Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 111 narodnih poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas, poštovani narodni poslanici, da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 98 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Na osnovu člana 235, da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Gospodin Miroslav Markićević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, već nekoliko puta sam u ovim tzv. poslaničkim pitanjima zatražio informaciju da li rukovodstvo ovog doma, tako da kažem, ima spisak pitanja koja su poslanici postavili i da li imate evidenciju na koliko je pitanja odgovorila Vlada, odnosno na koliko su pitanja odgovorili resorni ministri, pošto je očigledno da neki ministri ne žele da odgovore, po meni, na obrazložena, korektna pitanja. Mislim da bi ministri u Vladi morali da shvate da mi ne postavljamo samo ono što je u ličnom interesu svakog poslanika pojedinačno, nego što interesuje građane. Mi ovde predstavljamo građane i na njihov zahtev mnogi od nas ih i vikendom primaju u svojim gradovima gde žive. Građene interesuju neke teme, jer neke odgovore koji su važni pre svega za njihov standard ne mogu da dobiju, nego preko svojih narodnih predstavnika. Da neko ne bi shvatio da želim ovde da ubiram jeftine političke poene, ponoviću da neki od ministara vrlo poštuju to što narodni poslanici postavljaju pitanja i izražavaju interesovanja za pojedine teme, recimo, kao ministar odbrane, koji je meni lično odgovorio na jedno pitanje koje je i državna tajna. Neki ministri ozbiljno shvataju svoju ulogu i dužnost, a neki ne shvataju. Konačno, da pređem na današnje pitanje koje hoću da postavim Petru Škundriću, ministru za energetiku, u stvari da iniciram jednu temu koja je pre šest meseci kod svih poslaničkih grupa i dobrog broja poslanika bila top tema, a to je cena gasa. Sada vidim da se niko ne seća te teme, pogotovo oni iz vladajuće koalicije koji su pominjali, šefovi nekih marginalnih poslaničkih grupa, da će navodno da podnesu ostavku ako se ne snizi cena gasa. Gospodo draga i poštovani građani Srbije, došao je trenutak kada neki treba da ispune ta svoja obećanja. O čemu se radi? Za one koji znaju kako se formira cena gasa, treba da podsetim i javnost i sve vas kolege narodne poslanike, mislim da i vas, takođe, interesuje ovo što pitam, jer i vi dolazite iz sredina gde dobar broj građana koristi gas kao energent u domaćinstvima, dakle, cena kubika gasa formirana je na svetskoj ceni od 450 dolara za 1.000 kubika gasa. Sada je ta svetska cena ispod 300 dolara, što znači da bi gas, automatski na sledećoj sednici Vlade Republike Srbije, trebalo da pojeftini najmanje 30%. Postavljam pitanje Petru Škundriću i on je nama objasnio, vrlo plastično i korektno, u danima kada je cena gasa bila top tema, da se gas, za razliku od naftnih derivata, od nafte i benzina čija se cena formira na prosečnoj ceni na 15 dana, tzv. postoji formula, cena gasa se formira tako što se na, nekih, šest do devet meseci uproseči cena naftnih derivata, znaju oni dobro kako se to radi. Sada je došao trenutak da se cena gasa skine ili da Ministarstvo energetike, odnosno ministar Petar Škundrić, da logično i konkretno objašnjenje građanima Srbije, pogotovo što preduzeće „Srbijagas“ finansira profesionalne sportske klubove – i mi ovde pričamo o dnevnicama narodnih poslanika, pričamo čak i o platama direktora javnih preduzeća, od par stotina hiljada. Samo da vas podsetim da prosečan američki košarkaš košta desetak hiljada evra mesečno. To sve treba da plate građani Srbije, u ovom slučaju, građani koji koriste gas kao energent, a u ovoj svetskoj krizi, kada se u Srbiji verovatno 50% stanovništva bori za golu egzistenciju, mislim da bi im dobro došlo pojeftinjenje gasa, jer za to postoje ekonomski razlozi, tržišni razlozi, posebno što idu novi nameti za većinu građana Srbije, pogotovo u Vojvodini, a sada ovde nema nikoga iz Vojvodine da se javi i da pita šta je sa cenom gasa, jer 80% građana Srbije koji koriste gas kao energent živi u Vojvodini. Kod njih su sistemi na grejanje i na gas rađeni još pre 30-40 godina. (Predsednik: Vreme, gospodine Markićeviću. Zahvaljujem.) Zahvaljujem i na brzom odgovoru.
Naravno da službe imaju uvid u prispele odgovore i koristim i ovu priliku da podsetim da, ako nakon dve nedelje poslanik ne dobije u pismenoj formi odgovor od ministra ili institucije i lica od kojeg se očekuje odgovor, službe reaguju. Vaše današnje pitanje će biti prosleđeno ministru energetike. Zahvaljujem. Gospodin Riza Halimi želi da govori.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje Vladi, pošto sam pre više od mesec dana postavio pitanje ministru za ekonomiju i regionalni razvoj, gospodinu Dinkiću, a odgovor nisam dobio. Radi se o drastičnoj manipulaciji i svojevrsnoj diskriminaciji koja je već izvršena prilikom aukcije trgovinskog preduzeća „Bratstvo“, kada je postavljen diskriminatorni uslov da mogu konkurisati samo firme, ne samo one krupnije koje imaju više od dva miliona evra prihoda u toku prošle godine, nego je morao kandidat da ima hotel sa četiri zvezdice. U pitanju je bila aukcija trgovinskog preduzeća opštinskog karaktera. Prodalo se petnaestak prodavnica koje su verovatno na najboljim pozicijama u Preševu, gde su radili u dužem periodu privatni trgovci koji su bili spremni da kupe ovu društvenu firmu koja već 15 godina nije radila, a pod ovakvim nametnutim, neshvatljivim, diskriminatorskim uslovima firmu je kupila jedna, da kažem, takođe, mala firma iz Vranja, ali koja je imala konzorcijum sa „Maestral tursom“ iz Budve, koja verovatno ima hotel. Sada, u ovoj krizi u kojoj se nalazimo mi dopuštamo da se, prvo, realna cena je procenjena od stručne i adekvatne agencije na 190 miliona dinara. U prvi mah je izgubljeno oko 160 miliona dinara, a da je bilo u slobodnoj konkurenciji, cena bi bila realna, koja bi bila dvostruko veća od one procenjene. Pedesetak radnika je ostalo bez posla, nudi se posao u Vranju; da je u pitanju državni organ, da je ekonomija u pitanju, u redu, ali nam se nude radna mesta da Preševljani odu u Vranje, za trgovinu koju u privatnom sektoru već 20 godina obavljaju Preševljani, a država ih onemogućava da se bave tom delatnošću. S jedne stranke, nema ulaganja za radna mesta, nema ulaganja za razvoj. Nemilosrdno se ruši ono što postoji iz nekih davnih vremena i ljudi ostaju i bez posla, a opština bez perspektive za dalji razvoj. Tamo je data obaveza od tridesetak miliona za investicije, a u startu radnici ostaju bez posla. Pitanje je koja je bila ova strategija u ovako drastičnoj krizi u kojoj se sada mi nalazimo, a pogotovo kada je u pitanju najnerazvijenija opština u državi, ubedljivo na poslednjem mestu sa sedam puta nižim dohotkom po glavi stanovnika od proseka u državi. Po meni, apsolutno je krajnje vreme da se u Vladi ovakve manipulacije razmatraju i da se ozbiljno vidi šta se radi u toj Agenciji za privatizaciju. Mi smo imali seriju takvih propusta zbog kojih je propalo niz naših dobrih firmi, koje trenutno zbog tako loših postupaka u privatizaciji ne rade, a sada je red došao i na trgovinsko preduzeće, koje je tako apsolutno moglo da posluje i uz ove manipulacije i bez uplitanja države, jer su ranije direktori davali u zakup taj kapacitet ljudima koji su stvarno želeli i od toga su opstajali … (Predsednik: Vreme.) … znači … (Predsednik: Vreme, gospodine Halimi.) … treba ovo razmotriti pod hitno, jer se stvarno radi o veoma osetljivom, ne samo ekonomskom nego i političkom pitanju.
Zahvaljujem, gospodine Halimi. Pitanje će biti prosleđeno. Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje je za premijera, uz prethodnu konstataciju da je novi paket vladinih mera neuporedivo kvalitetniji od onog prvobitnog koji je podrazumevao harač na sirotinju raju. Ovaj je, u svakom slučaju, mnogo pozitivniji. Čini mi se da je Vlada trebalo prvo da pođe od sebe, pa je moje pitanje za premijera – da li će biti redukcije postojeće Vlade u smislu smanjenja broja ministarstava. Podsećam da je, recimo, Vlada koju često pominjemo ili kabinet ministara Nikola Pašića one Srbije, koji je čitav svet uvažavao i poštovao i cenio, imala sedam ministara, da je Vlada Zorana Đinđića imala 17 ministarstava, da sve zemlje u okruženju imaju maksimalno do 15 ministarstava, odnosno ministara, a Srbija iako u najtežem položaju, iako najsiromašnija, dozvolila je sebi luksuz da ima 25 ministara. Što je mnogo, mnogo je. Nisu to samo ministri, nego kabineti, državni sekretari, savetnici, pomoćnici, kola, mobilni telefoni, reprezentacija itd. To je veoma rasipnički. Mislim da je realno da se taj broj smanji i svede na neku razumnu meru, jer pošteno rečeno, za neke ministre ni familija ne bi znala da nisu ministri u postojećoj Vladi, jer efekti rada pojedinih ministara su praktično neprimetni. Postavljam pitanje, koji je efekat rada ministra kulture? Sve kulturne institucije su ruinirane, Narodni muzej, Narodno pozorište, Narodna biblioteka, Filharmonija, Tanjug, sve je to u rasulu. Dakle, pitanje – da li će biti smanjen broj ministara, a samim tim i Vlada. Drugo pitanje je već ranije pominjano, a odgovora nema, ali i dalje slušamo bajke, tiče se ''Fijata''. Kakva je budućnost ''Zastave'' vezano za ''Fijat''? Kada će ''Fijat'' uložiti tu gromoglasno najavljivanu investiciju? Kada će platiti anuitete, kamate, sve ono što nije platio? Kada će početi ta famozna proizvodnja, koja je tako gromoglasno najavljivana? Vidimo da nema plasmana tih automobila ''Zastave'' na rusko tržište, a to je bila glavna stvar koja je obećavana. Ta vozila nemaju status domaćih vozila. Umesto toga, gledamo šarenu lažu, ''Fijat'' punto, staro za novo. To je smešno. To je neozbiljno. To je par hiljada vozila godišnje. ''Zastava'' je 1989. godine proizvodila 220 hiljada vozila, a sada 4 – 5 hiljada na godišnjem nivou. To će jedna ozbiljna zanatska radionica da napravi i to sve dobiju iz Italije, po principu, ono – uradi sam, samo treba da zavrne i spoji. Sinoć gledamo ministra ekonomije, otišao, jer je počeo da radi nekakav odeljak za tapaciranje. Sada svi treba da budemo srećni i zadovoljni. Dosta je te prodaje magle! Dosta je te šarene laže! Doveli su nekog Italijana i on tobože obećava. Mogu da pretpostavim kako je on motivisan da sa svoje strane obmanjuje građane Srbije. Dakle, tražim odgovor, kakva je sudbina priče oko ''Fijata''. Taj isti ''punto'', šta je na njemu domaće? Hajde, jedan jedini deo. Obećavamo je da će ''Ju- es stil'' da proizvodi karoserije, a on zatvara svoje visoke peći. Akumulatori, kablovi, ništa nije domaće što se stavlja u ''punto''. Onda smo mislili – slagaćemo Ruse, jer uporno lažemo sami sebe. Mislim da je tome došao kraj. Tražim odgovor – šta će biti sa lažima o ''Fijatu''. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević u ime Poslaničke grupe DSS. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, prihvatanjem misije Euleks i njihovo raspoređivanje na teritoriji Kosova i Metohije nastale su velike nevolje za srpski i nealbanski narod. Posebno smo obeshrabreni činjenicom da misija Euleks na Kosovu i Metohiji nije zbog vladavine prava i nije statusno neutralna, već upravo sprovodi Marti Ahtisarijev plan i stvara nezavisno Kosovo. DSS se žestoko protivila prihvatanju misije Euleks i ukazivala na njene posledice, duboko ubeđena da će misija Euleks upravo sprovoditi Marti Ahtisarijev plan. Dolaskom Euleksa stanje na KiM se umnogome pogoršalo. Kod Srba i nealbanaca je stvoren dodatni strah i neizvesnost. Navešću nekoliko primera: – Sa Kosova i Metohije je potisnut UNMIK, iako je po Rezoluciji 1244 UNMIK privremeno upravljao južnom srpskom pokrajinom. – Oslobođen je terorista koji je osuđen na 40 godina robije zbog dizanja u vazduh autobusa u kome su prevoženi Srbi i nealbanci i tom prilikom je poginulo 12 osoba. – Srbi i nealbanci u enklavama danima i mesecima nemaju struju, a u nekim sredinama ni vodu. – Euleks policije osim na severu Kosova i Metohije skoro da i nema. – Zabranjen je ulazak funkcionerima Republike Srbije, iako je uredbom UNMIK-a od 8. aprila, član 22, regulisano da se od lica ne zahteva dobijanje ovlašćenja da uđe na Kosovo i ostane na njemu ako je to lice nosilac putne isprave ili lične karte Republike Srbije. – Svakodnevno se preti hapšenjem lidera Srba i funkcionera lokalne samouprave na Kosovu i Metohiji. Preti se proterivanjem Srba i nealbanaca sa Kosova i Metohije, i još toga i još toga. Ako se ovome doda odnos vlasti i zvaničnika Republike Srbije i u obzir uzmu činjenice da nije postignut nacionalni i politički konsenzus o neprihvatanju misije Euleks, iako se DSS za to snažno zalagala, Skupštini Republike Srbije od konstituisanja je zabranjeno da raspravlja o Kosovu i Metohiji. Odbor za Kosovo i Metohiju je pre 10 dana prvi put održao sednicu na kojoj je raspravljao o nekim važnim pitanjima. Zvaničnicima Republike Srbije su puna usta EU i bele šengen liste, a o Kosovu i Metohiji se sve manje govori, osim sporadičnih izjava da nikada nećemo priznati i potpisati nezavisno Kosovo, mada mi se čini da smo daleko od Evropske unije. Ništa se nije učinila na poboljšanju uslova života, imajući u vidu da je budžet Republike Srbije u odnosu na prošlu godinu smanjen na 36% mnogo ranije od nastanka ekonomske krize. Stoga ću ministarstvima i ministrima postaviti četiri pitanja. Prvo pitanje – tražim obrazloženje i zakonski osnov za uvođenje privremenih mera u opštinama Priština i Peć. Drugo pitanje za Ministarstvo za energetiku – da li EPS ima tehničke mogućnosti da sredinama u kojima žive Albanci isključi struju i ako ima, zašto to ne čini? Treće pitanje – šta je sa Sporazumom o šest tačaka Beograd-Ban Ki Mun i da li će uopšte do njegove implementacije doći? Ako hoće, kada? Četvrto pitanje – ko će zaštititi Srbe i nealbance na Kosovu i Metohiji u slučaju napada ukoliko to ne učine UNMIK, Euleks i KFOR, što je bio slučaj 17. marta 2004. godine? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš u ime Poslaničke grupe LDP.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarko, hteo bih da postavim jedno kratko pitanje. Pre nekoliko godina jedna vlada je dala koncesiju za autoput Horgoš-Požega jednoj firmi. Druga vlada koja je došla nakon nje raskinula je tu koncesiju. Pokušavali smo godinama i mesecima, i mi i ostale kolege, da dođemo do svih podataka iz ugovora koji su dati firmi kojoj je data koncesija. Nismo bili u mogućnosti sve da vidimo. Nakon toga, kada je formirana ova poslednja vlada, Vlada Mirka Cvetkovića, mi smo bili u prilici da čujemo da su sve odredbe tih ugovora na strani Republike Srbije, da neće biti nikakvih problema i da slobodno možemo da raskinemo ugovor. Znači, mesecima smo najavljivali da ćemo raskinuti ugovor sa koncesionarom. Šta se sada desilo? Austrijski sud je doneo odluku gde je prihvatio navode i žalbe koje su podneli koncesionari. Koliko smo upoznati, iznos koji koncesionar traži od Republike Srbije je 17 miliona evra. Šta država Srbija čini po tom osnovu? Da li je neko reagovao? Da li je neko od nadležnih ministara reagovao? Ko je sve vreme zagovarao da treba raskinuti ugovor na način na koji je urađen, odnosno zašto se niko nije žalio u ime Republike Srbije i da ospori ovaj iznos od 17 miliona evra u ovo vreme u kada pokušavamo svi da štedimo? Mislimo da je veoma neodgovorno da oni koji su u obavezi da se žale u ime Srbije to i ne učine. Zbog toga molim odgovor u najkraćem roku. Hvala.
Zahvaljujem. Vaše pitanje će biti prosleđeno Vladi. Reč ima gospođa Raguš Marina.
Dakle, mi smo juče imali vrlo zanimljivu raspravu povodom Predloga zakona o političkim strankama i SRS je nedvosmisleno rekla da će dati ogroman doprinos poboljšanju političke klime u državi Srbiji, a na prvom mestu poštovanju svih demokratskih načela i principa. Naravno, pod jednim uslovom, da budemo demantovani u tome da se provodi kampanja medijske satanizacije SRS-a, rasturanja SRS-a. Takođe, da budemo demantovani u kontekstu svega onoga čemu su poslanici SRS izloženi. Jedan od poslednjih događaja je zapravo bio povod za brutalnu medijsku kampanju režimskih medija kada je reč o poslanicima SRS-a. Ovo, naravno, u kontekstu i direktno se obraćam gospođo Đukić-Dejanović vama, zato što zahtevam u ime Poslaničke grupe SRS, a mogu sebi da dam slobodu i u ime cele opozicije, žalosno je da ja počinjem da ličim na poverenika za zaštitu prava opozicije, samim tim na zaštitu onog osnovnog ustavnog načela da svako ima slobodu izražavanja svog političkog ubeđenja. Zašto ja ovo govorim? Gospođo Đukić-Dejanović, evo kako nas režim Borisa Tadića demantuje svaki dan. Ovako izgledaju lica sa poternice. Ovako se čuva, očigledno, dostojanstvo Narodne skupštine. Ovome su izvrgnuti poslanici ovog prestižnog doma. Dakle, priču o našim platama, o našim dnevnicama, kao i pisanje određenih režimskih medija pod kontrolom Borisa Tadića, direktno, mi možemo da shvatimo samo kao jedno, a to jeste satanizacija srpske opozicije. Kada se obraćam predstavnicima Vlade s namerom ih podsećam da su oni predstavnici Vlade Republike Srbije, pa bi i te kako režim u Srbiji trebalo da zna da štiti srpski nacionalni interes i naravno institucije srpske države i srpskog sistema. Ovome ste, takođe, podložni i vi, piše se i o vašim putovanjima, takođe, se piše i o putovanjima svih onih koji moraju da putuju. Dakle, stiče se utisak da neko u ovoj državi Srbiji ima nameru da uruši sve nas. Mi zbog toga zahtevamo hitnu akciju i hitan odgovor od vas kao predsednika Narodne Skupštine Republike Srbije. Ja ne mogu da prihvatim odgovor koji vi često dajete – da ste vi dužni da poštujete dostojanstvo tokom zasedanja Parlamenta. Vi ste, gospođo Đukić.-Dejanović, institucija. Gde god da se pojavite vi predstavljate Parlament, a tako i svih 250 poslanika. Mi sada od vas tražimo redovnu konferenciju za novinaru, gde ćete se odupreti ovoj satanizaciji i derogiranju dostojanstva svih poslanika, posebno poslanika opozicije. Vi na to imate pravo. Vi na to imate obavezu. Skretanje pažnje strukovnim profesionalnim organizacijama koje bi trebalo da iznesu i da osude ovakva pisanja, jer ovo nekome u krizi u Srbiji može da bude dovoljan razlog da napadne nekoga od nas ili da se desi mnogo gori incident. Dakle, mi zahtevamo direktno od vas zaštitu integriteta poslanika. To će nama biti signal da počinje da se stvara pretpostavka jedne normalne političke klime u Srbiji. Dok se to ne desi, te klime nema. Mi smo izloženi najgnusnijim mogućim napadima i najbrutalnijim mogućim osudama u medijima – što na internetu, što u štampanim medijima, što na televiziji, a da vas podsetim, SRS nema čak ni prostora u medijskom prostoru države Srbije. To je jedna stvar. Druga stvar je anketa koja je izašla danas, konkretni podaci, a to je pitanje za predsednika Vlade, a jeste – 56% građana Srbije misli da Srbija ide u pogrešnom pravcu. To je sada značajni procenat. Dakle, nalazi su istraživanja međunarodnog republikanskog instituta, to je institucija Republikanske partije Amerike. Sa namerom navodim ovaj izvor. Građani Srbije misle da Vlada najviše mora da se bavi – nezaposlenošću, ekonomijom, životnim standardom i korupcijom. To je sve ono što smo mi insistirali da bude top tema ovog parlamenta i zbog toga smo dobili na prvom mestu restrikciju u Poslovniku. Izgovor su bili radikali i ponašanje radikala, a suština je sledeća. (Predsednik: Gospođo Raguš, vreme.) Samo da konkretizujem pitanje i izvinjavam se na prekoračenju, dakle, očekujemo od premijera, predsednika Vlade države Srbije – kada će doći Vlada ovde u Parlament i upravo govoriti na ove teme? Hvala.
Pošto nema više prijavljenih. Pošto se niko od predsednika i ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. (Narodni poslanik Čedomir Jovanović sa mesta: javljam se po Poslovniku, gospođo predsednice.) Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da ovoj sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju Dejan Jovanović, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Nebojša Ćirić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Nenad Ilić, savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Dejan Radulović, savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Vladislav Cvetković, savetnik u Agenciji za privatizaciju, Branka Radović u Agenciji za privatizaciju. Prelazimo na zajednički načelni pretres 19, 20. i 21. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O FONDU ZA RAZVOJ SRBIJE, IZMENAMA ZAKONA O PRIVREDNIM KOMORAMA I PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O FONDU ZA OSIGURANjE I FINANSIRANjE SPOLjNOTRGOVINSKIH POSLOVA Gospodin Čedomir Jovanović reklamira povredu Poslovnika. Imate reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarsko, javio sam se u skladu sa članom 164, naime, smatram da je povređen član 164. Poslovnika Skupštine, kojim se definiše procedura puštanja zakona po hitnom postupku u samu raspravu. ''Po hitnom postupku može da se donese samo zakon kojim se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide, a nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost zemlje i rad organa i organizacija''. Hitni postupak se, gospođo predsednice, između ostalog, uz vašu saglasnost, konstantno zloupotrebljava. Jedna od primedbi koja se iznosi svakodnevno u kritikama rada Skupštine, od međunarodnih organizacija, jeste zapravo izbegavanje suštinskih i ozbiljnih rasprava i neopravdano pozivanje na hitni postupak. Interesuje me šta je vas navelo da po hitnom postupku predložite raspravu o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama, s obzirom na to da se u obrazloženju za hitni postupak o ovom zakonu kaže – da donošenje zakona zahteva hitno otpočinjanje pripremnih aktivnosti postojećih komora za usaglašavanje svog poslovanja sa novim zakonom, kako bi se postojeći komorski sistem u Republici Srbiji blagovremeno pripremio za predložene promene i neophodno je da se ovaj zakon donese po hitnom postupku. Član 13. zakona kaže: "Propisi koji se donose na osnovu ovlašćenja iz ovog zakona biće doneti najkasnije do 31. decembra 2010. godine, a član 14. ovog zakona kaže da će se zakon primenjivati od 1. januara 2013. godine. Koji su razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, pogotovu zbog toga što ne postoji nijedna regionalna privredna komora u Srbiji koja nije kritikovala Predlog izmenama i dopuna ovog zakona? S obzirom na to da se privreda suprotstavlja ovom zakonu, mislim da nema nikakvog osnova za raspravu po hitnom postupku i da su se stekli preduslovi da se ovaj zakon povuče iz procedure, da se skine sa dnevnog reda, da se obave dodatne konsultacije i da se onda u normalnoj atmosferi usvoji zakon koji bi možda rešio neke probleme na koje ukazuje Ministarstvo. Ovo je neodrživo. Mi raspravljamo po hitnom postupku, a zakon će stupiti na snagu 2013. godine, a prateći propisi će biti doneti do kraja 2010. godine.
