Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, dobio sam bezbroj poziva iz jednog divnog mesta tj. selo Ba nadomak LJiga. Postavljam pitanje, pre svega, premijerki, naravno resornom ministru - šta se dešava u selu Ba nadomak LJiga? Naravno, meštani su nezadovoljni svakodnevnim detonacijama u kamenolomu, nisu te detonacije neosnovane, ljudima čak spada krov sa kuća od silnih detonacija. Niko u opštini ne reaguje, niko u nadležnom ministarstvu ne reaguje. Imali su sastanak u savetu mesne zajednice tj. svi meštani sa pripadnicima i predstavnicima ministarstva i lokalne samouprave i niko nije našao za shodno da im odgovori. Naravno, firma „Granit peščar“, koja se bavi tim radovima i kada malo zagrebete i vidite ispod površine šta se nalazi tu, ko je vlasnik te firme, imamo jasan razlog i jasnu odrednicu zašto niko od nadležnih institucija ne reaguje. Imate pravo jednom da pogađate ko je vlasnik te firme. Ta firma se vodi na rođenu sestru Zvonka Veselinovića i eto odgovora zašto niko ni u opštini, ni u nadležnom ministarstvu ne sme da reaguje i zaustavi firmu „Granit peščar“. Naravno, ni inspekciji, ni opštini, ni savetu mesne zajednice nije pokazana dozvola za rad, jer se ponašaju moćno, ljudi trpe svaki dan štetu od toga što se dešava i od silnih detonacija u kamenolomu i naravno da taj predsednik opštine ne sme da reaguje, jer je to firma Zvonka Veselinovića. Naravno da ministar ne sme da reaguje, jer je to firma Zvonka Veselinovića. Naravno da niko iz SNS ne sme da reaguje, jer je to firma Zvonka Veselinovića. Vas nije Zvonko Veselinović, bukvalno, doveo na vlast, jeste vam on pomogao maltretiranjem građana, kupovinom glasova, ucenom, ali ne možete da zapostavite meštane i građane LJiga. Ne možete. Ja postavljam pitanje – šta će ministarstvo preduzeti? Ako ljudi imaju sve dozvole za rad, neka rade, niko nije protiv toga da neko radi, ali ne možete vršiti detoniranje time što će se ljudima u okolini rušiti kuće i niko nije odgovoran za to. Niko nije odgovoran za to. Možete vi da dobacujete koliko god želite. Ja znam da vi imate obavezu, ali meni je neverovatno da na pitanje medija, predsednik opštine LJig, Dragan Lazarević, medijima kaže – čime se vi drogirate. To je odgovor jednog predsednika opštine iz SNS na pitanje – šta se dešava sa firmom „Granit Peščar“, čiji je vlasnik rođena sestra Zvonka Veselinovića? Dragi meštani LJiga, to je suština. Ne sme ni ministar, ne sme ni predsednik opštine, ne sme niko da vam odgovori, jer je Zvonko Veselinović onaj u koga se ne sme uprti prstom. Pitam – šta će se desiti sa firmom Zvonka Veselinovića, koja maltretira meštane LJiga? Sa druge strane, postavljam pitanje novom ministru finansija, ekspertu Siniši Malom, koliko je zaduženje Srbije? Da li je, kao što trenutno predsedavajući govori, vlast DS zadužila zemlju ili je SNS zadužila zemlju 11 milijardi za šest i po godina svoje vlasti? Treće i poslednje pitanje postavljam premijerki i čitavoj Vladi – kolika je nezaposlenost u Srbiji? Da li je tačno da je nezaposlenost 22%, pri tom, nemojte molim vas da računate po vašoj metodologiji, ako se neko ne prijavi na Biro, zakasni pola sata, vi ga skinete sa evidencije, ako neko radi jedan dan u mesecu, vi ga vodite kao zaposlenog? Tačno da se izračuna kolika je nezaposlenost u Srbiji i baš me interesuje šta ćete mi odgovoriti povodom toga što Zvonko Veselinović, omiljeni lik iz crtanih filmova u SNS, maltretira građane LJiga. Hvala.
Vi, gospodine Milojičiću, kada budete postavljali pitanje sledeći put biće 12 milijardi. Do pre neki dan je bilo 10. Vi to povećavate kako vama odgovara. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala lepo. Imam nekoliko pitanja. Prvo, pre malo više od mesec dana je najavljeno pompezno da će biti penzije vraćene, da će biti vraćen dug za te penzije, i to je bila vest dana, vest nedelje, vest meseca. Od tada do danas se nije desilo ništa. Pitam predsednicu Vlade Srbije da li u Vladi postoje neki pismeni ministar koji zna da spremi predlog zakona koji treba da ima dve tačke: prva tačka da se ukida zakon koji su smanjene penzije, a druga tačka je kada počinje da važi, kog dana nakon objavljivanja u Službenom glasniku? Ako predsednica Vlade da negativan odgovor i kaže da u Vladi nema nikog pismenog ko može da da taj predlog u ovom tekstu, spreman sam da angažujem grupu eksperata iz prvog osnovne škole, iz bilo koje škole u ovoj Srbiji, da napišu taj predlog zakona. Drugo pitanje je vezano za niški aerodrom. Kao što znate, doneta je kontraverzna, ilegalna, čudna i neobjašnjiva odluka niškog parlamenta da pokloni aerodrom Vladi Srbije, ovoj istoj Vladi koja se zadužuje maksimalno. Pitam – kolika je vrednost niškog aerodroma? Koliku je vrednost skupština grada Niša u dinarima, naravno, i knjigovodstvenu i tržišnu, da vidimo da li postoji razlika između te dve cifre, poklonila Vladi Srbije? Da li će Niš dobiti nešto zauzvrat? Ne, to nije prodaja, to nije kompenzacija, ali da li postoji neki plan da se nešto realno dobije kao mera vrednosti onoga što je Vlada Srbije dobila od Nišlija? Treće pitanje, naravno, sve su to pitanja za predsednicu Vlade, da li će ministarka saobraćaja Zorana Mihajlović biti kažnjena za sve neistine ili, što bi rekli ovi iz vladajuće koalicije, laži koje su izrečene o vrednosti niškog aerodroma, o gubicima niškog aerodroma, o broju putnika, o investicijama koje su ušle u tu kompaniju od 2000. godine na ovamo? To je bila hrpa laži koju su demantovali i službenici, činovnici grada Niša i činovnici Ministarstva saobraćaja, i ljudi koji rade na niškom aerodromu i svi koji imaju bilo kakav kontakt sa informacijama o toj temi. Treće pitanje je upućeno predsednici Vlade i ministru unutrašnjih poslova – ko stoji iza organizovanog trovanja beogradske dece drogom i serija likvidacija koja se maltene svakodnevno dešavaju u glavnom gradu Beogradu? Da li je to neki plan Ministarstva unutrašnjih poslova ili lično ministra ili njegovih eksperata koje ima oko sebe, ili je to posledica divljanja mafije koja nema nikakvog protivnika, nikoga ko može da je spreči u tome šta radi? Šta god da je tačno, ovo prvo ili ovo drugo, ja očekujem da ministar unutrašnjih poslova podnese ostavku. Ako je to organizacija MUP-a Srbije i Ministarstva, onda je neophodno da se ministar prizove pameti i da bude kažnjen zato što krši zakon, pošto to nije zakonski način za borbu protiv organizovanog kriminala ili kriminala uopšte. A ako je nesposoban da spreči divljanje beogradskih i nekih drugih mafija koje deluju po Beogradu i ostatku Srbije, onda je to još jedan razlog iste snage da podnese ostavku i da prepusti mesto nekome ko se u to bolje razume, ko može da organizuje bolju ekipu, ko može da napravi bolju strategiju i taktiku borbe protiv organizovanog kriminala i ko može da skupi saradnike koji se ne skupljaju na način kao što je to do sada bilo, iz rijaliti šou programa i sa beogradskih splavova, nego da to budu ljudi koji imaju dovoljno znanja, hrabrosti, odlučnosti da se bore protiv kriminala. Poslednje pitanje je pitanje da li ministar inostranih poslova, Ivica Dačić, ima bilo kakvog pojma šta se pregovara u Briselu? Šta će on na tim pregovorima? Jel on ministar inostranih poslova ili unutrašnjih poslova? (Predsedavajući: Privodite kraju kolega Živkoviću.) Još jednu rečenicu. Ako je inostranih poslova, onda je priznao Kosovo kao nezavisnu državu, a ako je unutrašnjih poslova, onda nemoj da se lažno predstavlja.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Postavljam pitanje predsednici Narodne skupštine. Naime, naša poslanička grupa je prošle nedelje podnela inicijativu za zakazivanje posebne sednice sa temom – Izveštaji o političkim i tehničkim pregovorima sa Prištinom, i postavljam pitanje da li će ta sednica biti zakazana i da li će na toj prisustvovati ključne osobe koje vode pregovore u Briselu ili neće i ako neće, zašto neće? Naime, mi kao poslanici i kao građani Srbije mogli smo videti ovih dana da je završena još jedna runda pregovora u Briselu i to runda koja, da su dosledni u svojim stavovima i izjavama predsednik Republike, pa i direktor Kancelarije za KiM, Marko Đurić, ne bi ni bila održana, jer su rekli da dok se ne pronađu ubice Olivera Ivanovića, a se pregovori u Briselu neće nastaviti i da nema nikakve svrhe nastavljati bilo kakve dalje dogovore dok se to pitanje ne reši. Ipak je ta runda održana i ono što su građani Srbije mogli da vide, to su interpretacije novinara i medija šta se tamo dogodilo i šta se dogovorilo. Dakle, niko u ovoj državi osim nekolicine ljudi ne zna šta se razgovara i o čemu se razgovara vezano za najvažnije ključno pitanje Srbije u ovom trenutku. Imali smo i najave predsednika Republike da će u aprilu mesecu izaći sa jasnim stavom i predlogom naciji za Kosovo. Evo, sada smo za neki dan u julu mesecu i nemamo tog stava. Apsolutno ono što se stiče kao utisak jeste da Aleksandar Vučić i njegova vlast nemaju problem da stave potpis na pravno obavezujući sporazum sa Prištinom, koji će im omogućiti stolicu u UN, ali imaju problem kako da na adekvatan način to predstave građanima Republike Srbije, kako ne bi imali političku štetu. Ja mislim da, kao što je 2008. i 2009. godine Aleksandar Vučić govorio da parlament treba da da podršku za pregovore i da parlament treba da ima tu kontrolnu ulogu svake politike izvršne vlasti, pa i ako su u pitanju briselski pregovori, treba da se razgovara o tome iz tog razloga ovde u ovom domu i da on dobije mandat ili oni koji predstavljaju Srbiju da razgovaraju i zastupaju interese Republike Srbije, jer mi, poslanici koji sedimo u ovom parlamentu ovde smo predstavnici naroda, Republike Srbije i svih građana Republike Srbije i apsolutno je obaveza njega da u ovom domu se povede tema i razgovor o važnim i strateškim pitanjima, kao što su i briselski pregovori i pravno-obavezujući sporazumi. Ono čega smo svedoci je da umesto da se to govori ovde u parlamentu, ovih dana se o tome govori širom Srbije po odborima SNS, gde aktivisti SNS i funkcioneri idu i ubeđuju svoje članove da treba da zađu među građane i da ih ubeđuju kako je dobro da Srbija potpiše pravno-obavezujući sporazum, čime se obezbeđuje stolica Kosovu u UN i da to bude jedna velika kampanja i da je to ključni trenutak za SNS koji treba preživeti, ali ja verujem da će građani Srbije ovog puta prozreti te podle namere koje idu u smeru izdaje nacionalnih interesa Srbije, konkretno Kosova. Dakle, 50 godina je to aktuelna tema. Ono što Albanci nisu uspeli da urade ni 1999. godine, pa i 12 godina kasnije, uspeće očigledno sada, za vreme vladavine Aleksandra Vučića i ono što nisu hteli da prihvate ni Milošević, kasnije ni Koštunica, ni Đinđić, ni Boris Tadić, očigledno da će prihvatiti Aleksandar Vučić. I kako danas stvari stoje, najveći borac za nezavisno Kosovo je upravo Aleksandar Vučić. To proizilazi iz svega onoga što smo mogli ovih dana da slušamo i da vidimo. Prema tome, apsolutno smatram da on treba o ovoj temi da razgovara sa nama ovde u parlamentu, a ne da neki mediji interpretiraju nešto što je pitanje da li je istina ili nije. Dakle, glavna tema treba da bude – šta je dogovoreno, šta se dogovara i šta će to značiti za nacionalne interese Republike Srbije? Očigledno da i vama više odgovara da pričate o tome ko je kriv a ne da kažete da se borite za nezavisno Kosovo. Ova vlast je najveći borac za stvaranje nezavisnog Kosova.
Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite koleginice.
Gospodine Arsiću, SRS upućuje pitanje pre-mijeru Republike Srbije, Ani Brnabić i predsedniku Republike, Aleksandru Vučiću. S obzirom da su 2008. godine Vuk Jeremić i Boris Tadić izmestili pitanje rešavanja naše južne srpske pokrajine KiM iz UN po Rezoluciji 1244 u Brisel među briselsku zlikovačku administraciju i vođa onih koji žele da nam potpuno istrgnu Pokrajinu iz našeg sastava, kada je Vuk Jeremić priznao da Međunarodni sud pravde treba da da savetodavno mišljenje, ali samo da bi se stvorio manevarski prostor i da se dalje zamajavaju i građani Srbije i Srbi na KiM, kada ćete da shvatite, to pitanje upućujem njima, da je poslednji trenutak, koliko danas, da se prekinu takvi razgovori pod okriljem onih koji su neprijatelji srpskog naroda i da se insistirate na tome da uz pomoć bratske Ruske Federacije pitanje KiM vratimo pod okrilje UN? Od 2008. godine od takvog čina izdaje Jeremića i Tadića srpski narod na KiM je mnogo propatio. Bili su prinuđeni da prihvate, neki od njih, kosovska dokumenta zato što je Jeremić na tome insistirao i vrh DS. Uvedeni su tzv. administrativni prelazi, a danas se suočavate sa time da, posle više decenija smišljene i organizovane akcije Amerike i njenih zapadnih saveznika na tome da nam otrgnu južnu srpsku Pokrajinu, vi želite da razgovarate o nekim pitanjima koje za njih samo imaju jednu poruku, a to je da vam u jednom danu ispostave ultimatum da potpišete pravno obavezujući dokument i da priznate nezavisnost tzv. Kosova i, sa druge strane, nikakvo dijaloga, iako ih je nekoliko meseci nije bilo, sada kada su se vratili tamo, nikada nije ni bilo. Cilj je jasan i sponzori Tačija, Haradinaja i ostalih šiptarskih zlikovaca znaju da oni tamo dolaze samo turistički i da oni za njih sve to rešavaju, da kompromisa sa takvima nije bilo, niti će ga ikada biti i jedini način je, a na to smo vas upozoravali pre nekoliko meseci, kada je sa jasnim planom za otimanje KiM u Srbiju došao i zvaničnik SAD, izvesni Mičel, da morate da učinite sve da se obratite onima koji žele da nas zaštite i da nam pomognu da vratimo pitanje Kosova u UN, a to je Ruska Federacija. Svakoga dana će, figurativno rečeno, u Briselu da vam stavljaju nož pod grlo sve do trenutka dok ne kažete da morate da pristanete, zarad ulaska Srbije u EU, na njihove uslove. Šta osim izdaje, a to je najvažnija stvar, Srbiju dalje čeka u vašim pristupnim pregovorima? Juče se ministar Joksimović hvalila otvaranjem nova dva Poglavlja 13. i 33. Građani Srbije moraju da znaju da pored toga što žele da nam otmu našu svetinju KiM, oni žele i da upravljaju kompletno našim prirodnim dobrima i našim resursima. Poglavlje 13. koje govori o ribarstvu je zapravo onaj smišljeni okvir za upravljanje i našim rekama, jezerima i nacionalnim parkovima, a onda i vodama Srbije, našta vas je upozorio, ako ste dobro pratili, u svom izlaganju i predsednik slovačkog parlamenta, kada je nedavno bio naš gost. Dakle, osim toga što se liberalizacijom uvoza svega i svačega iz EU potpuno uništili naš riblji fond i gazdinstva koja su nekada bila na prostoru Balkana najuspešnija u proizvodnji ribe, vi sada želite da sve tu plus budžet Republike Srbije stavite pod striktnu kontrolu i celokupnu privredu tako dovedete još u nezavidniji položaj. Na kraju, poručićemo Aleksandru Vučiću, kada je u pitanju njegova namera, a evo, i briselski zvaničnici kažu… (Predsedavajući: Privodite kraju, koleginice Jovanović.) …da je to maltene dogovorena stvar da se to desi 2019. godine, kao uvod u to, našta će ga naterati kada je u pitanju KiM, da se održi u Srbiji referendum po tom pitanju za čitav srpski narod i za nas, srpske radikale, za svakog iskrenog Srbina…
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. (Nataša Sp. Jovanović: Samo da završim rečenicu.) Koleginice Jovanović, tri puta sam vas opomenuo. Ne možete da završite, zato što će svaki kolega poslanik onda da traži tako. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Kao i do sada, postaviću određena pitanja koja se tiču naše poljoprivrede, naših sela na jugoistoku Srbije, a, normalno, i u celoj Srbiji. Konkretno sada pitanje jeste vezano za poljoprivredu, ali više za seoski turizam, odnosno za turizam. Pitanje direktoru hotela rezort, državnog kompleksa rezort „Stara planina“, gospodinu Goranu Karadžiću, konkretno – da li je u zimskoj sezoni kapacitet hotela bio popunjen i da li je bilo mesta za još gostiju? Još jedno pitanje direktoru hotela – da li će se u narednom periodu izgraditi još kompleksa hotela, jer tamo ima mesta gde može to da se uradi? Imam informacije da postoji veliki broj zainteresovanih investitora koji bi gradili hotele na Staroj planini. Inače bih hteo da kažem da Stara planina jeste biser i lepota našeg jugoistoka Srbije, gde dolazi veli broj turista iz cele Srbije. Mogu da kažem da od niškog aerodroma preko Svrljiga je najbrža destinacija i još nešto što je vrlo bitno za sve ljude koji će ići na Staru planinu, da vide lepote Stare planine, put je sada urađen, ostalo je još nekoliko kilometara koji se sada završavaju. Putevi Srbije završavaju regionalni put, sve je odrađeno preko Svrljiga, sada se radi od Svrljiga, od Kalne prema Staroj planini, to je 6,5 kilometara, ostalo je još nekoliko dana, pošto zbog vremenskih uslova nije asfaltirano, što znači da ljudi koji žele da odu na Staru planinu mogu da odu zato što je put u dobrom stanju. Još nešto je vrlo bitno, najbrža destinacija jeste preko Svrljiga, ali radi se i put od Knjaževca prema Staroj planini i iz Pirota prema Staroj planini. To je za sve nas koji tamo živimo velika šansa, jer razvojem turizma, izgradnjom novih kapaciteta, smeštajnih kapaciteta, ulaganjem u Staru planinu kroz izgradnje hotela, to će biti velika šansa za razvoj svih, a stvarno sam čuo da postoji veliki broj investitora koji žele tamo da grade svoje objekte. Gospodin Karadžić, direktor državnog hotela rezort, je čovek koji svojom željom i entuzijazmom da se uspe, on kao da je rođen tamo, u našem kraju, stvarno želi da hotel Stara planina privuče što veći broj gostiju. Inače, to mogu da kažem, zato što je to blizu Svrljiga, velika šansa za razvoj poljoprivrede, velika šansa za razvoj seoskog turizma, jer svi turisti koji sada idu preko Svrljiga, odnosno neke druge destinacije, znači najbrže je preko Svrljiga, imaju mogućnost da probaju naše specijalitete, iz našeg kraja – svrljiški sir, svrljiški belmuš, svrljiški kačkavalj, svrljišku jagnjetinu i ostale proizvode koje ljudi imaju iz Knjaževca, Bele Palanke, Sokobanje i opština koje mogu i žele tamo da daju svoje proizvode. Znači, pitanje je da li će se izgraditi još hotela na Staroj planini, zato što je to velika šansa? Normalno, kao poslanik ću dati podršku ljudima u menadžmentu hotela rezort Stara planina i gospodinu Karadžiću, zato što stvarno taj posao radi punim srcem i to radi iskreno i pošteno. Još nešto što bih pitao, a pošto govorimo sada o jugoistoku Srbije, pitao bih „Železnice Srbije“ da li će se ući u postupak rekonstrukcije pruge od Niša, Svrljiga, Knjaževca, Zaječara, desno preko Vražogrnca, do Negotina, Prahova, pošto znam da se krenulo sa rekonstrukcijom pruge od Požarevca prema Majdanpeku? Tu je već počelo da se radi i mi smo unazad nekoliko dana, desetak dana, na moju inicijativu imali smo sastanak u opštini Svrljig gde su bili predstavnici grada Zaječara, gospodin Ničić, čovek koji je stvarno željan da se ta pruga uradi, i gospodin Đokić, predsednik opštine Knjaževac. Bila je načelnik okruga Dragana Sotirovska i predsednica opštine Svrljig i ljudi predstavnici „Železnice Srbije“. Na tom sastanku doneseni su konkretni zaključci gde se traži od „Železnica Srbije“ da se što pre uđe u postupak rekonstrukcije pruge. Postavio sam to pitanje i sada postavljam pitanje „Železnicama Srbije“ – da li će se u toku ove godine ući u postupak rekonstrukcije pruge od Niša, preko Svrljiga, Knjaževca? Znam da je i potpredsednica Vlade gospođa Zorana Mihajlović rekla na samom zasedanju da će pruga biti rekonstruisana. Inače, na tom sastanku su bili predstavnici firmi „Mindi“ i „Svrljig“, koji žele da daju najpovoljniju cenu na tenderu za betonske pragove, da se zamene oni koji su loši, ima 170.000 pragova na toj pruzi od Niša do Zaječara. Izgradnjom te pruge, koja je stvarno za sve nas vrlo bitna, koja je građena unazad 100 godina, gde je Milutin Milanković, čovek koji je gradio određene mostove koji su i sada primer za sve. (Predsedavajući: Privodite kraju, kolega Miletić.) Još jednom bih se unapred zahvalio ljudima još nešto bih rekao, a to je vrlo bitno, da je „Železnica Srbije“ po prvi put raspisala konkurs za prijem 25 železničkih radnika, što je znak da će pruga biti rađena, da će biti urađena i da će biti mnogo veći kapacitet saobraćaja. Hvala još jednom.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Nešto vam ovaj sistem elektronski nije baš, javio sam se prvi, ali nije ni važno. Dakle, imam dva pitanja na dve najvažnije adrese u Republici Srbiji. Prva je predsednik ili predsednica Vlade gospođa Ana Brnabić i to je pitanje u vezi sa njenim odgovorom, koji je ovde pred svima nama u Narodnoj skupštini dala i to dva puta, kada je Vlada gostovala, odnosno odgovarala na pitanja poslanika. Naravno, pohvalio sam taj gest. Ona je tada direktno, čak pomalo ljutivši se, rekla: „Kako vam pada na pamet da bismo mi mogli dozvoliti da se nama taj ZSO (zajednica srpskih opština) ponudi kao uslov ili u paketu sa potpisivanjem pravno-obavezujućeg sporazuma“? To je upravo ono što sam je ja pitao, da li posle, evo, već pola decenije, više od pet godina nakon potpisivanja briselskog sporazuma, to je stavka koja navodno jedino odgovara Srbima ostala je neispunjena, da li je moguće da je to činjeno zbog toga da bi sada onda sledeći novi paket ustupaka koji se traži od Srbije išao sa tim, kao dobićete konačno tu vašu, kao, ZSO (zajednicu srpskih opština), ali hajde onda još i ovo potpišite, pravno-obavezujući sporazum, a da prethodni nije ispunjen. Dakle, ona se, maltene, ljutnula „kako vam tako pada na pamet“, a sudeći po informacijama koje stižu iz Brisela, ne samo od strane, znači, ovih predstavnika tzv. republike Kosovo, nego i ostalih, mi zaključujemo da upravo stvari idu u tom pravcu. Dakle, da će se to formiranje prolongirati do negde upravo potpisivanja ili sklapanja tog pravno-obavezujućeg sporazuma. Dakle, još jedna gorka pilula, još jedno poniženje za građane Srbije i za državu Srbiju. S tim u vezi, moje drugo pitanje ide na adresu našeg glavnog pregovarača, odnosno predsednika Republike i krajnje ozbiljno pitam i javnost i gospodina Vučića, s obzirom na njegove izjave nakon ovog poslednjeg nedeljnog sastanka u Briselu, kakav je to rat sprečen, kakav je to mir obezbeđen? On je, naime, rekao obezbedili smo mir za naš narod. Ja nisam znao da preti neka neposredna ratna opasnost. Evo, mi imamo ovde poslanika sa Kosova, i sa jedne i sa druge strane i oni mogu da kažu da li je bilo nekih vanrednih okolnosti i da li je stanje teže nego što je inače, a inače je teško. Ako je reč o incidentima, mi i sada imamo, danas, jutros smo imali jedan opet težak tehnički incident i građani srpske, znači, sinoć, jutros su stalno izloženi direktnoj, indirektnoj pretnji i teroru. To, nažalost, nije novo i pitanje je šta naše vlasti čine i koliko čine uz apel na međunarodnu zajednicu da se u toj stvari spreče. Ali, to je jedan par rukava. Druga stvar je ako je postojala neka opasnost od, a to je ono što je upravo predsednik Republike sugerisao, od nekog novog „Pogroma“, od neke nove „Oluje“ za naše ljude na severu. To je suviše ozbiljna stvar da bi se time mogli igrati, na stranu što i nema prostora za neku novu „Oluju“ ili „Bljesak“, s obzirom da su kao učinak i delovanje ove vlasti upravo je sever miran, korak po korak, tihi podzeman način, u suštini, već prešao u nadležnost Prištine. Dakle, ono što je pre pet-šest godina bilo nezamislivo, sada je realnost za naše građane na Kosovu i to da, kada hoće da sklope ugovor o telefoniji moraju da uzimaju ličnu kartu, kosovsku ličnu kartu, kada hoće da registruju kola, moraju da uzimaju dokumenta kosovske vlasti, kada žele da obave bilo kakav posao administrativni moraju da idu u kosovske opštine. Dakle, to je učinak, neposredni, praktični, opipljivi učinak pola decenije, više od pola decenije, vladavine ove politike koju vodi i čiji je glavni protagonista upravo SNS i Aleksandar Vučić. S tim u vezi, znajući šta se čuje, dakle, i šta se govori, u međuvremenu, moram da kažem, nemojmo se ili nemojte se tešiti time šta su učinili prethodnici. Prethodnici su učinili to što su učinili, nešto dobro, nešto loše, da su učinili dobro, ne bi bili prethodnici, ne bi bili bivši. Hajde da pogledamo, to važi i za ovu aktuelnu vlast, a i za neku buduću, ako buduće ikada bude, hajde da pokušamo da ne pogoršamo stanje na Kosovu i Metohiji i da naše opcije kakve su takve su i koliki su ti naši aduti da ih još ne proigravamo. Dakle, hoću da kažem, umesto da se vadimo na prethodnike, hajde da učinimo da stvari ne budu gore. Poslednja stvar u vezi sa tim, gospodin Vučić je rekao - evo mi sad moramo da se borimo da spasemo nešto ni iz čega, da spasimo što se spasiti može, s obzirom da nemamo ništa. Ja bih rekao da ured relativizacije, Rezolucija 1244 nije ništa, Rezolucija 1244… (Predsedavajući: Privodite kraju kolega.) Završavam. Rezolucija 1244 jeste nešto što su neki prethodnici izborili. Da li je mnogo ili malo, svejedno, ali u svakom slučaju, nemojte da derogiramo, devaliramo mi sami taj adut i tu kartu u vidu Rezolucije 1244, koju predsednik Vučić dugo nije pomenuo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Jelenković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Pitanje upućujem Ministarstvu odbrane Republike Srbije, kako prema Zakonu o vojnom obrazovanju univerzitet u svom sastavu može imati visoko školsku jedinicu sa ili bez svojstva pravnog lica, po propisanim uslovima i samim statutom visokoškolske ustanove, a u skladu sa Zakonom o visokom obrazovanju, postavljam pitanje – da li univerzitet odbrane može da formira detaširano odeljenje, odnosno organizacionu jedinicu u Nišu? Smatram da za formiranje posebnih odeljenja visoko vojnih škola i stvaranje novih nastavnih baza na teritoriji Srbije, postoji mogućnost, jer za tako nešto postoje prostorni kapaciteti, prateći objekti i nastavni kadar za neke segmente ili smerove nastave visokoškolstva Vojske Srbije. Formiranjem ovakvih izdvojenih odeljenja velikom broju mladih ljudi iz Nišavskog, Pirotskog, Topličkog, Jablaničkog i Pčinjskog okruga omogućilo bi se obrazovanje u ovoj oblasti, što bi bilo značajno za jug Srbije, a posebno zbog njegovog geostrateškog položaja. Kao primer dobre prakse postoje pozitivna iskustva sa nastavnim centrima u Nišu i na jugu Srbije, odnosno odeljenjima pravnog i ekonomskog fakulteta iz Niša, u Medveđi i Zaječaru, kao i ekonomskog fakulteta u Bujanovcu, Novosadskog univerziteta. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pomaže Bog svima. Prvo pitanje bih usmerio ka predsedniku Narodne skupštine, gospođi Maji Gojković – da li ćemo u toku ovog zasedanja Narodne skupštine, pošto nam u četvrtak pada poslednji četvrtak u mesecu, imati Vladu Republike Srbije ovde u gostima, tačno na Vidovdan, na godinu dana od rada Vlade Srbije, kako bismo kao narodni poslanici mogli da im postavimo odgovarajuća poslanička pitanja i direktno, a ne samo ovako? Drugo pitanje je predsedniku Srbije, tiče se pregovora koje on neovlašćeno, bez mandata Narodne skupštine Republike Srbije vodi u Briselu. Dakle, kada će predsednik Srbije obavestiti parlament i javnost o tome šta se zapravo u Briselu trenutno dešava? Činjenica je da je po ko zna koji put prekršio svoja obećanja. Rekao je da neće biti više pregovora u Briselu dok se ne otkrije ko je i kako ponižavao Marka Đurića, dok se ne utvrdi zajednica srpskih opština, dok se ne istraži ubistvo Olivera Ivanovića i naravno, evo ga, ponovo pregovara u Briselu iako ništa od toga nije ispunjeno. To je samo dokaz da je tačna ona statistika koja je utvrdila od svega što je ikad izgovorio Aleksandar Vučić, samo 8% je istina. Ono što je važna stvar jeste da se očito promenio format pregovora u Briselu. Tamo se više ne razgovara čak ni o ovim antiustavnim, dosadašnjim briselskim sporazumima i njihovom sprovođenju, već se prešlo na dogovor o potpisivanju pravno obavezujućeg sporazuma sa lažnom državnom Kosovo. Činjenica je da je započet novi ciklus pregovora koji vodi ka priznanju nezavisnog Kosova od strane države Srbije i aktuelne vlasti u Srbiji. Red je da to neko saopšti građanima Srbije. Ovim dana možemo čuti u tabloidima bliskim aktuelnoj vlasti da zapad pritiska Aleksandra Vučića i aktuelnu vlast. Molim samo predsednika države, to je moje pitanje – da nam precizira na koji ga način i oko čega zapad pritiska? Jer postoje dve vrste pritiska, jedna je ako ga pritiska zapad kao predsednika države da se odrekne KiM, i evo javno kažem da smo spremni da mu pomognemo i da branimo tu njegovu poziciju očuvanja KiM u sastavu Srbije, ako ga zapad oko toga pritiska. Druga je stvar ako ga zapad pritiska da ispuni obećanje koje je dao 2012. godine kada ga je zapad doveo na vlast, a to je obećanje da će se odreći KiM na putu Srbije u EU. Dakle, to su dve različite stvari. Jedno je ako ga zapad pritiska da ispuni obećanje koje je dao zapadu, a drugo je ako zapad pritiska Vučića da se odrekne KiM. dakle, Molim predsednika države da nam to precizira, o čemu on dakle pregovora u Briselu, o podeli KiM, kakav referendum o KiM? Referendum je antiustavan, KiM su sastavni deo Srbije, to piše u predsedničkoj zakletvi. Može ponovo da je pročita, nema referenduma o KiM. To je antiustavni referendum, da se razumemo. Ako želi da izda KiM pa da se sakrije iza građana, to je drugo pitanje, ali je to antiustavna stvar. Najvažnija stvar koju želim da pitam predsednika Srbije, kakva su njegova saznanja o nekakvom novom „Bljesku“ i „Oluji“ na severu KiM? Ako to zaista postoji kao opasnost, molimo ga da hitna vanredna sednica Skupštine Srbije o toj opasnosti, o temi KiM i da svi to čujemo. Ako to ne postoji, nego on koristi samo to za plašenje građana, da bi tako opravdao potpisivanje pravno obavezujućeg sporazuma sa lažnom državom Kosovo, to je druga stvar. Dakle, činjenica je da se priprema izvesni kompromis. Ja pitam predsednika Srbije, šta je kompromis? Odricanje od KiM? Kršenje Ustava Srbije? Kršenje Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti? Priznanje nezavisnosti Kosova zarad ulaska Srbije u EU? To nije kompromis, to je izdaja srpskih, nacionalnih i državnih interesa, to je kršenje našeg teritorijalnog integriteta i suvereniteta. Da ne bi bilo da samo kritikujemo i da tražimo ostavku predstavnika Vlade, a ponovo je tražim zbog one sramne izjave da KiM više nisu Srbija, evo i konkretnih predloga kako rešiti pitanje KiM, pa molim predsednika Srbije da mi odgovori na pitanje, šta on misli o ovim predlozima. Pod broj jedan, vratiti pregovore o KiM tamo gde im je mesto u Savet bezbednosti UN. Pod broj dva, primeniti Rezoluciju 1244 koja omogućava povratak do 1.000 pripadnika srpskog državnog osoblja na teritoriji KiM. Pod broj tri, pozvati rusku vojnu misiju u Srbiji, koja bi bila nama garant bezbednosti građana Srbije na KiM i ta ruska vojna misija povukla bi se iz Srbije istoga trenutka kada se NATO misija povuče sa KiM. Dakle, da li će predsednik države, koji ima odlične kontakte u Kremlju, pozvati rusku vojnu misiju, da ili ne i zašto ne?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković.
Hvala. Imam pitanja ispred poslaničke grupe Dosta je bilo za predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića i to u vezi sa ovim pregovorima koji se vode u Briselu i njegovim, po meni, krajnje neodgovornim izjavama o tome šta se tamo pregovara nakon što se ti pregovori završe. Osim što su neodgovorne te izjave, koje bi trebalo da imaju za cilj da obaveste građane Srbije šta se tamo uopšte dešava, takođe su i prilično nesuvisle i uglavnom ih treba tumačiti, jer ne znače ništa. Eto tako, preksinoć smo čuli da je cilj ovih razgovora u Briselu da sačuvamo mir i da gledamo da nešto izvučemo ni iz čega, jer nam ništa nije ostavljeno. Ispada da nemamo ništa na KiM. Pitanje za predsednika Vučića glasi – kako nemamo ništa i kako nam ništa nije ostavljeno? Imamo pre svega veliki broj nealbanskog stanovništva koje živi u egzistencijalnom strahu, zar nemamo veliku brigu za njih? Imamo veliku kulturnu baštinu, koja je na dnevnom nivou pod pretnjom vandalizma zbog kulturoloških netrpeljivosti, zar nemamo brigu za to? I, iznad svega, zar nemamo ogromnu imovinu na KiM, koja pripada ne samo privatnim licima koji su srpski državljani, nego i privatnim i javnim preduzećima Republike Srbije. Da li se o tome uopšte razgovara u Briselu? Da li uopšte pregovaramo o imovini ili je namera da se sve to pokloni, a da se oči javnosti zamažu nekakvim pričama o ratnim trubama, „Bljesku“ i „Oluji“, koji očigledno koji očigledno predstavljaju samo pokušaj manipulacije strahom građana Republike Srbije? Znači, šta se dešava sa imovinom, da li je ona uopšte predmet razgovora u Briselu? Šta se dešava sa imovinom privatnih lica? Interno raseljena lica npr, podnela su zahteve za povraćaj blizu 30.000 uzurpiranih stanova, šta se sa tim dešava? Da li se o tome razgovara u Briselu? Da li se u Briselu razgovara o udelu Republike Srbije u raznim preduzećima i privrednim subjektima, koji funkcionišu na području KiM, kao što su to „Trepča“, „Skicentar Brezovica“, „Kosmet prevoz“? Šta je sa infrastrukturom javnih preduzeća Republike Srbije, sa infrastrukturom Železnica Srbije, Pošta Srbija, „Srbijašuma“, NIS Jugopetrolom, Aerodromom Priština? Država Srbija je u sve to uložila određeni kapital. Da li je predmet pregovora u Briselu uopšte ova imovina ili je namera da se sve to jednostavno samo pokloni i da se opravda nekakvim čuvanjem mira, tj. izbegavanjem rate, a pri tome građanstvo koje živi na KiM, nealbansko stanovništvo, svakodnevno preti za svoju bezbednost. Da li se o tome razgovara u Briselu? Da li se razgovara o imovini SPC koja čuva našu kulturnu baštinu dole na KiM ili ovi pregovori, kako to reče predsednik Republike Srbije, priča se ni o čemu, jel nečega nema tamo ničega. Molim predsednika Republike Srbije da prestane neodgovorno da se ponaša i daje ovako neodgovorne izgovore, nego da se uzdigne na visinu funkcije koju obavlja i da štiti pre svega imovinske interese Republike Srbije u ovim pregovorima. Hvala.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Kolega Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, pitanje postavljam Tužilaštvu Republike Srbije, ima li elemenata krivičnog dela u svakodnevnom plasiranju lažnih vesti o predsedniku i njegovoj porodici? Obrazloženje – iz dana u dan, iz sata u sat, iz minuta u minut, svakodnevno se medijski i politički napada, forsiranjem lažnih vesti, predsednik Republike Srbije, gospodine Aleksandar Vučić i njegova porodica, a posebno njegov brat Andrej i sin Danilo. Te laži i napade plasiraju razni politički medijski šarlatani u sadejstvu sa određenim centrima moći iz inostranstva. Zajednički im je cilj rušiti Aleksandra Vučića i dovesti na vlast one koji bi prihvatili sve ucene zapada i odmah predali KiM. Te lažne vesti šire određeni prvaci političkih partija, pojedini novinari, određeni analitički šarlatani, pojedini narodni poslanici u ovom visokom domu Narodne skupštine Republike Srbije kako bi destabilizovali zemlju i predsednika Republike Aleksandra Vučića. Pošto to ne mogu preko Aleksandra Vučića, direktnim napadima na njega, jer im je on neprobojni zid, čine to iskonstruisanim lažima o njegovu bratu Andreju. Oni preko određenih medija i društvenih mreža šire razne lažne priče da je predsednikov brat Andrej pokušao da reketira poznatog subotičkog ugostitelja Lajoša Čakanju i da je od njega za milion evra otkupio poznati restoran “Bos“. Kao navodni dokaz, spomenut je poznati pevač i muzičar Zvonko Bogdan, navodno svedok njihovog razgovora. Poštovani građani, Zvonko Bogdan zgrožen takvim izmišljotinama, javno je negirao celu priču nazvavši je običnom budalaštinom. Pojedini lideri jednog dela opozicije, a njihovi sledbenici, a i uvaženi narodni poslanici u više navrata, u ovom visokom domu izgovarali su lažne vesti da je Andrej Vučić, brat predsednika Republike Srbije, preuzeo beogradski restoran „Franš“ od dugogodišnjeg vlasnika Nikole Dimitrijevića. Vrlo brzo se Dimitrijević oglasio i rekao da je to bezočna laž. Vlasnik restorana pokazao je dokumente koji pokazuju da gospodin Andrej Vučić, brat predsednika Republike, nema ama baš nikakve veze sa tim restoranom. Ovih dana deo opozicije plasira veoma opasne laži zarad destabilizacije zemlje i slabljenje ugleda predsednika Republike Aleksandra Vučića. Lagali su da je voda u vodovodu u Beogradu, a i nekim gradovima u Srbiji zatrovana, a istina je, da je voda savršeno čista. Lagali su da je gorivo u Srbiji najskuplje u Evropi, da su zato izvršili blokade puteva što je notorna laž, jer je gorivo skuplje u 26 zemalja Evrope nego u Republici Srbiji. Lagali su da je novinar iz Bele Crkve, Stefan Cvetković otet i optužili zato predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, sa ciljem da ga optuže da je diktator, a Srbija nesigurno mesto za življenje. A istina je, da je novinar sam iscenirao nestanak. U tome su posebno prednjačili, pored ostalih Saša Janković, zvani Sale „prangija“, Sanda Rašković Ivić zvana „bundašica“ iz Rima, Slobodan Georgijev zvani Sloba „blebetalo“ i Janko Veselinović zvani Janko „stanokradica“. Neki opozicioni političari, narodni poslanici u Narodnoj skupštini među kojima su Đorđe Vukadinović zvani Đorđe „Vlah“, Jovan Jovanović zvani „crni pojas“ i drugi, među prvima su objavili sliku na Tviteru predsednikova sina Danila kako na Mundijalu navija za Srbiju. To su iskonstruisali zato da predsednika i njegovog sina Danila proglase kriminalcima, jer se na fotografiji mogu videti pojedini navijači sa problematičnim ponašanjem. Setite se, Vuk Jeremić zvani Vuk „potomak“, lagao je da nemačka kancelarka Angela Merkel, da ne želi da primi predsednika Srbije, gospodina Vučića u Berlin, a istina je da predsednik Vučić već sutradan otputovao na sastanak sa Angelom Merkel u Berlin. I, tako, poštovani građani Srbije, su se laži nizale, u nedogled, iz dana u dan, a i danas i moji prethodnici su ih izrekli u ovom visokom domu. Hvala vam poštovani građani Republike Srbije što se odmah prepoznali njihove laži, izmišljotine, najgore vrste, jer oni ništa drugo i ne znaju. Uništili su našu prošlost, našu sadašnjost, budućnost dece naše, a da su ostali na vlasti još samo godinu dana, uništili bi naše korenje. Građani Republike Srbije, SNS i čitava srpska javnost daju podršku gospodinu Aleksandru Vučiću još jače, snažnije, brže i bez rezerve u njegovom nastojanju da Srbija ubrzo modernizuju za rad otadžbine i naše dece.
Zahvaljujem gospodine Atlagiću. Obaveštavam vas da su sednici sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Žarko Obradović, Aleksandra Tomić, Dubravka Filipovski, Elvira Kovač, Aleksandar Stevanović, Aleksandar Šešelj, Marija Obradović, Biljana Pantić Pilja, Dejan Radenković, Tijana Davidovac i Gordana Čomić. Nastavljamo pretres u pojedinostima o Prvoj tački dnevnog reda - Predlogu zakona o ratnim memorijalima. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da su povodom pretresa u pojedinostima o Prvoj tački dnevnog reda, Predlogu zakona o ratnim memorijalima pozvani da sednici prisustvuju Zoran Đorđević, ministar za rad, zapošljavanje, borilačka i socijalna pitanja, Slavica Đukić Dejanović, ministar bez portfelja sa saradnicima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Darko Laketić. Da li neko želi reč? (Da.)
