Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 194 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno više od 126 narodnih poslanika i, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Dame i gospodo, pre godinu dana na današnji dan izvršen je pogrom na Kosovu i Metohiji i molim vas da minutom ćutanja odamo poštu u znak sećanja na žrtve. Slava im. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Đurišić, Snežana Lakićević-Stojačić, Goran Jakšić i Gašo Knežević. Saglasno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao, u dogovoru sa predsednicima poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini, u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona i drugih akata iz predloženog dnevnog reda. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Sa mnom niste.) Oprostite, to je formulacija koju sam zatekao. Dostavljeni su vam: zapisnik Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 8. marta 2005. godine i zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 8. i 9. marta 2005. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica, na osnovu člana 82. stav 3. Poslovnika. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnike sa navedenih sednica. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje zapisnik Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 8. marta 2005. godine. Za 128, nije glasalo 46, od ukupno 174 prisutna narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 8. marta 2005. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 8. i 9. marta 2005. godine. Za 127, nije glasalo 49, od 176 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini, održane 8. i 9. marta 2005. godine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za izmene i dopune predloženog dnevnog reda. Grupa od 53 narodna poslanika poslaničke grupe DSS predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red tačka - Izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije, za koju je podnela predlog kandidata 15. marta 2005. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 159, uzdržan jedan, nije glasao 21, od 181 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miloš Aligrudić podneo je predlog i dopunu predloga da se dnevni red sednice proširi novom tačkom - Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, koji je podnela Vlada Republike Srbije 25. februara 2005. godine, kao i da se navedena tačka uvrsti u dnevni red kao 5. tačka dnevnog reda. Da li narodni poslanik Miloš Aligrudić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 127, nije glasalo 57, od 184 narodna poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, na osnovu člana 86. i člana 136. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: 1) zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcijskom fondu i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji (prva, druga i treća tačka predloženog dnevnog reda); 2) zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o prestanku važenja Zakona o elektroprivredi, Predlogu kandidata za predsednika i članove Saveta Agencije za energetiku Republike Srbije i Predlogu odluke o utvrđivanju Strategije razvoja energetike Republike Srbije do 2015. godine (6, 14. i 22. tačka predloženog dnevnog reda); 3) zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o Vladi i Predlogu zakona o državnoj upravi (10. i 11. tačka predloženog dnevnog reda); 4) zajednički jedinstveni pretres o Predlogu za davanje koncesije za izgradnju, korišćenje i održavanje autoputa od Horgoša do Požege, LOT 1; Beograd- Požega (E-763), LOT 2: Horgoš-Novi Sad (E-75) i LOT 3: Novi Sad-Beograd (E-75), sa Predlogom zaključka, i Predlogu za davanje koncesije za izgradnju, održavanje i korišćenje autoputa E-80 od Niša (petlja Trupale) do Dimitrovgrada (15. i 16. tačka dnevnog reda); 5) zajednički jedinstveni pretres o Izveštaju o poslovanju Komisije za hartije od vrednosti za 2003. godinu, sa godišnjim računom i izveštajem ovlašćenog revizora, Finansijskom planu Komisije za hartije od vrednosti za 2004. godinu i Finansijskom planu Komisije za hartije od vrednosti za 2005. godinu (23, 24. i 25. tačka predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Miloš Aligrudić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, protiv 13, nije glasalo 48, od 187 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za izmene i dopune predloženog dnevnog reda sednice, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 126, nije glasalo 62, od 188 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini u celini. Molim da služba Narodne skupštine pripremi prečišćeni tekst dnevnog reda sednice i da ga uruči narodnim poslanicima. D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Akcijskom fondu, 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, 4. Predlog zakona o regulisanju odnosa Republike Srbije i banaka u stečaju po osnovu preuzetih inostranih kredita, odnosno zajmova, 5. Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, 6. Predlog zakona o semenu, 7. Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o elektroprivredi, 8. Predlog zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, 9. Predlog zakona o izmeni Zakona o zdravstvenom osiguranju, 10. Predlog Zakona o turizmu, 11. Predlog Zakona o Vladi, 12. Predlog Zakona o državnoj upravi, 13. Predlog Zakona o zaštiti konkurencije, 14. Predlog odluke o izboru predsednika i članova Upravnog odbora Republičke agencije za telekomunikacije, 15. Predlog kandidata za predsednika i članove Saveta Agencije za energetiku Republike Srbije, 16. Predlog za davanje koncesije za izgradnju, korišćenje i održavanje autoputa od Horgoša do Požege, LOT1: Beograd-Požega (E-763), LOT2: Horgoš-Novi Sad (E-75) i LOT3: Novi Sad-Beograd (E-75) s Predlogom zaključka, 17. Predlog za davanje koncesije za izgradnju, održavanje i korišćenje autoputa E-80 od Niša (petlja Trupale) do Dimitrovgrada, 18. Predlog odluke o merama zdravstvene zaštite životinja u Republici Srbiji za 2005, 2006. i 2007. godinu (za tačke 1-18 podnosilac Vlada Republike Srbije), 19. Predlozi odluka o primeni imuniteta prema narodnim poslanicima, koje je podneo Administrativni odbor, 20. Izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta, 21. Predlog odluke o obrazovanju Anketnog odbora radi utvrđivanja istine o novorođenoj deci nestaloj iz porodilišta u više gradova u Srbiji, koji je podnela grupa od 22 narodna poslanika poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, 22. Predlog odluke o utvrđivanju arhivske građe koja se čuva u Muzeju Nikole Tesle, kao Lični fond Nikole Tesle, za kulturno dobro od izuzetnog značaja, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 23. Predlog odluke o utvrđivanju Strategije razvoja energetike Republike Srbije do 2015. godine, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 24. Izveštaj o poslovanju Komisije za hartije od vrednosti za 2003. godinu, sa Godišnjim računom i Izveštajem ovlašćenog revizora, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, 25. Finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2004. godinu, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, 26. Finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2005. godinu, koji je podnela Komisija za hartije od vrednosti, 27. Statut Narodne banke Srbije, koji je podnela Narodna banka Srbije, 28. Odluka o obrazovanju Službe Poverenika za informacije od javnog značaja, Odluka o platama u Službi Poverenika za informacije od javnog značaja i Pravilnik o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta u Službi Poverenika za informacije od javnog značaja, koje je podneo Poverenik za informacije od javnog značaja, 29. Izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije, na predlog grupe od 53 narodna poslanika Poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Pre toga, po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prigovaram povredu člana 199. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, a ovu primedbu upućujem direktno predsedniku Narodne skupštine. Naime, poslanička grupa SRS je 1. marta podnela predlog za izglasavanje nepoverenja ministru finansija Mlađanu Dinkiću. Po članu 199. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine predsedniče, bili ste dužni da u roku ne kraćem od tri i ne dužem od 15 dana, tu tačku stavite na dnevni red sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Naravno, vi imate manir koji su ustanovili svi višestranački predsednici Narodne skupštine pre vas, a to je da Skupštinu pretvarate u sluškinju Vlade Republike Srbije. Kako se to neko usudio da traži da Skupština raspravlja i da glasa o poverenju ili nepoverenju jednom ministru! Velika stvar, jaka stvar. Ako je to zabranjeno, ako to kod vas ne može da se postigne, molim vas da predložite izmenu Poslovnika Narodne skupštine. Nemojte da nam obezbeđujete demokratiju i kontrolu Vlade na papiru, nego će je biti ili je neće biti. Ako je ima po ovom zakonu, po kome radimo, onda ste vi napravili grubu povredu Poslovnika, a još grublju zato što niste stavili na dnevni red predlog da se glasa o tome možete li vi da budete predsednik Narodne skupštine. Smatram da vi ne treba da budete predsednik Narodne skupštine ne zato što pripadate nekoj političkoj opciji, ne zato što pripadate nekom polu, nego zato što ste grubo falsifikovali jedan dokument koji je sa vašim potpisom izašao iz ove skupštine, pa se postavlja pitanje da li sa vama više uopšte vredi raditi u ovoj skupštini po Poslovniku. Građani Srbije su nam svedoci. SRS radi isključivo po Poslovniku, ponašamo se u stilu "prema svecu i tropar". Kada se ovde pojave uzurpatori demokratije, kad se ovde vlast ispolji u najgrubljem obliku i kad počne da joj služi predsednik Narodne skupštine i poslanička većina, mi odgovaramo oštrije nego što su napadi na nas. Moram da priznam, otkako vi vodite sednice Narodne skupštine, nije bilo previše prilika da radikali pokazuju kako umeju da se bore i protiv nedemokratije. Međutim, ovo što se dešava u poslednjih mesec dana u Narodnoj skupštini, pod vašim vođstvom, pokazuje da ste vi samo jedno vreme sakrili svoj oblik, a ćud menjali niste. Zato tražim od vas da se izjasnite, tražim i da se Narodna skupština izjasni, neka ostane zabeleženo šta će demokratski blok po ovome da odluči, tražim da se izjasni da li ste povredili Poslovnik, u kome jasno piše da je danas na sednici morala da bude tačka - Predlog za izglasavanje nepoverenja ministru finansija Mlađanu Dinkiću. Možda biste mogli da prigovarate na manjkavost Poslovnika u pogledu vaše sudbine, ali da imate malo više osećanja za demokratiju i ako hoćete da se pogledate ujutro u ogledalo, pre nego što pođete na sednicu, onda biste i predlog da vi više ne budete predsednik stavili na dnevni red. Vi to ne možete da krijete. Zašto da po sudovima narodni poslanici isteruju istinu o tome da li je iz Skupštine otišao falsifikat, da li ste po komandnoj odgovornosti krivi što je falsifikat otišao predsedniku Republike? Nije ovo obična povreda Poslovnika, niste mi skratili vreme, niste mi uskratili pravo na repliku. Gospodine predsedniče, vi ste grubo povredili Poslovnik, čuvajući još uvek ministra finansija koji, da li slučajno ili ne, pripada vašoj političkoj stranci. Možda ne vašoj struji u toj političkoj stranci, ali formalno još uvek pripada vašoj političkoj stranci. Zato tražim da se Skupština izjasni u vezi ovog mog prigovora, a postavlja se ozbiljno pitanje, ukoliko to ne stavite na dnevni red, da li vredi sa vama raspravljati o bilo čemu drugom. Ako nas prevarite u pogledu teksta zakona koji smo usvojili, ako nas prevarite u pogledu Poslovnika po kome radimo, pitanje je koliko ćete puta samo još danas do 14,00 časova, do pauze, da nas prevarite, gospodine Markoviću.
Dužan sam objašnjenje kada se stavi primedba na kršenje Poslovnika. Tačan je navod koji ste rekli. Dozvolite mi da pročitam svim narodnim poslanicima član 199. stav 1. "Sednica Narodne skupštine, na kojoj će se raspravljati o poverenju Vladi ili pojedinom njenom članu, održava se najranije po isteku roka od tri dana, a najkasnije 15 dana posle dana podnošenja predloga za izglasavanje nepoverenja". Ovo je obaveza predsednika Skupštine i tu je potpuno izričit Poslovnika. Nažalost, konstatovali smo i prošlog puta da Poslovnik neke stvari previđa, jedna od njih je šta se dešava za slučaj da neko drugi u međuvremenu predloži da se stavi ova tačka dnevnog reda. Kao što znate, vi i ja smo predložili prošlog puta, vi za jednu tačku koja je bila na dnevnom redu, a ticala se poverenja članu Vlade, a ja, upravo zato želeći da se Skupština što pre izjasni, jer je za mene u tumačenju Poslovnika iznad svega Skupština i odluka narodnih poslanika i uvek ću poštovati odluku narodnih poslanika, slagao se ili se ne slagao sa njom. Kao što znate, Skupština se pre samo šest dana izjasnila o nekoliko stvari. Izjasnila se o tome da ne želi tri tačke na dnevnom redu: poverenje gospodinu Vuksanoviću, poverenje gospodinu Dinkiću i potencijalno razrešenje predsednika Skupštine. Takođe, izjasnila se o tome da li je ispoštovana volja poslanika, jer je volja poslanika glasala za jedan zakon, a ne pada na pamet predsedniku da on potpisuje nešto iza čega stoje ili stručne službe koje su, u ovom slučaju, i jedna i druga, dale nadležno tumačenje, ili volja narodnih poslanika. Volja narodnih poslanika je konsultovana i zbog toga sam se rukovodio činjenicom da ne stavim na dnevni red ponovo to pitanje, da se Skupština izjašnjava, da ne bismo došli u situaciju, po Poslovniku, da onda Skupština traži izuzeće iz vladajuće koalicije, pa se ono izglasa, jer smo volju već pokazali. To je jedino čime sam se rukovodio. Prihvatam, ako se slažete, da se o tome Skupština još jednom izjasni u danu za glasanje. Izvolite.
Dame i gospodo, naš narod kaže "zlo goveče, dovijeka june". To bih da vam prevedem: ko se jednom usudi da falsifikuje, falsifikovaće celog života. Gospodine predsedniče, nemojte preširokim objašnjenjima da pokušavate da zamaglite suštinu. Skupština se 8. marta izjašnjavala da li želi da tog dana tu tačku uvrsti u dnevni red, iako je vi niste predložili. Izjašnjavala se da li želi da proširi dnevni red tog dana, iako još nije istekao rok. Prva tri dana su prošla i mi smo tražili da odmah proširite dnevni red. Zakazana je sednica i u taj dnevni red niste uvrstili naš zahtev, niste morali, tada nisam prigovarao ništa, ali smo pokušali da, eventualno, dobijemo skupštinu većinu da se dnevni red proširi tom tačkom. Stekli su se uslovi. Skupština je većinom tada odbila da tog dana o tome raspravlja, ali Skupština nije odbila da raspravlja o ministru finansija, jer to nije ni bilo na glasanju. Nije tog časa Skupština glasala hoćete li da raspravljamo o ministru Dinkiću ili ne, nego hoćete li sada da raspravljamo o ministru Dinkiću ili ne. To sklonite, to vam ne prigovaram. Posle toga je proteklo dodatnih 10 dana i tih još sedam dana, koliko je trebalo da se ispuni poslednji rok u kome je moralo da se o ovome raspravlja. Vi ste propustili poslednji rok od 15 dana. Nemojte da me ubeđujete i nemojte da ubeđujete Narodnu skupštinu, u ovoj sali svi znaju da ste uzalud pričali prethodnih pet minuta, uzalud. Ne znam kome ste to govorili. Možda svojoj savesti, ali savest se ne pere tako. Ponavljam, promenite odredbe Poslovnika, imate većinu za to, svedoci ste kako su menjane i na vašu štetu odredbe Poslovnika. I sa tim ću da se složim. Izbacite pravo Skupštini da raspravlja o nepoverenju ministru, predsedniku Vlade, Vladi, šta ću, u manjini sam. Bićete jedina skupština na svetu koja ne može da raspravlja o nepoverenju ministru, ali takvu demokratiju uvodite. Tako nas uvodite u Evropu. Ne znam da li to Evropa možda može da proširi svoje standarde vašim standardom, da postoji narodna skupština koja ne može da raspravlja o nepoverenju ministru. Proteklo je 15 dana. U Poslovniku piše 20 poslanika. Vi ste mogli da načinite ono što je radio DOS kada je bio najgrublji i najjači. Ovo je prikrivena grubost. Tada je na naš zahtev da se izglasa nepoverenje vladi, a koji je uvršćen u dnevni red, jer tadašnji predsednik nije smeo ovako grubo da pogazi Poslovnik, na naš zahtev. Izašao je šef poslaničke grupe DOS i predložio da se ta tačka skine sa dnevnog reda. I to je po Poslovniku. Obrazloženje mu je bilo nesuvislo, besmisleno, rekao je izglasavanje nepoverenja vladi traže oni koji nisu glasali za vladu i ne može vlada da bude smenjena kada opozicija traži da se o tome raspravlja. Glasali su poslanici i tačka je skinuta sa dnevnog reda. Vi se, gospodine Markoviću, usuđujete da je ne stavite u dnevni red. To je vaš problem. To je problem shvatanja demokratije i to je moj problem uopšte u komunikaciji sa vama. Vi ste, kao predstavnik većine u ovoj skupštini, zaista u moći da mnoge stvari sprovedete, ali nemojte mimo Poslovnika i mimo zakona. Dogovarajte se vi sa većinom da li vam ovo opravdava i dogovarajte se sa ovima koji vas podržavaju. da li vas oni opravdavaju u svemu ovome i dokle će da vas podržavaju. Dokle će da pritiskaju zeleno dugme kad god im naredite i ko je to u moći, draga moja gospodo poslanici i ministri, da vam naredi da pritisnete zeleno dugme i kada se grubo pogazi Poslovnik. Kada budu počeli da vas izbacuju iz ove sale i opet ćete imati našu zaštitu, samo dobro razmislite u šta uvodite Srbiju bezrezervnom podrškom svemu što načine ljudi koji su okružili jednog čoveka.