Htela bih samo da vas podsetim da sam u obavezi – da sve predloge Vlade, a posebno predloge po hitnom postupku, stavim na dnevni red pred Skupštinu, da sam to učinila i ovaj put i da se Skupština izjasnila, što je u skladu sa Poslovnikom. Postoji činjenica saglasna komentarima koje ste dali u obrazloženju pitanja, ali je Skupština po ovom poslovniku upravo stavila u dnevni red i Zakon o privrednim komorama, a na predlog Vlade da to ide po hitnom postupku. Dakle, svaki predlog Vlade po hitnom postupku, upućen nama, u obavezi smo da stavimo na dnevni red da se Skupština o njemu izjasni, što sam učinila i ovaj put. Prelazimo na zajednički načelnipretres o Predlogu zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama i Predlogu zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz utvrđenog dnevnog reda, po tačkama 19, 20. i 21, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa G17 Plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa Napred, Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta, a saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik Vladan Batić, koji nije član nijedne poslaničke grupe, ima pravo da govori do pet minuta. Molim poslaničke grupe da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, ako to već nisu učinile. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Siniša Stamenković, Poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Mladen Grujić, Poslaničku grupu Nova Srbija, narodni poslanik Milan Nikolić, Poslaničku grupu SPS - JS,narodni poslanik Vlajko Senić, Poslaničku grupu G17 plus i narodni poslanik Marina Raguš, Poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaramzajednički načelnipretres o Predlogu zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama i Predlogu zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova. Da li predstavnici predlagača, ovde je predstavnik gospođa mr Verica Kalanović, ministar za Nacionalni investicioni plan želi reč? (Da.) Gospodin Jovanović reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsednice, uz svo uvažavanje vas kao predsednice, kao osobe koja pokušava da uspostavi neki red ovde u Parlamentu, mislim da ste povredili član 27. Poslovnika i to onaj njegov deo u kome se kaže da, pored toga što vršite poslove predviđene Ustavom i predsedavate sednicama Narodne skupštine, morate obezbediti primenu Poslovnika Narodne skupštine. Ne može Skupština da donese odluku koja je suprotna Poslovniku. Citirao sam na vrlo jasan način Poslovnik i član 164. kojim je definisana procedura usvajanja zakona po hitnom postupku. To što je Vlada nešto poslala Skupštini ne znači da vladajuća većina robotizovano glasa za nešto što je suprotno Poslovniku. Mi smo odavde izbacili 50 poslanika zbog toga što su kršili Poslovnik. Ako mi ne poštujemo red, ko će ga drugi poštovati? Ne možemo da raspravljamo o zakonu po hitnom postupku, koji stupa na snagu 2013. godine, zato što je gospođa ministarka danas došla u Skupštinu. Neka se vrati tamo u tu vladu i neka se upristoje, neka se privedu u prvi red, pa onda druge da počnu da prozivaju na taj red. Kako možemo to da radimo? Prateći propisi za ovaj zakon će biti usvojeni do 31. decembra 2010. godine, a on stupa na snagu za četiri godine, a vladajuća većina nije ni znala o čemu glasa, niti joj je ko rekao tako nešto. Nemojmo više da ne poštujemo Poslovnik!
S obzirom na to da je zakon došao u proceduru 26. februara, mi smo imali i poslovničke mogućnosti drugog tipa do momenta kada se Skupština izjasnila o stavljanju na dnevni red, no rasprava je o ovom zakonu, dakle, o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama, očigledno stavljena na dnevni red i o tome moramo raspravljati, a zatim ide izjašnjenje. U svakom slučaju, može biti da ćete vi sopstvenom argumentacijom učestvovati na taj način da podsticajno delujete i na ostale poslanike, da se izjasne na odgovarajući način.
Prekršili ste Poslovnik član 27.
U obavezi sam, poštujući Poslovnik, da stavim sve što Vlada dostavi na dnevni red i o tome se izjašnjava Skupština. Takođe sam u obavezi da odluku o kojoj se izjasni Skupština poštujem. Zaista mislim da ne možemo ići korak nazad. Bilo je nekih poslovničkih mogućnosti pre nego što sam stavila to na dnevni red, ali ih poslanici nisu iskoristili. To je odgovor na moje pitanje. Da se ospori hitnost i da na taj način reagujete, dakle, pre nego što je došlo na dnevni red, onda je to proceduralno moglo. Zahvaljujem. Da li, gospođo Kalanović, želite reč? (Da.) Izvolite.
Izvinjavam se što se još uvek teško snalazim sa ovom tehnikom. Nadam se da će sa zakonima biti bolje. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set od tri zakona iz oblasti ekonomije. Svrha donošenja ovih zakona jeste uređenje rada institucija koje pružaju podršku privrednim subjektima. Cilj zakona je da institucije koje pružaju podršku privredi u narednom periodu rade efikasnije i jeftinije. Takođe, nije zanemarljivo da ove institucije u narednom periodu treba efikasno da sprovode programe koje je definisala Vlada kao mere ekonomske politike za ublažavanje negativnih posledica svetske ekonomske krize. Dozvolite mi da sednem i koristim materijale, jer će mi biti prijatnije, ali to nikako ne bih želela da bude shvaćeno kao nepoštovanje ovog doma. Prvi zakon je ovaj zakon o fondu za razvoj. Fond za razvoj kao finansijska institucija je osnovan kao potreba podrške privrednom razvoju zemlje, ravnomernijem regionalnom razvoju i postizanju zapošljavanja kroz kreditiranje pod povoljnim uslovima malih i srednjih preduzeća i preduzetnika. Garancijski fond je, takođe, osnovan kao podrška malim i srednjim preduzećima, preduzetnicima i poljoprivrednicima koji imaju kvalitetne razvojne programe, ali kratku poslovnu istoriju i relativno visoko ulaganje, relativno vrlo visok rizik ulaganja, kroz izdavanje garancija za kredite koji odobravaju poslovne banke. Ovim zakonom predlaže se objedinjavanje aktivnosti koje su do sada obavljali Fond za razvoj i Garancijski fond. Nova institucija nastavila bi da posluje na objedinjenoj osnovi kao Fond za razvoj Republike Srbije. Osnovni ciljevi ovog zakona su sadržani kroz efikasnije delovanje institucija, u skladu sa zahtevima ekonomskih, socijalnih i ukupnih društvenih odnosa u Republici Srbiji, kroz još intenzivnije delovanje u cilju podsticanja privrednog razvoja, ravnomernijeg regionalnog razvoja, kroz podršku privrednih subjekata malih i srednjih preduzeća i preduzetnika, kroz smanjenje državne administracije i racionalizacije operativnih troškova. Takođe, kroz usaglašavanje sa pozitivnom komparativnom praksom koja podrazumeva da su krediti i garancije u okviru jedne institucije i kroz dalje objedinjavanje ovih poslova kojima se obezbeđuje koordinirano sprovođenje izvornih programa kao programa Vlade u okviru mera ekonomske politike, a to su, da podsetimo, programi sufinansiranja privrede sa poslovnim bankama, subvencionisanje kredita za likvidnost i trajno obrtna sredstva i subvencionisanje potrošačkih kredita. Ovim zakonom definiše se delatnost Fonda, način finansiranja, upravljanje Fondom, kontrola Fonda, nadzor nad Fondom idruga pitanja od značaja za rad.Ko ima koristi od donošenja ovog zakon? Najpre, mala i srednja preduzeća i preduzetnici, kroz veći broj odobrenih kredita, kroz povećanje iznosa kredita, kroz izdavanje većeg broja garancija, a manji utrošak vremena, poslovne banke kroz povećanje plasmana i manje administracije, nezaposleni kroz lakši pristup mikrokreditima i niže troškove informisanja, sama institucija kroz veću efikasnost, povećan obim aktivnosti i niže operativne troškove. Na kraju, Vlada Republike Srbije kroz efikasnije sprovođenje programa mera za ublažavanja efekata krize i kroz smanjenje državne administracije, u skladu sa planom Vlade za ekonomsku stabilnost Srbije. Ovaj zakon se upućuje u proceduru po hitnom postupku zbog potrebe stvaranja savremene institucije za sprovođenje izvornih aktivnosti Fonda, a to su krediti i garancije. U skladu sa tim je efikasno sprovođenje programa Vlade za ublažavanje efekata ekonomske krize sa ciljem da se obezbedi likvidnost realnog sektora, da se smanje troškovi poslovanja, da se zadrži postojeći nivo zaposlenosti i da se obezbedi veća konkurentnost domaće privrede. Drugi zakon je zakon o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama. Ovim predlogom zakona stvaraju se mogućnosti osnivanja i drugih komora na dobrovoljnoj bazi, kroz udruživanje privrednih subjekata radi ostvarivanja zajedničkih interesa. Šta su osnovni ciljevi? Najpre, povećanje kvaliteta usluga komora, koje one pružaju svojim članovima, smanjenje troškova privrednih subjekata i načelo neobaveznosti, gde Predlog zakona predviđa slobodni izbor u pristupanju i stupanju, i prestanku članstva u komorama, što kroz zdravu konkurenciju povećava i kvalitet usluga i smanjenje cena komora. Pre predlaganja ovog zakona napravljen je uporedni prikaz organizovanja privrednih subjekata u zemljama u okruženju. Analiza pokazuje da je trend da se u bivšim komunističkim državama ukida obavezno članstvo u privrednim komorama takvim kakve jesu i prelazi na sistem dobrovoljnog članstva, jer se postojeće privredne komore nisu prilagodile novim uslovima poslovanja, odnosno potrebama privrednih društava. Takav slučaj je u Slovačkoj, Bugarskoj, u Makedoniji, u BiH, u Albaniji. U nekim zemljama i dalje postoji sistem obaveznog članstva, ali je proširena usluga besplatnih usluga koje se pružaju članovima. Bez obzira na to jak je pritisak privrednih subjekata da se pređe na dobrovoljno organizovanje i takav je slučaj u Hrvatskoj i Sloveniji. Neke od zemalja EU imaju sistem obaveznog članstva, ali potpuno drugačiju situaciju komornog sistema u odnosu na nas. Na kraju, Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja rukovodilo se velikim brojem privrednih društava u Srbiji i mišljenjem velikog broja privrednih društava u Republici Srbiji koji smatraju da bi određene promene i liberalizacija privrednih udruženja dovele do kvalitetnih usluga i nižih cena. Donošenjem ovog zakona menja se na određen način važeći komorski sistem, stvaranje mogućnosti da se osnivaju i druge komore, kao i mogućnosti istupanja iz članstva postojećih i, naravno, ostanak u članstvu postojećih, ako su zadovoljni njihovim radom. Usvajanje ovog zakona zahteva hitno otpočinjanje pripremnih aktivnosti postojećih privrednih komora za usaglašavanje svog poslovanja sa novim zakonom i hitne aktivnosti privrednih subjekata u pravcu donošenja odluke o svom načinu udruživanja. Treći zakon je zakon o prestanku važenja Zakona o Fondu za finansiranje spoljnotrgovinskih poslova. Fond za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova formiran je 2002. godine, kao specijalizovana institucija za osiguranje od rizika u spoljnotrgovinskom poslovanju i finansiranju spoljnotrgovinskih poslova, sa ciljem unapređenja izvoza i razvoja ekonomskih odnosa sa inostranstvom. Agencija za osiguranje i finansiranje Republike Srbije osnovana je radi unapređenja izvoza i razvoja ekonomskih odnosa Republike Srbije. Fond za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova i Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije obavljaju delatnosti radi ostvarivanja istovetnog cilja, a njihove delatnosti u značajnoj meri se poklapaju, pri čemu je delatnost Agencije šira. Ne postoje razlozi za dalje paralelno postojanje oba ova subjekta i zbog toga zakon uređuje prestanak važenja Fonda za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova. Suštinski, Fond se pripaja Agenciji čime se obezbeđuju neophodni uslovi za objedinjavanje poslova vezanih za podsticanje i unapređenje izvoza. Efekti donošenja ovog zakona su u većoj efikasnosti korišćenja sredstava, što predstavlja veće stimulisanje izvoza i veću sigurnost za izvoznike, jer sve usluge se dobijaju na jednom mestu, efekat je smanjenje broja institucija, efekat je usklađivanje sa međunarodnom praksom, jer je dobra praksa pokazala da su sve zemlje u tranziciji imale jednu državnu agenciju koja se bavila izvozno-kreditnim poslovima do ulaska u EU, kada je osiguranje za račun države izdvojeno iz ostalih delatnosti. Predlog je da, saglasno članu 161. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, i ovaj zakon bude donet po hitnom postupku.
Zahvaljujem, gospođo ministar. Da li izvestioci Zakonodavnog odbora i Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom žele reč? (Ne.) Među predstavnicima, odnosno predsednicima poslaničkih grupa javio se najpre narodni poslanik Radojko Obradović.
Zahvaljujem, gospođo predsednice, kolege narodni poslanici, gospođo ministarka, izuzetno važan set zakona je na dnevnom redu. Osim predlagača, kažete, vezani su za prirodu, ne vidim baš razlog da samo u jednoj raspravi govorimo o tako važnim temama. Kao što je već kolega Jovanović istakao, značaj privredne komore, ali i značaj regionalnog razvoja apsolutno zaslužuju da im se u ovoj sali posveti dovoljno duga rasprava. U načelu i u pojedinostima ćemo govoriti o svakom od ova tri zakona. [[Isključen mikrofon.]] (Predsednik: Morate ponovo da se prijavite, molim vas.) Ne bih rekao ništa loše za Vladu, ne morate da mi oduzmete reč. (Predsednik: Nije bilo tendenciozno.) Gospođa Kalanović nam je istakla značaj Fonda za razvoj i mi to apsolutno podržavamo. Osnovni ciljevi donošenja tog zakona i osnovni ciljevi zbog kojih je taj fond napravljen jesu podsticanje ravnomernog regionalnog razvoja, podsticanje konkurentnosti i likvidnosti i podsticanje zapošljavanja. U uslovima krize, a Vlada konačno priznaje da je kriza ipak zahvatila i Srbiju, značaj ovog fonda je tim pre veći i značajniji. Kakve su regionalne razlike i šta je sve sa do sada preduzetim merama dalo takve rezultate? Beograd i Novi Sad se značajno odvajaju u odnosu na drugi deo Srbije, odnosno slučaj Novog Sada i Vojvodine. Beograd iz godine u godinu i pored svih ovih mera preuzima sve značajniji deo u ekonomiji Srbije, a Novi Sad u ekonomiji Vojvodine. Kada pogledamo statističke podatke, učešće Beograda u društvenom proizvodu Srbije je u poslednjih 20 godina povećan sa 24, 9% od 1989. godine na 34% u 2005. godini. Udeo Novog Sada u društvenom proizvodu je sa 4,6% otišao na 8,4%. Čitav drugi deo Srbije stagnira, a Beograd i Novi Sad beleže značajan rast. Broj zaposlenih je u Srbiji smanjen za 77.000, a pri tom je u Beogradu i Novom Sadu povećan broj zaposlenih. Prema tome, sve ove mere i kada o njima govorimo treba da imamo i ovakve stvari na umu. Iako je u Beogradu i u Srbiji smanjen broj stanovnika, samo 10 opština u Srbiji beleži porast broja stanovnika, i to pre svega Beograd i Novi Sad. To ima logično objašnjenje. Javni i privatni monopoli koji su koncentrisani u Beogradu i Novom Sadu, mnogo više nego mere koje može da obezbedi neki fond za razvoj, utiču na to da se koncentracija sprovodi na dva grada. Kada pogledamo podatke o primanjima, Beograd i Novi Sad zajedno učestvuju sa 25% ukupnog stanovništva Srbije, a 50% svih isplaćenih zarada je u ta dva grada. Odnos Novog Sada i najsiromašnije opštine Vojvodine, a to je Opovo koje ima najmanju zaradu po glavi stanovnika, jeste 13 prema jedan. Beograd ima 60% veći fond zarada nego ostatak Srbije. Kada se uzme u obzir broj stanovnika, prosečna zarada u Beogradu je tri puta veća nego prosečna zarada u Srbiji. Kako to izgleda u apsolutnim iznosima? Dohodak, odnosno zarada po glavi stanovnika u Beogradu je 14.500, a u Topličkom okrugu je 2.900, u Opovu je 1.200, u Ražnju 1.500, u Malom Crniću 1.600. To su posledice koje moramo da lečimo i formiranjem samo jednog ovakvog fonda neće samo po sebi rešiti nijedan problem. Druga stvar koju ste posebno istakli je likvidnost. To je gorući problem privrede i tom problemu se moramo, pre svega, ozbiljno posvetiti. U Skupštini se odbija da se o tome razgovara, a predložene mere ne daju apsolutno nikakve rezultate. Sa druge strane, ko je najveći neplatiša u Srbiji? Najveći neplatiša je država i dokle god budemo insistirali na odgovornosti svih subjekata i pojedinačnog građanina, a dok god se država ponaša tako kako se ponaša u Srbiji će postojati problem. Drugi problem je rešavanje broja nezaposlenih. Nezaposlenost iz meseca u mesec raste i moraju se preduzeti aktivne mere da bi se i taj problem rešavao. Ovde pričamo samo o posledicama. Apsolutno ništa ne govorimo o uzrocima i apsolutno ništa ne preduzimamo da rešavamo i neutrališemo te uzroke. Kao što ste videli iz ovih podataka, pored svih preduzetih mera, razlike ne da se smanjuju nego se iz godine u godinu povećavaju. Moram da pohvalim obrazloženje, obavešteni smo da je ovo pisao ministar Dinkić, a ne vi, ali vi ste ovde predstavnik Vlade, pa prihvatite pohvale u ime Vlade. Moram da pohvalim način na koji je napisano obrazloženje. Ovde imam izuzetno puno vrlo korisnih informacija. – Jedan od razloga zašto se ova dva fonda spajaju jeste zato što je bila otežana koordinacija u radu te dve državne institucije. – Drugi razlog je što se značajno smanjuju troškovi. Zanima me kako u Vladi postoji koordinacija između mnogo organa koji se bave istom ovom problematikom. Koliko smo mi upoznati, a poslanici nisu baš previše upoznati u današnje vreme, u Vladi postoji Kancelarija za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja, postoji Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, postoji Fond za razvoj, postoji ministar bez portfelja koji je, takođe, zadužen za regionalni razvoj, postoji Zavod za razvoj, a čini mi se da je jedan od prioriteta vašeg Ministarstva upravo razvoj nedovoljno razvijenih područja. Kako funkcioniše koordinacija između vas? S druge strane, treba posebno naglasiti značaj Ministarstva za rad i zapošljavanje. To ministarstvo je izuzetno važno za rešavanje čitavog problema. Kako funkcionišu ministar bez portfelja zadužen za regionalni razvoj, gospodin Ugljanin, i kakva je koordinacija gospodina Ugljanina sa gospodinom Ljajićem, koji vodi ovo važno ministarstvo? Bilo bi izuzetno važno da čujemo kako sve to funkcioniše. Koliko ukupno ima agencija? Saznali smo da ih ima stotinak. Kako one funkcionišu? Dalje u obrazloženju kažete – Fond ne zavisi od budžeta. Juče smo od guvernera čuli da ni Narodna banka nije budžetska institucija, Komisija za zaštitu konkurencije, takođe, nije budžetska institucija, pare koje idu iz tekuće rezerve nisu budžetska sredstva, pa je sve to dodatno interesantno. Ono što je naš osnovni problem u ovom trenutku, to je prekomerna potrošnja, i svaki način smanjenja te potrošnje u svakom slučaju može da bude pohvalan. Što se tiče samog zakona, predloženo je da fond može da funkcioniše kao akcionarsko društvo, s tim da Republika Srbija mora da ima 51% većinskog vlasništva. Treba istaći da fond ne funkcioniše kao komercijalna institucija, odnosno kamate po kojima on plasira sredstva su značajno manje nego što to rade komercijalne banke. Rečeno je da je to maksimum 5%. S druge strane je napravljena analiza, gde je kod komercijalnih banaka to između 15 i 20%. Ko može da bude zainteresovan da bude akcionar u jednoj tako neprofitnoj organizaciji, gde svoja sredstva može da plasira po značajno lošijim uslovima, nego da je, recimo, akcionar neke komercijalne banke? Koji je interes nekoga, osim da se možda u perspektivi ne napravi ono protiv čega se gospodin Dinkić žestoko borio. Sećate se situacija kada su u nekim sličnim institucijama, gde je država bila većinski vlasnik, bila glasanja gde su pojedini većinski akcionari glasali u korist manjinskog akcionara. Gospodin Dinkić se žestoko borio protiv toga. Čudi me da je predloženo nešto što u perspektivi može da ukaže na nešto slično?! Interesantan je način na koji se formira upravni odbor. Apsolutno odslikava situaciju današnje koalicije. Upravni odbor se ne bira, nego se postaje član upravnog odbora, očigledno po automatizmu. Upravni odbor ima članove po funkciji koji su direktno predstavnici ministarstva, predsednik je ministar zadužen za poslove ekonomije, a članovi su ministar zadužen za poslove finansija, ministar nadležan za poslove rada i socijalne politike, ministar za infrastrukturu i ministar za poslove trgovine i usluga, tačna proporcija koalicionog sporazuma, jer su zastupljeni predstavnici svih stranaka. Šta će se desiti ako mi usvojimo ovaj zakon, a u najavljenoj rekonstrukciji ministarstava se promeni broj ministarstava i u novoj vladi ne bude neko od ovih ministarstava? Da li ćemo morati ponovo da raspravljamo o ovom zakonu i da menjamo upravni odbor? Zar to nije jednostavnije, ako već postoji dogovor koalicionih partnera, neka Vlada izabere članove, neka po hitnom postupku to dostave, pa da vidimo. Sa druge strane, uobičajeno je da postoji dvostepenost u odlučivanju. U ovom slučaju ministar za ekonomiju i regionalni razvoj je predsednik upravnog odbora, ali je istovremeno i Ministarstvo zaduženo za ukupnu kontrolu rada ove agencije. Neka Vlada odluči varijantu koju hoće, pa ćemo videti kako će to funkcionisati. Da li ste možda razmišljali o tome da se umesto ovakvog fonda napravi jedna razvojna banka? Zašto banka, zašto ne fond? Na primer, .za banku važe mnogo stroži uslovi pod kojima ona treba da funkcioniše. Kontrola rada banke je neuporedivo rigoroznija, nego što je kontrola rada jednog ovakvog fonda. Ako država već hoće da subvencioniše kredite i daje povoljne uslove, nema nijedan razlog da to ne uradi ako ima razvojnu banku u kojoj je ona većinski vlasnik. Ne sumnjam da stoje dobre namere iza svega ovoga, ali sve dok u Srbiji ne budemo rešili uzroke zbog kojih postoje problemi, dok god budemo rešavali samo posledice, onda zakonska rešenja neće biti dovoljno dobra. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Čedomir Jovanović. Molim vas, ponovo se prijavite, da bih mogla da vas uključim.