Zahvaljujem se. Gospodine predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, danas govorimo o zakonu, o Predlogu zakona o ratnim memorijalima. Naime, svaki grob, svaki nadgrobni spomenik, svaka nadgrobna ploča, svaki spomenik, park, spomen obeležje, spomen crkva, svako stratište, predstavlja ratni memorijal. Nažalost, u ovoj našoj napaćenoj zemlji svaki pedalj je ratni memorijal. Danas ću govoriti o jednom spomen parku, čija izgradnja je u toku, o spomen parku koji je posvećen Gvozdenom puku, dakle Drugom pešadijskom puku „Knjaz Mihailo“, srpske vojske. Puku srpske vojske koja svojim junaštvom, svojom hrabrošću, svojim ratnim moralom zadivio čitav svet. Podsetiću i narodne poslanike i građanstvo da je između 1912. godine i 1914. godine, od 4.500 regrutovanih boraca, Drugog pešadijskog puka „Knjaz Mihailo“ preživelo samo 1.500. Da su i u tom periodu i u periodu do 1918. godine, pokazali neviđeno junaštvo. Podsetiću i narodne poslanike i građanstvo da je lično kralj Aleksandar Karađorđević Prvi sa svojih grudi skinuo Karađorđevu zvezdu sa mačevima i zadenuo je Milivoju Brki Stojanoviću čuvenom komandantu Gvozdenog puk, pre svega za nemerljive zasluge u borbi za našu zemlju. Citiraću i Egona Kiša, čuvenog književnika koji se za vreme Prvog svetskog rata borio na strani Austro-ugarske kao kaplar koji je rekao, da je u Srbiji video da ljubav i želja za slobodom malih naroda uvek nadjačava nasilje velikih. Hvala puno.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marko Atlagić. Da li neko želi reč? Kolega Atlagiću, izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, ovaj Zakon o ratnim memorijalima, a time i moj amandman pridoneće ubrzanoj modernizaciji Republike Srbije, a samim tim i sistemu vaspitanja i obrazovanja, a posebno će uticati na usvajanje patriotskih osećaja svakog učenika i svakog studenta. Da je Dragan Đilas, zvani Điki mafija, posedovao patriotska osećanja, a nije ne bi opljačkao kao gradonačelnik Beograda Telekom Srbiju 2011. godine kada je to državno preduzeće pod njegovim pritiskom bilo primorano da kupi četiri kablovska kanala, njegove „Arena Sport“ za 7,7 miliona eura. Taj Điki mafija je 2007. godine bio sirotinja, a 2016. godine prijavio imovinu 6,5 miliona eura, a malo zatim 28 miliona. Svoje bogatstvo uvećao je dok je bio na vlasti na račun sopstvene države. Điki mafija ostavio je sopstvenu stranku u milionima dugova kao i grad Beograd. Điki mafija je osetio da je beogradska kasa puna i evo, dolijao je ponovo u politiku, ali uzalud građani Srbije ne mogu se dva puta prevariti. Poštovani narodni poslanici, teško je naći vojsku u svetu kao što je srpska vojska i kao što je srpski narod koji se za samo šest godina se tukao i pobedio na svom prostoru zajedno sa saveznicima i to četiri carevine, Tursko carstvo, nugarsko, nemačko i austro-ugarsko i zaustavio anglo-saksonsko carstvo na Košarama i Buđanovcima gde je slavni PVO u sukobu sa NATO 1990. godine, obarajući F117 učinio da se počne da se menja istorija na jednoj od glavnim istorijskih skretnica savremene svetske istorije na Balkanu i pokuša da zaustavi opasnost od agresivnog anglo-saksonskog novog svetskog poretka. Upravo će to biti početak kraja tog carstva koji se urušava, a Srbija ostala neporažena i vojno neutralna zemlja jer zna šta je sloboda. Poštovani potpredsedniče juče se ovde vodila rasprava o koncentracionom logoru Jasenovac radi nekih nedoumica, evo napomena mali. U Jasenovcu je pobijeno oko 700 hiljada Srba, 60 hiljada Roma, 40 hiljada Jevreja, četiri hiljade Hrvata anti-fašista, hiljadu Muslimana i drugih. Izvršen je genocid nad Srbima, Romima i Jevrejima i strašan zločin nad anti-fašistima Hrvatima. Hrvati su ubijani iz ideoloških razloga, na njima izvršen genocid. Što se tiče karaktera logora, juče je ovde bilo rasprava, on je bio mesto masovnog, strašnog ubijanja na najsvirepiji način, nepoznat u svetu do tada, a ne radni logor kao što to neki istoričari hrvatski žele da proture. Za radni logor su ga proglasili Ustaše još dok su njime upravljale i njihovi sledbenici, danas mnogi hrvatski istoričari, da kažem, svi osim gospodina Hrvoja Klasića i gospodina Jakovine, i hrvatski državnici poput Franje Tuđmana, Stipe Mesića. Stipe Mesić je rekao da je to radni logor i u njega su odlazili Srbi da spase glavu. Citiram Stipu Mesića. Stjepan Razum da je radni logor, hrvatski istoričar, u kome je umrlo, ne poginulo, hiljadu, a najviše do dve hiljade, a nikako pet tisuća, kako kažu. Igor Vukić, bivši Srbin, dve hiljade, a najviše do pet hiljada, itd, da vas dalje ne zamaram. Franjo Tuđman je prvi falsifikator jasenovačkih žrtava šezdesetih godina prošlog veka, na šta sam ja, moja malenkost, ukazao daleke 1980. godine u hrvatskom listu „Vjesnik“, kasnije su i drugi nastavili. Nama se juče prigovara ovde od strane stranke bivšeg režima da smo vodili ratove devedesetih godina. Poštovani potpredsedniče, mi se ponosimo što smo branili svoj narod kada mu je bilo najteže. To je najveća privilegija koju jedan čovek može da ima. Rat su povele SAD, Nemačka, Vatikan, Hrvatska i Slovenija i razbijale SFRJ, a i naši domaći, naši domaći NATO prašinari. To što gospoda iz bivšeg režima optužuje nas i građane Srbije za rat, mene ne čudi. Upravo su oni koji su nas bombardovali, oni govore iz usta njih kao iz usta svog predsednika stranke, gospodina dr Đinđića, Zorana, koji 17.05.1990. godine rekao, citiram: „Jugoslavija se mora bombardovati, samo nastavite da bombardujete, potpisaće oni“. Završen citat. „Der Špigel“, broj 20. 1990. godine. Citiram: „Nemojte potpisati nikakav sporazum na kraju bombardovanja, jer to omogućava Miloševiću da se održi na vlasti“, završen citat, nemački list „Rajn cajtung“, 09.05.1999. godine. Citiram: „Ako se životna situacija naroda u Srbiji pogorša i ako se uništi energetski sistem države, Milošević će morati da potpiše sve što zahtevate“, završen citat, izraelski list „Her“, 17.05.1990. godine i tako u nedogled. Poštovani potpredsedniče, valjda je i vama i građanima Srbije jasno zašto poslanici iz stranke bivšeg režima nas napadaju i iz čijih usta oni govore. Sretan sam što moj predsednik stranke Aleksandar Vučić nije izgovorio ove reči. Što se mene lično tiče, pošto sam juče bio napadnut ovde u ovoj skupštini, sretan sam što sam svoj narod srpski branio u Hrvatskom saboru 1990. godine, a nisam napadao nikada nikoga, osim Ustaša i pojavne oblike u Hrvatskoj. Imao sam čast i privilegiju, za razliku od mojih političkih neistomišljenika, da u međunarodnom sudu za bivšu Jugoslaviju, u Hagu, budem 54. svedok u procesu veka Slobodanu Miloševiću, jer sam branio čast i ponos srpskog naroda i našeg predsednika, a nadam se i njihovog. Za mene nije privilegija doktorat i 200 naučnih radova, osam knjiga, nego mi je privilegija bila da branim svoj narod i predsednika Republike Srbije u Hagu. Tu najveću političku pravnu i civilizacijsku nakazu u istoriji sveta. Gospodo iz bivšeg režima, vi ste ovaj visoki Dom palili, ja sam ga gasio. Vi ste moga predsednika Miloševića na Vidovdan izručili u Hag, ja ga branio. Kada dođete na vlast, proglasite svoga predsednika heroja, a mi našeg heroja imamo iz naših oslobodilačkih ratova i ratova devedesetih godina. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Duško Tarbuk. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Duško Tarbuk. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Poštovani ministre Đorđeviću sa saradnicima, uvaženi građani Srbije, naša istorija je duga, tragična, a u isto vreme i slavna. Prepuna je slavnih bitaka i pobeda koje su doprinele da naša zemlja bude slobodna, nezavisna i poštovana. Ne smemo da zaboravimo heroje koji su dali nešto najvrednije za ovu zemlju i za ovaj narod da bi naša deca mogla da budu slobodna, živa, a to je život. Oni su nam pokazali kako se zemlja voli i kako se za nju bori. Ne smemo da zaboravimo sve te izgubljene živote. Naša obaveza i dužnost je da vodimo brigu o memorijalima. Ovi memorijali su podsetnik da se sve ono što smo izgubili, ali i podsetnik za buduće generacije koliko je mir bitan i da treba da budu ponosni na istoriju svoje zemlje. Potrebno je da se što brže urede pitanja koje zakon reguliše radi efikasnijeg delovanja državne uprave u postupku zaštite redovnog investicionog održavanja. Finansiranje, održavanje i uređenje ratnih memorijala jedni su od razloga zašto se zakon o ratnim memorijalima donosi po hitnom postupku. Kao građanin Zemuna ne mogu da se ne setim i da podsetim građane na memorijal koji se nalazi ispred Opštine Zemun, koji su podigli učesnici ratova 1991. i 1999. godine. Na tom memorijalu se nalazi 45 imena sužnja koji su tokom tih godina dali život za ovu otadžbinu. Među njima se nalazi moj školski drug, koji je samnom sedeo u klupi, Dejan Spasovski. To je prvi vojnik koji je poginuo početkom 1991. godine u tim ratovima i nesrećama koje su nas zadesile. Imao sam privilegiju da se vratim kući. U isto vreme smo otišli na odsluženje vojnog roka i, evo, sudbina mi danas daje za pravo da se obratim ovde u parlamentu. Jednom mi je jedan duhovnik rekao da neki ljudi umru dva puta. To je kada se duša rastane od tela i ode tamo gde je većina i drugi put, kada ih zaboravimo. Ovaj zakon omogućava da te ljude ne zaboravimo. Dužni smo da o tome brinemo. Moje kolege molim da podrže ovaj zakon u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Maletić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Mićin. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, danas se pred nama nalaze zakoni iz oblasti rada, boračkih i socijalnih pitanja, a ja sam podneo amandman na Zakon o ratnim memorijalima. Ovim zakonom se uređuje materija koja je do sada bila regulisana sa više zakona, i to Zakonom o uređivanju i održavanju groblja boraca, Zakonom o obeležavanju i održavanju grobalja i grobova pripadnika savezničkih armija i drugih armija, odnosno stranih armija na teritoriji Jugoslavije, Zakonom o grobljima i grobovima boraca u inostranstvu. Dakle, sa više zakona i zato je bilo zaista neophodno doneti novi zakon kojim će se objediniti svi zakoni i kojim će se za ratne memorijale obezbediti bolja zaštita, održavanje, uređenje i finansiranje. Ovim zakonom ćemo urediti na koji način će moći da se obeleževaju događaji iz naše prošlosti i koje su to vrednosti koje Srbija hoće da obeležava. Ovim zakonom pokazujemo da poštujemo one koji su se borili za našu zemlju. Pokazujemo da poštujemo i ne zaboravljamo naše ratne saveznike. Pokazujemo da poštujemo i tuđe žrtve, jer ćemo samo tako imati pravo da tražimo poštovanje i pravdu za naše žrtve. Srbija je zemlja koja ima dugu istoriju i tradiciju oslobodilačkih ratova i ima pravo da kaže koje vrednosti, odnosno da kaže koje su to vrednosti koje zastupa, koje čuva i koje hoće da ostavi kao putokaz budućim generacijama i to je upravo ono što činimo ovim zakonom. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Ivana Nikolić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Ivana Nikolić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o ratnim memorijalima, koji je danas na dnevnom redu, je rezultat detaljnog posvećenog rada Vlade Republike Srbije i namera je da se uredi i da značaj ovoj oblasti. Da je Srbija na tom putu, govori i činjenica da je u prethodne tri godine na obnovu spomenika uloženo više nego prethodnih 20 godina, a i svedoci smo da je uloga države i jedinice lokalne samouprave veća i značajnija kada je u pitanju ova oblast u pitanju redovnog održavanja spomen-obeležja i ratnih memorijala, gde se prepoznaju i jeftinija i dugotrajnija rešenja. Uređen sistem u ovoj oblasti doprinosi unapređenju poštovanja ljudskih prava i tradicije, a uređivanjem i održavanjem ratnih memorijala prepoznaje se važan segment kulturne baštine naše države i to svakako može biti prostor da se obogati turistička ponuda, što je od velikog značaja za naše građane, da budu upoznati sa istorijom, da znaju događaje vezana za ta mesta, priču i ulogu našeg naroda. Tako će se negovati tradicija i zaštitiće se kulturno nasleđe vezano za ratove koji su za nama. Dodala bih da će se realizacijom ovog zakona, svakako staviti akcenat na oblast od velikog značaja za budućnost našeg naroda i da će zaštitom ratnih memorijala i naročito redovnim održavanjem, uključiti mnogi činioci našeg društva koji će snositi odgovornost i doprineti razvoju države, a posebno realizacijom budžeta i za ovu oblast, budžeta kakav je danas, stabilan, sa suficitom za čije je takvo stanje odgovorno rukovodstvo SNS, a pre svega predsednik Aleksandar Vučić. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodi poslanik Borka Grubor. Koleginice Grubor, izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, novim zakonskim rešenjem preciziraju se dužnosti jedinica lokalnih samouprava vezanih za redovno održavanje ratnih memorijala na njihovoj teritoriji. Najveća novina u odnosu na postojeći pravni režim je nadležnost Ministarstva zaduženog za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije, za davanje saglasnosti za podizanje novog ratnog memorijala. Mlada ruska bolničarka Darija Aleksandrova Korovkina iz Petrovgrada je sa svojih 26 godina, kao dobrovoljac, po dolasku u Beograd, te upućivanja u valjevsku bolnicu insistirala da ide na Gučevo da pomaže srpskim junacima u čuvenoj bici „Pod oblacima“. Isticala se retkom požrtvovanošću, hrabrošću i najsavesnijem vršenju svoje dužnosti prema ranjenicima Drinske divizije, sve vreme borbe, i danju i noću, vrlo često u kiši kuršuma, neposredno iza prve borbene linije. Sama je lično previjala 120 ranjenika dnevno, prelazeći iz rova u rov, izgledalo je kao da je metak neće. Ono malo zavoja što je imala koristila je za najteže ranjenike, a dobrotu i milosrdnost delila je svima. Pomenuta, mlada i hrabra bolničarka Darija, Ruskinja, heroina iz bitke na Gučevu, ostavila je trajni beleg pomažući ranjenim srpskim junacima. U sastavu Drinske divizije drugog poziva, tokom zbrinjavanja ranjenika na čuvenoj Koti 708 Eminove vode, neprijateljska austrijska granata je ubila mladu bolničarku 2. oktobra 1914. godine. U parku Specijalne bolnice u Banji Koviljači, stoji pano kao znak sećanja na rusku heroinu u srpskim redovima. U godini u kojoj se obeležava stota godišnjica od završetka Prvog svetskog rata odbornici Skupštine grada Loznice dali su saglasnost i punu podršku za podizanje monumentalnog spomenika ruskoj bolničarki Dariji Korovkini. Reč je o izrazu zahvalnosti za istorijske i prijateljske veze Srbije i Ruske Federacije. Spomenik hrabroj ruskoj bolničarki biće postavljen u blizini Spomen-kosturnice Gučevskim junacima i Darije Srpske kraljevske akademije naučnika i umetnika iz Bijeljine i likovnog umetnika i preduzetnika, akademika Dragoljuba Mirkovića, gradu Loznici i srpskom rodu. Spomenik će na Vidovdan za dva dana na Gučevu osveštati Episkop šabački Lavrentije sa sveštenstvom iz Jadra, uz prisustvo visokih zvanica iz zemlje i sveta i sa obe obale Drine u okviru završne manifestacije „Vidovdanska loza“, koju tradicionalno organizuje Srpska kraljevska akademija naučnika i umetnika. Svoje prisustvo potvrdio je i ruski ambasador Aleksandar Čepurin. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. (Gorica Gajić: Javljam se za reč.) Koleginice Gajić, zatražili ste reč? (Gorica Gajić: Po amandmanu.) Ne možete. Nemate više vremena. Na član 1. amandman je podnela narodi poslanik Svetlana Nikolić Pavlović. Izvolite, Koleginice Nikolić.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre Đorđeviću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, prema podacima Republičkog zavoda za zaštitu spomenika kulture, srpska vojnička groblja, osim na teritoriji Srbije nalaze se na teritoriji susednih zemalja, ali i širom Evrope i severne Afrike, i ukupno je u zemlji i inostranstvu evidentirano preko 6.000 srpskih vojničkih grobalja. U okviru kompleksa savezničkih vojin grobalja iz Prvog svetskog rata, u Solunu se nalazi groblje Zejtinlik. Završni radovi na izgradnji groblja su otpočeli 1933. godine pod rukovodstvom arhitekte Budimira Hristodula, jednog od 1.300 kaplara. Radovi su privedeni krajem 1936. godine da bi 11. novembra 1936. godine, na Dan primirja u Prvom svetskom ratu bilo obavljeno svečano osvešćenje mauzoleja sa kapelom i kosturnicom. Inicijativom i zalaganjem Sekretarijata za kulturu Srbije, prikupljena su sredstva za obnovu groblja. Radovi su izvedeni u periodu od septembra do oktobra 1969. godine i na ulaznu kapiju je postavljen gvozdeni natpis – Srpsko vojničko groblje. Srpsko groblje predstavlja centralni deo kompleksa na Zejtinliku. U njegovom centru je kapela ispod koje se nalazi kosturnica u kojoj je sahranjeno 5.580 srpskih ratnika, stradali na Solunskom frontu. Oko mauzoleja nalazi se 10 parcela u kojima je sahranjeno 1.448 srpskih ratnika. Pored toga, tu su i dve zajedničke grobnice, 78 nepoznatih srpskih ratnika prenetih sa Solunskog fronta, 217 nepoznatih srpskih ratnika zarobljenika, prenetih iz Carigrada. Na ostrvu Vidu je 1938. godine izgrađen mauzolej spomen kosturnica po projektu arhitekte Nikole Krasnova, pa je nekadašnje ostrvo zmija postalo poznato kao „srpski Jerusalim“. U mauzoleju spomen kosturnici su sahranjena 1.232 srpska vojnika, a u bočnim piramidama nalaze se kosti još 1.532 srpska vojnika. Na ostrvu Krfu u mestu Gouvi je 1975. postavljena spomen ploča u znak sećanja na iskrcavanje srpske vojske koje je počelo 2016. godine na Badnje veče i trajalo do 5. aprila 1916. godine. Tekst na spomen ploči ispisan je na francuskom, grčkom i srpskom jeziku. Pretpostavlja se da je u Jonskom moru između ostrva Vido i ostrva Krf sahranjeno oko 10.000 srpskih umrlih vojnika. Kako su za vreme i Prvog svetskog rata pored vojnika i civila stradali srpski i strani zdravstveni radnici, pozivam koleginice i kolege narodne poslanike da u Danu za glasanje glasaju za ovaj moj amandman, a poslanički klub SNS će u Danu glasati za ovaj Predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice. (Sonja Pavlović: Poslovnik.) Sonja Pavlović, povreda Poslovnika.
Hvala. Predsedavajući Arsić je povredio Poslovnik, on je u međuvremenu otišao, član 108. o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Kako je moguće da se u tom redu ne poštuje redosled amandmana koji su podneli, pa smo imali prvo amandman pod brojem 144. koji je obrazlagao kolega Laketić, da bi se posle vratili na amandman 136. i sve ostale amandmane koji idu iza njega do broja 144. Da li se to prilagođava prisustvu poslanika koji treba da obrazlažu amandmane, što stvarno nije korektno? Recimo, kad obrazlažemo predloge zakona, vi onda uporno menjate takođe redosled i prozivate kolege koje nisu prisutne ovde. Ja želim da napomenem sledeće. Redosled bi bio sasvim u redu da se poštuje. Krajnje je nekolegijalno ne poštovati ga zato što ovde ima ljudi koji rade u nekim radnim jedinicama, to dozvoljava Skupština i poslanici su ljudi koji imaju svoje firme i poslanici su, kako mislite da obavljaju svoj poslanički posao korektno ako ne mogu da imaju poštovanje redosleda i da znaju kad će oni doći na red da obrazlažu svoj amandman ili predlog nekog zakona? Molila bih vas da ubuduće vodite računa o redosledu. Hvala.
Koleginice Pavlović, ne mislim da je gospodin Arsić prekršio Poslovnik, konkretno član koji ste precizirali, jer svi amandmani poređani su po jedinstveno metodološkim pravilima i to određuje služba, a ne gospodin Arsić. Gospodin Arsić, kao predsedavajući, samo shodno tom redosledu, daje reč narodnim poslanicima. Na taj način vas ne onemogućava da odgovorno, ozbiljno i posvećeno obavljate posao za koji ste preuzeli odgovornost. Ako imate volje i želite, svakako taj posao možete raditi na taj način. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Sonja Pavlović: Da.) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, povređen je član 103. Poslovnika. To je pravo da se ukaže na povredu Poslovnika. Koleginica koja je upravo govorila o tome, prvo je prekršila onaj deo da povreda Poslovnika može da se reklamira odmah kada je učinjena, ali to neće da pročitaju. Oni uvek čitaju stvari do pola. Redosled čitanja određuje sastav amandmana. Znači, čitaju se prvo amandmani gde se traži brisanje pojedinog člana ili stava. Možete da mašete spiskom koliko god hoćete. Taj spisak nije obavezan uopšte. Znači, postoje pravila kako se čitaju amandmani. Ako je amandman na, recimo, član 1. stav 1, pre njega ne sme da bude pročitan amandman na stav 2. član 1. Ali, na član 1. stav 1. bilo koji može da bude pročitan. Druga stvar, tačno je da zakon dozvoljava da kolege narodni poslanici rade i neki drugi posao osim da budu poslanici. Ali, ja sada postavljam pitanje – ako su vas građani birali, onda taj deo posla, dok je plenum u sali, nemate izgovor da ne budete u sali, zato što pogotovo, znam dobro da kada su plenumski dani, poslanici uzimaju potvrde iz sekretarijata i nose poslodavcu da im se opravda odsustvo, pa uzme potvrdu, a ne dođe na sednicu ili dođe samo ujutru ili bilo kada u toku dana. Takvi koji traže taj redosled hoće da ne rade svoj posao poslanika. Znači, ni u jednom delu Poslovnik nije prekršen. Nijedno pravilo nije prekršeno, ali je bitno da se uhvatimo laptopa, računara, spiska i da mislimo da je to nešto zbog čega možemo da pravimo probleme u Skupštini.
Zahvaljujem, kolega. Mislim da ste i vi potvrdili kroz ukazivanje na povredu Poslovnika ono o čemu sam ja govorio, a to je jedinstven metodološki pristup i ko definiše taj pristup i kakva je obaveza i odgovornost nas kao predsedavajućeg. Smatram da nisam time prekršio navedeni član Poslovnika, a na meni je da vas pitam da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Veroljub Arsić: Ne.) Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik primarijus dr Branimir Rančić. Reč ima narodni poslanik Branimir Rančić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre gospodine Đorđeviću sa saradnikom, poštovana gospodo narodni poslanici, početak 20. veka pokazuje sav potencijal Niša kao grada i viziju razvoja grada i Srbije kao celine. Svega 12 godina od kako je Niš postao slobodan grad, 1900. godine otvorena je prva ustanova preventivne medicine na Balkanu, kraljevski vojni Pasterov zavod, prvi zavod za spravljanje animalne limfe, a u sastavu moravske stalne bolnice Niš, na inicijativu pukovnika dr Mihajla Mike Markovića, u to vreme načelnika sanitetskog odeljenja Ministarstva vojnog Kraljevine Jugoslavije. Zavod je dobio ime po čuvenom francuskom mikrobiologu i hemičaru Luj Pasteru, koji je postavio osnove imunologije unapređenjem metoda vakcinacije i pronalaskom vakcine protiv besnila, koja se primenjivala u niškom zavodu. Znači, još tada se prepoznao značaj vakcine i vakcinacije, a ne kao danas da nam o toj medicinskoj epidemiološkoj značajnoj grani, pod znakom navoda, stručno pričaju rijaliti zvezde, starlete, lobisti lekari, nažalost, i jedan deo neodgovorne opozicije, koji su primer revolucionarne svesti, kojima nije bitna sudbina zajednice, već se preko vlasti i držanja važnih društvenih pozicija ova kvazi elita uspešno reprodukuje u upravljačkom i finansijskom smislu i to je za nju jedino bitno. Biološka reprodukcija naroda očigledno nije. Samo 15 godina posle Pariza, 14 godina posle Moskve, Petrograda i Odese i 10 godina posle NJujorka, Čikaga i Budimpešte, Niš je dobio identičnu medicinsku ustanovu. Taj hrabar i entuzijastički korak svrstao je tadašnju Srbiju na pragu 20. veka sa 80% nepismenog stanovništva i nestabilnom političkom scenom u red modernih država, što je bio veliki korak ka pravom razvoju zdravstvene zaštite i poboljšanju zdravstvenih uslova za lečenje. Niški Pasterov zavod 26 godina nakon osnivanja postaje prvi higijenski zavod u Srbiji, u zemlji, a 1981. godine, nakon revitalizacije od strane Zavoda za zaštitu spomenika kulture Niš, postaje Muzej preventivne medicine. Zgrada je od 1964. godine pod zaštitom države i u njoj se danas održavaju medicinski skupovi i kongresi, kao što su Dani preventivne medicine sa međunarodnim učešćem, koji će septembra 2018. godine biti održani po 52. put i na tom kongresu biće saopšteni radovi i o štetnom delovanju osiromašenog uranijuma, kao i podaci o učestalosti karcinoma u Srbiji. To je ujedno i poziv novoosnovanoj komisiji u Narodnoj skupštini po ovom pitanju da prisustvuje tom medicinskom naučnom skupu. Zato apelujem na resorno ministarstvo, kao i na lokalnu samoupravu, da se finansijski sagleda, naravno, na osnovu projekata, održavanje ovog istorijski medicinskog memorijala. U danu za glasanje zamolio bih sve poslanike da glasaju za ovaj moj amandman, naročito poslanike iz opozicije, i to lekare, ukoliko ih u njihovim redovima ima, jer mislim da je ovaj moj amandman apsolutno u temi o Zakonu o ratnim memorijalima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Milena Turk. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Sonja Vlahović. Reč ima narodni poslanik Sonja Vlahović. Izvolite.
Zahvaljujem. Neću opširno govoriti o novom Predlogu zakona o ratnim memorijalima, zato što ste vi, uvaženi ministre, o tome govorili. Samo ću istaći najveće novine Predloga zakona o ratnim memorijalima, jer je nadležnost ministarstva zaduženog sada za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova i za izdavanje saglasnosti izgradnje novih ratnih memorijala. Obaveza svih nas je da čuvamo sećanje na sve one koji su dali živote za odbranu naše zemlje. Ovako uređen sistem doneće unapređenje poštovanja ljudskih prava, nacionalnih i verskih osećanja, tradicije, kao i poboljšanje turističke ponude naše zemlje. Ratni memorijali su važan segment kulturne baštine Srbije i postaće deo kvalitetne i atraktivne turističke ponude. Turizam je postao treća privredna grana u našoj zemlji, odmah posle hemijske i energetike. Naša zemlja je i ove, 2018. godine, dostigla veliki broj turista. Turizam sada spada u tri izvozne grane koje ostvaruju najviše prihoda, što direktno utiče na privredni rast, a moj amandman je vezan za isti. Godina 2017. je odlična. To je najkraći i najlepši opis za prošlu godinu, vezano za turizam, koja je postigla veliku zaradu i broj gostiju u našoj zemlji. Takođe, i 2018. godina je odlična. Želim samo na kraju da saopštim jednu lepu vest koju smo juče čuli, za otvaranje dva bitna poglavlja za pristupanje EU. Sve pohvale Vladi Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marko Zeljug. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Bojanić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Narod koji ne ceni svoju istoriju i tradiciju nema ni budućnost. I upravo o tome govori i ovaj zakon. Ovde ću se obratiti juče dežurnim kritičarima koji su kritikovali sve amandmane SNS. Eto, i moj amandman se poziva na ekonomski održivi razvoj. Bez ekonomskog i održivog razvoja neće biti ni nas, ni naše države, a ni nekoga da prati, neguje i čuva ove memorijale. Upravo ovde ispričaću vam priču o jednom spomeniku, o Milutinu. Svaki grad ima neko svoje obeležje. Grad Kraljevo ima svoje obeležje, a to je spomenik u centru grada, na Trgu srpskih ratnika, koji se nekad zvao Miljojko, pa verovatno 80-ih godina, kada je Danko Popović napisao onu svoju Knjigu o Milutinu i taj naš Miljojko je dobio svoje ime – Milutin. Davno je postojala ideja, posle Balkanskih ratova 1913. godine, da se podigne spomenik u centru grada Kraljeva. No, nažalost, veliki rat, početak velikog rata i do završetka odložio je sve te ideje i sve te namere. Nakon završetka velikog rata, 1918. godine, velika većina gradova u Srbiji je obeležila na neki način svojim stradalim ratnicima, da li spomen-pločom, da li nekim obeliskom, da li nekom piramidom. Nažalost, grad Kraljevo i grad Beograd jedino to nisu uradili. Polako smo počeli da zaboravljamo, kao što sve zaboravljamo, zaboravljamo i te Solunce koji su napravili onu prvu Jugoslavije. Pokušalo je Udruženje rezervnih oficira i ratnika grada, onda opštine Kraljevo da učini nešto, zatražilo je od opštinske uprave lokaciju u centru grada, no, oni koji su bili ratni profiteri, koji su se obogatili za vreme rata 1914-1918, na svaki način su pokušali da spreče izgradnju i postavljanje spomenika u centru grada, jer je na toj lokaciji bila gradska pijaca, koja je donosila veliki profit jer se skupljao veliki broj stanovnika tadašnjeg Žičkog sreza i opštine Kraljevo i postavljanje nekog spomenika bi smanjilo pijacu, ugrozilo bi njihove radove. Onda su naturali dva rešenja. Prvo rešenje je bilo kod crkve Svete Trojice, gde je posle 1945. godine postavljen jedan drugi spomenik koji je, nažalost, nekome smetao dve hiljade i neke godine, pa je sklonjen u vojnu poštu Jarčujak. Radi se o poznatom tenku, o prvom partizanskom tenku u Drugom svetskom ratu, ili na lokaciju sadašnjeg Trga kralja Petra Prvog, ispred ondašnje kasarne „Car Dušan“, a sada ispred zgrade „Lesnina“. Nažalost, ništa od toga nije sprovedeno i tek negde 1932. godine, nakon što je grad Beograd podigao taj isti spomenik svojim ratnicima za odbranu Beograda 1914-1918. godine i smestio ga na kosturnicu njihovu na Novom groblju, predsednik Udruženja rezervnih oficira i ratnika Srbije je bio gospodin rodom iz Kraljeva, igrom slučaja, potpukovnik, koji je obezbedio isti odlivak koji je urađen u Beogradu i uslovio jednim jedinim uslovom – da bude postavljen na centralnom gradskom trgu. I upravo je to i učinjeno 1932. godine. Nažalost, kako u Srbiji nikad novca nije bilo, pa ni u Kraljevini, od donacija, od pomoći raznoraznih udruženja urađen je jedan deo i spomenik nije do kraja završen, odnosno nije doveden onoj nameri kojoj je trebalo. Došao je Drugi svetski rat. Nakon Drugog svetskog rata opet rekonstrukcija i izgradnja i sve negde do 1960. godine niko ništa nije radio na tom spomeniku. Nekom padne na pamet 1960. godine da spomeniku nije mesto tu gde jeste i premesti ga na Vojničko groblje u Kraljevu, gde je dugo bio, 22 godine. Nažalost, to je 1962. godine primetio nama svima poznat Slobodan Penezić Krcun. Kada je došao u Kraljevo, pitao je – LJudi, gde vam je onaj spomenik iz centra? A oni mu odgovore – Pa, znate šta, predsedniče, nije njemu mesto tu, smeta saobraćaju. On ih pogleda pa pita – Pa, zar na Trafalgar skveru nikom ne smeta Nelsonov spomenik i ide kružni tok oko njega, a malom Kraljevu smeta? Godine 1982, sin narodnog heroja Živana Maričića, nekadašnji gradonačelnik grada Kraljeva, Branko Maričić je organizovao referendum i na referendumu građani Kraljeva su se izjasnili da se spomenik vrati sa groblja i da se postavi gde jeste sada. Tada je 35.000 građana Kraljeva dalo dobrovoljni prilog da se uredi trg i da se vrati spomenik. I to je urađeno. Urađen je spomenik. Nije do kraja popravljeno, ono sve u prvoj ideji šta je zamišljeno nije odrađeno do kraja. Na moju veliku radost i sreću, ove godine država, Republika Srbija će dati tri miliona, hajde da kažem, četiri miliona dinara, grad Kraljevo milion dinara i završiće taj spomenik. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Bojaniću. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Manojlović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ivan Manojlović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom se dodatno definiše sadržina ovog predloga zakona. Obzirom na našu bogatu istoriju i u znak poštovanja prema svima onima koji su životima branili otadžbinu, ali i onim drugim slobodarskim narodima koji su učestvovali u borbama koje su bile na području Republike Srbije, smatram da će ovaj predlog zakona na adekvatan način pomoći da u jednom procesu odlučivanja za samo postavljanje memorijala, ali tako i za uređenje, održavanje ili uklanjanje memorijala. Kruševac, nekada prestoni grad Lazareve Srbije, je zaista bogat, što se tiče memorijala i dovoljno je da pomenemo da i dan danas na centralnom gradskom trgu stoji spomenik kosovskim junacima koji podseća na taj naš stradalni narod. Tako se, na primer, u proteklom periodu na jedan čudan način vlast ophodila prema ovakvim memorijalima. Gospodine predsedavajući, moram da napomenem da, nažalost, nekim poslanicima ova skupštinska sala dođe nešto slično poput telefonske govornice, pa ovde dođu, čekiraju svoju karticu izgovore to što žele i onda odu i žao mi je što nisu tu da čuju, jer su juče imali brojne primedbe kako mi ovim amandmanima zloupotrebljavamo rad Narodne skupštine zato što govorimo o nekim stvarima koje se popravljaju u Srbiji u kontekstu ovih memorijala. Evo kako je radila protekla vlast. Mi u Kruševcu imamo jedan spomenik palim ruskim borcima, i to nije smetalo da se isti ovaj spomenik kod prethodne vlasti otkrije čak dva puta. Prvo je ovaj spomenik kod jednog gradonačelnika iz redova DS otkriven 14. oktobra 2010. godine na Dan oslobođenja grada Kruševca kada su tom prilikom pozvali i ruskog atašea za kulturu gospodina Konanjihina. Nije smetalo i naredbom gradonačelniku, takođe iz redova DS, da svega nekih sedam meseci kasnije, 09.05.2011. godine, na dan Pobede nad fašizmom takođe otkrije ovaj spomenik, tj. onako kako je on tad izgovorio – otvaram spomenik. Oni nisu bili možda sposobni da otvaraju fabrike, pa su morali da otvaraju, pod znacima, navoda dva puta jedan isti spomenik. Nažalost, tako je radila prethodna vlast i nažalost, nije ovo jedini memorijal koji podseća na njihov rad. Memorijala imamo, bar u Srbiji, možda najvećih u svetu, onih koji se prostiru na po nekoliko hektara površine, a ti memorijali koji podsećaju na prošlu vlast izgledaju upravo ovako ili da ih mi podsetimo, možda je njima draža slika kako ti memorijali u Srbiji izgledaju, ne ratni, već oni, možemo da ih nazovemo, radni memorijali. Komparacija ni u ovom slučaju nije izostala, pa je od tužnog povoda, postavljanja ovakvih memorijala tužnih gradonačelnika tu očigledno bila i najtužnija vlast koja je mogla da zadesi Srbiju. Kako memorijal znači kao nešto što nam služi za sećanje, i vodeći se time ovo će ubedljivo biti, ove zapuštene fabrike, najveći privredni memorijalni centri u Srbiji koji podsećaju na stotine hiljada radnika koji su u njima proveli svoje živote i na vlast za koju se građani Srbije mole da ih nikada više ne zadese. Upravo zadatak u kome SNS i uspeva je da ove privredne memorijalne centre smanjimo što je u našoj moći što više, a dovoljno je da u znak podsećanja na one koji su doprineli njihovom stvaranju ostane ovakav izborni rezultat koji su ovakvu državu i uništili. Hvala puno.
Zahvaljujem, kolega Manojloviću. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Slaviša Bulatović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Drecun. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanika Radoslav Cokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanika Vera Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanika Vera Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ministre Đorđeviću sa saradnikom, Zakonom o ratnim memorijalima uređuju se pitanja od značaja za uređenje, uklapanje i finansiranje istih. Ni jedna vlast u prethodnom periodu, mislim na sve njih do 2012. godine, nije se setila da donese ovakav zakon. Ne samo da se nije setila zakona, već je pokušala da zaboravi i bitne datume iz slavne prošlosti naših naroda. Nama nisu potrebne izmišljene cifre stradalih u prethodnim ratovima, kao što čine neke zemlje u okruženju, nama trebaju imena i prezimena ljudi koji su na bilo koji način izgubili život u ratnim dešavanjima. Ovim zakonom je predviđeno baš to. Zakonom će biti utvrđeno ne samo mesto stradanja, već koje je to i po čemu znamenito mesto, kao što je važna istorijska bitka više stradalih na jednom mestu, zaštita tog memorijala, redovno održavanje, negovanje i obnavljanje zasada. Koliko malo znamo o stradalima u svim ratovima do sada govori i činjenica da broj stradalih u bombardovanju 1999. godine, bilo civila, dece, policajaca ili vojnika, ni do danas nije utvrđeno. Petog oktobra dosovsku vlast nisu zanimali i oni koji su stradali, već je njih zanimalo da zapale Skupštinu, pokradu slike i inventar, a ova odgovorna vlast donosi zakon kojim će ispraviti tuđe greške i sa uspehom pronalaziti čak i ono ukradeno i vratiti u Skupštinu, kao što smo imali prilike i da vidimo pre neki dan. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Jovanović. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Marković.Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Maja Mačužić Puzić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Maja Mačužić Puzić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, drage kolege poslanici, poštovani građani, kako bi jedan naš savremenik rekao – ko ne pamti, iznova proživljava. Srbija proteklih godina i decenija nije pamtila, već je okretala glavu i nedovoljno brinula o sećanjima na žrtve. Neuređen sistem, višegodišnja lutanja između kulture sećanja i kulture zaborava, stalni sukob nadležnosti između lokalne zajednice i Republike, neodgovoran pristup obeležjima stradalima u prošlosti doveli su proteklih decenija do potpunog devastiranja i uništavanja memorijalnih obeležja. Srbija je dolaskom na vlast SNS, na čelu sa Aleksandrom Vučićem ne samo postala ekonomski i privredno snažnija i stabilnija, brinući se o budućim pokolenjima, već je prekinula praksu zaborava i počela da pokazuje poštovanje prema žrtvama, prema precima. Upravo zakon na koji sam podnela amandman govori o tome. Zakon o ratnim memorijalima ne samo da uređuje oblast zaštite ratnih memorijala i na taj način pokazuje poštovanje prema žrtvama i precima, već se popravlja i međunarodni položaj Srbije. Predlogom ovog zakona se posebno uređuje zaštita ratnih memorijala u inostranstvu, ali i zaštita ratnih memorijala pripadnika stranih oružanih snaga u Republici Srbiji. Zahvaljujući Predlogu zakona o ratnim memorijalima o kome upravo diskutujemo dodatno se ojačava međunarodna saradnja i sa državama sa kojima Republika Srbija ima potpisane sporazume i međunarodne ratifikovane sporazume, kao što su Ruska Federacija, Češka Republika, Slovačka Republika i one će takođe predstavljati osnov za vođenje novih pregovora i zaključivanje novih sporazuma, ali i dalje unapređenje međunarodne saradnje. Prateći program Vlade Republike Srbije i grad Kraljevo je u proteklih pet godina ozbiljno radio na obnavljanju obeležja i podizanju svesti o žrtvama koje su pale za našu bolju i svetliju budućnosti. Zahvaljujući izdvajanjima iz budžeta grada Kraljeva, budžeta Republike Srbije i prepoznavanju značajnih projekata od strane vašeg ministarstva, gospodine ministre, a preko Kraljevačkog zavoda za zaštitu spomenika kulture, obnovljeni su brojni ratni memorijali, a samo neki od njih su spomenici koji su posvećeni žrtvama u Prvom i Drugom svetskom ratu, podignuti i obnovljeni u Kraljevu, Vitkovcu, Ružića Brdu, Konarevu, Žići, Raški, Mataruškoj Banji, Preljini, Vrnjačkoj Banji, Gračacu, Čačku i drugim gradovima u okruženju Kraljeva. Pored ovih obeležja sredstvima Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja u periodu od 2015. godine do danas obnovljeni su i ratni memorijali u inostranstvu od strane Kraljevačkog zavoda za zaštitu spomenika i kulture i kao jedan od najznačajnih je Spomen kosturnica posvećena borcima palim u Prvom svetskom ratu u Varadištu u Republici Srpskoj, ali takođe i ratni memorijali pripadnika stranih vojnih sila u Srbiji, poput spomenika posvećenog poginulim Crvenoarmejcima u Drugom svetskom ratu u selu Vrba kod Kraljeva. Ono što moram da istaknem, a na šta sam posebno ponosna je da Republika Srbija i grad Kraljevo ne vode računa samo o postojećim memorijalima, već podižu i novi. Godine 2016. je tako na godišnjicu stradanja podignut spomen Krst na planini Čemerno kod Kraljeva, 101 godišnjicu stradanja u znak sećanja na poginule borbe u bici na Vranovcu koja je bila jedna od najvažnijih u velikom ratu, a koji je srpska vojska vodila kako bi zaštitila odstupnicu prilikom povlačenja ka Krfu. Ova bitka je bila zaboravljena, a tela gotovo 2.000 poginulih vojnika, koja su rasuta ostala na ovoj planini bez obeležja, kosturnice i dostojnog obeležja i dužnoj pijeteta, a slobodno se može reći da je ovom bitkom spasena Srbija. Izgradnjom ovog memorijala napravljen je samo jedan početni korak u delu međunarodne saradnje između Grada Kraljeva i Opštine Berane u Crnoj Gori kao spomen na zajedničke žrtve. Predlogom zakona o ratnim memorijalima, koji je danas pred nama, će se na jedan sistematičan i celovit način rešiti ova materija i, da se vratim na početak svog izlaganja, obezbediće se da u buduće pamtimo, da ne zaboravljamo, kako ne bismo iznova preživljavali. Moram da izrazim zadovoljstvo što je ovo još jedna u nizu aktivnosti Vlade Republike Srbije i SNS na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, kojom se pokazuje poštovanje prema precima, istovremeno brinući i za budućnost potomaka. Moje kolege iz SNS i ja ćemo u danu za glasanje dati svoj glas ovom zakonu i ostalim zakonima koji su na dnevnom redu, a ja kolege poslanike pozivam da podrže moj amandman. Hvala.
Zahvaljujem koleginice. Na član 1. amandman, sa ispravkom, je podneo narodni poslanik Bojan Torbica. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Cenjeni ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, juče smo imali priliku da slušamo diskusije naših kolega iz opozicije, ljudi koji su na najgori mogući način prikazivali Srbe tokom proteklih ratova i zato neću reći ni jednu svoju reč, već ću samo iskoristiti ovo vreme da pročitam propoved koju je održao nemački sveštenik i protestant Fridrih Rizendorf godine 1945, u svom selu Evenburgu, kraj Old Brika, neposredno pred odlazak u penziju, u selu gde se tada nalazilo na hiljade srpskih zarobljenika: „Naša otadžbina je izgubila rat. Pobedili su Englezi, Amerikanci i Rusi. Možda su imali bolji materijal, više vojske, bolje vojskovođe, no, to je u stvari izrazito materijalna pobeda. Tu pobedu su odneli oni, međutim ima ovde među nama jedan narod koji je od svih pobednika izvojevao jednu mnogu lepšu, drugu pobedu, pobedu duše, pobedu srca, pobedu poštenja, pobedu mira i Hristove ljubavi prema bližnjem. Taj narod su Srbi. Mi smo ih ranije samo površno poznavali, ali smo takođe dobro znali šta smo učinili u njihovoj otadžbini. Ubijali smo na stotine Srba koji su branili zemlju, za jednog našeg ubijenog vojnika, koji je inače predstavljao vlast okupatora nasilnika. Pa, ne samo da smo to činili, već smo sa blagonaklonošću posmatrali kako tamo na Srbe pucaju sa svih strana i Hrvati i Albanci i Italijani i Mađari i Bugari. Znali smo da se ovde među nama nalazi 5.000 Srba oficira, koji su nekada predstavljali elitu društva u svojoj zemlji, a sada liče na žive kosture, malaksali i iznemogli od gladi. Znali smo da kod Srba živi verovanje – ko se osveti, taj se ne posveti, i mi smo se zaista plašili osvete tih mučenika. Bojali smo se da će oni posle kapitulacije naše zemlje činiti s nama ono što smo mi s njima činili. Živo smo zamišljali tu dramu i već smo u mašti gledali našu decu kako plove niz kanalizaciju ili ih peku u gradskoj pekari, zamišljali smo ubijanja naših ljudi, silovanje naših žena, rušenje i razaranje naših domova. Međutim, kako je bilo? Kada su pokidane logorske žice i kada se 5.000 živih srpskih kostura rasulo slobodno po našoj zemlji, oni su milovali našu decu poklanjajući im bombone, mirno razgovarali sa nama. Srbi su, dakle, milovali decu onih koji su njihovu otadžbinu u crno zavili. Tek sada razumem zašto je naš veliki pesnik Gete učio srpski jezik, sada tek shvatamo zašto Bizmarkova poslednja reč na samrtnoj postelji beše Srbija. Ta pobeda je veća i uzvišenija od svake materijalne pobede. Takvu pobedu, čini mi se, mogli su izvojevati i zadobiti samo Srbi, odgajeni u njihovom svetskom duhu i junačkim pesmama, koje je naš Gete tako mnogo voleo. Ova pobeda će vekovima živeti u dušama Nemaca, a toj pobedi Srbima koji su je izvojevali želeo sam da posvetim ovu moju poslednju svešteničku propoved.“ Ukoliko kolege iz opozicije nemaju nijednu lepu reč o srpskim borbama, o odbrani ove zemlje, o odbrani svojih kućnih pragova, ima neko ko je živeo tamo daleko, u drugim državama, ko je o Srbima znao da kaže iskrenu i lepu reč. Hvala.
Zahvaljujem kolega Torbica. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Josip Broz. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Josip Broz. Izvolite.
