje stranaca u postupku odobrenja stalnog boravka i stjecanja hrvatskog državljanstva na pohađanje hrvatskog, tečajeva hrvatskog jezika i niz drugih mjera koje sve zajedno trebaju činiti jednu osmišljenu strategiju, odnosno osmišljenu migracijsku politiku. Iz ove Strategije je nadam se vidljivo da Hrvatska anticipira na sva događanja prije svega u Europskoj uniji, da smo ovom Strategijom pokušali osmisliti, odnosno predložiti politiku koja će osigurati osiguravanje potreba Republike Hrvatske i istovremeno poštovanje najviših standarda u zaštiti migranata, odnosno stranaca. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav? Ne. Odbor za useljeništvo, predsjednica Odbora, poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo Odbor za useljeništvo Hrvatskog sabora raspravljao je na 35. sjednici održanoj 20. lipnja ove godine Prijedlog Strategije migracijske politike Republike Hrvatske za 2007.-2008. godinu koju je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 4. lipnja ove godine. Odbor je rečeni Konačni prijedlog zakona raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 79. Poslovnika Hrvatskog sabora i kao matično radno tijelo. Predstavnik predlagatelja upoznao je članove Odbor sa razlozima i interesima zbog kojih je na temelju članka 86. stavka 2. Zakona o strancima Vlada obvezna svake dvije godine predložiti na usvajanje Hrvatskom saboru Strategiju migracijske politike. Predstavnik predlagatelja je članovima Odbora predstavio glavne odrednice migracijske politike za ostatak ove i za sljedeću godinu. Istakao je da osim općih načela Prijedlog Strategije migracijske politike za 2007. i 2008. godinu određuje mjere i nositelje aktivnosti za provođenje migracijske politike koja se dijelom određuje Zakonom o strancima i Zakonom o azilu. Ovom migracijskom politikom uređuju se područja stjecanje državljanstva, ulazak, boravak i rad stranaca, privremeni boravak, radna i poslovna dozvola, dnevne migracije, vizna politika, azil, integracija stranca i vraćanje nezakonitih imigranata. U raspravi koja je usljedila članovi odbora su rekli da je Prijedlog strategije migracijske politike bolji od onih koji su dosada dolazili u Hrvatski sabor, ali su uočili da u njemu nije ugrađen segment koji se odnosi na Hrvate u svijetu. Jedan od ciljeva hrvatske migracijske politike treba biti i poticaj na povratak hrvatskih iseljenika i njihovih potomaka. Useljavanje potomaka je posebno poželjno jer za njihovu integraciju ne trebaju značajnija sredstva, a unose znanja i druga ulaganja i poznaju hrvatski jezik. Svi zastupnici su izrazili uvjerenje da je sam naslov Strategija migracijske politike pretenciozan jer se radi o Programu migracijske politike za nešto više od godinu dana. Prijedlog nazvan Strategija migracijske politike tek je operativni program, tehnički dokument za jednu godinu Nacionalnog programa migracijske politike. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno donio sljedeći zaključak. Prihvaća se Prijedlog strategije migracijske politike za 2007. i 2008. godinu u tekstu kako je predloženo od predlagatelja prijedloga sa sljedećim amandmanom. Naslov dokumenta Prijedlog strategije migracijske politike Republike Hrvatske za 2007./2008. godinu mijenja se i glasi: "Migracijska politika Republike Hrvatske za 2007./2008. godinu uz obrazloženje, ne može se zvati strategijom Program migracijske politike ograničen na nešto više od godinu dana." Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Ja ću također krenuti od naslova. I potpuno se slažem i s time se slažu i članovi kluba HNS-a da taj naslov treba promijeniti. Strategija kolegice i kolege je jedna dugogodišnja politika u određenom području. Projekt je čak višegodišnji program rada u nekom području. Ovo ne može biti ni projektom. Ovo je nekakav program osnove za jednu školsku godinu sedmu, osmu. Ovaj tekst kolegice i kolege sa tim naslovom ima vrlo malo veze u 70% sadržaja, a u preostalih 30% sadržaja nema puno veze sa logikom. Naime, svima je jasno kolegice i kolege da je karakteristika našeg društva demografsko izumiranje. Time se nadam se svi slažemo. Ako je to tako onda mi moramo voditi jednu stimulativnu i proaktivnu imigracijsku politiku. Imigracijsku politiku. Koliko u ovom tekstu tzv. strategije imamo imigracijske politike koja se bazira na stvarnim potrebama hrvatskog gospodarstva, na njenoj razvojnoj politici, ja nisam uspio naći gotovo ništa. Nadao sam se da će to naći pod točkom 1.2., 1.3. i 1.4. U sadržaju, te točke se zovu: Temelji migracijske politike Republike Hrvatske, Načelo migracijske politike i Sastavnice migracijske politike. Dajte budite dobri pa otvorite tih dvije stranice i devet redaka koji se odnose na ta tri podnaslova. Pokušajte nešto vezano naći uz te podnaslove. Neće vam uspjeti. I uz najbolju volju vam neće uspjeti. Čak tekst počinje ovako. Intenziviranjem migracijskih kretanja ljudi u cijelom svijetu, inače cijeli tekst se odnosi na načela UN-a, Europske unije, Vijeća Europe, kozmopolitski nekakav svemirski pristup, koji nisu zaobišle niti Republiku Hrvatsku, pojavila se potreba za donošenjem cjelovite migracijske politike u Republici Hrvatskoj, kojom će se utvrditi postojeće stanje, ali i definirati mjere odnosno aktivnosti. Govori se kolegice i kolege vjerovali ili ne u budućem vremenu, u futuru. Kada, tko, s kojim ciljem? … [[Upadica se ne čuje.]] Slažem se gospodine Kovačeviću. Ne zna se. Nepoznanica. I mi to nazivamo Strategijom migracijske politike. Mi u klubu HNS-a inzistiramo da se ovaj tekst uistinu prilagodi stvarnim potrebama imigracijske politike Republike Hrvatske, koja će se temeljiti na razvojnoj politici ove zemlje. Mi vas molimo, to je minimum pristojnosti. Ovakav tekst je ponižavajući i za one koji su nam ga predložili, ponižavajući je za nas koji ga moramo razmatrati, ponižavajući je za Republiku Hrvatsku, da na toj razini komuniciramo i pozivamo se na nekakve europske dokumente. Svi mi vjerojatno radimo u svojim klubovima analize tih potreba. Pa kolegice i kolege, svi znamo da je najveća potražnja za radnom snagom u kategoriji VKV, KV i ... [[Govornik se ne razumije.]] radne snage. Ja ne nalazim i kratkoročnu politiku prema tim kategorijama radnika. Svi znamo da i zaklinjemo se u društvo znanja. Da li ovdje nalazimo elemente vezene uz to da pokušamo u Hrvatsku dovući što više visokokvalificiranih ljudi? Kad je Njemačkoj trebalo informatičara, njihov Parlament je rekao, od sutra sedam tisuća informatičara ćemo dozvoliti imigraciju, dati da se nastane u Njemačkoj, jer razvoj Njemačke ovisi o njima. U kom pravcu mi želimo ići? Za koga želimo da dođe i da se doseli u Hrvatsku? Mi kolegice i kolege, u ovom materijalu nismo našli od toga ništa. I ja ne bih ovdje puno dužio, zaista ne bih dužio, ali mi podržati ovakav materijal ne možemo ni slučajno. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a poštovani zastupnik Davorko Vidović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege! Pa i ja sam si postavio slično pitanje kao i maločas kao što vidimo i iz samog izvješća nadležnoga saborskog odbora pa i kolege iz HNS-a, zašto mi zapravo ovaj dokument donosimo? Pokušao sam vidjeti ili saznati barem iz izlaganja državnoga tajnika postoji li neki formalni razlog, neki zahtjev Europske unije ili nekoga da donesemo takav dokument pa bih ja onda podržao pa i ovo što piše ovdje u ovome prijedlogu dokumenta nazvanoga strategija migracijske politike. No kako takvoga vanjskoga formalnog razloga za donošenje ovakve strategije posebno ne u ovakvom obliku nema, možda bi bilo doista najbolje kada bi Vlada povukla ovakav jedan dokument i osigurala nam jedan neusporedivo kvalitetniji prijedlog strategije za jedno tako važno područje kao što je pitanje migracija a posebno imigracija u Republiku Hrvatsku. Naime suglasan sam sa kolegama i prethodnicima koji su upozorili da između onoga što se nalazi u većem dijelu ovoga dokumenta dakle u onom dijelu u kojemu se govori o sastavnicama migracijske politike, u kojemu se govori o načelima migracijske politike, o temeljima migracijske politike, o ishodištima i tako dalje nema niti jedne riječi ili je vrlo teško i vrlo bi se morali napregnuti da nađemo poveznicu sa onime što je, što bi trebalo biti nekakav sadržaj dakle ovoga dokumenta, glavni sadržaj. To su mjere i aktivnosti za provedbu migracijske politike. Ja ne bih sad htio ovdje praviti sprdnju iz dokumenta niti na bilo koji način omalovažavati napor bilo koga no međutim ići sa formulacijama jačanje sposobnosti upravnih struktura, jačanje sposobnosti upravnih struktura ili kaže postizanje usklađenog rada diplomatskih misija odnosno konzularnih ureda, ministara i tako dalje, ostalih državnih tijela. Pa podizanje usklađenog rada pa nije to stvar strategije. Pa to je, to je stvar kako bih rekao koja se podrazumijeva. Stalna dogradnja sustava, izgradnja cjelovite analize, uspostavljanje suradnje nisu dakako elementi koji bi mogli upućivati na to da mi doista imamo nekakvu strategiju a još manje da imamo viziju toga što bismo zapravo u ovom području htjeli ostvariti, htjeli analizirati. Zapravo prva ocjena da ćemo dobiti dokument ovakve vrste je razvidna već iz činjenice da sam prijedlog ove strategije ovdje u Hrvatskom saboru predstavljaju u ime Vlade kaže Ivica Kirin, ministar unutarnjih poslova, Buconjić državni tajnik i Žarko Katić, pomoćnik, svi iz Ministarstva unutarnjih poslova. Pa kao da je ovo pitanje isključivo vezano za azil, kao da je ovo pitanje isključivo vezano za negativne migracije, kao da je ovo pitanje isključivo vezano za šverc ljudi. To je potpuno nakaradan i pogrešan pristup nečemu o čemu ozbiljne europske države na vrlo ozbiljan i kvalificiran način u Europi raspravljaju. Nije zato dobre i iz same ove činjenice razaznati da u Hrvatskoj zapravo o migracijskoj politici nitko ne brine. Mi smo devedesetih godina imali i neko Ministarstvo useljeništva. Motivacija za njegovo formiranje je bila nešto drugačija od onoga što imaju recimo moderne europske zemlje. Bile su to i specifične okolnosti i tako dalje. Međutim u ovom trenutku u Hrvatskoj nema nikoga tko bi na sustavan način u okviru Hrvatske države vodio računa o tome što će nam se događati sa zemljom, sa stanovništvom u Hrvatskoj kroz narednih nekoliko godina. Mi istina imamo Institut za migracije. U ovoj strategiji taj znanstveni institut ni jednom riječju nije spomenut niti smo vidjeli referiranje na bilo koji istraživački projekt toga instituta. Na sreću ga imamo. No prva mjera ako ćemo govoriti o strategiji pa čak i za ovu i iduću godinu bi trebala biti osnivanje recimo vladinog Ureda za migracije. Pa već iz samog ovoga šarenila aktera koji sudjeluju u cijeloj ovoj priči je razvidno da je riječ o jednoj kompleksnoj materiji koju ne može pokrivati Ministarstvo unutarnjih poslova. To Ministarstvo naprosto nije niti u kadrovskom niti je da tako kažem u svom, u svom određenju svoga habitusa, svoje misije definirano da se bavi ovim pitanjima. Osim marginalno. Dakle kada je riječ o manje-više negativnim aspektima migracija unutar Europe. Meni je bilo vrlo zanimljivo čitati sam uvodni dio u kojem se ide i na neka povijesna referiranja i čini mi se da je to vrlo dobro prepoznato što se zapravo događalo sa migracijama na prostoru Europe a posebno jugoistoka Europe od negdje početka 20. stoljeća pa do naših dana. Doista se karakter migracija silno promijenio. Države koje su bile prvenstveno i eminentno emigracijska područja postaju sada imigracijski prostor. Nas to čeka za dvije godine. Onog trenutka kad uđemo u Europsku uniju nema nikakvog spora da se ono što je sada tek u naznakama prisutno da će postati opća ili masovna pojava na koju mi nemamo adekvatan odgovor. Ja znam da je Republika Slovačka 4 ili 5 godina prije primitka u Europsku uniju izradila jedan izvanredno kvalitetan program, imigracijsku jednu politiku donijela za koju sugeriram da se dođe do tog dokumenta pa da se poslužimo i tuđim primjerima. U toj, u tom programu koji se primjenjuje u Slovačkoj se vrlo jasno prvo demistificiraju sve one, sve one priče koje smo mi imali vezano za i emigraciju i imigraciju. Mora se demistificirati priča. Mi ovdje pričamo o depopulaciji. Mi vjerujemo ili usrdno se nadamo pa onda u sklopu s tim nadama donosimo i zakone da ćemo mi povećati značajno natalitet u Hrvatskoj. Ne gospodo. Sve naše mjere neće dati rezultat kakav mi očekujemo. Najviše što možemo napraviti je zaustaviti pad broja stanovnika Hrvatske. Ali mi se već kroz godinu ili dvije dana ćemo suočiti sa značajnim nedostacima, značajnim restrikcijama u naznakama, ovaj dokument to spominje nedostatka radne snage. Iz ovih nekih tablica o radnim dozvolama, poslovnim dozvolama se već vidi kako vlada kronični nedostatak za pojedina zanimanja. Desit će nam se isto ono što se dešavalo drugim zemljama koje su prolazile kroz slična razdoblja kroz koja mi prolazimo. Mi ne znamo, imat ćemo proces koji neće biti kontroliran. O tome se ovdje ništa ne govori. Ne krivimo vas gospodine državni tajniče zbog toga. Ali netko u Vladi mora imati odgovornost za ovu vrstu pitanja koje nas čekaju. Dakle riječ je o tome da se mora predvidjeti prvenstveno ona točka koju ste vi dobro ovdje pobrojali ali iza nje mora stajati, iza nje mora stajati strategija, prilagođavanje uvjeta useljavanja u Republiku Hrvatsku, točka 6., potrebama hrvatskog tržišta rada i pravne stečevine Europske unije. Valja poticati useljavanje stranaca sa potrebnim kvalifikacijama, znanjima, radnim iskustvom dajući prednost useljenicima koji govore hrvatski jezik i koji su mlađe životne dobi. Spomenuti Slovaci su čak preferirali i određene nacije, oni su poželjeli vidjeti u Slovačkoj Hrvate, Srbe, Bugare, Ukrajince. Pri tome su stimulirali ili dozvolili useljene samo onih koji su, ne znam, do 30, 35 godina starosti koji imaju više ili visoko obrazovanje i na taj način priskrbili i štite svoj nacionalni