Hvala. Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko, uvek kada se vi pojavite u skupštinskoj raspravi, makar mi iz LDP razmišljamo o posledicama takve sednice. Poslednji put ste bili ovde kada smo raspravljali o zakonima koji su pratili budžet za ovu godinu. Govorili ste dva ili tri minuta, potom vas je nasledio ministar vera, a Skupština se završila navodnim skandalom za koji su optuženi poslanici zbog toga što su glasali za jedan amandman i tako promenili Zakon o akcizama. Tada smo mislili da je ministarka finansija morala da bude na toj sednici, da je morala da se obrati Parlamentu i da na vreme kaže koje su to štetne posledice glasanja za amandman iza koga je stala stranka vladajuće koalicije. To ona nije uradila, niste uradili ni vi, iako ste bili prisutni, ne čudi me što to nije uradio ministar vera, ali s obzirom na to da ste pročitali to što ste vi ili neko u vaše ime napisao, govori nam da vi zapravo jedva čekate da se ova rasprava završi, kako biste otišli dalje svojim putem. Ovde u Skupštini mi ne bismo mogli da radimo svoj posao kada bi se slagali sa jednom takvom namerom. Uprkos obrazloženju predsednice i dalje smatram da je potpuno neodrživa rasprava po hitnom postupku o zakonu koji stupa na snagu za četiri godine, mislim na zakon o komorama, da je potpuno neprihvatljivo raspravljati o tom zakonu i ignorisati proteste apsolutno svih regionalnih privrednih komora i Privredne komore Srbije, a da je posebno neprihvatljivo dati vam tako veliku slobodu i prava, kakvu vi tražite od Parlamenta, pri usvajanju zakona o fondu za razvoj Republike Srbije. To je Vladin fond. U ovom trenutku nama je potrebna podela odgovornosti. Ne otvarate prostor za naše učešće u rešavanju krize koja opterećuje svakog u ovoj zemlji. Ne postoji pojedinac, ne postoji partija, niti vlada koja može sama ponuditi odgovore na krizu sa kojom se danas Srbija suočava, jer to nije niko pokušao mimo nas, bez obzira da li govorimo o Americi, o zapadnoj Evropi, o Aziji, o Latinskoj Americi. U svakoj sredini se prave dogovori koji su mnogo širi od formata vlasti koja upravlja društvom. Predložili ste nam novi zakon o fondu za razvoj Republike Srbije. Nijednu reč niste rekli o rezultatima rada Fonda koji je do sada postojao i koji je funkcionisao od 1992. godine. Da li je on opravdao očekivanja? Da li su uočeni neki propusti? Šta je drugačije u predlogu nove koncepcije fonda, osim prava koje dajemo jednom čoveku? Komorski život u Srbiji se uređivao 150 godina i on je trajao do Mlađana Dinkića, a onda su se Mlađanu Dinkiću javili privredni subjekti, pa je Mlađan Dinkić u interesu privredne komore koja protiv toga protestuje odlučio da usvoji propis koji je direktno suprotan svim propisima koje uređuju ekonomije normalnih evropskih zemalja. Citirali ste Hrvatsku i Sloveniju, mogli ste i Republiku Srpsku, ali pitanje je trenutka kada će Hrvatska i Slovenija promeniti svoje odluke, kao što je to uradila Republika Srpska i vratiti se na rešenja koja su standardna i primenjiva u svim ekonomijama EU, svim razvijenim. U Italiji je članstvo u privrednoj komori obavezno, u Španiji je članstvo obavezno, iako je bilo dobrovoljno, pa je promenjeno, u Nemačkoj, u Austriji. Onda moramo da govorimo o namerama i motivima koji stoje iza ovoga. Zašto je za Vladu važno da se sada glasa za zakon koji će stupiti na snagu za četiri godine? To nam niste odgovorili. Ni jednom jedinom rečenicom niste podneli obrazloženje takve svoje inicijative. Onda mi možemo da pretpostavimo da vi, zapravo, tražite poželjne partnere koji će vam aplaudirati u trenutku u kojem vas svi osuđuju. To ste do sada uspešno radili, ali sa nekim unijama koje su uvek pokazivale više razumevanja za interese Vlade nego za interese onih koje su dužni da predstavljaju. Vi sada planirate da formirate paralelne privredne komore. Do čega će to dovesti? Ako su privredna društva nezadovoljna postojećim odnosima, onda ona to treba da rešavaju u okviru svoje privredne komore.Oni tamo imaju pravo na tako nešto. Odakle pravo Vladi da to radi? Član 1. Zakona o privrednim komorama kaže: ''Privredne komore jesu interesne, samostalne i poslovno-stručne organizacije, preduzeća, preduzetnika i drugih oblika organizovanja koji obavljaju privrednu delatnosti koje povezuje zajednički poslovni interes na određenom području ili teritoriji u Republici Srbiji.'' Odakle vama pravo, kao predstavnicima Vlade, da vi uređujete odnose u privrednoj komori, pošto su se vama javili privredni subjekti, pa su od vas tražili da to uradite? Jesu li to pokušali na Skupštini privredne komore? Dužni ste nam te odgovore. (Hvala, gospodine Maraš.) Evo, ja sam ovde dobio zahvalnicu koju je predsednici Skupštine uputila Regionalna privredna komora Subotice, zbog toga što su vas razumeli u prethodnim kontaktima i shvatili da ste vi, zapravo skinuli ovaj zakon i niste dopustili raspravu u hitnom postupku. Govorim vam samo o problemima koji postoje. Čime smo mi dužni da toliko tolerišemo jedno ministarstvo koje je tako nefunkcionalno i neodgovorno? Mi imamo ministra Dinkića, koji će biti predsednik upravnog odbora ovog fonda, pa će ministar Dinkić sam sebe kontrolisati sa mesta nadzornog odbora, pa će ministar Dinkić imati snage da obavlja i ovaj posao, pored toga što je potpredsednik Vlade, pored toga što je ministar za ekonomiju, ministar za turizam, ministar za privredu, ministar za privatizaciju, ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom. Mislim da ste dužni obrazloženje. Mi smo raspoloženi da reformišemo postojeći fond za razvoj, kako on ne bi bio partijski. Pogledajte dokle smo stigli nakon dve godine vašeg Nacionalnog investicionog plana. Zemlja je bankrotirala, ekonomija nam se raspala, a vama je to smešno. Predlažem vam da odete do Divčibara po žičaru koju ste tamo napravili u jednoj izbornoj kampanji, da podvučete i vidite koliko ste profita zemlji doneli sa tom žičarom, pa da onda dođete ovde u Parlament i položite račun za svako Potempkinovo selo koje ste u brojnim izbornim kampanjama, koje su ostale za nama, napravili. To nameravate da radite i sa ovim fondom. Ovo je Vladin fond i tako treba da se zove. Šta će Vladi fond, pored sveg novca sa kojima inače raspolaže? U krizi je potrebna podela odgovornosti, a vi od toga bežite. Vi tražite instrumente kojima ćete mimo postojećih institucija moći da nastavite da radite na način koji nas je doveo u ovu krizu, jer nije tačno da Srbija danas plaća cenu poremećaja u svetskoj ekonomiji. Mnogo više mi plaćamo cenu neodgovorne politike, koja se godinama sprovodila. Kupovina ''Telekoma Republike Srpske'' za 700 miliona evra pre dve godine, a za to smo platili 250 miliona više od drugog ponuđača, da bi se danas "Telekom Srbija" raspadao po kreditnim obavezama prema "Siti benk-u", koje ne može više da izmiruje ili izmiruje uz užasne napore i za to niko ne odgovara. Obećali ste akcije od 1.000 evra, pa ste nam rekli kako nema ništa od toga, jer su vrednosti akcija pale na svim berzama sveta. Na kojoj berzi sveta ili je u Srbiji bila utvrđena vrednost akcija od 1.000 evra kada ste o tome govorili, i vi gospođo Kalanović, i vaš partijski šef? Koja je to berza utvrdila vrednost akcija od 1.000 evra kada ste građanima obećali taj novac? Šest javnih preduzeća ste predvideli za privatizaciju i bilo je u startu jasno da obmanjujete ljude, jer je nemoguće očekivati da će se kroz tu privatizaciju dobiti 30 milijardi evra, koliko je potrebno da bi se izdvojilo 15%, odnosno pet milijardi, koje će se onda podeliti građanima koji su se za akcije prijavili. Ne možete u politici da lažete. To ne može da se uradi, a da se za tako nešto ne odgovara. Ovo što nam se sada dešava direktna je posledica jednog neistinitog i nekorektnog odnosa prema društvu. Privredne komore ne mogu da se reformišu bez dogovora sa privrednim komorama, zato što postoje 150 godina. Od 1857. godine u ovoj zemlji se privredna društva organizuju i uređuju svoje odnose. Kakva je to ekonomija u kojoj se kompanije javljaju ministru ekonomije i traže od njega da reši odnose u okviru njihove organizacije? Kakav je to problem do sada uočen? I do sada su se privrednici organizovali u organizacije paralelne sa privrednom komorom. Imali smo Uniju preduzetnika, imamo je i danas, imamo Srpski privredni klub. To sve funkcioniše na jedna normalan način, ali ovo što se sada čini jeste posledica direktne Vladine slabosti i nesposobnosti da u ekonomskoj krizi, na ravnopravnim osnovama, definiše prava i obaveze sa onima koji su deo tog ekonomskog prostora, a to je privreda. Baš kao što u političkom segmentu ove političke krize vi ne želite ravnopravan odnos sa onima sa kojima ga morate imati, ukoliko ta kriza treba da se reši. Zbog toga nema podrške, zbog načina na koji smo uvedeni u ovu raspravu, zbog odsustva bilo kakvog obrazloženja, zbog haotičnog predloga da sada po hitno postupku, suprotno interesima privrednih komora, regionalnih privrednih komora, Privredne komore Vojvodine, Privredne komore Srbije, usvojimo zakon koji će stupiti na snagu 2013. godine. Što se tiče ovog fonda, dosta su govorili o tome i kritičari samog zakona do sada. Mi samo možemo dodati tim kritikama veliku sumnju u sposobnost onih koji će raspolagati sredstvima, da tim sredstvima raspolažu na razuman način. Mislimo da će se tu ponoviti sve one štetne situacije koje su pratile trošenje javnog novca, pre svega mislim na Nacionalni investicioni plan, koji za sobom nije ostavio ništa, osim užasnog deficita koji mi sada ne možemo da pokrijemo, osim tim radikalnim rezovima, na koje se ne odlučujemo upravo zbog toga što vi razmišljate o novim izborima. Fond za razvoj Republike Srbije je potreban, ali na drugačijim osnovama. Predlažemo vam da formirate banku. Interesuje nas šta je sa sredstvima Fonda za razvoj? Koliko u ovom trenutku Fond za razvoj ima sredstava? Govori se o osnivačkom ulogu od pet miliona.Šta je sa drugim novcem? Sa koliko novca planirate da funkcionišete u budućnosti? Motivi koje navodite su delimično prihvatljivi. Tačno je da nam je potrebna institucija koja može efikasno delovati u situaciji u kojoj se sada nalazimo, ali ta institucija ne može biti efikasna ukoliko postoje važeća pravila jer su ona neefikasna, jer ove institucije ne može dovesti do poboljšanja situacije, s obzirom na to da proizilazi iz situacije koja je uzrok krize koja potresa naše društvo. Dakle, nekoliko jednostavnih odgovora morate dati u ovoj raspravi. Ukoliko te odgovore nemate, onda ne postoji potreba ni za vladajuću većinu da za ove zakone glasa. Dobio sam dopis, sve regionalne privredne komore u Srbiji su apsolutno protiv ovog zakona. Vama je to smešno. Izvinite, mi ne možemo ovde da donosimo odluke koje su u interesu jedne stranke, jednog predsednika ili jednog ministarstva. Mi ovde moramo da donosimo odluke koje su u interesu onih koji su napravili te privredne komore, 150 godina postoje. Recite koji su se to privredni subjekti javili Mlađanu Dinkiću i rekli – molim te, Dinkiću, hajde sada organizuj nas ti, pošto mi nismo sposobni sami da se organizujemo?! Ko je to tražio? Kakvi su to autoriteti? U najzdravijim evropskim ekonomijama to je postulat udruživanja privrednih društava. Obavezno članstvo, zašto? Zato što se tako neguje organizacija. Imaćemo 50 privrednih komora. Privredna komora Beograd ima 95.000 privrednih društava i 200.000 preduzetnika, a vi predviđate da se privredne komore osnivaju sa 50 članova. Koliko ćemo imati privrednih komora Beograda za mesec dana koje će vam aplaudirati i diviti vam se, a vi ćete ih posećivati u izbornim kampanjama. Postoji nešto što je iznad jedne partije i jedne vlade. To je taj javni interes. Taj javni interes nas obavezuje da poštujemo tradiciju, da promenimo ono što se mora menjati, ukoliko postoje neki defekti, ali mi ih ne primećujemo i da na vrlo jasan način vratimo u okvire razumnog delovanja one koji su iz tih okvira davno izašli, a to je pre svega vaša politika, gospođo Kalanović, politika koju sprovodite vi kao predstavnik jedne opcije u Vladi. Kada ćete preuzeti odgovornost za ono što se u ovoj zemlji desilo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, što se tiče Predloga zakona o privrednim komorama, o kome želim da govorim, ovde je prvo bilo najavljeno, u materijalu za ovu sednicu, da će predstavnik Vlade biti potpredsednik i ministar za ekonomiju i regionalni razvoj Mlađan Dinkić. Nema ga da čuje ono što žele da kažu narodni poslanici. Uz sav respekt i uvažavanje, gospođo Kalanović, vi ste u prvoj svojoj rečenici objasnili suštinu ideje za sve ove zakone, između ostalog i za zakon o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama. Ta prva vaša rečenica sadrži dva nonsensa. Pazite, u jednoj rečenici dva nonsensa! Vi ste prvo rekli da se rati o institucijama koje podržavaju Vladu. Gde ste to pročitali, gde to piše? Pročitajte prvi član Zakona o privrednim komorama, kad ste već došli da predstavljate Vladu, a ne da izgovarate nešto što je nonsens za logiku, ne za materiju, za zdrav razum. Komore su samostalne, nemaju one obavezu da podržavaju Vladu. Vidi se vaša namera zašto menjate Zakon o komorama. U nastavku te jedne jedinice rečenice vi kažete: "institucije koje podržavaju Vladu treba da rade brže i efikasnije", a zakon treba da stupi na snagu za četiri godine. To stvarno nema smisla. Kao da su poslanici retardirani, kao da su građani Srbije, koji slušaju ovo što ste vi rekli, mentalno zaostali. Molim vas, da se izvinite i poslanicima i svim građanima za ovaj nonsens koji ste izrekli! Komore postoje, kao što su neki narodni poslanici već naglasili, preko 150 godina. Samo da vam kažem kakva je glupost ovog predloga i želja Mlađana Dinkića da posle spajanja pet, šest ministarstava, bude i ''gazda od komore'', da napravi podobne komore. U Beogradu imate 42.000 preduzeća, što znači da bi, po ovoj vašoj varijanti zakona, samo na teritoriji Beograda imali 84.000 komora. Govorim o teoretskoj mogućnosti, 42.000 po 50, puta dva, znači 84.000. Smešno. Kažem, samo zato da bi ministar ekonomije i regionalnog razvoja bio vlasnik komora, da bi bio uspešan, kao što je bio uspešan kad je ugasio četiri velike državne banke, kada je formirao pa privatizovao "Nacionalnu štedionicu", kao što je uspešan povodom privatizacije "Knjaza Miloša", ''Bora'', povodom vraćanja kiparskih para, sirijske nafte, češkog duga, ruskog gasa i, na kraju, prevara, obmana i laži svih građana Srbije da će na ime besplatnih akcija dobiti po 1.000 evra, po onoj narodnoj "ne lipši magarče do zelene trave" i, konačno, ovih predizbornih obećanja vezanih za ''Fijat''. Vodeće zemlje Evrope podrazumevaju obavezno članstvo i to je nešto što je aksiom, vi kažete – neke bivše komunističke zemlje. Ne, nego vodeće zemlje EU imaju obavezno članstvo. Stvar je potpuno jasna, vaš stranački šef, ministar ekonomije i regionalnog razvoja želi da prekomponuje privredne komore i to mimo volje svih regionalnih privrednih komora i mimo volje svih privrednih subjekata. Znate, on bolje zna šta je za njih dobro, nego oni sami. Oni kažu "nećemo ništa da menjamo", "ne, menjaćete, videćete vi da je to bolje za vas"! Nikakva dalja argumentacija nije potrebna.
Reč ima Marina Raguš, predstavnik SRS.
Dame i gospodo, gospođo ministar, SRS na prvom mestu bi vrlo interesovalo, recimo, da se kamere uključe u rad Vlade, a posebno da javnost bude upoznata u rad određenih odbora Vlade Republike Srbije, jer čini mi se da bi tada imali kompletnu sliku o tome šta se, zapravo, dešava i kako živi jedan nacrt zakona, kako se promišlja o unapređenju života građana Srbije. Na početku današnjeg zasedanja sam iznela tek samo neke podatke, a to jeste ekonomska i socijalna klima države Srbije, koje slikaju vrlo frapantnu sliku o Srbiji. Ono što jeste pokazatelj o kojem bi Vlada trebalo da razmišlja, jeste sledeće: da 56% građana Srbije misli da Srbija ide u pogrešnom pravcu, da su teme o kojima mora najviše da se govori nezaposlenost, ekonomija, životni standard i korupcija. Dakle, ono što su poslanici opozicije, na prvom mestu, u ovom parlamentu pokušali da stave na dnevni red mnogo pre nego što je Vlada zaista priznala da Srbija ide ka recesiji. – Da vas podsetim, vaš partijski šef je prvi demantovao nas tada i rekao da recesije u Srbiji neće biti. Mi smo za odgovor dobili zaista medijsku satanizaciju. Zatim, takođe, da vas podsetim, kada se priča o ekonomskoj i socijalnoj situaciji u državi Srbiji, na prvom mestu bi trebalo da se priča o korupciji i organizovanom kriminalu. Onda bi na drugom mestu trebalo da se priča o završnom računu javnih preduzeća. Na trećem mestu bi trebalo da se priča o reviziji svih završnih računa. Dakle, ono što bi trebalo da bude pretpostavka svih ovih razgovora jeste da se građanima Srbije jasno kaže gde idu njihovi novci i koje interese, koje države, provodi Vlada Republike Srbije, jer srpske ne provodi. Mi imamo konkretne ekonomske pokazatelje da primat u Srbiji imaju strane banke koje ostvaruju fantastičnu dobit, sa kamatama koje su najviše na teritoriji Evrope; da nemamo razvojne banke koje će se baviti, recimo, investiranjem u srpsku privredu, jer srpska privreda, faktički ne postoji; da su domaća preduzeća skrajnuta u stranu i dovedena do ivice bankrota, čak i kada se udruže, nemaju šanse da konkurišu za određene poslove; da će stopa nezaposlenosti doći do 18% i prevazići tu cifru; da u Srbiji preko pola miliona ljudi živi ispod donje granice siromaštva. Sasvim slobodno možemo da kažemo da Vlada države Srbije provodi interese Amerike, Britanije, EU, a ne Srbije. Ono što je, takođe, jedan od značajnih pokazatelja, a to građani kažu, mi smo bili prekinuti u tom procesu da pokušamo da dovedemo predstavnike izvršne vlasti ovde u Parlament i da otvorimo javnu diskusiju. Moramo otvoreno da kažemo da se Vlada Srbije uplašila toga. Šta smo za uzvrat dobili? Restrikciju pričanja o tome kroz Poslovnik o radu Skupštine. O tome se ne piše u srpskim medijima, to su teme koje se ne dodiruju. Hajde da vidimo koji tajkuni stoje iza ovoga šta se dešava u Srbiji. Dajte da vidimo gde su otišla sredstva od privatizacije. Ova kriza je iznela na površinu sve one crne rupe koje Vlada ne može sada da pokrpi. Hajde da vidimo ko direktno stoji iza gospodina Dinkića, iza gospodina Cvetkovića! Hajde da vidimo da li je ovo šou jednog čoveka zvanog Boris Tadić, da li je Srbija postala okupaciona zona Borisa Tadića, da li to gospodin Tadić od Srbije pravi dvopartijski sistem u kome će da vlada zajedno sa Nikolićem! (Tomislav Nikolić, sa mesta: Da.) Evo, imam potvrdu od gospodina Nikolića, koji dobacuje i kaže "da". Mi to znamo, samo srpska javnost ne zna da ste vi projekat Engleske i Amerike. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Da.)