Predložio sam amandman gde se u članu 1. Predloga zakona posle stava 1. dodaje novi stav 2, koji glasi – Ratni memorijali su obeležja kojima se čuva istorijsko pamćenje značajnih događaja i ljudi koji su svojim životima i žrtvama doprineli oslobađanju i slobodi Srbije, odnosno države u čijem je sastavu Srbija bila. Amandmanom se vrši dopuna odredbe člana 1. tako što se definišu preciznije ratni memorijali i njihov značaj za čuvanje slobodarskih tradicija i sećanja na značajne istorijske događaje i ljude koji su se kroz vekove borili za slobodu i teritorijalni integritet Srbije. NJihova zasluga je velika i oni zaslužuju poštovanje države i naroda. Mislim da je ovaj zakon veoma važan, jer kroz istoriju srpski, a ni jugoslovenski narod nikada nije vodio osvajačke ratove, nego uvek odbrambene ratove. Važno je da se istina sazna, da budućim generacijama ostavimo jednu pravu istinu, gde će moći da upoznaju ono što se dogodilo sa prave strane, jer u poslednje vreme kroz medije, pogotovo elektronske medije, koje mladi najviše koriste, iznose se razne neistine, razne laži o istoriji, a toga ima i kroz knjige i kroz razne časopise i mislim da ono što je urađeno kroz istoriju i hrabar srpski narod, pogotovo koji je dao najviše žrtava u istoriji, mora da zna svoju istoriju, jer ko ne zna svoju istoriju, neće imati ni budućnost. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o ratnim memorijalima, prvi ovako celovit zakon države Srbije u ovoj oblasti, privukao je veliku pažnju i verujem i očekujem da će privući i veliku podršku prilikom njegovog usvajanja. Kažem u ovoj oblasti, u oblasti gde se baš i nismo pokazali dovoljno odgovorni za ove memorijale, jer su mnogi ostali zapušteni, neki čak zaboravljeni, neotkriveni. Zato dajemo punu podršku predloženom zakonu, uz uverenje da ćemo odgovorno i celovito imati istražene i evidentirane, obeležene i zabeležene memorijale i mesta stradanja naših ljudi i u zemlji i u inostrastvu. Istakli smo takođe da je veoma važna i evidencija svih poginulih, ubijenih, dakle svih žrtava rata. U članu 1. ovog zakona, odredbe člana 1. ovog zakona, koja inače preciznije definiše pojam ratnog memorijala, predložili smo uvođenje i pojma „civilnih žrtava rata“, među kojima je mnogo njih koji su nevini stradali, a koji zaslužuju da zbog njihovih porodica, budućih pokolenja i čuvanja uspomena na žrtvu dobije spomeničko obeležje. Zašto smo to predložili? Da vas podsetim, 20. vek je inače vek velikog stradanja srpskog stanovništva u raznim svetskim i u NATO ratu i još da podsetim da Srbija nikada nije bila osvajač, ali je uvek bila na meti osvajača. Ono najsvežije o čemu želim da kažem nekoliko reči jeste brutalna agresija NATO snaga na našu zemlju 1999. godine. Zbog čega to kažem? Iz dva razloga, prvi je da jednom da budemo jasni i precizni u tome. Nemojte da tražimo krivca među nama, a na taj način amnestiramo onog ko je izvršio agresiju. To je brutalna agresija na jednu malu zemlju, bez ikakvih mogućih daljih komentara. Srbija se naravno branila koliko je mogla, ali se branila, nikoga napala nije. Zašto pominjem taj primer brutalne agresije NATO? Uz dužno poštovanje priznanja vojnicima i policajcima koji su svojim životima platili odbranu naše otadžbine, evidenciju, obeležje zaslužuju i civilne žrtve rata. Kada to kažem, ne govorim samo o stratištima, već o onima koji su nedužni stradali zbog sticaja okolnosti da su se u određenom trenutku našli u nekom vozu, na ulici, na pijaci, bolnici, u porodilištu i da ne nabrajam dalje. Za NATO agresora koji je po glavi stanovnika Srbije svakom bacio tri kile bombi, to su bili ljudi, deca, žene, ali mete. Za njih to nisu bili ljudi, deca, žene, za njih su to bili objekti, za njih su to bile mete, za njih je to bila kolateralna šteta. Upravo iz svih tih razloga, stradanja tih ljudi, jer samo na jednom detalju, više je uništeno bolnica i domova zdravlja nego tenkova, mnogo je stradalih civila u tom ratu i iz tih razloga smatramo da treba da dobiju zasluženo poštovanje, obeležje, zarad pamćenja i sećanja. Hvala.
Zahvaljujem kolega Petronijeviću. Na naslov iznad člana 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Među evropskim narodima srpski narod je najstradalniji u 20. veku i mi smatramo da bi u našoj prestonici u Srbiji kao naš dug prema svima onima koji su poginuli u otadžbinskim ratovima, Srbija morala da napravi memoralni centar. Znate gospodine ministre da je i grupa srpskih akademika na čelu sa Vasilijem Krestićem pokrenula tu inicijativu preko udruženja koje je osnovao „Srpski memorijali“ pre nekoliko godina i to bi bilo neophodno iz razloga što ne postoji mogućnost da na trenutno okupiranoj srpskoj teritoriji mi podignemo memorijal za neke od više stotina hiljada stradalih srpskih žrtava u 20. veku. Podsetiću na jedan događaj, 1992. godine, masakr nad srpskim vojnicima, seća ga se i gospođa Gojković, 21. juna na Miljevačkom polju u blizini Drniša, ustaške, hrvatske okupacione snage su iako je samo nekoliko dana pre toga nastupila Rezolucija Saveta bezbednosti da pod snagama Umprofora zavlada primirje na tom području, u svom maniru te ustaške horde su napale snage srpskih teritorijalaca i zverski ubile 40 srpskih vojnika. Ne samo da oni nisu pokopani dostojno, već su naterali, ti ustaški zlotvori, zarobljene Srbe koje su pre toga zarobili, da te poginule vojnike bace u Krašku jamu. Kako ćemo mi sada, a juče je i koleginica Radeta i druge kolege, srpski radikali su pominjali razne druge slučajeve u poslednjim otadžbinskim ratovima na području Republike Srpske Krajine, Republike Srpske, da odamo počast tim žrtvama gospodine ministre, kada nemamo jedan takav memorijalni centar? I pre toga nisu popisane ogromne srpske žrtve i u balkanskim ratovima, naročito u Drugom svetskom ratu, jer do sada se ne zna koji je broj postradalih Srba od komunističkog terora posle Drugog svetskog rata. Naravno to nije bilo izvodljivo jer smo mi živeli u toj lažnoj državnoj zajednici sa onima koji su upravo bili predvodnici tih genocidnih poduhvata kasnije od 1990. godine prema srpskom narodu. Zato smatramo da bi to bio dug prema njima i da bi se znalo i zbog njihovih potomaka i budućih generacija da svako ko dođe sa dobrom namerom u nađu zemlju, se pokloni na jednom takvom mestu srpskim žrtvama koje su stradale kroz otadžbinske i odbrambene ratove u 20. veku.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova. Na naslov iznad člana 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Srpska radikalna stranka je duboko ubeđena da ovakav predlog ne sme biti predmet ideološke ili stranačke rasprave u smislu da pravimo neki razdor ili da neistomišljenost po pojedinim pitanjima izaziva novu podelu unutar srpskog naroda. Mi smo na neki način razočarani ovim obrazloženjima koja su davali poslanici SNS i dobronamerno savetuju da vode računa kada pišu obrazloženje za predlog svojih amandmana, jer u odnosu na ova obrazloženja koja su oni predložili, svi oni predlozi amandmana koji se sastoje u tome da se neki član briše, ili da se menja zarez i tačka, izgledaju kao jedan ozbiljan naučni rad. Ono što i ne bi želeli u narednom periodu jeste da se ne izneveri očekivanje i nada svih nas. Mi srpski radikali smo se iskreno nadali da će čuveni četnički vojvoda Tomislav Nikolić, bar koliko toliko rehabilitovati antifašistički pokret Draže Mihailovića, međutim nema kraja razočarenju, znali smo mi jednim delom da je on od te tradicije odustao, da ga to ne interesuje. Umesto spomen-obeležje stradalnicima u antifašističkom ratu, on je sebi podigao mauzolej u obliku crkve. Ono što ne bi želeli da se ponovi u budućnosti, jeste da nikada mržnja, isključivost i netolerancija ne nadvlada među nama. Imali smo primer, hrabro poginuli Slobodan Milošević je sahranjen kod svoje kuće zato što Dragan Đilas, Boris Tadić i ostali, zbog isključivosti, netrpeljivosti, mržnje, uostalom i po nalogu stranaca nisu dozvolili da se sahrani tamo gde bi po prirodi stvari trebao, a to je u aleji velikana, jer je obeležio jednu epohu. Bez obzira šta ko mislio, možemo da budemo nezadovoljni sa inicijativom što se pokreće, da se podigne spomenik Zoranu Đinđiću, iznosimo argumentovano svoje obrazloženje, ali to je stvar vlast i njihovih razmišljanja.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaki živi Srbin ima, zapravo bi trebalo da ima određene obaveze prema ratnim memorijalima. Neko da brine o njima, neko da ih održava, neko ko može finansijski da pomaže izgradnju, da je pomaže, neko da piše o njima, ali svi možemo bar da ih obiđemo, bar one koji su nam dostupni, bar one koji su u mestima gde inače idemo. Šest hiljada je ratnih grobalja, srpskih ratnih grobalja, prosuto po svetu i naravno da ne možemo doći do svakog i pitanje je koliko ljudi uopšte zna da ratna groblja, srpska ratna groblja postoje, recimo u Tunisu, Bizerti, samo u Alžiru 18 grobalja postoji, ali nadam se da svi znamo ili bi trebalo da znamo za ratno groblje Mali Zejtinlik, tako zovu groblje na Sokolcu, na Ravnoj Romaniji. Tamo je sahranjeno 1.000 vojnika koji su živote dali za Republiku Srpsku i tamo je ceo jedan deo groblja izdvojen gde su sahranjeni srpski jedinci, jedinci svojih roditelja iza kojih nisu ostali potomci. To groblje zaslužuje, bar ko god od nas ide putem Ravne Romanije, da svrati, da zapali sveću i da im se pokloni. Zaslužuju to u svakom slučaju. Vojničko groblje postoji, recimo i u Banjaluci. Takođe, nažalost, formirano groblje kad je počeo rat i rat nije ni završio, to groblje je već bilo prepunjeno grobovima mladih vojnika, uglavnom mladih vojnika koji su takođe živote ostavili za Republiku Srpsku. Na tom groblju, nažalost je i grob Steve Radete, mog brata od strica, ali i još trojice naših komšija, svaki je imao po 25 godina kada su poginuli. Svojevrsni ratni memorijali su i knjige koje pišu o žrtvama srpskim. Recimo, Budo Simonović, ja sam juče nešto govorila o žrtvama iz Drugog svetskog rata u mom rodnom Livnu, Budo Simonović je, recimo, napisao knjigu „Ognjena Marija Livanjska“, gde su objavljena svedočanstva žena, 14 njih, koje su sa ukupno 218 žena i dece bili bačeni u jamu Ravni Do kod Donjih Rujana u Livanjskoj opštini, 42 dana njih 14 je bilo u jami među svojim mrtvim najrođenijim članovima porodice, bez vode, bez hrane, Bog sami zna kako su preživeli i preživele. Izvađene su iz tih jama, od njih 14, tri su i danas žive. Jedna od njih je i dalje u Livnu, dve su u Surčinu, ta u Livnu je Voja Radeta neka moja dalja strina, 90 godina ima, još uvek živi sa uspomenama iz te jame Ravni Do. Zato kažem da je ta knjiga, Bude Simonovića, svojevrsni ratni memorijal, jer teško da će u toj jami ili na tom mestu stradanja Srba, da će neko moći, to je u sred ustaškog Livna, teško da će neko moći da postavi neku memorijalnu ploču, ali zato svako od nas može da pročita knjigu u kojoj to sve lepo piše. Kao i u ostalim jamama livanjskim, kraškim, rekla sam juče, prosto moram da ponovim zbog svojih predaka, tamo je u jame bačeno samo 63 ljudi iz porodice Radeta, među kojima je i moj deda Stevo solunski borac. U selu Golinjevo, odakle je bila moja pokojna baba Ruža, 161 žrtva je bila. Tamo niko živ od Srba nije ostao. Tamo su u jame bacili najmanje dete, koje nije imalo ni 40 dana, i najstarijeg dedu koji je imao 98 godina i sve između šta je bilo. Kad su to završili, onda su rekli - sad da pobijemo i sve mačke i pse, da ništa živo srpsko u selu Golinjevo ne ostane, i ni danas dan tamo ničeg srpskog nema. O tome je, između ostalog, pisao u svom naučnom delu Vojislav Šešelj, u naučnom delu „Rimokatolički, zločinački projekat veštačke Hrvatske nacije“, i opisao kakva je uloga u zločinima, ustaškim zločinima u Livnu bila, Fratra Srećka Perića. Taj Fratar je imao sestru koja je bila udata za Hrvata. On je na misu pozvao ustaše i da im blagosilja noževe i rekao – prvo idite ubijte, zakoljite, moju sestru koja je udata za Srbina a posle sve ostale Srbe. Kad završite, dođite ja ću vam oprostiti grehove. I, uradili su tako. Poklali su sve odrasle Srbe, sve muškarce, posle toga je organizovao pokrštavanje udovica sa malom decom. Neke žene su pristale, ali srećom kratko je to trajalo. Kad su došli tamo Italijani i četnici, onda su se te žene vratile sa svojom decom ponovo u svoju veru iz koje faktički nisu ni izašle, ali eto samo su morale da idu u katoličku crkvu. I opet moram da kažem sa ponosom, da moja baba Ruža sa petoro dece nije pristala na to, rekla je, ako treba ubili ste sve moje, ubijte i mene i njih petoro, ali veru svoju menjati neću. Šta je tragikomedija celog ovog slučaja, odnosno konkretno Srećka Perića? Verovali ili ne, takav ratni zločinac, ne znam da li je još živ, ali završio je kao župan svoju karijeru u Niškoj županiji. Dakle, dlaka s glave mu nije falila, teško da će tamo biti memorijala za ove žrtve. Zato, u ime svih tih žrtava, hvala Vojislavu Šešelju što je napisao Rimokatolički zločinački projekat veštačke hrvatske nacije. Pa, ljudi čitajte ono što ne možete da vidite i o čemu niste mogli da slušate. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo Boško Obradović. Izvolite.
Hvala predsedavajuća. Poštovani gospodine ministre, ja bih zaista želeo da izrazim svoje najdublje uverenje da postoje teme u srpskom narodu i državi koje ne bi trebalo da budu predmet sukoba između vlasti i opozicije. Dakle, prirodno je da u Narodnoj skupštini Republike Srbije teče žestoka parlamentarna rasprava oko raznih tema po kojima se mi ne slažemo. Međutim, postoje, rekao bih, teme koje nadilaze naše stranačke, ideološke i svake druge političke razlike i koje bi trebalo da opredeljuju ovu naciju u nekom pravcu jedinstva. Evo, rekao bih, u ovom predloženom Zakonu o ratnim memorijalima, upravo jedne takve teme oko koje zaista ne vidim kako i zašto bismo mi trebali ovde da se delimo. Tako da, nisam na najbolji način uspeo da razumem sukobe koji su se juče ovde u ovoj amandmanskoj raspravi vodili između bivšeg i sadašnjeg režima. Mislim da nam tako nešto potrebno oko tema oko kojih zaista nema potrebe da među nama postoje razlike. Vi takođe znate kakav je pristup poslaničke grupe Srpskog pokreta Dveri i svakom od predloženih zakona koji dolaze ovde od strane vlasti. Mi uvek govorimo o onome što je dobro, to istaknemo i pohvalimo i podržimo, i ne zaboravite i glasamo za to što smatramo da je dobro došlo kao predlog od strane vladajuće većine. Međutim, nemojte nam zameriti, mislim da je to naša obaveza, moramo i da kritikujemo ono što smo uočili da je loše u predloženim zakonima. To smo upravo pokušali u svim našim amandmanima ako ste ih pažljivo čitali, pa i u ovome, da na sve moguće načine ukažemo kako bi se ovaj predloženi zakon mogao ispraviti. Vi ste to mogli videti, i nadam se da ćete neki od naših amandman i usvojiti, jer su zaista pisani u konstruktivnom duhu. Ponoviću, dakle, šta je sve dobro u onome što ste vi predvideli ovim zakonom. Pre svega, dobro je što ćemo imati konačno registar svih ratnih memorijala u zemlji i inostranstvu. Dobro je što će se znati tačne nadležnosti ko o tome treba da brine. Dobro je takođe, nadam se, da će iz ovog zakona proisteći i to da ćemo konačno popisati sve naše postradale u raznim otadžbinskim i odbrambenim ratovima u prošlosti. Naravno, dobro je da se ide ka onome što mislim da takođe ovde postoji, nesumnjiv konsenzus, a to je da ova država konačno napravi jedan ozbiljan memorijalni centar žrtava genocida nad srpskim narodom u 20. veku, koji bi bio jedna velika opomena, a i prilika da oni koji dolaze u ovu državu, posete jedan takav memorijalni centar i vide kolike su zapravo žrtve podneli pripadnici srpskog naroda u 20. veku, koji su uvek bili na strani istine i pravde. Dobro je, i znate da smo to i podržali i da u tome učestvujemo, i formiranje komisije za istraživanje NATO zločina. I, mislim, takođe, i tu bih dodao svemu ovome, što je dobro u ovom zakonu, i inače, da kažem, onome što je Vlada u međuvremenu uradila, još dve ili tri stvari. Prva je, ovo što ovih dana provejava u javnosti da je ogromna podrška ideji Dveri o kojoj mi pričamo godinama kao jedina politička opcija koja se, čini mi se, za to otvoreno zalaže, a to je povratak redovnog služenja vojnog roka. Da bi trebalo obratiti pažnju i na to i na deklaraciju koju je Narodnoj skupštini Republike Srbije predala poslanička grupa Dveri o genocidu nad Srbima, Romima i Jevrejima u Nezavisnoj državi Hrvatskoj. Prosto je neverovatno, da evo, toliko decenija posle svega toga, mi ne možemo da u ovom domu Narodne skupštine da usvojimo jednu takvu deklaraciju o genocidu koji je naš narod preživeo. Zašto vam to sve pričam? Zato što smatram da je prevencija genocida, a tu je uloga ratnih memorijala izuzetno važna, da je prevencija genocida, možda, jedna od najvažnijih tačaka državne spoljne i unutrašnje politike. Znači, da bismo mi sprečili neki budući genocid koji neko može da planira nad ovim narodom, mi treba da iznesemo istinu o srpskom stradanju u 20. veku. Jedan od faktora iznošenja te istine i negovanja tog istorijskog sećanja i pamćenja jesu upravo ratni memorijali. E, sada bih ja želeo da vam postavim i nekoliko pitanja u funkciji, jeli, poboljšanja ovog zakonskog rešenja, neka su i predviđena našim amandmanskim intervencijama, a neka su prosto sugestije i predlozi u duhu jedne konstruktivne kritike. Ne zaboravite, ponoviću osnovnu poziciju srpskog pokreta Dveri – mi nismo opozicija državi Srbiji, mi smo opozicija vlasti SNS i njenih koalicionih partnera. Dakle, sve što je dobro za državu, dobro je i za Dveri, ali ono što je loše za državu i što loše radi aktuelna vlast, verujte, uvek će biti kritikovano sa naše strane. Čega nema, naime, u ovom Predlogu zakona? Već ste to čuli i od naših narodnih poslanika i ponoviću – nema logora i koncentracionih logora koji bi trebalo da budu jedan od osnovnih elemenata zaštite u ratnim memorijalima. Prosto, ne znam zašto ste to propustili. Takođe, nema onoga što vas neprestano kritikujemo, srpskog predznaka u zakonskim rešenjima. Dakle, ovo nisu samo, kako ih vi ovde definišete, oslobodilačke tradicije i ratovi, ovo su, pre svega, otadžbinski i odbrambeni ratovi i srpske vojničke tradicije. Ne vidim zašto se neprestano u zakonskim rešenjima aktuelne vlasti izbegava taj predznak „srpski“, izbegava ta nacionalna, da tako kažem, definicija, a došli smo dotle da se i iz pasoša izbacuje „srpsko državljanstvo“. Dakle, ne vidim zašto je ta tendencija prisutna u aktuelnoj vlasti. I, ono što smo nekim sledećim, videćete, amandmanskim predlogom definisali, ne vidimo zašto ste iz Savete za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova eliminisali predstavnika SPC, drugih tradicionalnih verskih zajednica, ili, recimo, naučnih instituta ili društava istoričara. Takođe, mislim da je manjkavost u ovom zakonu veoma izražena, jer nije definisano koje se to oslobodilačke, odbrambene i otadžbinske ratove uopšte misli kada se govori o ovim ratnim memorijalima. To je veoma važno da se tačno definiše. I, ono što mislim da je jedan veliki propust, nema definicije tamo u odeljku, odnosno članu, koji definiše kakvi su spomenici zabranjeni da se podižu u državi Srbiji, nema terorista, kao veoma važne kategorije kojoj bi trebalo zabraniti podizanje spomenika u Srbiji. U tom smislu želeo bih da vas pitam, ostali ste mi to dužni iz načelne rasprave, niste tada bili prisutni, kako se u Srbiji toleriše upravo jedna takva izgradnja spomenika okupatorima i teroristima? Koleginica Marija Janjušević vam je juče navela primer spomenika u Kanjiži. Svi znate za spomen obeležje Aćif-efendiji u Novom Pazaru. Naveo sam primer spomenika ratnim komandantima oslobodilačke vojske Preševa, Bujanovca i Medveđe, dakle, direktnim teroristima koji se nalazi u Velikom Trnovcu, u opštini Bujanovac. Dakle, to je sve suprotno ovom zakonu i vašim predlozima i zašto aktuelna vlast toleriše, dakle, ovakve spomenike okupatorima i teroristima? I, ono što bih na kraju želeo posebno da istaknem, jeste da postoji jedan nepostojeći ratni memorijal u Beogradu na koji biste morali da obratite pažnju jer ova Vlada Republike Srbije duguje odgovor građanima Srbije, a to je pitanje – gde se nalazi grob đenerala Draže Mihajlovića u Beogradu? Dakle, đeneral Draža Mihajlović je, ne zaboravimo, prvi ustanik u okupiranoj Evropi pod fašizmom i pod njegovom komandom su oslobođeni prvi gradovi u Evropi okupirani pod fašizmom. Da li je moguće da mi u duhu tog izjednačenja dva anti-fašistička pokreta otpora u Srbiji, partizanskog i ravnogorskog, još uvek kao država nismo bili sposobni i kadri da otkrijem grobno mesto đenerala Draže Mihajlovića i da to, takođe, obeležimo, gospodine ministre, kao ratni memorijal prve vrste. Zašto? Zato što je đeneral Draža Mihajlović i ravnogorski pokret bio simbol anti-fašističkog otpora u čitavom demokratskom svetu. Zato što su đenerala Dražu Mihajlovića slavili naši tzv. zapadni saveznici koji su mu posle okrenuli leđa i predali ga na milost i nemilost komunističkom režimu, iako je bio taj prvi ustanik u okupiranoj Evropi pod fašizmom. Mi dugujemo otkrivanje grobnog mesta đenerala Draže Mihajlovića i dugujem da to bude jedan prvorazredni ratni memorijal u ovoj državi, jer krije, zapravo, istinu o nekome sa kim ova država apsolutno može da se ponosi zato što je bio onaj ko nije priznavao kapitulaciju i onaj ko je podigao prvi ustanak u okupiranoj Evropi pod fašizmom. Sa druge strane želeo bih da istaknem da bi ste vi to imali u vidu, ja vas molim i preklinjem u tom pravcu, da li će ovi ratni memorijali u inostranstvu podrazumevati i sve žrtve i sva ratna stratišta i sve logore i sve drugo što su doživeli Srbi u otadžbinskim ratovima od 1991. do 1999. godine na prostorima bivše Jugoslavije u bivšim jugoslovenskim republikama, gde su i te kako stradali u tom praktično trećem pokušaja genocida u 20. veku nad srpskim narodom? Dakle, sve ono što se dešavalo Srbima u Sloveniji, u Hrvatskoj, u Bosni i Hercegovini, treba tretirati kao ratne memorijale, jer su tamo Srbi branili svoja vekovna ognjišta, svoje porodice i sprečavali da im se desi trostruki genocid u 20. veku? To mi je veoma važno da mi odgovorite iz jednog drugog razloga, zato što lično smatram da su te avnojevske granice po kojima su kasnije i deljene te jugoslovenske republike na novoformirane, a ne postojeće do tada države, zapravo granice koje je u svoje vreme raspisala jedna teroristička organizacija koja se zvala Komunistička partija Jugoslavije. Ne mogu, dakle, granice koje je raspisala jedna teroristička organizacija biti državne granice. Tu bih samo razdvojio dve veoma važne stvari, jedno su komunisti kao teroristi koji su koristili građanski rat i borbu za oslobođenje zbog dolaska na vlast, a drugo su Srbi koji su učestvovali u partizanskim jedinicama i borili se za oslobođenje svoje otadžbine, njima treba pružiti puno priznanje, svaku vrstu spomenika i zadovoljenja kao antifašističkom pokretu otpora, ali sa druge strane ukinuti svaku spomeničku tradiciju i svako poštovanje prema komunističkim teroristima koji su ovde došli na vlast tako što su ubijali na desetine hiljade Srba, domaćina, rodoljuba, monarhista i antikomunista. Dakle, veoma je važno da u tom smislu znamo da li će ratni memorijali konačno raskrstiti sa tom komunističkom istoriografijom i tradicijom i razdvojiti komuniste teroriste, revolucionare koji su ubijali da bi došli na vlast i da bi se ovde zacarila komunistička tiranije, od partizana i istinskih srpskih komunista koji su i sami stradali od te Komunističke partije Jugoslavije zato što su imali neki srpski osećaj i zato što su branili neki srpski nacionalni interes u svemu tome. Postavlja se kao suštinsko pitanje, zašto su samo Srbima nametan komunizam koji je bio suprotan nacionalnim interesima srpskog naroda. Zašto su jedino u Srbiji pravljene dve pokrajine i ni u jednoj drugoj bivšoj jugoslovenskoj republici da bi se Srbija mogla razbijati dalje na komade. Dakle, da bismo sve to ispravili moramo i u funkciji ovoga zakona i ratnih memorijala da raskrstimo sa negativnom komunističkom tradicijom koja je ovde zapravo okupatorska i koja je jednu okupaciju Nemačku zamenila komunističkom revolucionarnom vlašću i novom komunističkom okupacijom. I, sa druge strane partizanski pokret otpora u kome su učestvovali mnogi Srbi širom bivše Jugoslavije zato što su se pravedno borili za oslobođenje svoje države i njima treba dati puno priznanje i zadovoljenje. Oni nisu imali nameru da ubijaju druge Srbe već da oslobode svoju tada okupiranu otadžbinu. Dakle, to bi bila neka važna pitanja na koja molim vaš odgovor i mislim da sam bio apsolutno u konstruktivnom duhu da ukažem i na dobre i na loše strane predloženog zakonskog rešenja.
Aleksandar Martinović. Izvolite.
Replika, zato što je pomenuta SNS. Zahvaljujem se, gospođo Gojković. Pošto je gospodin Boško Obradović tražio neka objašnjenja, evo, ja ću pokušati u ova dva minuta da mu ih dam. Spomenik teroristima, o kojima je govorio, je upravo srušila vlast SNS uz pomoć žandarmerije. Što se tiče postojanja dva antifašistička pokreta, a pošto vidim da to kod vas izaziva nedoumicu, nema nikakve sumnje da su u Srbiji i da je srpski narod u Drugom svetskom ratu imao dva antifašistička pokreta, ali vaš pokret nije sledbenik ni jednog, ni drugog, nego jednog trećeg. Vi ste ideološki sledbenici Pokreta „Zbor“, odnosno LJotićevaca. Pokret „Zbor“ je pre Drugog svetskog rata nosio naziv Jugoslovenski narodni pokret „Zbor“. Oni su postali Srbi tek kada je okupirana Kraljevina Jugoslavija. Onda su se setili da su Srbi. LJotićeva žena je bila Hrvatica, Ivka, iz mesta Bakar kod Šibenika. Nije to toliko ni važno, ali hoću da vam kažem da nisu oni baš toliki Srbi kakvima se danas predstavljaju, ali ono što je najgore od svega, gospodin Boško Obradović je sledbenik pokreta, jednog malobrojnog pokreta, koji je, nažalost, bacio ljagu na srpski narod u Drugom svetskom ratu. Srbi su dominantno bili pripadnici dva antifašističkog pokreta, ali, eto, našla se jedna mala grupica koja je služila Nemcima. Gospodin Boško Obradović je sledbenik, između ostalog, Marisava Petrovića, komandanta Petog dobrovoljačkog odreda, tzv. Srpskog dobrovoljačkog korpusa. Marisav Petrović je 1941. godine, kada je bilo masovno streljanje u Kragujevcu, vodio srpsku decu, srpsku omladinu, građane Kragujevca, Nemcima pred streljačke strojeve. Ne znam kakve veze ima Boško Obradović ni sa Đeneralom Dražom Mihailovićem, ni sa Ravnogorskim pokretom, ni sa partizanskim pokretom? On je pisao za „Novu Iskru“. „Nova Iskra“ je glasilo LJotićevaca. Dakle, ni Dražino, ni partizansko glasilo.
Zahvaljujem se. Vreme ste prekoračili. Narodni poslanik Boško Obradović, replika. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Evo, ako je trebalo gospodin Martinović da odgovori umesto ministra, nije odgovorio ni na jedno pitanje, pa će, nadam se, ministar se udostojiti da odgovori na postavljena pitanja. Što se tiče izlaganja gospodina Martinovića, upravo je Srpski pokret Dveri u vreme dok je izdavao časopis „Dveri srpske“, objavio svoj poseban temat, broj časopisa „Dveri srpske“ posvećen Đeneralu Draži Mihailoviću kao prvom ustaniku u okupiranoj Evropi. Takođe, napravio u to vreme, povodom 70 godina od mučeničke smrti Đenerala Draže Mihailovića, veliku Nacionalnu akademiju u Domu sindikata u Beogradu, i niz drugih aktivnosti kojima zapravo obeležavamo tu antifašističku tradiciju srpskog naroda, jer Srpski pokret Dveri, upravo baštini tu i takvu antifašističku tradiciju srpskog naroda. U tom smislu oni koji tvrde nešto drugačije i koji se kite nekakvim patriotskim perjem, a nalaze se na vlasti, mogli bi konačno da odgovore na pitanje zašto još uvek nisu otkrili grob Đenerala Draže Mihailovića? Evo, kada ste svi toliko veliki četnici, kada ste toliko velike patriote, kada ste toliko velike srbende, vi iz SNS, što ne uradite to bogougodno delo i konačno da dostojno sahranimo Đenerala Dražu Mihailovića i otkrijemo njegovo grobno mesto? Šta vas šest godina sprečava? Imate BIA, imate sve arhive, znate sve i možete to da otkrijete za jedan dan, ali to ne otkrivate. Znači, vi ste i dalje taoci komunističke istoriografije i naslednici ne samo tog komunističkog pogleda na stvari, nego evo i posledice tog komunizma. Ako ste već velike patriote i četnici, dokažite to, otkrijte konačno grob Đenerala Draže Mihailovića. Šta vas sprečava? Koji je to izgovor? Da li vas Boško Obradović sprečava? Da li vas Dveri sprečavaju? Vi to nećete da uradite, a možete. Šest godina ste na vlasti.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, za SNS je Drugi svetski rat završen 1945. godine. Nema više ni četnika, ni partizana. Ja samo hoću da kažem da vi 1999. godine, kada ste pisali, a mi smo ovde to čitali više puta, za „Novu Iskru“, niste Dražu Mihajlovića nazivali velikim učiteljem, nego Dimitrija LJotića. Vi ste pod uticajem Dimitrija LJotića rekli da su najveću štetu u duhovnom i kulturnom smislu srpskom narodu naneli Vuk Karadžić i Dositej Obradović. Zaista ne znam, a voleo bih da znam, gde je sahranjen Draža Mihajlović, ali čudi me da to pitanje niste postavili 2004, 2005. i 2006. godine, kada su formirane različite komisije koje su trebale da ispituju zločine koji su se desili u Srbiji. Vas to tada nije zanimalo. Vi ste tada bili vojvoda kolubarski. Vi ste dobijali novac iz „Kolubare“, od DSS i od Koštunice 2004, 2005. i 2006. godine. Kada su žuti preuzeli vlast, onda ste postali vojvoda od dijaspore, pa su vas finansirali žuti preko Ministarstva za dijasporu. Što njih niste pitali gde je grob Draže Mihajlovića? Vas u suštini to ne zanima ni dan danas, nego vi pokušavate da preko onog LJotićevskog odela obučete Dražin kaput, pa da se niko u Srbiji ne doseti da ste vi u stvari sledbenici jedne malobrojne grupe ljudi, koja je u Drugom svetskom ratu služila Nemcima. Vaši prijatelji su bugarski fašisti. Vaši prijatelji su oni koji polažu spomenike na Blajburgu i, što je najgore, ovde ste ih dovodili u Narodnu skupštinu.
Reč ima ministar Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Prvo, hteo bih da vam skrenem pažnju da Srbija ima 6.000 memorijala, što u zemlji, što u inostranstvu. U inostranstvu je 625 do sada popisanih. Želja nam je sa ovim zakonom prvenstveno, između ostalog, i jedna od najbitnijih stvari jeste, kao što ste rekli, evidencija ne samo poginulih, već i naših memorijala, kako bi mogli sa dužnom pažnjom da obratimo pažnju na sve memorijale i, s druge strane, da ih održavamo u najboljem mogućem stanju, kako bi sve uspomene koje imamo prema našim i prema poginulim građanima Srbije pokazali svim građanima i, kao što ste vi rekli, skrenuli pažnju na stradanje našeg naroda kroz istoriju ne samo u XX veku, nego i ranije. Prvi u nizu zakona koji ide i koji očekujemo u drugoj polovini godine da bude pred vama jeste Zakon o Starom sajmištu. To je prvi u nizu velikih projekata izgradnje memorijala ovde u Beogradu. Zatim, renoviranje Groblja oslobodilaca Beograda, koji treba da dobije jedan potpuno drugačiji izgled i Memorijalni centar na Ceru. Ovaj zakon koji je pred vama prvenstveno želi da stavi jasna pravila ko sme, kada sme, pod kojim uslovima, uz koje obrazloženje i na koji način će biti u budućnosti održavan memorijal koji bude izgrađen, tako da ne dolazimo u situaciju da podižu se memorijali, a da ne znamo ni kome, niti da dolazimo u situaciju da se podižu onima kojima ne sme. Član 22. upravo definiše to kome i u kojim okolnostima ne sme da se podiže memorijal i vrlo jasno i precizno to definiše. Kada su u pitanju logori i koncentracioni logori, mi smo gledali da u članu 2. stav 1. i stav 2. definišemo tačno i pod širim pojmom logori koncentracionih logora, definišemo da su i oni obuhvaćeni, tako da nismo na njih zaboravili. Jedino što ih nismo jasno precizirali, već smo sa širim pojmom hteli da obuhvatimo sva mesta gde su stradali građani Srbije, odnosno Srbi ovde i u inostranstvu. Dakle, još poslednja stvar što se tiče Saveta. S obzirom da Savet treba da postigne konsenzus o nečemu, naravno, uvek bi postojalo prostora da mi kažemo da neko nedostaje, ali kada bi nekog stavili, uvek bi postojala neka nezadovoljna strana koja bi htela još nekog da doda. Ukoliko bi Savet bio glomazan, mislim da ne bi mogli da rade efikasno, brzo i da u nekim stvarima reagujemo promptno. Mislim da to treba da bude… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala, ministre. Vreme. Pravo na repliku, narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Hvala predsedavajuća. Veoma mi je značajno da mogu da objasnim svoju poziciju. Što se tiče Dimitrija LJotića, kao mlad student bavio sam se istraživanjem međuratne književnosti i diplomirao kod uvaženog prof. dr Novice Petkovića na Filološkom fakultetu istražujući međuratnu književnu kritiku i sukobe između književne levice i književne desnice, pa između ostalog i Dimitrija LJotića. Veoma poštujem njegov hrišćanski pogled na politiku, ali se apsolutno ne slažem sa njegovim jugoslovenstvom i njegovom kolaboracijom za vreme Drugog svetskog rata, čisto da vam pojasnim svoj stav po tom pitanju. Međutim, druga stvar je tu važnija. Dveri su se ovom temom bavile i te kako za 20 godina postojanja Dveri, pa smo između ostalog, objavili temate časopisa Dveri srpske i o đeneralu Draži Mihajloviću ali i o komunističkim zločinima, pa onda o monarhiji kao principu vlasti i prednostima monarhističkog uređenja države u odnosu na republikansko, itd. Dakle, mnogim ozbiljnim temama su se Dveri bavile i o njima govorile na vreme kada je retko ko o tome govorio. Takođe bih vas podsetio na jedan istorijski detalj koji ste zanemarili, da su se srpske nacionalne snage i Drugom svetskom ratu ujedinile nakon povlačenja iz Srbije, koja je tada okupirana pod komunizmom i to u Sloveniji i to lično đeneral Draža Mihajlović i pomenuti Dimitrije LJotić, formirali su zajedničke antikomunističke jedinice u Sloveniji, koje su se povukle iz Srbije i to možete pročitati u svakom ozbiljnijem istorijskom udžbeniku i videti da su srpski nacionalisti umeli da prevaziđu svoje razlike kada je u pitanju bila zaštita otadžbine od nadiruće komunističke opasnosti i osvajanja, dakle, Srbije od strane komunizma. Međutim, vi mi i dalje niste odgovorili na to veoma jednostavno pitanje – gde je Dražin grob i zašto već šest godina, iako ste na vlasti, nećete da ga otkrijete, jer nije završen Drugi svetski rat, ako se i dalje slave komunistički zločinci, poput Josipa Broza Tita, a ne zna se grobno mesto prvog ustanika protiv fašizma u Evropi đenerala Draže Mihajlovića?
Hvala. Reč ima Aleksandar Martinović. Molimo vas da idemo dalje.
Dame i gospodo narodni poslanici, pročitaću ako treba još sto puta šta je Boško Obradović pisao o LJotićevom pokretu „Zbor“. Dakle, Dimitrije LJotić – „Zbor“. Koje su vrednosti „Zbora“; kaže Boško Obradović, koje on baštini - nacionalizam, vera, duhovne vrednosti, organski duh, monarhizam, nacionalna kultura, protiv stranačke demokratije. Znači, protiv stranačke demokratije, ukinuti parlamentarizam, rodosluženje itd. On je naslednik kaže „Zbora“, „Ornasa“, „Belih orlova“ itd. I kaže - to su omladinski krugovi koji nama mladima pružaju jaku ideološku hranu. Znači, vi ste sledbenik „Zbora“, ali ono što mene užasava kod vas, to je vaše katastrofalno istorijsko neznanje. Kaže – Draža i LJotić su se u Sloveniji udružili protiv komunista. Gospodine Obradoviću, Draža Mihajlović nije video Sloveniju u toku Drugog svetskog rata. On je čovek bio u Bosni, a Dimitrije LJotić je otišao u Sloveniju i poginuo u automobilskoj nesreći kod Ilinske Bistrice u aprilu 1945. godine. O kakvom spajanju Draže i LJotića vi govorite? Draža je celo vreme rata bio i borio se protiv onih koji su služili Nemcima. O tome postoje na stotine i stotine izveštaja Draže Mihajlovića, Vladi u Londonu. Čitajte malo te arhive.
Zahvaljujem. Preći ćemo svakako na sledeći amandman, mislim da smo čas iz istorije dovoljno dugo imali po ovom članu. Na član 2. amandman je podneo poslanik Dragan Vesović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanica Marija Janjušević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Srđan Nogo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Radojičić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik prof. dr Miladin Ševarlić. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice. Pre svega, pridružujem se svima onima koji pohvaljuju predlog da Vlada izađe sa ovakvim zakonom jer je on zaista nedostajao našem zakonodavstvu. Međutim, takođe se slažem da treba u ovom zakonu da se sadrži i jedan član koji se odnosi na memorijal svim srpskim žrtvama i u Srbiji i van Srbije. Mislim da srpski narod to zaslužuje, imajući u vidu ogromne žrtve koje je dao tokom svih oslobodilačkih ratova. Kada se radi o članu 2. prvo nije mi jasno da li je u tački 1. vojno ili vojničko groblje, to je jezičko pitanje? Trebalo bi se konsultovati. Drugo, da li pored spomen-crkve treba staviti i spomen-česmu, od Čukur česme pa do brojnih česama poginulima koje se nalaze širom Srbije, a posebno ne mogu da se složim sa obrazloženjem, a ja sam i juče u pauzi razgovarao sa ministrom, da u tački 2. nema reči – logor. Ne može se pod ostalim područjima posmatrati, odnosno davati odgovarajući istorijski značaj pojmu logora, od Sajmišta, preko Jasenovca, do Svjencima, odnosno do Norveške. Mislim da po ovom pitanju zaista treba da budemo svi jedinstveni i mislim da Ministarstvo treba da učini napor da i ovaj pojam ugradi, osim ukoliko nije dobijena zabrana od onih država koje su imale logore, koncentracione, da Srbija kao buduća članica EU, ako ikad bude to postala, ne sme da unosi pojam „logor“. Hvala.
Boško Obradović.
Hvala predsedavajuća. Ja bih apsolutno podržao amandman koji je predložio uvaženi profesor dr Miladin Ševarlić i posebno ovo na šta vam je skrenuo pažnju, gospodine ministre, a to je da nema obrazloženja zašto se u nabrajanju ratnih memorijala ne nalaze i logori, odnosno koncentracioni logori. Možete vi to da zavijete u koju god hoćete formu, to je nemoguće obrazložiti zato što toga nema u evidenciji ratnih memorijala. To su zapravo strateška ključna mesta koja treba da budu predmet istorijskog pamćenja i sećanja. Takođe, ja bih vam skrenuo ovom prilikom još samo na jednu stvar vašu pažnju, a to je da ratni memorijali zapravo nas podsećaju na velikane našega naroda koji su bili spremni da svoj život daju da bi smo mi danas živeli u slobodi. Vi zaboravljate da ti velikani i danas postoje među nama, hvala Bogu, živi i zdravi, oni koji su preživeli te ratove, mislim na ove najnovije otadžbinske ratove 1991. godine do 1995. godine, odnosno 1999. godine i da su to ratni vojni veterani o kojima vi jednostavno nedovoljno brinete. Ja ću vas podsetiti da su ratni vojni veterani zakazali veliki protest za Vidovdan u četvrtak u Beogradu i da bi bio red da ih konačno primite i da konačno odgovorite na njihove mnogobrojne zahteve, a ne samo da se sastajete sa udruženjima ratnih vojin veterana koje ste vi sami formirali i predstavljaju vaše stranačke ispostave. Dakle, postoje ratni vojni veterani koji nisu članovi SNS i bilo bi veoma važno da ih ponekad primite i čujete njihove muke i njihove probleme. Ovo je jedina država iz bivših jugoslovenskih republika koje su učestvovale u građanskom ratu koja nema Zakon o ratnim vojnim veteranima, nije isplatila dnevnice i nije na ispravan način rešila problem svih ovih ljudi koji danas grcaju u raznim egzistencijalnim problemima. Da ne bi oni počinjali štrajk glađu u četvrtak, kako su najavili da će završiti njihovi opravdani protesti i ovde ispred Skupštine i ispred Predsedništva Srbije, ja vas molim, gospodine ministre, da vi reagujete, da ih vi pozovete koliko danas ili sutra na razgovore, da ih vi konačno primite i saslušate, a ne da dozvolite da ljudi koji su bili spremni da svoj život daju za ovu državu da bi smo mi danas živeli u slobodi i u miru, protestuju, štrajkuju glađu i dovode u pitanje svoje zdravlje zato što jedan ministar, koji ne znam koliko je bio u ratnim operacijama i koliko je bio na frontovima, ministar je bio vojni ili je sada ministar zadužen za boračka pitanja, uopšte želi da ih primi. Dakle, molim vas ovo je alarmantno pitanje, najavljuje se veliki protest u Beogradu na Vidovdan, očekuje se dolazak ratnih vojnih veterana iz svih delova Srbije. Vi imate priliku da ih primite danas i sutra i da sprečite njihov početak štrajka glađu u četvrtak.
Na član 2. amandman je podneo Petar Jojić. Poslaniče, izvolite.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 2, kod kog amandmana u celosti ostajem sa obrazloženjem, sa predlogom da bude usvojen. Ono što bih želeo samo ukratko da kažem, da ne ponavljam stavove narodnih poslanika SRS, jer ih u celosti podržavam i smatram da daju doprinos i mogu samo da poboljšaju tekst ovog predloga zakona, pa ih treba ceniti i u tom smislu i uvažavati. Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje gospodinu ministru. Gospodine ministre, da li u Vladi postoji bilo kakva inicijativa da se spomenik Slobodanu Miloševiću podigne u Beogradu? Slobodan Milošević se, kao heroj u ratu koji je nametnut nelegalnim bombardovanjem od strane 19 najmoćnijih sila na svetu ove države suprotstavljao neprijateljima, zaslužuje u svakom slučaju jedan spomenik usred Beograda i da bude sahranjen u Aleji velikana. To zaslužuje jedan predsednik koga su izdajnički režim DOS-a na Vidovdan 2001. godine isporučili okrvavljenih ruku tzv. zločinačkom Haškom tribunalu, gde je praktično i ubijen. Takođe, postavljam pitanje gospodinu ministru – da li će Beograd imati jednu ulicu sa nazivom đenerala Draže Mihailovića? Još jedno pitanje – kada će se okončati izgradnja memorijalnog dela Starog sajmišta kroz koje je prošlo oko 50 hiljada zatočenika, jer na tom delu jedino možete videti osmatračnicu fašističkih stražara koji su čuvali tih 50 hiljada zatočenih logoraša? Što se tiče zakona, njega je trebalo i ranije doneti. U svakom slučaju, imajte u vidu da DOS-ov režim nije podigao ni jedan spomenik onima koji bi zaslužili u ovoj državi za sve vreme dok su oni vladali. Očekujemo da će aktuelna vlast uzeti u obzir razmatranje i ovih predloga koji su usledili od strane poslanika SRS. Hvala.