interes, a mi o tim pitanjima nismo još niti započeli ozbiljan razgovor. Zato je problematika imigracije, jer mi sa 4 i pol milijuna stanovnika ne možemo očekivati da ćemo moći ostvariti niti sadašnju razinu društvenoga razvoju koju imamo na, sa aktivnim brojem aktivnog stanovništva kojega sada imamo, sa demografskim trendovima koje imamo koji znači starenje stanovništva mi se moramo okrenuti i migracijskoj politici i pri tome kontrolirati taj proces, a ne da priliv stanovništva imamo preko nezakonite migracije što će nam se sasvim sigurno dogoditi ili preko azila protiv kojega nemam naravno ništa. Dakle, poštovani predstavniče Vlade prvo što želim sugerirati je da prenesete onima kojima to morate prenijeti da Hrvatska treba strategiju i migracijske politike, a da to ovaj dokument nije. Drugo, da trebamo dugoročnu strategiju. Mi trebamo vidjeti šta ćemo napraviti za 10 ili 15 godina. mi moramo imati pogled u budućnost, a njega se ne može imati ako nema valjane i kvalitetne analitičke podloge. Mi moramo imati previđene te demografske trendove i tendencije koje će se dogoditi, one moraju biti u podlozi jednoga takvoga strateškog dokumenta. To je prvo. Drugo, ono što predlažem također je da se pod hitno već sa ustrojem nove Vlade, ja znam da će se promijeniti sastav ministarstava itd. jer ova podjela neće moći ostati, morat ćemo uvesti, ja to već najavljujem i takav jedan ured, Ured za migracije ili kako ćemo ga nazvati Ured za useljeništvo ili vidjet ćemo njegov naziv. I treće, ja doista ne mogu kao i moj prethodnik u ime kluba SDP-a podržati pod ovim nazivom ovaj dokument jer on uopće ne odgovara naslov ne odgovara sadržaju onoga što se ovdje nalazi. Prikladnije bi bilo da to nazovete "Program mjera Vlade", ne znam, "na pitanjima useljenja u Republici Hrvatskoj za 2007. i 2008., godinu", to bi bilo puno prikladnije iako to nisu niti mjere u tom smislu.
Hvala. Klub zastupnika SDSS-a, poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja pretpostavljam gospodine predsjedniče da se vi sjećate jednog Predsjedništva ovoga Sabora kad smo raspravljali o tadašnjem Prijedlogu Strategije migracijske politike Republike Hrvatske i kad smo se suglasili da je njega potrebno ne doraditi nego ga je potrebno da ovaj Sabor u suradnji sa nadležnim ministarstvima pripremi neku vrstu pozicija za izradu Strategije migracijske politike Republike Hrvatske. I vi ste u tom momentu predložili da potpredsjednica Sabora gospođa Vesna Pusić bude ta koja bi u naše ime koordinirala taj posao. Iz ovoga što smo dobili ja pretpostavljam, slobodan sam zaključiti da nitko od nas zapravo nije ni na koji način bio konzultiran o tom pitanju. Ne kažem da je to stajalište Predsjedništva bilo jako obavezujuće, ali činilo mi se u tom momentu kao važno za materiju kojom se bavimo, pa. Ali … … [[Upadica se ne čuje.]] Da, ne znam da li je potpredsjednica nešto napravila. Znam da je bila organizirala jedan skup na tu temu. I ne znam koji su zaključci, rezultati toga skupa bili. Posebno za nadležno ministarstvo i radnu grupu koja se je time bavila. Ali ja bih nakon što sam čuo kolegu iz HNS-a, kolegu iz SDP-a zapravo samo mogao kazati da se slažem s njima da ovaj materijal nije dobro nazvan, da mi zapravo ne možemo raspravljati o Prijedlogu Strategije migracijske politike Republike Hrvatske jer to ovaj materijal nije. Ovo je jedna vrsta radnoga materijala za koji ja ne znam kako bi ga nazvao. Ja gospodine predsjedniče sam slobodan u ime kluba SDSS-a i vama državni tajniče predložiti da se to vrati na doradu. Jer ovo ovako ne može biti predmet ozbiljne rasprave. Doista. Ovdje nedostaju elementarne činjenice na osnovi kojih bismo mi mogli povesti raspravu. Što je naš demografski potencijal? Što je naš demografski deficit? Što su naši demografski ciljevi na osnovi kojih bismo mi mogli kazati naša Strategija migracijske, imigracijske politike mora biti takva i takva? Toga nema. Ove činjenice koje navodite u pogledu statusa stranaca, radnih dozvola itd. su naravno dragocjene. I mi smatramo da je bitno da ih imamo itd. ali one nisu dovoljne za to za što bismo mi zapravo trebali raspraviti, a to je pitanje na osnovi kojih činjenica, na osnovi kojeg sociodemografskoga stanja ili ekonomskodemografskoga stanja Republika Hrvatska se odlučuje za nekakav model migracijske politike. Slobodno bih mogao reći da u odnosu na onaj raniji prijedlog ovaj prijedlog je nekako čak i škrtiji. Onaj je čak imao neku vrstu teorijskih ili u prvom dijelu je imao nekoliko modelskih eventualnih teorijskih koncepata kako bismo nešto mogli rješavati. Međutim, sada sa ovim konceptom ja ne znam što bismo zapravo mogli započeti? Ja razumijem da nije jednostavno u okolnostima u kojima smo mi danas donositi Strategiju migracijske politike. Mi još uvijek imamo važnu instituciju a to je Ured za prognanike i izbjeglice. Imamo još uvijek čitav niz otvorenih pitanja u vezi sa povratkom izbjeglica, u vezi sa povratkom prognanika. Imamo otvorena pitanja koja su na dnevnom redu, a koja još uvijek nismo riješili. Njih se naravno ovdje ne može naći. Njih se ovdje ne može vidjeti. Problem povratka izbjeglica kao da se ne razumije kao pitanje jačanja demografskoga kapaciteta i demografskoga potencijala Republike Hrvatske, posebno na područjima na kojima je demografski deficit očit, vidljiv golim okom. I toga ovdje nema. Zašto nema, ja to stvarno ne razumijem. Prema tome, moj prijedlog, prijedlog kluba SDSS-a bi bio da se ovaj materijal vrati predlagatelju na doradu, da se doista angažiraju stručnjaci koji bi napravili adekvatan prijedlog, koji bi se mogao zvati Strategija migracijske politike Republike Hrvatske, koji bi onda uključio sve potrebne parametre uključujući i pitanje povratka izbjeglica kao jedan od mogućih resursa kojima bi se na neki način smanjile potrebe za migracijskim odnosno kao što je prethodni govornik rekao, imigracijskom politikom Republike Hrvatske, barem u nekom segmentu, i kako bismo naprosto mogli imati cjelovitu sliku. Ovako, ovo, ovaj dokument, ovaj prijedlog ne pruža gotovo nikakvu cjelovitu sliku i ja ne znam, kako bih o njemu mogao valjano raspravljati. Eto, iz toga razloga ponavljam još jedanputa gospodine predsjedniče, ja predlažem da se ovo vrati na doradu i da pred Sabor izađe jedan cjelovit, valjan Prijedlog strategije migracijske politike Republike Hrvatske.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Mislim da je potrebno ispraviti kolegu, s obzirom na to da je … [[Govornik se ne razumije.]] jedno osjetljivu stvar, a to je da nema 'ajmo reći apela za povrat izbjeglica iz prostora Hrvatske što zapravo nije točno. Dakle, nije točno stoga što u ocjeni stanja migracija u Republici Hrvatskoj uredno stoji da jedna od mjera populacijske ali i migracijske politike je svakako i stimulacija povratka stanovništva iz iseljeništva, pogotovo onog koji je napustilo domovinu u posljednjih 15.-tak godina. Prema tome, to je doista eksplicite navedeno. Hvala.