Zahvaljujem. Dužan sam još jednom da ponovim: rukovodio sam se mišljenjem Narodne skupštine. Slažem se da je u mnogo čemu manjkav i da treba menjati Poslovnik. Nisam želeo situaciju, koju ste pomenuli, od pre godinu i po dana, jer sam smatrao da pošto se jednom izjasnila Skupština, ponovo bi to isto uradila u razmaku od nedelju dana. Oprostite ako sam pogrešio, a molim vas i slažem se, molim vas da se još jednom Skupština izjasni u danu za glasanje. Ali, nezavisno od toga, takođe molim da se zajednički dogovorimo oko člana 69. koji u svom 12. stavu kaže - Administrativni odbor prati primenu ovog poslovnika, razmatra i daje predloge za njegove izmene i dopune i daje mišljenje Narodnoj skupštini na njen zahtev o primeni pojedinih odredaba ovog poslovnika. Molim vas da vodimo računa i o odredbi 199. na koju ste se pozvali i koju sam citirao. Zahvaljujem. Skupština će se izjasniti u danu za glasanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O TRŽIŠTU HARTIJA OD VREDNOSTI I DRUGIH FINANSIJSKIH INSTRUMENATA (zajednički načelni pretres sa 2. i 3. tačkom) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata,Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcijskom fondu i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: SRS - 1 sat 38 minuta 24 sekunde, DSS - 1 sat 3 minuta 36 sekundi, DS - Boris Tadić - 44 minuta i 24 sekunde, G-17 plus - 37 minuta i 12 sekundi, SPO-NS - 21 minut 36 sekundi, SPS - 26 minuta i 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO i tri poslanika SDP, po pet minuta na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika. Istovremeno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici za ove tačke dnevnog reda ispred DSS Radmilo Milošević, ispred DS Aleksandar Vlahović, ispred SPO-NS Miodrag Stamenković, ispred SPS Jovan Todorović. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redoslednom narodnih poslanika. Otvaram zajednički načelni raspravi o prve tri tačke dnevnog reda. Da li predstavnik predlagača, dr Predrag Bubalo, ministar privrede, želi reč? (da) Izvolite.
Poštovani predsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, o prve dve tačke dnevnog reda imao bih uvodno izlaganje jedinstveno, znači o Zakonu o hartijama od vrednosti i Zakonu o Akcijskom fondu, a to je sledeće. Zašli smo već u treću fazu privatizacije društvenih preduzeća u privredi Srbije. Privatizacija društvenih preduzeća iz perioda pre 2001. godine nije završena, sve dok u Akcijskom fondu postoje akcije tih preduzeća. To su državne akcije koje treba privatizovati, kako bi se u ovim preduzećima u privatnom vlasništvu našao celokupan paket akcija. To je uslov za povećanje slobode i inicijative privatnog sektora i efikasnije upravljanje preduzećem. Kako bi se to obezbedilo, neophodno je otkloniti postojeća ograničenja koja onemogućavaju bržu privatizaciju ovih akcija i postizanje boljih efekata u njihovoj prodaji, a što je osnovni cilj izmena i dopunama Zakona o Akcijskom fondu i Zakona o hartijama od vrednosti. To se postiže uvođenjem svih metoda prodaje, javni tender, finansijska berza, ponuda za preuzimanje akcija koje su prenete Akcijskom fondu, akcija čiji je zakoniti imalac Republički fond za penzioni i invalidsko osiguranje, Republički fond za razvoj i Republika Srbija po osnovu konverzije potraživanja u kapital. Daleko najveći broj akcija u portfelju Akcijskog fonda potiče iz privatizacije društvenog kapitala u društvenim preduzećima pre 2001. godine. Celokupni portfelj Akcijskog fonda bio je, prema važećim propisima, ograničen na prodaju berzi aukcijom ili preko berzanskih posrednika i ponudom za preuzimanje. Tender je bio moguć po Zakonu o privatizaciji, član 69. stav 3. Zakona o privatizaciji, ali ne i prema Zakonu o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, član 52. Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata. Osim što su ova dva zakona bila u međusobnom sukobu, ovo je bitno ograničavalo slobodu izbora metoda prodaje prema uslovima tržišta i bitno uticalo na rezultate prodaje akcija iz portfelja Akcijskog fonda. Stoga je bilo potrebno zakonom sankcionisati što veći broj oblika prodaje, koje će slobodno birati vlasnici akcija, u zavisnosti od toga koji metod nudi najbolje efekte. Time se stvara institucionalni okvir za jačanje tržišne konkurencije i u trgovanju hartijama od vrednosti i ne dozvoljava da ovim tržištem vladaju uži parcijalni interesi, razni finansijski lobiji i druge interesne grupe. Ova izmena je posebno važna u našim uslovima, koje karakteriše nerazvijenost finansijskog tržišta i odsustvo raznih i razvijenih institucija koje učestvuju u finansijskom tržištu, investicioni fondovi, razne vrste berzi i njihova decentralizacija, nerazvijene društvene norme i pravila ponašanja u ovoj oblasti i slično. Ovim izmenama i dopunama Zakona o akcijskom fondu i Zakona o hartijama od vrednosti postići će se bolji rezultati i veća transparentnost u prodaji akcija tzv. manjinskih akcionara preduzeća, od kojih potiču akcija u Akcijskom fondu. Pokazalo se da izvršena privatizacija modelom većinske besplatne podele na zaposlene, penzionere i građane nije rešila pitanje povećanja efikasnosti upravljanja i poslovanja ovako privatizovanih preduzeća. Nijedno nije rešilo pitanje niske tekuće produktivnosti radnika, potreban nivo tehničkog progresa i investicija iz sopstvene akumulacije. Suočena sa tim nerešenim nasleđem traže strateškog partnera radi prodaje većinskog paketa akcija sitnih akcionara ili udruženo sa državnim paketom akcija u posedu Akcijskog fonda. Uvođenjem tendera kao metoda prodaje akcija stvara se odlična prilika da se za preduzeća koja imaju dobre programe privuče dolazak jakih kompanija koje su lideri u svojoj oblasti na svetskom tržištu, koje nazivamo strateškim investitorima. To je neophodno, pošto sopstvenih sredstava za investicije i tehnički progres u svim preduzećima nema, kao ni sredstava na domaćem tržištu. I ovde vidimo šansu za ulazak stranih investicija, i po tom osnovu rast proizvodnje i zaposlenosti na duži rok. Njihovim ulaskom u domaća preduzeća doprineće se i bržem razvoju finansijskog tržišta. Druga ključna promena je davanje prava glasa po osnovu akcija iz Akcijskog fonda i njihove prodaje bez obzira na veličinu paketa akcija koji se kupi. Prema važećem zakonu, akcije iz portfelja Akcijskog fonda su bez prava glasa i bilo kog oblika upravljanja u preduzećima iz kojih potiču. To je demotivaciono delovalo na kupovinu akcija Akcijskog fonda, ali i stvaralo prostor za razne manipulacije koje su obarale cenu ovih akcija. Do sada je postojalo ograničenje po kome prodaja akcija javnim preuzimanjem do 25% paketa Akcijskog fonda su sa pravom glasa, a iznad tog procenta su bez prava glasa. To je demotivisalo kupce da kupuju ceo paket akcija Akcijskog fonda, koji u proseku raspolaže sa oko 41% akcija, pošto se gubi pravo glasa na razliku od 16%, što je obaralo cenu akcija Akcijskog fonda i išlo na ruku špekulantima na tržištu hartija od vrednosti, cepkalo akcije Akcijskog fonda na manje pakete i išlo na ruku raznim lobijima u preduzeću, a na štetu sitnih akcionara, posebno u relativno atraktivnim preduzećima i putem tzv. neprijateljskog preuzimanja paketa akcija preko sitnih akcionara. Ovim izmenama se to ograničenje otklanja. Sve akcije, bez obzira na broj koje prodaje Akcijski fond na tržištu kapitala, na berzi ili van nje, daju pravo glasa kupcu tih akcija. Time se svi kupci - vlasnici akcija izjednačavaju i imaju pravo glasa tj. upravljanja preduzećem srazmerno broju akcija koje poseduju. To će znatno povećati motivaciju i interesovanje kupca za akcije iz portfelja Akcijskog fonda, sitnih akcionara za udruživanje svojih akcija sa akcijama Akcijskog fonda radi prodaje većinskog paketa akcija, podstaći strateške investitore da otkupljuju celokupan paket akcija dobrih preduzeća i ubrzati prodaju akcija Akcijskog fonda. Takođe se ovim izmenama akcije Akcijskog fonda tretiraju kao upravljačke akcije, čime se obezbeđuje da Akcijski fond posluje sa pažnjom dobrog privrednika i štiti državni kapital do njegove privatizacije. Akcijski fond je najveći pojedinačni akcionar u oko 400 preduzeća, većinski u 30 preduzeća, ali bez realnih mogućnosti da postojećim propisima zaštiti vrednost kapitala na tržištu. I ovim izmenama Akcijski fond neće koristiti sva prava i oblike upravljanja koji mu pripadaju po Zakonu o privrednim društvima (član 208), već se svodi na pravo učešća u donošenju glavnih odluka od kojih zavisi promena vrednosti i struktura kapitala u preduzeću, odnosno akcija Akcijskog fonda, kao što su smanjenje, odnosno povećanje kapitala, reorganizacija, prodaja dela imovine, opterećenje imovine, zalaganje stvari ili uspostavljanje hipoteke, dugoročni zakup, poravnanje sa poveriocima i uzimanje kredita, a ne neposredno učešće u upravnim odborima i skupštinama akcionarskih društava, već putem pribavljanja pismenog izjašnjavanja Akcijskog fonda u donošenju takvih odluka. Svesno nismo išli na potpuno korišćenje prava glasa i upravljanja preduzećem, jer bi se neodoljivo stekao utisak da se država vraća na mala vrata da upravlja privatnim preduzećima i da neposredno utiče na njihove poslovne i druge odluke, kao i da ne želi da privatizuje svoj portfelj i okonča privatizaciju ovih preduzeća. Naprotiv, ovim želimo da zaštitimo državni paket akcija od odluka koje mogu ugroziti njihovu vrednost i tako omogućiti njihovu bržu prodaju. Poseban problem je pribavljanje prospekta preduzeća, čije se akcije nalaze u portfelju Akcijskog fonda, što je uslov za njihovo kotiranje i iznošenje na berzu i tržište kapitala uopšte. Do sada je to bilo kod boljih preduzeća, odnosno poslovodnog rukovodstva i organa upravljanja, čime je sudbina prodaje akcija iz Akcijskog fonda bila vezana za njihovu volju i njihove interese. To bitno ograničava razvoj tržišta kapitala, a time i konkurencije, koja na najbolji način određuje cenu akcija i drugih hartija od vrednosti. Zato je bilo neophodno uvesti obavezu da privredna društva, čije su akcije prenete na Akcijski fond, budu obavezna da na zahtev Akcijskog fonda ili najmanje 10% akcionara, u roku od sedam dana, dostave prospekte i zaključe ugovor sa berzom o kotizaciji njihovih akcija. Ako to ne učine, trgovina akcijama će se odvijati na finansijskoj berzi bez prospekta. Zbog nepostupanja po ovom zahtevu uvodi se kazna za odgovorno lice u visini od 800 hiljada dinara, ili tri meseca do pet godina zatvora. Zajedno sa izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i Zakona o akcijskom fondu na dnevnom redu su i izmene Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata radi međusobnog usaglašavanja povodom pitanja koja su tretirana u njima. Inače, u Ministarstvu finansija se sprema sasvim novi zakon o hartijama od vrednosti, kojim će se tržište akcijama urediti na moderan način. Na osnovu iznetog, molim poslanike Narodne skupštine da usvoje predloge zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcijskom fondu i Zakona o hartijama od vrednosti. Pošto su u okviru ove tačke dnevnog reda spojena sva tri predloga zakona, predlažem da dam i obrazloženje vezano za Zakon o privatizaciji. Dakle, zašli smo već u treću fazu privatizacije društvenih preduzeća u privredi Srbije. Prva faza je bila do kraja 2000. godine, u kojoj je privatizovan najveći broj, a za naše uslove i najboljih preduzeća sa društvenom svojinom. Druga faza obuhvata period od juna 2001. godine, koja se sprovodi po važećem Zakonu o privatizaciji, u kojoj je do kraja 2003. godine privatizovan ostatak boljih društvenih preduzeća. To je logičan sled ovog procesa po kome prvo idu u privatizaciju najbolji, a onda preduzeća koja je najteže privatizovati. Treća faza privatizacije se obeležava ovim izmenama i dopunama zakona, koje su danas na dnevnom redu Narodne skupštine Srbije. Naime, ostatak društvenih preduzeća karakterišu visoki dugovi koji su se gomilali više od jedne decenije, visoka tehnološka zaostalost i zastarelost mašina i opreme, i ogromni gubici. Kao takva, neatraktivna su za ozbiljne kupce i strateške investitore, te što vreme više odmiče sve je teže po njih. To se naročito odnosi na velike industrijske sisteme, koji su locirani u velikim gradovima i regionalnim centrima Srbije, a koji su u prošlom vremenu bili nosioci razvoja u svojim regionima. Njihova uspešna privatizacija nije moguća bez velikog odricanja države i njenih institucija, kao najvećih poverilaca, radi njihovog oporavka i većih prihoda od njih, koje će dobiti u budućnosti. O alternativi neću da govorim i ovim želimo da je predupredimo. Reč je o obaveznom otpustu potraživanja svih državnih poverilaca (član 9. izmena i dopuna) kao uslovnom otpisu po izvršenoj privatizaciji. Naime, po izvršenoj privatizaciji otpuštena potraživanja namiruju se iz sredstava dobijenih od privatizacije srazmerno svom učešću u ukupnom potraživanju. Nenamireno potraživanje se otpisuje. Pri tome je data mogućnost da to urade i drugi komercijalni poverioci svojom voljom. Ako to ne žele, svoje potraživanje rešavaju u sporazumevanju sa kupcem društvenog kapitala subjekta privatizacije. Prema podacima za preduzeća koja su u postupku restrukturiranja ili će ući u tu fazu privatizacionog procesa, potraživanja koja se svrstavaju u grupu državnih poverilaca učestvuju u ukupnim potraživanjima prema subjektu privatizacije sa oko 75%. Naravno, to je prosek, u mnogima je to i 90%. Ovaj podatak dovoljno govori o neophodnosti države da se odrekne svojih potraživanja radi sprečavanja daljeg propadanja ovih preduzeća, a radi njihove uspešne privatizacije, dajući prednost njihovom razvoju i očuvanju što većeg broja radnih mesta i investicionim ulaganjima kupaca, koja su osnovna pretpostavka za njihov brz oporavak. Radi se o davanju prednosti razvojnom pristupu privatizaciji na tekućim prilivima sredstava od privatizacije u budžet Republike. Za najveći broj preduzeća kupci postoje, ali nisu spremni da na sebe prihvate ogroman teret dugova, čijim vraćanjem gube mogućnost da ulože u modernizaciju, povećanje proizvodnje i radnih mesta u budućnosti. Sa ovim rešenjima, pored ubrzanja privatizacije, povećaće se direktne strane investicije kupaca subjekta privatizacije i podstaći će se dalji rast industrijske proizvodnje i privrede u celini. Drugi važan segment izmene i dopune Zakona o privatizaciji odnosi se na bolji izbor kupaca i njihovu veću odgovornost za ugovorene obaveze pri kupovini društvenog kapitala subjekta privatizacije. Uočeni problemi privatizovanih preduzeća u prethodnom periodu daju za pravo da se pooštre uslovi kršenja ugovornih obaveza. Kupac sa kojim se raskine ugovor gubi pravo da bude ponovo kupac kapitala, odnosno imovine nekog drugog društvenog preduzeća, kao i pravo na povraćaj uloženih sredstava. Ovim se onemogućava da loš kupac ponovo bude kupac, sprečava se kupovina više preduzeća od strane loših kupaca i da privatizacija društvenih preduzeća ne bude svojevrstan biznis radi ličnog bogaćenja. Do sada raskinuti ugovori upravo pokazuju da ima loših, neozbiljnih i neodgovornih kupaca, čiji motiv nije bio razvoj preduzeća, nego njegovo lično bogaćenje. Među njima ima i onih koji nisu bili u mogućnosti da odgovore svojim obavezama, oni pokazuju veliku požrtvovanost, ali tržište to ne priznaje. Očigledno su precenili svoje mogućnosti i bila bi društvena šteta ne pružiti šansu da takva preduzeća preuzmu drugi. Sve jača konkurencija će nametnuti sve bržu promenu vlasnika privatizovanih preduzeća i pre isteka roka koji je ugovorom o privatizaciji određen da mogu to sami da rade. Otuda se uvodi institut ustupanja ugovora, kako bi se smanjio broj raskida ugovora, povećao stepen uspešnosti privatizacije, izbegli novi troškovi privatizacije i dala šansa kupcu koji je sebe precenio da to ispravi i prepusti firmu boljem pre nego što isteknu uslovi iz ugovora. U stvari, ovim dajemo šansu da u određenom smislu deluje tržište u selekciji kupca i u takozvanom postprivatizacionom periodu, što predstavlja treću značajnu izmenu. Ova promena ni u kom slučaju ne sme pogoršati situaciju u privatizovanom preduzeću. Naprotiv, samo ako se radi o boljem kupcu može doći do preuzimanja ugovora, bez ikakvih promena, tj. ugovor i obaveze se preuzimaju u celini, uz saglasnost Agencije za privatizaciju i ustupiocu i primaocu ugovora. Tako prijemnik postaje nosilac svih prava i obaveza iz ugovora o prodaji društvenog kapitala subjekta privatizacije. Četvrta važna izmena je uvođenje privremenog zastupnika kapitala u slučaju raskida ugovora, čiji je cilj zaštita državnog kapitala do konačne privatizacije. Ovim izmenama i dopunama precizirani su nabrojani uslovi za automatski raskid ugovora, posle koga neprodat kapital preduzeća prelazi u portfelj Akcijskog fonda. U postojećem zakonu postoji pravna praznina, gde se u periodu od pokretanja raskida ugovora do konačnog raskida nastajale najveće štete u preduzeću, gde kupac koji gubi ugovor čini sve da na razne načine izvuče sve što može iz preduzeća. Ovim rešenjem se to sprečava preko privremenog zastupnika, koji upravlja subjektom privatizacije do prodaje kapitala. Kao dobar privrednik, preduzima neophodne mere za zaštitu imovine, završetak započetih, a neizmirenih poslova, i organizaciju proizvodnje, odnosno poslovanje preduzeća. Ovim i drugim izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji stvaraju se odgovarajući zakonski uslovi da se proces privatizacije ubrza, ostvare bolji efekti privatizacije mereno rastom proizvodnje, investicija i zaposlenosti za efikasniju privatizaciju, kako u pretprivatizacionom, tako i u postprivatizacionom periodu, veće odgovornosti za preuzimanje obaveza kupaca društvenog kapitala subjekta privatizacije i njihova bolja selekcija. Time želimo da smanjimo ukupne društvene troškove ovog tranzicionog procesa i obezbedimo bolje i trajne razvojne efekte. Imajući to u vidu, molim poslanike Narodne skupštine Republike Srbije da usvoje ovaj zakon, sa amandmanima koje je prihvatila Vlada.