Na član 2. amandman je podnela LJiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo, već smo se po amandmanima na Zakon o ratnim memorijalima naslušali lepih priča predstavnika vladajuće koalicije. Slušali smo o tome kako ste odvojili po neki milion za te spomenike, što jeste dobro. Možemo raspravljati o tome da li može bolje, ali to po mom mišljenju nije suština. Vi nama danas treba da odgovorite na neka malo teža pitanja. Jer, način na koji će se čuvati sećanje na sve one koji su davali svoje živote i sve one koji su prolivali krv i za Srbiju i da bi zaštitili srpski narod i da bi oslobodili teritorije na kojima živi srpski narod vekovima, to je nešto bitnije. Dakle, dajte da vidimo kakav će odnos države biti prema srpskim teritorijama, da čujemo zašto ste zaboravili Republiku Srpsku Krajinu, da čujemo šta je sa onima koji su prolivali krv kako bi zaštitili srpski narod na toj teritoriji. I, kako je moguće da vi tvrdite da mi imamo divne i idilične odnose sa Hrvatskom, a da je ista ta Hrvatska proterala stotine hiljada Srba sa njihovih vekovnih ognjišta, da je pobila hiljade ljudi, a da vi te ljude ne samo da ne pominjete? Naravno, onda je izlišno govoriti i o bilo kakvim spomenicima za te stradalnike. I, ono što je u ovom trenutku pitanje svih pitanja, a to je – šta će biti sa Kosovom i Metohijom? Ima li smisla slaviti heroje, slaviti one koji su u prethodnim vekovima dali svoj život kako bi oslobodili ili odbranili Kosovo i Metohiju, ako ćemo mi kroz sramne briselske pregovore u nekoj formi predati našim vekovnim neprijateljima na tim prostorima, a to su šiptari, predati tu srpsku teritoriju? Hoćemo li onda rušiti spomenike? Imaju li spomenici smisla ako se odreknemo Kosova i Metohije? Nije suština lep spomenik, suština je u odnosu prema tim ljudima. Suština je i u odnosu prema državi. Suština je u tome da je danas i dalje predsednik Vlade Republike Srbije osoba koja je rekla – Kosovo je bila Srbija. Činjenica da neko kaže – Kosovo, umesto Kosovo i Metohija, što je u skladu sa Ustavom i što je nešto što smeta našim neprijateljima, jer taj naziv Kosovo i Metohija podseća na ono što suštinski i istorijski Kosovo i Metohija jesu, dakle, može li se u takvoj situaciji pričati o spomenicima, dok se istovremeno odričemo suštine, a to je Kosovo i Metohija? Niko nema pravo ni pod kojim izgovorom, da li je to bolji život ljudi, da li je to ulazak u EU, da se odrekne svega onoga za šta su generacije srpskog naroda krvarile. Nemojte nam pričati o spomenicima, da li je milion ili dva. To je podjednako važno, kao i fontane, ukoliko se usudite da se odreknete Kosova i Metohije. Za tako nešto niko nema mandat, nijedan predsednik, nijedan ministar, nijedan Srbin, slobodno tako nešto mogu reći. Prema tome, vodite vi računa prvo o onome po čemu će vas zapamtiti pokoljenja koja dolaze, jer nije suština, još jedanput da ponovim, u tome koliko ćete odvojiti za neki spomenik, nego da li ćete zaista sačuvati ono za šta su se generacije srpskog naroda i borile i ginule i ostavljale u amanet generacijama koje dolaze.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo poslanik Momčilo Mandić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podnela poslanica Vesna Ivković. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovani ministre sa saradnikom, poštovane koleginice i kolege poslanici, u članu 2. stav 1. u tački 1) reč: „tradicije“ zamenjuje se rečju: „tradicija“. Amandmanom se vrši u stvari pravno-tehnička redakcija. Ovim članom precizno su definisani pojedini izrazi i njihovo značenje, koje nije na obavezujući način utvrđeno u nekom drugom propisu. Uglavnom se radi o izrazima koji su suštinski vezani za materiju koja je predmet ovog zakona. Ovim zakonom Republike Srbije uređuje se zaštita kulturnih i istorijskih dobara i u skladu je sa Ustavom. Reguliše se ova oblast na celovit način i objedinjuju se važeći propisi u ovoj oblasti. Veoma važan benefit zakona biće jedinstvena evidencija o svim ratnim memorijalima u Republici Srbiji, o srpskim ratnim memorijalima u inostranstvu, kao i ratnim memorijalima pripadnika stranih oružanih snaga u Republici Srbiji koji će se trajno čuvati. Ono što je još važnije, vodiće se evidencija o poginulim licima, počev od Prvog balkanskog rata. Predlog ovog zakona je rezultat potrebe da se donese novi zakon kojim bi se nedvosmisleno definisale nadležnosti i prevazišla zastarela rešenja, uskladila terminologija i ova oblast uredila u skladu sa načelima modernog građanskog društva, uz poštovanje ljudskih prava. Ovim zakonom nadležno ministarstvo napravilo velike napore da nadoknadi ono što je propušteno godinama i da institucijama i organizacijama koje se bave očuvanjem kulturne baštine iz ratnih perioda pruži adekvatnu zaštitu. Uređenjem i održavanjem ratnih memorijala negujemo tradiciju za neka buduća pokoljenja, jer pored jezika, pisma, istorije, običaja i nepokretna kulturna baština predstavlja identitet svake nacije. Slobodarska tradicija srpskog naroda je skupo plaćena životima naših građana. O toj slobodarskoj tradiciji srpskog naroda na mnogim tribinama širom Srbije govori prof. dr Predrag Marković, zamenik predsednika SPS, koji mlađim naraštajima prenosi nesebično svoje znanje. Poštovanje tradicije su fine niti koje nas vezuju sa prošlošću, ali koje čini i našu sadašnjost i ostavštinu za budućnost. Tradicija je jedno podsećanje da imamo vlastito mesto u poretku stvari, tj. da imamo identitet jednog naroda. U neprestanoj trci za vremenom i profitom, čemu veći deo čovečanstva danas robuje, u eri globalizacije koja poništava mnoge posebnosti naroda i zemalja moramo sačuvati svoj identitet za buduće generacije koje dolaze, a to ćemo uraditi kroz čuvanje, održavanje i uređivanje ratnih memorijala koji pričaju o bogatoj istorijskoj prošlosti srpskog naroda i njenim oslobodilačkim, a nikada osvajačkim ratovima. Hvala.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović i Nenad Božić. Da li neko želi reč? Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković. Da li neko želi reč? Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković, Marinika Tepić, Jovan Jovanović i Sonja Pavlović. Reč ima narodni poslanik Sonja Pavlović. Izvolite.
Hvala. Uz dužno poštovanje naše tradicije, ovde smo čuli dosta patriotskog poentiranja čime postoji opasnost da se tradicija i devalvira. Međutim, krivo sedi, pravo govori, zakonodavac je prema svima nama imao isti tretman, te jedan jedini odgovor na sve naše amandmane, bilo da su postavili opozicija ili pozicija, glasi: „Amandman se odbija. Predlog zakona izrađen je u skladu sa metodologijom izrade propisa. Odredba je jasna, precizna, definisana i nije potrebno dodatno pojašnjenje. Amandman ne utiče na suštinu materije koju Predlog zakona uređuje.“ Znači, svaki amandman je dobio isti odgovor, tako da ja sumnjam da su uopšte čitani ovi amandmani. Znači, sumnjam, nisam rekla da je to tačno, a ako nisu čitani to me veoma vređa i trebalo bi i sve ovde ostale kolege, naročito kad je ova osetljiva materija u pitanju. Zaista mislimo da smo dali konstruktivan predlog što se tiče ovog člana 2. i da je tu trebalo uneti neke neophodne izmene. Znači, nismo ga brisali, nismo ga negirali,nego smatramo da je trebalo uvesti neke neophodne izmene. Recimo, šta znači „mesto stradanja“? U definiciji „mesto stradanja“ kaže – jeste mesto i šira prostorna celina. Mi smatramo da to treba da bude njegovo neposredno okruženje, jer šira prostorna celina nije definisan prostor. Znači, to može da izazove razne zloupotrebe, recimo, kada su memorijalni centri u pitanju da zahvate mnogo veće oblasti nego što je to potrebno, da se tu zaštite i neke vikendice, kako već znamo da se to dešava u nacionalnim parkovima gde su najčešće memorijalni centri i zaista smatramo da to ne bi trebalo da se dešava. Samim tim smatramo da bi trebalo što pre da se donesu podzakonska akta koja bi jasno definisala mesto stradanja, odnosno tu prostornu celinu koja se nalazi neposredno uz mesto stradanja. Osim toga, imali smo primedbe na tačku 6) gde smatramo da, osim svega što je navedeno kao zaštita ratnih memorijala, bi trebalo da bude istaknuto da ne sme da dođe do prenamene. Znači, ne sme se desiti prenamena nekog objekta koji je ratni memorijal, jer ratni memorijal ne mora da bude samo skulpturalno delo, ratni memorijal ne mora da bude spomen ploča, ratni memorijal može da bude i objekat graditeljskog nasleđa i iz toga razloga smatramo da ne bi trebalo da dođe njegove prenamene i da to treba da bude jasno istaknuto u zakonu. Takođe, u ovom članu u tački 7) se samo navodi da je za ratne memorijale i memorijalne centre potrebno uredno održavanje pristupnih puteva. To je veoma suženo nešto. Znači, mi moramo da održavamo apsolutno ceo taj prostor, internu saobraćajnu infrastrukturu, komunalnu infrastrukturu, jer su ratni memorijali nekada spomen česme, elemente opšte i ambijentalne rasvete i svih drugih objekata u okviru ograđenog kompleksa. Tu se postavlja pitanje – ko će zapravo brinuti, odnosno gazdovati sa tim centrima, odnosno objektima? Ko će voditi brigu o njima? Sve može da se definiše, sve može da se napravi, ali ukoliko se pravilno ne gazduje sa tim objektima, mi imamo veliki problem i to će otići opet u zaborav, kao i mnogi ratni memorijali iz prethodnog pitanja. Znači, postoji tu čitav niz pitanja koja bi trebala podzakonska akta da reše. Mene interesuje zašto je u ovoj proceduri istaknuto kao nadležni organ, koji daje odgovarajuće dozvole… Jasno mi je zašto Ministarstvo građevinarstva, jer po difoltu ono donosi dozvole. Ne znam zašto je Ministarstvo energetike posebno izdvojeno u ovom zakonu, kao dodatno? Zašto to nije Ministarstvo zaštite životne sredine, šumarstva, jer se ratni centri i memorijali najčešće nalaze u tim područjima. Ako bih mogla da dobijem odgovore na ta pitanja, molila bih. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Hvala. Posle Prvog svetskog rata u Srbiji su se raširili „krajputaši“. Ova pojedinačna sećanja na poginule rođake i prijatelje predstavljaju najjaču vezu sa postradalima i prvi snažniji vid poimanja ratnih događaja iz same istorije. Lokalna tradicija čini drugi stepen sećanja i obuhvata gradnju spomenika i čuvanje uspomene na pale borce. Komunisti su izgradili kult ratnika, doduše partizanskog ratnika. Redovno su održavane svečanosti, akademije, jubileji, godišnjice. Postajala je jaka boračka organizacija. Širom Jugoslavije bilo je spomen obeležja, bista ratnika, škola i ulica sa imenima poginulih ratnika i heroja. Negovala se tzv. memorijalna kultura. Dame i gospodo, mislim da je Predlog zakona o ratnim memorijalima prava, bolje reći, jedinstvena prilika da o ratnim memorijalima u svetu, odnosno inostranstvu kažemo nešto više. Ovde ću reći o jednoj spomen kapeli kosturnici Studenčišta u Ohridu. Tu je sahranjeno 400 Srba izbeglica nadomak Biljaninih izvora u Ohridu. To su bili momci između 15 i 20 godina koji su bežali od bugarskog okupatora 1915. godine. Na graničnom pojasu kod Svetog Nauma zarobili su ih pripadnici komitskih odreda i streljali. Za vreme Drugog svetskog rata bugarski okupatori su minirali i srušili spomenik. Ostao je jedino donji deo spomenika u kome se nalaze posmrtni ostaci srpskih mladica. Zato nam je neophodna evidencija srpskih ratnih memorijala kao naš dug prema svim žrtvama.
Hvala. Na član 2. amandman je podnela Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, više puta u toku rasprave, poslanici SRS su isticali da je Zakon o ratnim memorijalima potreban, ali ne na način koji ovaj Pedlog zakona nudi i ova oblast ovim Pedlogom zakona nije uređena na adekvatan način. Takođe smo isticali da je naša dužnost da sve srpske žrtve zaštitimo od zaborava i da odnos prema ratnim memorijalima oslikava naš odnos prema svim stradanjima i žrtvama srpskog naroda. Podsetila bih vas na jedan od mnogih nekažnjenih zločina nad Srbima na teritoriji Kosova i Metohije. U Starom Gackom, kod Lipljana, jula 1999. godine je izmasakrirano 14 nedužnih Srba. Pripadnici šiptarske terorističke OVK su tada ubili 14 nedužnih zemljoradnika, 14 nedužnih srpskih seljaka koji su izašli da požanju žito. U znak sećanja na žrtve ovog zločina na školi u Starom Gackom postavljena je spomen ploča sa imenima svih poginulih, pored kojih su stajali i stihovi koji šalju jasnu poruku i koji kažu: „U mome polju vesela žetvena pesma ne čuje se više, a na meni je da svedočim i pamtim, zlo počinjeno nikad da ne zaboravim“. Međutim, šiptarski teroristi su porušili i nadgrobne ploče žrtava, ali i ovu spomen ploču. Mi ne smemo da zaboravimo ovih 14 nedužnih srpskih seljaka. Naša obaveza je da sve srpske žrtve zaštitimo od zaborava i da izrazimo zahvalnost svima onima koji su svoje živote dali za našu slobodu.
Hvala. Na član 2. amandman je podnela Mirjana Dragaš. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Gospodine ministre, gospodo poslanici, kada govorimo o Predlogu zakona o ratnim memorijalima još jednom želim da istaknem da smatramo da je od velikog značaja što se donosi u ovo vreme, da istaknemo da je to prvi zakon koji takve vrste donosi država Srbija i da je on u tom smislu veoma odgovoran. Činjenica je da se i spisak ratnih memorijala, kao i svih stradanja u toku ovog prošlog veka u Republici Srbiji, u državi Srbiji ne može napraviti ni za kratko vreme, niti je to lak posao. Imajući sve to u vidu, potpuno podržavamo sve napore koje će i stručne službe i svet i mnistarstvo i stručnjaci u narednom periodu imati, prosto, da bi se to moglo ostvariti. Važno je da istaknemo i ovog puta da to zaista bude jedan uporan, dug i istrajan put koji će zaista ostvariti krajnji cilj, a ne samo da bude dobra namera. Veliki posao će sigurno voditi struka, ali kada je reč o memorijalima, važno je, s jedne strane, i da oni budu posvećeni vojnicima i junacima koji su u odbrambenim ratovima branili sebe i pravo na život. Ovaj amandman koji sam podnela odnosi se na isticanje svih civilnih žrtava rata koji su se u ovim sukobima događale. Bilo je ogromno stradanje naroda, videli smo u Drugom svetskom ratu da su tu postojali logori, jame itd, mesta gde su uništavani životi i razna mesta stradanja koja prosto ne znam i da li možemo da popišemo. Ali u modernim vremenima, kada je NATO vodio rat protiv srpskog naroda, pod ciničnim imenom „Milosrdni anđeo“, on ga je vodio kao video igricu. Nažalost, stradali su i vozovi i autobusi, mostovi i pijace, kuće i bolnice. U njima su bili ljudi, ljudi koji su za njih bili legitimne mete, koje su nažalost nazvali ciničnim imenom - kolateralna šteta, jer za njih to nisu bili ljudski životi. Vidimo iz svega ovoga da je u čitavom ovom vremenu sloboda za srpski narod bila skupa. Zamolila bih takođe i sugerisala da prestane priča o tome da li partizani ili četnici, to je isto priča kao da li je socijalizam ili kapitalizam. Neka narod kaže kada je bolje, a mi je najvažnije zajedno da ostanemo na ispravnom putu oporavka i jačanja Srbije. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, šest hiljada memorijala, mnogo je to, mnogo je za jedan narod a da pritom to nije sve. Imajući u vidu ovu činjenicu, mislim da nije moralno, ali još bolje rečeno, drsko i bezobrazno od strane neki poslanika postaviti pitanje – koliko smo ratova devedesetih godina izgubili a koliko dobili? Ako smo vodili odbrambene ratove, ne postavlja se pitanje – koliko smo ih izgubili ili dobili, nego – da li smo spremni da branimo svoju otadžbinu ili nismo. Kosovski zavet bi se mogao primeniti – ne postavlja se pitanje – kolika je snaga, nego koja je svetinja koju mi branimo. Ovde među vama postoje moje kolege sa kojima smo pre možda desetak godina delili mišljenje i grad Loznica je prvi oslobođeni grad u okupirano Evropi. Oslobođen je 31. avgusta 1941. godine, i već dve decenije postoje kako je SRS sa najvišim funkcionerima, a u to vreme i državnim, učestvovala u postavljanju Spomen biste potpukovniku Veselinu Misiti, gde su naši koalicioni partneri sprečavali da se to završi. Međutim, to postoji. Postoji jedna spomen ploča na tzv. Jadrovoj kući u Loznici koju je postavilo Udruženje potomaka i učesnika rata, ali zvanično grad Loznica nije na najbolji način prihvatio taj datum – oslobođenje grada Loznice, odnosno dan grada Loznice se slavi i obeležava 16. juna. To je dan kada je Loznica varošica dobila status varošice. Mi srpski radikali smatramo da bi daleko bolje bilo da zato što se to može smatrati, mislim da istoričari kažu, da bi za početak Drugog svetskog rata mogao da se uzme datum 31. avgust 1941. godine. Grad Loznica je jedan lep grad, a mislim da bi u kulturološkom, ekonomskom, turističkom, u svakom drugom smislu mnogo doprinelo razvoju grada i rekao bih, srednjem Podrinja u celini. Probajte da ovaj problem koji mi kandidujemo, kako bi rekle kolege sa moje desne strane, da to rešimo. Sigurno to zaslužuju žrtve ne samo Drugog svetskog rata, nego svih ratova u kojima su Srbi učestvovali kao obavezni da brane i štite svoju otadžbinu. Hvala vam.
Vjerica Radeta.
Veliki problem sa ratnim memorijalima svakako će biti na okupiranim srpskim teritorijama, konkretno u Republici Srpskoj Krajini. Mnogo je tamo mesta koja bi trebalo da budu označena kao memorijali, ali nažalost ustaška hrvatska država ne želi da bude saradniku u tom poslu državi Srbiji. umesto toga oni proširuju spisak Srba koje hvataju na granici ako prelaze u Hrvatsku i svaki put imaju nekog novog navodnog ratnog zločinca. Danas je narodni poslanik Aleksandar Šešelj o tome pokušao da govori, da se obrati Plenkoviću i u Savetu Evrope mu je rekao da je on razumeo, Aleksandar Šešelj je razumeo da je svrha Saveta Evrope promovisanje demokratije, ljudskih prava, poštovanje zakona i antifašizma. A danas imamo, rekao je, ispred sebe čoveka, misleći na Plenkovića, koji veliča Jasenovac, koncentracioni logor za 700 hiljada Srba, Jevreja i Roma, koji veliča Blajburg, predvodnika neonacističkog režima u srcu Evrope, u kojem su Srbi građani drugog reda, predsednika političke partije čija je glavna ideologija etničkog čišćenje. Rukovodstvo Saveta Evrope bi trebalo da se stidi. Umesto da se stidi rukovodstvo Saveta Evrope je prekinulo Aleksandra Šešelja u daljem izlaganju, ali su dozvolili da Plenković kaže da jabuka ne pada daleko od drveta, da predstavnik ove stranke, misleći na SRS, se zalaže za veliku Srbiju, koja će obuhvatati teritoriju drugih država. Onda kaže – predsednik te stranke i njegov otac je osuđen ratni zločinac i Srbija je, kako misli Plenković, a vi niste, gospođo Gojković, juče bili u sali. Isto ovo su govorili i predstavnici novodosmanlija, pa kažu – Srbija je izvršila agresiju na Hrvatsku, ali pre toga i na Bosnu, Sloveniju i Kosovo i odgovorna je za sve ratne sukobe. Dakle, u Savetu Evropi Plenković može ovako nešto da kaže, a predstavnik naše Narodne skupštine, naš kolega je prekinut samo zato što je izneo istinu o hrvatskom ustaškom režimu i, naravno, pozvao rukovodstvo Saveta Evrope. On je rekao da bi trebalo da se stide, a svakako i da preduzmu odgovarajuće mere kada je u pitanju sve bujnije cvetanje neoustaštva u Hrvatskoj. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović.
Zahvaljujem predsednice. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, gospodine ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o ratnim memorijalima. Kao što sam napomenuo u svom prethodnom amandmanu, nije dovoljno samo doneti zakon i smatrati da smo na taj način rešili problem. Negovanje srpskih ratnih tradicija je trajan proces koji mora imati adekvatnu zastupljenost u našem obrazovnom sistemu. Na žalost, danas imamo situaciju da veliki broj naših đaka i studenata ne znaju ništa o slavnim ličnostima iz naše istorije koji su se borili, a mnogi njih i dali svoje živote za našu otadžbinu. Da ne govorimo o stratištima koja se nalaze izvan teritorije Republike Srbije, i ne samo to, činjenica je da su Srbi narod koji je najviše stradao u 20. veku i mi još nemamo muzej srpskih žrtava. Ono što je najgore, brzo zaboravljamo svoje žrtve i ne ukazujemo dužno poštovanje. Znamo da su veliki broj naših boraca iz balkanskih ratova postali teški invalidi, a da nisu bili zbrinuti od svojih država, tako da su mnogi došli i do prosjačkog štapa. Isti je slučaj, i danas imamo veliki broj naših sunarodnika, učesnika ratova iz 90-tih godina koji su postali invalidi i nisu zbrinuti na adekvatan način. Hvala.
Na član 2. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, uvažena predsedavajuća, gospodine ministre sa saradnicima. Podneo sam amandman na član 2, a u skladu sa amandmanom na član 1. Ako se sećate, amandmanom na član 1. je predloženo da se u sadržini zakona dodaje reč „postavljanje“, smatrajući da zakon koji reguliše i postavljanje i izgradnju novih memorijala nije dovoljno definisan. Iz tog razloga predložio sam da se u članu 2. gde se definiše značenje pojedinih pojmova i izraza doda tačka 7, koja bi glasila da postavljanje podrazumeva skup radnji i postupaka predviđenih ovim i drugim zakonima, kojima se omogućava postavljanje ili izgradnja ratnih memorijala. Ujedno bi tačke 7, 8. i 9. iz Predloga zakona postale tačke 8, 9. i 10, čime bi se, kako sam već ranije obrazlagao, već u samom određenju zakona u članu 1. i u članu 2. jasno definisalo i preciziralo ono što sam zakon razgrađuje u članu 18, a pogotovo u članu 19. Naime, ostaje malo nejasno sve dok neko ko pomno ne pročita tekst zakona, dok ne dođe do člana 19, da razluči da li se ovaj zakon odnosi samo na već postojeće memorijale ili na mogućnost izgradnje i postavljanja novih spomenika, spomen-ploča ili uređenja neuređenih vojnih memorijala. Obzirom da zakon to obuhvata, bilo bi potpuno logično da se amandmani na član 1. i na član 2, kao i na čl. 3. i 4, koji usklađuju sve ovo što sam predložio, prihvate, čime bi ovaj zakon samo dobio na kvalitetu i jasnoći. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav LJubenović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Tomislav LJubenović.
U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o ratnim memorijalima, i to na stav 1. tačka 7) podtačka 1. Namera nam je bila da se izbegne opterećivanje Predloga zakona, pa je amandmanom predloženo da se u prvom stavu izbriše tačka 7) podtačka 1, koja definiše redovno održavanje. Mi iz SRS smatramo da je definisanje pojmova u zakonu bespotrebno. Takođe smatramo da je mnogo važnija sama suština zakona, kao i primena zakona u praksi. U obrazloženju za donošenje ovog zakona napisano je da su polaznu osnovu za ovaj zakon predstavljale odredbe zakona koje će prestati da važe, koje sam već pominjao prilikom obrazlaganja prethodnih amandmana, ali pojedina rešenja iz potpisanih i ratifikovanih međudržavnih sporazuma i drugih država, među kojima je i sa Ruskom Federacijom, prilikom rasprave u načelu, u ime poslaničke grupe SRS, zamenik šefa poslaničke grupe Vjerica Radeta je govoreći o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Ruske Federacije o socijalnoj sigurnosti istkala da će SRS uvek pružiti javnu podršku kada se radi o saradnji sa Ruskom Federacijom. Svi amandmani koje je podnela poslanička grupa SRS imaju za cilj da doprinesu da se usvoji što bolji tekst zakona, a usvajanjem ovog amandmana dobio bi se rasterećeniji i precizniji tekst. Dosovska vlast u Leskovcu nije imala sluha i volje za inicijativu Udruženja boraca 90-tih i opštinskog odbora SRS Leskovac za izgradnju spomen-obeležja palim borcima 90-tih godina, a izrađen je projekat, određena lokacija, ali do realizacije nije došlo. Očekujem donošenjem ovog zakona da će se realizovati ovaj projekat, heroji Jablaničkog okruga to su zaslužili. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o ratnim memorijalima. Kada se pogleda ovaj zakon, na prvi pogled stiče se utisak da je to jedan od onih zakona koji nisu od neke naročite važnosti za državu Srbiju. Međutim, tako se samo čini. Ovaj, a i slični zakoni predstavljaju ogledalo svake države i njen odnos prema onima koji su ugradili svoje živote u temelje te države. Na žalost, država Srbija ne pokazuje adekvatan i pravi odnos prema žrtvama koje su dale svoje živote za državnost Republike Srbije i mi iz SRS to neprestano ističemo. Moram da priznam da to nije slučaj samo ovom vlašću, slična situacija je bila i sa prethodnim vlastima, pa i sa vlastima u doba SFRJ, pa i sa vlastima u vreme kraljevine Jugoslavije. Kao da nas prati neki usud, kao da jednostavno nemamo taj osećaj za žrtve koje su i te kako važne za svaku državu. Da je tako pokazuju mnogi primeri. Jedan od primera je da je srpska heroina čuvena Milunka Savić završila kao maltene socijalni slučaj. Radila je kao čistačica beogradskih javnih toaleta, a to se ponovilo i sa nekim drugim srpskim velikanima. Recimo vojvoda Bojović, slavni srpski vojvoda, je isto neslavno završio, kada su u Beograd došle nove komunističke vlasti. Pod čudnim okolnostima je završio vojvoda Bojović, a Radio Beograd je dao izjavu, objavio tog dana da svi oni koji dođu na sahranu čuvenog i slavnog vojvode Bojovića biće hapšeni, privođeni i procesuirani.
Na član 2. amandman je podnela Vesna Nikolić Vukajlović. Izvolite.
Hvala. Dužnost mi je kao narodnog poslanika da kažem da je danas i ovih dana trebalo da se priča mnogo ozbiljnije, o mnogim drugim zakonima koji su ovde na dnevnom redu, a mi smo se sa jednim nespornim zakonom bavili evo dva dana, ali baš vrlo aktivno. Zašto je nesporan zakon? Pa, nesporno je zato što smo svi mi Srbi i svi mi koji smo Srbi i koji imamo neke uspomene na naše heroje u prošlosti, naravno da želimo da se sve te obeleži da se sve to poštuje. Ali, pitanje je isto tako kakav je odnos prema potomcima tih žrtava, a potomci tih žrtava smo svi mi. I ono što želim da kažem jeste da, kad dolazimo iz naroda i kad znamo kako narod oseća i kako narod živi, znamo da nemamo dobar odnos prema potomcima tih žrtava i prema našim sada sugrađanima i građanima te tako ovaj zakon nam se malo čini degutantnim u meri kojoj smo dali nešto, što kažem da o njemu govorimo, a nije sporno bilo uopšte. Ono što želim da kažem je sledeće, zašto je ovaj zakon hitan? Zakon uopšte nije hitan. A mi smo znači njemu dali toliko vremena. Drugo, s obzirom na problem koji imamo sa Ministarstvom za socijalna pitanja, sa prethodnim ministrom i njegovom eventualnom korupcijom, ovde se postavlja pitanje gde su pare od prethodnih memorijala odnosno od prethodnog novca koji je bio opredeljen za očuvanje ovih memorijala? Pa, tako na primer 2016. godine, 2015. godine, imamo 25 miliona i 710 hiljada za samo 27 ratnih memorijala, a 10 miliona imamo opredeljenih za memorijale u inostranstvu. Pa, imamo 2016. godine opredeljenih 44 miliona, 45 miliona za samo 25 ratnih memorijala, znači maltene po 20 hiljada evra po jednom memorijalu. Onda imamo 10 miliona opet za memorijale u inostranstvu, pa opet prošle godine imamo 26 miliona, a imamo samo 17 memorijala. Kako su se samo vrteli jedno te isti memorijali, pa onda imamo šest hiljada ukupno memorijala popisanih, pa onda kažemo, sredstva nemamo, pa imamo, a nemamo izveštaj ni kako su trošene, ni kako će sledeća biti opredeljena niti bilo šta. Imamo veliku sumnju da u rad tog ministarstva pre vas. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u okviru obeležavanja stogodišnjice oslobađanja stare Srbije od otomanske imperije veliki dobrotvor i patriota, srpski domaćin, industrijalac iz južne Afrike, gospodin Nićifor Aničić, rodom iz prijepoljskog sela Stranjani, obnovio je spomenik oslobodiocima Prijepolja 1912. godine koji su podigli građani Prijepolja. U povod obeležavanja velikog jubileja gospodin Aničić je sa trgom u centru grada obnovio i spomenik poginulim ratnicima u ratovima od 1912. do 1919. godine, Prvom i Drugom balkanskom ratu i Prvom svetskom, odnosno Velikom ratu, spomenik u Bračkom mermeru je rad poznat jugoslovenskog vajara Ivana Rendića, a njegovu izgradnju, odmah po okončanju Prvog svetskog rata, inicirala je radikalna stranka Nikole Pašića, koja je pobedila na prvim poratnim izborima u opštini Prijepolje. Oba memorijalna spomenika obnovio je i u zavidno stanje doveo prijepoljski vajar sa velikom svetskom reputacijom Goran Čpajak. Čpajak je aktuelni profesor vajarstva na fakultetu Primenjenih umetnosti u Beogradu. Ovih dana upravo radi na rekonstrukciji i obnovi spomenika zahvalnosti i Francuskoj na Kalemegdanu. NJegov rad na obnovi dva memorijalna spomenika u Prijepolju i prevashodno pokroviteljstvo drugog Prijepoljca, gospodina Aničića govore puno. Govore o tome da se zadužbinarstvom, voljom i sluhom za očuvanje i negovanje memorijalnih mesta može puno postići, lokalnim snagama, odanošću, zavičaju i njegovom kulturnom i istorijskom nasleđu. Hvala.
Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Marina Ristić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Na član 2. amandman je podneo narodna poslanica Aleksandra Belačić. Na član 2. amandman je podneo narodna poslanica Aleksandra Čabraja. I posle nje ćemo napraviti pauzu.
Zahvaljujem. Pre svega, moram da kažem da sam se iskreno prijatno iznenadila kada sam čula da je jedna koleginica iz vladajuće većine rekla nešto što ja stalno ponavljam, a to je da kulturna baština predstavlja identitet nacije. Slažem se u potpunosti sa ovim i veoma sam srećna ako ta činjenica bude ovde i prihvaćena i prepoznata. Svakako da je ovaj zakon jedan mali korak u tom pravcu, a trebalo bi da ih napravimo mnogo više i mnogo većih koraka. Takođe moram da se osvrnem i na nešto na šta se svaki put osvrnem, a u čemu su mi se takođe, na svoje zadovoljstvo, pridružile neke kolege, a to je da s obzirom da mi nemamo šanse da odmaknemo dalje od dva člana prvog zakona u ovim diskusijama, smatram da uopšte nije dobro da se radi na takav način i da mi se ni malo ne dopada način kako su, naravno protivno Poslovniku i čini mi se članu 57. recimo objedinjeni zakoni o memorijalima, o sezonskim radnicima i o pomoći deci. Pa sad vi vidite u kakvoj, ja se nadam da to baš i nije u nekoj međusobnoj vezi, ali očigledno da možda ima neke veze između tih tačaka. No, da se vratimo na kulturnu baštinu i na identitet nacije, na kulturu. Jedan od jako važnih faktora u tom smislu je i negovanje čistote jezika, pa kažem s obzirom da uvek govorimo samo o prva dva člana, imamo priliku da ih izanaliziramo, veoma detaljno i moram da primetim da je u ovom članu, u tački 9. došlo do jedne pojave koja se nažalost veoma odomaćila u srpskom jeziku, a to je da se pogrešno izbegava korišćenje priloga, odnosno da je iskazano ovde da se memorijali obeležavaju na vidljiv način. Nažalost, ovaj moj amandman nije prihvaćen. Ja moram da kažem da čak i javno i na svim mogućim mestima, sa najviših mogućih mesta stalno čujemo ovako pogrešnu upotrebu jezika, to nikako nije dobro, stalno zaboravljamo da u srpskom jeziku postoje prilozi. Pa, zato nije pravilno reći na vidljiv način, nego je pravilno reći vidljivo. Nije pravilo reći na dobar način, nego je pravilno reći – dobro. Nije pravilno reći na odličan način nego je pravilno reći – odlično. I zbog toga bih želela da apelujem da počnemo da se izražavamo pravilno i da negujemo srpski jezik, jer ovako pogrešno izražavanje veoma liči na loš prevod i svakako nije u duhu srpskog jezika.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova. Hvala.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zvonimir Stević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SPS na Predlog zakona o ratnim memorijalima podneo sam amandman na član 2. Zakona o ratnim memorijalima. U članu 2. stav 1. posle tačke 9) dodaje se nova tačka koja glasi - evidencije ratnih memorijala podrazumevaju i evidencije svih ratnih memorijala. U obrazloženju sam naveo – amandmanom se u pojmovnik dodaju evidencije poginulih lica u ratovima i evidencije svih ratnih memorijala, jer bez sistematizovanih podataka, predloženi zakonski okvir o ratnim memorijalima ne bi bio potpun, posebno imajući u vidu različite oblike ratnih memorijala i različite nivoe njihove zaštite i uređenja i odražavanje. Poseban problem jesu i nepotpune evidencije o stradalima u oslobodilačkim ratovima i ratnim sukobima tokom devedesetih godina. Ovakve precizne evidencije dugujemo onima koji su dali svoje živote za slobodu i njihovim porodica. Članom 2. Zakona o ratnim memorijalima taksativno se određuje značenje pojedinih pojmova i to, šta je ratni memorijal, šta je i gde je mesto stradanja, gde je znamenito mesto i šira prostorna celina, šta je javno spomen obeležje i šta se smatra poginulim licem. Ovim članom se bliže određuje zaštita ratnih materijala, kao i redovno investiciono održavanje i uređenje ratnog memorijala, a za potrebe pravilne primene razumevanja rešenja sadržanih u ovom zakonskom projektu. Novim zakonskim rešenjem preciziraju se dužnost jedinica lokalnih samouprava vezanih za redovno održavanje ratnih memorijala na njihovoj teritoriji, odnosno jasno se definišu nadležnosti Republike Srbije. Ovim zakonskim rešenjem će se regulisati odgovornost za evidentiranje memorijala, evidenciju svih žrtava ratova, jer do sada evidencija o stradalima je bila nepotpuna i oslobodilačkim ratovima i u ratnim sukobima tokom devedesetih godina. Nedopustivo je da ne znamo imena nastradalih u svim ratovima, a posebno nakon bombardovanja 1999. godine. Ovakve precizne evidencije dugujemo onima koji su dali svoje živote za slobodu i njihovim porodicama. Posebno je važno i značajno u ovom zakonu što će se za uspešno sprovođenje zakona o ratnim memorijalima obrazovati Savet za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije radi davanja mišljenja povodom predloga za uređenje i uklanjanje ratnih memorijala. Savet imenuje ministar nadležan za poštovanje i negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije. Usvajanjem ovog zakona svi državni organi, privredni subjekti, fizička lica, odnosno celokupna javnost može inicirati obnovu, sanaciju, rekonstrukciju postojećih ratnih memorijala, kao i izgradnju, postavljanje i uklanjanje ratnih memorijala, a mogu aktivno učestvovati u realizaciji i finansiranju kroz razne vidove donacija. Zato se s pravom očekuje da će primenom zakonskih rešenja u praksi i jasno definisanom procedurom ceo postupak, od ideje do realizacije, biti pojednostavljen i transparentan, kada će biti obezbeđena dostupnost svim pravnim i fizičkim licima. Hvala.