Klub zastupnika HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa, da se ovaj materijal koji je pred nama, a koji nosi naslov Prijedlog strategije migracijske politike Republike Hrvatske zove kojim slučajem Prijedlog strategije imigracijske politike, onda bi vjerojatno Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke takav materijal mogao podržat. Međutim, taj materijal ne nosi naziv kao što sam rekla, nego nosi naziv Prijedlog strategije migracijske politike, a zapravo obuhvaća samo jedan jedini segment, a to je imigracija. To se ne može nazivati migracijskom politikom, a posebice se ne može nazivat taj dokument strategijom kad se odnosi samo na dvije godine. Uistinu nema podloge i nema analitike temeljem koje bi se mogao napraviti kompletan plan, program i strategija migracijske politike. Dakako kad govorimo o migracijskoj politici, temeljno pitanje koje si možemo postaviti i koje si postavljamo, pitanje je da li nam takva strategija treba? Mi tvrdimo da treba. I ako ovdje u obrazloženju ovoga materijala predlagatelj kaže da su veće emigracije nastale u drugoj polovici 19. te početkom 20. stoljeća, kaže nakon Drugog svjetskog rata, te u treći val emigracija je nastao između '91. i 2001. godine. Iako ne raspolažemo sa podacima ali temeljem onoga što je vidljivo svakodnevno u našim sredinama u kojima živimo evidentno je da nam građani sve više odlaze u inozemstvo tražeći posao i tražeći mogućnost preživljavanja. Ti naši građani zadržavaju prebivalište u Republici Hrvatskoj. Međutim, teško je povjerovat da oni koji odlaze da će se oni uistinu ikada više vratit u Republiku Hrvatsku. I sada raspravljajući o ovoj točki dnevnog reda nije moguće a nepovezat se i sa prethodnom točkom dnevnog reda gdje smo ukazivali na potrebu podizanja obrazovne strukture stanovništva jer samo viši stupanj obrazovanja nam jamči gospodarski napredak. I sada kad razmatramo ovo, onda moramo povezat i reći da li s obzirom da nemamo Strategiju migracijske politike, da li mi svoje građane školujemo da bi odlazili u inozemstvo i nakon što smo investirali u njih, davali radni učinak negdje drugdje? Ne samo da se trebamo baviti pitanjem odlaska građana izvan granica Republike Hrvatske. Mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci mislimo da se današnja vlast pa i buduća vlast koja bude došla moraju bavit i pitanjem migracija unutar Hrvatske. Mi danas imamo regije u Republici Hrvatskoj koje su nejednako razvijene. … [[Govornik se ne razumije.]] razvijenosti regija dovodi do materijalne sigurnosti građana. I zbog toga što imamo regije koje su jako siromašne, sve više i više i češće smo suočeni sa iseljavanjem. Ako prođemo kroz naseljena mjesta ili bolje rečeno neka naseljena mjesta onda ćemo sa užasom konstatirat koliko imamo napuštenih kuća. Kuda odlaze ti građani? Ti građani odlaze prema centrima u kojima očekuju da će dobiti kakav takav posao da bi mogli preživjeti. A vrlo često taj san se ne ostvaruje. U tim većim centrima oni postaju socijalni slučajevi i oni su svoje kuće, svoje okućnice zamijenili za neke podstanarske prostorije, podrumske ili tavanske i s druge strane imamo prenapučenost u ciljanim centrima kako se voli reći i imamo napuštena mjesta i napuštene krajeve i napuštene regije. I to nas obvezuje na jednu ozbiljnu migracijsku politiku i slažem se sa prethodnicima koji su rekli da se migracijska politika ne može voditi, ne može se kreirati samo u Ministarstvu unutarnjih poslova. To je jedan segment migracijske politike, jer migracijska politika mora obuhvatiti i ekonomski aspekt i socijalni aspekt i svakoliki drugi aspekt. Dakle, dokumenat koji je pred nama je potpuno neodgovarajući onome na što bi naslov trebao upućivati i stoga klub Hrvatske seljačke stranke ne može prihvatiti ovaj dokumenat, ali ukazuje na potrebu donošenja migracijske strategije u Republici Hrvatskoj.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Nema je. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Evo mi se izgleda nadovezujemo sa zakona na zakon, a svi oni zapravo su jedni s drugima vezani i značajni. Dakle, upravo smo govorili o uvođenju obveznog srednjoškolskog obrazovanja koji itekako ima veze i sa ovim pitanjem. Dakle, evidentan je nedostatak radne snage u Hrvatskoj, određenih profila sa srednjoškolskim obrazovanjem, ali i sa visokim. Prema tome, dakle tu zapravo prati jedan zakon drugi i nadopunjava ga. Ja bih zapravo svoje izlaganje u svezi sa ovim dokumentom započeo konstatacijom jutros kolegice Dorotee na našem odboru koja je kazala da zapravo je nužno upravljati migracijama, a ne da one upravljaju nama, odnosno da se mi ne prilagođavamo događajima, nego da zapravo s njima sami sustavno upravljamo i da ih nadziremo. I kad se nađemo u toj ulozi onda se zapravo sukobljavamo s dva naoko oprečna pristupa. S jednu stranu Hrvati su u svojoj dugoj povijesti i sami bili emigranti i dan danas su i nalazili su utočište diljem svijeta i to nam najmanje daje za pravo da onda imamo bilo kakvu bojazan prema drugom i drugačijem i stranome, a isto tako istodobno trebamo biti svjesni da nas je toliko koliko jest i da nekontroliran ulazak ljudi izvana zapravo može biti i štetan, pa čak i po nacionalnu sigurnost kao takvu. Mi koji smo često ne znam na putu po Europi onda susrećemo i