Molim vas, gospodine Nikoliću, da ne ometate govornika. Ne, meni je drago. Narod u Srbiji treba da zna, ovo je sve potvrdio gospodin Nikolić. Dakle, gospodin Nikolić pođe kod američkog i engleskog ambasadora i onda sluša šta treba da kaže. SRS uđe u srpski narod, pa onda sluša šta treba da se radi. To je priča koja treba da se priča ovde u Parlamentu Srbije. Amerika, Britanija, Brisel ovde provode svoje interese. Evo, demantujte, gospođo Kalanović, dajte pokazatelje da mi vidimo da Srbija ima privredu, da raste zaposlenost, da mi možemo da izdržimo finansijsku krizu u koju smo mi upali. Evo, kao što danima pažljivo slušam argumente, saslušaću vas. Ono što je vrlo značajno, a pokazuje ova anketa koju nije pravila SRS, već, naprotiv, institucija Republikanske partije Amerike, između ostalog se kaže da je posledica da 56% građana misli da Srbija ide u pogrešnom pravcu, da je od oktobra 2008. do marta 2009. godine sa 35% na 46% skočio procenat onih građana koji tvrde da žive lošije nego 2000. godine i da je sa 35% na 23% pao procenat građana koji veruju da žive bolje nego pre devet godina. Ovo su ozbiljni pokazatelji, gospođo Kalanović. Idemo dalje, 58% ispitanika poteze Vlade Srbije ocenjuje jedinicom i dvojkom. Možda bi ove ocene, kažu oni koji su pravili ovu anketu, bile bolje da ova anketa nije sprovođena u periodu kada je Vlada došla do fantastične formule da se oporezuju primanja iznad 12.000 dinara mesečno. To je, ljudi, katastrofa! Vi imate situaciju da je nominalna vrednost svih primanja u Srbiji pala, drastično pala, ljudi sa ovim primanjima ne mogu, ako je potrošačka korpa, osnovne životne namirnice, sa rastom cena, 80.000 mesečno, mi imamo siromaštvo u Srbiji. Onda smo imali, takođe, fantastičnu formulu da se zamrznu sva primanja, a cene skaču. Molim vas, zaista smo uvereni i uverava nas Vlada svakog dana da ona ne sprovodi srpske interese, ona sprovodi interese očigledno određenih finansijskih moćnika, tajkuna i određenih drugih država. Dakle, ono što 87% građana misli, da će lično da ga pogodi svetska finansijska kriza, Vlada Srbije tek odskoro počinje da razmišlja na tu temu i mislimo da je zakasnila. Srpski parlament na prvom mestu nije video te mere Vlade. Takođe, građani su uvereni da će na sopstvenoj koži da osete posledice krize, iako znaju da Vlada, naravno, nije kriva za to. Dakle, 58% građana smatra da Vlada ne može da preduzme mere koje mogu da ublaže nevolje u kojima smo se svi zadesili. Istraživanja pokazuju u kojim područjima se očekuje odlučno i brzo reagovanje Vlade. To su nezaposlenost, ekonomija, životni standard, korupcija, Kosovo i Metohija, kriminal. Hleb važniji od politike, najvažnija je poruka koju Vlada može da pročita u ovom istraživanju. Dakle, 67% građana kaže da ih ne zanima politika, a 34% kaže da ih zanima. Tih 67% građana sada već zna da politiku u Srbiji kroje SAD, Velika Britanija i EU. Konkretno bih, gospođo Kalanović, da vas pitam, šta je bilo sa Fondom za razvoj Srbije do sada? Ono što je, takođe, nama vrlo značajno, a jeste, opet bismo voleli da kamere uđu na zasedanje Vlade, a posebno na rad određenih odbora, pa da vidimo čiji se interesi tu prepliću i ko zastupa koje interese i ko za koga tu u stvari radi. Evidentno je da je očigledno izvršna vlast prepuna lobista od strane EU. Mi smo 30 milijardi dolara u dugu. Zaista imamo sve veća i veća opterećenja i sve više i više se zadužujemo. Postavlja se logično pitanje, ko će to da plati? Ko će to u Srbiji moći da vrati?! Ono što jeste frapantno, a mi smo dobili ne samo pismo privrednih komora, a na prvom mestu Privredne komore Srbije i ostalih privrednih komora, o tome je bilo reči, ne bih želela da se ponavljam, jer želim da iskoristim sada samo 10 minuta, jeste obraćanje gospodina Predraga Milosavljevića gospodinu Mlađanu Dinkiću koji smatra da ovaj predlog zakona treba povući iz procedure. Imamo užasno disonantne tonove u samoj Vladi u odnosu na ovaj predlog zakona. Mi ćemo kasnije u vremenu koje je predviđeno za Poslaničku grupu SRS da u detalje, verujte, srpskoj javnosti prikažemo o čijim se konkretno interesima ovde radi i na šta srpska javnost ovde može da računa. – Da li javnost u Srbiji može da računa na izvršnu vlast da će uspeti da provodi njene interese? Naše političko ubeđenje je da izvršna vlast u Srbiji ne provodi interese srpskog naroda i da je to osnovni razlog zašto mi ovde nemamo predstavnike Vlade Republike Srbije! – Zato što ne mogu da daju pred očima javnosti odgovore na ta pitanja i zato se u Srbiji priča o sasvim drugim stvarima. U Srbiji se šalju dimni signali kako bi se mi pozabavili drugim konkretnim stvarima. Ko vršlja i provodi interese drugih država na teritoriji države Srbije?! Hvala. Zahvaljujem, gospođo Raguš. Htela bih da podsetim da predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa dobijaju reč po redosledu javljanja, reč ima gospodin Mladen Grujić.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege, poštovana gospođo ministre, imao sam spremljeno izlaganje povodom zakona o privrednim komorama. U nekim crtama se slažem sa vašim predlogom, jer smatram da privredne komore ovako kako su danas organizovane predstavljaju teret na leđima srpske privrede. Ne znam koliko ovde prisutni znaju, članarinu privrednim komorama ne plaćaju preduzeća nego plaćaju zaposleni. Daću samo par podataka, koji su vrlo interesantni široj javnosti. Na primer, u trgovačkom sektoru zaposleni daju 0,44% od bruto plate. Ako je prosečna bruto plata u trgovini u Srbiji oko 35.000 dinara, to znači da svako daje 150 dinara mesečno. U Srbiji ima oko milion i 800 hiljada zaposlenih, daj bože da ih ima toliko, ali da pretpostavimo da ima milion i 800 hiljada, a što znači, za funkcionisanje svih privrednih komora u Srbiji, što regionalnih, što Privredne komore Srbije, zaposleni u Srbiji izdvajaju 270 miliona dinara mesečno. To su ogromne pare za koje niko, baš niko, ne zna kako se i za šta troše, osim što znamo da su im plate dobre i da oni lepo žive. Svi se ovde sećamo najave predsednika Privredne komore Srbije od prošle godine, da je sazreo momenat da se na Novom Beogradu sazida velelepna nova zgrada Privredne komore, koja bi predstavljala uspehe srpske privrede. Da se razumemo, tu zgradu je trebalo da finansiramo svi mi sa tih 270 miliona dinara mesečno, od obaveznih članarina. Slažem se da je u Evropi, u nekim zemljama, Nemačkoj, Italiji, Austriji, članarina u privrednim komorama obavezna, ali pretpostavljam da imaju bolje sisteme kontrole kako se taj novac troši. Kažem vam, bio sam spreman da u nekoj meri čak i podržim vaš predlog. Mislim da je to potpuno nepotrebno i potpuno nerelevantno, zato što vi, gospođo ministre, nemate podršku za ovaj zakon unutar vaše vlade. Vama ovaj zakon neće proći, ne zbog nas, zbog opozicije. Mi bismo vam možda čak i glasali za neki zakon koji predložite da ima smisla. Vaše kolege iz Vlade neće vam izglasati ovaj zakon. Iz prostog razloga, to je ono o čemu mi već poslednjih meseci uporno govorimo, vaša vlada se sastoji od 16 nekakvih stranaka, strančica, interesnih grupa i vi među sobom ne možete da se uskladite i dogovorite kako da dobijete 127 poslanika. Mi možemo da diskutujemo da li je dobar Predlog ili ne. Čuli smo neke opozicione stranke koje su apsolutno protiv toga. Mi iz Nove Srbije nikada nismo apriori protiv zakona zato što dolazi od Vlade. Naprotiv, dajem vam svoju reč da ćemo na prvi suvisni zakon reagovati tako što ćemo glasati za njega. Čak je ovaj i relativno blizu toga, ali je glupo da mi kao opozicija podržimo ovaj zakon kada vi niste uspeli da ubedite svoje koalicione partnere u ovaj zakon. Što se tiče privredne komore, generalno, ovaj način kako trenutno funkcioniše Privredna komora Srbije, nije dobro. Smatram da Privredna komora Srbije trenutno ne radi ono što joj je osnovni posao, da zastupa interese svojih članova. Neke svoje funkcije obavlja uspešno, npr. skupljanje članarine, ali ono što im je osnovna ideja ne rade. Mi stalno pričamo o budžetskim uštedama. Privredna komora nije na budžetu Republike Srbije, ali se finansira iz džepa svakog građanina i svakog zaposlenog. Ne znam kako da definišem to. Sigurno bi za privredu Srbije bila ušteda kada bi se skinula ta obavezna članarina. Ne ulazim u to kako ste, a imam utisak pogrešno, zamislili da koncipirate novi predlog privrednih komora. Dakle, biću vrlo kratak, govoriću na kraju rasprave najpre da čujemo sve amandmane na ovaj zakona, a pretpostavljam da će ključni amandman biti na član 9, gde se tretira pitanje obaveznog članstva u privrednu komoru i biće vrlo interesantno ko je od vaših koalicionih partnera predložio da se taj član izmeni. Sačekaćemo dan glasanja. Ne bi me iznenadilo da vi ovaj zakon povučete pre glasanja da se ne biste sramotili da nije prošao kroz Skupštinu. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić, a posle njega narodni poslanik Vlajko Senić, pa narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospođo ministar, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, zbog javnosti želim da ponovim da danas raspravljamo o tri veoma važna ekonomska zakona, to su: Predlog zakona o fondu za razvoj Republike Srbije, Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama. Kada je reč o Predlogu zakona o fondu za razvoj Republike Srbije, dobro je da se uredi položaj, način finansiranja, poslovi, upravljanje, kontrola rada, nadzor i druga pitanja od značaja za rad Fonda za razvoj Republike Srbije. Iako su blagovremeno doneti zakoni i izmene o Fondu za razvoj Republike Srbije i Fond obavlja svoju delatnost duže od 16 godina, protok vremena i društveno-ekonomske promene učinile su da se Fond razvijao i proširivao svoje aktivnosti tako da je neophodna potreba za posebnim zakonom koji će definisati način funkcionisanja Fonda i urediti se u adekvatno izmenjenim društveno-ekonomskim, socijalnim i političkim odnosima. Delatnost fonda se usmerava, pre svega, na podsticanje ravnomernog regionalnog razvoja, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja na način da se podstiče poslovanje pravnih lica na kreditnoj osnovi, davanjem pravnim i fizičkim licima na nerazvijenom području dugoročne i kratkoročne kredite i izdavanjem garancija na kredite. U svetlu novih mera Vlada Republike Srbije uvodi tri programa i to su: finansiranje privrede sa poslovnim bankama uz obezbeđenje garancija za likvidna sredstva banaka, subvencioniranje kredita za održavanje likvidnosti i finansiranja trajnih propratnih sredstava i subvencioniranje potrošačkih kredita. Takođe, u skladu sa merama ekonomske politike koje Vlada preduzima radi ublažavanja ekonomske krize, usvajanjem ovog zakona gasi se Garancijski fond, tako da se objedinjavaju aktivnosti u sklopu fonda za razvoj, čime se vrši racionalnije poslovanje fonda i lakše koordiniraju poslovi. Naime, na ovaj način se još intenzivnije podstiče privredni razvoj, ravnomerniji regionalni razvoj, podstiče se zapošljavanje, razvoj tržišta kapitala, kao i razvoj instrumenata finansiranja. U Predlogu je novina da se istim pravnim i fizičkim licima kojima se dodeljuju sredstva fonda, pošto se sada radi o jednom fondu, ne mogu izdavati garancije. Inače, fond može izdavati garancije na ime obezbeđenja kredita kod banaka kojima se finansiraju programi razvoja privrednih subjekata. Krediti se ne mogu odobravati preduzećima sa društvenim kapitalom, kao ni javnim preduzećima, što smatramo da je potpuno u redu. Sredstva za obavljanje posla fonda prevashodno se obezbeđuju iz prihoda fonda, ali i iz sredstava budžeta Republike Srbije. Predlog zakona dosta dobro reguliše organe fonda, zaštitu od rizika i poslovnu politiku, posebno u delu razvoja nedovoljno razvijenih područja, tako da Poslanička grupa SPS – JS veruje da je ovo dobar zakon, da će se preko njega realizovati tri dodatna programa čiji je cilj zajednički da se poveća likvidnost realnog sektora, a da se sa druge strane smanje troškovi kreditiranja i ostali troškovi, čime bi se sačuvala konkurentnost nacionalne privrede na domaćem i inotržištu, uvoz, očuvanje, zaposlenost. U danu za glasanje mi ćemo ovaj zakonski predlog podržati. U Predlogu zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova predviđen je prestanak važenja Zakona o Fondu za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova koji je donet 2002. godine, a u isto vreme Agencija za osiguranje i finansiranje izvoza preuzima od Fonda zaposlene, prava i obaveze, novčana i neposlovna sredstva, predmete, opremu, sredstva za rad i arhivu sa stanjem na dan stupanja na snagu ovog zakona. Zapravo, radi se o tome da su jedan isti posao obavljale dve institucije, a posledica je bilo preklapanje poslova, birokratska procedura i povećani poslovi. Ove dve institucije su imale smisla u vreme postojanja Savezne Republike Jugoslavije, gde su na saveznom nivou postavljene funkcije i nadležnosti fonda, a na republičkom nivou agencije. Prestankom postojanja SRJ, rad i efikasnosti, smatramo racionalnim predlogom da jedna od tih institucija, predlagač se u ovom slučaju opredelio za agenciju, preuzme prava i obaveze, zaposlene, novčana i neposlovna sredstva, opremu, sredstva za rad i arhivu Fonda i deluje kao jedinstvena institucija. Takođe, Poslanička grupa SPS – JSće se u danu za glasanje opredeliti za ovaj zakon. Poštovane dame i gospodo, kada je u pitanju Predlog zakona o privrednim komorama, želim da naglasim da je potreba za interesnim udruživanjem preduzetnika stalna i vrlo stara, preko 400 godina. Kod nas u Srbiji prvi oblici komorskog udruživanja pojavljuju se od pre 150 godina. Ja sam u privredi Srbije pristan skoro 40 godina. Više sam puta bio član upravnog odbora privredne komore, tako da sam dosta u toku sa funkcionisanjem komorskog sistema. Komore i komorski sistem su u periodu od 150 godina bile različito organizovane. Evoluirale su u svom razvoju i dale veliki doprinos razvoju privrede Srbije. Dobro mi je poznat Zakon o komorama Srbije koji je donet 2001. godine, a takođe, čini mi se da sam razumeo zakon koji je Vlada Republike Srbije prosledila Skupštini na usvajanje. Pre svega, smatram da su se problemi u funkcionisanju privrede Srbije od devedesetih godina pa do danas umnogome odrazili na organizovanost i efikasnost funkcionisanja komora i komorskog sistema Srbije. Komora je zajedno sa raspadom stare Jugoslavije doživela raspad, a potom je usledio period intenzivne tranzicije u privredi Srbije. Dezintegracioni procesi i tranzicioni procesi doveli su komorski sistem u probleme, posebno u zastupanju interesa privrede u ovim procesima. Lično imam mnogo toga da zamerim komori, za njeno nesnalaženje i neadekvatno prilagođavanje, da i u ovakvim problemima pronađe svoje mesto u efikasnijem i plodotvornijem delovanju, u cilju pomoći privredi u mnogim segmentima – počev od privatizacije, kod intenzivnijih kontakata sa vladama koje su se menjale, a posebno u delu promocije izvoza koji nam je posle embarga i mnogih problema koje je imala ova zemlja, bio nasušno potreban. Sadašnji napori koji se preduzimaju i značajne aktivnosti u cilju povećanja integrisanosti komorskog sistema i efikasnijeg obavljanja delatnosti u komorama, su dobri. Pokrenuta istraživanja, sa ciljem da se komparativnom analizom komorskih sistema primenjenih u Evropskoj uniji i zakona koji ih regulišu, stvaraju pretpostavku za strateški razvoj Privredne komore Srbije i donošenje konsekventnog zakona, koji će komoru postaviti na mesto predstavnika ukupne nacionalne privrede, u odnosima sa Vladom, u odnosima sa zakonodavnom i izvršnom vlašću i posebno sa svetom. Realno uzev, pored subjektivnih slabosti, a verovatno i zbog neispunjenja interesa privrednika, u izmenjenoj vlasničkoj strukturi, Privredna komora Srbije danas prikuplja članarinu samo od 17 do 18% od ukupnog broja preduzeća koji su članovi Privredne komore Srbije, tako da je u tom delu Komora Srbije u dosta nezavisnom položaju. Predlog zakona predviđa primenu takozvanog angloameričkog modela – dobrovoljnog članstva privrednih subjekata, na način da najmanje 50 privrednika mogu organizovati Komoru, u zavisnosti od svojih interesa, nezavisno od toga da li se radi o teritorijalnom ili strukturnom udruživanju. Ovaj sistem primenjuje Amerika, Belgija, Engleska i još neke zemlje u Evropi, kao što su Slovenija, Makedonija, Rumunija, Bugarska, a donela je, potom ukinula važnost, kao što sam već rekao, ovog zakona o dobrovoljnom udruživanju i Komora Republike Srpske. Moram da primetim, da prelazak sa obaveznog na dobrovoljno članstvo organizovanja komora u Srbiji otvara veliki broj ozbiljnih pitanja i problema koji se moraju razrešiti. Komore osnovane po principu dobrovoljnog članstva su institucije privatnog prava, koje osnivaju preduzeća i obezbeđuju im imovinu i finansiranje. Prelazak sa obaveznog na dobrovoljno članstvo otvara pitanje – imovine postojećih komora u Srbiji, koja nije tako male vrednosti. Zakon predviđa, da se u slučaju smanjenja broja članica komore ispod 50, takva komora uvodi u stečaj, a imovina ide u budžet Republike Srbije – što važi i za postojeće nacionalne, pokrajinske i regionalne privredne komore. Nacionalna privredna komora, recimo, dve pokrajinske komore i 16 regionalnih privrednih komora poseduju poslovni prostor ne manje od 150.000 kvadrata, na najboljim lokacijama gradova, gde im je sedište, i ti prostori su uglavnom izgrađeni iz sredstava privrede Srbije i ondašnje Jugoslavije, a pravni naslednik te imovine je sada Komora Srbije. Ako primenom zakona, nekim slučajem, padne u stečaj Nacionalna privredna komora, mislim da nije u redu da se sredstva privrednih subjekata na ovaj način prenose u budžet, a ne da se prenesu članicama tih komora, koje su svojim članarinama izgradile ta sredstva. Međutim, odmah se otvara jedan veliki problem – na koji način i kojim kriterijumima članicama podeliti, uslovno rečeno, deo kolača? Pored nabrojanih objektivnih i subjektivnih slabosti, postojeća privredna komora poseduje stručne kadrove, jednu od najboljih baza podataka o privredi i veliki broj predstavništava komore u inostranstvu. Mislim da će se primenom ovog zakona – mnogo toga ugasiti i nestaće dosta dobri odnosi ovakve komore kakva jeste, sa komorama sveta. Komore, formirane po novom zakonu, biće u velikoj prednosti zato što će njihovo ponašanje, za razliku od postojećeg sistema organizacije komora, biti tržišno i biće posvećenije rešavanju problema svojih članica. Međutim, ovako usitnjene biće ih na stotine i neće biti u prilici da budu partner zakonodavnoj i izvršnoj vlasti, posebno u donošenju privrednih zakona, jer jednostavno ne zastupaju integralne interese ukupne privrede. Ako se želelo da se napravi efikasniji i racionalniji organizacioni sistem mini komora, verovatno će se taj cilj i postići, ali iskustva iz okruženja govore – da ovako usitnjene komore ne mogu izdržati organizaciju promocije izvoza, a posebno organizaciju predstavništava u inostranstvu. U okviru 50 članova novih komora postoji opasnost da se skoro u svakoj od njih nađe po jedan veliki koji će nametati realizaciju svojih interesa, a zapostavljati interese malih preduzetnika. Sve ove dileme stoje otvorene, a mi treba da usvojimo zakon. Smatram da je bilo neophodno da se u proces donošenja Predloga zakona uključi, kroz javnu raspravu, pre svega veliki broj privrednika koji bi vrlo jasno definisali kakva im je to organizacija komore potrebna radi zadovoljenja njihovih interesa. Takođe, bilo je neophodno da se konsultuju stručnjaci iz ove oblasti iz zemlje i iz inostranstva. Vrlo su zapaženi stavovi gospodina Meleringa i gospodina Lajtla, koji su objavljeni u materijalima časopisa „Korak“, gde su vrlo plastično uradili komparativnu analizu evropsko-kontinentalnog modela obaveznog članstva i angloameričkog modela dobrovoljnog članstva. Takođe, bilo je neophodno proučiti primenu već donetih zakona o obaveznom članstvu, na primeru – Francuske, Nemačke, Austrije, Španije, Grčke itd, kao i primenu Zakona o dobrovoljnom članstvu na primeru: Amerike, Belgije, Bugarske, Rumunije, Makedonije, Slovenije itd. Ja ću samo u segmentima pobrojati neke od primena ovih zakona. U Francuskoj godišnji budžet komorskog sistema, uglavnom je članarina, obezbeđena od članica, jeste oko 4 milijarde eura, a oko 900 miliona evra se troši na edukaciju privrednika u 500 institucija za obrazovanje, koji godišnje posećuje negde oko 600.000 osoba. Francuska ima dva miliona preduzeća članica komora, a takođe i 112 predstavništava u 75 zemalja. U Nemačkoj, u 81 nacionalnu i regionalnu komoru je učlanjeno 3.700.000 privrednih subjekata. U Austriji, maloj zemlji po broju stanovnika i teritoriji, nacionalna privredna komora zaposlila je preko 400 stručnjaka u predstavništvima u inostranstvu, sa zvanjem diplomatskih predstavnika i poseduju 107 takvih predstavništava. Verovatno zahvaljujući tome ostvaruje godišnji izvoz od 160 milijardi evra. Rusija, velika zemlja i zemlja sa intenzivnim razvojem pridaje ogroman značaj organizaciji i funkcionisanju Nacionalne privredne komore. Podatak je da je duži niz godina predsednik Privredne komore gospodin Jevgenij Primakov, dovoljno govori o značaju ove komore. Nacionalne komore u svim ovim zemljama primenjuju princip obaveznog članstva i obavezne članarine koja nije velika, a ekonomska moć komora je izuzetno jaka, posebno, prema tri strateška partnera. Nasuprot tome, Belgija koja primenjuje sistem dobrovoljnog članstva ima 25.000 članica i 300 zaposlenih u komorskom sistemu. U Velikoj Britaniji, od 160 komora, organizovanih po dobrovoljnom principu, samo njih 60 je ispunilo uslove i kriterijume za akreditaciju, što znači da ne poseduju adekvatnu organizaciju i kvalitet. Ponoviću, Republika Srpska se vraća na primenu Zakona o obaveznom udruživanju. Rumunija i Bugarska imaju ozbiljne probleme. U Makedoniji skoro da ne postoji komorski sistem. Široka rasprava bi mogla da preciznije snimi probleme funkcionisanja razvoja komorskog sistema i to – u delu adekvatnosti organizovanog sistema, obezbeđenja kritične mase članova komora za predstavljanje i zastupanje pred nosiocima izvršne i zakonodavne vlasti, u kreiranju institucionalnog i poslovnog društvenog ambijenta, prenošenju javnih ovlašćenja sa države na komore, funkcionisanju komorskog sistema kao jedinstvenog sistema, bez nezavisnosti pokrajinskih i regionalnih komora i predstavljanje članica komore i komorskog sistema u inostranstvu. Mogla bi se napraviti komparativna analiza primene modela obaveznog i dobrovoljnog članstva, sa posebnim naglašavanjem prednosti i nedostataka takvih sistema organizovanja. Prednosti obaveznog članstva su: zastupanje interesa i pružanje podrške svim industrijskim i trgovinskim uslužnim preduzećima, bez obzira na njihovu veličinu, jaka pregovaračka pozicija komorskog sistema, jaka koncentracija raznovrsnih i stručnih kadrova, mogućnost pružanja podrške kroz edukaciju i informisanje svih članica, sigurno finansiranje sa zavidnim iznosom sredstava zbog broja članica, mogućnost izbora najboljih kadrova za predstavljanje nacionalne privrede u inostranstvu, jaka baza podataka, rezultati ostvarljivi organizovanjem komorskog sistema u zemljama u tranziciji. Nedostaci ovog sistema su očiti i oni su: mogućnost nedovoljne zainteresovanosti komora za obavljanje svoje funkcije u zastupanju interesa članica, jer je kroz obavezno finansiranje obezbeđena stabilna finansijska pozicija bez rizika, nedostatak mogućnosti konkurencije i tržišnog ponašanja, nedovoljan sluh za selektivan razvoj nedovoljno razvijenih područja, nemogućnost efikasne kontrole komora od strane njihovih članica, posebno u pogledu zastupanja interesa i pružanje podrške svima. Prednosti neobaveznog članstva ili dobrovoljnog članstva sastoje se u tome da su komore organizovane kao organizacije strogo privatnog prava i ne organizuju se po sili zakona, tako da su veoma posvećene zadovoljenju i zaštiti interesa članica, da bi ih sačuvali uz sebe. Za ovakvu organizaciju komorskog sistema važe rigorozni tržišni principi, što stvara neizvesnost i konkurenciju između komora i uslovljava stalan razvoj i unapređenje usluga. Komore imaju veliku slobodu udruživanja i organizovanja sa poslodavcima. Transparentnost rada ovakvog komorskog sistema je daleko veći i mogućnost uvođenja akreditacije eliminiše neuspešne. Nedostaci ovog sistema sastoje se u tome da su komore potpuno komercijalno opredeljene, finansijska neizvesnost ih dovodi u poziciju teškog očuvanja nezavisnosti, postoji opasnost od uticaja velikog biznisa na upravljanje komorama, nepostojanje organizacione strukture komorskog sistema otežava kontrolu i koordinaciju rada, nije moguće preneti javna ovlašćenja na ovakav komorski sistem, otežana je procedura uspostavljanja odnosa sa nosiocima javne vlati, nemogućnost organizovanja mreže u inostranstvu i nezadovoljavajući rezultati primene neobaveznog članstva u zemljama i u okruženju.
Narodni poslaniče, 20 minuta je iskorišćeno.