Zahvaljujem. kolega Steviću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Josip Broz. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik dr LJubinko Rakonjac. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša St. Jovanović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša St. Jovanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, važno je istaći da primena Zakona o ratnim memorijalima neće stvoriti dodatne troškove ni građanima, ni privredi, jer nema dodatnih finansijskih obaveza za njegovu primenu. Pored očuvanja i održavanja, planirana je i izgradnja novih spomenika koja mora da sadrži i predlog održavanja istih. Bitno je i to što su ratni memorijali važan deo kulturne baštine Republike Srbije, koji unapređuju poštovanje ljudskih prava, nacionalnih i verskih osećanja i tradicije. U Mladenovcu simbol grada je spomenik srpskom ratniku od 1912. do 1918. godine i predstavlja spomen za 73 poginula ratnika sa stihovima koji su ugravirani na spomeniku – za slobodu, za ujedinjenje, za slavu. Kao što spomenik Pobedniku na Kalemegdanu i predstavlja simbol Beograda, tako i drugi gradovi imaju neke svoje simbole u vidu ratnih memorijala. Kulturno nasleđe se predaje sledećim pokolenjima i ostavlja trag i postojanost u vremenu. Uspostavljaju se čvršće veze između istorije i turizma. Potrebno je kreirati turističke ture kojima bi se obilazili spomenici od značaja za našu istoriju. Potrebno je napraviti dodatne sadržaje, muzeje kako bi se što više turista upoznalo sa našom istorijom. Što više o njoj znaju, to će nas više ceniti, jer Srbija je mala zemlja, ali ima veliko srce. Iz svega goreg navedenog sam podnela amandman na član 2. gde se dodaje stav 2, koji ukazuje da je adekvatno održavanje spomenika i proširenje memorijalnih kompleksa i građenje novih, na kojima ne treba štedeti, može za posledicu imati porez prihoda u budžetu Republike Srbije, a nematerijalna korist je svakako kulturni, istorijski, vojni i politički značaj Republike Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dve bivše Jugoslavije možemo komotno proglasiti spomen kosturnicama srpskog naroda. Obadve. To govorim sasvim odgovorno. U tim spomen kosturnicama su uglavnom stradali naši preci. Oni su oslobađali sebe, ali i druge i na njihovim kostima, na njihovoj krvi su stvorene obe Jugoslavije. Mislim da je to bila greška i da su samim tim obe države spomen kosturnice. Oni su oslobađali više puta one koji su u znak zahvalnosti pobili svoje oslobodioce najmanje dva puta. Oslobodili su ih života, imanja, teritorija. Oni isti koje su naši preci oslobađali. Pobijeno je stotine hiljada, u tim spomen kosturnica, stotine hiljada, milioni, pripadnika uglavnom srpskog naroda. Tako da, komotno, cela bivša Jugoslavija može da bude memorijal u pomen stradalim, našim precima. To je bilo surovo etničko čišćenje. Rezultat tog zločina su prigrabljene teritorije koje su nekada pripadale našim precima. Ima izreka – kad je vrana rodila sokola. I, zato ja tražim, da se u selu Vranić, na imanju onog ljotićevca, koji je ovde onako u miksu se zalaže i za bugarsku Ataku, u za LJotićev pokret koji je podržavao Hitlera, podržava i one neonaciste iz „Alternative za Nemačku“, da se i na imanju u selu Vranić, podigne memorijalni centar u spomen seljacima, koje su oni nazivali kulacima, jer je na njegovom privatnom imanju, imanju njegovog pretka, je lišeno imovine, pa i života, na stotine seljaka iz čačanskog kraja. Zato, nemoj da vas čudi ovaj pozdrav, ovo je pozdrav - Haj Hitler, i - za dom spremni, koalicije, i ja moram kameru da dobro to pokaže, to je ono što Srbi nikad nisu radili, ali to priliči ljotićevcima, koji su ovde pokušali da umiksaju sve svoje ideje, sve svoje neofašiste, neonaciste i da se tobože oni prikažu kao borci za slobodu. Mi smo dosta ginuli za druge, vreme je da živimo za sebe. Dosta smo bili, posebno mi seljaci, ludo hrabri, vreme je da budemo samo hrabri i mudri. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Goran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Jović. Da li neko želi reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Radoslav Jović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, sticajem istorijskih okolnosti srpski narod se kroz vekove često nalazio na udaru moćnih sila. Žrtve su ogromne, o tome je bilo reči podosta u ova dva dana, i neko od kolega je danas pomenuo cifru od 6000 memorijala, koje srpski narod neguje, da bi čuvao uspomenu na prevelike žrtve koje smo dali braneći slobodu, a nekad i sopstveni opstanak. Osim što je dobro što donosimo ovakav zakon i uređujemo tu materiju, smatram da istoričari, oni koji istražuju sva ta stratišta našeg naroda, trebaju da se više pozabave i brojevima, i činjenicama. Zašto? Veoma često smo svedoci licitiranja brojevima, na taj način ne doprinosimo čuvanju pijeteta prema žrtvama. Istorija mora dati jasne činjenice, jasne podatke oko kojih neće biti sporenja u budućnosti. Na taj način će i memorijali koje gradimo i koje čuvamo, dobiti na svom značaju i neće biti podložni kritikama i deobama među nama. Naravno, kao i juče i danas podvlačim, najbolje sećanje na one koji su stradali kroz vekove braneći našu otadžbinu, braneći slobodu, jesu živi ljudi, jesu potomci. Zato moramo sve učiniti da im se odužimo na najbolji način, da se stvori ambijent tamo gde živi srpski narod, da se rađaju deca, da se rađaju potomci, koji će u krajnjoj liniji, i čuvati živu uspomenu na sve žrtve i na sve stradalnike iz naše istorije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Joviću. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Jasmina Obradović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jasmina Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem. Cenjeni ministre, sa saradnikom, kolege poslanici, poštovani građani, 2013. godine na Petrovaradinskom groblju obnovljen je spomenik ruskim vojnicima iz Prvog svetskog rata. Spomenik u obliku ruskog pravoslavnog krsta bio je podignut davne 1929. godine, na mestu gde je sahranjeno 96 vojnika ruske vojske, koji su umrli od rana i bolesti u austrougarskom zarobljeničkom logoru kod Novog Sada. Srušen je 90-ih godina prošlog veka, a obnovljen u julu 2013. godine. Godine 2017. završeni su radovi na obnovi Spomenika Sloboda na Iriškom Vencu. Mogla bih ja još nabrajati diljem Srbije, ovo je konkretno vezano za Novi Sad, i ovo je samo primer dela onoga što sam navela, dokaz da su neki od mnogih primera kako SNS postupa sa ratnim memorijalima. Za nas su sve žrtve koje su date slobodu Srbije i zaslužuju naše ogromno poštovanje. Naše je da takve spomenike podižemo, obnavljamo i održavamo i čuvamo sećanje na njihove žrtve. Najbolji način da to sećanje na njih sačuvamo je da stvorimo uređenu, ekonomski moćnu, politički nezavisnu i na međunarodnom političkom planu uvaženu i cenjenu Republiku Srbiju. Zato je razvoj Republike Srbije u svakom svom pojavnom obliku najbolji spomenik koji podižemo i kojim vraćamo dug precima i bolju i uređeniju zemlju ostavljamo potomcima. Zato ću u danu za glasanje podržati ovaj a i ostale zakone koji se nalaze na dnevnom redu ove sednice. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, kolega Obradović. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Duško Tarbuk. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik, Duško Tarbuk. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre Đorđeviću sa saradnikom, uvaženi građani Srbije, oblast zaštite ratnih memorijala na teritoriji Republike Srbije i srpski ratni memorijali u inostranstvu u našem pravnom sistemu uređuju više propisa koji su doneti u vreme postojanja SFRJ, odnosno kada je nadležnost bila podeljena između nekadašnje savezne države Republike Srbije, iz tih razloga neophodno je da se donese nov zakon da bi se zastarela rešenja zamenila novim. Teritorija države je promenjena, institucije koje su postojale tada više ne postoje. Moramo se potruditi da od zaborava sačuvamo događaje iz istorije našeg naroda, da omogućimo da se mlade generacije upoznaju sa borbom svojim predaka za slobodu, sa njihovim stradanjem, junaštvom i odanošću svojoj otadžbini. Ovim zakonom se stvaraju uslovi za zaštitu našeg kulturnog nasleđa vezano za ratni period. Da više ne bi bilo situacija da nam niču različita obeležja bez jasnih utvrđenih kriterijuma, kome se podižu, koga treba da slave, čija sećanja treba da čuvaju i da postojeća obeležja ne bi bila zapuštena, ruinirana neophodno je doneti adekvatnu zakonsku regulativu. U danu za glasanje, molim svoje cenjene i poštovane kolege da podrže ovaj zakon, naravno ako budu imali snage i vremena i moj amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Blaža Knežević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik, Blaža Knežević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, Cerska bitka i cerski junaci su primer kako se voli i brani svoja otadžbina, a svojom hrabrošću ušli su u anale svetske istorije. Zato je važno da pre svega poštujemo i negujemo svoju istoriju, da nova pokoljenja uče i poštuju istoriju i tradiciju svojih predaka koji su dali svoje živote za Srbiju. Da uče o danima ponosa i slave kada su srpski oficiri komandovali – za mnom, da budu ponosni na srpske vojnike koji su svojom hrabrošću izvojevali prvu pobedu u Prvom svetskom ratu. U njihovu čast, započet je projekat Spomen kompleks Cer, čiji je pokrovitelj predsednik Republike Srbije, Aleksandar Vučić, a u projektu učestvuje Vlada Republike Srbije i sedam gradova i opština sa Mačvanskog okruga. Zašto sedam? Jedini koji nisu učestvovali u potpisivanju ugovora o osnivanju privrednog društva koje će voditi projekat izgradnje Spomen kompleksa Cer, je grad Šabac. Neko je ovde iz opozicije rekao da bi oko ovog zakona trebali svi da se složimo, ali, očigledno, poslušnici Vuka Jeremića i Dragana Đilasa, Dušan Petrović i Nebojša Zelenović u potpunosti slede njihovu antisrpsku politiku, pa umesto da pomognu i učestvuju u izgradnji spomen-kompleksa Cer, namenjen jednom od najznačajnijih događaja u srpskoj istoriji, koji se, inače, nalazi delom na teritoriji grada Šapca, oni se sasvim suprotno odlučuju, da se druže sa gradonačelnikom Peći, Gazmendom Muhadžerijem i predsednikom skupštine Islamom Husajem, pritom smeškajući se ispod zastave samoproklamovane i nepriznate države Kosovo. Dakle, s jedne strane imamo vojvodu Stepu Stepanović i srpske junake koji su dali živote za odbranu slobode svoje zemlje, a s druge strane, nove drugare iz Peći. Naravno, Dušan Petrović i Nebojša Zelenović i Nemanja Pajtić su se opredelili za ove druge nove drugare iz Peći. Od koga je, i ne čudi me. Na kraju, verovatno da su zajedno gledali i utakmicu Srbija – Švajcarska. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Kneževiću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Krsto Janjušević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Krsto Janjušević. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre, uvažene kolege, memorijalni korpus u kulturnom nasleđu ovim zakonom ima još jaču ulogu i, što je veoma važno, kulturno nasleđe posmatramo i kao resurs u oblasti kulture, u oblasti obrazovanja, u oblasti privrede, ekonomije i turizma i to je onaj deo gde je i malopre pomenuto da su, recimo, Spomenik zahvalnosti Francuskoj, Spomenik Pobednik, Spomenik Neznanom junaku postali i simboli i vizuelni identiteti Beograda, a to svakako ima veze i sa turizmom i sa ekonomijom. Bilo je prozivki da li ovi amandmani mogu da imaju veze i sa korupcijom i sa ekonomijom i sa bilo čim i mislim da ovde imam i te kako važan dokaz da imaju kada. Kada na portalu Geosrbija ukucate, tačnije pronađete mesto gde je spomenik i gde počivaju kosti srpskih stradalnika iz Drugog svetskog rata na Zlatiboru u opštini Čajetina, vi ćete videti taj spomenik i mesto gde počivaju njihove kosti na parceli broj 4624/1, a onda na Sajtu Republičkog geodetskog zavoda broj parcele 4624, pod broj parcele jedan, vrsta tereta – hipoteka. Dragi prijatelji, na Zlatiboru, mesto gde počivaju kosti srpskih stradalnika iz Drugog svetskog rata je pod hipoteku, zajedno sa hektarima okolne zemlje, a u svrhu kredita koji je podignut, po nalazu državnog revizora, za spornu nabavku gondole. Taj Milan Stamatović, kome je ovo pošlo za rukom, drži nam predavanje kako da sačuvamo Kosovo i Metohiju. On nas uči kako da budemo Srbi. Ti njegovi koalicioni partneri šteta što nisu ovde da vide kakve veze ovi amandmani imaju i sa korupcijom i sa mnogim drugim radnjama. Te ljudi kada pitate kako je zemlja gde počivaju srpskih stradalnika pod hipotekom, oni će vam odgovoriti koliko mrze Aleksandra Vučića. To je njihov odgovor. Oni čekaju šta će patrijarh srpski reći o Aleksandru Vučiću da bi formirali svoje mišljenje o patrijarhu srpskom. Zaista, zarad ličnih interesa nekim ljudima ništa nije sveto. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Janjuševiću. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik LJibuška Lakatoš. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik LJibuška Lakatoš. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnikom, uvažene kolega narodni poslanici, predloženi Zakon o ratnim memorijalima donosi se po hitnom postupku, što i jeste potreba, jer je od velikog značaja da se urede pitanja koja reguliše zakon radi efikasnijeg delovanja državne uprave u postupku zaštite održavanja, kao i finansiranja održavanja i uređenja memorijala, kao i vođenja evidencija o postojećim memorijalima. Zakonom se definišu nadležnosti kako jedinica lokalnih samouprava, vezanih za redovno održavanje ratnih memorijala na njihovoj teritoriji, tako i nadležnosti Republike Srbije u pogledu investicionog održavanja ratnih memorijala i na teritoriji naše države, tako i održavanje srpskih ratnih memorijala u inostranstvu. Propisi koji regulišu oblast ratnih memorijala doneti su pre 40 godina i zato donošenje ovog zakona jeste potreba, jer jasnije definiše nadležnosti, jačanje odgovornosti i efikasnosti jedinice lokalne samouprave i ostalih institucija i pojedinaca, kao i stvaranje neophodnih uslova za zaštitu kulturnog nasleđa vezanog za ratne periode. Kroz obrazovanje, koje je bitan segment svake društvene zajednice, u osnovnim, srednjim i visoko školskim ustanovama mora se obezbediti potreban nivo znanja o istorijskim činjenicama, vezanim za ratne periode naše države, negujući tradiciju koja, pored jezika, pisma, običaja i verovanja, kao nepokretna kulturna baština simbolizuje određenu naciju. Uređeni ratni memorijali kao važan segment kulturne baštine Srbije treba da postanu deo kvalitetne i atraktivne turističke ponude, što će svakako uticati na sveukupni razvoj Srbije. O zacrtanim programskim ciljevima Vlade Republike Srbije, poboljšanju životnog standarda građana Srbije govore i predloženi zakoni o pojednostavljenom radnom angažovanju na sezonskim poslovima u određenim delatnostima, gde će i poslodavac i sezonski radnik biti motivisani da budu prijavljeni, a time se suzbija i siva ekonomija sa kojom se naša država suočava. Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom podstiče se populaciona politika i poboljšava se materijalna situacija porodice sa decom, što je još jedan značajan pokazatelj o odgovornoj politici ove Vlade, na čelu sa Aleksandrom Vučićem prema svim građanima Srbije. zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik prim. dr Vlado Babić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vlado Babić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, u sastavu Memorijalnog kompleksa Bitke na Batini, kod Bezdana, nalazi se i Spomenik Crvenoj armiji, tzv. „Pobeda“, podignut na mestu najžešćih borbi, tzv. krvavoj kvoti 169. U sastav kompleksa nalazi se spomen-dom sa dve izložbene prostorije, sa stalnom muzejskom izložbom o Batinskoj bitci, kao i spomen park i zajednička grobnica sa posmrtnim ostacima 1297 boraca Crvene armije. Jedan deo memorijalnog kompleksa, tačnije spomen-muzej, izgrađen je 1981. godine i nalazi se na bačkoj obali Dunava, na srpskoj strani. Muzej je dugi niz godina bio ruiniran, jer je služio za stacioniranje vojnih jedinica tokom ratnih dejstava u Hrvatskoj. Sredstvima pokrajinske Vlade Vojvodine i grada Sombora muzej je obnovljen i sa novom muzejskom postavkom svečano je otvoren za javnost na 73. godišnjicu Batinske bitke, odnosno 11. novembra 2017. godine. Za adaptaciju spomen-muzeja na obali Duvana kod Bezdana pokrajinska Vlada je izdvojila 11,6 miliona dinara, dok je grad Sombor uložio 3,5 miliona dinara. Muzej je bio sav zarastao. Nije mu se moglo prići od rastinja i šume, a video mu se samo vrh. Radnici somborskih firmi uložili su nadljudske napore da se muzej dovede u sadašnje stanje, da je osposobljen za javnost. Nova postavka u renoviranom Muzeju Batinske bitke prikazuje tok Batinske bitke koja je vođena od 11. do 29. novembra 1944. godine, u sadejstvu Pedesetprve vojvođanske divizije i Trećeg ukrajinskog fronta Crvene armije. S obzirom da je i premijerka Ana Brnabić bila prisutna na ovom otvaranju, ona je istakla da Srbija ponosno čuva uspomenu na sve heroje koji su položili svoje živote za slobodu. Srbija i danas počiva na istim vrednostima, antifašizmu i slobodarstvu i naša se politika, shodno tome, ni do danas nije promenila. Čini se da Vlada Republike Srbije nastavlja sa teškim reformama koje imaju za cilj svakodnevna poboljšanja života svih naših građana. Posebno su nam važni mladi ljudi, jer bez ulaganja u mladost nema ni budućnosti, ali treba voditi računa i o starijim generacijama, koje će usmeriti ovu našu mladost da sačuva i održava ove naše ratne memorijale. Hvala lepo.
Zahvaljujem, kolega Babiću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Jančić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Radovan Jančić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, nema važnijeg pitanja za sve nas i zadatka koji moramo rešiti kako bismo stigli do najvažnijeg cilja kojim ćemo obezbediti visoko razvijeno i moderno društvo, razvijene i snažne lokalne samouprave, veći standard i bolji život za sve naše građane. Ka tom cilju na koji nas je poveo 2012. godine predsednik Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, ostvareni su brojni rezultati koje sve relevantne međunarodne institucije ocenjuju najvišom ocenom, a koje danas osporavaju samo oni koji su te 2012. godini bili u poziciji da ih sami naprave. NJihov je interes išao u suprotnom smeru od opštih interesa Srbije, da ona postane zemlja u kojoj se može pristojno živeti, sa pravom na jednake šanse za sve da napreduju i stvore bolju budućnost za svoju decu. Danas kada je podignuto lično dostojanstvo naših građana, u prilici smo da raspravljamo o ovom Zakonu o ratnim memorijalima, kojim nedvosmisleno kažemo da uređenjem, zaštitom i održavanjem ratnih memorijala negujemo tradicije za budućnost naših pokoljenja, jer pored jezika, pisma, istorije, običaja i verovanja, nepokretna kulturna baština je od posebne vrednosti svake nacije. Naše kulturno nasleđe vezano za ratne periode, a samim tim i dostojanstveno sećanje na poginule u mnogim ratnim dešavanjima koja su se dešavala na prostorima naše zemlje, moramo štititi istorijskim činjenicama i čuvati ih od zaborava. Osnažene lokalne samouprave kakve su danas, uz ljude koji ih vode, rukovodeći se politikom SNS, poštujući stvarne činjenice o stradanjima srpskog naroda i ostalih građana, u potpunosti će realizovati odredbe ovog zakona. Realizacijom ovoga zakona sačuvaćemo našu kulturnu baštinu iz ratnih perioda, ali što je, isto tako, važno, poboljšaćemo našu turističku ponudu, što će svakako doprineti razvoju naše zemlje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik dr Desanka Repac. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Desanka Repac. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovani poslanici, lokalne samouprave u Vojvodini prepune su spomen-obeležja kada je reč o srpskim, o nacionalnim zajednicama i o pripadnicima stranih armija. Direktno i preko institucija pokrajinska Vlada jednako čuva svaki od tih segmenata. Vojvodina je deo Srbije koja je naseljena dobrovoljcima Prvog svetskog rata, onima koji su preživeli. Imamo moralnu i emotivnu obavezu da kažem kratko mnogo o njima, jer sam direktan potomak jednog od njih. Dobrovoljcima je istorija srpskog naroda dodelila jednu od najčasnijih uloga. Dobrovoljački pokret Prvog svetskog rata Srba je jedinstvena i specifična pojava u svetu. Jedina istinita misao svakog dobrovoljca bila je srpska otadžbina. Svojevoljno da odluči za sebe, svoj život i vrlo često svoju porodicu žrtvuje za svoju rodnu grudu i srpstvo, i njihovi potomci, ne smemo da zaboravimo slavne pretke koji su svojom krvlju stvorili naš zavičaj. Onaj ko to zaboravi, izgubio je srpsku istoriju, izgubio je sebe. Dobrovoljci su iz Amerike, Rusije, Novog Zelanda, Australije, stigli na Solun da se bore za zemlju Srbiju i slavnu otadžbinu. Smatra se da ih je bilo oko 40 hiljada. To je pretpostavka, tačan broj se ne zna. Mnogi su ostali na Zejtinliku, srpskom vojnom groblju u Solunu. To je mesto hodočašća. Srpska vojska je izgubila svakog trećeg vojnika. Čempresi koji su zasađeni oko grobnih mesta srpskih vojnika pokloni su manastira Hilandar, velika simbolika, kao straža palim srpskim junacima. Ove godine se navršava 100 godina od proboja Solunskog fronta. Na teritoriji Srbije imamo samo pojedinačna obeležja stradalih na Solunskom frontu. Ratni memorijal Solunskog fronta je Srpsko vojničko groblje u Solunu. Na proboju Solunskog fronta bilo je jako puno bolesnih, jako puno ranjenih. Srpski vojni sanitet nije mogao da se oporavi od Balkanskih ratova i nije mogao da pruži pomoć svim bolesnim i ranjenim. Tako da je na poziv Nikole Pašića ušlo oko 200 stranih lekara, 500 školovanih bolničarki, ušle su bolničarke Bolnice škotskih žena i jedna doktorka Elizabet Ros, koja je došla iz Londona, da dobrovoljno leči bolesnike od pegavog tifusa u Kragujevcu i tamo je i umrla. Još bih htela da pohvalim bolničarku od 60 godina, koja je došla iz Švajcarske, tzv. Klaru Katarinu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Bogatinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, Spomen-park na Hisaru, koji čini Statuta pobede i 17 kamenova sa imenima najistaknutijih boraca leskovačkog kraja u Drugom svetskom ratu, grad Leskovac je ove godine detaljno uredio u memorijalni kompleks koji je godinama bio zapušten i izložen propadanju. To je sada mesto koje će ponovo posećivati mladi, jer je ranije bilo namenjeno za kolektivne posete dece predškolskog i školskog uzrasta. U toku juna meseca 2018. godine, posle više od 40 godina, na ovom prostoru organizovana je dečija manifestacija pod nazivom „Spomen-park 2018.“ na kojoj su učestvovala sva deca predškolskog i školskog uzrasta. Narodni muzej u Leskovcu osnovan je 1948. godine i bio je smešten u kući Bore Dimitrijevića Piksle, koji je izgrađen u drugoj polovini 19. veka u tzv. balkanskom stilu. Godine 1974. godine izgrađen je novi objekat u koji su preseljene zbirke muzeja. Muzej je kompleksnog tipa jer prikuplja, proučava i prezentuje istorijsko-umetničke predmete iz arheologije, istorije, etnologije, istorije umetnosti, od praistorije Leskovca i okoline do danas. Krunu višedecenijskog rada muzeja predstavlja stalna postavka „Vremeplov leskovačkog kraja“ otvorena 9. maja 2015. godine. To je prva faza rekonstrukcije stalne postavke iz 1974. godine i prikazuje život stanovnika Leskovačkog kraja od neolita do kasnog turskog doba. U dva arhitektonska dela, predstavljeno je osam hiljada godine istorije. U prvom delu u vitrini oblika piramide simbolično je prikazano arheološko blago Hisara, brda iznad Leskovca, koje predstavlja najbogatije nalazište brnjičke kulturne grupe iz 14. veka pre naše ere. Iz perioda rimske dominacije, predstavljen je zlatni nakit sa lokaliteta Mala Kopašnica. Srednjevekovna istorija oslikava Dubočicu i vreme Nemanjića, vreme despotovine i razvoj grada u vreme Turaka. Prostorom koji svedoči o srednjem veku dominira figura srpskog viteza Nikole Skobaljića u prirodnoj veličini i pod punom ratničkom opremom. Posebno mesto dobio je i leskovački Panađur, najveći i najpoznatiji vašar na Balkanu, na koji su dolazili dubrovački trgovci i trgovci iz čitavog regiona. U drugom arhitektonskom delu postavke, predstavljen je arheološki lokalitet Caričin grad, mesto rođenja cara Justinijana Prvog. Deo postavke u Caričinom gradu koji se nalazi na preliminarnoj UNESKO listi svetske kulturne baštine, čini materijal prikupljen u stogodišnjim istraživanjima. U okviru etnologije, postavka prati period od turskog doba do danas, razvoj zanatstva, trgovinu, privredu i običaje leskovačkog kraja. Deo postavke koji se odnosi na Prvi svetski rat sadrži dokumente, fotografije, oružje i vojnu opremu vojnika iz ovog područja. Radnički pokret između dva svetska rata prikazuje razvitak, organizaciju i delatnost radničkog pokreta u leskovačkom kraju od 1918. do 1941. godine. Leskovački proletarijat je u ovom periodu organizovao velike štrajkove u cilju poboljšanja ekonomskog položaja i sticanja političkih prava, ali, takođe, to je period zlatnog doba Leskovca, sveukupni procvat i napredak grada u kome je dobio sa pravom sinonim leskovačkog malog Mančestera. O tom periodu ću govoriti u sledećem amandmanu. Hvala.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olivera Ognjanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Olivera Ognjanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Prihodi od turizma u Srbiji su prošle godine dostigli rekordnu sumu od skoro milijardu evra, dok se za 2018. godinu predviđa povećanje od 17%, što bi bilo oko 3% BDP. Srbija nema izlaz na more, ali se ulaže na isticanje njenog geografskog položaja u srcu Balkana, na krstarenje rekama, istorijske spomenike i niske cene, čime će se privući više stranih turista. Uvođenje besplatnih vaučera pre nekoliko godina, kojih je prošle godine izdato oko 60.000, samo je otvorilo prolaz za razvoj domaćeg turizma i pokazalo niz neiskorišćenih potencijala i mogućnosti za zaradom. Retke su porodice gde nema onih koji su učestvovali ili su stradali u nekom od ratova, a Srbija je predugo ćutala i slušala od drugih o samoj sebi. Razvojem memorijalnog turizma otvorili smo mogućnost da građani, porodice pokažu svetu svoja sećanja, uspomene na prošle generacije, na naše heroje i heroine, da isprave pogrešnu sliku o Srbiji koju su zlonamerni ekstremisti predstavili svetu, pokušavajući da sakriju i iskrive istinu. Našli smo način da sami ispričamo svoje priče. Zato je realizacija Zakona o ratnim memorijalima jako bitna. Sa ekonomske tačke gledišta, dolazimo do zaključka da će se uključivanjem memorijala u turističke ponude podstaći razvoj svih grana turizma. Znači, obnavljanjem spomenka i ulaganjem u ostatke i zaostavštine prošlosti, otvaraju se različite mogućnosti za zapošljavanje građana, razvoj infrastrukture i poboljšanje životnog standarda. Veliki kulturni potencijali Srbije mogu doprineti ekonomskom razvoju, očuvanju prihoda, jačanju deviznih rezervi i otvaranju novih radnih mesta. Očuvanjem i revitalizacijom zaboravljenih mesta stradanja, otvara se mogućnost razvoja različitih grana turizma i jačanja privatnog sektora, koji dobija priliku da na inovativan i kreativan način, prenoseći veštine, tradiciju, običaje i znanje, učestvuje u privrednom razvoju zemlje i ujedno obezbedi sebi stalni priliv novca i finansijsku stabilnost. Amandman koji sam podnela upravo ukazuje da se realizacijom ovog zakona obezbeđuje sveukupni razvoj Srbije. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Veljković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Ivana Stoiljković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Studenka Kovačević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, da mir nema cenu uverili su se oni kojima je stradao neko blizak, uverili smo se svi. Ipak, u situacijama kada je naša Srbija morala da se brani, stradali su heroji koje moramo pamtiti. Među tim herojima je i Tibor Cerna, koji je poginuo na Košarama 1999. godine, jedan od 108 vojnika koji su dali život za srpske Košare, braneći slobodu i nezavisnost Srbije. NJemu je nakon 18 godina podignut spomenik. Spomenik je otkrio Aleksandar Vučić zajedno sa majkom Tibora Cerne. Tibor je poginuo u svojoj 21 godini života, a njegov nedoživljeni život, naš je dug. Nas toliko mnogo dugujemo beskrajno mnogo tako malom broju heroja. NJih 108 je položilo svoje živote i sprečili su kopnenu invaziju našu zemlju. Tiborove poslednje reči bile su – za ovu zemlju vredi umreti. Danas je ovo zemlja za koju vredi živeti i nastavićemo da je ekonomski razvijamo. Nećemo dozvoliti da se borba sa daleko nadmoćnijim neprijateljem ponovi, da stradaju dvadesetogodišnjaci, da nijedna majka više ne oseti takav gubitak. Zato su mir i stabilnost toliko važni. Reći ću još da je napad OVK, NATO i albanske vojske na karauli Košare trajao 67 dana, a bitka za Košare zvanično je završena 14. juna 1999. godine, kada se Vojska Jugoslavije na osnovu Kumanovskog sporazuma sa snagama KFOR-a povukla sa Košara. Žrtve koje su podneli naši heroji treba uvek da podsećaju da treba učiniti sve da do novih ratova ne dođe. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Jolović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jovica Jevtić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Lukić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Mladen Lukić.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, vojni memorijal u smislu ovog zakona jeste vojno groblje, pojedinačan grob, nadgrobni spomenik, spomenik, javno spomen obeležje, mesto stradanja, znamenito mesto i drugi pijetetni simbol od značaja za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Republike Srbije. Pošto su vojni memorijali mesta od posebnog značaja za poštovanje tradicije i istorije, potrebno je da svaka turistička organizacija na teritoriji svoje opštine uvrsti u obavezan deo programa ekskurzije posetu vojnim memorijalima koji se nalaze u toj opštini, kako bi posetioci mogli da se na najbolji način upoznaju sa našom istorijom i oslobodilačkom tradicijom. Na teritoriji opštine Bajina Bašta 12.08.2016. godine otkrivena je spomen ploča Darji Aleksandrovnoj Korobkinoj, ruskoj bolničarki koja je lečila srpske vojnike tokom Cerske bitke. Darja Aleksandrovna bila je bolničarka Drinske divizije drugog poziva i prilikom teških borbi kod Kurovića kolibe, do tad neviđenom odvažnošću previjala je ranjene srpske vojnike. Zabeleženo je da je samo u jednom danu previla više od stotinu ranjenih. Junački je poginula 2. oktobra 1914. godine na Gučevu. Spomen ploču na zgradi osnovne škole u Bačevcima otkrili su tadašnji ministar Aleksandar Vulin i ambasador Rusije u Srbiji Aleksandar Čepurin. Na ovaj način, Bajina Bašta i Srbija su pokazali da ne zaboravljaju svoje viševekovne prijateljske veze sa bratskim ruskim narodom i da poštuju sve hrabre ljude koji su dali svoj život za slobodu Srbije. Hvala.
Zahvaljujem Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Mitrović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Mitrović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre sa saradnicima, ja sam podneo amandman na član 2. Predloga zakona o ratnim memorijalima. Oblast zaštite ratnih memorijala, odnosno oblast zaštite ratnih memorijala na teritoriji Republike Srbije i srpskih ratnih memorijala u inostranstvu u pravnom sistemu Republike Srbije uređuje više propisa. Propisi koji regulišu ovu materiju doneti su u periodu postojanja SFRJ i SRJ, kada je nadležnost u ovoj oblasti bila podeljena između nekadašnje savezne države, u čijoj nadležnosti su bili ratni memorijali, odnosno grobovi boraca u inostranstvu i grobovi pripadnika savezničkih i drugih armija na teritoriji Jugoslavije i Republike Srbije u čijoj nadležnosti su bili groblja boraca u zemlji. U formulisanju odredaba Predloga zakona polaznu osnovu predstavljali su navedeni važeći propisi. Međutim, važeći propisi u pozitivnom pravnom poretku Republike Srbije ne regulišu oblast na celovit način, pa su u tekstu ovog zakona ugrađena i pojedina rešenja iz potpisanih i ratifikovanih međunarodnih sporazuma sa Slovačkom Republikom, Češkom Republikom i Ruskom Federacijom i utvrđenih osnova za vođenje pregovora i zaključivanje sporazuma gde su pregovori još uvek u toku. Pored toga, u izradi teksta korišćena je i komparativna pravna analiza propisa u ovoj oblasti u regionu. Ono što hoću da kažem, da je u selu Reljan, u opštini Preševo, podignut spomenik stradalim vojnicima Vojske Jugoslavije u NATO agresiji, da junake koji su branili našu otadžbinu ne zaboravimo. Pozivam kolege narodne poslanike da u danu za glasanje podrže Predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Tomić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Petković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vladimir Petković.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, oblast memorijala je do sada bila nedovoljno i neadekvatno zaštićena. Kao što sam već napomenuo, prethodna zakonska rešenja su starija više i od 40 godina. Od tada su se desile mnoge kako političke, ekonomske i društvene promene, sve je to dovelo da u oblasti imamo necelovita zakonska rešenja koja nisu u skladu sa ostalim propisima, iz čega su proistekle mnogostruke poteškoće, problem nejasno definisanih nadležnosti, otežan rad institucija i neadekvatna zaštita i mogućnost kontrole na utrošenim sredstvima. Međutim, bitno je istaći da Predlog zakona prati društvene tokove, uključujući i trend dela digitalizacije. O tome svedoči i značajna novina koja se uvodi, a to je jedinstvena evidencija. Predviđeno je da se jedinstvena evidencija vodi o srpskim ratnim memorijalima koji se nalaze na teritoriji Republike Srbije, ali i u inostranstvu, ali i o broju poginulih lica, počevši čak od Prvog balkanskog rata, što je jedna od najznačajnijih novina. Do sada nije bilo pravnog osnova za vođenje ovakvog tipa evidencije. Prema Predlogu zakona evidenciju o poginulim licima vodi Ministarstvo, a cilj je da se koristi u statističke i naučno-istraživačke svrhe. Poseban cilj je da se objedine podaci iz prethodnih evidencija koje su vodile nadležni državni organi, kao i druga pravna lica u skladu sa Zakonom o zaštiti ličnosti. Predviđena je i mogućnost međunarodne saradnje sa nadležnim organima iz drugih zemalja u međunarodnim organizacijama. Saradnja se ostvaruje u skladu sa zakonom i međunarodnim sporazumima. Ovo je jedna od najznačajnijih novina koje su predviđene Predlogom zakona o ratnim memorijalima. Vođenjem jedinstvene evidencije koja prati razvoj informaciono-tehnoloških sredstava, telekomunikaciju i digitalizaciju posvećujemo dužnu i neophodnu pažnju prema ratnim memorijalima i licima koja su položila život za slobodu naše zemlje i skrećemo pažnju budućim generacijama na stradanje naših predaka. Ovom prilikom bih pozvao sve narodne poslanike da u danu za glasanje podrže ovaj predlog zakona i da izglasamo zakon. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Stanija Kompirović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Stanija Kompirović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, Zakonom o ratnim memorijalima će se regulisati materija koja se odnosi na održavanje i uređenje ratnih memorijala, znači uređenje vojnih grobalja, pojedinačni grob, nadgrobni spomenik, spomen-kapela, spomen-crkva, spomen-ploča i mesto stradanja, mesto od značaja za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije. Ovim pokazujemo svoje poštovanje prema žrtvama rata i palim borcima, prema svojoj prošlosti i prema svima onima koji su nevini izgubili život u oružanim sukobima. Srbija želi da svojim hrabrim precima oda zaslužne počasti i uvek nastoji da spomen-obeležja u njihovu čast budu dostojanstvena, jer tako čuvamo sećanja na njih, a to je i garant za bolju budućnost. Tako čuvamo našu tradiciju i pamtimo herojstvo našeg naroda. Pamtimo i osuđujemo nasilje u martu 2004. godine na Kosovu i Metohiji, na dramatični način je oživeo i problem očuvanja, obnove i zaštite kulturnih spomenika. Kosovo je sedište umetničkog nasleđa koje svedoči o prisustvu i životu različitih civilizacija na toj teritoriji, koje je raskršće kultura i duhovnog stvaralaštva Istoka i Zapada. Na Kosovu i Metohiji registrovano je preko 300 zakonom zaštićenih spomenika kulture, a preko 120 čine srpski spomenici kulture verskog karaktera. Mnogi srednjevekovni pravoslavni spomenici su srušeni, oštećeni i ugroženi. Uništavanjem verskog i kulturnog nasleđa jedan je od načina ispoljavanja neprijateljstva i metoda za brisanje svedočanstva istorijskog prisustva srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Na takvo stanje uticala je činjenica da međunarodne snage UNMIK-a i KFOR-a nisu imale i vidu činjenice da je zaštita kulturne baštine bitan činilac zaštite i stabilizacije prilika na Kosovu i Metohiji i da je to bitan preduslov za stabilizaciju stanja i normalizaciju odnosa nacionalnih zajednica na prostorima Kosova i Metohije. Osim kulturnih dobara, razorena su i sva srpska groblja u južnim sredinama, pa tako da je teško otići i naći grob svojih predaka. Na tome i na zaštiti svega toga što se nalazi na Kosovu i Metohiji radi naš predsednik. Ulažemo i obnavljamo razrušeno sa ciljem da stvorimo jaku, ekonomsku, stabilnu i nezavisnu državu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olivera Pešić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Olivera Pešić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman kojim predlažem da se u članu 2. Predloga zakona doda stav 2. kojim se dodatno definišu uvodne odredbe i član 2. ovog zakona. Ono što je najvažnije jeste da ovaj zakon stvara potrebne uslove za zaštitu kulturnog nasleđa Republike Srbije. Veoma je važno da se razgraniče nadležnosti u finansiranju redovnog održavanja i investicionog održavanja između nadležnog ministarstva i jedinice lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalaze ratni memorijali, i to je ono što se upravo definiše ovim predlogom zakona, jer se jasno preciziraju dužnosti jedinice lokalne samouprave vezano za redovno održavanje, sa jedne strane, odnosno, sa druge strane, jasno se definišu nadležnosti Republike Srbije kada je u pitanju investiciono održavanje. Takođe, Predlogom zakona se definiše i prevazilaženje problema onda kada jedinice lokalne samouprave nisu u mogućnosti da obezbede finansijska sredstva vezano za redovno održavanje ratnih memorijala koji su od značaja za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije. Predlogom zakona se uređuje i pitanje održavanja i nadležnosti u oblasti zaštite ratnih memorijala u inostranstvu, a zakonom se definiše i obaveza vođenja evidencija o ratnim memorijalima u zemlji i inostranstvu. Određuje se i nadležni organ za vođenje evidencije, kao i centralna evidencija koju vodi ministarstvo nadležno za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Pešić. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Mijatović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jelena Mijatović. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zadatak savremene demokratske države jeste očuvanje kulturološkog identiteta kroz stalnu i stručnu brigu o baštini. Bogatstvo kulturne baštine svedoči o etničkoj, jezičkoj, kulturološkoj, verskoj i drugim različitostima jedne zemlje. Mislim da je zaista pravi trenutak da se donese novi Zakon o ratnim memorijalima koji su od izuzetnog značaja za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije. Amandmanom koji sam podnela na Predlog zakona, a gde se u članu 2. dodaje stav 2, želim da ukažem na važnost donošenja ovog zakona za našu decu i za sve buduća pokolenja. Da bismo stvorili bolju budućnost neophodno je da upoznamo prošlost. Ako pogledamo sadašnjost u kojoj živimo, možemo zaključiti da generacije rođene sredinom prošlog veka, pa i one kasnije nisu naučile neke važne lekcije. Ne smemo da dozvolimo da naša deca ne znaju koliko memorijala postoji u njihovoj zemlji, da ne znaju kome su posvećeni, šta predstavljaju i čemu nas uče. Na osnovu parcijalnih podataka prikupljenih u prethodnom periodu na teritoriji Republike Srbije postoji oko 6.000 ratnih memorijala, a nije na odmet ponoviti da je u inostranstvu na primer od 2003. godine evidentirano 625 srpskih ratnih memorijala, i to u sledećim državama: Albaniji, Alžiru, Australiji, Austriji, Belgiji, Belorusiji, BiH, Bugarskoj, Velikoj Britaniji, Grčkoj, Danskoj, Egiptu, Zimbabveu, Izraelu, Italiji, Južnoafričkoj Republici, Kanadi, Libiji, Makedoniji, Mađarskoj, Malti, Maroku, Nemačkoj, Holandiji, Novom Zelandu, Norveškoj, Poljskoj, Rumuniji, Rusiji, Slovačkoj, Sloveniji, Tunisu, Turskoj, Francuskoj, Hrvatskoj, Crnoj Gori, Češkoj Republici, Švajcarskoj, Švedskoj i Španiji. Bitno je, takođe, reći da svi državni organi, privredni subjekti i fizička lica, odnosno celokupna javnost može inicirati obnovu, sanaciju, rekonstrukciju postojećih ratnih memorijala, kao i izgradnju, postavljenje ili uklanjanje ratnih memorijala, a mogu i aktivno učestvovati u realizaciji. Dame i gospodo narodni poslanici, dužnost i obaveze svih nas je da našoj deci približimo našu istoriju, da ne zaborave ko su bili heroji, ko su bile heroine srpske prošlosti. Mi ovim zakonom pravimo sponu između najboljih koje smo imali i onih koji tek dolaze. Kisindžer je rekao – istorija, to je pamćenje država, pamćenje nacija i putokaz države. Ratni memorijali jesu naše pamćenje, da se nikada ne zaboravi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milija Miletić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Uvaženi ministre, kolege poslanici, građani Srbije podneo sam još jedan amandman vezano za ovaj predlog zakona sa namerom da stavim akcenat na nerazvijena područja, na nedovoljno razvijena područja, brdsko-planinska područja iz kojih dolazi veliki broj ljudi koji su dali svoje živote za našu zemlju i mi ovim zakonom dajemo veliku šansu da tim ljudima vratimo počast. Gospodine ministre, ja vam se zahvaljujem jer ste u prethodnom periodu bili i čovek koji je bio u Vojsci u specijalnim jedinicama, bili ste učesnik rata, bili ste ministar odbrane, a sada kao ministar rada i socijalne politike stvarno imate razumevanja i ovaj zakon za sve nas je vrlo bitan. Još nešto što je za nas vrlo bitno, vi pored sebe imate ljude koji su stvarno ljudi od integriteta. Jedan od njih jeste i vaš savetnik u ministarstvu, gospodin Saša Dujović koji je isto bio učesnik rata, čovek koji se borio za našu zemlju. Baš zbog toga ovaj zakon koji ste predložili služi da poštujemo naše ljude koji su poginuli. Današnjeg dana ću govoriti o nekim našim spomenicima ljudima koji su poginuli u Nišu, iz niškog kraja. Recimo Spomenik na Čegru gde je naš vojvoda Stepa Stepanović, Stevan Stevanović je zajedno sa svojim ljudima, vojvodama hteo da oslobodi Niš. Godine 1809. oni su 31. maja se organizovali, ali zbog nesloge nisu uspeli da to urade i zato su se Turci organizovali, zbog toga je naš gospodin Stevan Sinđelić video da ne može da se spase i pucao je u barutanu. Nije hteo da bude u rukama neprijatelja, već je dao svoj život i bio je naša legenda. Spomenik na Bubnju, isto znamenitost gde je za vreme Drugog svetskog rata preko 10.000 logoraša streljano. Spomenik oslobodiocima Niša u centru Niša. To je sve ono što moramo pamtiti, što moramo čuvati i uvek to negovati. Ujedno, mi smo setom zakona dali mogućnost i rađanju, stimulaciju rađanja kroz pomoć našim porodicama, ženama koje će rađati i stvarati naše porodice. Tu sam stavio amandman sa željom da se da veliki akcenat ženama koje žive na selu, porodicama koje žive na selu, da se tim ljudima obezbedi od 20 do 50% više sredstava zato što žive u našim selima i zato što će čuvati naša sela. Još jednom se zahvaljujem svima vama i pozivam kolege poslanike da glasaju za moje amandmane, da glasaju za sve ono što vredi, a mi moramo poštovati naše ljude koji su dali svoje živote za našu zemlju Srbiju.