Da li se neko od šefova poslaničkih klubova ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih klubova javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vlahović, ovlašćeni predstavnik DS - Boris Tadić.
Zahvaljujem, gospodine Anđelkoviću. Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, DS je veoma pažljivo razmotrila odredbe zakona o izmeni i dopuni Zakona o privatizaciji, izmeni i dopuni Zakona o Akcijskom fondu i zakona o izmeni i dopuni Zakona o hartijama od vrednosti. Posle 13 meseci mi pred sobom imamo izmenjene zakone, koji su obećani u predizbornoj kampanji decembra 2003. godine. Meni je lično, s obzirom da se radi o oblasti za koju sam bio zadužen do pre godinu dana, s jedne strane veoma teško da govorim o ovim promenama a da ne unesem deo subjektivnog odnosa prema toku privatizacije u Srbiji, a s druge strane, čini mi se da ono što imam da kažem teško da mogu uputiti gospodinu ministru Bubalu. Više bih želeo da uputim prethodnom ministru i politici koja se vodila u procesu privatizacije do oktobra 2004. godine. Dakle, mi smo imali populistička obećanja decembra 2003. godine, a koja su bila u jednom veoma širokom spektru. Od toga da će se poništavati sve što je u prethodnom periodu urađeno, pa do toga da će doći do drastičnih promena zakona, promena koje će ići ka modelu besplatne podele. Naravno, politička odgovornost za tako olako izrečena obećanja je verovatno bila na veoma niskom nivou tada kada su ta obećanja građanima davana. Međutim, istovremeno nije se izmerio stepen rizika koji, zbog datih obećanja i zbog pokušaja da se jedna populistička politika pretoči u realnost, može i te kako jako puno da košta našu državu. Pozdravljam promene Zakona o privatizaciji, o kojima danas raspravljamo, jer nema sumnje da je ekonomska celishodnost ovih promena veoma jasna i veoma vidljiva. Ne mogu a da se ne osvrnem na period od marta 2004. godine, pa sve do oktobra 2004. godine, kada je jedna pogubna privatizaciona politika, ako je uopšte i bilo, vođena od strane Vlade Republike Srbije, koja je za posledicu imala potpuni zastoj razvoja privatnog sektora, a kasnije naravno i destabilizaciju opšteg makroekonomskog ambijenta, o čemu ne moram da vam pričam ja, možete da čujete od guvernera Centralne banke, možete da čujete od drugih predstavnika Vlade u tom periodu. Za posledicu je imala činjenicu da zbog zastoja razvoja privatnog sektora i zbog izostanka planiranih privatizacionih prihoda monetarne mere su morale da budu povučene, odnosno da budu implementirane, pogotovo mere povećanja obavezne rezerve poslovnih banaka, a kasnije pooštravanje uslova kreditiranja, što je sve zajedno doprinelo da kriza likvidnosti u 2004. godini bude značajno izražena. Sve zajedno je doprinelo da na kraju 2004. godine imamo dramatično visok stepen inflacije, stopu inflacije koja je za više od 70% veća od one koja je planirana ekonomskom politikom Vlade za 2004. godinu. Neću govoriti o trgovinskom deficitu, neću govoriti o platno-bilansnom deficitu, neću govoriti o činjenici da je potpuno izostao postupak restrukturiranja, ne samo velikih javnih preduzeća, već i društvenih preduzeća, čak i tamo gde je taj postupak bio doveden do kraja. Bio bih politički nekorektan ukoliko ne bih rekao da dolazak novog ministra ove procese značajno oživljava, ali isto tako vi vrlo dobro treba da znate da je poverenje u proces veoma lako ugroziti i veoma lako uništiti, ali kod onih koje svesrdno verbalno pozivamo da investiraju u naš ambijent, u našu zemlju, potrebni su višestruki napori da bi se to poverenje vratilo. Kao posledicu jedne pogubne populističke politike, od strane onih koji nemaju potreban stručni potencijal, neću ih nazvati neznalicama, već će vreme koje dolazi dovoljno reći o tome na koji način se kadriralo u Agenciji za privatizaciju, u Ministarstvu za privredu u tom periodu, imali smo godinu koja je, merena po svim kriterijumima, bila četvorostruko slabija u odnosu na 2003. godinu; u odnosu na nivo prihoda od privatizacije; u odnosu na nivo direktnih investicija koje su kroz privatizaciju ušle u našu zemlju; u odnosu na broj preduzeća koja su privatizovana. Imali smo čak i apsurdne situacije, tamo gde je postupak restrukturiranja već završen, gde je ostalo samo da se potpiše ugovor, nakon sprovedenog tenderskog postupka nije potpisan ugovor, naravno da je to odloženo i naravno da su ta preduzeća dodatno bila u problemu, i da su njihove finansijske i poslovne performanse urušene. Pretpostavljam da se nešto i naučilo iz tog perioda, a tu pretpostavku više gradim na inicijativi i energiji koju ulaže pojedinačno i personalno ministar sa svojom ekipom, nego na činjenici da se promenio ideološki odnos prema samom procesu privatizacije. Sada želim da kažem nekoliko rečenica koje se odnose na konkretno ponuđena zakonska rešenja. Želim da kažem odmah da bez obzira na ekonomsku celishodnost koja je jasno vidljiva, pre svega u izmeni Zakona o privatizaciji, a delimično u izmeni Zakona o Akcijskom fondu, Demokratska stranka će ostati veoma uporno i dosledno pri svojim amandmanima, a pogotovo kada je u pitanju Zakon o Akcijskom fondu, i da u zavisnosti od odnosa Vlade i ove skupštine prema tim amandmanima zavisiće i odnos Demokratske stranke kada se bude glasalo o ovom zakonu. Počeću najpre od Zakona o hartijama od vrednosti. Mislim da je u ovom trenutku necelishodno donositi zakon o izmenama i dopunama Zakona o hartijama od vrednosti, ukoliko je čitav postupak iniciran čuvenim problemima koji su se desili u postupku prodaje državnog kapitala u kompaniji "Knjaz Miloš", a od tada je prošlo više od tri meseca i do sada je mogao ovoj skupštini da bude ponuđen novi zakon o hartijama od vrednosti i finansijskom tržištu, a ne da raspravljamo u istoj proceduri izmene i dopune koje su definisane kroz četiri ili pet članova ovog zakona. Zašto to kažem? Zato što se neće otkloniti svi problemi koji postoje u Zakonu o hartijama od vrednosti i Zakonu o finansijskom tržištu, zato što će se pojedinačno rešiti problem koji se odnosi na trgovanje akcijama iz Akcijskog fonda, a istovremeno će se uneti dva veoma opasna i ozbiljna presedana. Zbog toga Demokratska stranka ne može da podrži izmenjeni Zakon o hartijama od vrednosti ukoliko se prethodno ne prihvate dva amandmana, jedan se odnosi na činjenicu da je ovim izmenjenim zakonom Vlada na sebe preuzela zakonodavnu funkciju. Vrlo ću konkretno objasniti i zaista argumentovano želim da govorim, u članu 3. dodaju se reči "ako aktom Vlade Srbije nije drugačije određeno". Šta to znači? To znači da će novi član 262a Zakona o hartijama od vrednosti glasiti - ako aktom Vlade Republike Srbije nije drugačije određeno, odredbe ovog zakona, misli se na Zakon o hartijama od vrednosti, ne odnose se na trgovinu hartija od vrednosti, koje se nadalje u pojedinim tačkama definišu. Da li to znači da će Vlada sutra jednostavnim aktom moći da kaže - ovim može da se trguje na berzi, ovim ne može da se trguje na berzi. Da li je to materija koju Vlada treba da uređuje svojim podzakonskim aktom, pretpostavljam podzakonskim propisima u obliku pojedinačnih uredbi ili je to materijalni fakt o kome treba da odlučuje Skupština Srbije? U ovoj skupštini ima jako puno onih koji se zaklinju na legalizam. Ako se zaklinjemo na legalizam, što pozdravljam, jer mislim da nikada pre zemlji Srbiji nisu bile potrebnije jake institucije, poštovanje zakona, onda prvi elementarni postulat takvog... produžiću još deset minuta gospodine predsedavajući, iako me niste pitali.
Podrazumevam, čim ste nastavili.