Poslanički klub JS i PUPS je podneo više amandmana. Nadamo se da će naši amandmani biti dobro razmotreni i prihvaćeni, nakon čega ćemo doneti odluku o podršci. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, izvinjavam se što nisam ovde od početka kao ovlašćeni predstavnika, u drugoj zgradi smo imali važnu sednicu Odbora za bezbednost. Krenuću od ovog poslednjeg zakona o kojem je govorio gospodin Nikolić, upravo da naglasim razliku koja postoji između predlagača i argumenata koje je gospodin Nikolić izneo. Naime, rekao bih da sve ono što je on nabrojao kao nedostatke, smatram kao prednosti privrednih komora koje treba da se organizuju po novom principu i, suvoparno govoreći, možete da iznosite veliki broj argumenata za i protiv, da dajete predlog i primere zemalja koje imaju obavezno članstvo, ali mislim da je neadekvatno ekonomsku situaciju Srbije postaviti tako da našu zemlju poredimo sa Francuskom, Austrijom, Španijom i nekim drugim državama EU koje su, nažalost, daleko ispred nas. Ovde se radi o ključnoj reči, a to je reforma institucija i treba reći na početku, moram da kažem, na moje žaljenje ovaj zakon stupa na snagu tek 1. januara 2013. godine, ako nekim ljudima koji rade svoj posao, kako je gospodin Nikolić rekao, a siguran sam da on to dobro zna jer je u tim strukturama dugo, dobro, kvalitetno i sposobno, ne vidim razloga da isti ti ljudi, ista ta infrastruktura, isti ti kadrovi ne mogu da se za tri i nešto godine pripreme za jedan potpuno novi i drugačiji sistem. Ono što nas je vreme naučilo od 2000. godine pa naovamo u Srbiji jeste da reforme mogu da budu uspešne samo ako su brutalne. Dakle, upravo takvu reč koristim jer brutalna reforma bankarskog sistema koja se desila 2000. godine, koja je izazvala velika komešanja u društvu i koja je izazvala ogromne otpore i ljudi koji su radili tamo i institucija i države, nas je danas dovela u situaciju da imamo bankarski sistem koji je najbolji u regionu, koji ima najveću kapitalnu pokrivenost i koji nam, sticajem tih srećnih i dobrih okolnosti, da su reforme izvršene tada kada je bilo političke volje i političke snage, omogućava da mnogo lakše nego neke zemlje iz okruženja prebrodimo ekonomsku krizu. Mislim da argumenti protiv promene Zakona o privrednim komorama apsolutno ne stoje, jer bilo kakva privatizacija, bilo kakva situacija, kad vi ljude koji se udružuju terate da se bore za svoje tržište, neminovno dovodi do toga da takve institucije budu bolje. Iskoristiću još jedan argument gospodina Nikolića, koji nisam znao, a to je da 17% preduzeća plaća članarinu Privrednoj komori Srbije. Tim pre,dobro je da se te komore oslobode, odnosno privredni subjekti obaveznog članstva i da se organizuju mnogo manje, sposobnije i efikasnije komore, jer je besmisleno da ste član jednog sistema a da ne činite svoju osnovnu obavezu, a to je da plaćate članarinu. Ako se pokaže vremenom da je jedino Privredna komora Srbije ta institucija koja može da zastupa našu privredu na najbolji mogući način, nema razloga da se svi oni privredni subjekti koji su sada članovi privredne komore, po zakonu i zato što je to njihova obaveza, ponovo ne udruže na novim osnovama i da tako ostvaruju svoj interes. Ne govorim negativno o dosadašnjem radu privredne komore, ne govorim ni pozitivno o budućim rezultatima, govorim o potrebi da se jedna institucija reformiše i da mnogo bolje rezultate da nego što su to rezultati do sada. Verujem da ćemo na kraju ipak dobiti podršku naših koalicionih partnera koji su uvek bili dobri i lojalni koalicioni partneri kada je to bilo potrebno. Drugu stvar koju želim da kažem jeste jedno tehničko pitanje, spajanja dve agencije koje se bave finansiranjem i osiguranjem izvoza. Argumenti koji su dati u obrazloženju su, rekao bih, birokratski, koji su neophodni, jer imamo dve agencije koje se bave istim poslom, ali ono što je suština ove priče, a to je da kao država, kao Vlada, ova sada ili bilo koja druga, buduća, dakle, ova ekonomska kriza je otkrila ono što smo svi znali, osnovni nedostatak našeg ekonomskog sistema, a to je visok spoljnotrgovinski deficit. On se ove godine smanjuje, iznosiće 13% društvenog proizvoda, ali se ne smanjuje zato što nam raste izvoz, nego se smanjuje zato što mnogo više pada uvoz nego što raste izvoz, tako da tom smanjenju ne treba da se mnogo radujemo, jer kada pada uvoz, pada i društvena proizvodnja i ekonomija se kreće generalno mnogo sporije. Naša ekonomija u narednom periodu mora da bude agresivno izvozno orijentisana i u tom smislu je dobro da se od dve postojeće agencije napravi jedna, da se jasno znaju nadležnosti i prava i da se privrednim subjektima da mnogo šira i konkretnija podrška, jer ono u pismu o namerama koje je Vlada uputila MMF što smo se obavezali – to je da na neki srednji rok naš deficit bude 5%. To nije lako dostići i mislim da ćemo u tom delu u budućem periodu sigurno imati najviše problema, tako da ćemo podržati ovaj predlog zakona o spajanju ove dve institucije. Verujem da ćemo iz dve institucije dobiti jednu koja je bolja i koja će imati mnogo više i sredstava i kapaciteta i spremnosti da podrži našu izvoznu privredu. Tačka koja se tiče Fonda za razvoj Republike Srbije, to bih rekao i posmatrao kroz pitanje uloge države u ekonomskoj krizi. Ako pogledate deficit budžeta najmoćnijih danas zemalja, to ću da pročitam, ne znam na pamet, teško pamtim brojeve, dakle – Amerika 13,7; Japan – 5,6; Britanije – 11,3; Rusija – 8; cela evropska zona – 5,3. Deficit budžeta govori o tome koliko je aktivna uloga države u tekućim ekonomskim kretanjima. To je jedan davno, mislili smo, prevaziđen, zaboravljen kejnzijanski metod ekonomije opet došao na dnevni red i tako mora da bude i u Srbiji. Država mora da nadoknadi manjak izvozne tražnje. Država mora da nadoknadi nedostatak likvidnih sredstava. Država mora da omogući građanima da pod povoljnijim uslovima dobijaju potrošačke kredite. Sve su to stvari koje ćemo moći efikasnije da radimo kroz usvajanje ovog predloga zakona. Dobra je stvar što se već sada ostavlja mogućnost da u budućem periodu to bude akcionarsko društvo, uz obavezu da 51% vlasništva, kad god to bude, mora da ostane u rukama Republike Srbije. To je važno zato što Fond za razvoj u narednom periodu pored te ekonomske dimenzije ima mnogo važnu dimenziju koja se često u našoj zemlji više posmatra politički nego ekonomski. To je pitanje regionalnog razvoja i to je ekonomsko pitanje, koje se u političke svrhe često zloupotrebljava. Fond za razvoj u budućnosti mora da vodi računa o onim delovima Srbije koji ne mogu po nekim, rekao bih, tekućim tržišnim, ekonomskim i kreditnim uslovima da se zadužuju i ako bi tako bilo, oni bi dramatično zaostajali za drugim delovima Srbije, što dovodi do određenih ekonomskih, socijalnih i političkih problema. Ovaj predlog zakona ima važnu stvar. U sadašnjosti omogućava državi instrumente, daje joj moć da utiče na ekonomiju i ne bežimo od toga. O tome se govori. Sve ove mere su državne mere da bismo oporavili ekonomiju, a otvara prostor u budućnosti da se on transformiše, da budemo moderniji, da ne bude 100% u vlasništvu države i u krajnjoj liniji da na taj način bude finansijski moćniji i da može da ima mnogo veću ulogu. Podržaćemo ova tri predloga zakona. Što se tiče amandmana, videćemo, ali čini mi se da je bitno da kada govorimo o ovim predlozima zakona znamo šta je suština, jer se iza suvoparnih naziva ovih zakona kriju stvari o kojima sam pokušao da govorim u proteklih osam i po minuta. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, DOS bi trebalo da zabrani da neko bude poslanik duže od četiri godine i da mu zabrani sećanje na poteze DOS-a. Ovde sam čuo priču o tome da je potrebno grubo rezati u Srbiji i to je priča od 5. oktobra. Napravili ste 5. oktobra 2000. godine od Srbije laboratoriju za promašaje, laboratoriju u kojoj ste se dokazivali ko je manje sposoban. Jedan od tih opita ili ogleda bio je Privredna komora, 20. novembra 2001. godine, a sećanje me dobro služi, pred poslanicima se našao zakon. Branili su ga svi članovi DOS-a i SPS. Podneli su ga formalno narodni poslanici, članovi Odbora za privredu ili kako se već zvao, da regulišu komorsko organizovanje privrede. Umesto jedne državne komore, dobili smo drugu. Svi koji su tada postavljeni na funkcije u Privrednoj komori, bili su privatnici. Svi! Nijedan direktor velikog društvenog preduzeća više nije bio ni u upravnom, ni u nadzornom odboru Privredne komore. Vladan Batić je postavio Veselinovića za predsednika Komore. Čak je Veselinović organizovao glasanje kome je prisustvovao ministar pravde Batić, pa je njegov protivkandidat dobio samo jedan glas i DSS je protestovala zbog nameštenih rezultata glasanja za izbor direktora Privredne komore. Uveli ste nevladinu organizaciju koja je izdavala javne isprave, bonitete, firmama koje su htele da izvoze, da trguju, da posluju. Prepisali ste socijalistički sistem komora, rekli da ste izvršili reformu, uveli obavezno članstvo i obaveznu članarinu, članstvo u gradskoj, regionalnoj, pokrajinskoj privrednoj komori, Privrednoj komori Srbije i došli smo tu gde jesmo, da nam danas, osam godina kasnije, kažete da je trebalo da prihvatite amandmane koje smo tada pisali i branili ih. Kako se došlo do ovog koncepta koji danas predlažete? Sukobom u vladajućoj koaliciji. Danima ovde slušamo kako treba sprečiti Dinkića da otme komore, njihovu imovinu, njihov kapital, jer je uleteo, kao kad kroz šumu ide divlja zver i ruši sve pred sobom, u ekonomski sistem Srbije i gleda gde još ima šta da se ''ćapi''. Umesto da vi ''žuti'' ustanete i kažete da ovaj zakon ne može da prođe na sednici Vlade, dovodite Narodnu skupštinu u situaciju da ona bude taoc vašeg sukoba. Prebrojavate se ovde, a pojedini poslanici iz vladajuće koalicije kažu – odlučiće kako će da glasaju. Čemu onda služi ta vaša vlada koja upućuje predloge zakona? Da zavisi od glasanja opozicije? Neće bogami tako da bude! Brukajte se vi sami. Kada dođe dan za glasanje, voleli bi da budete sami u sali, pa se glasovima šamarajte. Ima među vama jedan koji je u ime svoje stranke rekao da uopšte neće da glasa za zakon o komorama, jer njega interesuje samo poljoprivreda, a vi ne regulišete poljoprivredu. Evo ga, sedi u klupama. Videćemo šta će njegovih nekoliko poslanika, koji drmaju Srbijom i uzimaju najveći deo svih budžeta za lokalne samouprave, da vidimo šta će oni da urade. Očigledno je da postoje dva koncepta i besmisleno je da sada ovde teoretišete koji je koncept bolji. Šta ste radili osam godina? A šta su socijalisti radili pre toga 30, 40? Dokle traju ti opiti i ogledi u srpskoj privredi? Kada će jednom konačno da se završi? Kada nestane privreda? Hvalili ste nam obavezno članstvo kao evropsku tekovinu i rekli da tu sede privrednici, oni najbolje znaju, oni se najbolje razumeju, oni će da glasaju, oni će da se biraju i ispostavilo se da su se komore toliko odmetnule da pišu svim poslanicima i traže da zakon ne bude donet. Što meni piše predsednik neke komore iz nekog regiona? Zato što mu je ugrožena pozicija. Zato što niko ne kontroliše kako se troše sredstva. Što sada G17 plus insistira na tom organizovanju, uz nos svojim koalicionim partnerima? Imate li vi neki koncept oko koga možete da se složite? Ima li nešto što vas vezuje u ovoj najvećoj mogućoj krizi, što može da vam bude kopča da jedan zakon podnesete, a da nama ovde po hodnicima ne pričate ko gura taj zakon, ko od koga očekuje novac, ko će biti ogorčen tim zakonom? Mi samo da učestvujemo u tome. Vidim, počeli ste vi iz DS-a da diskutujete na sednicama Narodne skupštine. Ulazite u kampanju. Dobro. Mislim da moramo da održimo izbore ove godine i imate pravo da diskutujete o temi, da vodite kampanju, ali vi tu kampanju ne možete da vodite sa G17 plus zajedno u Vladi. Nemoralno je. Cinično je. Lepo se vi raziđite. Obavljajte poslove Vlade, pa da idemo na izbore. Ali, i vama je lepo, i vi trpite ovu firmu G17 plus koja nas pomalo sada svađa sa celim svetom, ne samo sa Rusijom. Mlađan Dinkić ucenjuje Ameriku. Vidim da dovodi neke kupce za naše velike gigante koji nisu po volji zapadnoj civilizaciji. I zna da ne može da im proda i da ne sme da im proda to što je na prodaju, ali ucenjuje, pa kaže – ako ne budete dobri i ne date nam neki kredit, ja ću ovo da prodam tome i tome i od toga može da napravi hemijsku bombu. Situacija je izuzetno ozbiljna. Vi se ovde igrate zakonom koji će da stupi na snagu kroz četiri godine. To nam je sada najhitnije, je l' da? Da donesemo zakon koji će da stupi na snagu kroz četiri godine, a neke uredbe iz tog zakona moći ćete za godinu dana da donosite, neke uredbe koje proističu iz zakona koji nije stupio na snagu, a među vama ima vrsnih pravnika i niko da kaže gospodi u Vladi, izvinite, ali taj zakon ne postoji. Dok ne stupi na snagu, zakon ne postoji. Vlada ne može da sprovodi zakon koji nije stupio na snagu, jer to onda nije demokratija. To je onda autokratija. – Šta su privredne komore? Društvo privatnih preduzetnika. Već sledećim zakonom potpuno ukidate društvena preduzeća. Jeste ih u Ustavu ukinuli, ali postoje. Sve dok postoje, valjda imaju pristupa i fondovima i kreditima i državi koja pomaže njihovu delatnost. Kažete ovde – društvena preduzeća neće moći da se obrate nekoj agenciji ili nekom fondu. Sve unapred, da propadne što pre, da bude što jeftinije. I među vama ima tajkuna. Najlakše je reći – drugi su tajkuni, drugi su nesposobni, drugi kradu, drugi otimaju, drugi vide da se zemlja nalazi u teškoj situaciji i sad bi da izvuku za sebe, za svoje stranke neke koristi, a sve ovo gledaju građani Srbije. Da li vam oni danas veruju da je ovo najvažniji zakon? – Je l' vas zovu ljudi i pitaju telefonom koliko će da košta hleb? Ako mu zamrznete platu, a ne zamrznete cene, koliko će da ga košta hleb, voda, struja, kanalizacija, grejanje, ko je srećan pa ga ima. Ne, navala je na telefone – kada će da stupi zakon o komorama na dnevni red. Čujemo ovde – smanjen je uvoz. Što ne kažete koliko je smanjen prihod od uvoza?! Što ne kažete da ste jednostranom primenom Sporazuma o pridruživanju potpuno ukinuli prihode od uvoza? I zato grca budžet i zato se zadužujemo, što vi promovišete evropsku privredu u Srbiji bez dinara. Uvozite njihove proizvode bez carina. Vi ste EU, kod vas nema carina za zemlje članice EU! Kredite uzimate kod onih koji nam postavljaju najrigoroznije uslove! Ima i na drugoj strani novca. Drugi ljudi samo traže da vratite kredit, ne traže da nas ovde šibate, zatvarate, hapsite, da brutalno sprovodite rezove. Vama to ne pada na pamet. U stanju ste da ogorčite i sami sebe. Sklopili ste Vladu u koju ste neiskreno ušli sa željom da se svađate, a i da trajete, u svađi da trajete, kao loš brak. Što vas je sramota da se raziđete konačno jednom, vi ''žuti'' i G17? Cela Srbija trpi vaš brak u kome se svađate, deca trpe. Deca cele Srbije trpe zbog svađe ''žutih'' i G17, a u Vladi ste i sednice držite telefonskim putem. U normalna vremena hvalio bih se time da ste prihvatili naš koncept privredne komore, ali kad vidim ko gura taj koncept dođe mi da ćutim, i da više ne pričam šta treba da se radi. Izgubili ste osam dragocenih godina da komore organizujete kako treba, da ljudima ne otimate članarinu, da ih ne terate da budu na silu članovi, da im ne postavljate rukovodstvo kako vi hoćete, da ne gledam jedne iste predstavnike političkih stranaka kako vode privredne komore, a sve što znaju to je da mobilnim telefonom i jednom akt tašnom zarađuju novac. Rasterali ste direktore velikih preduzeća koji bi sad umeli jako dobro da se snađu. Nažalost, neki su mnogo stari, pregazilo ih vreme, ali vi niste iškolovali nove. Nemate čime, nemate s kim da zamenite ljude koje ste rasterali, a u svoje ste se razočarali. Nas neće da interesuje glasanje po ovom zakonu, besmisleno je. Samo nas interesuje diskusija. Interesuje nas da li će DS da podrži ovaj predlog zakona. Ne mogu da razumem da biste mogli da ne podržite Predlog zakona svoje vlade, odnosno ne mogu da razumem da ste dozvolili da od Vlade do Skupštine dođe zakon sa kojim niste saglasni i ne smete Mlađanu Dinkiću da kažete da taj zakon ne može da prođe sednicu Vlade. Vi Mlađanu Dinkiću više ništa ne smete da kažete. Vi se bojite onog drugog Mlađana Dinkića, ima jedan koji je dobar i jedan koji je loš i vinikad ne znate kada će taj loš sa vama da razgovara. Igrate se sudbinom Srbije! Igrajući, spremate se za izbore. A ovde je potrebna velika ozbiljnost. Čak su vas i oni za koje sam mislio da nikada ne mogu da vam upute takve reči juče pozvali da sarađujete, da bi se Srbija izvukla. Da li vi mislite da je to poraz? Ne. Ta ruka stoji u vazduhu od svih građana u Srbiji koji bi sad da vam pomognu da ih izvučete iz krize. Ako ne shvatate istorijsku odgovornost danas, nemojte previše da se nadate da biste na sledećim izborima mogli da imate najveći broj glasova. Ako analizirate izbore koji se održavaju, verovatno ste shvatili da taj najveći broj glasova više nije vaša pobeda. Zbog toga našu podršku za ovaj zakon nećete da imate, zato što je to opredeljivanje na jednu stranu u sukobu u Vladi. Nego, vi izađite jedinstveno, obezbedite 126 poslanika, 126 glasova "za", i vodite ovu državu sa 126 glasova. Ko nema 126 glasova u vreme koje je pred nama, ovu državu ne sme da vodi. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li želi reč još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Momo Čolaković. Molim vas, prijavu. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, radno predsedništvo, poštovana ministarko i predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, naša Poslanička grupa PUPS podržaće dva predloga zakona o fondovima i u danu za glasanje ćemo se opredeliti o njima. U vezi sa Predlogom zakona o privrednim komorama, javio sam se iz dva razloga. Prvi je, teza gospođe ministarke, da su privredne komore institucije koje će realizovati programe Vlade, ako sam dobro razumeo. Ako nisam, videću u stenografskim beleškama. Mislimo da privredne komore ne mogu biti državne institucije, one moraju biti partneri države, moraju zajedno sa svojim članicama da predlažu određena rešenja, kako bi država stvarala povoljan ambijent za rad i delovanje privrede, za razvoj ekonomije. U tom kontekstu vidimo privredne komore kao privredne subjekte, kako je ovde rečeno, ali ne pod patronatom Vlade i državnih organa. U tom kontekstu mislimo da privredne komore treba da budu institucije koje će formirati, pre svega, interese onih koji će se u njih učlaniti, bilo to na dobrovoljnoj bazi ili po zakonu, kao obavezu. Znači li to da bi ovim usvajanjem, ovakvih rešenja zakona koja obavezuju privrednu komoru, da prihvata rešenja koja propisuje ministar ili ministarstvo ili Vlada? Ako je dobrovoljno udruživanje, onda ne može preuzeti obavezu da ministar propisuje, bilo članarinu ili bilo kakav drugi akt, prema onima koji su se dobrovoljno udružili. To se mora prepustiti onima koji izražavaju dobru volju da se udruže radi ostvarivanja interesa tih subjekata koji postaju članovi tih udruženja. Drugo, kako će to partnerstvo, trojno ili drugačije, biti na nivou naše države, ako privredna komora bude pod pritiskom ili pod patronatom državnih organa? Treća stvar na koju želim da ukažem, do sada smo usvajali mnogo zakona i svedoci smo razjedinjavanja određenih grupacija, bilo to privrednih, političkih, nevladinih organizacija ili drugih. Imamo sada situaciju da smo do kraja razjedinili sindikate, kao partnere države. Mi imamo sada situaciju da smo do kraja razjedinili sindikate kao partnere države. Mi imamo sada situaciju da pokušavamo da razjedinimo i komorski sistem, kako je ovde neko rekao, od nekoliko komora da napravimo stotine komora. U tom pogledu, mislim da su rešenja koja su ovde ponuđena neprihvatljiva u ovom trenutku. Mi posebno podržavamo uvaženog gospodina Nikolića koji je govorio o razlozima i argumentima zbog čega ne treba prihvatiti ovaj zakon, nego u najmanju ruku treba povući i u jednoj tolerantnoj i stručnoj raspravi doći do boljih rešenja. U tom pogledu, ne bih želeo šire govoriti o argumentima zbog čega mi izražavamo veliku rezervisanost prema ovom zakonu. Zahvaljuje. [[Aplauz.]]
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić.
Mislim da je okej politička opservacija. Naravno da uvek u Skupštini treba da govorimo o političkim odnosima, jer ovde predstavljamo političke stranke, koalicije. Ali zaista, Vlada jeste sastavljena od različitih političkih stranaka, ali predloge koje dostavlja Skupštini ona dostavlja kao deo neke zajedničke politike koju vodi. Dakle, ovde ne postoje predlozi jedne, druge, treće ili četvrte političke stranke iz Vlade, ovde postoje predlozi nadležnih ministarstava za koje Vlada u Skupštini traži svoju podršku. Normalno je da se, pre svega, Vlada obraća strankama koje čine vladajuću koaliciju i da Vlada ne očekuje da stranke koje su opozicione, glasajući za neke zakone potpomažu opstanak vladajuće koalicije. Da bi se jedan zakon našao na dnevnom redu Skupštine dobro znate koliko vremena treba, koliko odbora prolazi u Vladi, na kraju krajeva i u Skupštini. U krajnjoj liniji, Vladu čine neke stranke koje su koalicioni partneri, tamo odnos nije baš ovakav da zakon ne može da prođe, postoji jedna druga većina, ali je zato i Skupština mesto gde treba o nekim razlikama da govorimo. Ono što je ključna stvar ovog zakona, to je poslednja rečenica, da on stupa na snagu 2013. godine, dakle, niko nije imao nameru da ga donese da stupi na snagu sutra i da se onda desi, kako ovde neki govornici kažu, raspad nekog sistema, itd. Podsetiću vas da i u najboljem slučaju, kada bi ova Vlada tako dobro funkcionisala da dočeka naredne redovne izbore, mislim da će oni biti 2012. godine, dakle, dovoljno vremena ima da neka nova koalicija promeni taj zakon pre nego što on stupi na snagu. Nije to pitanje nečega što će se pojaviti na dnevnom sutra i dati odmah rezultate, već je upravo poruka jedna kako taj sistem treba da se organizuje i na koji način on treba da funkcioniše. Mislim da ovde možemo da govorimo o prednostima i nedostacima, ali ne možemo mi da nalažemo privrednim subjektima u Srbiji na koji način će se organizovati. Ovim zakonom koji je sada na snazi njima je naloženo kako da se organizuju. Dakle, one nemaju mogućnost drugačije organizacije. Zato i kažem, ukoliko je ovaj sistem, ova struktura ljudi ili kako god to posmatrate, jedino moguće rešenje i daju najbolje rezultate, onda sam ubeđen da će tim pre privredni subjekti upravo ceneći svoj interes ekonomski napraviti istu ili sličnu vrstu organizacije. Ono što je cilj ovog zakona jeste da se razgraniče koristi, štete, prednosti i nedostaci ovakvog sistema. Zbog čega neki privredni subjekt mora da bude član neke privredne komore koja je osnovana po zakonu, a koja nema tu vrstu ambicije ili ukoliko ima ambiciju da pravi neku drugu vrstu? Mi ovim zakonom nemamo predlog nikakvih represivnih mera u kojima piše – ako se ne bude organizovao taj i taj na ovaj i onaj način udružio sa tim i tim, onda će država da uradi ne znam šta. Predlaže se jedan vrlo liberalni pristup i vrlo širok pristup koji omogućava privrednim subjektima u Srbiji od 2013. godine da se po tom pitanju određuju onako kako oni misle da je njihov ekonomski interes. Zbog toga mislim da treba ovaj zakon da dobije podršku, baš zato što ćemo mi osloboditi državu obaveze da se bavi onim poslom kojim ne mora da se bavi, uostalom, i tendencija je u svetu, bar u ozbiljnim državama, da se država kada nije kriza oslobađa onih poslova koje ne mora da radi. Duboko se nadam da 2013. godine neće biti kriza kao što je to sada. Hvala.
Reč je tražila ministarka Verica Kalanović. Izvolite.