stanovništvo koje nije domicilno, i čini nam se na momente kako ima puno tih ljudi na ulicama tih gradova. Međutim, kad se pogleda statistika onda, odnosno i u ovoj migracijskoj politici je to donesen taj podatak da je to svega mislim 2,5% stranog stanovništva u cijeloj Europi. Što bi značilo, ako bi se držali njihovih standarda da jedna Hrvatska sa 4 i pol milijona stanovnika bi mogla eventualno apsorbirati do 200 tisuća ljudi izvana, a ne više. S druge strane treba razumjeti i potrebe gospodarstva i razumjeti dakle ono što gospodarstvu treba, a to su stručni ljudi, odnosno radna snaga koja je potrebna kao takva. S druge strane također treba imati na umu da je Hrvatska na svoj način i sljednica i države i država koje na žalost svojim ljudima, svojim građanima nisu u povijesti mogle osigurati sigurnost kako gospodarsku tako ni političku i na određeni način smo u poziciji da zapravo ispravljamo te nepravde. Ako smo zapravo mi ti koji ovog časa imamo otprilike zamalo pa podjednak broj stanovništva hrvatskih korijena izvan Hrvatske i u Hrvatskoj, onda smo u najmanju ruku odgovorni osigurati nesmetan povratak tih ljudi i na određen način se osloniti na njih kao, svakako kao sastavni dio ovog jednog jedinstvenog naroda. Sutra Hrvatska kad bude u Europskoj uniji onda će Hrvatska moći biti na određeni način vrata svim tim ljudima za ulazak u Europsku uniju, ali prvo u Hrvatsku i bilo bi dobro možda već sada pomalo lansirati određene ja bih kazao stavove koji će biti zapravo poziv tim ljudima da se vrate kao što bi moglo biti Hrvatska zemlja poželjnog odredišta, … [[Govornik se ne razumije.]] , oni volje reći stari kraj, poželjno odredište itd. A tako bi zapravo učinili i ispravili nepravde prema iseljenoj Hrvatskoj. S druge strane poznato je da Hrvatska ima probleme sa demografskim, demografske probleme i to je jedan rezervoar na kojega treba računati i zapravo se osloniti na njega, da ne govorim o gospodarstvu, o znanstvenom potencijalu, kulturnom i svakom drugom tih ljudi koji žive u svijetu. Ako pogledamo čak ovaj dokument onda ćemo vidjeti da je on temeljen, odnosno dinamika migracijske politike da se temelji na četiri osnovna principa, a to su principi zakon, to su integracije, sigurnosti države i stanovništva te princip međunarodne suradnje. Svaki od ovih principa istodobno je pokriven sa ovim odnosom prema Hrvatima u svijetu jer ne postoji ja bih rekao bolji izvor za državu Hrvatsku od vlastitog naroda, po svim ovim elementima. Kad promatramo ovaj dokument onda dakako, u cijelosti, onda dakako da se slažem s kolegama i zapravo mi ispred našeg Odbora za useljeništvo smo se složili da bi bilo dobro da on nosi drugi naziv. Radi čega? Stoga što zapravo mi smo praktički na pola ove godine, imamo još jednu godinu, a naslov ovog prijedloga je strategija migracijske politike za 2007.-2008. što ne umanjuje značaj ovoga dokumenta i njegovu vrijednost, ali naše je bilo mišljenje da zapravo to bude samo prijedlog migracijske politike ili eventualno osnove migracijske politike. Dakako da ostajem pri ovome izboru od odbora koje smo sami dali. Kad su u pitanju neke male pojedinačne primjedbe onda zapravo mislim da bi bilo dobro da se možda na pojedinim dijelovima u tekstu preciznije odredi prema nekim navodima kao što je npr. kad se govori o poznavanju hrvatskog jezika, onda se govori samo da bi trebao taj netko poznavati hrvatski jezik, a zar ne bi bilo jednostavno samo staviti ne znam da bi to trebalo pitanje standardizirati, odnosno postaviti standardizirati test na osnovu kojega će se zapravo ocjenjivati da li netko govori ili ne govori jezik. Kad se govori o olakšavanju primitka pojedinih ljudi koji imaju hrvatsko porijeklo, hrvatsko državljanstvo, onda dakako treba naglasiti da se ne samo da se on olakša nego da se zapravo i ubrza. Zatim, ne znam vidio sam jedno mjesto da stoji, da je i Hrvatska za vrijeme rata skrbila o brojnim izbjeglicama iz Bosne i Hercegovine. Sasvim je poznato i postoje statistike koliki je taj broj i on je doista ogroman i velik i onda ne bi smetalo da se recimo i navedu konkretne brojke kao takve. Svakako unutar ove strategije, odnosno ovog dokumenta slažem se sa i dijelim mišljenje sa odborom, da bi bilo dobro da bude jedan kompletan segment izdvojen i koji bi obrađivao ove probleme i obraćao se dakle Hrvatima u svijetu i na određeni način ih nudio i pozivao ih u Hrvatsku. Pred ovom Vladom, odnosno pred ovim Domom je možda i jedan sustavniji odgovor na to pitanje i ja se nadam da će on u idućem mandatu ove Vlade biti donesen, sve jedno tko će biti ovdje zastupnik ali biti će mi zadovoljstvo jednog dana da ovaj Visoki dom donese jedan dokument koji će se zvati strategija odnosa Hrvatske prema Hrvatima u svijetu gdje će zapravo biti ova migracijska politika i mnoga druga pitanja, samo jedan od sastavnih dijelova u tom jednom širem odnosu, o sustavnijem odnosu brige Hrvata prema Hrvatima u svijetu bez obzira da li se radi o Hrvatima koji su ne znam bogati i imaju svoja poduzeća ili onima koji bi na kraju svog životnog vijeka htjeli se vratiti u svoj kraj i zapravo umrijeti, i tu umrijeti i biti pokopani. Te dokumente imaju i drugi narodi, to imaju i Mađari i Talijani i Izrael i mnogi drugi i mislim da je to dobar put i to stoji pred Hrvatskom. Hvala lijepa.