Onda elementarni postulat poštovanja institucija i poštovanja zakonskog okvira jeste podela između sudske, što u ovom trenutku nije bitno i nije toliko važno za moju diskusiju, ali zakonodavne i izvršne vlasti. Ne može izvršna vlast da svojim podzakonskim propisima uređuje materijalna fakta i materiju koja se uređuje zakonom. Mi ćemo apsolutno biti protiv ovog člana zakona. Cenimo da ono što se želelo postići ostvaruje se članom 2. ovog predloženog zakona, a to je trgovina akcija iz Akcijskog fonda, izdvajanje i davanje mogućnosti da se akcijama trguje i van berze. Prema tome, ne vidim razloga zašto Vlada, zašto ova skupština neće želeti da prihvati taj amandman. Druga stvar, koja je takođe veoma važna, jeste pitanje retroaktivnosti koje se postavlja ovim zakonom. To je definisano u članu 4. i molio bih da se nadležni skupštinski odbor, pre nego što pristupimo daljoj raspravi, izjasni o tome da li postoje vanredne okolnosti zbog kojih treba prihvatiti retroaktivnost koja je definisana izmenama i dopunama Zakona o hartijama od vrednosti. Mi smo predložili amandman da se ovaj član briše iz zakona i na taj način pitanje retroaktivnosti neće biti sporno. Čini mi se da je neophodno da se Zakonodavni odbor, pre nego što Skupština započne raspravu, izjasni o okolnostima koje govore o potrebi da se u odgovarajući zakonski akt ubaci odredba o retroaktivnosti. Dakle, da sumiram, radi javnosti, zakon o izmeni i dopuni Zakona o hartijama od vrednosti ima ukupno pet članova, DS stavlja ozbiljne primedbe na dva člana ovog zakona. Ukoliko se te primedbe prihvate, mi ćemo glasati za izmenu i dopunu Zakona o hartijama od vrednosti. Idemo na Zakon o akcijskom fondu. Što se tiče Zakona o akcijskom fondu, cenim napore i svakako sam svestan okolnosti da Akcijski fond ne može da ima potpuno pasivnu ulovu kao što je imao do sada. S druge strane, bez obzira na moje lično poverenje koje gospodin ministar ima, da se neće zloupotrebi odredba zakona, novi član 8a. ili član 2. ovog zakona, koji daje mogućnost Akcijskom fondu da ima pravo glasa, ovako kako je definisano može se široko tumačiti. Kaže se da Akcijski fond ima pravo glasa po osnovu akcija koje koristi, naročito u sledećim slučajevima. Ne kaže se da ne koristi u drugim slučajevima. Ako se želelo korišćenje samo u ovim slučajevima, onda je moralo da se kaže - koristi isključivo u slučajevima donošenja strateških odluka. Video sam amandman mog cenjenog kolege, gospodina Palalića, na član 8a. I, pošto dolazi iz vladajuće većine, pretpostavljam da će biti prihvaćen, ali upozoravam da nije do kraja taj amandman ispratio ovaj tekst zakona, jer u predloženom novom članu, to je 9a. odnosno član 11. prečišćenog zakona, obrisana su dva stava, jedan kaže da Akcijski fond neće koristiti pravo na upravljanje po osnovu akcija koje su mu prenete. Taj stav se briše iz prethodnog zakona. Ako se bude prihvatio amandman, koji je dat od strane DSS, ovo brisanje je u kontradiktornosti. Zbog toga predlažem da prihvatite amandman koji je dala DS i koja je, između ostalog, u sledećem amandmanu regulisala i brisanje dela postojećeg člana zakona, gde se kaže - neće koristiti osim u situaciji koja je definisana članom 8a. Ovo govorim zbog toga što, bez obzira što verujem da nije intencija zakonopisca i predlagača zakona da se država vrati u privredu, ali molim vas, neće gospodin Bubalo ostati večno ministar u Vladi Srbije, kao što ni ova vlada neće večno ostati. Bojim se da će vrlo brzo otići, pa će možda neki novi ministar zloupotrebiti široko tumačenje ovog člana i možda će Akcijski fond biti poligon za partijsko kadriranje. Već imamo situaciju partijskog kadriranja u javnim preduzećima. Imamo situaciju koja se desila u JAT-u, u "Srbijašumama", u drugim preduzećima, imamo direktno ugrožavanje performansi, finansijskih, poslovnih, državnih preduzeća. Ako ovo ostane, garantujem vam da će Akcijski fond, bez obzira na intenciju ministra, biti poligon ponovo za partijsko kadriranje i što je veoma opasno, povratak države u privredu. Ako se svi zajedno zalažemo za tržišnu ekonomiju, elementarni postulat tržišne ekonomije jeste povlačenje države iz privrede u postupku tranzicije. Posebno želim da kažem da je način na koji se daje mišljenje prilično nedefinisan i ne zna se na šta se odnosi, a imajući u vidu odredbu da je ćutanje administracije odbijanje, a ne prihvatanje, da li to znači da će preduzeća koja imaju dva, tri ili četiri procenta u Akcijskom fondu biti blokirana u donošenju odluka ukoliko Akcijski fond ne bude reagovao na vreme i u skladu sa zadatim terminima. Dakle, to su ključne primedbe koje daje DS. Postoje amandmani koji su predloženi. Ukoliko se ti amandmani prihvate, naravno da ćemo glasati za ovo. Što se tiče Zakona o privatizaciji, potpuno razumem potrebu da se definiše institut prenosa ugovora i to pozdravljamo. Pozdravljamo i potrebu da se definiše institucija ovlašćenog predstavnika kapitala onda kada se raskine ugovor. To je potrebno jer su nam trgovinski sudovi užasno spori kod presuđivanja u situaciji raskida ugovora. Postavljam pitanje - da li se ovim izmenama možda supstituiše drugi postupak o kome smo mi ovde danas raspravljali, a to je stečena procedura. Apsolutno pozdravljam ekonomsku celishodnost da se izvrši otpust dugova, ali vas upozoravam, iz iskustva znam, imaćete sigurno situaciju susreta sa Ustavnim sudom, koji će sigurno imati dosta materijala da ove članove zakona oko otpusta dugova obori. Pozdravljam ekonomsku celishodnost, ali se postavlja pitanje - da li se ovim odredbama zadire u druge pojedinačne zakone, npr. u Zakon o privrednim društvima, koji, između ostalog, reguliše delimično i dužničko-poverilačke odnose, ili u nezavisnost javnih preduzeća, i pojedinačne zakone koji regulišu javna preduzeća, ili pak u neke druge zakone. Na kraju, jedna dobra namera može da se pretvori u situaciju da imamo još veće zamešateljstvo, ako se uključeviše sudske instance, koje će morati da tumače ustavnost i zakonitost onoga što mi ovde radimo. Samo dobronamerno upozoravam da se ta situacija može desiti, a da bi se ona izbegla, potrebno je samo koristiti Zakon o stečaju, izgrađene institucije, koje su izgrađene, koliko čujem; ne samo Agenciju za licenciranje stečajnih upravitelja, nego znanjem unapređene sudije u trgovinskim sudovima, koji će u ovom slučaju donositi samo sudijske odluke i onda nema nikakvih problema. Postići će se to što se želi, da se preduzeća rasterete dugova i takva, rasterećena dugova, prodaju nadalje prema trećem potencijalnom kupcu. Dakle, insistiramo na izmenama Zakona o Akcijskom fondu i Zakona o hartijama od vrednosti. Stav DS neće zavisiti, kod Zakona o privatizaciji, od prihvatanja ili neprihvatanja ovih predloženih amandmana. Podrazumevamo da je ekonomska celishodnost evidentna, ali upozoravam vas, naročito upozoravam onaj deo poslanika koji ovde sede, koji stalno ističu princip legalizma, da možete imati problema sutra u realizaciji i sprovođenju ovih pojedinačnih odredbi koje su definisane Zakonom o privatizaciji, jer se odredba lex specialis derogat lex generali ne može upotrebiti u dužničko-poverilačkim odnosima, pošto to se reguliše pojedinačnim zakonima na osnovu kojih su osnovana javna preduzeća. Vodite računa o tome. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da će Srbija još jedno kratko i izvesno vreme biti u rukama određenih moćnika koji će, u zavisnosti od toga da li su u vlasti ili u konsultantskim firmama, menjati, dopunjavati, hvaliti, kuditi, napadati predložene izmene i dopune zakona. U svakom slučaju, očigledno je da se moj prethodnik, koji je bio ministar iz ovog resora u prethodnom mandatu, poneo po onoj "ja ću tebe vojvodo, a ti mene serdare", a u smislu da mi imamo i bivšeg dobrog ministra privatizacije i sada dobrog, samo im ne valjaju vlade u kojima su bili. Oni su izvanredni, oni se i hvale. Video sam jednu emisiju u kojoj su zajedno učestvovali, nahvališe se kao da su rođena braća. Jedan ima ambicija da smeni ovog drugog posle sledećih izbora i trebalo bi da nađe šta to kod njega nije dobro, ali moguće da je fizička veza između njih, zbog blizine radnih mesta, neraskidiva. Naime, firma u kojoj radi gospodin Vlahović je samo jedan sprat ispod ili iznad Ministarstva za privatizaciju, tako da sam ubeđen da zna i sa koliko kašičica šećera ministar za privatizaciju pije čaj. Sad, 4. februara ove godine poslanička grupa SRS je podnela Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, u želji da se spreči ono na šta je s pravom ukazivao moj prethodnik, a što se intenzivno dešavalo i prošle i nastavljeno je i ove godine, a to je svojevrstan vid upropašćivanja državnih i javnih preduzeća. Pomenuta su ovde preduzeća, neka nisu pomenuta, ne znam razlog, možda samo nije bilo bitno, bilo jeet cetera, et cetera. Inače,ima još nekoliko preduzeća. Jedino ako je neko zainteresovan, pa se ona ovde ne pominju javno. Dobili smo zanimljivo tumačenje Vlade 10 meseci posle toga, neposredno pred prispeće ovog Vladinog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, i dobili smo mišljenje Vlade kojim je brutalno odbačen predlog poslaničke grupe SRS, sa nekoliko zanimljivih obrazloženja. Vlada nam je na naš predlog da regulišemo čvršće koji bi instrumenti plaćanja trebalo da dospevaju na naplatu u skladu sa rokovima utvrđenim ugovorom o prodaji kapitala, odnosno imovine, odgovorila da Zakon o obligacionim odnosima ovu materiju uređuje u potpunosti, kao i odredbe samog ugovora, tako da nepoštovanje ugovornih obaveza nije predmet Zakona o privatizaciji. Otkud vam onda ideja da u svoj predlog ubacite nepoštovanje ugovornih obaveza i da postoje određene sankcije ako ne poštuje, uglavnom kupac, svoje ugovorne obaveze? Samo pitam šta je stav Vlade, da li je poštovanje ugovora predmet Zakona o privatizaciji ili nije? Kad radikali predlože, vi kažete da nije predmet, a kad vi predlažete, onda ga uvrstite u Predlog zakona. Vlada treba da ima jedan jedinstveni stav. Da mi ne dobacujete, imam iskren stav prema ovome, nisam učestvovao ni u jednoj, niti ću učestvovati u bilo kojoj privatizaciji. Možda nemam dovoljno znanja kao neki, ali verujte, imam više iskrenosti od svih onih koji će ovde stručnije od mene da govore. Svako ko je od mene stručniji u Srbiji lično je zainteresovan za ove probleme, jer nema ko je stručan a nije se omastio u postupku privatizacije. Dokazaću to i gospodinu ministru, jer je rekao da još uvek nije izgrađeno finansijsko tržište u Srbiji. Kada će da bude izgrađeno, završismo privatizaciju. Šta je to razlog da, otkako je DOS došao na vlast, četiri godine nismo izgradili finansijsko tržište, ali smo naterali subjekte da idu u privatizaciju na neizgrađenom tržištu. Kada smo u svom predlogu zakona o privatizaciji, gospodine ministre, predvideli da mora najmanje tri učesnika da bude, vi ste rekli - neshvatljivo je to, uglavnom se pojavljuje samo jedan učesnik. To je bio vaš odgovor. Sada, ako ste slušali šta ste govorili, pretpostavljam da ste slušali, vi kažete - navaliće kupci. Gde da navale kupci? Taj jedan će navaliti. Dobro, to mi je već jasno. Sada sam potpuno ubeđen da će biti tako. Onda kada smo vam predložili da se ugovorena cena plaća u više rata, do 12 rata, vi ste rekli da odredbe Zakona o privatizaciji govore o isplati u celosti, ali se predviđa samo kao mogućnost plaćanje u ratama. Sada ste već naveli plaćanje u šest rata, kao deo Zakona o privatizaciji. Biće, ako usvojite ovaj zakon. Sada nekoliko primedbi na Zakon o privatizaciji, o kojima bi trebalo razmisliti, zato što zaista želim da imamo najbolji, najčistiji, pravno najuređeniji zakon. Zbog toga vam ukazujem da ste u članu 2. predvideli da Agencija određuje metod privatizacije, u zavisnosti od veličine i strateškog značaja subjekta privatizacije, kao i od drugih raspoloživih podataka o subjektu privatizacije. To je tako široko postavljeno. Agencija određuje metod u zavisnosti od strateškog značaja subjekta privatizacije. Sad mi morate reći koje kriterijume sada Agencija iz nekog zakona ima, na koje će moći da se pozove i da kaže - po ovim kriterijumima procenjujemo da je ovaj subjekt strateški značajan, ovaj drugi je značajniji, onaj treći je još značajniji. Da li su to privredne grane? Da li je to možda industrija lekova, da li je to fabrika automobila, da li je to prehrambena industrija? Šta je to što će da motiviše Agenciju da bude ubeđena u to kako je procenila šta je strateški važno? Pazite, kako Agencija presudi, takav će metod biti primenjen. Subjekt je tu baš subjekt, ne učestvuje, ne odlučuje, odlučuje Agencija. Videli ste kako ponekad možete Agenciju jednim telefonskim pozivom da sludite, da ljude oterate u bolnicu, ili iz fonda, ili iz agencije. Naravno, ubeđen sam da tu stižu pretnje i članovima i njihovim porodicama, pretnje životom. Tu se radi o ogromnim sredstvima, milijarde se tu prevrću. Mislim da smo već nekim zakonima predvideli – s tim što ne razumem ovu formulaciju, moraće Krasić da mi pomogne, zaista nisam verovao da se još uvek pominju bračni ili vanbračni "drug", to treba menjati, moja supruga nije moj drug, ona je moja supruga, vi tu komunističku terminologiju izbacite – zašto tu niste predvideli roditelja bračnog ili vanbračnog druga? U svim ostalim zakonima smo predvideli da je član porodice i roditelj bračnog ili vanbračnog druga. Šta vam to znači ako zabranite roditelju supruge koja je zvanični učesnik, a niste zabranili roditelju supruga koji se ne pojavljuje kao učesnik i ne pominjite ga nigde u ograničenjima koja zakon propisuje. Mislim da to možete da ispravite, da treba da ispravite. Tehnički, član 5. je trebalo da u novom stavu regulišete, u starom stavu 3. Prepisali ste pet redova bez veze, a mogli ste još samo tu jednu definiciju u stavu 3. Bio bi čistiji zakon, s tim što u članu 7, član 19, tu je trebalo da bude novi stav. Interesuje me u članu 20a, u kome je sad već obaveza državnog poverioca da pismeno prijavi svoje potraživanje, da li ima kazne ako državni poverilac ne prijavi svoje potraživanje? (Ima.) Nisam video u kaznenim odredbama. Prihvatam da nisam dobro video, ali bih vas zamolio ako nema, da to ispravite. Pažljivo sam čitao Predlog zakona i nisam to pročitao. Član 20b, ovo ne može da opstane, predviđate da arbitražno veće rešava po sukobu iz člana 20a, da ima tri člana i da stranke određuju veće tako što će jednog da predloži državni poverilac, drugog subjekt privatizacije, a predsednik veća je ministar za finansije ili lice koje on odredi. To su dva člana veća direktno zainteresovana i iz istog su kluba. Ministar, takođe, predstavlja državu. Znači, imaćete dva predstavnika države naspram jednog subjekta privatizacije. Šta će vam tako arbitražno veće. To veće neće nikada moći da odluči u korist subjekta privatizacije jer ondatreba smeniti ministra ili treba smeniti onoga ko zastupa državni kapital u tom arbitražnom veću.
Gospodine Nikoliću verovatno nastavljate drugih 10 minuta?