Hvala. Najpre želim da se zahvalim svim predstavnicima poslaničkih grupa koji su svojim diskusijama pokušali da unaprede i diskusiju i predloženi tekst. Osećam obavezu, kao predlagač, u ime predlagača, da dam određena pojašnjenja. Najpre, ko je pisao uvodno izlaganje meni, kao predstavniku predlagača? Nije to bio gospodin Dinkić. Uglavnom je pisan komentarima koji su skupljani u prethodnih nekoliko godina na sastancima privrednika koje sam imala na teritoriji cele Srbije sa svojim kolegama ili samostalno. Ogroman broj privrednika je davao svoje komentare na rad institucija koje se bave upravo podrškom privrednim subjektima. I, ako sam izgovorila da su ovi zakoni vezani za podršku Vladi, izvinjavam se gospodinu Batiću. Ne, ovi zakoni su vezani za podršku privrednim subjektima koji jedino mogu ovu zemlju u ovim teškim vremenima da izvuku iz krize. Oni koji jesu bili privredni subjekti i moji sagovornici davali su komentare koje sam pokušala da veoma kratko sažmem u uvodnom obraćanju. A, šta kao predstavnik Vlade mogu da kažem na pitanja koja su bila postavljena? Naravno, mogu da govorim samo jezikom činjenica, jer to je jedini način koji daje potpuno egzaktne odgovore. Kakvi su efekti vezani za kredite Fonda za razvoj i zašto nam se povećavaju regionalne razlike. Regionalne razlike u Srbiji su plod jednog veoma dugačkog vremena koje je iza nas. Dok danas slušam bivše potpredsednike Vlade i bivše ministre, koji se čude zašto su naše regionalne razlike ovoliko velike, mogu da kažem nešto što se desilo prošle godine i što je samo kap u moru za rešavanje problema ogromnih regionalnih razlika u Srbiji, koje ne mogu da se reše ne za godinu, ne za vreme mandata jedne Vlade, nego jednim sistematskim, mukotrpnim radom, upravo radom sa privredom i kreditiranjem malih i srednjih preduzeća da pokrenu nešto u pozitivnom pravcu i ublaže trendove. Prošle godine je Fond za razvoj, a ako pogledamo član 6. kojim su definisana sredstva Fonda za razvoj koja jesu bila korišćena iz svih izvora, odobrio 972 kredita ili 14.882.500.000. Od toga, 2,5 milijarde dinara su iz budžeta Republike Srbije odobrene za privredne subjekte čija je registracija vezana za nerazvijena područja. Nerazvijena područja su ona koja su utvrđena od strane Zavoda za statistiku, Republičkog zavoda za razvoj, kao područja u kojima je dohodak po glavi stanovnika ispod 50% u odnosu na prosečni u Republici Srbiji. To je jedan kompenzovan kriterijum o kome ne bih danas govorila, ali koji će potpuno precizno da definiše novi zakon o regionalnom razvoju. Dve i po milijarde dinara u 58 opština je plasiralo 750 kredita pravnim licima i preduzetnicima i predviđeno je da u naredne tri godine oko 10.000 ljudi u ovim područjima dobije novi posao ili zadrži stari. Takođe, svi ovi krediti koji su preko programa Fonda za razvoj u prethodnom periodu obrađeni, pored boniteta firme, i mogućnosti da se ti krediti u jednom periodu vrate, imali su kao prvi kriterijum zadržavanje postojećih radnih mesta i otvaranje novih. Šta da kažem na komentare da će ovaj fond u narednom periodu biti vlasništvo jednog čoveka. Nikada nije bio vlasništvo jednog čoveka, niti jedne vlade, zbog toga što je zadržan potpuno isti sistem upravljanja sa upravnim odborom, kojim je uvek predsedavao ministar u čijoj je nadležnosti bila privreda. Novina u ovom zakonu je da upravo Narodna skupština predstavlja nadzorni organ. Molila bih vas da pročitate da nadzorni odbor ne postoji u ovom predlogu zakona, vezano za Fond za razvoj, da se izveštaji dostavljaju Vladi, a iza toga Vlada dostavlja Narodnoj skupštini. Po pitanju zakona o komorama, jasno je da ne želim ni u jednom trenutku da govorim o predlozima za modele organizovanja u drugim zemljama, ali želela bih da kažem nekoliko činjenica. Privredna komora Srbije u 2008. godini je imala prihode od milijardu 105 miliona dinara, od članarina prema privrednim subjektima naplaćeno je 732 miliona, a ostale usluge koje su imali privredni subjekti, a koje je realizovala privredna komora, naplaćeno je 323 miliona dinara. Pažljivo sam slušala sve one koji su govori o dobrovoljnom i obaveznom načinu organizovanja. Ne možemo da organizujemo privredne subjekte tako što ćemo da im kažemo: obavezni ste da plaćate članarinu, ali ste obavezni da plaćate i usluge. Ili, neka oni sami o tome odluče. Slušala sam pažljivo analizu koju je izneo gospodin Nikolić o načinu organizovanja privredne komore u Francuskoj. Da, obavezno je organizovanje privrednih subjekata u Francuskoj i jesu prihodi četiri miliona evra, ali kao što je sam izneo, 900.000 evra je predviđeno za edukaciju, koja je besplatna. Usluge koje privredne komore imaju u Srbiji se plaćaju, uz obaveznu članarinu. To je bio osnovni motiv za predlog novog načina organizovanja. Sa druge strane, mi diskutujemo o tome da će privredne komore ući u stečaj. Neće ući u stečaj ako su korisnici njihovih usluga zadovoljni. Zašto bi oni ušli u stečaj? Nije valjda da će, u trenutku kad članstvo prepustimo volji privrednika, oni svi da pobegnu iz privrednih komora. To bi značilo da su oni apsolutno nezadovoljni njihovim radom. Nije naš cilj da uništimo privredne komore, cilj je da privredne komore rade efikasnije i jeftinije, u pravcu interesa njihovih korisnika, a time da njihovi korisnici imaju pravo da slobodno uđu i slobodno izađu ako nisu time zadovoljni. Na kraju, želim da kažem da ova tri predloga zakona jesu u dobroj meri vezana za ispunjavanje programa Vlade u ovim vremenima, bez obzira što privredne komore ne predstavljaju organizacije koje polažu račune Vladi. Ako pogledamo Zakon o komorama, mi vidimo u članovima 5. i 7. da one i jesu osnovane da privrednim subjektima daju te neophodne kontakte subjekata, Vlade i nadležnih ministarstva. U ovom trenutku, kad postoje tri jako velika programa koja se tiču gotovo svakog privrednog subjekta u zemlji, potpuno je logična i uloga privrednih komora u njihovom sprovođenju. Hvala. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Dragan Šormaz želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, javljam se po članu 27, koji se odnosi na one koji predsedavaju; zatim, članu 61. koji se odnosi na Odbor za zaštitu životne sredine, kao i na član 77, koji reguliše sazivanje sednice odbora, sa molbom, mada bi trebalo da bude i zahtev, zbog hitnosti slučaja. Ovih dana smo govorili o ekologiji, da se što pre zakaže sednica Odbora, da li predsedavajuća, predsednik Skupštine, znam da nije tu, ne vidim predsednika Odbora za zaštitu životne sredine. Naime, u ataru sela Radinac, u jednom velikom kanalu koji se uliva u Moravu, pa ta voda ide i u Dunav, pomor je ribe. U taj kanal samo ''Ju-es stil" pušta ili železara, o tome sam govorio, svoje otpadne vode. Ovde je izbegavano da se spomene ''Ju-es stil" danima, kada je bila rasprava o ekologiji. Pričali smo o našim industrijskim postrojenjima, u našem vlasništvu, a ne tamo gde je američki kapital. Tvrdio sam da su oni veći zagađivači nego što su zagađivači firme koje se nalaze u Pančevu. Treba da ulože 50 miliona dolara i ništa se ne dešava po tom pitanju. Mislim da je hitnost sednice Odbora za zaštitu životne sredine neophodna.
Nema povrede Poslovnika. Mogu da vas uputim na poslovničke odredbe o načinu sazivanja sednica odbora i radnih tela. Poslovnik može da bude povređen samo ako ste iscrpli prethodne mogućnosti koje vam daje Poslovnik Narodne skupštine. Razumem da ste zainteresovani za temu, ali vas molim da ne zloupotrebljavamo pravo da govorimo o povredi Poslovnika. Narodni poslaniče, ne radi se o tome da li na zloupotrebu trošite minut ili dva, radi se o tome da nema pregovora o tome da zloupotrebe ne može biti, a onda je vreme za koje zloupotreba traje, potpuno nebitno. Slažem se sa vama da je tema važna i moja obaveza je da dam obrazloženje zašto povrede Poslovnika nema. Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa, ko nije iskoristio svoje pravo, javlja za reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč, u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Poslanička grupa Manjina, Poslanička grupa LDP, Poslanička grupa SPS-JS, Poslanička grupa DSS, Poslanička grupa G17 plus, Poslanička grupa SRS, Poslanička grupa ZES i Poslanička grupa Napred, Srbijo. Po obavezama i pravilima našeg Poslovnika, a redosledom narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 19, 20. i 21. dnevnog reda, prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Riza Halimi, a posle njega Srđan Spasojević.
Gospođo predsedavajuća, gospođo Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na prvi zakon o Fondu za razvoj Republike Srbije. Na početku bih primetio da je sigurno dobro rešenje ujedinjavanje aktivnosti Fonda za razvoj i Garancijskog fonda. Verovatno bi to trebalo da utiče na povećanje racionalnosti i koordinacije. Izražavam sumnju da ćemo i ovim predlogom zakona poboljšati situaciju u razvoju nerazvijenih. Naime, pratim ovu situaciju i mogu vam potvrditi zaostajanje nerazvijenih upravo u periodu funkcionisanja Fonda za razvoj od 1992. godine, a što se poklapa i sa vremenom kada je uvođen međunarodni embargo, da smo imali drastično zaostajanje nerazvijenih u odnosu na raniji period kada smo imali, ako se dobro sećam, Fond za razvoj nerazvijenih. Imali smo aktivnosti početkom 80-tih kada su odlukama tadašnjih vlada upućivane firme iz razvijenih sredina da otvaraju kapacitete i pogone u najnerazvijenijim opštinama. Naravno da su koristili sredstva tadašnjeg fonda, ali sa namenom da se određeni kapacitet otvori u tim najnerazvijenijim opštinama što je trebalo da poveća broj zaposlenih i da utiče na razvoj nerazvijenih područja. Mislim da je bila ta pozitivna praksa i tada je bio jedan teren smanjivanja tog jaza. U Preševu je tada bilo oko 20-25% u odnosu na prosek države, prosek Republike, a mislim na onaj glavni parametar po glavi stanovnika. Od tog perioda do sada Preševo je sedam puta nerazvijenije u odnosu na prosek, a to je 14,8% od dohotka po glavi stanovnika, a slična je situacija sa Medveđom, Trgovištem, sa Bosilegradom, sa nizom nerazvijenih opština, to zaostajanje je izrazito. To govori da ova orijentacija koju smo imali u prethodnom periodu od 1992. do sada da to nije dalo rezultate, niti u onom planu u periodu kada je počela privatizacija, kada se Fond orijentisao da podrži preduzetnike, privatni sektor, u odnosu na onaj raniji period kada su prioritete imale društvene privredne organizacije i firme, ali u celini gledano, mislim da dosadašnjim zakonom nismo uspeli da smanjimo jaz između razvijenih i nerazvijenih. Ne vidim ni sada neka rešenja koja će da poboljšaju ovu situaciju, naročito kada se u članu 2. stav 1. kaže, to su Osnovna načela ili prvo načelo na kojem bi trebalo da se zasniva delatnost Fonda, 1) podsticanje ravnomernog regionalnog razvoja, a onda se kaže – ''uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja.'' Mislim da je ono što je najdramatičnije i što je fundamentalno upravo ono što predstavlja najnerazvijenije i ono što zaostaje. Naravno, ona opšta tema razlike u originalnom razvoju je poznata tema. Treba dugo vremena da se na tom planu situacija poboljša. Ali je neodgovorno ako mi i dalje nastavimo na isti način da tretiramo najnerazvijenija područja u kojima bukvalno ništa ne ostaje čime će ti ljudi dole da se bave. Apsolutno, gube sve resurse za opstanak. Uzmimo Preševo. Dosadašnje firme, onakve kakve su bile, samo je ''Simpo'' ostao, taj mali pogon od 130 radnika i dalje radi; ''Jumko'' je apsolutno zanemarljiv, uopšte se ne zna u kakvom je stanju, jer radnika odavno nema; isto je i sa ''Eurofleksom'', bivšim ''Čikom''; ''Zavarivač'' iz Vranja se snašao, dva pogona koja je tadašnji Fond za razvoj nerazvijenih finansirao sada oni imaju prilično koristi od tih objekata, jer im je to carinski terminal, ali zaposleni su odavno zaboravili da su tu nekada bili zaposleni. S druge strane, ovu privatizaciju koju sam malopre spomenuo, sada nam dolaze sumnjiva preduzeća, manipulantska preduzeća i umesto ranijeg ozbiljnog tretmana koji je pokušavao da kapacitet iz razvijenih nešto pomognu nerazvijenima, sada iz Beograda, Niša, Vranja dolaze manipulanti i koriste ono što je nekada u neko vreme stečeno. Zamislite sa kakvim cenama, sa deset puta manjim cenama, u bescenje se daju ti kapaciteti. Ako još dodamo da je u Preševu nacionalni dohodak pao na 200 evra po glavi stanovnika, sa ranijih oko 300 evra po glavi stanovnika koliko je bio u 2006. godini, a 2007. godine nismo imali nijedan kredit iz Fonda za razvoj. Ni preduzetnik, ni pravno lice nije uspelo da ostvari nijedan kredit iz Fonda za razvoj. Gde je perspektiva?! Privatizacija pod sumnjivim okolnostima utiče da propada i ono što smo nekada imali. Resursi koje imamo u ''Koridoru 10'' u bescenje se daju, a zamislite, molim vas, pored postojeće benzinske pumpe Ministarstvo prošle godine daje građevinsku dozvolu i sve potrebne uslove da se otvori nova benzinska pumpa dva kilometra od postojeće. O ''Interspidu'' sam govorio puno puta. Kupuje se zemljište za 20 evra i prodaje se ''Intermolu'' za 200 evra. I, koju korist mi imamo od toga?!. Samo onaj posrednik koji je prodao zemlju. Profitirao je ovaj koji ima dobre veze u Ministarstvu, jer je udesetostručio tu transakciju od 20 na 200 evra i, naravno, šta ostaje tu, desetak, petnaestak zaposlenih ljudi. E, sada, kako ćemo, po meni, Vlada treba nekim amandmanima da predloži i da ojačamo Fond za razvoj i da pomogne svime. Ali šta sa nerazvijenim koji drastično zaostaju?! Ovde moramo dati odgovor.
Narodni poslaniče vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević, a posle njega narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, građani Srbije, pred nama su zakoni o Fondu za razvoj Republike Srbije i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama. Kao što se može videti, ne postoji saglasnost u vladajućoj koaliciji. Primetne su pukotine kada su ovi zakoni u pitanju. Naravno, posebno iritira to što će se jedan od ova dva zakona primenjivati tek za četiri godine. To ništa nije neuobičajeno u Srbiji, jer znamo da će mnogi drugi zakoni koji su doneti kao Zakon o teritoriji sudova, biti odlagani, a što sam više puta rekao sa skupštinske govornice. Vlada i sudovi i sve institucije nisu spremne da neka zakonska rešenja koja stupe na snagu primene, onda će se donositi zakoni da se praktično produži i da njihovo stupanje na snagu bude sa odloženim uslovom. Naravno, odmah je primetno da kod Fonda za razvoj ingerencije kroz upravni odbor će uzeti ministar. Nekada je to po funkciji bio predsednik Vlade, potpuno je neprihvatljivo zašto se sada ide za ovakvim rešenjem. Zašto se jednom ministru daju ovolike ingerencije? Brzo će se pokazati da to nije u redu. Kod ovog predloga zakona o Fondu za razvoj, pre svega, iritirajuće je to u članu 4. da nije precizirano šta će biti sa preostalih 49% akcija koje se mogu izdati kao prioritetne. Pod prioritetnim akcijama podrazumevamo one akcije što u prevodu znači da su to ''akcije bez prava glasa'' i na taj način ako bi se u tom članu dodalo šta je tačno tih 49% omogućilo bi se da se u bilo kojoj prilici na politiku Fonda utiču manjinski akcionari. Naravno, praksa je pokazala da se takva mogućnost može desiti. Nova Srbija je podnela amandman u tom pravcu. Mislim da bi bilo prihvatljivo da Vlada prihvati amandman Nove Srbije. Ono što još posebno u ovom predlogu zakona o Fondu za razvoj iritira jeste zašto se ukida Garancijski fond. Neprihvatljivo je da eventualno buduće obaveze po već izdatim garancijama od Garancijskog fonda padnu na teret izvora sredstava Fonda za razvoj, jer može da se dovede u pitanje poslovanje samog Fonda za razvoj. Na ovaj član 24. podneli smo amandman i mislimo da će taj amandman biti prihvaćen, jer zaista je pre svega u interesu države, a onda i samih građana Srbije, a i samih korisnika Fonda za razvoj. Kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama, istaći ću to da Zakon o privrednim komorama iz 2001. godine spada u red sistemskih zakona. Postojala je obaveza da se o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama sprovede javna rasprava, da se o Zakonu izjasne privredni subjekti, oni na koje se Zakon odnosi. To nije urađeno. Predlog zakona su uradili ''eksperti'', iz Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja i to verovatno većina koja nema ni dana radnog iskustva u privredi, jer kako drugačije objasniti predlog za urušavanje i ukidanje jedine reprezentativne institucije privrednih subjekata. Predlog zakona nije u potpunosti usaglašen sa Ministarstvom trgovine i usluga, što je bila obaveza Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Predlogom zakona se urušava jedinstvo komorskog sistema uspostavljenog Zakonom iz 2001. godine, urušava se strateški model jedinstvenog sistema i obaveza članstva koja se sada primenjuje u najrazvijenijim zemljama EU: Austriji, Nemačkoj, Francuskoj, Italiji, Grčkoj i drugim. Naša zemlja je u tranziciji, pa je veoma važno da komorski sistem u Srbiji bude usklađen sa zakonskim rešenjima evropskih zemalja. Dakle, veoma je važno da komorski sistem u Srbiji bude usklađen sa zakonskim rešenjima evropskih komorskih sistema, najznačajnijih privrednih parametara Nemačke, Italije, Austrije, Francuske, Grče i Španije, što ovaj predlog zakona ukida. Predlogom se ne uvažava činjenica da je u zemljama tranzicije, Slovenija, Bosna i Hercegovina, Makedonija, primenjen model koji ovaj predlog zakona sadrži i da se posle nesagledivih posledica po privredu pristupilo povratku na evropski model. Da li mi treba da platimo cenu ekspertima Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja? Predlogom zakona razgradio bi se jedinstveni komorski sistem, eliminisao bi se institucionalni legitimitet privrednih komora da predstavljaju i zastupaju interese svih privrednih subjekata, bez obzira na pravni oblik njihovog organizovanja, delatnosti kojim se bave, veličinu, svoj, neki, oblik i sedište. Predlogom zakona otvara se mogućnost preovladavanja partikularnih interesa malog broja privrednika. Dakle, hoću reći da je Predlog zakona u interesu 50 najznačajnijih preduzeća koji bi model komorskih sistema iskoristili da samo svoje interese istaknu kao interes cele privrede, a ostalih preko 100.000 preduzeća i preduzetnika ne bi imali mogućnosti da svoje interese kanališu i ostvaruju kao do sada, jer Predlog zakona ukida komoru kao reprezenta privrede i partnera vlasti. Predlog zakona narušava i odnose sa inostranim komorama, uključujući i članstvo u Međunarodnoj trgovinskoj komori, Uniji evropskih komora i dr. Dakle, slabo se vladajuća koalicija osvrće i na veliki broj primedbi Regionalne privredne komore Valjevo i nekih drugih regionalnih privrednih komora. Veliki je broj primedbi i Privredne komore Srbije. Gospodo iz vladajuće koalicije, kada donosite zakone, morate malo da pitate i one koji će da sprovode taj zakon, koji će da ga koriste, praktično na terenu da sprovode taj zakon. Neprihvatljivo je to da, kao što sam već rekao kada smo pričali o sudovima, bilo je više intervencija i Društva sudija i advokatskih komora i mnogih drugih institucija koje se bave problematikom, vi jednostavno zatvarate oči i nećete da kažete da ne želite da komunicirate sa onim koji treba da sprovodi ovaj zakon. Na sreću ovaj zakon će stupiti tek za četiri godine. Moram reći da je to sreća, jer će se sigurno u nekom periodu koji je pred nama videti sva pogubnost jednog ovakvog zakona i praktično će imati vremena da se donesu nova zakonska rešenja. Iskoristiću priliku, na kraju svoje diskusije, da se obratim pošto je ovde prisutan ministar gospođa Kalanović. Gospođo ministre, dolazim iz Kraljeva iz grada u kojem je privreda potpuno stala. Ne radi „Magnohrom“, ''Fabrika vagona'' je, takođe, na izdisaju. Inače, to je privatizacija koja je loše odrađena. Mnogi privatni preduzetnici uopšte ne rade. Mala i srednja preduzeća su u kolapsu i biće tu nesagledive posledice. Sve ovo vam govorim, gospođo ministre, sa željom da vam ukažem koji su kriterijumi ili, narodski rečeno, aršini po kojim ste Kraljevu dodelili samo 67 miliona dinara iz Nacionalnog investicionog plana. Podsetiću vas da moraju kriterijumi za vas da budu to što je Kraljevo grad koji je izuzetno opterećen, kao što sam rekao, lošom privredom, firme su na izdisaju, a teret veliki predstavlja i to što je u Kraljevu 30.000-40.000 ljudi došlo kao raseljena i izbegla lica. Naravno, Kraljevo je otvorilo dušu kao i uvek što je to radilo i primilo te ljude koji su se našli u muci, ali prisustvo tog velikog broja ljudi sa strane koji trenutno žive i rade u Kraljevu jeste da se infrastruktura u Kraljevu zadovolji. Izuzetno je malo 67 miliona. Ako mi budete sada rekli da je to zbog toga što je ekonomska kriza, svesni smo toga, ali postoje gradovi, gospođo ministre, koji su sedam do osam puta dobili više novca, a nema realne potrebe za tim. Ne osporavam to što će u drugim gradovima da se uloži neki novac, građanima Srbije je potrebno da se razvije infrastruktura, ali ću vam reći da je Kraljevo grad koji nema zatvoren bazen, koji nema halu sportova, škole, osnovna škola „Dimitrije Tucović“ u Kraljevu nema fiskulturnu salu, možda samo još poneka u Srbiji to nema. To je sramota i bruka. Deca treniraju u neuslovima, noću u klubovima u vrlo lošim salama koje su potpuno ruinirane. – Kraljevo je srpska Bolonja sa dva košarkaška prvoligaša, odbojkaškim klubom. Dakle, vaterpolisti i rukometaši ulaze u više rangove, ali ne mogu zbog toga što nema infrastrukture da učestvuju u ligama. Koristiću malo vremena koje inače imamo. Dakle, gospođo ministre, ovakvim ponašanjem i ovakvim neprepoznavanjem problema, ostaje mi nejasno koga vi kažnjavate u Kraljevu. Da li kažnjavate građane Kraljeva koji su izuzetno u velikim problemima? Da li kažnjavate one ljude koji su do pre 20 dana bili na vlasti u Kraljevu ili kažnjavate sad ove vaše koji su na vlasti? Trudili ste se svim silama da promenite vlast i kakva je sada pouka? Bila je poruka da će teći ''med i mleko'' u Kraljevu kada dođe ova garnitura, da će izuzetno bili uloženo. Ako sve ovo spojimo sa besplatnim akcijama o kojima ste u predizbornoj kampanji govorili, ako sve ovo bude na ovaj način sprovođeno, Kraljevo će doživeti potpuni kolaps. Moram vam reći da je u prethodne četiri godine Vlada dr Vojislava Koštunice i ministra za infrastrukturu i kapitalne investicije, Velimira Ilića, prepoznala ovaj problem o kojem ja govorim o Kraljevu. Toliko je toga urađeno da su građani Kraljeva u jednom trenutku odahnuli. Urađena su dva mosta i više puteva na teritoriji opštine Kraljevo. Malo je vremena, a trebalo bi mi možda još ovoliko da nabrojim šta je sve urađeno. Ovakvim tempom, gospođo ministre, sedamdeset godina je potrebno da stignemo ono, koliko smo uložili u prethodne četiri godine. Na ovaj način želim da apelujem i na narodne poslanike iz Kraljeva da se oglase. Ne može partijska disciplina da bude preča od grada koji ih je delegirao da sede ovde. Kraljevo mora dobiti bolja sredstva, jer je to grad koji je u velikim problemima. Još jedanput, Nova Srbija ne može podržati ove zakone. Zakoni nisu dobri. Pokušaćemo da kroz amandmane, koje smo predali, ukažemo na greške koje zakonski predlozi imaju i nadamo se da će Vlada prihvatiti amandmane. Bez obzira na to, ne možemo podržati ovaj zakon, jer želimo zakone koji su dobri za građane Srbije, a ovi predlozi zakona to nisu. Hvala.