Zahvaljujem kolega Miletiću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Goran Pekarski. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Orlić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dalibor Radičević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Dragana Kostić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragana Kostić.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, 11 nedelja neprekidnog bombardovanja NATO agresije 1999. godine odnelo je hiljade života, a među njima i nedužne dece. O materijalnoj šteti ne vredi govoriti, ali moram da naglasim da su ciljano bombardovani spomenici kulture. Sokobanja nije bombardovana, ali je i ona podnela svoje žrtve. Pre same agresije zbog terorističkih akcija neki su po službenoj dužnosti morali da budu prisutni na Kosovu. Tako je i moj sugrađanin Bora Stevanović bio na Kosovu kao pripadnik MUP i položio je svoj život baš tamo 1998. godine. Iza sebe je ostavio dvogodišnje dete. U parku ispred policijske uprave u Sokobanji postavljen je spomenik Bori na kome su ispisani stihovi Milana Rakića. Godine 2014. dodeljena mu je posthumno zlatna plaketa za hrabrost. U znak sećanja na svog druga zaposleni u policijskoj stanici u Sokobanji ustanovili su memorijalni turnir u malom fudbalu. Neka ovo bude dobar primer svim građanima Srbije da ne smemo zaboraviti ni jednu žrtvu za slobodu u kojoj mi danas uživamo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Matić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Dušica Stojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Tijana Davidovac. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Krlić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Sandra Božić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Boban Birmančević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, jako skupo smo platili slobodu i krajnje je vreme i došlo je pravo vreme da konačno živimo u miru i da pravimo pobede, da pobeđujemo uz Aleksandra Vučića i Vladu koja i kroz ovaj zakon i kroz sve zakone koje smo donosili, a i koje ćemo donositi u budućnosti, stvara uslove da očekujemo samo mir i očekujemo pobede samo u miru. Naravno da ne možemo i nikada nećemo zaboraviti kako i kojom cenom je plaćeno, a plaćeno je životima. Zaboraviti nećemo. Oprostiti možda i možemo, oprostili smo Nemcima Prvi i Drugi svetski rat. Oprostili smo Turcima, mnogo smo im oprostili, ali nećemo zaboraviti i ne možemo zaboraviti da će 14. septembra ove godine biti punih 100 godina od početka proboja Solunskog fronta. Komandant srpske vojske bio je vojvoda Živojin Mišić, Petar Bojović i Stepa Stepanović komandovali su sa Prvom i Drugom armijom srpske vojske i upravo tih 140.000 vojnika koji su krenuli u proboj Solunskog fronta i koji su se kretali brže od francuske konjice su zaslužili da na današnji dan i u ovoj državi konačno bude izgrađen spomen-kompleks koji zaslužuje ta vojska, kako zaslužuju i naši preci i te vojne žrtve. Pominjao sam već u prvom amandmanu da je 16.11.2017. godine potpisan ugovor i overen kod notara, Vlada Republike Srbije zajedno sa gradom Loznicom, opštinom Bogatić, LJubovija, Mali Zvornik, Krupanj, Vladimirci, Koceljeva osnovali su Spomen-kompleks „Cer“ d.o.o. Šabac i taj Spomen kompleks biće 6.001 ili ako imamo 6.000 kompleksa možda neće biti najveći, ali svakako će biti jedan od najvećih i najznačajnijih spomen-kompleksa kojima ćemo pokazati našim precima, ali i našim naslednicima kako i na koji način se sećamo onih koji su nas oslobodili da živimo i omogućili da živimo u slobodi. Ono što je bitno, ja sam to kroz amandman i podneo, je upravo prilika da se regionalno povezuje i regionalno unapredi Srbija, a to su i ovi memorijalni kompleksi. Upravo ovaj memorijalni kompleks koji će na Ceru, nadam se pre obeležavanja stogodišnjice, a to je 11. novembar ove godine, konačno biti postavljen i kamen temeljac i moram da ponovo napomenem da građani Šapca, a i građani Srbije znaju da postoji neko ko na današnji dan ne želi da učestvuje u izgradnji spomen-kompleksa koji se nalazi na teritoriji grada Šapca, a to su upravo ostaci žutog preduzeća, Dušan Petrović i njegovi sateliti. Neverovatno, ali istinito, nisu potpisali osnivački akt o osnivanju javnog preduzeća koje se nalazi na području grada Šapca. U ime građana Šapca se izvinjavam svojim precima i prvo što budemo uradili kada u Šapcu konačno dođe neko kome građani veruju i ko misli o budućnosti građana Šapca i Srbije na vlast prvo što ćemo uraditi – ući ćemo u partnerstvo i u javno preduzeće koje se pre svega baštini i koje će biti na području planine Cer i koje će pokazati koliko želimo da se odužimo našim precima. Spomen kompleks Cer će naravno pomoći razvoju tog kraja i ujediniti region u kome će pre svega Cer, Pocerina, Jadar, Podrinje, Mačva, Tamnava, Posavina upravo imati prilike da razviju turistički kompleks i da upravo iz turizma, uz poljoprivredu i voćarstvo, koje su prepoznatljive u tom kraju, postanu poznati i po turizmu. Ono što je bitno, ova Vlada, ovaj predsednik države misli o budućnosti, ali misli o prošlosti i upravo na njegovu inicijativu je izgradnja ovog memorijalnog kompleksa. Živi bili, pa videli, vrlo brzo imaćemo kompleks gde će spomenik visine 55 do 60 metara, u obliku krsta, sa dva panoramska lifta, sa pratećim objektima, ukrašavati planinu Cer i biti svetionik za sve u Srbiji, ali, naravno, i one van Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Zahvaljujem se gospodine Milićeviću. Dame i gospodo narodni poslanici, jutros, ako ste primetili, skoro svi predstavnici opozicije, neću da kažem svi, ali skoro svi predstavnici tzv. građanske, demokratske, proevropske opozicije očigledno po diktatu, i to po diktatu novog gazde Dragana Đilasa, postavili su skoro identično pitanje, a to je šta radi Aleksandar Vučić kao predsednik Republike vezano za Kosovo i Metohiju. Optuživani smo direktno i indirektno za izdaju Kosova i Metohije, da vodimo nepatriotsku politiku, da nameravamo da pogazimo Ustav Srbije, da vodimo nekakve tajne pregovore, da smo spremni da prihvatimo nezavisnost KiM, da prihvatimo stolicu KiM u organizaciji UN, itd. Očigledno je reč da je o diktatu, jer nemoguće da skoro istovetno pitanje postave i predstavnici Dveri i Demokratske stranke i stranke Vuka Jeremića i Dosta je bilo i ovih poslaničkih klubova koji su nastali iz Pokreta Dosta je bilo. Dakle, svi su imali identično pitanje, a to pitanje je u stvari predstavljalo napad na Aleksandra Vučića, na Vladu Srbije, na SNS,da smo izdajnici i da nameravamo nešto loše da uradimo kada je u pitanju KiM. Zašto ovo govorim? Kod nas Srba, nažalost, ima jedna osobina da mi pokušavamo da budemo senilni i da se dodvoravamo onima koji nas inače ne vole ili nas ne vole baš previše i koji nam ne misle baš mnogo toga dobrog. Nadam se da ovu moju diskusiju niko neće pogrešno da razume. Pokušaću da objasnim kolika je količina licemerja danas bila prisutna u Narodnoj skupštini, jutros, kada su postavljana ova pitanja o KiM, kada su se mnogi junačili pričajući o KiM, sa nečim što ću vam sada pročitati, a to je otprilike taj politički milje,to je ta demokratska, proevropska, građanska Srbija koja SNS optužuje za izdaju KiM. Dakle, nadam se da me niko neće pogrešno razumeti. Govorim o čoveku koji je do juče bio samo glumac. Bio je glumac i ostao je glumac, ali kada neko izađe iz sveta glume i otvoreno podrži jednu političku opciju, onda ja njega ne posmatram više samo kao glumca, nego ga posmatram kao političara. I kada neko iz sveta umetnosti zakorači u svet politike, onda mora da bude spreman da trpi određene političke kritike. Zašto sve ovo govorim? Nikola Đuričko je 25. juna 2018. godine, dakle, to je juče bilo, dao intervju za hrvatski „Jutarnji list“ novinaru koji se zove Vid Bajić. Zašto ovo govorim? Zato što su nas upravo takvi jutros optuživali da smo izdajnici, da maltene mrzimo sopstveni narod i da ćemo učiniti sve po diktatu iz Brisela, da ćemo prodati KiM, evo, ministar je bio živi svedok tih pitanja. Kaže gospodin Đuričko sledeće – „Volim Zagreb, tu imam puno prijatelja, poznanika i često se zateknem ovdje, kako privatno, tako i poslovno. Na Danima satire sam prvi put, iako je moje kazalište već dolazilo. Po Zagrebu se uvijek sjajno promuvati, evo, bili smo na „Animal festu“, odlična zabava - kaže Đuričko, koji se osim u glumi okušao i u glazbi, televizijskom voditeljstvu te režije.“ Sad nešto o tom njihovom evropskom, drugosrbijanskom, građanskom patriotizmu i odbrani KiM. Ovde su nam se podsmevali, tražeći od nas da navodimo ratove koje smo 90-ih dobili, koje smo gubili, u kojima smo učestvovali, u kojima nismo učestvovali, prozivali su nas, ko je malo politički pismen, da smo u stvari mi Srbi i Srbija krivi za raspad bivše Jugoslavije, da smo mi odgovorni za ratove u Hrvatskoj, u Bosni i Hercegovini, da smo mi odgovorni za ono što se desilo na KiM. I, kaže gospodin Đuričko sledeće, za te famozne devedesete godine, a juče sam vam juče čitao deo onoga što su oni tih 90-tih godina pričali, ali što sad pokušavaju da sakriju kao zmija noge, kaže – bilo je najteže vrijeme za ove prostore, raspad sistema, mene je od vojske spasila Akademija. Studirao sam desetak godina, a mi s umjetničkih studija bili smo oslobođeni vojske. Dakle, s jedne strane imaš to, a s druge mene koji pokušava napraviti karijeru, a usput mora i odrasti, te se osamostaliti. Srećom, rano sam shvatio i ispraznost tih nacionalističkih priča. Devedesetih sam se intenzivno bavio kazalištem usred svega toga, a da nije bilo tako i da sam nekako završio u vojsci, istog bih trena dezertirao, govori Đuričko, pa dodaje da je u vrijeme, zarađujući od glume, živio mnogo bolje od svojih roditelja, a već tada je razvijao ljubav i prema filmu i prema kazališnim daskama usporedo. Kaže – Đurička dio srpske javnosti, kaže ovaj hrvatski novinar, Đurička dio srpske javnosti ne podnosi upravo zato što je bio bez dlake na jeziku komentirajući dnevno političke okolnosti. Nakon snimanja filma u BiH sa Anđelinom DŽoli, završio je i na nekakvoj opskurnoj listi anti Srba, a vlastiti je politički angažman zacementirao i podržavši kandidata Sašu Jankovića na predsedničkim izborima prošle godine. Janković je u snažnoj kampanji govorio da Vučić drži Srbiju u izvanrednom stanju, da sije strah, a svakoga tko se drži Ustava proglašava izdajnikom. Problematizirao je i Srebrenicu, te niz srpskih nacionalističkih mitova, zbog čega jasno nije bio omiljen među djelom birača. Isto se dogodilo i Đuričku, koji ga je neskriveno podupirao. Đuričko objašnjava tu svoju podršku Saši Jankoviću, koji, vidim sad, ubi se od odbrane KiM, zajedno sa Vukom Jeremićem. Kaže Đuričko – činilo mi se da kao punoljetni, slobodni građanin Srbije mogu izreći svoj politički stav. To mi je donijelo mnogo neprilika i danas zbog toga ne mogu igrati u nekim beogradskim dvoranama u Srbiji, pazite, on to govori u Zagrebu. U Srbiji postoji represija nad svima koji nisu istomišljenici nekakvog generalnog diskursa i tome treba stati na kraj, po svaku cjenu. Neki ljudi zbog svega odustaju izražavati svoje stavove, no politički stav se mora formirati i jasno komunicirati bez obzira na to što možeš time izgubiti. To kaže čovek u Zagrebu, a evo danas, ako pročitate „Večernje novosti“, Milorad Pupovac koji živi u Zagrebu kaže da već mesec dana ne može nigde da napravi ni jednog jedinog koraka u Zagrebu, a da ne bude izložen najgorim mogućim napadima i uvredama samo zato što je Srbin i zato što je srpski poslanik u Hrvatskom saboru. Kaže gospodin Đuričko o tome i kakva je naša Srbijanska, kaže, politička kultura – Srbijanska politička kultura je na jako niskom nivou. Mi smo mlado društvo, tek moramo sazreti kroz brojne procese. Nismo mi još ni devedesete izgurali. Ponekad mi se čini da opet padaju iste one nacionalističke kiše kao onda. Nadam se da neće sve to jednog dana opet doći na naplatu. Prije svega se moramo pomiriti sa činjenicom da je povjest znanost i da se njome bave znanstvenici, a ne ekipa u kafiću. Kad to prihvatimo, tek na temelju toga možemo formulirati stav, a kod nas je na snazi obrnut proces, povjest se falsificira i koristi za manipulacije ljudima. Neću dalje da čitam. Zašto sam ovo pročitao? Zato što nam lekcije o odbrani KiM, o tome kako ćemo mi da izdamo KiM, o tome kako ćemo mi da prodamo za ne znam šta srpski narod koji živi na KiM, lekcije o patriotizmu nam drže ljudi koji otvoreno priznaju usred Zagreba da su studirali da ne bi išli u vojsku, da su namerno produžavali svoje studije da ne bi otišli u vojsku i da su nekim slučajem i otišli u vojsku, oni bi, kaže, iz te vojske odmah dezertirali. A, evo, danas, koliko sam ja obavešten preko „Tanjug“, srpska delegacija u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope je oštro protestvovala zbog istupa hrvatskog premijera Andreja Plenkovića, koji je Srbiju i danas optužio da je agresor na Hrvatsku i da je ona glavni krivac za sve ratove koji su vođeni tokom devedesetih godina. Tako da svi ovi koji su jutros, vidim da nema nikog od njih ovde u sali, očigledno postavili pitanje po diktatu novog gazde te tzv. evropske i te tzv. demokratske opozicije, taj novi gazda zove se Dragan Đilas, čovek koji ima samo prijavljenu, kolika mu je neprijavljena, to samo Sveti Bog zna, ima prijavljenu imovinu od 25 miliona evra, koji se prikazuje kao nekakav socijaldemokrata, kao ujedinitelj te tzv. prodemokratske i proevropske opozicije i koji je, dakle, po diktatu njihovom, odnosno oni su po diktatu njegovom postavljali ta pitanja, optužujući aktuelno rukovodstvo Srbije za izdaju. Evo, to rade ovakvi ljudi koji su spremni na najgori mogući način da ružno govore o svojoj državi . Svojevremeno sam, a to su radile i moje druge kolege dok smo bili u opoziciji, nikada ružno, mislim da je to elementarni politički kodeks, o svojoj zemlji se nikada ne govori, pa ne govori se čak ni o njenoj vlasti, ne govori se ružno kada se ode u inostranstvo, brane se državni i nacionalni interesi. Zastupa se makar jednim delom zvanična državna politika, a ne odeš u Zagreb kod onih koji kažu – tvoj narod je odgovoran za raspad bivše Jugoslavije i onda im kažeš – ja nisam od tih, studirao sam glumu, da su me mobilisali, ja bih odmah sutra dezertirao. Zašto sam sve ovo rekao? Ne prihvatamo da nam lekcije o KiM, o patriotizmu, o odbrani Srbije drže Saša Janković, Vuk Jeremić, Dragan Đilas i oni koji bi i danas, samo da im se pruži prilika, Srbiju prodali, kao što su je svojevremeno i prodavali, što bi rekao naš narod – za čanak sočiva.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Stanislava Janošević. Izvolite, koleginice Janošević.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani sugrađani, spomen obelisk koji se nalazi na Mihajlovačkom drumu na svega dva, tri kilometra od grada Zrenjanina, postavljen je i zamišljen kao oslobnostrojeća apstraktna struktura i skulptura koja izranja iz ravničarskog kraja. Spomenik je podignut na mestu gde su 26. jula 1941. godine streljani borci, Velikobečkerečkog odreda koji su tog leta izveli akciju paljenja žita i spomenik jeste podignut nakon Drugog svetskog rata po projektu zrenjaninskog arhitekte Tibora Bencea. Dva su osnovna elementa koja čine taj spomenik, to je betonski pentagon nepravilnog oblika, visine tri metra, koji izranja iz zemlje, tri gvozdena šiljka usmerena ka njemu koji imaju simbolično značenje, a to je način mučenja i stradanja svih ljudi koji su tada izgubili život, a između njih jedna žena, Ruža Šuman, kojoj je ponuđeno pomilovanje, a da da neke od informacija svojih sugrađana. Ona je tada rekla – nikada, umirem za slobodu. Takvu čvrstinu moralnih odluka i moralnih načela savetujem da izgrade oni koji su upravo napustili salu sa osmehom, oni su se podsmevali mojim kolegama kada smo branili amandmane, onima koji napadaju Aleksandra Vučića i SNS. To apsolutno govori ko je ovde pravi rodoljub. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, već drugi dan raspravljamo u pojedinostima o Zakonu o ratnim memorijalima koji je čekao punih 40 godina da dođe u Narodnu skupštinu pred narodne poslanike. Čekao je odgovornu Vladu i odgovorno resorno ministarstvo koje će poslati Narodnoj skupštini upravo jedan ovakav zakon, zakon koji na celovit, sveobuhvatan i potpun način reguliše ratne memorijale, ali reguliše kako i njihovo redovno održavanje, tako i investiciono održavanje. Prvi put uređuje način i postupak izgradnje novih ratnih memorijala, jer zemlja Srbija, svaki njen grad i svako mesto imaju po nekog svog heroja koji su dali život za slobodu, a sloboda je najveća vrednost za SNS i najveća vrednost svih građana Srbije. Ti heroji koji su dali svoj život za slobodu zaslužuju da im se mesto pogibije na dostojanstven način obeleži. To upravo predviđa ovaj zakon i član 2. da je pojašnjenja osnovnih pojmova. Pružam sve čestitke resornom ministarstvu na odluci da u Narodnu skupštinu dođe sa ovakvim Predlogom zakona. Ratni memorijali su deo kulturno istorijske baštine, to je deo našeg identiteta, ali ratni memorijali jesu i mogu da budu i značajna mesta koja će posećivati turisti, a turizam kao grana privrede od preuzimanja vlasti SNS iz godine u godinu beleži rast u ukupnom učešću BDP. Zašto je važno da Srbija bude politički, ali i ekonomski stabilna? Ona je danas i u jednom i u drugom smislu, zahvaljujući odgovornom vršenju vlasti, ekonomski i politički stabilna zemlja. Značajno je da Srbija bude ekonomski stabilna zemlja i sa aspekta zaštite onih najranjivijih grupa, a znamo da iz ratova izlaze i ratni vojni invalidi i da ostaju porodice poginulih boraca. Moram da kažem da je resorno ministarstvo, Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja ukupnim budžetom, koji je bio predviđen za 2017. godinu, 72% ukupne realizacije tog budžeta otišlo je upravo na prava korisnika koji uživaju po više zakona, ta sredstava i koja im se dodeljuju. Moram da istaknem, da je preko Ministarstva rada, odobrena rehabilitacija i lečenje, u 2017. godini, za 519 vojnih invalida i da su takođe odobrena sredstva za 22 udruženja koja neguju tradiciju oslobodilačkih ratova, ali i podstiču socijalnu inkluziju i ratnih vojnih invalida i porodica palih boraca. Naravno da se sredstva za rad tih udruženja daju putem javnog poziva, na potpuno transparentan način i naravno da se i te kako vodi računa o utrošku tih sredstava putem redovnog izveštavanja od strane onih koji projektne aktivnosti sprovode. Moram da istaknem da je za zadnjih četiri godine urađeno više na obnovi ratnih memorijala, nego u poslednjih 20 godina zajedno. Takođe, moram da istaknem da u okviru obeležavanja oslobodilačkih ratova Republika Srbija ima, u 2017. godini, imala je 14 državnih ceremonija, a takođe moram da istaknem da su odobrena i sredstva za obnovu i rekonstrukciju vrlo važnih ratnih kompleksa i ratnih memorijala. Ovom prilikom bih istakla sređivanje terena oko Spomen-kosturnice u Vardištu, inače to spomen obeležje nalazi se u Republici Srpskoj. Na kraju, zaključila bih da ratni memorijali treba da budu i mesta velikog istorijskog časa za našu decu i naravno, a Srbija mesto za sigurnu i bezbednu budućnost i nas i naših generacija. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Živan Đurišić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Živan Đurišić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, amandman sam podneo na član 2. Predloga zakona o ratnim memorijalima, kojim članom je utvrđeno značenje pojedinih izraza upotrebljenih u ovom zakonu. Bliže su objašnjeni izrazi čije značenje nije na obavezujući način utvrđeno u nekom drugom propisu, a sve ovo za potrebe pravilne primene i razumevanja rešenja sadržanih u ovom zakonu. Iz tih razloga potrebna je njihova precizna definicija. Amandman glasi – u članu 2. Predloga zakona dodaje se stav 2. koji glasi – realizacijom ovog zakona obezbeđuje se sveukupni razvoj Republike Srbije, s posebnim osvrtom na poboljšanje funkcionalnosti pravosuđa. Na teritoriji opštine Velika Plana postoji veliki broj ratnih memorijala, spomenika podignutih u čast naših predaka, koji su dali živote u oslobodilačkim ratovima 1912.-1918, Balkanski, Prvi svetski rat, kao i spomenike podignute u čast palim borcima u Drugom svetskom ratu. U svakom selu opštine Velika Plana postoje ovakva spomen obeležja i o tome sam nešto govorio prilikom izlaganja o prethodnom amandmanu. Sada bih nastavio. U selima Veliko Orašje, Bresje, Miloševac, postoje spomenici koji su podignuti palim borcima u Drugom svetskom ratu. U Donjoj Livadici postoje takvi spomenici palim borcima u ratovima 1912.-1918. godine. U samom centru Velike Plane, u gradskom parku, nalazi se velelepni spomenik palim borcima za vreme Drugog svetskog rata. U mestu Markovac, u centru sela, jedan preko puta drugog, nalaze se spomenici palim borcima iz Prvog i Drugog svetskog rata. U Lozoviku, nalazi se spomen kripta gde je sahranjeno 12 sovjetskih vojnika, koji su oktobra 1944. godine poginuli oslobađajući Lozovik od Nemaca. U samom gradu Velika Plana postoji spomen-bista narodnom heroju Sveti Mladenoviću, a podignuto je i spomen obeležje u obliku krina sa popisom palih boraca 1991.-1999. godine. O svim ovim spomenicima lokalna samouprava se sa punom pažnjom stara i održava ih. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Đurišiću. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik LJubica Mrdaković Todorović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik LJubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnikom, koleginice i kolege narodni poslanici, zbog važnog geostrateškog položaja Niš ima burnu prošlost. Brojne vojske, narodi i vladari su svako u svom vremenu ostavljali svoje tragove. Brojne su kulturno istorijske znamenitosti grada Niša i okoline. Ja ću pomenuti samo neke od njih, ne umanjujući važnost ostalih. Spomenik oslobodiocima Niša u centru grada na trgu Kralja Milana, obeležava razdoblje oslobodilačkih ratova protiv Osmanlijske vladavine i tokom Prvog svetskog rata. Ćele-kula je jedinstveni spomenik u svetu, najsuroviji, nastao kao posledica velike bitke na Čegru. Kulu je prvobitno činilo 952 lobanje, a danas je ostalo 58 lobanja, jedna izdvojena za koju se pretpostavlja da pripada vojskovođi Stevanu Sinđeliću. Godine 1833. kroz Niš je prolazio francuski pesnik Lamartin, video je Ćele-kulu i tom prilikom je između ostalog rekao, citiram: „Neka Srbi sačuvaju ovaj spomenik, on će naučiti njihovu decu šta vredi nezavisnost jednog naroda, pokazujući im kakvu su cenu platili njihovi očevi“. Ove reči su zapisane na bronzanoj ploči, na francuskom i srpskom jeziku, koja se nalazi u kapeli koja je izgrađena 1892. godine da bi zaštitila Ćele-kulu od daljeg propadanja. Ovaj zastrašujući svedok burne istorije Niša i ljudske surovosti nastao je nakon bitke, čuvene bitke na Čegru 31. maja 1809. godine. Kula od ljudskih lobanja je podignuta na putu za Carigrad kao opomena onima koji dižu bunu. Međutim, u srpskom narodu je ovakav gest Turaka imao kontraefekat. Na brdu Čegru kod Niša, na mestu gde se odvijala čuvena Čegarska bitka iz Prvog srpskog ustanka nalazi se spomenik u znak sećanja na hrabre vojnike i njihovog komandanta Stevana Sinđelića, koji su poginuli na ovom mestu od daleko brojnije turske vojske. Dalje, pomenuću logor Crveni krst u Nišu, koncentracioni logor Crveni krst, danas memorijalni kompleks, 12. februar, jedan od koncentracionih logora koje su širom Srbije osnovale nemačke okupacione snage 1941. godine, gde je stradao veliki broj Srba, Roma i Jevreja. Zatim, memorijalni park Bubanj tokom Drugog svetskog rata, ovo mesto je bilo jedno od najvećih stratišta na području Jugoslavije, gde je streljano između 10 i 15 hiljada ljudi, tri pesnice koje simbolizuju dete, ženu i muškarca i predstavljaju bunt i prkos neprijatelju. U Nišu ima brojnih kulturno istorijskih spomenika, kao što sam rekla, koji govore o istoriji ovoga grada. Spomenici žrtvama NATO agresije iz 1999. godine. Da pomenem, tu su i tvrđava Banovina, Oficirski dom, zgrada Radio Niša, sve su to mesta na kojima se pisala istorija srpskog naroda. Niš je obeležen bogatom istorijom i vekovnom borbom za slobodu i opstanak i mnogobrojne istorijske građevine, spomenici, spomen biste, spomen ploče i memorijali svedoče o tome i moramo ih adekvatno zaštiti kako bi ostali i opstali. Zato pozivam sve poslanike da u danu za glasanje podržimo ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što nema ovde narodnih poslanika koji su predstavnici bivšeg režima iz jednog jednostavnog razloga, odnos države prema memorijalima i mestu stradanja, da li srpske vojske, da li pripadnika srpske nacionalnosti, jeste odnos i prema sopstvenom narodu i prema sopstvenoj državi. Kako su se oni o tome starali videli smo iz prethodnog perioda, a kako bi se starali u budućnosti, videli smo i iz njihovih diskusija. Oni su spremni čak i da negiraju i zločine i bitke i slobodu koju Srbija ima. Čini mi se u njihovom izlaganju da bi najsrećniji bili da je Srbija izgubila sve ratove i da živimo pod nekom drugom državom, pod nečijom okupacijom, kao što smo živeli to, ranije u prošlosti pod turskom imperijom. Nažalost, vratiću se samo malo na svoje jučerašnje izlaganje i današnji događaj u Savetu Evrope. Tvrdio sam da je srpska vojska u Prvom svetskom ratu donela slobodu svim narodima raspale Jugoslavije, ali da bi nove vlasti u novim državama opravdale svoje zločine, Srbija i srpska vojska mora da se proglase agresorima. I, danas smo imali jednu takvu situaciju u Savetu Evrope, od Plenkovića premijera Hrvatske, koji nikako nema hrabrosti da suoči svoj narod sa činjenicom da su devedesetih godina pripadnici hrvatskog naroda ubijali svoje sopstvene građane slično kao i u Drugom svetskom ratu. Dok ne prihvate takvu činjenicu, istinske želje za pomirenjem hrvatskog sa srpskim narodom, neće biti sa strane Hrvata.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Tanja Tomašević Damjanović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Tanja Tomašević Damjanović. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Kolege i koleginice narodni poslanici, decenijama je oblast izrade obeležja koje oblikuje istorijska sećanja neuređena. Po raspadu zajedničke države za vojne memorijale i mesta stradanja u Srbiji, važe propisi šezdesetih i sedamdesetih godina prošlog veka. To je stvorilo uslove za haotično stanje koje traje 30, 40 godina i u tom smislu što su nama nicala različita obeležja bez jasno utvrđenih kriterijuma, bez precizno donetih odluka zbog čega se podižu, kome se podižu, koga treba da slave, odnosno čija sećanja treba da čuvaju. Upravo je suština ovog zakona da se isprave decenije nebrige i decenije u kojima nije postojalo nikakvo zakonsko rešenje i gde svaka lokalna samouprava mogla da postavi bilo kakav spomenik da pri tom ne vodi računa koja je to poruka koju spomenik postavlja i daje budućim generacijama. Donošenjem ovog zakona sveobuhvatno će se regulisati materija koja se odnosi na održavanje i uređenje ratnih memorijala. Obezbeđivanje sprovođenja odredaba ovog zakona postiže se i propisivanjem odgovarajućih kazni. Najveća novina koju donosi Predlog zakona jeste nadležnost ministarstva zaduženog za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije, za davanje saglasnosti za podizanje novog ratnog memorijala. Takođe je veoma važno definisanje elemenata kada nije dozvoljeno novog ratnog memorijala. Ovakav uređeni sistem će doneti ujednačenu primenu koja doprinosi unapređenju poštovanja ljudskih prava, nacionalnih i verskih osećanja, tradicije, kao i poboljšanja turističke ponude Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Milan Knežević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, koleginice i kolega poslanici, čisto sada u ovom popodnevnom delu zasedanja zbog gledaoca koji prate prenos da kažemo da član 2. Predloga zakona o ratnim memorijalima, u stvari jasno definiše značenje pojedinih pojmova koji se koriste u zakonu. Donošenje ovog zakona je bilo potreba jer je potrebno bilo na celoviti način regulisati ovu oblast. Tako da donošenje ovog zakona posle 40 godina je bila naša dužnost i obaveza prema našoj tradiciji, prema našoj istoriji i našem narodu, jer rešavanje ovog problema s pijatetom, prema našim državama i stradanjima između ostalog, predstavlja osnov za građenje neke nove i bolje budućnosti. Ova novina u zakonu, koja predviđa da će nadležno ministarstvo biti u mogućnosti da za negovanje tradicija ratova, daje saglasnost za podizanje novog ratnog memorijala. Lično mislim da će verovatno i Vlada, koja radi posvećeno i odgovorno, sve moje kolege su prethodno jasno ilustrovali naša stradanja, naše memorijale, od balkanskih ratova, ali mi moramo da uradimo jedan memorijal posvećen civilnim žrtvama i to NATO bombardovanja 99. Jesu lokalne samouprave odgovarajući spomen-obeležjima žrtve kasetne bombe u Nišu, Aleksincu, žrtve na mostu u Varvarinu, žrtve u vozu obeležene, ali bi, po meni, bilo korisno jer je palo više od 2.000 civilnih žrtava u bezrazložnom NATO bombardovanju. Tako da ministarstvo nadležno za ovo sigurno u novom načinu i davanju zakonske mogućnosti otvaranja novih memorijala, treba i o tome razmisliti. Zahvaljujem.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Pre nego što dam reč kolegi Bečiću, samo da kažem da je poslanički klub SNS potrošio vreme koje mu pripada, tako da imate samo vreme kao podnosilac amandmana u trajanju od dva minuta. Izvolite, kolega Bečiću.
Poštovani predsedavajući, za sprovođenje ovog zakonskog rešenja potrebna su određena budžetska sredstva iz lokalnog, pokrajinskog, republičkog budžeta. I, posle konsolidacije budžeta na sva tri nivoa vlasti, konačno možemo da odvojimo i izdvojimo sredstva i za ratne memorijale. Ali, zbog sramnih pokušaja bivšeg režima i pojedinih opozicionih lidera, Đilasa, Jeremića i ostalih, koji ne biraju sredstva da sačuvaju svoje milione koje su skupili kroz privatizaciju i zloupotrebu budžetskih sredstava, kroz devastiranje Srbije i pranje svetskog prljavog novca, kroz svoje nevladine organizacije i institute. Želja da izazovu nestabilnost u Srbiji, kroz razne neuspele proteste, širenja lažnih vesti i iskonstruisane otmice novinara zbog kojih MUP mora da izdvoji ogromne resurse, kadrovske i materijalne i značajna budžetska sredstva za istražne radnje. Jasno je da svi napadi u ovom trenutku na predsednika Vučića i njegovu porodicu u pravcu da oslabe njegove pokušaje da u nastavku pregovora Beograda i Prištine ostvari ogromni doprinos za Srbiju i njene građane. Ti lideri konačno moraju da shvate da su ih i građani prozreli da treba da dozvole da se ova sredstva u budućnosti usmeravaju u brigu o deci i ovakva zakonska rešenja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Bečiću. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Petrović. Da li neko želi reč? Koleginice Petrović, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Kolege narodni poslanici, na član 2. Predloga zakona podnela sam amandman kome se dodaje novi stav 2. i kojim se dodatno definiše sadržina zakona. Nije samo cilj realizacije predloženog zakona efikasnije delovanje državne uprave u postupku zaštite, čuvanja, restauracije postojećih i izgradnja novih memorijala, već i moralna obaveza svakog pojedinca prema precima koji su dali živote za svoju zemlju. Stoga je neophodno evidentirati sve ratne memorijale, kako bi briga o njima bila što bolja i regulisana zakonom. Odredba zakona kojom se određuju nadležni organi za ove poslove važna je i biće sprovedena u okviru ministarstva nadležnog za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije. Do sada nije postojala zakonska osnova evidentiranja ratnih memorijala na jednom mestu, što je novina predloženih dopuna ovog zakona. Ova novina podrazumeva saradnju svih organa koji poseduju bilo kakve parcijalne evidencije ratnih memorijala i na ovaj način biće lakše doći do podataka neophodnih, između ostalog, i za naučno-istraživačke radove kojima će se obrađivati ova značajna oblast. Realizacija ovog zakona omogućuje državni program obeležavanja godišnjica istorijskih događaja oslobodilačkih ratova Srbije, koji je definisan na osnovu poštovanja potreba očuvanja dostojanstvenog sećanja na žrtve učesnike ratova u prošlosti. Sprovođenje ovog programa je u nadležnosti Sektora za boračko-invalidsku zaštitu Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i svi projekti koji se odnose na obnove, sanacije i rekonstrukcije ratnih memorijala u saradnji sa nadležnim zavodima za zaštitu spomenika kulture planirani za 2017. godinu uspešno su realizovani. Planirano je da se u 2018. godini nastavi sa pružanjem podrške u realizaciji ovih projekata. Tako da… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Savkić. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Savkiću, izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o ratnim memorijalima – dodaje se stav 2. koji glasi: „Realizacijom ovog zakona obezbeđuje se sveukupnu razvoj Republike Srbije, s posebnim osvrtom na efikasnost pravosudnih institucija“. Zaštitu radnih memorijala sprovodi ministarstvo jedinice lokalne samouprave u zavisnosti od mesta na kom se memorijal nalazi, ali i ustanove koje se bave zaštitom spomenika. Kada je reč o redovnom održavanju, propisana je obaveza lokalnih samouprava za ratne memorijale koji se nalaze na njihovoj teritoriji i Ministarstvo odbrane za redovno održavanje koji se nalaze u sklopu vojnih objekata. Predlog zakona takođe predviđa način prevazilaženja problema koji se javlja kada jedinica lokalne samouprave nije u finansijskoj mogućnosti da obezbedi redovno održavanje objekata. Tada ministar na predlog nadležnog zavoda za zaštitu spomenika kulture uređuje način i visinu učešća u troškovima redovnog održavanja. Sa druge strane, nadležno ministarstvo snosi troškove investicionog održavanja ratnih memorijala u zemlji i inostranstvu. Kada je reč o ratnim memorijalima stranih zemalja koje se nalaze na teritoriji Republike Srbije, utvrđena je nadležnost stranih zemalja kao pravilo, dok je u međunarodnom sporazumu moguće ugovoriti i drugačije. Na ovaj način se ostvaruje efikasna zaštita ratnih memorijala, omogućava nesmetan rad organa i najvažnije, sprečava se propadanje i oštećenje ratnih memorijala koji su značajan element našeg nacionalnog identiteta. Imajući u vidu sve ove činjenice, realizacijom Predloga zakona o ratnim memorijalima ostvaruje se pozitivan efekat i doprinosi sveukupnom razvoju Republike Srbije i smatram da to mora biti izričito naglašeno u članu 2. Predloga zakona. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milosav Milojević. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Milojeviću, izvolite.
Hvala. Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, cenjeni ministre, dame i gospodo poslanici, u članu 2. Predloga zakona predlažem da se doda stav 2, koji glasi: „Realizacijom ovog zakona obezbeđuje se sveukupni razvoj Republike Srbije, sa posebnim osvrtom na unapređenje privatnog sektora“. Realizacija ovog zakona podrazumeva preduzimanje brojnih aktivnosti neophodnih za zaštitu, redovno i investiciono održavanje, uređenje, uklanjanje i finansiranje održavanja i uređenja ratnih memorijala. Republika Srbija je na stazi sveobuhvatnog razvoja koji se neće i ne sme zaustaviti. To podrazumeva slobodnu tržišnu utakmicu i stvaranje dodatnih uslova za dalji razvoj privatnog sektora. Kao zemlja koja želi da postane turistički najrazvijenija u regionu, pored onoga što nude naši prirodni resursi i gradski odnosno seoski turizam, na značajnom mestu te ponude mora i treba biti i ponosna i slavna istorija Srbije. To je potencijal koji trebamo predočiti ljudima koji žele da posete našu zemlju i brojni su primeri izuzetno posećenih destinacija i lokaliteta upravo iz oblasti ratnih memorijala. Iz prethodno navedenog, smatram da je razvoj oblasti o kojoj govorimo i unapređenje privatnog sektora usko povezano i da poštovanjem slavne istorije i predaka ne samo što odajemo počast velikanima, već i podižemo ugled države, prezentujemo turistima ponosnu prošlost i stvaramo mogućnost da unapredimo čitavu ekonomsku situaciju naše zemlje. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Majkić. Da li neko želi reč? Koleginice Majkić, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, svako od nas je došao iz jedne od 174 lokalne samouprave, koliko ih postoji u Kikindi i svedoci smo da u svakoj od naših lokalnih samouprava postoji određen broj ratnih memorijala. Ako se uzme podatak koji je dat u Predlogu zakona da u Srbiji ima od četiri do šest hiljada memorijala i uzmemo neki prosek da je to pet hiljada memorijala, ukoliko podelimo to na 174 lokalne samouprave, dolazimo do podatka da je 28-29 ratnih memorijala po jednoj jedinici lokalne samouprave, a ukoliko uzmemo da je to šest hiljada, onda dolazimo do podatka da je to 34 ili 35 ratnih memorijala po jedinici lokalne samouprave. Da li je to malo ili mnogo, teško je dati ocenu. Ali, s obzirom na našu istoriju samo u prethodnom veku, gde smo vodili šest ratova, verovatno da taj broj nije nešto veliki. Takođe, svedoci smo da su ratni memorijali u lokalnim samoupravama u različitom položaju. Neki zauzimaju mesto koje im stvarno pripada, dok su neki drugi na neki način zapušteni. Zbog toga smatram da uvođenjem evidencija, obaveznih evidencija koje će voditi jedinice lokalne samouprave, mogu da doprinesu razvoju efikasnosti lokalne samouprave tako što će se ovi ratni memorijali ponovo popisati, tako što će im se opet posvetiti potrebna pažnja i što ćemo znati da li u neke od njih treba uložiti, u redovno održavanje ili investiciono održavanje i da svaki ratni memorijal dobije zasluženo mesto. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radmilo Kostić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miodrag Linta. Da li neko želi reč? (Da) Kolega Linta, izvolite.
Hrvatske vojne, paravojne, policijske snage su za vreme rata u Hrvatskoj izvršile brojne zločine nad srpskim civilima i zarobljenicima i posle hrvatskih zločinačkih akcija u zapadnoj Slavoniji, Otkos, Orkan, Papuk, zatim, posle i tokom zločinačkih akcija Maslenica, Miljevački plato, Medački džep, Bljesak i Oluja. Ja ću sada posebno istaći zločine u jednoj krajiškoj opštini. To je područje ondašnje opštine Gračac. Na području ondašnje opštine Gračac stradalo je tokom i posle hrvatske zločinačke akcije Oluja 146 srpskih civila. Na području grada Gračaca – 32 civila, selo Kijani – 18 lica, selo LJubović – jedno lice, selo Mazin – osam lica, selo Gubavčevo Polje – dva lica, selo Brubno – tri lica, selo Cerovac – tri lica, selo Deringaj – četiri lica, selo Glogovo – četiri lica, selo Grab – jedno lice, selo Kik – dva lica, selo Raduč – tri lica, selo Ploča – 12 lica, selo Jošani – dva lica, selo Vrebac – dva lica, selo Prljevo – četiri lica, selo Pribudić – jedno lice, selo Rastičevo – jedno lice, selo Rudopolje – dva lica, selo Nadvrelo – jedno lice, selo Otrić – dva lica, selo Palanka – dva lica, selo Štikada – pet lica, selo Tomingaj – dva lica, selo Popina – osam lica, selo Vučipolje – jedno lice i selo Zrmanja – 20 lica. Naš zemljak Stevan Veselinović, koji je rodom sa područja opštine Gračac, još je 2006. godine podneo zahtev Tužilaštvu za ratne zločine da se procesuiraju ovi zločini. Još uvek do današnjeg dana naše Tužilaštvo nije ništa učinilo. Apelujem na Tužilaštvo za ratne zločine da konačno pokrene akciju da se procesuiraju zločini na području opštine Gračac, ali i na području čitave Hrvatske nad srpskim civilima i zarobljenicima. Hvala vam.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ana Karadžić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zvonimir Đokić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite.
Zahvaljujem. U NATO agresiji koja je počela 24. marta 1999. godine, zbog navodne humanitarne katastrofe na Kosovu i Metohiji 19 zemalja NATO alijanse je bez odobrenja Saveta bezbednosti UN napala tadašnju SRJ. Tokom 78 dana bombardovanja, koliko je trajalo, ubijeno je 2.500 ljudi, od čega 500 civila, među kojima 79 dece, a ranjeno je oko 12.500 ljudi. Tokom bombardovanja je učestvovalo 1.150 borbenih aviona, ispaljeno je 1.300 krstarećih raketa, izvršeno 2.300 vazdušnih udara na 995 objekata širom zemlje, pri čemu je korišćena i municija sa osiromašenim uranijumom. Upotrebljeno je 37.000 kasetnih bombi, ispaljeno 420.000 projektila, čija je ukupna masa 22.000 tona. Oštećeno je ukupno 25.000 raznih objekata od čega 14 aerodroma, 18 vrtića, 69 škola, 20 domova zdravlja, 19 bolnica, 910 privrednih infrastrukturnih objekata, razoreno je 38 mostova, a oštećeno je 44 mostova, onesposobljeno je 470 kilometara puteva i 595 kilometara pruga. U bombardovanju je uništena jedna trećina energetskog sistema zemlje. Ukupna materijalna šteta procenjena je na više desetina milijardi dolara. I, skratiću, na sve žrtve ove zločinačke agresije NATO alijanse moraju nas iz godine u godinu, dok postojimo, podsećati ceremonije kao što je Dan sećanja na stradale u NATO agresiji koja se svakog 24. marta održavaju širom zemlje. Mora nas podsećati i Dan sećanja na civilne žrtve NATO agresije 7. maj povodom bombardovanja civila kasetnim bombama u Nišu, ali i svaka godišnjica bitke na Košarama 14. juna u čast heroja sa Košara i njihove herojske borbe protv terorista OVK.
Zahvaljujem, kolega Đokiću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Pantović. Da li neko želi reč? (Da.) Kolega Pantoviću, izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, srpski narod je tokom svoje duge i teške istorije često bio meta raznih osvajača koji su hteli da nametnu svoju vlast na ovom našem srpskom geo prostoru, ali svaki put do sada slobodarski duh našeg naroda je pobedio i svaki put do sada naša zemlja je vaskrsla posle tih teških vremena. U svim ovim stradanjima naš narod nije imao mnogo razumevanja od strane velikih sila i Međunarodne zajednice, ali ipak bilo je i onih koji su uvek stajali uz naš narod u tim teškim trenucima. Taj svetli primer je prijateljska Rusija. Danas kada raspravljamo o ratnim memorijalima treba spomenuti da u našoj zemlji ima mnogo grobova i spomenika hrabrih ruskih vojnika koji su zajedno sa našima rame uz rame oslobađali Srbiju. Srbija nije zaboravila pomoć bratske Rusije u Prvom svetskom ratu. Danas u Beogradu imamo veličanstven spomenik ruskom caru Nikolaju koji je zbog Srbije ušao u Prvi svetski rat. Takođe, imamo i Spomen park oslobodiocima Beograda iz Drugog svetskog rata i mnoge druge spomenike. Srbija ne zaboravlja pomoć Rusije ni u novijoj istoriji. Pitanje Kosova i Metohije, UNESKO, sramna britanska rezolucija i baš zato što ne zaboravlja Srbija se danas hrabro odupire svim napadima za zapada da uvedemo sankcije Ruskoj Federaciji. Država danas vodi računa o memorijalima, održava ih i ne dozvoljava da padnu u zaborav i gaji prijateljske odnose sa onim državama koje su uvek bile uz nas u teškim vremenima. Zahvaljujem.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milimir Vujadinović. Da li neko želi reč? (Da.) Kolega Vujadinoviću, izvolite.
Hvala predsedavajući. U članu 2. su definisani pojmovi koji se kasnije pojavljuju kroz ceo ovaj zakon, pa i pojam poginulog lica. Čuli ste sad u raspravi juče i danas pokušaj da se nanesu uvrede tim žrtvama koje smo imali i u prethodnom veku, postavljajući nekakvu tezu da li smo ratove dobili, izgubili itd, ja moram reći da su svi ovi koji su ovde navedeni u stvari dobitnici za razliku od onih koji danas pokušavaju da ih uvrede. Uvrede su jedino što im je i ostalo. Na svu sreću nemaju vlast kako bi mogli dalje da rade na progonu tih i takvih, tj. njihovih potomaka i to je jedino oružje danas u njihovim rukama, na svu sreću. Setio sam se vremena kada se radilo i na zatvaranju, njihovom progonu, ako ćete na kraju krajeva i na ubijanju. Ne, nije to teška reč. Podsetiću vas na slučaj Vlajka Stojiljkovića, ministra policije u periodu od 1997. do 2000. godine, a kasnije narodnog poslanika u ovom uvaženom domu. Nakon serije progona, šikaniranja, poniženja njega i svih onih koji su sledili, da kažem, odbrambenu politiku Srbije u tim devedesetim godinama, on je izvršio samoubistvo ispred zgrade ovog parlamenta. To je bilo samo jedno simbolično, da kažem, pokazivanje dokle su došli oni koji su ono što je najvrednije dali za ovu zemlju. Vlajko je tada ostavio i jedno oproštajno pismo u kome je rekao da se privreda uništava, da prodajemo ekonomske resurse, rušimo policijsku organizaciju, vodimo kampanju protiv svih civilizacijskih dostignuća srpskog naroda i bili smo svedoci svega toga. Svedoci smo i drugih događaja danas, hvala Bogu, podizanja spomenika pripadnicima policije u Beogradu. Nedavno je premijerka, ministar policije, vi ministre Đorđeviću ste takođe bili prisutni, podigli spomenik, otkrili spomenik poginulim pripadnicima MUP i ovaj moj amandman je u stvari samo da kažem još jedan znak da nećemo zaboraviti njih, ali i zaboraviti sve ono što nam se dešavalo u prethodnom periodu od strane onih koji su… [[Isključen mikrofon]]
Vreme, hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mihailo Jokić. Da li neko želi reč? (Da.) Kolega Jokiću, izvolite.
Gospodo, mi smo zakon doneli, mi ćemo memorijale obnoviti, ali koji je naš problem? Naš problem je primena tog zakona i kako ćemo te memorijale sačuvati, održavati, unapređivati. Da bi to uspeli, ja se zalažem za tzv. ličnu odgovornost. Ja nisam za onu amorfnu grupnu odgovornost. Meni se posebno sviđa što je u ovom zakonu istaknuta odgovornost ministra, da ministar mora biti odgovoran za sprovođenje tih odluka i članova ovog zakona. Zato se zalažem da se na lokalnoj samoupravi takođe zaduži lice da lokalna samouprava zaduži određeno javno preduzeće, da se u javnom preduzeću zna koje je lice odgovorno i da ti veliki memorijali imaju svoje čuvare. Mi moramo ono što uradimo da sačuvamo. Znači, lako je uraditi, nogo teže je sačuvati, jer mi smo 2000. godine se uverili, tada su želeli da sve unište, da sve opljačkaju, da mi jednostavno kao narod sa svim svojim obeležjima nestanemo. Zbog toga to moramo naučiti, to ne smemo zaboraviti i ovo što sad, što danas radimo, moramo raditi na ovaj način, znači utvrđivanjem lične pojedinačne odgovornosti za sve zakone koje donosimo. Kažem, posebno akcentujem na to da ministarstvo, odnosno ministar mora vršiti nadzor, proveru nad donetim odlukama u lokalnim samoupravama, a lokalne samouprave na javna preduzeća, a javna preduzeća na radnike i onda se u svakom trenutku mora znati ko je za šta odgovoran. Samo se tako može ići napred. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Goran Kovačević. Dali neko želi reč? (Da.) Kolega Kovačeviću, izvolite.
Dame i gospodo, ministre, poštovanje ratnih memorijala svakako jeste star kulture, tradicije i istorije jednog naroda. Ratni memorijali su u stvari priča o velikim srpskim pobedama i velikim srpskim stradanjima. Ni jedna velika ratna srpska pobeda nije ostvarena a da nije bilo velikog stradanja te generacije koja je bila spremna da strada za slobodu Srbije. Kada se stradalo, a to je najveća cena koja je plaćena, plaćena je i ekonomska cena gubitaka materijalnih resursa u tom vremenu, ali Srbija ima tu nesreću ekonomski ne strada samo za vreme ratnih dešavanja. Srbija strada i od pogrešnih ekonomskih odluka u mirnom vremenu. Od 2008. godine do 2012. godine ako krenete od makroekonomskog parametra koji se najčešće ističe, gubitak radnih mesta, Srbija doživljava veliko stradanje, 400 hiljada, 375 hiljada, 260 hiljada po godini znači nedostatak radnih mesta u Srbiji u tom vremenskom periodu. Ako danas pogledate kako Srbija izgleda, onda tog stradanja više nema od 2015. godine. Samo u 2017. otvoreno je 75.000 novih radnih mesta. Sa stopom nezaposlenosti koja je 2008. bila na 14,4%, 2012. godine došla je do 25,5%. Srbija se danas, u ovom trenutku, nalazi na stopi nezaposlenosti od 12%. Ono što posebno treba istaći jeste da raste broj zaposlenih. Sa 48,6% Srbija ima, praktično, istorijsku nezaposlenost. Treba istaći, naravno, i da nivo neaktivnog stanovništva opada. Praktično, nova radna mesta se otvaraju u novim kompanijama, posledice su stranih direktnih investicija i rasta malih kompanija. Sve je to moguće zato što Vlada Republike Srbije uvažava makroekonomsku politiku i vodi je ispravno. Zahvaljujem.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Branko Popović. Da li neko želi reč? Kolega Popoviću, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pored kontinuiranog ulaganja u zdravstvo, opština Nova Varoš veoma aktivno radi na kreiranju novih ideja i novih projekata koje usmerava ka brojnim konkursima države. Većina ovih projekata je dobila zeleno svetlo, pa je preko 40.000.000 dinara odobreno u proteklih nekoliko meseci. Skoro 24.000.000 dinara odobreno je za izradu projektno-tehničke dokumentacije, a zatim i za proširenje i kompletno uređenje trga vojvode Petra Bojovića, koje uključuje i podizanje spomenika Novovarošanima poginulim u balkanskim i svetskim ratovima. Vlada Srbije obezbedila je i sredstva u visini od 30.000.000 dinara za asfaltiranje puta preko Javora, koji spaja opštine Nova Varoš i Ivanjica, odnosno puta od spomenika majoru Iliću, do spomen-obeležja na Kalipolju, gde se 12. jula ove godine obeležava 140 godina od završetka Javorskog rata 1878. Na spomen-groblju na Javoru sahranjeno je 7.000 srpskih vojnika koji su poginuli na Kalipolju jula 1876. godine, a među humkama je podignut i spomenik majoru Mihajlu Iliću, koji je bio glavnokomandujući tokom borbi i koji je bio zaslužan za pobedu srpske vojske na Javoru. Ova manifestacije se ove godine obeležava pod pokroviteljstvom predsednika Republike Aleksandra Vučića i uvrštena je u kalendar manifestacija od nacionalnog značaja. Realizacija svih ovih projekata pokazatelj je da Vlada Srbije stremi sveukupnom razvoju države i podizanju životnog standarda svih njenih građana, ne zaboravljajući junake koji su život dali za bolju budućnost svojih potomaka. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Ana Čarapić. Da li neko želi reč? Koleginice Čarapić, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, sveukupni razvoj podrazumeva ulaganje i u privredu, i u zdravstvo, i u turizam, infrastrukturu, ali i u kulturno-istorijsko nasleđe. Postignuti rezultati rada Vlade o napretku Srbije govore da je Srbija na pravom putu, i iz tog razloga sam i podnela amandman. Dolazim iz Toplice, iz opštine Kuršumlije i s ponosom ističem da je Toplica oduvek davala najbolje junake, ali, nažalost, i veliki broj žrtava. O tome svedoči veliki broj spomenika koje imamo na teritoriji čitave Toplice, a i na teritoriji Opštine Kuršumlije. Naime, u čast palim borcima Kuršumlija ima spomenik u gradskom parku i to oslobodiocima od Turaka davne 1878. godine, spomenik koji je podignut 1896. godine i to dobrovoljnim prilozima i prilogom kralja Aleksandra I. Zatim, imamo spomenik pripadnicima Vojske, policije, ali i civilima, žrtvama NATO agresije, takođe, u gradskom parku, a spomenik je otkriven 28. avgusta 2000. godine na dan opštine Kuršumlija. Zatim, spomenik u selu Igrište oslobodiocima iz perioda od 1912. do 1918. godine, o kom sam juče govorila. Zatim, imamo spomenik palim borcima Topličkog ustanka u selu Mačkovac. Ovoliki broj spomenika ne samo u Kuršumliji, nego na teritoriji čitave Republike Srbije, govori da nam je Zakon o ratnim memorijalima i te kako bio potreban. Da Srbija brine o svojim potomcima govori zakon o kome danas raspravljamo, a da brine i o svojim naslednicima govore sve mere Vlade koje smo preduzeli u prethodnom periodu. Iskoristiću priliku da pomenem, a kolega Marinković je pomenuo u raspravi u načelu, da se kod nas otvara fabrika za sklapanje nameštaja, koja će uposliti 100 radnika. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Krivokapić. Da li neko želi reč? Kolega Krivokapiću, izvolite.