Da. Sada dolazimo do onoga što jeste bila i izborna kampanja SRS i što bih voleo da je ovim zakonom do kraja regulisano. Naime, pozdravljam, prihvatam predlog, a to je član 20, u kome se član 41a menja, i konačno navodite kada se ugovor smatra raskinutim. To je ona naša priča, ako ne poštuju uslove ugovora itd. Šta ćemo sa do sada nepoštovanim ugovorima. Ovde vam predlažem da ustanovimo retroaktivnost. Vi imate tu retroaktivnost u nekim zakonima i niste tražili da se posebno o tome izjašnjavamo, to ćete morati i to bi trebalo Zakonodavni odbor da vas upozori, ali ovo su sada nepovoljniji uslovi za nove kupce od uslova pod kojima se do stupanja na snagu ovog zakona kupovalo. Zašto biste nešto, što sada proglašavate osnovom za raskidanje ugovora, dozvoliliu prošlosti? Pa šta, ko će da vam zameri u svetu ako raskinete ugovor, sklopljen pre dve godine, ako nije ispunjen. Ko je taj? To nije kupac.To je lopov i prevarant. Zato prihvatam potpuno član 20, ali ako želite podršku poslaničke grupe SRS za retroaktivnost ove odluke, imaćete je. Ako neko mora od sutra da poštuje ugovor, morao je i prošle i pretprošle godine da ga poštuje. Ispada da su privilegovani kupci završili posao i da se vi sa tim slažete. To ne mogu da prihvatim. Mogu da prihvatim da se slažete sa tim da je neko kupio i da nije poštovao ugovor, a vi znate da to nije u redu, menjate zakon a ne kažnjavate onoga ko je na taj način došao do društvene imovine, uglavnom društvene. Tržište hartija od vrednosti; član 52a, za njega mora da se ustanovi retroaktivnost. Član 67, za njega mora da se ustanovi retroaktivnost, zato što članom 4. vi kažete da se odredbe člana 1. stav 1. tačka 1) i 3) i odredbe člana 2. ovog zakona primenjuju i u slučajevima kada je odluka o prodaji akcija javnim tenderom doneta pre stupanja na snagu ovog zakona. Ne možete vi da ustanovite bez posebnog utvrđivanja retroaktivnosti neke odluke da će da važi i pre stupanja na snagu zakona. Ne može. To Ustav ne dozvoljava. Možda bi u nekoj državi moglo, ovde ne može. Član 262a je ponižavajuće za Narodnu skupštinu, za ustavni poredak ove zemlje, za zakone koje mi donosimo. Znači, zakon se primenjuje ako Vlada nekim drugim aktom ne kaže da zakonne može da se primenjuje. Nemojte. Nemam poverenja ni u Ustavni sud u ovom sastavu, a tek kako će Vlada da tumači Ustav i zakone, pa da ona odlučuje kada će zakon biti primenjen, mogu samo da zamislim. Tako da je ovaj zakon sa vrlo malo članova pravnički potpuno šupalj, skoro doveden do besmisla. Ako postoji mogućnost i ako ima takvih amandmana, prihvatite ih, a ako ne, ovo vam nijedan ustavni sud u svetu ne bi mogao da propusti, pa čak ni ovaj koji je u popriličnoj meri stranački. Zakon o akcijskom fondu; to pravo glasa akcija prenetih Akcijskom fondu, ponavljam, menja potpuno uslove podkojima su do sada vršene privatizacije, ali interesuje me taj poslednji stav novog člana, u kome kažete da će način ostvarivanja prava glasa, odnosno izjašnjavanja Akcijskog fonda po osnovu prenetih akcija iz stava 1. ovog člana bliže propisati ministar nadležan za poslove privatizacije. Način ostvarivanja prava glasa. Mislim da to mora da uđe u Zakon o akcijskom fondu. Zakon mora da reguliše kako će Akcijski fond da ostvaruje upravljačka prava po osnovu akcija koje su me prenete, a ne ministar bližim uputstvom. Da li će da pridružuje svoj glas nekome, da li će biti suprotstavljen, kako će da se izjašnjava, ko će da ga predstavlja, to ne bih prepuštao i ne bih ostavljao izvan zakonski regulisane materije. Ovo su primedbe koje u načelnoj raspravi mogu da iznesem u ime poslaničke grupe SRS. Naši poslanici su se prijavili za diskusiju. Svako od njih će u okviru materije koju izučava ili se njom bavi dati dodatne primedbe. Poslanička grupa amandmanima je pokušala da utiče na sva tri predloga zakona. Nismo mi oni koji će oboriti zakon koji ima dobru nameru, ali bih voleo kada biste ovu dobru nameru, koju vidim u sva tri zakona, još potkovali i dobrim amandmanima koji ispravljaju očigledne greške. Mislim da bi tada zakoni mogli da budu prihvatljivi.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Zahvaljujem, druže potpredsedniče Skupštine, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pa da, druže, jer mi smo socijalisti i tako se oslovljavamo. Danas su na dnevnom redu, po meni, tri važna zakona i prosto ne znam o kome bih pre govorio u ovom vremenu, ali ću se ipak opredeliti da najpre govorim o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, jer mi se čini da je tu suština promena koje su predložene. Naravno da bih kao socijalista, kao poslanik SPS, bio mnogo zadovoljniji da se ranije pristupilo promenama Zakona o privatizaciji, ne samo od strane Vlade gospodina Koštunice, nego i od one prethodne vlade i od onog prethodnog ministra. Mi se razlikujemo u konceptu privatizacije i te razlike ne može ni ova promena Zakona o privatizaciji da prevaziđe. Ministar je dosta precizno podelio tri razdoblja u privatizaciji srpskih preduzeća, pa je rekao da su u toj prvoj fazi do 2000. godine prodata, odnosno privatizovana najbolja preduzeća, da su od 2001. do 2004. godine privatizovana, odnosno prodata solidna preduzeća, a da prethodnoj 2004. i ovoj 2005. godini pripada potreba da se izvrši privatizacija u onim preduzećima koja se nikako ne mogu nazvati dobrim. Što je najgore, za nas socijaliste ova privatizacija će se završiti po modelu koji nikako za nas nije prihvatljiv.Nije prihvatljiv počev od toga da je obavezna prodaja 70% društvenog kapitala. Podsećam i vas i građane Srbije da je do 2000. godine pravo radnika bilo da steknu do 60% kapitala u svojim preduzećima, a oko 40% ili nešto malo više prenošeno je na akcijski fond, kojim akcijama, po izmenama i dopunama Zakona o Akcijskom fondu, treba da trguje Akcijski fond u budućem vremenu. I ona vlada, a čini mi se i ova, prosto se plaše mogućnosti da radnici postanu u većoj meri vlasnici svojih preduzeća, po pravilu svojih, jer su učestvovali u stvaranju tog kapitala. Nikada mi niko nije odgovorio na pitanje - zašto se baš prodaje 70% kapitala. Nije to mogao ni gospodin Vlahović, a ne verujem da može ni gospodin Bubalo. Niko nije uspeo da mi odgovori na pitanje - zašto baš 70%, zašto ne 51%, ako već insistiramo na tome da neko bude većinski vlasnik. Zašto ne 60%? Ali, zašto 70? Pri čemu i tih 30%, na koje radnici imaju pravo, da dobiju akcije, u životu, dakle, u praksi, dolazi u pitanje, jer po pravilu ne dolaze u posed tih akcija u tom procentu. Sve zavisi od toga kako se izračunava, koliko ih ima u tom trenutku živih, koliko po jednoj godini staža imaju pravo itd. i onda se desi da i od tih 30% jedan deo kapitala u tim preduzećima nije moguće privatizovati, odnosno da pripadne radnicima, nego se u vidu tih akcija po osnovu tog tzv. neprodatog društvenog kapitala, bez naknade, prenosi Akcijskom fondu. E, sada su došla na red velika preduzeća. Velika preduzeća, za koja ova vlada, moram da priznam, pokazuje i veliku brigu. Mislim da je ta briga iskrena i da se ona dešava u vremenu kada su objektivno i sužene mogućnosti Vlade da pomogne tim preduzećima, a promene koje su predložene u Zakonu o privatizaciji upravo se odnose na stvaranje uslova da se tim velikim preduzećima, u kojima, koliko razumem, radi preko 200 hiljada radnika, olakša život tako što će država, preko svih svojih segmenata koji u tome učestvuju, otpisati svoja potraživanja od tih preduzeća. Ovde je to nazvano - otpustom duga. Ministar je sasvim tačno procenio, po mom mišljenju, da se otprilike 75% svih obaveza koje ta velika preduzeća imaju odnose na državu ili na neke državne fondove, kao što je fond za razvoj, na državne institucije jednom rečju. Za mene to nije sporno. Sporno mi je zašto to nije učinjeno u protekle četiri godine, na samom startu privatizacije po ovom modelu, na kome se, evo vidim, i danas istrajava. Zašto Vlada gospodina Đinđića, zašto Vlada gospodina Zorana Živkovića, na predlog gospodina ministra Vlahovića, nije to učinila tad, te 2001. godine, kada je bilo moguće, mislim u boljim okolnostima, otpisati, odnosno otpustiti dug od strane državnih subjekata u velikim preduzećima, olakšati život tim preduzećima, pokrenuti u većoj meri proizvodnju, i ta preduzeća učiniti atraktivnijim za prodaju, pa makar i po ovom modelu. Zašto se čekalo da kljoknu ti veliki? Da li je to bila namera? Da li je bio zahtev MMF-a, čime se mnogo toga pravdalo u protekle tri ili četiri godine u postupku privatizacije, pa i ta odredba da sva sredstva koja se ostvaruju prodajom moraju ići u republički budžet, a onda iz njega trošiti na način koji bude uređen Zakonom o budžetu. Da li je trebalo čekati da 200 hiljada ljudi de fakto ostane bez posla i da se i to malo kapitala što je bilo u preduzećima koja se sada restrukturiraju istopi. Podsećam vas sve na činjenicu da radnici koji su zaposleni u tim preduzećima nemaju pravo na akcije. Jer se govori u kategorijama koje nikada nisam ranije čuo, da postoji negativni kapital u preduzeću. Što će u prevodu, bar prema ovome što razumem, značiti da ta preduzeća duguju više nego što im vredi kapital, odnosno imovina u tim preduzećima. A, u međuvremenu kao da je neko hteo da upravo dođemo do toga da kapital sabiramo u negativnim kategorijama i sa negativnim predznakom. Nažalost, sve je u protekle četiri godine bilo uređivano na način koji nije bio, po mom mišljenju, saglasan sa Zakonom o privatizaciji, a mogu reći i sa Ustavom. Jer je sve bilo uređivano uredbama. Između ostalog, način i postupak restrukturiranja preduzeća o kojima se danas ovde govori. Što nismo imali promene Zakona o privatizaciji na tu temu? Zašto je moralo sve uredbom? A, podsećam vas da su uredbe donošene, recimo, u januaru mesecu 2003. godine, da Agencija za privatizaciju tek u oktobru mesecu te iste 2003. godine oglasi poziv poveriocima da prijave svoja potraživanja i da se od tog trenutka do današnjeg dana ništa ne desi. Nema restrukturiranja, a nema ni namirivanja poverilaca u bilo kojoj meri i bilo kom obimu. Dakle, 70% dugova koje ćemo otpustiti u ime države je u redu, ali za mene se ovde otvara pitanje koje moram da postavim - šta ćemo sa onih 25% ili onih 30% duga tih velikih preduzeća, koja se restrukturiraju, prema tzv. komercijalnim poveriocima, a po pravilu malim ili srednjim preduzećima. Hoćemo li mi time dovesti ta preduzeća do prosjačkog štapa ili ih naterati da u produžetku, zato što nisu u mogućnosti da naplate svoja potraživanja od velikih, propadnu ili odu u stečaj. U zakonu se kaže - ti komercijalni poverioci imaju mogućnost da se sa budućim kupcem preduzeća koje je u restrukturiranju dogovore oko načina i visine naplate svojih potraživanja. A, šta ako se ne dogovore? Šta ako ne bude postignuta nikakva prodajna cena, što je moguće. Jer, postoje tzv. strateški partneri koji za ove naše firme, koje su sada predmet restrukturiranja, neće da daju ni jedan cent, ni jedan dolar, ni jedan evro, jer su dovedene do prosjačkog štapa, da moraju mnogo da ulažu da bi se ta proizvodnja tamo pokrenula itd. I, sada imate paradoks da radnici umesto da žale za tim što nisu, po prethodnom zakonu, postali akcionari u tim preduzećima, imaju socijalnu, nasušnu, životnu potrebu da opstanu ta preduzeća da bi sačuvali ta svoja radna mesta. Da bi sačuvala svoja radna mesta! I, molim vas, ubeđen sam da u pristupu ovom pitanju zakonodavac i Vlada moraju praviti razliku između onih preduzeća koja su prodata, ali podvlačim tu reč - prodata, u periodu od 2001. godine pa do današnjeg dana inokosnom vlasniku, jednom pojedincu, jednom kupcu, možda tajkunu, ili ne znam ni sam kakvom čoveku, koji je došao do nekakvih finansijskih sredstava i kupio to, da moraju praviti razliku između tih preduzeća i onih preduzeća koja su privatizovana do 2000. godine, upravo zbog činjenice što su u tim preduzećima većinski vlasnici radnici. A radnici su u tim preduzećima, kao što se pokazalo na mnogim primerima, bili dobri domaćini, nisu kvarili priču ili kvalitet rada svog preduzeća. Nažalost, imali su sankcije, imali su ratove, imali su posleratnu obnovu, imali su mnoge teškoće iz kojih nisu mogli da izađu na način na koji se danas, recimo, rešavaju ti problemi. Zato bi država ... (Predsedavajući: Gospodine Todoroviću, hoćete li da nastavite?) Da, da ... morala da razmisli o tome kako tim preduzećima pomoći, jer i ona imaju nagomilane obaveze prema državi, prema fondovima, a ako hoćete i prema nekim poslovnim bankama koje su u stečaju, o kojima brine Agencija za stečaj i likvidaciju banaka itd. Ima još jedno pitanje koje je za mene sporno u Zakonu o privatizaciji. To je pitanje - hoće li neko zapitati radnike, akcionare sa 30% akcija u preduzeću, jeste li vi, gospodo akcionari, radnici, saglasni da promenite vlasnika, umesto Marka da vam dođe Janko. Te obaveze ovde u zakonu nema, a prirodno je pomisliti da radnici koji su akcionari 30% – neko drugi je akcionar, odnosno vlasnik 70%, nije ispunio te svoje obaveze, želi uz saglasnost Agencije da prenese svoja prava upravljačka i vlasnička na novog kupca – moraju da se pitaju. Nije svejedno da li će doći Kurta umesto Murte, jer i jedan i drugi moraju da pokažu radnicima dovoljno kvaliteta i dovoljno nekakve preduzetničke i poslovne vizije da će s njim biti bolje, a u najmanju ruku da im neće biti gore. Nema takve odredbe u ovom zakonu i mislim da se ponovo čini greh prema radnicima akcionarima, i da se time širi neopravdani strah od učešća radnika u radničkom akcionarstvu i upravljanju preduzeća. Sada ovde nastavljam priču o Akcijskom fondu. Nije mi sporno da Akcijski fond kao vlasnik akcija, ako hoćete imovine ili kapitala, svejedno, u preduzećima koja su privatizovana bude za nešto i pitan, ali jeste mi sporno da se radnici, akcionari o tome ništa ne pitaju. To mi je sporno. Kada kažem da mi nije sporno da bude Akcijski fond pitan, pogledam o čemu sve treba da se pita Akcijski fond i dođem do zaključka da se ipak u ponečemu preteralo. Evo u čemu se preteralo, u devet tačaka moramo da dobijemo saglasnost Akcijskog fonda za neku radnju: smanjenje, odnosno povećanje kapitala; reorganizacija akcionarskog društva; prodaje dela imovine; opterećenje imovine; zalaganje stvari i uspostavljanje hipoteke; dugoročnog zakupa; poravnanja sa poveriocima; uzimanja kredita; u slučajevima sticanja i raspolaganja imovinom. Sledeći stav kaže - akcionarska društva su dužna da o ovome pribave pismeno izjašnjenje Akcijskog fonda. Mogu da budem dužan, ali ako Akcijski fond neće da da pismeno izjašnjenje, jesam li tada dužan. Drugo što je u vezi sa ovim važno, da li će svako preduzeće u kojem postoji većinski vlasnik morati, kada se zbog tekuće poslovne politike obraća poslovnim bankama za određene kredite itd, prethodno da se obrati Akcijskom fondu, da mu se odobri kratkoročno ili nešto dugoročnije zaduženje u iznosu od milion, dva, tri ili pet, da bi pokrenuo neku proizvodnu liniju, neku proizvodnju ili da bi isplatio zarade zaposlenima. Ispada da ako ne dobije saglasnost Akcijskog fonda, što bi rekao gospodin Vlahović, ćutanja administracije, ne može ni da uzme kredit koji mu u tom trenutku život znači. Ili, zašto bi mi sprečavali većinskog vlasnika da proda višak imovine. Višak imovine može da bude sadržan u poslovnom prostoru. Može da bude sadržan u nekakvim objektima koji ne koriste osnovnoj delatnosti, koji donose gubitak, a prodajom te imovine bi se ubrizgala sveža krv u finansijske tokove tog preduzeća i preduzeće bi samo po sebi krenulo napred. Dakle, jesam za to da se svako ko je vlasnik, a pogotovo Akcijski fond, pita, ali nisam za to da njegove odluke određuju sudbinu čak i onim stvarima koje nisu pitanje strateškog odlučivanja, nego pitanje poslovne politike na kratak rok, na mesec dana, godinu dana itd. Za mene je to prilično sporno. Mislim da ovde ima jedan dobar amandman. Možda bi čak mogli da prihvatimo i amandman gospodina Palalića, a čak i gospodina Vlahovića, pa da u pravno-tehničkoj redakciji rešimo ovu dilemu, jer postoje situacije u kojima jednostavno ove odredbe mogu da se zloupotrebe. Nemam nikakvih predrasuda o gospodinu Bubalu, verujem da će on da radi na način koji je najbolji, ali biće jednog dana neki drugi ministar, biće možda neka druga vlada i ne bi to trebalo da bude subjektivno pitanje, nego upravo pitanje koje je uređeno zakonom, i to zakonom na način da ne sputava. Za mene je to suština. Još nekoliko stvari koje su mi bitne. Govorio sam malopre o malim poveriocima velikih preduzeća. Vi sada imate odredbu u Zakonu o privatizaciju, član 32, u kojem se precizira ono što je doduše bilo prisutno i do sada, a u članu 20. Zakona o privatizaciji, da se svi postupci prinudne naplate u preduzećima koja se restrukturiraju prekidaju, čak i po pravosnažnim sudskim presudama gde su počeli izvršni postupci, i to u rokovima koji po meni nisu primereni datom društvenom i ekonomskom, naročito finansijskom trenutku, jer su ti rokovi preširoko postavljeni. Recimo, u članu 32. kaže se - protiv subjekta privatizacije, odnosno nad njegovom imovinom, za koji je do dana stupanja na snagu ovog zakona doneta odluka o restrukturiranju, ne može se odrediti ili sprovesti prinudno izvršenje, niti bilo koja mera postupka izvršenja, radi namirenja potraživanja u roku od godinu dana od dana njegovog stupanja na snagu. To znači jedna godina od dana kada donesemo ovaj zakon, a odluka recimo o restrukturiranju nekog preduzeća je doneta pre dve godine, i plus ova, to je tri godine. Tri godine niko u ovoj zemlji ne može da naplati svoje potraživanje, ma koliko da može da postoji i obostrana želja i jedne i druge strane itd. Ne treba zaboraviti da su kod preduzeća koja su u restrukturiranju mogući poverioci i lokalne samouprave. Javna preduzeća u lokalnim samoupravama, ona ovde nisu predviđena sa obavezom da otpuste dug, ali se pojavljuju u okviru tih 25 prosečnih procenata potraživanja od strane malih poverilaca, i šta da rade. Ne mogu da vode izvršne postupke, dve godine sve to traje, plus jedna godina, to je tri godine, a za to vreme mnogo toga se u lokalnim samoupravama ne može da radi, a mali mogu da propadnu. Sada u drugom stavu ide se i dalje na ruku u ovoj intenciji, pa se kaže - ako odluka o restrukturiranju subjekta privatizacije nije doneta do dana stupanja na snagu ovog zakona, protiv subjekta privatizacije, odnosno nad njegovom imovinom, prinudno izvršenje ne može se odrediti ili sprovesti u roku od dve godine od dana donošenja odluke o restrukturiranju. To bih sada mogao da razumem sa stanovišta roka u kojem je rečeno da se akcije Akcijskog fonda moraju prodati, najkasnije do 31. decembra 2008. godine. Ali to mi je malo sporno, jer kako može Akcijski fond biti obavezan da nešto proda do 2008. godine, a niko u ovoj državi nije bio obavezan da to kupi. Šta ako ne proda? Kraj privatizacije u ovoj zemlji biće upravo da se taj rok ispoštuje, odnosno kada akcije Akcijskog fonda budu prodate. Za mene je to suština, jer nema završetka privatizacije dokle god postoji i u naznakama i u jednom jedinom procentu društveni kapital. Moram da kažem da će odnos SPS-a, kada je u pitanju glasanje o ovom zakonu, biti upravo vezan za to kako će se predlagač i ova skupštinska većina poneti prema našim amandmanima. Hoćemo li mi dobiti saglasnost predlagača da će se u budućem vremenu ići u još neke promene koje se tiču Zakona o privatizaciji, naročito kada je u pitanju društveno zemljište, a podvlačim reč društveno, ne državno, jer imamo kao predmet privatizacije preduzeća koja raspolažu društvenim zemljištem, kao poljoprivredni kombinati itd, naročito u Vojvodini, i šta će sa tim da bude. O tome će govoriti neke druge moje kolege, recimo Žika Smiljanić, koji potiče iz tih krajeva.