Hvala. Zastupnik Slaven Letica. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče već smo čuli ovo nije strategija, ovo je esej i to srazmjerno loše i nepregledno napisan. Naime što bi strategija trebala imati? Strategija bi trebala najprije ocrtati stanje, dakle ono o čem se radi onda bi trebala uspostaviti ciljeve kamo bi mi to htjeli ići i onda bi trebalo naći metode kako doći do tih ciljeva. Ničega od toga u ovom tekstu naravno nema. Ali čega ima? Ima parola, ima prihvaćenih općih mjesta oko ljudskih prava naravno, ima deklaracija iz 1950 i neke godine, a nema ni strategije, nema čak ni taktike, dakle ni ono što će se u neposrednoj budućnosti raditi i nema gotovo ništa o migracijama onakvima kakve bi trebale biti od interesa za Republiku Hrvatsku. Koncepcijski stav predlagatelja je čudan. Ključna mjesta unutra su posvećena položaju stranaca, azilu, ilegalnim migracijama. Dakle pristup koji se može očekivati od Ministarstva unutrašnjih poslova, od policije jel', jedan policijski pristup po kojem su svi sumnjivi ako ne već i krivi, dok se ne utvrdi drugačije pa se migracije svode na to kako da spriječimo ilegalne ulaske u Hrvatsku, kako da zbrinemo strance, kako da pazimo na njih da ne rade nešto što ne bi smjeli raditi i tome slično. A što treba napraviti? Što Hrvatskoj treba danas već, a što će joj sutra trebati? Treba ajde da grubo kažemo, popuniti praznu zemlju između Karlovca i mora. Tamo ne živi gotovo nitko, živi možda 50-tak tisuća ljudi na čitavom tom terenu. Ne znam da li ste prošli putem recimo između Slunja i Ogulina, to je jedan prekrasan kraj, krasna cesta lijepo napravljena, 50-tak kilometara. Na tih 50-tak kilometara nema ni kučeta ni mačeta, nema nigdje nikoga. Prazna cesta. Na brdima su srušene ili polusrušene škole koje govore da je tu nekad netko živio a danas ne živi nitko. O tome kako taj kraj popuniti trebala bi se brinuti strategija migracija, odnosno imigracija. Hrvatska ima malo stanovnika, sve manje, sve smo stariji i ono što je zapravo neophodno htjeli mi to ili ne, jeste da ovdje netko živi. Nova tehnološka revolucija, društvo znanja i sve te parole u koje se zaklinjemo, ovdje isto nisu našle mjesto. Naime ništa se ne govori o tome ima li namjeru Hrvatska jednog dana kao što to zemlje koje se razvijaju ili su se razvile su već napravile, dakle odrediti što to, tko to zapravo nama treba pa onda ustanoviti, mi ćemo sada razvijati ne znam koju vrstu medicinskih usluga u Hrvatskoj i za to će nam trebati 250 ili 450 ili 4 tisuće i 500 takvih i takvih liječnika. Naša strategija imigracije bi trebala ustanoviti u kojim zemljama ako ih ovdje nema, a nema ih, liječnici se već danas bune da nitko neće studirati medicinu, u kojim to zemljama ima liječnika koji su spremni doći ovamo. To je ono što nam Vlada treba prikazati i ponuditi. Na žalost čini se da Vlada zapravo ne zna kud se ide i kud bi trebalo ići pa se onda stvari događaju. Pa se događaju, na događanja se reagira. Reagira se kako? Onako kako se zna, policijskom metodom. Što drugi rade isto smo čuli. Što rade zemlje velike imigracije tipa Kanade, Sjedinjenih Država, Australije svi znamo, jer svatko od nas ima nekoga tamo i znamo kako je otišao u kojoj kvoti i pod kojim kondicijama je otišao. Na žalost čini se da će Hrvatska uskoro biti u toj poziciji. Ako se ne pripremimo danas za tu poziciju nećemo se snaći u toj svijetloj budućnosti koju si crtamo u Europskoj uniji. Ako se ne znamo pripremiti na ovakvom papiru, pa možda bi trebalo smisliti neki internetski portal na kojem bi nas ministar unutarnjih poslova zapravo i nas i strane državljane koji imaju namjeru doći u Hrvatsku upoznao sa svojim namjerama, čovjek to zna za Boga. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo ne bih htio ponavljati ovo sve što su kolege rekli, počeo bih od toga kao što su i kolege iz HDZ-a rekli da bi sam naziv ove strategije trebalo promijeniti. I krenuo bih od ovih ciljeva koji su navedeni, piše ciljevi migracijske politike. Po meni 95% toga bi se trebalo odnositi na imigracijsku politiku. Znamo kakva smo država, znamo kakva nam je demografska struktura i znamo kuda ta demografska struktura ide i na koji način. Da bi mi to popravili, da bi imali i zadržali ustvari ovaj broj ljudi koji imamo, moramo znati na koji način ćemo dozvoliti useljavanje u Hrvatsku. Moramo znati koje ljude trebamo i moramo znati koliko tih ljudi trebamo. Da li ćemo dozvoliti da ulaze mladi, stari, oženjeni, neoženjeni, da li ćemo uvoziti neobrazovane, dozvolit ulazak neobrazovanima, srednje obrazovanim, visoko obrazovanima, doktorima, da li će to biti konobari, kuhari, informatičari ili ne znam bilo koja druga struka koja nama treba. Ali da bi znali koje ljude, trebamo znati tih trebamo. A da bi znali koliko ih trebamo treba postojati strategije i to je trebalo pisati ovdje. Koliko ćemo u idućih 5 godina, godinu, 10 godina trebati kuhara, koliko ćemo trebati zidara, koliko ćemo trebati informatičara, koliko ćemo trebati pekara, jer to netko mora u strategiji napisati. Jer znamo kako se odlazi u Njemačku. Znamo kako međudržavnim ugovorom riješimo i dogovorimo i Njemačkoj treba informatičara, liječnika, kuhara. I onda Njemačka otvori svoje granice i dozvoli našim ljudima da odu tamo i da se zaposle. Tako je to sa međudržavnim ugovorima. Šta mi od toga predlažemo ovdje? Ništa. A isto tako znamo kako države i koje stimuliraju odlazak iz svoje zemlje to rješavaju. Srećemo to svaki dan oko sebe sa Kinezima. Kina svakom svom koji odlazi iz zemlje daje 39 tisuća dolara po glavi, svakom. Znači svako dobiva 39 tisuća dolara da bi otvorio nekakav biznis bilo gdje u svijetu. I pomažu svojima u iseljavanju. Nas to ne zanima. Jer nas ima malo i nas u svakom slučaju zanima useljavanje. I ovo što je kolega Vuljanić rekao na prostoru od Karlovca do mora mi imamo 50 tisuća stanovnika, ništa više. A znamo da je to stočarski kraj, a znamo recimo u ovom trenutku koliko nama čobana fali u Slavoniji. Jer nema tko čuvati ovce, nema vjerujte mi. Da je kojim slučajem ministar otišao u Bosnu i Hercegovinu recimo ili u Crnu Goru, u susjedne zemlje i ponudio tamo njima da se njihovi ljudi dođu kod nas zaposliti kao čobani i ponudio koji su to uvjeti koje naše, koje mi nudimo ja vjerujem da bi se taj problem riješio. Mogao se i može se potpisati međudržavni ugovor. Može se potpisati međudržavni ugovor i može se nabaviti radnu snagu za ono za što nam treba. Da li će ti ljudi ostati ovdje živjeti ili ne to je isto pitanje imigracijske politike i pitanje koga ćemo sve pozvati. I isto tako pitanje je da li je ministar razgovarao sa ministrom gospodarstva. Koliko nam treba onih u građevini, koliko nam treba u ovom, koliko treba u onom. Nema toga u strategiji, nema ni, mi ne znamo koliko ljudi Hrvatskoj treba doći. A znamo u kakvoj smo situaciji i znamo koliko nam stanovništvo slabi. A primjere oko toga kako mi pozivamo svoje iseljeništvo da se vrati u Hrvatsku vidjeli smo i u investicijama koje su ti iseljenici pokušali napraviti u Hrvatskoj. Većini smo oteli novce, a njih potjerali nazad. Najbolji primjer je i HFP, Hrvatski fond za privatizaciju. Koliko je Hrvatski fond za privatizaciju prodao našim ljudima koji imaju kapitala i koji su se htjeli vratiti u Hrvatsku. Jako malo gospodo. Jako malo, a i da bi mogli kupiti vjerojatno su naišli na takve barijere koje nisu navikli sretati u svojim zemljama. Ne želim spominjati uopće ovu aferu ali su naišli na barijere koje nisu imali u svojim zemljama. I okrenuli su se i otišli nazad. A svi smo se kleli i svi se kunemo u to da ćemo naše iseljeništvo vratiti u Hrvatsku. Zar im nismo mogli, zar nismo mogli, ne kažem da naši svi koji su vani otišli da imaju novaca i da su puni novaca. Ali one koji imaju novca zar nismo mogli i pokušati vratiti prezentirajući im u njihovim zemljama šta im nudimo i pod kojim uvjetima. Hrvatski fond za privatizaciju garantiram da nije prešao granice Hrvatske i ponudio tu imovinu vani. Nego smo opet ne želim spominjati aferu, imat ćemo prilike pričati o tome. Ali mogli smo na preko te imovine koju smo prodavali sigurno dovesti investitore u Hrvatsku da smo im to pošteno nudili, da nismo pred njih stavljali barijere. I zato gospodo ova strategija, predlažem da ovo, ovaj, ne znam, evo kolega Vuljanić je to nazvao esejem, da taj esej povučete iz procedure jer nema smisla i ništa ne obećaju po pitanju imigracijske politike.