Hvala. Uvaženi ministre, koleginice i kolege, podneo sam amandman 2. na član 2. ovog zakona, kojim se dodaje stav koji dodatno definiše navedeni član i on glasi: „Realizacijom ovog zakona obezbeđuje se sveukupni razvoj Republike Srbije, sa posebnim osvrtom na nerazvijene opštine“. U ovom članu, kao što vidimo, bliže su objašnjeni izrazi čije značenje nije na obavezujući način utvrđeno u nekom drugom propisu, ali za potrebe pravilne primene i razumevanja rešenja sadržanih u ovom zakonu, neophodna je njihova precizna definicija. Radi se upravo o izrazima koji su suštinski vezani baš za materiju koja je predmet zakona. Vlada Republike Srbije je predložila Zakon o ratnim memorijalima na usvajanje, svesna koliko su značajni memorijalni spomenici i koliko je važno da se ta mesta održavaju i da budu dostojno obeležena, jer ona ujedno i opominju. Moramo da imamo na umu da ukoliko ne postoji kultura sećanja, onda postoji mogućnost da se greška ponovi. Srpski narod i srpskog vojnika karakteriše slobodarski duh, kontinuitet u srpskim genima da se bori ne žaleći svoj život za slobodu. Ono što su naši vojnici doživljavali od Kosovske bitke i balkanskih ratova, pa sve do pakla u ratu na Kosovu i Metohiji, gde je NATO zverski napao jednu malu zemlju, gde se odigralo nešto neopisivo u istoriji čovečanstva. Ne mogu a da ne spomenem da je majka izgubila tri sina Milića, dva na ratištu na Košarama, a treći je brzo nakon toga preminuo, na šta nas stalno podseća Trg braće Milića u Kosovskoj Mitrovici. Dakle, zbog svega je veoma bitna zaštita i redovno održavanje postojećih ratnih memorijala. Jedan od načina je svakako i memorijalni turizam, koji može značajno doprineti njihovom očuvanju, ali i ukupnom ugledu zemlje kroz veću vidljivost određenog perioda naše istorije. Mogućnosti Srbije da se predstavi u ovom segmentu su velike. Upravo zbog svega ovoga navedenog, potrebno je u članu 2. dodati stav 2. kojim će se dodatno definisati da se realizacijom ovog zakona obezbeđuje sveukupni razvoj Republike Srbije sa posebnim osvrtom na nerazvijene opštine.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marko Parezanović. Da li neko želi reč? Kolega Parezanoviću, izvolite.
Zahvaljujem. Mislim da država Srbija u prethodnih nekoliko godina obeležava velike dane, praznike, jubileje na rekao bih nikad dostojanstveniji, nikad glasniji način i mislim da je to važno jer ti dani govore o našem oslobodilačkom, o našem antifašističkom karakteru. Mislim da svaki građanin Srbije može biti ponosan kako država Srbija obeležava velike jubileje i to najbolje govori broj građana koji je prisutan na velikim manifestacijama, kao što je npr. Dan državnosti. S druge strane, mislim da država Srbija plaća veliku cenu toga što se decenijama ćutalo o velikim zločinima i strašnim dešavanjima iz vremena Drugog svetskog rata, odnosno iz vremena Jasenovca. Iako delimično mogu da razumem zašto je to bilo u vreme komunizma, uvek se pitam šta je sprečavalo političare posle 2000. godine da jasno govore o stradanjima Srba u logoru u Jasenovcu? Da li su bili previše zauzeti pljačkaškim privatizacijama ili su se možda previše plašili šta će neko van Srbije o tome da kaže? Ali, zato država Srbija danas jasno govori o tome. Danas se u sred NJujorka govori o stradanju Srba u Jasenovcu, zato što hoćemo da svaki čovek na svetu zna kakva su stradanja Srbi preživeli i kakva stradanja i kakve nepravde su Srbi preživeli u Drugom svetskom ratu. Takođe, ova skupštinska većina je donela odluku da se formira komisija koja će da istraži dešavanja tokom NATO bombardovanja. Iako vodimo politiku integraciju, a ne politiku sukoba, mi se ne plašimo da se borimo za istinu i nije nam važno šta će neko drugi van Srbije o tome da kaže. To je donela ova skupštinska većina, nijedna skupštinska većina pre 2012. godine to nije uradila. Takođe, ova zakonska rešenja, i privodim kraju, su jako važna, jer sva prethodna zakonska rešenja su stara i po nekoliko decenija i umesto da svi podržimo ovaj zakon, neki ljudi su...
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik LJiljana Malušić. Da li neko želi reč? Koleginice Malušić, izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre, Zakonom o ratnim memorijalima uređuju se pitanja od značaja za zaštitu, redovno održavanje, investiciono održavanje, uređenje, uklanjanje i finansiranje održavanja i uređenje ratnih memorijala. Naime, treba naglasiti da je Republika Srbija uvek vodila odbrambene ratove, a da je u tim ratovima, na žalost, poginulo u Prvom svetskom ratu, balkanskim ratovima, Drugom svetskom ratu, ratovima 90-tih i ničim izazvanim bombardovanjem više od tri miliona ljudi, većinom Srba. Iz ovih ratova ostaje veliki broj ratnih i mirnodopskih invalida koji su osnovali razna udruženja sa ciljem da štite i pomažu ove ljude, olakšavajući im život. Na primer, obezbeđivanjem olakšanog i besplatnog parkiranja, rezervisanim parking mestima ispred svojih javnih ustanova i zgrada u kojima stanuju teški invalidi, izgradnjom rampi za invalide u kolima na što više mesta, uklanjanjem arhitektonskih barijera koje omogućavaju njihovo kretanje, omogućavanjem da pod povoljnijim uslovima mogu da koriste kulturne i sportske i zabavne sadržaje itd. Jedno od ovih udruženja, najvećih udruženja je Udruženje ratnih i mirnodopskih vojnih invalida Srbije o kojima sam juče govorila. Danas ću govoriti o Udruženju invalida i veterana ratova Novi Sad „Miloš Obilić“. To je jedno od najvećih udruženja u Novom Sadu i u čitavoj Vojvodini, kao i mnoga druga. Između ostalog, moram da pomenem Udruženje za zaštitu prava boraca u Nišu, Savez udruženja veterana i ratnih invalida iz otadžbinskih ratova Republike Srbije u Kosjeriću, Udruženje učesnika oružanih sukoba na prostoru bivše Jugoslavije Novi Sad, Udruženje veterana, ratnih invalida ratova od 90-tih Zlatiborskog okruga Užice i mnoga druga. Zašto? Dobro je što postoji evidencija, jer mi na ovaj način možemo da pomognemo ovim ljudima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik LJubiša Stojmirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marko Atlagić. Da li neko želi reč? Kolega Atlagiću, izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, primenom ovog zakona uveliko ćemo pridoneti realizaciji moralnih i patriotskih osećanja naših učenika i studenata. Da je Saša Janković, zvani Sale prangija, posedovao moralno-patriotska osećanja, a nije, ne bi izjavio, citiram, da Srbija tek treba da dokaže da su manastiri Gračanica i Dečani srpski, završen citat. Poštovani narodni poslanici, to može da izjavi samo neko ko je potpuno ostao bez uma. Da je Saša Janković, zvani prangija, ostao bez uma, potvrdio je njegov stranački kolega, akademik Dušan Teodorović koji je rekao, citiram, nikada tokom dugogodišnje karijere moje u zemlji i inostranstvu nije se desilo da toliko pogrešim u proceni radnih sposobnosti i moralnog kodeksa kao kod Saše Jankovića, završen citat. Vidite, poštovani narodni poslanici, radi se o jednoj moralnoj ništariji, bez radnih osobina. Ništa bolji nije bio njegov kolega Dušan Petrović koji je bio ministar poljoprivrede, a za godinu dana je dao da se pokolje 500.000 krava. Radi se o ljudima džabalebarošima, lezijedovićima, secikesama i luftiguzima. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Atlagiću. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Maletić. Da li neko želi reč? Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Mićin. Da li neko želi reč? Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Ivana Nikolić. Da li neko želi reč? Koleginice Nikolić, izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, kada govorimo o zaštiti ratnih memorijala i o redovnom održavanju, prepoznaje se velika uloga, pored ministarstava, i jedinica lokalne samouprave. U pogledu zaštite od strane jedinica lokalne samouprave koja se stara o redovnom održavanju, u Predlogu zakona je prepoznatljiva uloga koja se odnosi na dužnost u obezbeđivanju neposredne okoline ratnog memorijala. Kako se pod redovnim održavanjem podrazumevaju radovi koji se izvode u cilju zaštite, a u delu koji se odnosi na uredno održavanje ograda, pristupnih puteva, staza i drugih objekata, ističe se uloga lokalne samouprave i odgovornost u sprovođenju Zakona o ratnim memorijalima. Lokalna samouprava je ta koja je dužna da obezbedi odgovarajuću infrastrukturu jednog ratnog memorijala, da je održava, da se stara da ne bude neprimerenih aktivnosti, da ne dozvoli izgradnju ne odgovarajućih objekata u blizini. Dakle, obaveza je države i odgovornog rukovodstva da takva mesta štiti, čuva, da se neguje tradicija, da se štiti kulturno nasleđe što je važno za budućnost našeg naroda, a ne da se dozvoli, kako na žalost neki rade, da se takve površine znamenitih mesta i mesta stradanja koriste zarad lične koristi, ali odgovorno rukovodstvo, dolaskom na vlast SNS, detaljno analizira svaki segment važan za bolju budućnost našeg naroda, te se uloženim naporima Vlade Republike Srbije ovakav zakon našao na dnevnom redu i uz napore predsednika Republike Aleksandra Vučića i odgovornih činilaca, evidentno je da je Republika Srbija u sve boljoj poziciji i da se građanima obezbeđuje bolja budućnost. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Borka Grubor. Da li neko želi reč? Koleginice Grubor, izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnikom, gospodo narodni poslanici, osnovni cilj ovog predloga zakona je jasnije definisanje nadležnosti, jačanje odgovornosti i efikasnosti jedinica lokalne samouprave i ostalih institucija i pojedinaca, kao i stvaranje neophodnih uslova za zaštitu kulturnog nasleđa vezanog za ratni period. Ovako uređen sistem doprineće unapređenju poštovanja ljudskih prava, nacionalnih i verskih osećanja, tradicije, kao i poboljšanju turističke ponude Srbije. Podrinje je na žalost bogato velikim brojem spomen-obeležja velikom broju žrtava srpskog naroda iz doba Prvog srpskog ustanka, Prvog i Drugog svetskog rata. Jedno od njih je i spomen-kosturnica u Draginjcu, selu kod Loznice, koji svedoči o masovnom zločinu počinjenom nad civilima tada okupirane Srbije, kada je tokom jednog dana, 14. oktobra 1941. godine, izvršena odmazda streljanjem 2.950 civila. Naime, u jesen 1941. godine jedinice vermahta krenule su u ofanzivu sa ciljem da povrate izgubljene teritorije u zapadnoj Srbiji. Jedna kaznena ekspedicija uputila se ka Krupnju, ali je na mostu preko Jadra, kod mesta zvanog Gajića Stena, u blizini Draginjca zaustavljena i razbijena od strane partizanskog odreda. Nemačke okupacione snage su kao odmazdu za ovaj poraz iz Draginjca i okoline sakupile i potom na nekoliko mesta u Draginjcu streljali civile, a najmlađa žrtva je bila stara svega tri dana. Nakon toga su ih sve zatrpali u zajedničke grobnice koje su posle rata uređene i obeležene. Godine 1961. svi posmrtni ostaci preneti su u zajedničku spomen-kosturnicu izvan sela koja je obeležena granitnim spomenikom visine sedam metara, autora Ostoje Gordanića …
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Svetlana Nikolić Pavlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Dragana Barišić. Da li neko želi reč? Koleginice Barišić, izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, poštovane koleginice i kolege, i danas raspravljamo o važnim zakonima, o zakonima koji nam daju mogućnost da se prisetimo naše istorije, da podsetimo na značaj održavanja tradicije, ali isto tako i da podsetimo našu decu da ne smeju da zaborave na sve one pretke koji su živote dali za slobodu Srbije. Inače, mi Srbi možemo sa ponosom da govorimo o našoj istoriji. Ja kao Kruševljanka mogu da kažem da zaista u Kruševcu imamo dosta ratnih memorijala, ali i to da država Srbija, da Vlada Republike Srbije, a isto tako i lokalna samouprava vode brigu o svim onim spomenicima koji su postavljeni u prethodnom periodu, ali isto tako i o postavljenju novih spomenika. Želim da istaknem da je u Kruševcu u vreme Drugog svetskog rata mnogo ljudi izgubilo živote i da je u njihov pomen podignut jedan spomen-centar, odnosno jedno stratište koje se naziva Slobodište i da grad zaista pridaje posebnu pažnju i vodi brigu o tom spomeničkom kompleksu. Inače, u centralnom delu ovog spomeničkog kompleksa postoje dva amfiteatra i svake godine se upravo tu održavaju razno razne aktivnosti da bi se prisetili svih onih ljudi koji su živote dali zarad slobode. U danu za glasanje podržaćemo set ovih zakona, tako da pozivam kolege da u danu za glasanje glasamo za ove dobre zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Darko Laketić. Da li neko želi reč? Kolega Laketiću, izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažene kolege narodni poslanici, poštovani ministre, danas govorimo o Predlogu Zakona o ratnim memorijalima. Dakle, naša zemlja je kroz istoriju zaista mnogo propatila i u ovoj zemlji svaki pedalj je ratni memorijal, ali ono što je vrlo bitno jeste da je naša zajednička obaveza da se na adekvatan način se odužimo svim onim našim precima koji su položili život za našu slobodu, za oslobođenje ove zemlje. Podsetiću i na jedan citat iz antologijskog dela „Knjiga o Milutinu“, gde jedan od aktera u knjizi kaže – narod mora poštovati kosti svojih predaka, nema sigurnijeg oslonca od kostiju predaka, barem za nas Srbe. To je rečenica koja definitivno govori mnogo i o našem narodu i patnji kroz koju smo prolazili kroz vekove. Ono što takođe želim da kažem danas jeste da mi je zaista čast i veliko zadovoljstvo to što se u gradu Prokuplju podiže spomen park Gvozdenom puku, čiji su pripadnici dobili 149 Karađorđevih zvezda sa mačevima, 10 legija časti, to je francusko odlikovanje, i šest ruskih krstova,to je najviše rusko odlikovanje. Podsetiću i narodne poslanike i građane Republike Srbije da su članovi ovog čuvenog Drugog pešadijskog puka „Knjaz Mihailo“ bili i srpska heroina Milunka Savić koja je karakteristična bila po tome da je hrabro jurišala sama na velike grupe neprijatelja, zatim bolničarka Florens Ans, britanska bolničarka koja je prva srpska oficirka u našoj vojsci…
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Rančić.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre, poštovana gospodo narodni poslanici. Vojna bolnica Niš kao istorijsko-medicinski antitet spada u najstarije i najuglednije medicinske i vojne ustanove u Srbiji. Vojna bolnica je osnovana u 19. veku, 11. januara 1878. godine neposredno nakon oslobođenja Niša od Turaka i do 1881. godine bila je jedina bolnica u Nišu. U prvo vreme zbog velikog broja ranjenika i bolesnika bolnica je bila na dve lokacije, od kojih je jedna bila u neposrednoj blizini Ćele kule, gde se i danas nalazi i ta velelepna zgrada memorijal rađanja zdravstvene zaštite i zdravstvenog posećivanja. Od vremena njenog osnivanja do na predlog načelnika saniteta srpske vojske, doktora Vladana Đorđevića, narednom vrhovne komande srpske vojske od postojećih turskih bolnica u Nišu nastaje Moravska stalna bolnica, koja do današnjeg dana prošla dug i trnovit put kroz devet ratova, koju je vodio srpski narod, a sa njim je započelo i razvijalo zdravstvo i zdravstvene ustanove ne samo niškoj kraja već i čitavog regiona. Godine 1900. moram još jednom jasno da potenciram da su u Nišu kao posebna ustanova pod patronatom i za potrebe vojne bolnice formira preventivno medicinska ustanova Kraljevski vojni Pasterov zavod, koji je imao zadatak da organizuje preventivno medicinsku zaštitu pripadnika vojske i stanovništva. Započinje se sa proizvodnjom cepiva, odnosno vakcine i vrši se prva vakcinacija protiv velikih boginja i drugih zaraznih bolesti. Doktor Mihailo Marković će 7. jula 1900. godine izvršio pelcovanje prvog teleta radi dobijanja animalne limfe za cepljenje protiv velikih boginja. Već u novembru je bilo spremljeno 19 hiljada vakcina. Hvala lepo.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Milena Turk. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Sonja Vlahović. Da li neko želi reč? (Da.)
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre, kolege i koleginice, ovo je moj drugi amandman na Predlog zakona na drugi član. Podnela sam amandman jer ratni su memorijali važan segment kulturne baštine Republike Srbije. I postaće deo kvalitetne i atraktivne turističke ponude. Turizam je grana koja direktno utiče na rast privrednog rasta. Zašto većina poslanika opozicije ne shvata naše amandmane, pitamo se mi ovde narodni poslanici vlasti? Nabrojiću nekoliko osnovnih razloga. Oni su za vreme vlasti zatvarali fabrike, a mi ih otvaramo, oni su doveli zemlju do bankrota i do deficita budžeta, a mi sada do suficita. Oni su imali privredni pad, a mi imamo privredni rast, oni su povećavali broj nezaposlenih a mi smanjujemo broj nezaposlenih. Navela sam vam osnovne razloge njihovih neshvatanja naših amandmana. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Vlahović. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marko Zeljug. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Bojanić. Da li neko želi reč? Kolega Bojaniću, izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Nastaviću tamo gde je stala koleginica Sonja Vlahović. Žalosno je pogledati one prazne klupe naspram nas. Imali su šanse da urade sve, pa i ove memorijale da srede, da oporave. Kao što rekoh, nastaviću gde sam stao. Kada krenete Ibarskom klisurom i izađete iz grada Kraljeva sledi selo Konarevo, gde ćete videti jednu divnu piramidu na seoskom groblju. Svi vi koji ste prošli Ibarskom magistralom videli ste verovatno to zdanje. To je spomenik koji je nekada davno nepoznati darodavac napravio, odnosno dao je novac da se napravi. Napravio ga je arhitekta Spasoje Krunić i posvećen je deci, ne samo srpskoj deci, nego deci iz cele bivše Jugoslavije koja su od 1942. do 1947. godine bila u sirotištu u Mataruškoj Banji. U to sirotište je moglo samo da uđe dete koje nije imalo nikoga svoga. Nastaviću dalje tom dolinom vekova, dolinom jorgovana. U selu Cerje na sredomeđi između Kraljeva i Raške svi vi koji ste putovali Ibarskom klisurom videli ste jedan divan spomenik srpskog vojnika koji je okrenut prema jugu. Godine 1930. grupa radnika i inženjera državnog preduzeća za izgradnju i tehnika „Labor“ iz Kraljevine Jugoslavije je svojim dobrovoljnim radom napravilo taj spomenik. Osamdeset pet godina niko nije prišao spomeniku, niti ga je pipnuo, niti šta radio, ali pojedinci pucali u njega, služio im je kao streljana. Zavod za zaštitu spomenika kulture grada Kraljeva je 2015. godine renovirao, sredio taj spomenik, doveo ga u pravo stanje kao i onaj malopre što sam pomenuo koji niko 70 godina nije pogledao dok to zavod nije uradio. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Manojlović. Da li neko želi reč? Kolega Manojloviću, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Poštovane kolege narodni poslanici, ovim amandmanom se dodatno definišu uvodne odredbe na član 2. ovog zakona. U obrazlaganju prvog amandmana govorio sam o privrednim memorijalnim kompleksima koje je ostavila prethodna vlast da nas podsećaju na nju, silne zatvorene fabrike. Na svu sreću, danas je Srbija ponosna zemlja, ona koja ume da pamti, a njen narod da prosuđuje i sudi i zato nas danas u ovoj sali ima u ovakvoj srazmeri. Knjeginja Milica, vladarka i prosvetiteljka, koje su se na svojevrstan način odrekle sve prethodne vlasti, posle šest i po vekova vraća se u Kruševac zahvaljujući inicijativi gospodina Bratislava Gašića i ove vlasti. Takođe, grad Kruševac doneo je odgovarajuće odluke, a gradska komisija je odobrila već postojeće idejno rešenje za spomenik koji je namenjen nastradalim pripadnicima vojske, policije i pripadnicima rezervnog sastava od 1991. do 1999. godine. Kao što je neko od mojih prethodnika rekao, da praštamo moramo, da zaboravimo ne smemo, a mnogo je njih stradalo da bi sačuvali ono što su neki do 2012. godine pokrali. Oteli su ideale stradali, dužnost nam je da im posvetimo memorijale. Oteli su od nas živih, dužnost nam je da na to podsećamo. Oteli su od nerođeni pokoljenja, dužnost nam je da to ona nikada ne osete. Hvala puno.
Zahvaljujem, kolega Manojloviću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slaviša Bulatović. Da li neko želi reč? Kolega Bulatoviću, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Na Predlog zakona o ratnim memorijalima podnosim amandman na član 2. u smislu da se doda stav 2. koji glasi – realizacijom ovog zakona obezbeđuje se sveukupni razvoj Republike Srbije, s posebnim osvrtom na vladavinu prava. Predloženim zakonom ostvaruju se neophodni uslovi za zaštitu našeg kulturnog nasleđa vezanog za ratne periode. Uređenjem i održavanjem ratnih memorijala negujemo tradicije za buduća pokolenja, jer pored jezika, pisma, istorije, običaja i verovanja i nepokretna kulturna baština predstavlja jedan od identifikacionih kodova svake nacije. Zahvaljujući srpskim udruženjima i udruženjima drugih država u kojima se nalaze memorijali veliki broj srpskih memorijala je obnovljen, izgrađen je veći broj spomenika i spomen-ploča na kojima brojne delegacije i pojedinci polažu vence i cveće. Kao lep primer brige o tim memorijalima istakao bih rad Udruženja Srba u Slovačkoj, gde se nalazi, posle Zejtinlika u Grčkoj, najveća grobnica Srba van otadžbine. Slovačkoj, Srbiji prijateljskoj zemlji, treba izraziti veliku zahvalnost na brizi o srpskim memorijalima na njenom tlu. Takve primere sledi i Srbija, čuvajući vojnička i civilna groblja drugih država. U Srbiji najviše ima ruskih memorijala, jer je veliki broj ruskih dobrovoljaca i vojnika učestvovao u borbama za slobodu Srbije. Na teritoriji grada Vranja postoje tri ruska spomenika. Međutim, svi memorijali, bez obzira čiji su, treba da doprinesu uspostavljanju dobrosusedskih savezničkih i prijateljskih veza među narodima i državama Evrope, sa ciljem da se nikada više ne ponove ratovi i stradanje naroda. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Drecun. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Cokić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Marković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vera Jovanović. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Jovanović.
Poštovani predsedavajući, ministre Đorđeviću, kolege poslanici, amandmanom na član 2. zakona o ratnim memorijalima obezbeđuje se sveukupni razvoj Republike Srbije. Kolege preko puta smatraju da su naši amandmani besmisleni. Ne, nisu, imamo šta da kažemo, da objasnimo pozitivne strane zakona kojim se prvi put odgovorno ova vlast brine o svim pitanjima od značaja za ratne memorijale u Republici Srbiji. Moram da kažem da primenom ovog zakona neće se stvoriti dodatni troškovi. Za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti sredstva u budžetu Republike Srbije. Svi navedeni troškovi predviđeni su po postojećim propisima koji regulišu ovu oblast. Pozitivan efekat se može meriti i nematerijalnim vrednostima, kao što je briga države, dostojanstveno sećanje na poginule kroz zaštitu ratnih memorijala. Rešenja predviđena ovim zakonom će uticati na sve državne organe koji se bave zaštitom, održavanjem, uređenjem i uklapanjem ratnih memorijala, i to ministarstvo nadležno za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije, jedinice lokalne samouprave, Ministarstvo spoljnih poslova, odnosno teritorijalno nadležna diplomatsko konzularna predstavništva Republike Srbije za srpske ratne memorijale van granica naše zemlje, a takvih memorijala nalazi se u preko 40 zemalja sveta. Svaki od ovih memorijala, gde god da se nalaze, biće sem pijeteta, ujedno i turistički posećivan objekat, a na taj način taj turistički dinar uticaće i na rast privrede Republike Srbije. Svaki od ovih ratnih memorijala biće korišćen i u obrazovne svrhe, organizovanjem školskih ekskurzija naša deca će od malih nogu moći da saznaju sve o našoj slavnoj prošlosti. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Maja Mačužić Puzić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Bojan Torbica. Da li neko želi reč? Kolega Torbica, izvolite.
Poštovani predsedavajući, cenjeni ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, predložio sam amandman na član 2. Predloga zakona o ratnim memorijali sa ciljem da pametnim amandmanom stavim akcenat na neophodnost negovanja antifašizma i slobodarskih tradicija, jer je fašizam bio i ostao najveće zlo sa kojim se čovečanstvo ikada susrelo. Fašizam je zlo koje je pre nepunih 7,5 decenija pobeđeno, ali nije u potpunosti uništeno, zlo koje se tokom poslednje tri decenije pokušava da oživi i da se vrati na političku scenu, kako u zemljama regiona, tako i šire. Poslednjih godina se susrećemo sa brojnim pokušajima prekrajanja istorije, pokušajima da se oslobodioci proglase zločincima, a svedočeni izdajnici zločinci da se aboliraju i dopišu na stranu pobednika. Tako smo danas poslanika Boška Obradovića imali priliku da čujemo kako iskreno poštuje politiku Dimitrija LJotića, osvedočenog izdajnika i ratnog zločinca, čoveka čiji su sledbenici pomagali nemačkom okupatoru prilikom izvršenja stravičnog zločina u kragujevačkim Šumaricama. Prozvao je više puta danas, Obradović, komuniste i partizane, tačnije one koji su nas oslobodili od fašista i njihovih slugu, prozivao ih je i osuđivao za zločine, ali ni jednom rečju nije se setio da osudi krvave zločine svog političkog uzora Dimitrija LJotića i njegovih dželata. Nikakve laži Boška Obradovića neće moći promeniti ono na šta moramo biti ponosni, a to je činjenica da su Srbi jedan od naroda sa najjačom i najdužom antifašističkom tradicijom, narod koji je imao dva antifašistička pokreta, narod koji ne sme zaboraviti istinu borbe svojih predaka, istinu koja je samo jedna i koja se ni zbog jedne politike i ni zbog jedne ideologije, a najmanje one ljotićevske, koju sledi Boško Obradović, ne može menjati, ni prekrajati, a istina je, koliko god to Boško Obradoviću smetalo, da je srpski narod kroz Narodnooslobodilačku vojsku i Partizanski odred Jugoslavije bio četvrta pobednička sila sveta i to su nam priznale sve zemlje pobednice u Drugom svetskom ratu, i Sovjetski Savez i Velika Britanija i Amerika. Istina je, koliko god to Bošku Obradoviću smetalo, da se srpski narod u Drugom svetskom ratu za slobodu najviše borio pod crvenom petokrakom zvezdom, jedan deo, zato što je iskreno verovao u ideju boljeg i pravednijeg sveta koji će posle rata doneti ta petokraka i crveni barjak, pod kojim su se borili i ginuli, a drugi deo, i pored toga što uistinu uopšte se nije ni razumeo u bilo kakvu ideologiju, borio se pod petokrakom zato što su se pod njom borila i njihova braća Rusi, ali i zato što je taj znak prepoznao i kao snagu koja pruža najveći i najjači otpor fašističkoj sili i zlu. Činjenica da je taj istorijski period antifašističke borbe srpskog naroda obeležio i besmisleni bratoubilački sukob ne može i ne sme umanjiti herojstvo i žrtvu svih onih koji su pali kao iskreni antifašisti, bez obzira na znak i uniformu koju su nosili, kao što se ne smeju zaboraviti ni zločini počinjeni u ime bilo koje ideologije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srbislav Filipović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov Glave II amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Koleginice Radeta, izvolite.
Hvala. Posle ovog zakona, odnosno u toku primene ovog zakona mnogi srpski junaci će ostati i bez groba i bez belega. To je valjda naš usud, ali je dobro da se potrudimo da toga bude što manje, a da što više bude tih ratnih memorijala kojima treba da se ponosimo i koje treba da negujemo. Evo primer Loznice, ne znam da li ovde postoji neko ko ne zna da je Loznica sa Banjom Koviljačom prvi oslobođeni grad od fašističke Nemačke u celoj Evropi i da je Loznica oslobođena 31. avgusta 1941. godine, a Loznicu je oslobodio četnički komandant i potpukovnik Veselin Misita, sa grupom svojih četnika i sa grupom lozničana koji su im se tu pridružili. Zamislite da do dana današnjeg ni jedna ulica u Loznici ne nosi njegovo ime i da ni država, ni lokalna samouprava nikada nisu ništa uradili da se obeleži grob Veselinu Misiti. Srpska radikalna stranka je uz velike muke, koje smo imali od tadašnjih koalicionih partnera, izgradila spomenik Veselinu Misiti i mi smo svake godine išli, i dalje ćemo, naravno, 31. avgusta da položimo venac na Misitin grob, ali tek pre dve godine su počeli da dolaze i ljudi iz lokalne samouprave, a sa nivoa države i pre toga sa nivoa lokalne samouprave nikada niko nije dolazio. Toliko o odnosu vlasti prema tako značajnim stvarima i prema tim velikim ljudima i velikim imenima. (Predsedavajući: Zahvaljujem koleginice Radeta.) Evo, završavam. Nije čudo, vi niste u stanju da nađete ni jednog Mehu Omerovića, a kamoli da uradite nešto drugo.
Zahvaljujem koleginice Radeta. Na naslov Glave II amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? Koleginice Jovanović, izvolite.
Više od 6.000 grobalja srpskih vojnika koji su stradali u otadžbinskim ratovima nalazi se u preko 50 zemalja širom sveta. Gospodine ministre, sve do donošenja ovog zakona, rekla bih, da se država nije ozbiljno bavila ovom temom. Ovo što je govorio kolega Laketić, zaista, 2018. godine, da treba da se podigne spomenik Gvozdenom puku, i Bogu hvala, da se neko dosetio i toga, ali ništa od onoga što treba država da uradi van teritorije Srbije nije uradila sistematski. Da je to tako, govori primer da je 75 grobnih mesta rasutih od Bitolja do Kajmakčalana i dan danas tamo, i da 2014. godine, kada je trebalo da se obeleži stogodišnjica od početka i ne zaboravite, veliku ulogu Rusije, koja je spasila Srbiju, koja je najviše stradala, ali je Ruska armija, kada je Car Nikolaj II, pružio svu bratsku pomoć majke Rusije, najveće pravoslavne zemlje, i najvećeg prijatelja. Dakle, mi do dana današnjeg ništa kao država nismo na tom poslu uradili, na toj lokaciji. Juče sam i pričala o nekim mestima na Krfu. Kako je moguće onda, gospodine ministre, da očekujemo nešto samo od usvajanja ovog zakona, kada nema akcije putem medija, putem državnih institucija da deca Srbije idu na ekskurziju na Kajmakčalan. Gospođa Radeta je govorila o učešću svog deteta, verovatno da i ovde ima među vama takođe, potomaka, evo i kolega Blažo i neki drugi. Ali, zamislite vi da vi šaljete svoju decu na ekskurziju na neko drugo mesto, a ne idu da posete to stratište hrabrih srpskih vojnika.
Na Glavu II, naziv Glave II i član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković. Da li neko želi reč? (Ne) Na naziv Glave II amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković, Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja i Jovan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Boško Obradović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Vesović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Marija Janjušević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Nogo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Radojičić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Miladin Ševarlić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Nikolić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, predložili smo da se član 3. Predloga zakona promeni i glasi – savet za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije, formira se zbog davanja mišljenja povodom predloga za uređivanje ratnog memorijala i uklanjanja ratnog memorijala, u daljem tekstu savet, jer ovakva formulacija saveta je preciznija, sveobuhvatnija, odnosno bolje definiše funkciju i način formiranja saveta i smatramo da bi zbog toga ovaj amandman trebalo da prihvatite. Savet za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije ima veoma bitnu funkciju, jer od njega direktno zavisi uređenje i uklanjanje ratnih memorijala. U prethodnim diskusijama smo naveli samo neka od spomen obeležja i spomenika u Makedoniji, koji su u veoma lošem stanju, o kojima se iz razno raznih razloga i okolnosti nije vodilo računa i koji zahtevaju rekonstrukciju i sanaciju. Kroz narednu diskusiju po amandmanima na član 4. Predloga zakona, više ćemo pričati o samom sastavu saveta i rešenjima SRS za sastav saveta, koji u formi koju smo predložili, svakako će više voditi računa o zaštiti srpskih memorijala.
Zahvaljujem koleginice Nikolić. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Da li neko želi reč? Kolega Bojiću, izvolite.
Hvala. Uvažene kolege narodni poslanici, usamljeni ministre Đorđeviću, videli smo da predloge za uređenje ili uklanjanje ratnih memorijala mogu podneti državni organi, organi teritorijalne autonomije i jedinice lokalne samouprave, pravna i fizička lica. Propisani su i uslovi i postupak uređenja, odnosno izgradnja novih ratnih memorijala, ali su ti uslovi takvi kao da se radi o običnom građevinskom objektu. Elementi kojima se definiše kada je i kome dozvoljeno podizanje nekog spomenika, ratnog memorijala moraju biti mnogo kondenzovani sa garancijama određenih organa. Na ovom planu ne mogu da stoje naše i njihove žrtve, kako to lepo juče reče moj uvaženi kolega Neđo Jovanović, jer ljudski životi su jednako vredni ma kod pojim uslovima bili ugašeni. Jedno praktično pitanje za Vladu – ko će održavati spomenik bivšem predsedniku i haškom stradalniku, predsedniku Srbije, Slobodanu Miloševiću, ako to jedinica lokalne samouprave odbije da čini iz političkih razloga? Kome pripada Slobodan Milošević, gradu Požarevcu, državi Srbiji, SPS ili porodici? Moram jednu primedbu SRS na ovaj zakon, a to je način vođenja javne rasprave. Smestili ste javnu raspravu u okvirni termin od 31. decembra do 20. januara. Ako znamo da su nekoliko dana Nove godine proslava, pa zatim nekoliko dana proslava Božića, pa Pravoslavna Nova godina, koliko ostaje dana za vođenje ove javne rasprave? Mislim da je sasvim nedovoljno to što ste istakli na sajtu ministarstva.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ja bih pre svega želeo da podržim amandman kolege Dubravka Bojića iz poslaničke grupe SRS, kao i druge amandmane ove poslaničke grupe koji su apsolutno na tragu onoga što smo i mi želeli da kažemo ministru našim amandmanima. Konkretno, u ovom članu 3. smo smatrali da treba proširiti članstvo u ovome savetu za negovanje oslobodilačkih tradicija i predstavnikom Srpske pravoslavne crkve, jer mislim zaista da nema razloga da stradalna SPC, koja je uvek bila sa svojim narodom i u logorima i u izbeglištvima i svim drugim mučeništvima, nema nekoga ko će brinuti o svim tim ratnim memorijalima, a koliko je sveštenika i monaha SPC stradalo samo u 20. veku. Dakle, mislim da je tu napravljen krupan propust i molim vas samo da obratite pažnju na to. Takođe, želeo bih da vas podsetim da mi niste odgovorili, gospodine ministre, na jedno veoma važno pitanje - da li su stratišta srpskog naroda na prostorima bivših jugoslovenskih republika takođe obuhvaćena planom budućih ratnih memorijala? Dakle, mislim na sva mesta stradanja srpskog naroda od Slovenije, preko Hrvatske do Bosne i Hercegovine. Da li ćemo, dakle, mi kao država Srbija preuzeti odgovornost da brinemo i o svim tim stratištima, jer su sve to bili srpski, otadžbinski, oslobodilački i odbrambeni ratovi kako bi se srpski narod spasao od trostrukog genocida koji mu je bio predviđen na tim prostorima u 20. veku. Još jedna veoma važna stvar koju smo ovde, takođe, pominjali, a nismo od vas dobili odgovor – zašto se izbegava taj srpski predznak u definisanjima određenih zakonskih rešenja? Dakle, ovo nisu samo oslobodilačke tradicije, ovo su otadžbinske, ovo su srpske vojničke tradicije, ovo su odbrambene vojničke tradicije srpskoga naroda. To je veoma važno za definisanje onoga što je srpski narod radio u 20. veku. Srpski narod se branio od genocida koji je bio, praktično, planiran nad ovim narodom. Mi moramo da definišemo tu prevenciju genocida kao jednu ključnu politiku u 21. veku, da nam se taj genocid nikada više ne bi ponovio. To je ono na šta sam insistirao u svom prethodnom govoru i molim vas da obratite pažnju na to. Dakle, ako mi ne negujemo istorijsko sećanje i pamćenje, ako mi ne sačuvamo i iznesemo svetu istinu o genocidu nad Srbima u 20. veku, pa ko će drugi brinuti umesto nas. Podsećam vas da ovde, vladajuća većina, već dve godine ne želi da prihvati deklaraciju o genocidu nad Srbima, Romima i Jevrejima u nezavisnoj državi Hrvatskoj, koju je predala poslanička grupa srpskog pokreta Dveri. Ne vidim razlog za to. Mislim da smo svi jedinstveni oko ovih tema i da nema razloga da ne donesemo jedan zajednički stav i stavimo politiku prevencije genocida u jednu od najvažnijih državnih prioriteta, kako na spoljnjem tako i na unutrašnjem planu. Naš narod, naše nove generacije, ne znaju dovoljno o srpskom stradanju u 20. veku. To treba da bude jedna od važnih tačaka u našim udžbenicima, a nije na odgovarajućem nivou, u našim medijima a nije na odgovarajućem nivou, pa onda i u našim ratnim memorijalima, gde takođe nije na odgovarajućem nivou, jer mi nismo stradali, gospodine ministre, samo na prostorima Srbije, mi smo stradali na prostorima svih srpskih zemalja na Balkanu gde su Srbi živeli, odakle su proterani, gde su ubijani, gde je nad njima izvršen genocid i gde je, praktično, srpski narod postao najveći narod izbeglica u savremenoj Evropi sa preko milion Srba koji su morali da napuste svoja vekovna ognjišta. Mi kao matica Srbija imamo obavezu da brinemo o celovitom srpstvu, o tom integralnom srpstvu, o Srbima koji žive van granica Srbije i da negujemo to istorijsko pamćenje i sećanje na sve one koji su stradali samo zbog svog srpskog imena i svoje pravoslavne vere, a ma gde živeli na prostorima bivše Jugoslavije. Dakle, vrlo konkretno pitanje za nas, da li su i ta stratišta, predmet memorijala koje će ova država Srbija poštovati i o njima brinuti? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštujući vašu toleranciju prema opoziciji, reklamiram član 107. Dakle, vi ste dopustili da govornik govori ono što hoće, ali za mene je to povreda dostojanstva. On je rako da mi ne želimo da usvojimo deklaraciju o genocidu koji je počinjen nad srpskim narodom u Hrvatskoj. To naprosto nije tačno. Tačno je sledeće da ta deklaracija, taj predlog deklaracije, iz nekog čudnog razloga nije obuhvatio stradanje Srba devedesetih godina, ni Oluju, ni Bljesak, ni proterivanje 400.000 Srba, ni ubistvo samo u Oluji 1.882 osobe, od čega je 940 bilo starije od 60 godina, od toga su 543 bile žene. Dakle, taj predlog deklaracije ne obuhvata progon preko 400.000 Srba i ubistvo nekoliko hiljada. Drugi razlog zbog čega sam ja sumnjičav, a govorio o stradanju Srba u Drugom svetskom ratu. Ovaj pozdrav, verovatno ovaj pozdrav je bio razlog zašto je predlog deklaracije bio takav. Gospođa koja pozdravlja fašističkim pozdravom, Sanda Rašković Ivić, (Vjerica Radeta: A ko je to pored nje?) Pored nje je Boško Obradović. (Vjerica Radeta: A sa druge strane?) Saša Radulović, druga strana medalje. Mi sumnjamo da su oni uopšte iskreni i da je ta rezolucija doneta iz iskrenih pobuda. Pod ovim znakom su Srbi stradali i zato ne želimo da glasamo za deklaraciju koja nije bila potpuna. Broj dva, ova gospođa je rekla, da je Oluja bila humanitarna akcija, te oluje nema u predlogu te deklaracije. Hvala. Ne tražim da se glasa.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Kolega Marijan Rističević je malopre vama, ja govorim po članu 27. zamerio, rekao je da ste tolerantni prema opoziciji. Svaki put kad tako nešto čujemo mi moramo da reagujemo zato što mi ne spadamo u tu neku, Đilasovu opoziciju ili ne znam već ko ih sad okuplja, i nekako uvek imamo potrebu da zamolimo da se naglasi da mi srpski radikali jesmo opozicija vlasti, ali da nismo deo tog čopora koji čini neki novi pokret u Srbiji ili ne znam šta. Pogotovo je nemoguće da nas svrstate, da nas kolega Rističević svrsta u opoziciju sa onim ko je malopre govorio. Malopre je govorio sledbenik Dimitrija LJotića i mi srpski četnici nikako ne možemo biti u toj istoj grupaciji. Četnici su se uvek borili protiv ljotićevaca i zato bih vas samo zamolila da ubuduće to imate na umu. Naravno, sve ovo što ste vi iznela kolega Rističeviću, nemamo mi nikakvih primedbi na to što ste rekli, jedina primedba je da, da li možete da zamislite da neko od nas stoji pored nekoga ko pozdravlja hitlerovskim pozdravom? Da li možete da zamislite nekoga od srpskih radikala da stoji pored nekoga ili da bude sa nekim ko je rekao da je u Srebrenici bio genocid, kao što je to Boškova prijateljica i koleginica, zajedno su na listi i ušli u parlament, rekla Sanda Rašković Ivić. Da li možete da zamislite nas da neko od nas srpskih radikala kaže da je Oluja bila legitimni čin, kao što je rekla Sanda Rašković Ivić, koja je, opet ponavljam, koja je zajedno sa Boškom Obradovićem ušla u parlament, bolje rečeno, ugurana od strane Skota. Hvala.
Samo mogu koleginice Radeta da uputim apel kolegama koji podržavaju Vladu da pronađu izraz u svom izlaganju, a da ne se ne tiče SRS. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi? (Ne.) Po Poslovniku, narodni poslanik Boško Obradović.
Hvala predsedavajući. Ukazao bih na povredu člana 108. da o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine ili u ovom slučaju predsedavajući, vi kao potpredsednik Narodne skupštine. Siguran sam da niste imali tu nameru, ali tako je ispalo, da se na neki način dozvoli da se pre svega na jedan ovakav nedžentlmenski način govori o nekome ko nije prisutan, a naša koleginica, narodni poslanik Sanda Rašković Ivić nije trenutno prisutna. To je prvi problem. Trebalo je da stanete u njenu zaštitu makar iz tog džentlmenskog razloga. S druge strane da zanemarimo, evo kolege se bune, ne žele da budu džentlmeni, ovo što napadaju mene to je u redu, ja sam tu i mogu da im odgovorim, ali što napadaju nekoga ko nije prisutan, to po mom mišljenju nije u redu. Ali, oni kažu da je u redu i ako je u redu, onda je to, to. Druga stvar je veći problem od toga, a problem je kada se zloupotrebljava neka lažna fotografija i gde niko na svetu ne može da poveruje da je Sanda Rašković Ivić salutirala Hitlerovim pozdravom, jer je Sanda Rašković Ivić, ne zaboravite ćerka Jovana Raškovića jednog od lidera Srba u Hrvatskoj i takođe žrtva tog istog progona Srba iz Hrvatske i prosto na taj način insinuirati i hvatati neku fotografiju gde je neko podigao ruku da liči na nacistički pozdrav, to može da priliči Marijanu Rističeviću, ali to ne može da priliči Narodnoj skupštini Republike Srbije. Tu ste možda vi mogli u nekom trenutku da intervenišete i da zamolite velikog junaka Marijana Rističevića da ne udara na dame koje nisu prisutne, nego da nastavimo polemiku između nas koji smo ovde prisutni. Evo, ja sam tu, spreman sam za svaku vrstu polemike sa ovim velikim junacima, to uopšte nije sporno, nego da kažem, vi malo izkordinirate da se oni usmere na mene, a da ne zloupotrebljavaju odsustvo dama i da se na ovako ružan način odnose prema nekome ko je žrtva ustaškog progona iz nezavisne države Hrvatske.