Da li još neki ovlašćeni predstavnik ili predsednik poslaničke grupe želi reč? (Ne.) Prijavile su sve poslaničke grupe govornike. Prvi reč ima narodni poslanik Živorad Smiljanić, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Knežević. Istovremeno koristim priliku da vas obavestim o načinu na koji nameravam da vodim ovu sednicu. Reč je o datumima samo, a vodiću je po Poslovniku, kao i do sada. Dakle, sutra Skupština neće zasedati. Sledeće nedelje će zasedati u ponedeljak, utorak, sredu i četvrtak, a od one tamo nedelje, kada je u pitanju ova sednice, neće se radi ni jednog ponedeljka niti petka. Hvala. Izvolite, gospodine Smiljaniću. Prvo pauza. Nastavak u 15,00 časova. [[Posle pauze – 15,55]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad sednice. Po službenoj evidenciji prisustvuje 145 narodnih poslanika. Molim vas da pre početka utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da ima dovoljno prisutnih za rad. Za reč se javio gospodin Stamenković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPO - Nova Srbija. Koristim priliku da vas obavestim da će, zbog velikog broja zakazanih odbora, ovo popodnevno zasedanje trajati samo do 17,00 časova.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, evo nas u trećoj fazi privatizacije, sa već četvrtim zakonom, koji su menjani kako su menjani i pred poslom koji će ujedno biti najteži, odnosno najteža faza u celom ovom procesu sa kojim smo se do sada susreli. Da ne bih ponavljao reči ministra o stanju u preduzećima koja su ostala neprivatizovana, a to je preopterećenost dugovima, tehnološka zaostalost itd, postavlja se pitanje koji deo tih preduzeća će biti prodat, odnosno privatizovan po zakonu ili, što je možda i realnije kod većine, otići u privatni sektor putem stečaja, odnosno bankrota ili reorganizacije. Što se tiče nas, poslanika iz poslaničkog kluba SPO - NS, mi ćemo teške volje podržati ovaj zakon zato što se on direktno suprotstavlja nekim našim programskim načelima i onome čemu mi težimo, iz jednog jedinog razloga, što smo nasledili stanje kakvo jeste i što ne možete menjati pravila igre u trećoj trećini jedne utakmice, jer onda dolazi do raspada sistema i do najgoreg modela privatizacije, a to bi bio onaj model privatizacije bez zakona, odnosno bez privatizacije, jer najgora je ona privatizacija koja se otegne unedogled i vrši se rastakanje kompletne imovine. Nažalost, spomenuo sam naša programska načela, za nas su upravo ono što bismo želeli da ugradimo u ovaj zakon tabu teme. Objasniću zbog čega. Odbor za privatizaciju se godinu dana bavi, pre svega, analizom u postprivatizacionom periodu i, pošto smo imali stvarno veliki broj problema, još sredinom prošle godine formirali smo radnu grupu, da bismo iz niza pojedinačnih slučajeva izveli neka načela, koja bi trebalo ugraditi upravo kod ovakvih izmena i dopuna zakona, kako bi se proces privatizacije ubrzao, ali ne samo zbog ubrzavanja procesa privatizacije već zbog transparentnosti, zbog čestitosti i zbog uvažavanja svih učesnika u procesu privatizacije. Mi smo još 9. juna prošle godine predložili jedan program mera, skoro 40 mera, od kojih je jedan deo ugrađen u ove izmene i dopune. Međutim, većina toga nije. Koje su to tabu teme o kojima, nažalost, nismo mogli da govorimo kod izmene ovih zakona? Prvo i osnovno jeste model privatizacije. Odmah da se razumemo, bez obzira što su ga neki hvalili, ovaj model je dobar samo za uterivanje novaca u budžet. No, da ne gledam i suviše crno, ima i nekih drugih prednosti, međutim to je model koji je dao najmanje rezultata u onom delu koji smo očekivali, a to je prirast proizvodnje, nova radna mesta, povećanje standarda zaposlenih i upravo su to efekti koje jedna privatizacija treba da da. Ukoliko posmatramo onaj zakon koji je usvojen 2001. godine, u suštini tamo ima i dobrih stvari kao deklaracija. Međutim, nažalost, mi smo na Balkanu pa veoma često jedno pričamo, drugo mislimo, a treće radimo. Kažem da su ova programska načela iz člana 2, koji nije predmet ovih izmena i dopuna, dobra, divna. Stvaranje uslova za razvoj privrede i socijalnu stabilnost. Ko to neće? Obezbeđenje javnosti, odnosno tzv. transparentnost itd. Znate da je taj zakon baziran na četiri načela, ali kada pogledamo primenu tog zakona mnogo toga je upravo suprotno u odnosu na deklarisana načela. Ako je u pitanju javnost, samo da vas podsetim, ako je u pitanju jednakost kupaca, jednaki položaj kupaca u procesu privatizacije, mi smo imali tri šećerane za po tri evra, šećerane koje su radile, da bi se sada pripremala za prodaju šećerana koja ne radi godinama i već joj je cena na 3,5 miliona evra. Uzgred rečeno, 3,5 miliona evra nije puno, ali je mnogo više od tri evra. Znam da će pojedinci reći - pa jeste, međutim nije samo tri evra, tu je investicija, tu je socijalni program. Nažalost, to je još jedna da ne kažem prevara, ali pogledajte, bar mi u Odboru za privatizaciju imamo dosta iskustava, investicije se uglavnom zaobilaze na različite načine. Dobiju se izveštaji revizorskih kuća, pa se u konfekciju ubace šume i šupe, a u mlinarsko-pekarsku industriju se ubaci brašno kao investicija. Brašno je trošak koji se vraća preko cene hleba. To ne može da bude investicija. Pogotovu kod ovih tenderskih, investira se direktno iz tekućeg priliva, iz tekućeg dohotka; pa to nije cilj procesa privatizacije i na taj način se ne obezbeđuju nova radna mesta u obimu kako smo mi to hteli. Mi smo predlagali, između ostalog, izmenu modela, pa čak i parcijalnu, sa radničkim akcionarstvom tamo gde je to moguće, gde je bolje dati firmu radnicima nego je na osmoj aukciji prodati u bescenje nekome ko je došao samo da opere kapital. Imali smo ideju, i tu se čak prethodni direktor Agencije Pavlović složio sa nama, da je dokapitalizacija jedan od veoma dobrih modela za nove investicije, jer logično onaj ko dolazi sa investicijama radije pravi novu fabriku u krugu nego da daje u budžet, odnosno državi određene novce. To ode, a fabrika ostane, ostaju novi programi, nova radna mesta. Tu smo bili spremni da govorimo o procentu dokapitalizacije, pa ko preko takve dokapitalizacije ne bi postao većinski vlasnik i obezvredio ostatak, ali i to nije ušlo. Znači, na model nismo mogli da utičemo i to jeste tabu tema, jer promena modela predstavlja mogući raspad procesa privatizacije i zato ćemo, sedeći na rukama celo popodne, glasati za ovakav zakon, ali molim one koji ga zagovaraju da se ne busaju da je to idealan model i da se zbog toga ne menja. Druga tabu tema, opet, to je, kako reče kolega, prokletstvo neizvršene denacionalizacije; citiram gospodina Matića. To prokletstvo ostaje i na nama opet iz čisto pragmatičnih razloga – bez obzira što je u programskim načelima SPO-NS prvo denacionalizacija, međutim, mi ulazimo u petu godinu privatizacije bez izvršene denacionalizacije – jer je oduzeta imovina toliko inkorporirana u društvenu imovinu da je veoma teško racionalno ih podeliti i zato ide ovaj novi zakon o registrovanju oduzete imovine. Imamo ukupno, kada smo pravili popis, 39 različitih zakona po osnovu kojih je izvršena nepravda, otuđivana, oduzimana privatna imovina. Sad smo rekli - nažalost, to mora biti i kod drugih izmena i dopuna tabu tema, jer ako pokušamo ovog trenutka da izvršimo denacionalizaciju, opet bismo imali katastrofu, mada je bilo pokušaja kod prošlih izmena, pre dve godine, da se kod definisanja predmeta privatizacije u članu 3. izdvoji makar ta imovina koja je oduzimana, pa da se ne prodaje sa ostalom imovinom, no da čeka bolja vremena za denacionalizaciju, da bismo na taj način smanjili količinu nepravde. (Predsednik: Koristićete i drugih 10 minuta?) Da. Da se vratim na zakon, pa da krenem od nekoliko institucija koje ove izmene i dopune donose, pre svega od restruktuiranja. Restruktuiranje pozdravljam, ali od ove tri tačke, statusne promene, otpis glavnice i duga i otpuštanje dugova, preporučujem Ministarstvu druge dve. Statusne promene, to su veoma problematične promene i najskuplji deo procesa restruktuiranja. Ne bih se složio sa jednim od prethodnih govornika koji reče da je potpuno izostao postupak restruktuiranja 2004. godine i da je to nedostatak ove vlade. Nažalost, takvo restruktuiranje kakvo smo imali u prethodnom periodu, opisaću vam ga preko rezultata tog restruktuiranja, a to su javni pozivi, ovde imam samo dva primera za "Prvu iskru" Barič i za "Viskozu" iz Loznice. Bili su u procesu restruktuiranja po prethodnom modelu, "Rotšild" je bio finansijski savetnik. Ali, šta su radili, pogledajte molim vas. Opisani su rezultati prethodnog, istekao je ugovor tom savetniku, sad tražimo novog savetnika za neke nove novce. Šta su uradili: dijagnostički izveštaj, drugo - izveštaj o proceni vrednosti kapitala, treće - nacrt programa restruktuiranja, četvrto - pravno mišljenje o reprogramu duga, peto - nacrt privatizacione strategije, iznos dugova, to je bilo kod Loznice; kod "Prve iskre" Barič su, između ostalog, radili i nacrt privatizacione strategije, usaglašavanje dugova na nivou itd, pa onda podelu preduzeća na biznis centre, poslujuće jedinice, kako bi se prodavali po delovima; upravo takav posao koji je zaludan. Tu se sa nama složio čak jedan od kreatora prethodnog zakona o privatizaciji na okruglom stolu, kolega, moj imenjak, prof. Miodrag Zec, kad je opisujući restruktuiranje iz prethodnog perioda doslovce rekao -šta vi radite? Slikovito, uzmete jedan stan, stavljate nove pregrade, krečite ga, udarite crvenu boju, a onda dođe kupac, pa kaže -džaba ste krečili, to neću, hoću drugačije pregrade, drugačije regale, odnosno statusne promene koje odgovaraju kupcu. Ne treba se iscrpljivati statusnim promenama za nepoznatog kupca. Finansijski savetnik mora da obezbedi pravog strateškog partnera, odnosno kupca, a za njegov račun da predlaže program restruktuiranja, statusne promene. Zašto sam rekao da je to bio način za pranje para? Svedok sam šta se dešavalo na terenu, šta je radila"Numura", šta je radiočak i "Deloitte and touche", pa su u programima privatizacije za pojedina preduzeća, kad su vršili snimanja na terenu, slali sve te renomirane strane kuće sa velikim imenima, pošto im se ne isplati da na našem terenu rade njihovi stručnjaci, angažovali su naše ljude, i to po pravilu one golobrade, gledao sam ih na terenu, koji mnogo znaju, ali ništa ne umeju, jer im je to prvi posao, prvo zaposlenje. To je "Numura" radila u "Neveni" Leskovac, doduše ne u programu restruktuiranja, ali u pripremi tenderske dokumentacije. Propao je tender, kao i mnogi, jer takvi finansijski savetnici nisu odgovorili svom zadatku i zato od svega ovoga pozdravljam otpis dugova i otpust dugova. To treba da podigne atraktivnost preduzeća i to treba da obezbedi, neko ovde, doduše, reče sa malo cinizma - navalu kupaca. Biće navale kupaca, jer kad relaksirate preduzeće, ima mnogo više šanse da se pojave pravi partneri. Vreme brzo teče. Neke ću preskočiti. Pozdravljam ugovorne obaveze i raskid ugovora po ovom zakonu. Zašto? Upravo je najveći problem kojeg smo mi imali na Odboru za privatizaciju, pa smo čak zakazali tematsku sednicu sa jednom temom - ugovori. Imali smo četiri tipa ugovora od početka privatizacije do današnjeg dana i svi problemi su nastajali upravo zbog nepreciznosti ugovora. Ovakav način je jedan, a drugi vid problema je da je raskid ugovora išao preko Trgovinskog suda, i pored naših molbi i kukanja, da uzimaju preferencijalno takve slučajeve, gde je u pitanju raskid ugovora, da se ne bi u međuvremenu rastakala imovina preduzeća, naši trgovinski sudovi bili su veoma spori. Nažalost, od tri stuba našeg društva, sudstvo je, mogu to odgovorno da kažem, onaj segment društva koji je najmanje restruktuiran i najmanje efikasan. To se odrazilo i na proces privatizacije. Sa ovim rešenjem, da su ugovorom precizirani raskidni uslovi i da se ugovor raskida po ovom ugovoru, biće mnogo efikasnije i neće biti onog intermedija, kad nastaje bezvlašće u firmi, kad se ne zna kakva je struktura vlasništva, vlasništvo prelazi u Akcijski fond. To je možda načet model, jer ako kod neuspele prodaje, odnosno kod nesavesnog kupca raskinemo ugovor i njegovu imovinu prebacimo u Akcijski fond, vršimo podržavljenje. Kamo sreće da smo 2001. godine kompletnu društvenu imovinu podržavili, sačuvali bi je od rastakanja. Pošto bismo imali titulara koji bi postavljao menadžment, ne bismo imali ovo što je menadžment u društvenim preduzećima radio samo u svoju korist. Zadržava se radničko akcionarstvo, jer onih 30% vlasništva ostaje, ne dira se. Prema tome, to kao model pozdravljam. Kažem, kamo sreće da smo se i ranije organizovali na taj način. Imamo takvih iskustava za samo ovu prethodnu godinu rada u Odboru za privatizaciju da bismo mogli danima da pričamo o problemima. Još samo jedna stvar, pošto mi se bliži kraj, nivo prihoda, vrši se tipična zamena teza ovde i rezultat ovog ministarstva, odnosno ove vlade se meri sredstvima ubranim iz procesa privatizacije u 2003. i 2004. godini. Nažalost, to nije uspeh one vlade, jer ona vlada je prodavala bez strategije, ono što se moglo prodati, što je najprofitabilnije, uspeh privatizacije u 2003. godini meren novcem je samo zbog prodaje atraktivne Duvanske industrije, zbog prodaje tržišta duvana, koje je u Srbiji na nivou od 1.200.000.000 dolara. Za dve godine čisti ostatak dohotka vraća ono što su dali kod kupovine. Prema tome, to nije uspeh, to je pomanjkanje strategije, jer u normalnim državama se pravi nacionalna strategija privatizacije. Pre dve godine sam u ovom parlamentu pričao o slučaju ljubljanskog "Leka", koji je 1989. godine vrednovan na 20 miliona dolara, a pre dve godine je prodat za milijardu dolara. Mi smo najprofitabilnija preduzeća u startu prodali za nikakve novce. "Zdravlje" u Leskovcu je prodato za 3,5 miliona evra, a pre nedelju dana smo imali aukciju za zemljište za benzinsku pumpu pored koridora 10 i znate li koja je vrednost dostignuta na aukciji - 210 miliona, skoro tri miliona evra. Jedna strateška farmaceutska firma je prodata za 3,5 miliona. Neko će mi reći - jeste, ali investicije. Jeste, investicije su, dokumentovaću vam, sve izvučene iz tekućeg dohotka, kao i socijalni program. Prema tome, ovaj zakon će poslanička grupa SPO-NS podržati, kao što reče novinar "Danasa" u svom napisu, "kao popravljanje cipela koje žuljaju", a ne kao dobar zakon. Nažalost, mora se završiti proces privatizacije, pa i ovako.