U ime predsednice Narodne skupštine, gospođe Slavice Đukić-Dejanović, molim predsednike ili predstavnike poslaničkih grupa da sada, u 13,15 časova, budu na sastanku u kabinetu predsednika Skupštine. Zaista vas molim da u roku od nekoliko minuta prisustvujete sastanku i dogovoru, zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević, a posle njega narodni poslanik Miloš Radulović.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, današnja rasprava o Predlogu zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije možda bi imala više smisla kada bi ujedno raspravljali i o Predlogu zakona o državnoj pomoći, tj. o zakonu koji Vlada Srbije još nije uputila ni u skupštinsku proceduru. Taj zakon bi konačno uspostavio sistem kontrole državne pomoći u Srbiji i uredio opšte uslove i postupak za dobijanje državne pomoći, a samim tim i pomoći iz Fonda za razvoj Republike Srbije. Taj zakon bi, takođe, onemogućio da pojedinci, pojedini ministri, državni sekretari ili činovnici koriste državna sredstva u predizbornim kampanjama – nudeći asfalt, bandere, pa i sredstva iz Fonda za razvoj Republike Srbije. Međutim ako uzmemo i čitamo razloge za donošenje zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, čini se da je predlagaču bila neophodna svetska ekonomska kriza da bi on uvideo da se može racionalizovati i poslovanje ovog fonda i Garancijskog fonda, jer kako drugačije možemo da tumačimo zadnju rečenicu u stavu 2, Razloga za donošenje zakona, koji kaže – da je ovo jedna od mera racionalizacije poslovanja u uslovima svetske ekonomske krize. Problemi Srbije danas su većim delom rezultat slabosti naše privrede, neizgrađenosti institucija, a manjim delom su posledica svetske ekonomske krize. Kriza je možda i najbolje vreme za otpočinjanje suštinskih reformi i mi kao LDP zahtevamo od Vlade Republike Srbije da dobijemo takve zakone, zakone u kojima će biti bar minimum departizacije i ekonomije i društvenog sistema uopšte. Predlogom ovih zakona koje danas razmatramo toga nema. Za LDP su neprihvatljivi sledeći neki članovi Predloga zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije. To je prevashodno član 15. u kome se definiše – ko su članovi upravnog odbora Fonda za razvoj Republike Srbije gde se tačno nabrajaju ministarstva, odnosno ministri, kao i ko je predsednik upravnog odbora, tj. ministar za ekonomiju i regionalni razvoj, iz jednostavnog razloga zato što se članom 22. kaže: "Nadzor nad zakonitošću rada Fonda obavlja ministarstvo nadležno za poslove ekonomije i regionalnog razvoja.'' Zaista želim da vidim te službe iz Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj koje će moći na objektivan način da vrše nadzor nad zakonitošću rada Fonda čiji je predsednik upravnog odbora njegov ministar. Takođe u članu 8. se kaže: "Fond je dužan da održava osnovni kapital u iznosu od najmanje pet miliona evra, radi stabilnog i sigurnog poslovanja". Koliko znamo zvanična valuta u Republici Srbiji je i dalje dinar, pa zašto ne piše ovde "u dinarskoj protivvrednosti"? Članom 21. ovog predloga zakona predviđena je i unutrašnja revizija, ali uopšte nije jasno na koji način će da se obavlja ta unutrašnja revizija i ko će da vrši tu unutrašnju reviziju. Na kraju čl. 9. i 15. Predloga zakona, između ostalog, govore da, u članu 9. stav 2, dinamiku dokapitalizacije Fonda određuje Vlada na predlog ministarstva nadležnog za poslove ekonomije i regionalnog razvoja, a da je predsednik upravnog odbora ministar zadužen za ekonomiju i regionalni razvoj. Šta će se desiti ako u nekoj budućoj vladi ne postoji ministar zadužen za ekonomiju i regionalni razvoj, već postoje dva ili više ministarstava koja su zadužena za ekonomiju i regionalni razvoj? Da li će Skupština Srbije onda morati da menja zakon o Fondu za razvoj Republike Srbije? Zar ovo nije moglo na neki drugačiji način da se definiše? Takođe, kada govorimo o razlozima za donošenje ovog zakona po hitnom postupku, kaže se da je jedan od razloga tri dodatna programa koje ovaj fond treba da sprovodi, a u cilju otklanjanja posledica svetske ekonomske krize. Zamolio bih ministarku da nam objasni – da li će ovaj zakon, odnosno i reforma Fonda, spajanje sa Garancijskim fondom, omogućiti da investicioni krediti koje je predvidela Vlada Republike Srbije budu konačno realizovani? Čitamo u štampi da je veoma mali broj tih investicionih kredita realizovan i odobren. Da li je to zbog lošeg rada Fonda i Garancijskog fonda ili možda zbog nedostatka sredstava u bankama? Takođe, kada govorimo o programima za izlazak iz ekonomske krize, odnosno o ova tri programa, postavljam pitanje Vladi i nadležnim ministarstvima, vezano za zakon o Fondu za razvoj Republike Srbije: – Šta je sa preduzećima koja imaju loše bilanse i ona ne mogu da konkurišu za ove kredite koje je predvidela Vlada Republike Srbije? Samo prošle godine neka od tih preduzeća su ostvarila promet od 38 miliona evra. Čak su se predstavnici nekih preduzeća obratili Vladi Republike Srbije i ministru Dinkiću, kao i premijeru Cvetkoviću – "Prva petoletka" IMT, IMR, FAP-Priboj, "14. oktobar", "Ikarus". Na koji način će oni moći da koriste ta sredstva? – Šta Vlada i nadležno ministarstvo misle da urade sa onim preduzećima koja više neće moći da koriste sredstva iz Fonda za razvoj Republike Srbije, a i dalje su društvena preduzeća, do konačne privatizacije ili rešavanja njihovog statusa? Zar nismo mogli da imamo neki prelazni period? Kada ste, gospođo ministarko, malopre govorili o velikim regionalnim razlikama, ja ću vam reći nekoliko podataka o velikim regionalnim razlikama, koje su nastale u poslednjih pet, šest godina, a možemo čak reći i poslednjih desetak godina. Između ostalog, to je posledica, ne samo perioda i sankcija i ratova kojima smo bili izloženi, već donekle i posledica ekonomske politike koja se vodila u Republici Srbiji u poslednjih nekoliko godina. Na području šest sandžačkih opština: Priboj, Prijepolje, Nova Varoš, Sjenica, Tutin, Novi Pazar nezaposlenost na 1.000 stanovnika je veća za 70% u odnosu na republički prosek. Učešće stanovništva sa visokom stručnom i sa višom stručnom spremom iznosi 6% i duplo je manje od republičkog proseka koji iznosi 11%. Učešće stanovništva sa osnovnom školom veće je od republičkog za 17%. Putevi sa savremenom podlogom zastupljeni su sa 15%, a republički sa 46%. Odnos između razvijenih i nerazvijenih regiona i oblasti u Republici Srbiji, u poslednjih nekoliko godina odnos je jedan prema sedam i on raste. Sve su ovo razlozi zašto mi moramo da radimo i zašto Vlada Republike Srbije i nadležna ministarstva moraju da povlače konkretne poteze na prevazilaženju tih regionalnih nerazvijenosti, a ne samo da to koriste u predizbornim kampanjama i kada treba da se objasne neki zakoni. Kada govorimo o nerazvijenim opštinama, gospođo ministarka, ima jedan paradoks o kojem sam već govorio u Skupštini Srbije, a želim i vama da naglasim, tiče se za opštinu Priboj. Zar je moguće da je opština Priboj u mesecu januaru poslednja opština po proseku primanja od 10.800 dinara, a tada u mesecu januaru saznamo da je opštinu Priboj za manje od godinu i po dana napustilo, odnosno promenilo mesto boravka preko 1.000 ljudi, a da je Vlada, odnosno nadležno ministarstvo, odlučilo da opština Priboj nije nerazvijena opština. Tih hiljadu i nešto ljudi koji su napustili opštinu Priboj za godinu i nešto dana je isto kao da je Republiku Srbiju za taj isti vremenski period napustilo 300.000 ljudi. Priboj i Sandžak, uopšte, samo su paradigma situacije u kojoj se nalaze većina opština u Republici Srbiji. Vi kao Vlada morate veoma brzo početi da rešavate te probleme, jer ignorisanjem tih problema dovešćemo građane u izuzetno tešku situaciju. Hvala.
Uz izvinjenje za načinjenu omašku, ispravljam grešku, dajem reč narodnom poslaniku Đorđu Milićeviću, još jednom izvinjenje narodnom poslaniku Milošu Raduloviću, vi dobijate reč odmah posle njega. Previd je bio u redosledu.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je više puta danas rečeno, pred nama su tri zakonska predloga – Predlog zakona o fondu za razvoj, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama, kao i Predlog zakona o prestanku važenja Fonda za osiguranje i za finansiranje spoljnotrgovinskih poslova. U diskusiji ću kroz nekoliko konstatacija, sugestija, predloga i pitanja, svoju pažnju usmeriti ka jednom zakonskom predlogu, odnosno Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama. Najpre nekoliko reči o tome šta je zapravo predviđeno izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama. Predviđeno je uvođenje konkurentnih udruženja, koja bi, kako je zamišljeno, ostvarila zajednički interes od značaja za privredu u republici Srbiji, a predviđena je i mogućnost da privredni subjekti osnivaju i druge komore. Uslov je da u svakom trenutku moraju imati 50 članova. Predviđeno je osnivanje registra komore koji vodi Agencija za privredne registre. Ovim izmenama predviđena je i pojačana odgovornost komora u smislu praćenja, zauzimanja protivnog stava zaštite konkurencije na relevantnom tržištu, dok je izričito predviđena mogućnost podnošenja zahteva Komisiji za zaštitu konkurencije u slučaju povrede konkurencije. Ono što je, takođe, definisano ovim predlogom je i način naplate članarine, koje svakako komora propisuje. Komora određuje i utvrđuje način na koji će se objaviti statut, a utvrđeno je i postojanje spoljnotrgovinske arbitraže pri Privrednoj komori Srbije. Izmenama Zakona definisano je da se reč "preduzeće" zamenjuje rečima "privredna društva", kako je rečeno, radi usklađivanja sa zakonom kojim se uređuju privredna društva. Ono što se, između ostalog, navodi kao razlog za usvajanje predloženih izmena i dopuna, jeste da će predložena rešenja imati pozitivan efekat na povećanje nivoa privrednih aktivnosti i da će se unaprediti uslovi za postojanjem zdrave konkurencije na tržištu Srbije, a posebno u odnosu na zemlje u okruženju. Ovaj cilj sam po sebi nije sporan, naprotiv, ali ono što smatramo da nije dobro jeste činjenica, i to se i čulo na početku današnje rasprave, da su se u javnosti proteklih dana mogli čuti brojni negativni komentari na predlog ovih izmena i dopuna Zakona o privrednim komorama i to od strane privrednika, dakle, na račun predloženih izmena i dopuna. Naravno da smatramo da ovo nije dobro. Da li se ova situacija mogla izbeći? Naravno da jeste i jedno od najracionalnijih, jedno od najlogičnijih i najrealnijih rešenja je bila jedna konstruktivna javna rasprava. Dijalog između zakonopisca i privrednika, privrednih komora, po našem mišljenju je u ovakvoj situaciji bio neophodan. U situaciji ekonomske krize i njenih efekata bitnu ulogu treba da odigra privreda i privredna aktivnost. Privredna komora treba da ima reprezentativnu ulogu, da bude značajan činilac u kreiranju privrednog ambijenta, stvaranju pozitivne atmosfere za privredne aktivnosti. Bilo bi dobro upravo zbog toga da se čuje glas privrede, da se sagledaju i uvaže pojedini predlozi i sugestije. Želim da kažem da je država komori poverila i veliki broj javnih ovlašćenja. Reč je, čini mi se, o 58 različitih dokumenata i potvrda i one imaju karakter javne isprave. Predlagač zakona predviđa osnivanje drugih komora sa najmanje 50 članova, kao i ukidanje obaveze plaćanja članarine. Postavlja se pitanje da li bi se razgradnjom jedinstvenog komorskog sistema eliminisao ovaj legitimitet, odnosno institucionalni legitimitet koji komore imaju, da predstavljaju i zastupaju interese privrednih subjekata. Da li ovo na jedan određeni način može dovesti do slabljenja moći srpske privrede? Ko će biti reprezentativni predstavnik i postavlja se pitanje imovine komore. Nije cilj, nadam se, da dođemo u situaciju nametanja interesa jakih i malobrojnih nad slabijima i mnogobrojnima. Predlagač zakona je dao dva razloga za ukidanje obaveze preduzeća da plaćaju članarinu. Prvi je trend u EU, drugi je trošak u, koliko sam shvatio, poslovanju firmi. Što se tiče samog troška u poslovanju firmi potpuno je jasno ako privrednik, slažem se sa tim, ne oseti korist od komore, nije ni zainteresovan da plaća članarinu. Mi želimo da verujemo da ćemo u toku ove rasprave dobiti dodatna obrazloženja vezano za razloge koji su navedeni. Na samom karaju želim da kažem da je činjenica da komora, kako je sada organizovana, mora da pretrpi određene izmene. Za mene lično predstavlja možda dilemu to da li se ove izmene koje su suštinske prirode mogu postići izmenama postojećeg zakona ili bi bilo bolje da smo išli na kompletnu izradu novog zakona, imajući na umu činjenicu da će propisi za sprovođenje zakona biti doneti 31.12.2010. godine, a zakon stupa na snagu 1. januara 2013. godine. Ovde se pominjalo nekoliko atributa, dobri i lojalni koalicioni partneri. Ja bih to preinačio i rekao korektan i pouzdan koalicioni partner. To apsolutno nema nikakve veze sa današnjom raspravom. Naš cilj, cilj Poslaničke grupe SPS – JS jeste da kroz amandmane koje smo podneli, dobijemo jedan kvalitetan zakon, kada je reč o privrednim komorama. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospođo ministar, danas imamo na dnevnom redu predloge tri zakona, od kojih je jedan i Predlog zakona o Fondu za razvoj. U suštini, tim Predlogom zakona o Fondu za razvoj objedinjavaju se funkcije Fonda za razvoj i Garancijskog fonda, čija je delatnost zasnovana sledećim načelima – podsticanje ravnomernog regionalnog razvoja, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja, podsticanje poslova pravnih lica i preduzetnika u Republici Srbiji, podsticanje konkurentnosti i likvidnosti privrede Srbije i podsticanje zapošljavanja. U suštini, Fond za razvoj ima, pre svega, ove podsticajne mere i da ublaži razlike između pojedinih regiona u Srbiji. Podsetio bih gospođu Kalanović da sam 2002. godine podneo ostavku na funkciju načelnika Rasinskog okruga, upravo iz razloga neselektivnog davanja kredita iz Fonda za razvoj, jer za razliku od stavova strategijskog tima koji je bio formiran na nivou Rasinskog okruga, krediti su bili podeljeni prema stranačkoj pripadnosti i rodbinskoj vezi. Ono što stavljamo kao primedbu na ovaj zakon je, izmeđuostalog, da su organi Fonda, upravni odbor i direktor birani za sastav upravnog odbora. Upravni odbor, kao što znate, čine predsednik upravnog odbora, ministar za ekonomiju i regionalni razvoj, ministar za infrastrukturu, ministar za turizam i trgovinu, ministar za rad i socijalna pitanja, ministar finansija. Ono što je naša zamerka, Poslaničke grupe DSS, jeste ta da upravni odbor treba da se bira na predlog Vlade, jer se tako razdvaja funkcija odlučivanja i nadzora nad radom Fonda, pošto Predlogom zakona nadzor nad zakonitošću rada Fonda obavlja Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj. Mislimo da je nelogično da se na ovakav način bira upravni odbor, pogotovo što dominantnu ulogu u ovome ima ministar za ekonomiju i regionalni razvoj, a sam kredibilitet ministra za ekonomiju i regionalni razvoj za vođenje ovog značajnog fonda po mome shvatanju je doveden u pitanje posle gostovanja u emisiji na RTS, pre par dana. Tada je, za razliku od svog stranačkog kolega, gospodina Jelašića i urednika magazina "Ekonomist", gospodina Ćulibrka, koji su smatrali da Srbiji predstoji recesija i da je Srbija već u recesiji, gospodin Dinkić izjavio da se praktično Srbija nalazi u izuzetno povoljnom položaju, mnogo boljem položaju nego druge zemlje u okruženju. Demokratska stranka Srbije je stavila primedbe i kod rebalansa i kod usvajanja budžeta, na sam koncept i strategiju sa kojom je izašla Vlada, iz razloga što smo smatrali da je budžet koncipiran da bude rasipnički, a ne razvojni i na lošu stranu jednostrane primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, jer je na taj način direktno nanesena šteta državi Srbiji za prihod od carina u iznosu od 300 miliona evra. Međutim, to i nije za čuđenje, iz razloga što je sama Vlada koncipirana i sastavljena pod uticajem uvozničkog lobija, nekih stranih ambasada i vladajuće većine na čelu sa DS koja je pokazala, bar za sada, da je nesposobna da reši probleme i kao Vlada koja nema nikakvu strategiju u vođenju države u ovako teškim trenucima. Demokratska stranka Srbije je ukazivala na problem kursa dinara, na smanjenje deviznih rezervi, postavili smo pitanje – ko je taj ko otkupljuje devize, na likvidnost privrede, na visoke kamate. Kamate su, kao što znate, najviše u okruženju, kreću se i preko 30%, za razliku od kamata u zemljama blizu nas. U Hrvatskoj su oko 8,70%. Kamata u Rumuniji je 8,77%. Sve to predstavlja jedan problem za normalno funkcionisanje i poslovanje privrednih subjekata u Srbiji, koji proizvodi unutrašnju nelikvidnost, jer privrednici onda pribegavaju otpuštanju jednog broja radnika ili taj problem visoke cene novca ugrađuju u cene svojih proizvoda. Interesantno je da od 112.000 privrednih subjekata u ovom trenutku se 58.000 privrednih subjekata nalazi u blokadi, da je preko 2.000 subjekata bankrotiralo, da je preko 20.000 radnika za prva dva meseca ostalo bez posla. U okviru mera za prevazilaženje krize, u sklopu aranžmana sa MMF, jedna od mera je i ta da se smanje transferi na sredstva namenjena lokalnim samoupravama. To je oko 40 milijardi, 15 milijardi manje sredstava za lokalne samouprave. Naveo bih primer moga grada, Kruševca, gde su ta transferna sredstva planirana projektom budžeta od 570 miliona,ovim se smanjuje za čitavih 220 miliona, tako da će lokalna samouprava u Kruševcu, kao i lokalne samouprave u drugim gradovima, imati velikih problema u normalnom funkcionisanju, a znamo da mnoge lokalne samouprave imaju osnovni prihod od tih transfernih sredstava. Kratko, na kraju, biće interesantno kod rebalansa budžeta da vidimo gde je Vlada našla uštedu i da čujemo konačno obrazloženje za nerealnu projekciju budžeta za 2009. godinu, što u krajnjem slučaju najteže podnose građani, odnosno poreski obveznici. Očekujemo sa nestrpljenjem raspravu o rebalansu budžeta pa da ukrstimo argumentacije i da ukažemo da su naši stavovi bili ispravni. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, posle nje narodni poslanik Dragan Vujadinović.
Zahvaljujem. Ako dopustite, pošto ste vrli ljubitelj jezika, moje prezime se akcentuje kao Tábaković. Interesantno je da je Vlada spojila raspravu o tri tačke dnevnog reda, Predlog zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama i Predlog zakona o prestanku važenja Zakona za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova, čime je htela da kaže da je dovoljno vreme za jednu raspravu za ovako tri važne tačke dnevnog reda. Kao prvo, smatram da ove tri tačke dnevnog reda zaslužuju makar onoliko pažnje i vremena koliko i jučerašnja rasprava o političkim strankama. Ako se građani ili kolege pitaju zbog čega su se ova dva zakona, zakon o Fondu za razvoj i Zakon o privrednim komorama, borila međusobno za primat, a oba zakona tretiraju novac koji jeste postao simbol uspeha, osnovni motiv za bavljenje javnim poslovima i jedini pravi izvor moći u ovoj državi, onda ću reći da su privredne komore izazvale veću pažnju, zato što sredstva koja se prikupe obaveznom članarinom, ne preduzeća koje je učlanjeno u regionalnu, gradsku ili drugu komoru, već zaposleni u tom preduzeću koje niko za to ne pita i koji, uverena sam, ne dobijaju adekvatnu uslugu za te pare, već zato što za taj novac retko da se na pravi način polaže račun. Upravo onako kako ste vi gospođo Kalanović rekli, preko milijardu dinara je prikupljeno, a da li je skupština komore dovoljan organ i dovoljno javno mesto da dobijemo račun o tako prikupljenim sredstvima, pitanje je. Mislim da je u Fondu ipak nešto ozbiljniji tretman odgovornosti za novac koji se iz budžeta prikupi, a podeli drugima, ali ću ja da se potrudim da skrenem pažnju javnosti na ovaj treći zakon, koji najviše govori od državi i o njenom maniru prikupljanja i trošenja para i o načinu vođenja javnih poslova. Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za osiguranje i finansiranje spoljnotrgovinskih poslova je najvažniji zakon od ova tri. Govori o tome da je 2002. godine osnovan Zakon o Fondu za osiguranje spoljnotrgovinskih poslova i da je njegova nadležnost, biću kolokvijalna, podsticanje izvoza. Svi znamo koliki nam je problem deficit i koliko je važno podsticati izvoz zbog deviznog priliva, zbog naše platno-bilansne pozicije i njenog učešće u bruto društvenom proizvodu. Ako je 2005. godine osnovana sa gotovo istim nadležnostima Agencija za unapređenje izvoza i razvoja ekonomskih odnosa, znači duplirane nadležnosti, što ste i vi potvrdili, doduše, rekli ste da ima i nešto šire nadležnosti, sad postavljam pitanje poslova, uslova, ograničenja, zašto mi u 2009. godini u martu mesecu ukidamo Fond čije poslove radi istovremeno i Agencija za osiguranje izvoza? Zašto nam treba pune tri godine, jer je ovaj zakon stigao u proceduru u decembru 2008. godine? I da to postoji samo negde na papiru, to što se zove Fond i čiji su poslovi duplirani, pa da mi sad samo formalno ukidamo taj fond, ja bih to razumela. Apsolutno nije reč o tome, jer u jednom od stavova u obrazloženju ovog zakona piše da će se sredstva koja postoje na računu ovog fonda preneti na Agenciju. Hoću da kažem da je nedopustivo rasipničko ponašanje države, koja duplira organe, institucije i menja im samo naziv, a vrše iste nadležnosti. Nema nikakvog opravdanja što je 2006. godine tzv. „Smeka“, „Smeca“, kako je ko čita, kao institucija nasledila instituciju te vrste koja je postojala na saveznom nivou, jer je po svim obavezama koje je preuzela Republike Srbija to bila institucija Republike Srbije i u njenoj direktnoj nadležnosti. Vrlo je interesantno i molim vas za pažnju (i nemojte da upozorenje koje je svojevremeno davao izvesni Đulijani u Italiji, govoreći da će gas koji se stvara u utrobi zemlje, i utvrdio ga je svojim specijalnim instrumentima, izazvati katastrofalni zemljotres čijeg smo broja žrtava svedoci, molim vas) da podacima koje vi iznosite, a ja ponavljam, pridate značaj i da se u skladu sa ovim i ponašate, a to je – da li je moguće da vi prilikom osnivanja svake vlade ili prilikom podnošenja ovakvih zakona za ukidanje nekih institucija niste u obavezi da kao bilo koji i najmanji privredni subjekat ne napravite popis imovine, popis obaveza, popis sredstava kojima jedan organ, koji je stvoren sredstvima građana, i dostavite ga na uvid. Koliko je ljudi zaposleno, a koliko ćete negde preuzeti? Koji su poslovi urađeni i sa kojim efektom? Koliko je sredstava upotrebljeno i u koje namene? Ili ću, zaista, predložiti zvanično da u obrazloženju ovih zakona na kraju stoji, pored onog – potrebna sredstva za sprovođenje zakona, razlozi za hitan postupak itd, šteta koja je, na primer, ovim zakonom učinjena građanima Srbije, što je od 2005. do 2009. godine postojala paralelna institucija sa gotovo istim nadležnostima. Zaista smešno deluje obrazloženje da se ovaj zakon mora doneti po hitnom postupku i zbog sprečavanje štetnih posledica itd, zbog paralelnog postojanja dve institucije. Zakon o Fondu za razvoj, o kojem ću, takođe, govoriti, tretira istu materiju i ima isti principijelni pristup. Molim vas, to što dolazim iz opozicije, što sam poslanik SNS, Poslaničkog kluba Napred, Srbijo, ne umanjuje argumente koje iznosim i pomažemo vam, ne zato što želimo da vi ostanete na vlasti, nego zato što vam ukazujemo da način vršenja javnih poslova i trošenja javnih para konačno mora da bude uveden u red. Da se ja na bilo koji način pitam i da je snaga dvadesetjednog poslanika Srpske napredne stranke iole veća, ovakav predlog zakona ne bi mogao doći u proceduru. Atributi, opisni pridevi, tekstualna obrazloženja, to je za pismene sastave đaka u osnovnoj, možda i u srednjoj školi. Za ovakav ozbiljan dom i za ovakav ozbiljan trenutak morate da podnesete račun o kome možemo da damo mi sud, a i građani, kako se troši novac u ovoj državi. Da li će i tako biti izvršena primopredaja predmeta, završenih, nezavršenih stvari? U najobičnijem, da ne bude pežorativno, u najjednostavnijem poslu u primopredaji postoji preuzimanje i predaja dužnosti, sa podvlačenjem crte gde je ko stao i šta je ko uradio, a šta onaj koji ga nasleđuje treba da uradi. Toga u ovom, kao i obično u ovakvim zakonima, nema. Bez obzira što sve vreme govorimo o tome da ministarstva vrše poslove koji su im u opisu, navodno, te poslove prebacuju agencijama kojih ima na budžetu 110, ali ih gasite da nam ne biste podneli završne račune i koliko