Replika, poštovani zastupnica Zdenka Babić Petričević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolega Kapraljeviću. Imate potpuno pravo što se kritički osvrćete na ovaj dokument koji je pred nama, da li je to strategija ili samo migracijska politika. Ipak je odredila neke ciljeve, nije esej. Pa ja ću samo se osvrnuti na nešto što, o čemu ste vi govorili a to je stranica 24. odredila je uređenje doseljavanja vodeći računa o potrebnom priljevu u radno aktivno stanovništvo Republike Hrvatske. Zatim određivanjem kriterija uz poštovanje, uz poštivanje državnih interesa razvojnih planova i programa i potražnje na tržištu rada, omogućavanje doseljavanja članova obitelji hrvatskih državljana i hrvatskih potomaka itd. Sigurno u jednoj mjeri, ne u onoj mjeri kao što smo mi to svi htjeli, da ne iščitavam dalje ciljeve imigracijske politike. No osvrnuli ste se na povratak mogući ili nemogući ili zapreke hrvatskog iseljeništva kao povratnika ulagača. Sigurno da ima i u tom, da je bilo problema. A morate znati, od 1990. do dan današnjega hvala Bogu u Hrvatskoj se vratilo preko 50 tisuća ljudi iz iseljeništva. Ako ste vidjeli Izvješće Ministarstva znanosti i obrazovanja i športa stalno govorimo da je Hrvatska njena budućnost mora biti temeljiti se na znanju. Ipak u Republiku Hrvatsku u posljednjih nekoliko godina vratilo se 29 znanstvenika, pored onih što hrvatski znanstvenici u iseljeništvu rade na posebnijim projektima. Evo sad se vraćaju tri mlada znanstvenika u Republiku Hrvatsku i iz Njemačke koji su mi poznati to je naša druga generacija. A mnogo toga što nije rečeno u ovome a trebamo doraditi i napraviti jednu pravu strategiju migracijske politike. To je vrlo važan dokument. Evo ja ću se, samo ću danas citirati iz novina: Francuska će odabirati koje imigrante želi primiti. Ugovor o prijemu u integraciju po Sarcozyju morali bi sklopiti svi useljenici koji žele ostati u Republici Hrvatskoj. Pa onda vidite Njemačka dvije, je donosila 6 godina ovakav sličan zakon. Sjećate se dobro da je stajao u ladicama u Vrhovnom sudu u … [[Govornica se ne razumije.]] i tako dalje. Ali ne možemo nazvati ovaj dokument da je esej ipak je dobar, dokument, dobra osnova za ono što želimo postići a puno je toga riješeno u zakonima o kojima smo govorili ima dva dana. To je Zakon o strancima i Zakon o azilu.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče pa evo kolegice u velikom dijelu toga se slažemo osim u onom dijelu kad morate nastupati partijski. Znači morate braniti ovaj dokument iako se u većem dijelu s njim ne slažete. A to što ga ne želite zvati esejem ne moramo. Zvat ćemo ga bajka. … [[Upadica se ne razumije.]] Ili basna evo, bilo šta. Želim vas samo jednu stvar podsjetiti. Rekli ste da se u Hrvatsku vratilo preko 50 tisuća ljudi, ali niste rekli koliko je u isto vrijeme otišlo iz Hrvatske visokoobrazovanih ljudi koje je netko drugi nekom svojom imigracijskom politikom od nas pokupio a mi smo te iste ljude za svakog visoko obrazovanog čovjeka uložili 100 tisuća EUR-a da bi ga iškolovali i da bi ga priredili da on može otići vani. A netko nam ga je sa svojom imigracijskom politikom pokupio džabe. Mi smo mu iškolovali čovjeka.