Reč ima ovlašćeni predstavnik DSS narodni poslanik Radmilo Milošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi imamo ovde tri izmene i dopune zakona, koje su, u stvari, iznuđene. Za ovaj zakon, usvojen 2001. godine, i DSS je glasala. Bio sam zdušno za taj zakon. Mislim da je model dobar, ali učesnici u privatizaciji za ove tri godine nisu se ponašali baš najbolje i zato smo morali da izvršimo dopune i izmene. Ne bih se složio ni sa prethodnim govornikom - profesorom da nije usvojeno mnogo primedbi koje smo mi na Odboru za privatizaciju govorili. U suštini, sve te primedbe su usvojene kroz ovaj stav da Agencija raskida ugovor, a ne sud. Sve one primedbe koje mi imamo tamo, i raspravljamo o nekih preko 100 preduzeća, bile bi rešene da je ovako bilo predviđeno u prvobitnom zakonu. Ono što je izuzetno bitno, to je da je u izmeni Zakona o privatizaciji taksativno navedeno zbog čega će se ugovor raskinuti, tako da neće biti mnogo dilema ni kod kupca, ni kod Agencije kada bude predlagala raskid ugovora. Primedba da će kupce oterati ovakav stav i da neće kupovati zato što će Agencija raskidati ugovor ne stoji, jer Agencija raskida ugovor, ali ne oduzima pravo kupcu da na sudu dokaže da Agencija nije postupila po ovom zakonu i da je on ispunio sve stavke koje su u zakonu. Imenuje se zastupnik kapitala koji će upravljati firmom, ako se kupac bude žalio, do konačnog rešenja suda. Ovim načinom mi ćemo izbeći to što se događa, pošto parkiram kola u Masarikovoj, nema dana da nema tamo radnika ispred Trgovinskog suda koji demonstriraju i vrše pritisak na sud da se što pre okonča proces. Radnici ne traže u tom sudskom procesu da oni dobiju, nego traže da se reši. Jednostavno, ima preduzeća, kao što je "Venčac" iz Aranđelovca, koji devet meseci ne radi, a pre privatizacije je radio skoro bez gubitaka i sa nekih 500 maraka prosečnom platom. Znači, ovim zakonom ćemo izbeći sve to, nećemo imati radnike na ulici i sačuvaćemo ta privatizovana preduzeća. Mislim da će ovaj stav zakona samo uozbiljiti kupce, da neozbiljni kupci koji su kupovali na desetak preduzeća u Srbiji odustanu od takvog načina dalje kupovine. U ovom zakonu je još jedna novina, koja je izuzetno dobra i koja daje mogućnost korektnom kupcu, koji možda u startu nije predvideo sve okolnosti i koji je, kada je ušao u posed firme, video da ne može da ispuni sve one stavke koje su predviđene ugovorom i zakonom, da pre nego što počnu štrajkovi, pre nego što preduzeće bude propalo, nađe nekoga kome bi ustupio i ugovor i preduzeće, koji može nastaviti da radi. To će se, naravno, odnositi samo na korektne kupce, koji će na vreme videti da neće moći da urade ono što je predviđeno ugovorom. Što se tiče primedbe gospodina Vlahovića da je prošle godine zastala privatizacija, ona nije zastala samo zbog nesposobnosti Vlade, nego i sami znamo, naravno tu nije kriv gospodin Vlahović, da su u prve dve godine prodata najbolja preduzeća i da su ostala ona preduzeća koja nisu interesantna za kupce. To su preduzeća koja nazivamo srednja i velika preduzeća, sa preko 1.500 do 3.000 radnika, sa viškom zaposlenih, i kao takva nisu interesantna za kupce. Zato je u ovom zakonu predviđeno restrukturiranje tih preduzeća. To je jedna stvar koja će sigurno poboljšati privatizaciju i ubrzati je, jer samim otpustom dugova prema državi i radom na socijalnom programu ta preduzeća će sigurno biti atraktivna za kupce. Ono što mi moramo da uradimo sa tim preduzećima sigurno je pozitivno, jer preduzeće "Šamot", koje je isto iz Aranđelovca, još nije došlo do restrukturiranja, ali kreće ka tom putu. Već se javljaju neki kupci. Neki Česi već sutra dolaze u Aranđelovac da vide. Jednostavno, sigurno će to preduzeće neko kupiti, jer ono ima tržište na ovom našem prostoru i u metalurgiji i u našoj energetici. Još jedna stvar je bitna u ovim izmenama Zakona o privatizaciji, gde se predviđaju i kaznene mere za nesolidne kupce. Ne bih više o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, rekao bih nešto o Akcijskom fondu. Tu isto ima primedbi da država hoće na osnovu svog udela u tim preduzećima, koja su privatizovana najčešće po starom Zakonu o svojinskoj transformaciji, da uzme upravljanje i da do ramena uđe u ta preduzeća. Nije to cilj ni Ministarstva, ni Akcijskog fonda, niti Vlade, ali znamo da u prethodnom periodu akcije sitnih akcionara i paketi u Akcijskom fondu nisu mogli da se prodaju zbog toga što direktori nisu hteli da daju prospekt. Jednostavno su blokirali dalju prodaju tih preduzeća. Ono što je karakteristično za ta preduzeća koja su prodata po starom zakonu, da tamo i skupštine akcionara i upravni odbori nisu po volji tih sitnih akcionara, jer je menadžment napravio za sebe i upravne odbore i skupštine. Bez obzira koliko ta preduzeća loše stajala, menadžment se bori da ostane što duže tu, jer uvek ima mogućnosti, naravno, ne mislim na sve, ali uvek ima mogućnosti da se od tog ničijeg kapitala nešto uzme i pretoči u privatni kapital. Mislim da, što je ovim izmenama zakona predviđeno, Akcijski fond ima pravo da kontroliše preduzeća u kojima ima 41 posto, a možda i više, kapitala. To neće usporiti prodaju tih preduzeća, jer kontrolom samom i samim tim da će morati menadžment da traži saglasnost od Agencije i oni će krenuti u privatizaciju, u iznošenje svojih akcija na berzu, i brže ćemo se osloboditi akcija iz Akcijskog fonda. Ono što je rečeno ovde, Zakon o hartijama od vrednosti trebalo bi da se menja, a mislim da je to rekao gospodin Vlahović. Naravno, iz poslednjeg preuzimanja "Knjaz Miloša" videli smo da taj zakon ima svojih nedostataka, verovatno će ići novi zakon. U ovom trenutku je bitno da se izvrše ove izmene da bi paketi koji se nalaze u Akcijskom fondu, Penzionom fondu, mogli da idu na berzu i da mogu da se prodaju preko tendera. Mi znamo da je samo primenom Zakona o hartijama od vrednosti, koji je sa savezne države prenet na Republiku, da je nama berza stala od septembra 2003. godine i da nije radila do avgusta 2004. godine. Ako bismo sada čekali da se Zakon o hartijama od vrednosti komplet promeni, da bi bio stavljen i investicioni fond i tako dalje, mislim da bi nas to isto zadržalo još jedno godinu dana, pa tako bi nam se privatizacija odužila. Mislim da će ove izmene i dopune zakona o privatizaciji, Akcijskom fondu i hartijama od vrednosti doprineti da privatizacija bude brža, a i da će biti časnija.
Zahvaljujem. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne) Obaveštavam vas da su saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: SPS, DS, G-17 plus, SRS i DSS. Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Dajem reč narodnom poslaniku Živoradu Smiljaniću iz poslaničke grupe SPS, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Knežević iz DS.
Poštovani poslanici, poštovani ministre, kada je predsednik Koštunica izabran za predsednika Vlade, njegov govor sam posebno pratio, a posebno onaj deo koji se odnosio na privatizaciju. On je tada doslovno rekao, kada je u pitanju privatizaciju ona mora da bude pravedna, mora da bude u korist malih akcionara i u korist države. Nažalost, DOS-ov Zakon o privatizaciji niti je u korist malih akcionara, niti je u korist države. On je, nažalost, bio u korist pre svega tajkuna koji su kupovali i u korist onih koji su ona najkvalitetnija preduzeća prodali uz dobre provizije, i to će vreme pokazati i dokazati da su se mnogi, kako reče jedan poslanik, u toj privatizaciji dobro ovajdili. Zašto Zakon o privatizaciji ovakav, gde 30% deonica pripada radnicima ne valja, a 70% država prodaje, a 90% privatizacije je bilo transparentno, providno ili namešteno. Danas ako hoćete da poništite i da ugovorne obaveze pogledate, u 90% slučajeva možete ih poništiti jer rezultat loše privatizacije je armija ljudi koja je ostala bez posla. Znači, da je dobra privatizacija i da je bila dokapitalizacija, kako su Slovenci uradili, ne bi radnici ostajali bez posla. Nažalost, ovaj zakon je DOS-ova vlada, a koji su pravili eksperti, a mi znamo da od tih eksperata u Vladi od 23, 19 nikada nije imalo radnu knjižicu, a to je Velja Ilić jednom lepo dokumentovao i rekao, znači, ti eksperti su izmislili jedan zakon kojim je ozakonjena pljačka društvene imovine, i praktično milioni i milijarde su prelili u privatne džepove. Evo samo jednog primera, iznosio sam ga više puta, ali neću da se vraćam na to, kod nas je "Delta" kupila "Podunavlje" za 400.000 maraka. Odmah je "Delta" prodala 50 radnji, a sticajem okolnosti pivarski radnici su imali dobre deonice i 50 radnji je prodato za 1.700.000 evra. Ostala mu je robna kuća džabe i magacinski prostor. Ako bi ovaj zakon se pošteno primenjivao, onda od zajedničke imovine koju je "Delta" prodala jedna trećina pripada tim radnicima. Od 1.700.000 evra trebalo je da 500.000 dobiju radnici. Radnici nisu ništa dobili. Voleo bih da mi neko dokaže da u jednoj firmi, gde je 30% pripalo radnicima po ovom zakonu, šta su dobili. Samo u onim preduzećima koja su se privatizovala po našem zakonu radnici su se obogatili, po onom našem zakonu socijalističkom, deoničarskom. Po ovom, tom delu od 30% odmah posle pola godine mahinacijom u računovodstvu je smanjena vrednost, prepolovljene deonice i praktično nisu dobili ništa. Ne želim dalje o tome da pričam i da gubim vreme. Postoji drugi problem koji je sada predmet privatizacije u Vojvodini. To je prodaja kombinata i društvene zemlje. Mi imamo sada situaciju u Vojvodini da se prodaju kombinati, a da nismo izvršili identifikaciju zemlje. Kupuju ljudi gde se ne zna šta je društvena, a šta je državna zemlja. Predmet prodaje je samo društvena zemlja, a ona je u mnogim kombinatima veća od 50%. Danas kada prodajemo zemlju, mi smo imali, nedavno sam bio u Baču, i ministar je bio, kada mu je jedan rekao da je "Sokolac" kupio mađarski državljanin, ono biserno ostrvo u Bečeju, i kupio je neki Arapin. A šta su uradili Mađari: kada je 70% obradive zemlje kupljeno od strane Austrijanaca, oni su doneli zakon da zabranjuju dalje prodaju zemlje. Šta su Rumuni uradili? Kada je bila ova navala, demokratija, rasprodaja zemlje, Italijani su kupovali po 300 evra hektar u Rumuniji. Sada kada su ušli Evropsku zajednicu, ta ista zemlja vredi 6.000 evra. "Matijević" koju god je kupio zadrugu – uništio je, sve je radnike otpustio i zadržao je zemlju koju će preprodavati, a ostalo je sve preprodao. Mi to tražimo, i od ministra, a u stvari podrška SPS će biti uslovljena da društvenu zemlju pretvorimo u državnu i da ne dozvolimo više da prodajemo ni domaćim tajkunima, a ni strancima. Mi smo tu zemlju koju danas prodajemo pozajmili od svojih potomaka, nemamo pravo da im prodamo, nemamo pravo da naši potomci budu kmetovi kod novih feudalaca, jer će Vojvodinu kupiti tri tajkuna i mi ćemo imati situaciju da imamo ponovo feudalce. Moramo zemlju da zaštitimo, jer ako su Slovenci imali hrabrosti da 1991. godine donesu taj zakon, nije im Evropska unija ništa zamerila. Prema tome, molim ministra da ovo bude uslov i da taj zakon, a jeste da mora početi od poljoprivrede, a to je vezano za privatizaciju, da se obustavi prodaja kombinata, gde uopšte nije razdvojena državna i društvena zemlja. Drugo, kakva je razlika između državne i društvene. Državna se ne može prodavati, a društvena može. Zemlja u Vojvodini je nacionalno blago. Na kraju, ta Vojvodina, koja je 50 godina bila praktično žitnica bivše Jugoslavije i socijalni mir čuvala, 50 godina u onoj velikoj Jugoslaviji, u 10 godina bar nas je prehranila i sačuvala da ne pomremo od gladi, kada smo bili izloženi. Prema tome, to je jedan od razloga zbog kog moramo tu zemlju zaštititi i molim ministra da se o tome izjasni. Na kraju, želim da kažem da se svi trudimo da što pre završimo privatizaciju. Ovaj model privatizacije, kada se završi, i stečaj, imaćemo milion ljudi na ulici bez posla. Sticajem okolnosti sam treći put predsednik opštine Apatin. Od svih poslova najteži mi je da razgovaram sa ljudima, građanima koji traže posao. Ljudi su gladni. Ljudi su ogorčeni. Ljudi ne vide nikakvu perspektivu. Bez obzira na to što pričamo o porastu proizvodnje, zapošljavanje je nikakvo. Katastrofa je među ljudima. Ljudi su nezadovoljni i verujte mi udruživanje malih akcionara, koje se masovno dešava svuda u Srbiji, upamtite, biće najveći pokret: to će biti najveća radnička klasa. To će biti najjača partija za četiri godine, jer će biti preko dva miliona ljudi u malim akcionarima, jer jedino tu vide mogućnost, kada dobiju status pravnog lica, da mogu da tuže tajkune i da pokušaju nešto da povrate. Na kraju da vam kažem - u Srbiji, ministre, sada je najpopularnija pesma i najbliža radničkoj klasi: "Ustajte prezreni na svetu, vi sužnji koje mori glad". Stvarno ljude mori glad i onaj ko ima kontakt sa ljudima, a s njima razgovaram i kao lekar i kao predsednik opštine, zna da su ljudi gladni, očajni, nezadovoljni. Mentalitet srpski nije kao mađarski. Ako se digne kuka i motika, i po tajkunima i po onima koji su im to omogućili, verujem da mnogi neće imati vremena da pobegnu iz ove zemlje.