Da bi neko bio na udaru kritike, a narodni je poslanik, to nema nikakve veze da li je u sali ili nije. Koliko ja znam, koleginica Sanda Rašković Ivić je narodni poslanik na stalnom radu u Narodnoj skupštini i građani Srbije plaćaju to što ona ne sedi u sali, što je njen politički izbor. Ali ne vidim zašto bih zbog toga morao da intervenišem da nekoga zaštitim? Isto tako, slika kao slika, slike govore često i više od reči. Neću da ulazim u verodostojnost slike, ali i u činjenice da je spomenuto na nekoj konferenciji za štampu da je Oluja bila humanitarna akcija potpuno legitimna, mene dovodi u uverenje da je slika istinita. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Da) Povreda Poslovnika, narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 103. stav 8. Prethodni put kad sam govorio, govorio sam o predlagačima deklaracije o genocidu u Hrvatskoj, tako da se to odnosilo upravo na onaj deo opozicije koji se malo pre javio. Naravno, i ova Đilasova levica koja nije tu, pa radi po smenama. Dakle, ovaj Đilasov levičar iz pokreta Đilasovih milionera koji su opljačkali milione je odjednom postao osetljiv na žene. Ja mu dajem potpuno pravo. Nijednu ženu koja ne radi u javnom sektoru neću spominjati. On je moju pominjao više puta, vi se predsedavajući svakako sećate. Iznosio je netačne podatke. Ja sam doneo potvrde, pokazao i predsedavajućim i svim poslanicima. Ja u njegovu porodicu neću ulaziti, niti ću spominjati žene bilo kog narodnog poslanika koje ne rade u javnom sektoru i ne rade u državi. To kod njega baš nije slučaj, ali ne pominjem. Kada je neko narodni poslanik, a ja ću ovo pokazati pred njom, pokazaću i više puta, nije samo ona na fotografiji, ima ovde i Boška Obradovića koji se smeška, a tvrdim da je fotografija autentična, dakle, da pozdrav nije montiran. Možda je ovo rimski pozdrav, možda je ona htela da kaže – ave Rim, a pomešala Rim i Krim. Kad je bila na vlasti, takav ljubitelj Rusa, nije otišla na Krim, nije otišla u Rusiju da bude ambasador, otišla je u Rim. I gospođi sam više puta rekao da Rim nije Krim, ali ajde, rimska plata je bila daleko veća. Sad ja ne znam da li su oni svi zajedno protiv EU ili za EU - Tu je Vuk Jeremić, tu je Đilas itd. i bilo bi dobro da se izjasne? Ali, kad neko štiti žene, onda treba pre svega da štiti one koje nisu u javnom sektoru. Ali, on je sa ovom ženom ušao u parlament, ona je poslanik, ja ću to pokazati pred njom i tvrdim da je slika autentična. Hvala.
Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni? (Ne) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Povređeno je dostojanstvo Skupštine, kolega Arsiću, član 27. i 107, kada je govorio narodni poslanik Boško Obradović. Naime, on je, u želji da se samopromoviše i da se opere svoju ljotićevsku biografiju, rekao da podržava amandman kolege Dubravka Bojića, kao i sve amandmane SRS i to je zaista velika sramota za SRS da nas jedan sledbenik Dimitrija LJotića podržava na bilo koji način. On i ne zna šta je amandman, jer kada bi znao, onda bi video da dolazi u koliziju sa samim sobom. Naime, kolega Bojić je tražio da se naslov iznad ovog člana proširi na društvo za obeležavanje oslobodilačkih svih ratova u Republici Srbiji, na način na koji to govorimo dva dana, a to je da se insistira na svim žrtvama koje su stradale za otadžbinu u 20. veku. Sada je, znate, neverovatno da neko ko je, a o tome se puno pričalo ovde u Skupštini, pa je i dobio tako naziv – Boško Obradović, uveli ljotićevski pupoljak Boško Obradović, da na takav način govori neko ko veliča fašistu i vernog sledbenika nacista, nekoga ko je još u julu 1941. godine dobio najviše odlikovanje od okupacionih snaga u Srbiji za svoj izuzetan doprinos u kolaboraciji, a te iste godine, 21. oktobra u mom rodnom Kragujevcu su ljotićevci učestvovali u streljanju nekoliko stotina srpskih đaka iz kragujevačke gimnazije. I ovo je zaista neverovatno. A htela sam da reagujem i jutros, kada je Boško Obradović govorio, da on priča o herojskim podvizima Draže Mihailovića. Pa, Draža Mihailović je već početkom prvih dejstava okupacionih snaga poslao pismo jugoslovenskoj vladi i rekao je da Dimitrije LJotić mora da se žigoše kao najveći izdajnik srpskog naroda.
Zahvaljujem. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni? (Ne) Hvala lepo. Kolega Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. U ime poslaničke grupe SPS moram da izrazim razumevanje za amandman uvaženog kolege Bojića, jer je taj amandman utemeljen na nečemu što niko u ovom parlamentu, u ovom visokom Domu ne može da dovede u sumnju, a to je da smo dužni da se poklonimo svim žrtvama koji su dali svoje živote za Srbiju, za svoju državu, za građane Srbije i da vodimo računa o tome da se taj pijetet kao istorijska obaveza prevashodno nas, narodnih poslanika, uvek dosledno sprovodi. Bez obzira o kome se radi, bez obzira iz koje istorijske etape dolazi, iz kojeg istorijskog razdoblja, bez obzira o kom liku je u pitanju, a uvek se radi o onima koji su zaista za svoju državu dali sve što su mogli da imaju, pa i svoj život, u tom kontekstu nije sporno ni pominjanje imena ni Slobodana Miloševića, o čijem imenu i liku će istorija da kaže svoj sud, ali nikada, apsolutno nikada ne smemo da pijetet poklonimo onima koji su radili protiv svoje države, koji se nisu ponašali kao patriote, a u istoriji su prepoznati više kao zločinci, poput Milana Nedića, LJotića i mnogih drugih koji su ovu državu pokušavali na razne načine i njen narod da satiru i koji su osramotili svoje srpsko poreklo. Hvala.
Po amandmanu, narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, nije lako našem ministru, gospodinu Zoranu Đorđeviću - kako da izađe u susret SPS, koja se odriče Slobodana Miloševića, a nekako bi da ga pomene, da ne bude da ga se baš potpuno odrekla ili kako da izađe u susret Aleksandru Martinoviću, koji se stidi svoje radikalske prošlosti i ne zna da li je radikal ili naprednjak i da li su Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić najveći zlikovci, izdajnici i lopovi ili su najveći junaci, heroji i genijalci, ali dobro. Vama nije lako i ja to priznajem. Ja hoću ovde da kažem jednu drugu stvar. Vi mi niste odgovorili na moje veoma jednostavno pitanje koje ja ovde ponavljam. Dakle, ne samo stradalna mesta i popis i evidencija stradalnika na teritoriji Republike Srbije, već i na svim bivšim jugoslovenskim prostorima gde su Srbi stradali na svojim vekovnim ognjištima, da li će to predvideti vaš, da tako kažem, registra ratnih memorijala ili ne? Pazite, to je strateško pitanje, jer ako se mi suzimo samo na teritoriju Republike Srbije, mi priznajemo komunističke AVNOJ-evske granice, koje je raspisala jedna teroristička organizacija toga vremena, priznajemo raspad Jugoslavije i sužavanje srpskih zemalja samo na Srbiju i sve što je van Srbije proglašavamo da nije srpsko. Pazite, vi ratnim memorijalima praktično obeležavate politiku identiteta i politiku jednog integralnog srpstva, bez obzira na AVNOJ-evske granice, ako tretirate sva ta srpska stratišta kao ratne memorijale koje će obeležavati država Srbija. Ako ih ne tretirate, to znači da vi priznajete raspad Jugoslavije kao jedan proces koji je zauvek raskrstio sa tim srpskim zemljama koje više nisu srpske. One su sad nešto druga, nekakva Nezavisna Država Hrvatska, koja je nastala na genocida. Po definiciji, jedina prava genocidna država na ovome svetu je Nezavisna Država Hrvatska ili veštačka Bosna i Hercegovina ili da ne zaboravimo one zločine Slovenaca sa kojima je počeo građanski rat u bivšoj Jugoslaviji. Dakle, svako to ime, svako to mesto na kome je neki Srbin stradao u 20. veku, a posebno u Građanskom ratu od 1991. godine do 1995. godine mora da bude zabeleženo, mora da bude sačuvano, mora da bude upamćeno, mora da uđe u fond brige države Srbije i vašeg ministarstva. Ako vi brinete o tome, te srpske zemlje nisu izgubljene i postoji jedna perspektiva da će Srbi jednog dana živeti u ujedinjenim srpskim zemljama i da će pored Srbije tu zajednicu srpskih država činiti i Republika Srpska i Crna Gora i Republika Srpska Krajina, da je ne zaboravimo. Ako vi ne brinete o tome, onda znači da ste se vi kao SNS, kao vladajući režim, odrekli brige o Srbima koji žive van Srbije, zaboravili njihova stradanja i muke, odrekli se srpskih zemalja iz kojih je proterano milion Srba na osnovu građanskog rata koji se tamo desio. Dakle, ovo je strateško pitanje, ovo nije samo pitanje ratnog memorijala i šta će ući u registar. Ovo je pitanje politike prema Srbima u regionu, prema srpskim zemljama u regionu. Da li ste ih vi zaboravili ili vi o njima brinete? Ja vas molim, evo, ovo je treći ili četvrti put da vas pitam, nemojte mi više vrdati odgovor na ovo veoma jednostavno pitanje, brinete o tome - ne brinete o tome? Za vas su to ratni memorijali - za vas nisu to ratni memorijali, nego su to druge države i neka druga stratišta koja pripadaju ne znam kome drugom i država Srbija nema ništa sa tim? Država Srbija, kao matica svih Srba koji žive van granica Srbije ima obavezu da brine o svim srpskim stratištima iz 20. veka koji su se sticajem okolnosti našli trenutno van granica Srbije, a da li će u budućnosti ponovo biti u nekim ujedinjenim srpskim zemljama, to ćemo videti. Vreme se menja, pa ponovo može doći do ujedinjenja Srbije i Crne Gore i Republike Srpske i Republike Srpske Krajine. Sve je to podložno geo političkim promenama, ali je važno kako se mi kao država Srbija postavljamo. Ako mi to postavimo kao naš nacionalni cilj, ako je to ideja vodilja srpskog naroda, ujedinjenje svih srpskih zemalja, onda ćemo u tome i uspeti kad-tad. Hvala vam. (Neđo Jovanović: Replika.)
Pravo na repliku narodni poslanik Neđo Jovanović, izvolite.
Pre svega SPS se ne odriče nikoga, a naročito ne svojih predsednika. Slobodan Milošević je bio predsednik SPS i o njemu, kao što sam malopre rekao, će istorija dati svoj sud. Kao predsednik države je imao istorijsku ulogu, ma kako je ko posmatrao i na koji način. Sa svim svojim manama i svim onim što je dobro radio, on ostaje lik, ostaje osoba koja u istoriji zauzima svoje mesto. Socijalistička partija Srbije se nikada nikoga nije odrekla, ali će zato uvek osuditi one koji su radili protiv Srbije i protiv Srba. Dimitrije LJotić je bio osoba od najvećeg poverenja fašista, bio je osoba od najvećeg poverenja nemačkog okupatora. Dimitrije LJotić je bio osoba kome su Nemci nudili da osnuje svoju vladu koju će da podrže fašisti, koju će da podrži Hitler, ali je izdajnik Nedić to odbio i predložio drugog izdajnika Srba i srpskog naroda, izvinjavam se, LJotić, predložio drugog izdajnika srpskog naroda, a to je Milan Nedić, da osnuje vladu koju će takođe da podrži Nemački Rajh. Protiv takvih izdajnika, srbomrzaca i svih onih koji su kolaborirali i koji su paktovima pokušali da Srbiju još više stave pod jaram nemačkog okupatora i nikada apsolutno nećemo odati bilo šta drugo osim reči osude i onoga što podrazumeva da se Srbi prema tome uvek odnose sa posebnim sećanjem i da zbog toga svoju budućnost gledaju na sasvim suprotan način. Hvala.
Po kom osnovu kolega Obradoviću? (Boško Obradović: Replika.) Jedino ako ste se prepoznali u rečenici da ste sledbenik LJotića (Neđo Jovanović: Nisam ga pomenuo uopšte.) (Boško Obradović: Jesam.) Jeste? E, onda vam dajem pravo na repliku.
Hvala predsedavajući. Ja sam već rekao i to nije nikakva tajna da ja izuzetno poštujem predratnu političku karijeru Dimitrija LJotića i njegov hrišćanski pogled na politiku. Smatram da se iz tog perioda njegovog političkog delovanja može što šta pametno naučiti. Druga je stvar kolaboracija i delovanje Dimitrija LJotića i Milana Nedića za vreme Drugog svetskog rata, protiv čega sam apsolutno kao ubeđeni antifašista, ali sa druge strane, ja vas molim i mislim da je bio red da se upozori prethodni govornik da je vređanje generala Milana Nedića bez obzira na njegovu kolaboraciju nešto što je ispod dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije. General Milan Nedić je po svim naučnicima ovog naroda stavljen u knjigu „Ne zaboravite 100 znamenitih Srba“ jer je general Milan Nedić bio osoba koja je spasla 10 i 100 hiljada Srba od pomenutog ustaškog noža, a ne samo Srba nego i Slovenaca i drugih ne Srba koja su bežali iz NDH i drugih delova pod fašističkom okupacijom. Dakle, general Milan Nedić zaslužuje određeno poštovanje srpskog naroda, a on je tragično nastradao i ubijen od komunista upravo zato da se ne bi saznala ta puna istina o njegovom pomaganju srpske nejači i srpskog stanovništva koje je moralo da izbegne u tada okupiranu Srbiju pod Nemcima. Da, on je bio kolaborater, ali znate li koje Milan Nedić? Načelnik generalštaba nekadašnje Kraljevske vojske, proslavljeni ratni komandant iz Prvog svetskog rata, čovek koji je bio anti nemački nastrojen i koji kada je video hitlerovsku pretnju da će Srbija biti podeljena između svih fašista, razdrobljena i uništena, prihvatio da dođe na čelo Vlade nacionalnog spasa da bi spasao što se spasti može i žrtvovao svoj u vojničku čast i žrtvovao svoju budućnost, znao da će biti osuđen ali spasao srpski narod u Drugom svetskom ratu. To treba da se poštuje. To komunisti ne poštuju zato što su ga ubili.
Pravo na repliku narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Ja neću govoriti po onoj narodnoj – čega se neko stidi, drugi se ponosi; ali je u svakom slučaju jedna činjenica nepobitna činjenica, da dok se cela Evropa posvećuje i diči narodno oslobodilačkom borbom, dok se cela Evropa diči time što je slomljen fašizam 1945. godine, što je uništen okupator koji je hteo da pokori ceo svet, mi danas u parlamentu slušamo nešto čega se svaki normalan građanin trebalo stideti, a to je odijum nekakvog poštovanja prema liku i delu čoveka koji je pomagao tog istog Hitlera, tu istu nemačku okupatorsku mašineriju, taj isti fašizam kao ideologiju, pa zar je potrebno bilo šta drugo reći osim da je to za jednu veliku osudu. Ništa više. (Boško Obradović: Replika.)
Nemate pravo kolega Obradoviću. (Boško Obradović: Povreda Poslovnika.) Povreda Poslovnika? Vi se mnogo razradite kada se završi utakmica. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, vi ste duhoviti ponekad, ja to priznajem, nije često ali umete da budete kao sada. Dakle, član 27. Ja znam da vi dobro poznajete istoriju i da je trebalo da upozorite uvaženog kolegu Neđu Jovanovića na neistine o kojima on govori. Znači, dobro je poznato da je Srpski pokret Dveri antifašistički opredeljen. Čak smo dobili i papir nadležnog Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu da prilikom registracije naše političke organizacije u njenom statutu i programu ne postoji ništa što je po bilo kom osnovu sporno za državu Srbiju. Ono što je važno da podsetite kolegu Jovanovića, jer je time prekršio dostojanstvo Narodne skupštine jer potiče zapravo iz jedne komunističke terorističke organizacije Komunističke partije Jugoslavije, koja je u svoje vreme ovde igrala fudbal sa Nemcima za vreme pakta Ribentrop-Molotov između Trećeg Rajha i Sovjetskog saveza. Dakle, ako je neko služio fašistima, to su srpski komunisti koji su za vreme Drugog svetskog rata pre nego što su dobili nalog Kominterne ovde se družili i igrali fudbal i sarađivali sa našim okupatorima. Tek kada su dobili nalog Kominterne da podignu ustanak, jer je to tek tada postalo u interesu Sovjetskog saveza, naši dragi dobri komunisti su se setili da bi možda mogli da budu i partizani i ustanici. Ja znam kolega Arsiću da vi to dobro znate i trebalo je zaštiti dostojanstvo Narodne skupštine od ove komunističke lažne istoriografije koja je zapravo sarađivala sa fašistima dok su Srbi kao narod bili anti fašisti. Problem nas kao naroda jeste upravo u tome što antifašisti, pravi antifašisti na čelu sa đeneralom Dražom Mihailovićem, nisu došli na vlast posle tzv. oslobođenja, već ovi revolucionari i međunarodni teroristi na čelu sa KPJ i Josipom Brozom Titom, najvećim ratnim zločincem i krvnikom srpskog naroda.
Kolega Obradoviću, ja ne znam zaista šta da vam odgovorim na sve ovo što ste rekli. Ovo je bila jedna klasična replika, nema nikakve veze sa povredom Poslovnika. Neću da ulazim, da ja sa mesta predsedavajućeg iznosim svoje političke stavove o ljudima i događajima koje ste vi sad pobrojali. Ako želite da odgovorim, uzdržao bih se od toga i ostavio za neku drugu priliku kada budem u klupama gde sede poslanici, a ne predsedavajući. Po Poslovniku, prvo narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se, predsedavajući. To što ste na kraju rekli, trebali ste zaista da uradite na samom početku, a ne da dozvolite najgrublju zloupotrebu Poslovnika od Boška Obradovića, koji je reklamirao član 27, a sa Poslovnikom se čak nije povezao ne u jednoj rečnici, nego ni u jednom slovu onoga što je izgovorio. Sve što je rekao, odnosilo se na najgrublje moguće uvrede, a te uvrede se odnose na milione onih koji su tokom trajanja NOB, zajedno sa ostalim rodoljubima i patriotama, imali jednu ideologiju, a to je komunistička ideologija. To znači i onih 20.000.000 Rusa, Francuza, Španaca i mnogih drugih koji su svoje živote dali za slobodu, koji su svoje živote dali da se slomi fašizam. Ja nikada ni u jednoj svojoj diskusiji neću govoriti na način koji podrazumeva otvaranje novih frontova i produbljivanje ideoloških razlika. Mi smo te ideološke podele prevazišli i spremni smo da, kao što sam i rekao, svakom onom ko je dao doprinos za slobodu odamo poštovanje u smislu da se svi oni koji su taj doprinos dali i prikažu i pokažu odgovarajućim obeležjem bilo spomenikom, bilo na drugi način. Ovo što je Boško Obradović izgovorio je za njegovu sramotu, a ne za našu. Svi oni koji su bili obuhvaćeni ovakvim teškim i grubim uvredama će znati da iskažu svoj sud prema Bošku Obradoviću. Zahvaljujem.
Kolega Jovanoviću, da li želite da se Skupština izjasni? (Neđo Jovanović: Ne.) Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite, koleginice Jovanović.
Narušeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Kolega Arsiću, vi ste bili dužni da reagujete, zato što je naneta velika uvreda svima nama koji sedimo u ovom najvišem zakonodavnom telu. Godine 2018. da se ovde čuju, i bez vaše reakcije opomene, reči koje je malopre izgovarao Boško Obradović, to je zaista neverovatno. A, da nije baš tako kao što on priča i da pokušava da opere tu svoju ljotićevsku zanesenost i da sada prebacuje loptu na navodno časnu ulogu Nedića kao predsednika okupacione Vlade, evo, objasniću da to nije baš tačno. Naime, novinar publicista Stanislav Krakov i Dimitrije LJotić su se sreli jednog avgustovskog dana na uglu ulice Kneza Miloša, e sada stvarno ne znam kako se sada zove ta ulica, uglavnom, to je bilo mesto koje se zvalo „Kod dva kralja“, gde je sada hotel „Hilton“, i razgovarali o tome kako da privole Milana Nedića, koji je inače bio srušen ličnom tragedijom posle Prvog svetskog rata i gubicima u svojoj porodici, da služi nemačkom okupatoru. I oni su tamo uspeli zato što su i jedan i drugi imali određene rodbinske veze sa Nedićem. I ta njegova uloga, ne da nije bila časna i slavna, nego je zaista bila nešto što je osramotilo Srbiju i sve ono što je on uradio kao general srpske vojske pre toga, a sve iz glave Dimitrija LJotića, jer on to nije učinio napamet. Ja ću tu podvući paralelu sa ovim žutim izdajničkim preduzećem i svom tom bulumentom kojoj pripada danas i Boško Obradović, koju okuplja Soroš, američki zvaničnici koji im izdaju naloge, e tako su još pre rata Dimitriju LJotiću Nemci dali zadatak da on… (Predsedavajući: Privodite, kraju koleginice.) Moram da završim, zaista, ovo je veoma važno zbog dostojanstva Skupštine.
Ali morate u roku od dva minuta.
Onda ću se javiti ponovo po Poslovniku.
Onda se javite ponovo po Poslovniku.
Jer, onda će da se završi na tome da mi brukamo državu Srbiju takvim rečima. Evo, završavam. Dakle, cilj je bio da se kroz postavljanje Nedića za predsednika Vlade, a to je sve bilo iz LJotićeve glave i njegovog dogovora sa Nemcima, umrtvi Srbija, da ona bude u letargiji, kao što oni, da su na vlasti, tako bi rekli – evo, izvolite Kosovo i Metohiju, evo vam Vojvodina, uzmite sva naša žitna polja i sve to radite, e to je bila njihova neslavna uloga, a to veliča Boško Obradović.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospodine Arsiću, konačno i ja da dođem jedanput na red kada vi predsedavate. Obično date pauzu.
Morate češće da budete u sali.
To je pozitivna promena. A vi morate, gospodine Arsiću, češće da se pridržavate Poslovnika. Ja sam očekivao da ćete vi s vremenom ipak savladati ove odredbe Poslovnika, posebno odredbu člana 27, zatim, odredbu člana 106. i člana 107. Hajmo od člana 107. Kaže da je govornik na sednici dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Član 106. kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. A član 27. koji se odnosi na onoga ko predsedava sednicama Narodne skupštine kaže da se predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući stara o primeni ovog Poslovnika. I, to je, gospodine Arsiću, dok ste na tom mestu, vaš zadatak. Postoje dani, sati, trenuci kada vašom voljom bude suspendovan Poslovnik, kada ništa ne važi, kada vi odlučite da svako može da priča o čemu god želi, da je nebitna tema, da je nebitno da li će nekoga uvrediti, jer eto, vama je tako došlo. Vi nemate pravo da dajete sarkastične komentare. Možete da date komentar isključivo u skladu sa Poslovnikom, a ne da meni govorite koliko sam ja u sali. Koliko sam u sali, ja o tome odgovaram građanima Srbije, vama ne. Prema tome, nebitno je koliko sam, a danas sam bio veoma dugo. To vama ne daje za pravo da komentarišete mimo Poslovnika. Vi ste maločas i sami rekli kako jedan govornik koji se javio po povredi Poslovnika ništa o tome nije rekao, da je bila klasična replika, a niste ga prekinuli. Time ste priznali sami svoju grešku.
Evo, priznajem i sad grešku, kolega Šaroviću. Vi se razradite isto kad se završi utakmica, kao i kolega Obradović. A, poštovanje dostojanstva Narodne skupštine nije samo za ono što kažete, već i kako se ponašate i kako dođete. Ja u ovu salu i zgradu Narodne skupštine kad je plenumski dan nikad nisam došao u farmerkama i majici na kratke rukave. Nemate pravo na ponovnu povredu Poslovnika, jer nisam mogao u odgovoru da prekršim Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica, po Poslovniku.
Zahvaljujem. Prekršen je član 103. stav 7. Mogu da kažem da je žalosno gledati danas Boška Obradovića koji vređa i ovu Skupštinu i poslanike i građane Srbije sa izlivima ljubavi prema ratnim zločincima Dimitriju LJotiću i Milanu Nediću. Ali, ta mržnja koju pokazuje prema partizanskom antifašističkom pokretu i sleduje i jednom ljotićevcu. Jer, sada ću vam pokazati fotografiju. Ovo je Slavoljub Slava Kojić, dečak od 17 godina, koga su 1941. godine zarobili Nemci, koga su ljotićevci tri dana mučili i kamenom mu urezali petokraku zvezdu na čelu pre nego što su ga streljali. E, to je delo ljotićevaca i to je mržnja prema partizanima, prema ljudima koji su mrzeli ovu zemlju. Ti isti ljotićevci i nedićevci osnovali su logor za prinudno vaspitanje omladine u Smederevskoj Palanci, poznatiji kao „mala banjica“, logor gde je prebijano, mučeno više od 1.300 omladinaca sa teritorije celokupne Srbije samo zato što su bili antifašisti, samo zato što su bili skojevci. Živeli su u najgorim uslovima, a rukovodioci logora su bili bračni par Popović, od kojih je suprug Milan Popović bio nedićevac, a njegova žena Dragojla Popović, koja je upravljala ženskim delom logora, bila članica Zbora. Te ljude, takvu ideologiju i takvu politiku zastupa Boško Obradović. Hvala.
Reč ima ministar Zoran Đorđević, po amandmanu.
Pošto poslanik četiri-pet puta kaže da je ponavljao jedno te isto pitanje, ne želim da dovede u zabludu građane Srbije koji nisu imali priliku da pročitaju zakon, jer očigledno ni sam poslanik nije čitao zakon, pa je došao nepripremljen. Naravno da Vlada Republike Srbije brine o svemu što je srpsko i brinuće, ne samo o onome što se dešavalo našem narodu u 20. veku, već i ranije, u celoj svojoj istoriji, a poslaniku odgovor na njegovo pitanje leži u čl. 14. i 15. Biću vrlo rad, kada završimo raspravu, da mu poklonim zakon koji bude bio usvojen.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Kolega Šaroviću, nemate vreme poslaničke grupe. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Gospodine Arsiću, evo vidite, hteli vi, ne hteli, ja dođoh do reči. Vi kažete, i hvala vam na tome, da majica u kojoj sam došao danas nije adekvatna, ali pretpostavljam da vi ne znate, pa to može biti za vas olakšavajuća okolnost, ovo je majica manastira Svetih Arhangela, zadužbine Cara Dušana Silnog. Mislim da vi možda ne znate, ali dobro je da ste rekli da to za vas nije prihvatljivo. Za mene jeste i ja se time ponosim. (Predsedavajući: Kolega Šaroviću, o svom amandmanu, molim vas.) Upravo je to o amandmanu. Ako pričamo o ratnim memorijalima, gospodine Arsiću, čitav dan su poslanici govorili o srpskoj istoriji, o srpskim vojskovođama, a svakako je jedan od najvećih, ako ne i najveći, Car Dušan Silni. Mislim da to ni jednom Srbinu ne bi trebalo da smeta. Razumeo bih da to smeta našim neprijateljima, ali nekome ko predsedava sednicama Narodne skupštine, smatram da je to sramota. Što se tiče mog amandmana, danas smo čuli svašta u raspravi. Čuli smo mi i od jednog od govornika kako podržava granice velike Srbije, ali dovodi Ivana Pernara u Skupštinu. Čuli smo od jednog od govornika kako nema mira između srpskog i hrvatskog naroda i srpske i hrvatske države. Možda ćete prepoznati, gospodine Arsiću, ko je to rekao, ali je problem što je zvanična državna politika drugačija. Vi tražite da osude genocid nad Srbima, da priznaju svoje zločine, i to treba uraditi, ali ste promašili stranku.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Da li neko želi reč? Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? Kolega Stojanoviću, izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, gospodine ministre, podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona o ratnim memorijalima. Svima je poznato da na teritoriji KiM postoji veliki broj kulturno-istorijskih spomenika koji simbolizuju vekovnu borbu našeg naroda za slobodu. Naravno, najpoznatiji spomenik kosovskim junacima je na Gazimestanu, ali postoji još spomen-obeležja koja su posvećena Kosovskom boju. Priliko obeležavanja šestogodišnjice Kosovskog boja, obnovljen je veliki broj spomenika, a podignuti su i neki novi. Tako je ovim povodom podignut spomenik Kneza Lazara i spomen-česma „Vitezovi Kneza Lazara“ u Gnjilanu. Na žalost, nakon NATO okupacije od strane šiptara, česma „Vitezovi Kneza Lazara“ porušena je namerno baš na Vidovdan, među njima i spomenik Knezu Lazaru. Ovaj spomenik porušen je 24. jula 1999. godine i odnet je u američku bazu Bonstil. Božijim proviđenjem jedan Srbin iz Šilova se nekako dočepao ovog spomenika i doneo ga u Šilovo, selo pored Gnjilana. Moja malenkost je prilikom posete mom rodnom mestu Šilovu, saznao sam da se spomenik nalazi u mom selu. Uz pomoć mojih prijatelja i ljudi dobre volje formirao sam odbor za podizanje spomenika i bio sam na čelu tog odbora. Spomenik smo postavili tokom 2007. godine iznad sela Šilovo, pored pravoslavne crkve Svetog Marka. Pored spomenika, u centru sela podignuta je i spomen-česma svetom Knezu Lazaru koja predstavlja simbol ovog sela gde se i danas okupljaju meštani sela Šilovo. Zahvaljujem.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik LJiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković, Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja i Jovan Jovanović. Da li neko želi reč? Kolega Šaroviću, ne možete da dobijete reč. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Marina Ristić. Da li neko želi reč? Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav LJubenović. Da li neko želi reč? Kolega Šaroviću, ne igrajte se sa karticom. To rade samo mala deca. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Belačić. Da li neko želi reč? Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Vukajlović, mada kolega Šarović hoće da vam otme to pravo.
Hvala. Samo jedno pitanje. Znači, 6.000 memorijala, tih ratnih memorijala imamo po slobodnoj proceni, nemamo tačnu evidenciju. Samo mi odgovorite, ministre, ja vas najlepše molim. Godine 2015, 2016. i 2017. građane Srbije, održavanje tih ratnih memorijala, kojih u zemlji, kojih u inostranstvu, je koštalo preko milion evra, a ukupno memorijala na kojima se nešto radilo ili su bili podložni sanaciji je 69. Znači, za 69 ratnih memorijala mi smo potrošili milion i nešto evra za tri godine, a sada mi recite jednu stvar. Ako imamo 6.000 memorijala, odakle nam novac, a nigde niste predvideli i rekli ste čak da ne treba novac, samo ste vrlo šturo u jednom segmentu zakona rekli da će to biti u razdelu i delu sredstava koja su opredeljena za Ministarstvo za rad i socijalnu politiku. Znamo kako je radilo vaše Ministarstvo za rad i socijalnu politiku dok je vaš prethodnik iz vaše Vlade, koji je sada ministar odbrane, vodio to ministarstvo. To je pod velikim velom, pod velikom sumnjom. Znamo za tetku iz Kanade, znamo za neka sredstva koja su nedozvoljena. Nije znao da objasni građanima. Sada vi nama objasnite zašto ste vi dozvolili da se podzakonskim aktima odlučuje o načinu finansiranja i u zemlji i u inostranstvu tih ratnih memorijala, zašto to niste stavili u ovaj zakon da mi vidimo kako ćete vi to finansirati, a ne samo grupno u tom razdelu za vas, pa onda da mi tumačimo koliko će to biti? Ako imamo šest hiljada, a imamo milion evra, koliko nam onda para treba…
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, po Poslovniku.
Gospodine Arsiću, još jedanputa ste prekršili član 27. koji vam daje pravo, ali vam istovremeno nameće i obavezu da sednice vodite u skladu sa Poslovnikom. To podrazumeva da morate biti koncentrisani i da svoje lične afinitete ili animozitete prema drugim narodnim poslanicima ostavite po strani. Vi ste dozvolili sebi nešto što niste smeli, dajući reč gospođi Vesni Vukajlović Nikolić, dali ste sebi za pravo da kažete – evo dajem vam reč, iako kolega Šarović želi to pravo da vam otme. Gospodine Arsiću, nisam neko ko otima, pogotovo uvaženim gospođama, kakva je gospođa Vesna Vukajlović Nikolić, ne otimam ništa, niti sam u poziciji, a što je još bitnije ne želim. Znate, ja nikada u ovoj Skupštini nisam otimao ni mandate, nisam otimao nikome reč, nisam otimao vreme, to su činili drugi. Prema tome, vi morate, gospodine Arsiću, da se suzdržite od takvih komentara. Vama može da bude drago da se neko javi, možda nekoga ne volite, teško vam je da ga slušate, ali ste dužni da se potrudite i da makar deluje, da makar ostvarite privid da na identičan način postupate prema svim narodnim poslanicima. Ako to niste u stanju, onda vi treba da podnesete ostavku na mesto potpredsednika Narodne skupštine, pa da vidimo da li u vašoj poslaničkoj grupi ima osobe koja je u stanju da na adekvatan način obavlja tu ulogu. Potpuno je jasno da vaš odnos prema svim narodnim poslanicima nije isti.
Kolega Šaroviću… (Nemanja Šarović dobacuje.) biram reči kolega Šaroviću. Trudim se da budem pristojan, zato što dok sam čitao podnosioce amandmana i pitao da li neko od njih želi da se javi za reč, vi ste se javljali i ako na to niste imali pravo i znali ste da na to nemate pravo. Čuo sam i šta ste odgovorili kolegi Bojiću. Nekako se u tom trenutku utišalo u sali sve. Zašto to radite? Blaga reč je šaliti se za ono što ste rekli. Ne odmahujte glavom. Da li je ko šta otimao iz Skupštine Srbije, nikada nisam pisao putni nalog da dođem iz Beograda na sednicu, a pišem da sam došao iz Vranja. Izvolite kolega Đorđeviću. (Nemanja Šarović: Želim da se Skupština izjasni u danu za glasanje.) Izjasniće se Skupština u danu za glasanje.
Da odgovorim na poslaničko pitanje. Da budemo precizni 2015, 2016, 2017. godine, svake godine se izdvoji 50 miliona dinara za investiciono održavanje ratnih memorijala. Tačno je da ih ima šest hiljada i tačno je da svih šest hiljada nisu u istom stanju. Ono s čim nismo zadovoljni to je u kakvom stanju su naši memorijali u Makedoniji i tu ćemo gledati da u nekom budućem vremenu više pažnje obratimo na njih i da ih dovedemo u, da kažem, pristojno stanje, odnosno stanje kako zaslužuju naši memorijali. Ali, ono što takođe loše ste formulisali, mi podzakonskim aktima ne regulišemo kako trošimo finansijska sredstva, već investicionim planom. Investicioni plan se donosi kad se usvoji budžet i na osnovu usvojenog budžeta mi predviđamo, pravimo plan kako na koji način ćemo i koje memorijale u toj godini da renoviramo, održimo ili da uložimo u njih neka dodatna sredstva. Konkretno, recimo, različiti memorijali zahtevaju različitu visinu finansijskih sredstava. U ovoj godini najviše smo dali za Zejtenlik i za obnovu spomenika na Kalemegdanu, „Zahvalnost Francuskoj“, oba su bila 200 hiljada evra. Sledeće godine planiramo da uložimo velika sredstva u obnovu Groblja oslobodilaca Beograda koji treba da bude na ponos Beograda i koji će ih potpuno promeniti dimenziju kako na koji način treba da izgledaju naši memorijali, od toga kako će biti osvetljeni, do samog pristupa i takođe želimo da neke propuste koji su bili kada je u pitanju izgradnja bila tog memorijala da sada ispravimo i da donesemo i neke tehničke planove kako bi u budućnosti neka buduća pokoljenja lakše održavala te memorijale.
Zahvaljujem gospodine ministre. (Vesna Nikolić Vukajlović: Replika.) Nemate pravo na repliku, koleginice Nikolić Vukajlović. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Da li neko želi reč? (Da.)
Zahvaljujem gospodine Arsiću, dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman kao i prethodni odnosi se na opštinu koja izuzetno brine o monumentalnom kompleksu 4. decembar, posvećen borcima palim u čuvenoj Prijepoljskoj bici, 4. decembra 1943. godine a stradalo ih je samo u jednom danu više od 400 boraca. Memorijalni kompleks je otkriven 4. decembra 1953. godine, a Skupština SFRJ ga je 29. marta 1979. godine proglasila za spomenik od izuzetnog značaja. U znak sećanja na ovu svojevrsnu Prijepoljsku epopeju ovaj memorijalni kompleks se brižljivo neguje i novim sadržajima dopunjuje. Dok je u sasvim drugom stanju memorijalni kompleks „Boško Buha“ na Jabuci, 17 kilometara udaljen od Prijepolja. Memorijal je posvećen mladom bombašu u tom vremenu Bošku Buhi koji je poginuo na Jabučkoj visoravni 27. septembra 1943. godine, a i drugim borcima manjih od puške, pionirima iz svih republika SFRJ. Ovaj memorijalni kompleks su 60-ih godina 20 veka novčanim prilozima upravo podigli pioniri bivše Jugoslavije. Takav kompleks zajedno sa muzejom posvećen deci narodnooslobodilačke borbe koji je funkcionisao do 90-ih godina kada je došlo do raspada Jugoslavije. Od tada je postao neopravdano zaboravljen i zapostavljen. Danas je potpuno devastiran. Jedino odolevaju vremenu neoštećene skulpture pionira boraca iz svih republika bivše SFRJ. U okviru kompleksa zajedno sa ovim spomen obeležjima stoji i kasnije podignut spomenik sa imenima za kraj komunističke ruke u toku Drugog svetskog rata i ona je neoštećena…
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Danica Bukvić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite koleginice Bukvić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnikom, koleginice i kolege narodni poslanici, podnela sam amandman na član 3. Predloga zakona. Amandmanom se vrši pravno tehnička redakcija odredbe člana 3. Predloga zakona, kojom se odredba čini jasnija i u skladu je sa duhom srpskog jezika. Kao što je već izneto, donošenje ovog zakona je bilo neophodno kako bi se propisi iz ove oblasti uredili na celovit način, posebno imajući u vidu da su propisi u vezi ratnih memorijala bili doneti u periodu postojanja SFRJ, odnosno Socijalističke Republike Srbije, a to je skoro pre 40 godina. Istakla bih da je značajna novina da se obrazuje savet za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije radi davanja mišljenja povodom predloga za uređenje ratnom memorijala i uklanjanje ratnog memorijala. Najveća novina je nadležnost Ministarstva zaduženog za negovanje tradicije oslobodilačkih ratova Srbije za davanje saglasnosti za podizanje novog ratnog memorijala. Srbija ima bogatu istoriju. Podsetila bih da se u naseljima u okolini Beograda, Lazarevcu, Mladenovcu, Sopotu, Barajevu, Obrenovcu, kao i samom Beogradu nalazi više od stotinu spomenika posvećenih poginulima u Prvom svetskom ratu. Takođe bih istakla da je Srbija u sastavu bivše Jugoslavije predstavljala značajan antifašistički front u borbi protiv okupatora. Poslednjih decenija dogodile su se krupne društveno ekonomske promene u našem društvu. U jednom periodu ovi memorijali koji su posvećeni učesnicima antifašističke borbe bili su neopravdano zanemarivani, a neki spomenici i uklanjani. Predlogom ovog zakona uređuje se potpuno ova oblast i jasno se razgraničava nadležnost jedinica lokalne samouprave i Ministarstva nadležnog za poslovanje negovanja tradicije oslobodilačkih ratova Srbije u oblasti zaštite ratnih memorijala, kao i nadležnost u finansiranju redovnog održavanja. Na ovaj način uređen sistem u ovoj oblasti doprineće unapređenju poštovanja ljudskih prava, tradicija, nacionalnih i verskih osećanja. Poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati ovaj kao i sve druge predložene zakone. Hvala.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Ivana Dinić. Da li neko želi reč? Koleginice Dinić, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani građani i građanke Republike Srbije, uvaženi ministre sa saradnikom, kolege narodni poslanici i poslanice, najpre bih da kažem da će poslanička grupa SPS podržati ovaj Predlog zakona kao jedinstveni zakon koji uređuje ovu oblast koja do sada nije bila na ovaj način uvažena i nije joj dodeljeno mesto koje je zaslužila. Ovaj amandman sam podnela kako bih jasnije definisala nadležnosti, ne samo jedinica lokalne samouprave, već i ministarstva, koje će na mnoge načine doprineti uređenju održavanja i zaštite ratnih memorijala. Ono što je veoma bitno jeste da ne ulažemo, dakle, samo vreme i trud na stabilnost ekonomsku, demografsku i privrednu, već i da se radi na unapređenju poštovanja ljudskih prava, naše tradicije, verskih različitosti i, ono što je bitno, da se dostigne efikasnije delovanje državne uprave u postupku zaštite održavanja i uređenja ratnih memorijala. Želim da pohvalim i ono što ovaj Predlog zakona definiše, a to je da je ministarstvo nadležno za poslove negovanja tradicije oslobodilačkih ratova Srbije u oblasti zaštite ratnih memorijala sada nadležno, dakle, i da daje saglasno za uvođenje, odnosno za postavljanje novih ratnih memorijala i uređenje ove oblasti kroz usklađivanje ekonomskih uslova, kao i drugačijeg načina upravljanja sredstvima i planiranja sredstava za ovu oblast. Takođe, Predlog zakona je definisao i način prevazilaženja problema kada je u pitanju finansiranje novih ratnih memorijala od strane jedinica lokalne samouprave, i to je ono što treba pohvaliti. Ovim Predlogom zakona, takođe, je uvedena obaveza i da se uspostavi, dakle, evidencija o ratnim memorijalima, kako u zemlji, tako i u inostranstvu, kao i evidencija o poginulim licima. Ovo je jedan mali korak, ali veliki iskorak u negovanju i uspostavljanju kulturne baštine i nasleđa Republike Srbije, a to je, dakle, i veliko bogatstvo, a sa druge strane i brojne žrtve i lica i ratovi koji su iza nas mislim da su vredni ovakvog jednog Predloga zakona i naravno daljem trudu da se unapredi ovaj Predlog zakona i da se što više sredstava obezbedi za ovu oblast. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Kolega Saviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas smo od ministra čuli da srpski narod ima preko 6.000 memorijalnih mesta, lokacija, od kojih se 625 nalazi van teritorije Republike Srbije. To i ne čudi ako znamo činjenicu da je srpski narod samo u 20. veku vodio sedam oslobodilačkih ratova – dva balkanska rata, dva svetska rata, rat Srba u Bosni, rat Srba u Srpskoj krajini i naš rat protiv NATO pakta za očuvanje KiM. Da ne govorim o našoj daljoj istoriji, jer tih ratova je bilo mnogo, kao ni kod jednog naroda do sad. Zato srpski narod i Republika Srbija imaju jedinstvene spomenike ove vrste u svetu, a najpoznatiji od njih je čuvena niška Ćele kula. Nažalost, dolazim iz Niša, ali Niš nije poznat samo po Ćele kuli. Ni jedno srpsko stradanje i ni jedan rat nije mimoišao Niš i njegovu okolinu, tako da tih mesta ima mnogo u Nišu i njegovoj okolini. Svima nama je dobro poznato da je za vreme NATO agresije na našu zemlju Niš bio jedan od gradova koji je najviše stradao, koji je pretrpeo najveće i materijalne i ljudske ruševine. Svi se dobro sećamo onih užasavajućih scena kada su NATO zlikovci bacali kasetne bombe na nišku glavnu pijacu, na Niški klinički centar i kada je stradalo mnogo nedužnih civila, a među njima i jedna trudnica, student pete godine medicine. Dakle, mi u SRS nemamo ništa protiv toga što se donosi ovaj zakon, ali imamo neke zamerke koje smo iskazali našim amandmanima.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Mandić. Da li neko želi reč? (Ne) Ovim bismo završili sa današnjim radom. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. [[Sednica je prekinuta u 19.10.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sednici sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Žarko Obradović, Aleksandra Tomić, Dubravka Filipovski, Elvira Kovač, Aleksandra Stevanović, Aleksandar Šešelj, Marija Obradović, Biljana Pantić Pilja, Dejan Radenković, Tijana Davidovac, Gordana Čomić, Vojislav Vujić i Đorđe Kosanić. Nastavljam pretres u pojedinostima o Prvoj tački dnevnog reda – Predlogu zakona o ratnim memorijalima. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su povodom pretresa u pojedinostima o Prvoj tački dnevnog reda – Predlogu zakona o ratnim memorijalima, pozvani da sednici prisustvuju: Zoran Đorđević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i prof. dr Slavica Đukić Dejanović, ministar bez portfelja, sa saradnicima. Na član 3. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Đorđe Komlenski. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski, izvolite.