Završni osvrt državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo ja sam slušao ovu raspravu i meni se čini da se ovdje radi o nerazumijevanju, o nerazumijevanju same biti dokumenta. Naime nedvojbeno je da to što je pitao gospodin Vidović da li Republika Hrvatska ima obvezu donošenja dokumenta? Ima. Naime iz Nacionalnog programa Republike Hrvatske za pridruživanje Europskoj uniji za 2005. godinu je i izrada dokumenta o migracijskoj politici Republike Hrvatske. U screening reportu Europske komisije za poglavlje 24. piše da Republika Hrvatska mora donijeti strategiju i da su već rokovi prošli. Ovaj prijedlog strategije se radi već dugo i nije točno da u njezinoj izradi nisu sudjelovali stručnjaci iz svih područja budući je jasno da je strategija multidisciplinarni dokument koji je vrlo važan za mnoga područja i segmente cijelog hrvatskog društva. Jednim ili dva okrugla stola je predsjedala i potpredsjednica Sabora gospođa Pusić. Vjerujem da su i neki saborski zastupnici sudjelovali isto na tom Okruglom stolu. Znači ponovo ponavljam čini mi se da se ovdje radi o nerazumijevanju ovoga dokumenta. Ovaj dokument nije zakon. Ovaj dokument je politički okvir koji treba dati temelje za donošenje niza drugih mjera. Jedna od tih mjera je i jučerašnja rasprava o Zakonu o strancima i o azilu. Zakon o strancima je jedan od temeljnih dokumenata koji će biti provedbeni akt za provođenje strategije migracijske politike. Naime vjerojatno ste jučer zapazili da je jedna od novina da će za, kod izrade kvota za radne dozvole se konzultirati i uredi za gospodarstvo, područni uredi. Vodit će se računa, vodit će se računa ali ovdje jasno piše, ovdje jasno piše u strategiji da koje su obveze donošenja, donošenja Zakona o strancima, donošenje Zakona o državljanstvu, donošenje Zakona o azilu. Dakle niza drugih dokumenata kojima će se ova materija regulirati. Strategija nije zakon gdje će taksativno biti pobrojani. Osim toga i sami ste rekli da u migracijskim tokovima, tijekovima dolazi do promjena i vidljivo je da su te promjene negdje dugoročnije, negdje kratkoročnije. I sigurno da evo jedan podatak o broju nezaposlenih, bitno može utjecati na strategiju migracijske politike. Prije godinu i pol, dvije dana je bilo 400 tisuća nezaposlenih, ove godine ime 280 tisuća. To je bitan podatak koji sigurno utječe na strategiju kakvu će država voditi oko dozvole strancima, stranim radnicima da useljavaju u Republiku Hrvatsku. Prema tome ova materija je živo tkivo. Ova materija je vrlo dinamička. Ova materija je podložna vrlo brzim, čestim promjenama i do promjena u migracijama dolazi ne samo u našem okruženju nego u cijeloj Europi što isto ovdje jasno piše u ovoj strategiji. I zbog toga smo upravo i pokušali dati jedan okvirni dokument kojim ćemo pružiti mogućnost da ono što piše ovdje u dokumentu koje su sastavnice? Da sva nadležna tijela, institucije u Republici Hrvatskoj mogu poduzimati one mjere koje su nužne da se provodi jedna osmišljena strategija migracijske politike u zavisnosti od potreba hrvatskog društva, a u skladu sa najvišim standardima Europske unije. Ja ponovo ponavljam radi se o strateškom dokumentu koji treba dati okvir a ne o zakonu u kojem će biti pobrojane taksativno sve mjere. Osim toga u pripremi je i akcijski plan. Akcijski plan će detaljnije, sveobuhvatnije, preciznije precizirati koje to jesu mjere i koje su institucije dužne za provođenje tih mjera. Prema tome nije ništa rađeno napamet. Nije ništa rađeno bez konzultacije i sa stručnjacima Europske unije, ali i sa stručnjacima domaćima i ponovo ponavljam bilo je nekoliko okruglih stolova i ovdje u Saboru gdje se o strategiji raspravljalo. Da li je, da li je ovo možda najsretniji i naziv? O tome evo možemo još provjeriti međutim u screening reportu Europske komisije piše: "Republika Hrvatska kasni sa donošenjem strategije migracijske politike." Europska unija traži da donesemo dokument kojim ćemo deklaratorno prihvatiti reguliranje ove materije na najdemokratičniji način kako je to prisutno u Europskoj uniji. Ovim drugim zakonima koje sam već nabrojao će se te mjere morati propisivati taksativno i osigurati njihovo provođenje. Tako da evo ja kažem čini mi se da je tu bio nesporazum oko, oko, kažem evo razmislit ćemo o tome da li strategija treba biti? Bio je prvo prijedlog da bude rezolucija. Da li strategija? Sigurno dokument može biti bolji. Sigurno dokument može biti bolji. Sigurno dokument može biti bolji, to se apsolutno slažemo, međutim kažem dosta smo vremena potrošili na njegovu izradu, sudjelovali su stručnjaci u njegovoj izradi, ali smo spremni na razmisliti i provjeriti sve ove kritike koje ste iznijeli da vidimo da li se dokument može nazvati drugačije i da li treba eventualno dopuniti određenim mjerama.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala. Gospodin državni tajnik je kontradiktorno izjavio da nas Europa obvezuje da izradimo strategiju, a onda je rekao da smo izradili jedan deklaratorni dokumenat koji zapravo jest rezolucija. Ja se slažem, ovo je rezolucija, to su unutra stavovi i parole, ali to strategija definitivno nije.
I poštovani zastupnik Antun Kapraljević, ispravak netočnog navoda.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Vuljanić je ispravio krivi navod.
Zaključujem raspravu. Prijedlog strategije migracijske politike Vlade Republike Hrvatske za 2007. na 2008. Amandman je podnio Odbor za useljeništvo. Državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
1. amandman se ne prihvaća zbog toga što se prihvaća 2.
A isti je. Ovo je amandman Odbora za useljeništvo. Što je s tim?
Amandman za useljeništvo se prihvaća.
Znači postaje sastavni dio te strategije. Amandman Zdenke Babić, zastupnice Zdenke Babić Petričević je prihvaćen kroz ovaj amandman. Je li tako? Je. Dobro onda. Dajem na glasovanje Prijedlog strategije. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 86 za, 3 suzdržana i 4 protiv prihvaćena spomenuta strategija. Idemo na sljedeću točku – - Izvješće o radu Vijeća za poštanske usluge za 2006. godinu – Predlagatelj Vijeće za poštanske usluge Sukladno članku 28. Zakona o pošti, Vijeće za poštanske usluge dostavilo nam je navedeno izvješće. Materijale ste primili poštom. Raspravu je proveo Odbor za pomorstvo, promet i veze. Predsjednica Vijeća za poštanske usluge Terezija Benčić ne kani dodatno obrazlagati prijedlog. Izvjestitelj Odbora. Nema nakane. Otvaram raspravu. Zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Nema je. Gubi pravo na riječ. Zaključujem raspravu.
Poštovani gospodine predsjedniče. Žao mi je što ovdje nema nikoga iz Nacionalne zaklde za znanost, visoko školstvo i tehnologijski. A ima. Nije htio uzeti nikakvo uvodno izlaganje. Žao mi je što o ovoj temi nije nitko diskutirao. Pričamo o društvu znanja, pričamo o tome koliko je to nama bitno, koliko je to nama prioritetno i važno. Nacionalnu zakladu za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj je osnovao ovaj Sabor posebnim zakonom i meni je drago da nakon čini mi se tri godine ili četiri onog efektivnog postojanja zaklade, ona zaista i radi dobre programe, izvješće je stvarno dobro. No, međutim ono što mislim da mi sami sebi kao zastupnici u Hrvatskom saboru trebamo reći, a to je pročitati samo jednu rečenicu iz ovog sjajnog izvješća zaklade. To je rečenica sa stranice 27. ovog izvješća koja kaže u 2006. godini zaklada nije imala prihode iz državnog proračuna, iako je zakonom definirano da se ovakva jedna zaklada koja financira prvenstveno izvrsnost, koja financira doktorske programe, koja financira kvalitetu, koja financira na neki način povratak ovih dobrih znanstvenika iz inozemstva nije našlo za shodno ove države i to voljom ove većine u Parlamentu da jednom kunom i jednom lipom financira samu zakladu. Ponavljam zaklada nije dobila niti jedne lipe iz državnog proračuna u 2006. godini. Toliko o tome koliko je većini u Parlamentu važno društvo znanja. Zahvaljujem.
Zaključujem raspravu. Godišnje Izvješće Nacionalne zaklade za znanost visokog školstva i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske za 2006. godinu. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak prihvaća se spomenuto predloženo Izvješće. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 80 glasova za, 5 suzdržanih prihvaćeno predloženo Izvješće.