Zahvaljujem. Izvinjavam se kolegi Novakoviću zbog male promene u redosledu. Zamolio bih ga da sada uzme reč, a potom neka se pripremi narodni poslanik Zoran Antić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, moje dame narodne poslanice i gospodo narodni poslanici, ne osećam se dobro i nije lako govoriti posle kolege Smiljanića, jer ovu vrstu logoreičnog karusela smo slušali sve do pre pet godina, i upravo smo zato danas ovde i zato se trudimo, borimo na način na koji mi to najbolje znamo i umemo da premostimo teškoće, da ubrzamo privatizaciju i da već jednom počnemo da živimo kao sav normalan svet. Naravno da sve treba ubrzati. Jer, ovo su, ova prva dva zakona, mislim na zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i Akcijskom fondu, svakako veoma oročeni zakoni. Voleo bih da ih što češće menjamo, jer život nameće takva rešenja i takvom brzinom da je jednostavno to teško, kroz pravne akte, pratiti. Veoma sam zadovoljan, lično a i kao predsednik Odbora za privatizaciju ovog časnog doma, suštinom, tekstom i novinama koje ova dva zakonska predloga nude i danas neću govoriti o izmenama i dopunama Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, jer to spada u nadležnost drugih odbora, ali nisam srećan jer je stvarno učinjen drugi korak bez prvog. To sasvim sigurno nije mana ove vlade. U pitanju je, naravno, prvi korak koji se zove restitucija, ili kako je uobičajeno denacionalizacija, koji nije urađen. Danas smo svedoci jednog pokušaja i sa tim modelom se apsolutno ne slažem. No, i u toj priči svakako je dobro nešto što, slušajući od iskusnijih kolega, do sada bilo nije. A, to je jedan izuzetno korektan odnos i jedno uvažavanje i međusobno priznavanje, koje danas imamo na delu, između Odbora za privatizaciju i nadležnog ministarstva za privredu, posebno otkad je na njegovom čelu ministar Predrag Bubalo. Upravo ove izmene i dopune Zakona o privatizaciji, i kao posledica, izmene Zakona o akcijskom fondu, urađene su na sugestiju Odbora za privatizaciju, kako je profesor Stamenković već govorio, na osnovu izveštaja jedne radne grupe i samog odbora iz juna prošle godine. Jer, baveći se pojedinačnim problemima uspeli smo da identifikujemo globalne probleme i da ponudimo njihovo rešenje. Naravno, nisu sva tu. Nisu tu zbog toga što je taj radni materijal Odbora za privatizaciju imao jednu nužnu pretpostavku, naime, zahtevao je sinhronizovan rad više ministarstava u Vladi i meni je žao što do toga nije došlo. Verujem, da smo tog juna, prošle godine, imali ministra, da bi bukvalno svi predlozi odbora bili na odgovarajući način obrađeni i uneti i u izmene drugih propisa, koji svakako prate jednu državu u tranziciji, a posebno oblast privatizacije. Šta je dobro? Dobro je što je za godinu i po dana izvršena potpuna transformacija ugovora o prodaji društvenog kapitala. Današnji ugovori apsolutno ne liče na one prvobitne. Mnogo su precizniji i pravno daleko potkovaniji, jasniji i nedvosmisleniji. Pa, i pored toga, opet se vraćamo na problem slabog funkcionisanja samog sistema i problema koje imamo u neefikasnom pravosuđu, i zbog toga je odlično rešenje predloženo u izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, koje se odnosi na zakonski osnov za raskid ugovora. Novi pravni instituti, koji se uvode ovim zakonom, čine upravo ono što je suština same privatizacije, a to je poboljšanje kvaliteta i poboljšanje brzine. Do sada smo bili mnogo spori. Pre svega tu mislim na uslovni otpis dugova, mislim na uvođenje instituta zastupnika kapitala i mislim na mogućnost ustupanja ugovora. Što se tiče socijalnog aspekta ovih izmena, svih, dakle, od 2001. do danas, i svi mi koji sedimo ovde nismo uradili ništa na obrazovanju akcionara, na edukaciji akcionara. Zbog toga ta pretnja da će jednoga dana udruženja malih akcionara biti nekakva politička sila jednostavno ne stoji. Kada se ljudima to bude objasnilo, kada oni budu naučili i shvatili šta znači to biti mali akcionar, koja su ovlašćenja, nadležnosti, ili prava i obaveze, verujte da će na sasvim drugačiji način i razmišljati. Ovako, u glavama običnih ljudi vlada košmar i mi se sa tim susrećemo svakog dana, a verujem i vi. Troimenost ili trojstvo u glavama radnika, koji se sa jedne strane pojavljuju kao radnici, pa su onda sa druge strane istovremeno isti ljudi i mali akcionari, a sa treće strane su još pride i nekakvi sindikalisti i bave se politikom, ne razdvajajući pri tom striktno te tri odvojene stvari u svojoj ličnosti, i dovodi do jedne takve zabune i jednog takvog košmara. Upravo se tu krije razlog i motiv svih ovih mešetara napolju, i velikih tzv. berzanskih, ili već kako hoćete, stručnjaka za hartije od vrednosti. Da pomenem čuvenog gospodina Dragaša, koji je večni stručnjak za sve oblasti i mnoge druge, jer zamajavajući već ovako sluđeni narod i građane Srbije u suštini za sitne novce ubiru nekakve poene, ali verujem da je to sve veoma kratkog daha i da to ne može dugo trajati. Dakle, ove izmene koje su danas pred nama su pre svega suštinskog karaktera i G17 plus danas namerno nije imala svog ovlašćenog predstavnika, jer se bojimo da bismo, iskoristivši to vreme za govor, oduzeli šlagvort svima ostalima da pričaju o problemima privatizacije, o ključnim problemima bilo koje zemlje u tranziciji. Naravno da nije sve u redu i naravno da ima jako puno problema, ali pre svega zbog građana Srbije moram da kažem, naravno da nisu svi lopovi i da nisu svi tajkuni. U Srbiji nema tajkuna. Tajkuni su u Hrvatskoj. Mi imamo novobogataše i raznorazne druge, neću da iskoristim termin koji mi je u sada u glavi, mi imamo tih problema, ali verujte 10% privatizacije je veoma problematično. Ima još jedan procenat privatizacije gde su firme objektivno u teškoćama, ali nam ostaje ogromna većina i ogroman procenat gde privatizacija pokazuje ipak svoj pozitivan karakter. Ubrzavajući u tom smeru, pred nama se upravo i nalaze ove izmene i dopune Zakona o privatizaciji i apsolutno verujte da glasajući za njih, što će stranka G17 plus svakako i uraditi, ne možete pogrešiti.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, nakon njega gospodin ministar, predstavnik predlagača, a nakon gospodina ministra narodni poslanik Slavoljub Matić, ukoliko stignemo do 17,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, malo sam iznenađen da je ova rasprava krenula ovako blago. Mislim da su građani Srbije mnogo nezadovoljniji stanjem u privatizaciji danas nego što je iz ove dosadašnje rasprave moglo da se čuje. Uveren sam da ono što je predloženo u ovom zakonu nije ni 10% od onoga što je trebalo da uđe u izmene i dopune Zakona o privatizaciji. Više od godinu dana aktuelna Vlada imala je prilike da izvrši izmene. Sa tim obećanjem dobila je jedan broj glasova i nažalost ove izmene koje ste predložili ocenjujem više kao kozmetičke. Smatram da, gledajući unapred, čak i proces restrukturiranja ovim izmenama može da postane jako problematičan u narednom periodu. Govoriću o tome malo kasnije. Čini mi se da sve ono što je trebalo privatizacija da reši u ove tri godine koje su iza nas, pre svega priliv kapitala iz stranih investicija, nove tehnologije, otvaranje novih tržišta, pa i preduzetničkog znanja, mi nemamo danas ili u najvećoj meri nemamo i da skoro u svakoj od ovih oblasti možemo da konstatujemo da je ovaj zakon i sam proces zakazao. Ono što je možda najveći problem, to su nova radna mesta, koja su obećavana kada smo ulazili u proces privatizacije, to su veće plate, veća produktivnost, a i veća proizvodnja, a u privatizovanim firmama svega toga danas nema i veliko je nezadovoljstvo među građanima Srbije. Istina, nije samo privatizacija sama po sebi kriva zbog lošeg stanja u srpskoj privredi i velikog nezadovoljstva građana, već i loša ekonomska politika, pre svega, u makro-ekonomskom delu, fiskalna, monetarna, pa i kreditna; prevelika, a i nepotrebna liberalizacija tržišta, uvoz svega i svačega, dodatno su opteretili našu privredu i doveli nas sve u situaciju da iz dana u dan živimo sve lošije i da smo sve nezadovoljniji. Vlada i Ministarstvo za privredu trebalo je da izađu pred poslanike, pre svega, sa kompletnom analizom svega onoga što se do sada izdešavalo u procesu privatizacije. Nažalost, ona je izostala. To je trebalo da bude pre svega kvalitativna analiza, koja procenjuje koliko smo izgubili radnih mesta u toku procesa privatizacije, a ne koliko je firmi do sada privatizovano. Broj privatizovanih firmi nije toliko bitan. Ako se pogledaju i finansijski efekti, ni oni nisu bogzna kakvi. Privatizacija nije ni smela da se vrši radi popunjavanja budžeta, kako se ona danas odvija, već pre svega da bismo dobili, kao što malopre rekoh, nova radna mesta, eventualno novu tehnologiju i povećali proizvodnju u odnosu na onu koju smo imali. Previše se, kada je reč o privatizaciji, govori o kvantitativnim pokazateljima. Jako malo se govori o onima koji pokazuju pravu sliku privatizacije. Na osnovu teorije analize, sa kojom je u svakom slučaju trebalo da izađe Vlada, mi tek na osnovu te analize mogli smo da govorimo o novom konceptu i izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Možda i o novoj strategiji, jer do sada je, po meni, nije ni bilo, pa i na taj način da se vrati poverenje u privatizaciju, koja je očigledno izgubljena kod građana Srbije. Od svega onoga što je trebalo da uđe u ovaj predlog zakona, a rekoh da po meni ni jedna desetina toga nije ušla, rekao bih da je pre svega trebalo, i pre nego što smo ovim izmenama krenuli brže u restrukturiranje preduzeća, da po predlogu SRS prepoznamo ona preduzeća koja su od strateškog značaja za srpsku privredu, koja bi trebalo da budu kičma srpske privrede i dugoročno gledano amortizer u procesu tranzicije. Do toga nije ni došlo. Mi smo predlagali da se od tih strateških preduzeća u privatizaciji samo 49% ponudi tog kapitala. Radi se možda o desetak, dvadeset preduzeća, a normalno nismo mislili na veći broj preduzeća, ali ta preduzeća su jako bitna za naučni i tehnološki razvoj, i makar da sačuvamo ove tehnološke i naučne kapacitete koje trenutno imamo. Rekoh već, da je bilo dobre volje, Ministarstvo bi izašlo pred poslanike sa jednom potpunom analizom, sa rang listom ili po odeljcima bismo mogli da vidimo koje su privatizacije, od do sada izvršenih oko 1.200, uspešno sprovedene, koje su neuspešno. Trebalo je Ministarstvo da onima preduzetnicima, onim vlasnicima koji su unapredili rad preduzeća, omogući možda i povoljnije kredite, privilegovani položaj kod Fonda za razvoj, da im omogući da kao dokazani privrednici uvećaju broj radnih mesta, jer kvalitet i uspeh privatizacije hitno treba da merimo brojem novih radnih mesta, a ne finansijskim učinkom u samom procesu privatizacije. Mi do sada nismo imali nikakav uvid u to ko su naši kupci, kakva je namera tih kupaca prilikom njihovog prijavljivanja na aukcije i tendere. Očigledno je da je kroz ovo novo zakonsko rešenje morao da se nađe neki način da ti kupci makar prilažu biznis planove, ukoliko ih je teško obrazlagati, ukoliko ih je teško vrednovati. Trebalo je na neki način da budu primorani da pokažu dobru volju, da sačuvaju proizvodnju u tim preduzećima. Mislim da su Agencija za privatizaciju, a i samo Ministarstvo, u potpunosti stavili sa strane sindikate. Sindikati su mogli da imaju ozbiljnu ulogu u procesu kontrole dosadašnje privatizacije. O kontroli bih kasnije par reči. Mislim da je ona u potpunosti preskočena u ovom zakonu, a to je najbitniji segment zakona i predstavlja ono što smo mi iz SRS očekivali da ćemo pre svega da vidimo u izmenama i dopunama ovog zakona. Kupac bi trebalo, po našem mišljenju, da sve zaostale obaveze, bez reprogramiranja, i obaveze prema državi, obaveze prema radnicima, izmiri u prvoj godini nakon kupovine. Toga nemamo do sada. Radnici su jako često prevareni. Dajete mogućnost da se preduzeće kupi na šest rata. Kupac isplaćuje prvu ratu i zatim često vrši otuđenje imovine, kao što je primer "7. jula" iz Kuršumlije. Još uvek ne možete kupcu da uručite sudski poziv, a on svakodnevno upada u po jednu prodavnicu, prodaje je, rasparčava to preduzeće i novac naravno stavlja u džep. Pokupiće se, otići će onog trenutka kada bude napunio džepove, a vi još uvek nećete uspeti da mu uručite sudski nalog za prvo ročište. Trebalo je izbeći ovu kupovinu na šest godišnjih rata, jer nemate nikakvu garanciju da pred sobom imate ozbiljne kupce ili je trebalo tu mogućnost da im date kroz eventualnu kontrolu dosadašnjih kupovina. Veliki su problemi aukcije koje se ponavljaju po tri-četiri puta, atvrdite da radničko akcionarstvo nije dalo rezultate. Čini mi se, kada bismo stvarno izvršili potrebnu analizu dosadašnjih aukcija, da veliki deo vlasnika ne bi zasluživao da se nazove savesnim kupcem i da ova vaša konstatacija ne stoji. Veliki je problem sa bankarskim garancijama. Kupci zalažu novokupljena preduzeća, odnosno nazovikupljena preduzeća, jer vlasnici postaju i uvode se u posed posle prve plaćene rate, zalažu ih pod hipoteku i na osnovu toga dobijaju bankarske garancije.Zatim, rad trgovinskih sudova, ali biće prilike o tome, govoriće se i kasnije. Rekao bih na kraju ono što je najbitnije u vezi ovog zakona, a to je kontrola. Do sada nismo imali nikakvu kontrolu. Vi tu kontrolu niste ni na koji način tretirali u Predlogu ovog zakona, u izmenama i dopunama. Kontrolori iz Agencije za privatizaciju u potpunosti zavise od kupca, od novog vlasnika, i ceo taj proces kontrole svodi se na to da odete kod kupca, sednete preko puta njega i on vam izdiktira ono što njemu odgovara, a vi nemate pravi uvid u stvarno stanje u tom preduzeću, a jako je loša saradnja sa preostalim inspekcijama koje bi mogle da pomognu kontrolu same privatizacije. Očigledno je da do sada niste pokazali volju da izvršite ozbiljniju kontrolu u ovih godinu i nešto, od kada je nova Vlada preuzela Ministarstvo za privredu i preuzela odgovornost za proces privatizacije. A ono što je možda najveći problem u ovom zakonu, to je činjenica da ste kod restrukturiranja dosta mogućnosti ostavili budućim kupcima da dođe do zloupotrebe, jer niste rešili problem revizije, revizorskih kuća koje dostavljaju lažne izveštaje. Ukoliko uzmemo u obzir da se iz godine u godinu, kako odmiče privatizacija, sve veći procenat od cene u stvari izvršava kroz investicije, mislim da je u 2004. godini negde oko 70% cene urađeno kroz investicije, ostavlja se velika mogućnost zloupotreba, jer uz ovaj predlog zakona trebalo je da ide zakon koji rešava probleme, zakon o računovodstvu i reviziji. Nažalost, niste ga predložili i ukoliko ga hitno ne predložite imaćemo priliku da vidimo još jednu pljačku društvene imovine kroz restrukturiranje. Biće prilike da kroz amandmane govorim o ostalim zakonima, o tržištu hartija od vrednosti i Akcijskom fondu. Sve u svemu, na kraju moram ispred poslanika SRS da kažem da je ovo što je predloženo stvarno minimum, da je nedovoljno i da bitno neće popraviti kvalitet privatizacije koja je do sada izvršena.
Kao što sam obavestio, zbog velikog broja odbora današnja sednica završava se u 17,00 časova. Istovremeno vas obaveštavam da, shodno Poslovniku, član 81. stav 4, zbog važnosti zakona koji su na dnevnom redu, u ponedeljak u 10,00 časova nastavljamo rad. Na početku sednice tada će nam se obratiti ministar Bubalo. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 156 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da u salipostoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici sledeći narodni poslanici: Vladimir Milentijević, Velimir Stanojević, Nikola Novaković, Aleksandar Lazarević, Goran Svilanović, Živodarka Dacin i Marko Đurišić. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O TRŽIŠTU HARTIJA OD VREDNOSTI I DRUGIH FINANSIJSKIH INSTRUMENATA (zajednički načelni pretres sa 2. i 3. tačkom) Pre nego što dam reč narodnim poslanicima koji su na redu, molim vas, sednica Zakonodavnog odbora održaće se danas 21. marta 2005. godine, sa početkom u 13,45 časova, u maloj sali. Reč ima narodni poslanik Goran Knežević, a neka se pripremi narodni poslanik Slavoljub Matić.