su nam troškova napravili. Jednostavno, razvodnjavate vašu odgovornost, kao političkih lica na čelu tih ministarstava, koja se bave razvojem stranačke infrastrukture u najvećoj mogućoj meri, praveći agencije za mala, srednja, velika preduzeća, za ovo i ono, a državnim poslovima se bave agencije koje kada pitamo: zašto je cena struje takve, ministar za energetiku će reći – to radi Agencija za energetiku. Oni će reći – vi ne možete da se mešate, jer smo mi nezavisni. Ne mogu se virtuelno voditi državni poslovi, kao što su se vodile finansije, bez regulative i regulatornih tela i bez konzervativnog pristupa finansijama i novcu došli smo do velike finansijske krize. Bez regulative koja se zove kontrola Parlamenta i građana, i bez mogućnosti da postavimo pitanje odgovornosti onih koji vrše državne poslove, zaista se ne možemo naći u stečaju, jer za državu stečaj nije predviđen, ali pred kakvim se opasnostima nalazimo, neću ni da govorim, a vi se nad njima zamislite. Sledeći zakon o kojem ću da govorim je zakon o Fondu za razvoj. Zaista ovaj zakon omogućava svima koji se bave ovim poslovima da govore o razvoju, kao filozofskoj kategoriji. Omogućavaju da govore o regionalnom razvoju i razlikama, ali i onom najvažnijem, o čemu sam ja već načela priču, a to je rasipnička država. Reći ću da je floskula „razvoj“ i podsetiti građane, prvi put upotrebljena u savremenom društvu u ovom, ovakvom kontekstu, 20. januara 1949. godine kada je Truman u svom pristupnom govorom južnu hemisferu nazvao nedovoljno razvijenim područjem. Od tada počinje priča o razvoju i samosažaljivost Juga i arogantni intervencionizam Severa. I mi se iz te floskule o razvoju nismo izvukli do dana današnjeg. A koliko je šuplja priča o samom razvoju govore podaci da npr. 1960. godine zemlje Severa su bile 20 puta razvijene od zemalja Juga. Godine 1980. ta razlika je bila 46 puta veća u korist razvijenih zemalja. Ovo je podatak iznet u Rečniku razvoja, skupljanim radovima autora Volfganga Zaksa. Nije reč ni o kakvoj proizvoljnoj tehnologiji i konstrukciji, kako to neki imaju običaj da kažu. I u tom razvoju, razvijena društva, razvijeni krajevi se stalno kreću ka onoj sopstvenoj degradaciji, gde onaj ko ima napreduje sve više, a onaj koji nema zaostaje sve više. Dokaz su Beograd, Novi Sad i Niš koji se trudi da bude jedan od tri regionalna centra u ovoj državi. O razlikama, rezultatima i nedostacima regionalnog razvoja govorile su moje kolege, neću mnogo da govorim o tim ciframa. Govoriću o onome što mislim da je osnovno pitanje Fonda za razvoj i Fonda za regionalni razvoj, kao nečega što jeste deo ovog posla, a to je način raspodele sredstava iz Fonda za razvoj nije motivisan ni ekonomskom logikom, ni ekonomskim zakonitostima, već je proizvod političkog delovanja ili, slobodno mogu reći, više odgovara stvarnosti, proizvod političkog dogovora. U tom i takvom načinu delovanja i upotrebe Fonda za razvoj, postavljam pitanje koje postavlja stranka kojoj pripadam duže vreme: – A, zašto Fond za razvoj, zašto ne banka za razvoj? – A, zašto ''Banka za razvoj'' KFV da ovde plasira sredstva, ako to možemo mi. – I zašto Fond za razvoj koji ne duguje odgovornost svojim osnivačima na način kako to rade klasične banke? Građanima u Vojvodini često sam govorila da se Fond za razvoj Vojvodine, na primer, ponaša kao banka, ali nema odgovornost kao banka. Nisu registrovani na način da imaju tu veličinu kapitala, mada to njima nije problem, jer država je osnovni finansijer Fonda, ali pošto nemaju skupštinu osnivača i pošto nemaju odgovornost kome to daju sredstva pod povoljnijim kamatama, vi jednu ovakvu instituciju ostavljate da traje, ali, nažalost, uvodite u njenom osnivanju čak i neustavne odredbe. Gospođo Kalanović, vi ste predstavnik Vlade. Pitam vas – odakle vama pravo da vi članom 7. zakona o Fondu onemogućite pristup javnim preduzećima i društvenim preduzećima, da pred Fondom za razvoj, kažete, moderno apliciraju, odnosno konkurišu za sredstva. Kakva je to jednakost – svojina u državi, koja to proklamuje Ustavom, i kakva je to svest o trenutku u kojem se nalazimo, gde liberalne tržišne privrede podržavaju nespornu privatnu svojinu? Uveli ste još jednu novinu u zakonu o Fondu za razvoj, a to je, da njegovi osnivači, trenutno je država 51%, mogu biti i domaća i strana pravna i fizička lica. Nije to loše, ali zbog čega je svojevremeno kada ste podržavili banke, kad kažem vi, mislim na vas kao na personifikaciju stranke koja je bila predlagač takvog zakona, onda kada su sve banke zbog obaveza prema Pariskom i Londonskom klubu dobile razrez koliko je njihovih akcija državno i postojala je zabrana da se kao kupci njihovih akcija pojave domaća pravna lica. Zašto je uvek diskriminacija na štetu domaćih privrednih subjekata? Zašto je svaki zakon takav da ja moram, htela ili ne htela, da pomenem naslov knjige koju ovde čitaju sa interesovanjem poslanici "Lutke na koncu", čiji je autor Tomislav Nikolić, a zbog rasprave o komorama iz 2001. godine? Nisu slučajnosti da u svakom zakonu postoji jedna odredba koja našim građanima, našoj privredi, našim vlasnicima novca onemogućava ulazak u ovakva interesantna vlasništva. Vi ste ovim zakonom ponovo dali gospodinu Dinkiću ekskluzivno pravo da se bavi jednim lukrativnim poslom. Lukrativnim, zato što se obezbeđuju privilegije, zato što nekome dajete jeftinija, povoljnija sredstva, zato što nemate odgovornost, a da ste banka imali biste je, pa to možete još lukrativnije da zaradite kao stranka ili kao pojedinac, ali da zato ne položite račun onome kome treba. Vi ste ovde predvideli odgovornost samo za gospodina Dinkića, kao nadležnog ministra za regionalni razvoj. Iako ste predvideli obaveznu reviziju, o tome ću govoriti u pojedinostima, stranih revizora, ne na primer domaćih, koji nisu imali osporene revizije, ni u kakvom sudskom postupku, nigde ne stavljate Ministarstvo finansija za ministra i ministarstvo koje je dužno da ima uvid u ono što vi radite. Ta vrsta feudalizacije je primedba koju vi ne možete da osporite, čak ni pravo da neko ono što mu po prirodi posla pripada može da ima uvid u vaše papire. I vi se hvalite da će Narodna skupština biti nadzorni odbor. Pitam vas, zbog čega samo danom izglasavanja ovog zakona ukidate članstvo Nadzornog odbora, odnosno isključujete ga iz daljih dešavanja, a svi ostali organi ostaju da postoje. A šta se to može desiti da Nadzorni odbor prestane da postoji kao nadzorni organ? Kakvu to nenadoknadivu štetu može on da nanese, da bi čak jedan član zakona, nevelikog, bio posvećen tome? Vrlo interesantno pitanje. Ciljeve ekonomske politike nigde ovde ne pominjete kao motiv za ulaganje sredstava, kao motiv za dokapitalizaciju Fonda, ali zato, ako Fond ne plasira sredstva do kraja godine po svom planu, dajete mu pravo da ih plasira u neke akcije, u hartije od vrednosti. – Da li do naših ekonomskih vlasti još nije doprla svest o neophodnoj potrebi da se novac ulaže u industriju, u definisanu industrijsku politiku i proizvodnju? Da li zaista mislite da će nas trgovina akcijama, naduvanim akcijama, ona koja je Ameriku dovela dotle dokle je dovela, da će nama pomoći da se izvučemo iz krize, i to članom zakona dajete pravo Fondu da on može ta neplasirana sredstva u namene za koje je dobio odobrenje, a zove se razvoj, dakle, da mogu da se plasiraju u hartije od vrednosti? Zaista se, kao poslanik, pred ovakvim predlozima zakona osetim ne inferiorno, nego bukvalno povređeno, jer neke odredbe vređaju logiku čoveka koji živi u ovoj državi i misli joj dobro. Vi tvrdite da će vam 51 je trenutno procenata vlasnik Republika Srbija i da će oni koji budu ulazili u vlasništvo, znači ona domaća i strana pravna lica, omogućiti sebi učešće srazmerno ulaganjima u akcionarskom društvu, odnosno upravnom odboru tog akcionarskog društva, kada ono kao takvo bude bilo organizovano. Nigde niste naveli rečenicu: "A da se zadrži obavezno onih 51 procenat vlasništva Republike Srbije". Tu kažete da ne treba, verovatno da se to precizira, jer još nemamo mišljenja na amandmane koje smo podneli, ali zato kada nam ovde predlažete kredit za špansku robu od 45 miliona, u svakom članu piše da kredit koji dobijamo mora da bude upotrebljen isključivo za kupovinu španske robe ili usluga. Jednostavno, mislim da je čitav zakon napravljen zbog ove dve - tri stvari, a u stvari da bi Garancijski fond, za čijim postojanjem nije ni postojala potreba, bio pripojen Fondu za razvoj, što je definisano u članu 23. i 25. Da li ova opisna rečenica "potreban broj radnika će biti preuzet", a koliko će njih i pod kojim uslovima biti stavljeno na raspolaganje, jeste uklopljena u priču o smanjenju državne birokratije ili o uštedama koje Vlada radi? Jednom jedinom rečenicom ću reći: to zaista deluje smešno i mi, koji se ozbiljno bavimo ovim poslom, ne možemo čak ni da kažemo da postoji neki sled stvari iz intervjua gospodina Dinkića, koji je dao 23.8. prošle godine, gde je najavio ovo o čemu mi danas raspravljamo, a to je njegova svest o ozbiljnosti trenutka i o potrebi spajanja preglomazne administracije koja je, u stvari, svedena na ostajanje u vlasti po svaku cenu. Iz tih razloga, obećavam vam da Srpska napredna stranka i Poslanički klub Napred, Srbijo, ne samo da neće glasati za ove vaše zakone, nego će se truditi da i na drugim mestima građane upozna sa štetom koja je ovim zakonima njima naneta. Hvala.
Određujem pauzu do 15.05 časova. U 15.05 nastavljamo rad u popodnevnom delu. Reč će prvi imati narodni poslanik Dragan Vujadinović, a posle njega narodni poslanik Jovan Nešović.
Nastavljamo sa radom, poštovani narodni poslanici, dajem najpre reč Jovanu Nešoviću, a neka se pripremi Dragan Vujadinović, to je redosled.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama su tri zakona iz oblasti ekonomije, u ime Poslaničke grupe G17 plus želim da kažem da će Poslanička grupa G17 plus glasati za sva tri zakona koja su na današnjem dnevnom redu. Što se tiče prvog zakona, a to je Predlog zakona o Fondu za razvoj, potrebno je podsetiti da je Fond za razvoj osnovan pre 16 godina i njegov cilj je bio da podstakne privrednu aktivnost u državi Srbiji, da podstakne ravnomerniji regionalni razvoj države Srbije, da pokuša da pomogne konkurentnosti domaće privrede, da pomogne razvoj zanatstva i uslužne delatnosti, da podstiče zapošljavanje i podstiče razvoj tržišta kapitala. Ono što svi znamo, ovih poslednjih 16 godina, kamate Fonda za razvoj su bile oko 5%, dok su kod poslovnih banaka u 2006. godini te kamate bile 16%, u 2007. godini prosečna kamatna stopa je bila 11%, a u 2008. godini 16%, i kada se ovo sagleda može se reći da je Fond pod povoljnim uslovima za privredu Srbije obezbeđivao sredstva, tako da su privrednici mogli na jeftiniji način da razvijaju svoj biznis, odnosno svoja preduzeća. Ono što je važno jeste da do sada, po statističkim podacima, oni koji su uzimali kredite od Fonda za razvoj, taj kredit su vraćali u 95% slučajeva, što mislim da je, takođe, značajno. Kada sve sagledamo, čini mi se da je Fond za razvoj u poslednjih 16 godina, koliko posluje, sa manje ili više uspeha svoju misiju obavljao na adekvatan način. Ono što sada predviđa novi zakon o Fondu za razvoj jeste da se izgradi savremenija institucija Fonda za razvoj, a s druge strane, kako Fond za razvoj može da utiče na ublažavanje svetske ekonomske krize, koja ima uticaja i na našu privredu. Preko Fonda za razvoj treba da se u narednom periodu ostvare tri programa koje je definisala Vlada Republike Srbije kao mere ublažavanja uticaja svetske ekonomske krize, a to je: 1) program sufinansiranja privrede sa poslovnim bankama uz obezbeđenje garancije za likvidna sredstva, 2) program subvencionisanja kredita za održavanje likvidnosti i finansiranje trajnih obrtnih sredstava i 3) subvencionisanje potrošačkih kredita. S druge strane, ovim zakonom se predviđa spajanje dosadašnja dva fonda, Fonda za razvoj sa Garancijskog fonda, jer su ova dva fonda uglavnom obavljala slične delatnosti u prošlom periodu. U 2. članu, ovoga zakona, definisana je delatnost Fonda. Predlagač kaže da Fond treba da podstiče ravnomerni regionalni razvoj, uključujući nedovoljno razvijena područja, da podstiče poslovanje pravnih lica i preduzetnika, da podstiče konkurentnost i likvidnost privrede i da podstiče zapošljavanje. U članu 5, ovog zakona, definisani su poslovi koji će se obavljati preko Fonda za razvoj, a to su: odobravanje kredita, izdavanje garancija, kupovina hartija od vrednosti i druge poslove u ime i za račun Vlade Republike Srbije, u skladu sa zakonom. Članom 6. definisano je da sredstva za obavljanje poslova Fond dobija iz budžeta Republike Srbije, prihoda fonda i drugih izvora u skladu sa zakonom. Jedna novina, za koju mislim da je važna u ovom trenutku i u ovom zakonu, jeste član 4. koji kaže da Fond može da se organizuje u budućnosti i kao akcionarsko društvo, ali da akcije države Srbije i pravo glasa države Srbije u Fondu moraju da imaju 51%. Fond će uvek ostati u većinskom vlasništvu države Srbije, a lica koja mogu da budu akcionari, mogu da budu domaća i strana lica. Ciljevi Fonda, po ovom zakonu, jesu smanjenje spoljnih uticaja, koji sve jačim intenzitetom pogađaju privredu Srbije, racionalizacija operativnih troškova udruživanjem Fonda za razvoj i Garancijskog fonda, kreditiranje malih i srednjih preduzeća, samostalnih zanatskih radnji, preduzetnika, kao i izdavanje garancija radi obezbeđivanja dela kredita koji dolaze od poslovnih banaka i pokušaj održava nivoa zaposlenosti, naročito u ovim kriznim vremenima. Ovakav predlog zakona imaće pozitivne efekte na mala i srednja preduzeća, jer će mala i srednja preduzeća nastaviti da dobijaju povoljne kredite kako kratkoročne i druge kredite preko Fonda za razvoj, moći će, takođe, da koriste i dugoročne kredite za podršku početnicima i moći će da dobiju garancije za obezbeđivanje dela finansijskih sredstava koje dobijaju preko poslovnih banaka. Koristi će, takođe, imati poslovne banke, iz prostog razloga što će se sniziti operativni troškovi prilikom davanja garancija spajanjem Fonda za razvoj i Garancijskog fonda. Nezaposlena lica u Srbiji će, takođe, imati koristi primenom ovog zakona, zato što se preko Fonda za razvoj mogu dobijati mikrokrediti koji se koriste za započinjanje biznisa, a to znači i za zapošljavanje ljudi. Na kraju, sam Fond za razvoj će imati koristi iz prostog razloga, jer će moći da odobrava veći iznos kredita nego što je do sada odobravao, moći će da izdaje garancije, plasira slobodna sredstva u kupovinu prvoklasnih hartija od vrednosti i izdavanje i prodaja tih hartija od vrednosti. Ono što je važno, članom 10., ovog zakona o Fondu za razvoj, definisano je da Fond donosi godišnji program rada, na koji daje saglasnost Vlada Republike Srbije. Članovima 19, 20. i 21. definisano je da Fond ima unutrašnju i spoljnu reviziju. Što se tiče spoljne revizije, mora da bude od strane revizora sa liste međunarodno priznatih revizora. Član 22, definiše ko ima nadzor nad radom Fonda za razvoj i to obavlja nadležno Ministarstvo zaduženo za poslove ekonomije i regionalnog razvoja. Ono što je važno, Vladi se podnosi godišnji izveštaj o poslovanju Fonda koji se, takođe, podnosi i Narodnoj skupštini Republike Srbije. Što se tiče drugog zakona, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama, kao narodni poslanik moram javno priznati da nikada nisam dobio više pisama od svih regionalnihprivrednih komora i Nacionalne privredne komore. Kada se pažljivo pročitaju ta pisma, videćete da je sadržina tih pisama potpuno ista. Ta pisma su pisana na jednom mestu, prosleđena su imejlom ili na neki drugi način regionalnim privrednim komorama, a regionalne privredne komore su samo ta kopirana pisma poslale narodnim poslanicima. Šta nam to govori? To nam govori da određeni ljudi koji rade u privrednim komorama žele po svaku cenu da zadrže svoje pozicije, jer čini mi se da imaju poprilično u ovim kriznim vremenima plaćene poslove i žele da bez ikakve kontrole, a čini mi se i bez velikih obaveza prema onima koji ih plaćaju u ovom trenutku, a to su zaposleni ljudi u privredi Srbije, da jednostavno zadrže te pozicije ne razmišljajući mnogo o svom kvalitetu rada. Ako želimo u narednom periodu, a želimo da transformišemo većinu institucija i da se polako približavamo prema EU, onda zaista i ova institucija treba da bude transformisana i čini mi se da su izmene i dopune Zakona o privrednim komorama prvi korak ka transformaciji ove institucije. Na kraju, dozvolite mi da, ne želeći da repliciram, ali u prepodnevnom delu sednice je kolega iz Nove Srbije, moj prijatelj gospodin Srđan Spasojević govorio o nezadovoljstvu koliko je sredstava grad iz koga, takođe, i ja dolazim, grad Kraljevo, dobio preko projekata Nacionalnog investicionog plana. Iskreno govoreći, znam da svaka lokalna samouprava, pa i lokalna samouprava u Kraljevu, želi da dobije što više sredstava, ali kada se iznose podaci za govornicom, onda zaista podaci moraju da budu tačni i onda se ne može samo govoriti o čistim budžetskim sredstvima, već treba govoriti o sredstvima koje jedna lokalna samouprava dobija preko Vlade Republike Srbije, preko kredita za koji je dala garanciju Vlada Republike Srbije. Ako pogledate KFP garanciju koju je izdala Vlada Republike Srbije za program KFP, izvinjavam se, za vodosnabdevanje, videćete da je grad Kraljevo završio prvu fazu i ide u drugu fazu koja će trajati dve i po godine, a ta druga faza je otprilike pet miliona evra. Ako pogledate, takođe, ono što je verifikovala Narodna skupština Republike Srbije, kredit od Evropske investicione banke, videćete za obnovu putne infrastrukture da je planirano jedan milion evra u Kraljevu i kad to sve saberete, onda nema logike govoriti o 64 miliona dinara koji idu direktno iz budžetskih sredstava, preko Ministarstva za Nacionalni investicioni plan, već treba govoriti o mnogo većim sredstvima koja, takođe, idu preko Ministarstva za Nacionalni investicioni plan. Čini mi se da je, iako želimo da postignemo određene političke poene, onda važno ipak reći pravu istinu o onome šta se dešava i kako Vlada vodi računa, kao i pojedina ministarstva, prema određenim lokalnim samoupravama. Sagledavajući sve ovo što sam izneo i što su moje kolege iz G17 plus iznele, smatram da su ova tri zakona dobra zakona. G17 plus će ih podržati u danu za glasanje, a molim i druge poslaničke grupe da urade isto. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Draganu Vujadinoviću. Izvolite.
Poštovana gospodo iz Ministarstva, poštovane kolege, moto mog izlaganja će biti – ne sme se eksperimentisati po svaku cenu. U pozadini te rečenice biće jedna kratka mini priča o Fondu za razvoj. Dugo godina sam radeći u privredi, našoj privredi Republike Srbije, upoznao Fond za razvoj. Evo mini lične karte. Fond za razvoj je prošle godine, ovih godina je plasirao svojih sopstvenih sredstava 12,7 milijardi, odnosno oko 150 miliona evra. U tom fondu je zaposleno pedeset ljudi. U tom fondu nema menadžerskih ugovora, nema reprezentacije, nema protekcije. Da li ste čuli za nekakvu priču, da je u Fondu za razvoj neko tražio pare da bi dobio kredit? Nikada se nije u našoj štampi to pojavilo. To govorim iz ugla mnogo firmi gde sam aplicirao i učestvovao u zahtevima za odobravanje pojedinih kredita. U tom smislu, ne sme se ni u kakvoj varijanti, statičkoj ili dinamičkoj, eksperimentisati sa institucijom koja je pokazala svoju vitalnost, pokazala da radi za taj naš realni sektor od koga živi čitava državna zgrada, velika preglomazna, ali i buduća manja opet će živeti od tog realnog sektora. Što se tiče samog Fonda, jedino što je možda, po mom mišljenju, slaba strana što krše Zakon o zabrani diskriminacije, Fond vode četiri žene, direktor je žena i još tri izvršna direktora su žene i direktori su već osam godina, što znači da su u vremenu partokratije ljudi položili ispit efikasnosti. Sada govorim o eksperimentima. Jedan od eksperimenata je bio kada smo lansirali preferencijalne kreditne linije, evo kako su one formirane: sredstava u iznosu od 30% je davao Fond po 1% kamate; 70% poslovne banke po 8% kamate; ponderisana kamatna stopa je 5,5% i na godinu dana. Blagovremeno sam pričao i dosta ljudi je pričalo blagovremeno, da ne bude naknadna pamet, da je bolje bilo da je Fond zadržao svoja redovna sredstva, plasirao po 3%, kako inače radi, a da se sa bankama napravio poseban sporazum, da banke imperativno vrše na njih pritisak da one smanje svoje kamatne stope i prilagode stopi euribora koji je sada 1,6 do 1,9% na šestomesečnom nivou. Ako uzmu 2-3%, one su mogle same da daju 5,5, a ne 7-8% i da smanje potencijal Fonda. To je bilo i završeno je, s tim što bi apelovao na gospodu iz Ministarstva, o tome sam kao pojedinac pisao više puta, da je praktično kod potrošačkih kredita pored trajnih potrošnih dobara, koja se zovu "punto", odnosno automobili, nužno da se sa poslovnim bankama, a eventualno i za učešće Fonda, stvori preferencijalna kreditna linija za povlašćeno finansiranje po najvećoj kamatnoj stopi do 4,5% za građevinski materijal i termoizolacioni materijal, jer to je ekonomski multiplikator. Ako hoćemo da jačamo unutrašnju tražnju, da pokrenemo razvoj, da pravimo neki unutrašnji nju dil, onda je to robni segment koji treba forsirati jer se on grana, znate već kako multiplikatorski deluje na mnogo grana. Drugi mogući potencijalni eksperiment jeste pripajanje, ovo nije spajanje dva fonda, ovo je pripajanje Garancijskog fonda, koji bih ja stavio u ovu grupu eksperimenata, Fondu za razvoj. Ne sme se dozvoliti da pripajanje Garancijskog fonda, ni po ljudima koji dođu, ni po politici, ni po depozitima, ni po funkcijama, ugrozi onu funkciju koja već postoji, a koju obavlja Fond za razvoj. Dobro je što se odustalo da Fond za razvoj preuzme sve ljude. U Garancijskom fondu ima 34 čoveka. Fond za razvoj, koliko sam saznao, primiće samo četiri ili pet ljudi. To i pokazuje smerove kretanja u nekim od tih institucija. Ponavljam, bilo bi zaista nužno da Fond za razvoj Republike Srbije, ja sam ga u poslednjem tekstu nazvao "privredna majka" u nekih desetak poslednjih godina, sačuva svoju vitalnost, da sačuva svoje funkcije i da sačuva svoj kreditni potencijal, da ne bude ni u kakvom promilu inficiran sa eventualnom politikom, bilo da se ta politika odnosi na ma koje ministarstvo ili bilo koju interesnu grupu, bilo sa kojom finansijskom institucijom, u ovom slučaju Garancijski fond. U tom smislu sam podneo amandman – da troškove za otpremnine, za socijalni program 30 ljudi iz Garancijskog fonda, snosi budžet Republika Srbija a ne Fond, jer ako snosi Fond onda će taj kreditni potencijala od 12 milijardi, a inače je smanjen za pet milijardi za ove ponderisane, odnosno subvencionirane kreditne linije sa poslovnim bankama, on će se i dalje umanjiti. Realnom sektoru su najbolji krediti Fonda za razvoj – investicioni na pet godina, plus jednu godinu počeka i 3% kamate, i za trajna obrtna sredstva dve godine i devet meseci počeka, a ovamo supstituišemo sa kreditima na jednu godinu. Zaista taj potencijal treba povećavati, a ne, u suprotnom smislu, smanjivati. Konačno vezano za komorski sistem, vratio bih se u tačku tri svog izlaganja, na Zakon o izmenama i dopunama Zakona o komorama, samo jednom rečenicom, na onaj moto – ne sme se eksperimentisati po svaku cenu, ja bih i ovde primenio i to tako, sa dve alineje. Prva je, da treba dobro razmisliti i videti šta drugi rade u smislu, u tom komorskom sistemu organizovanja realnog sektora. Pod dva, isto tako, jasno staviti na znanje našem komorskom sistemu da on zaista mora biti na samom terenu, biti sluga privrede, realnog sektora. Mi danas u pola firmi, malim i srednjim preduzećima, velikim preduzećima, nemamo ljude koji će da naprave programe kako će aplicirati kod investicionih fondova, kako će aplicirati kod banaka. Zašto to komora ne radi? Zašto komora ne obuči ljude ili ne obezbedi svoje ljude da rade za preduzeća? I druge konkretne poslove komora mora raditi u budućem vremenu, da bi zaista opravdala ulogu servisa realnog sektora. Između ostalog, komora mora realno uticati na donošenje zakona, preventivno uticati na donošenje zakona u našem parlamentu, kao i na izmene i dopune i blagovremeno reagovati, jer, ponavljam još jednom – čitava naša državna zgrada, uključujući i ovaj visoki dom, zavisi isključivo od realnog sektora. Ako realni sektor ne bude i nadalje ostvarivao stope rasta koje su se merile u poslednjih godina 4, 5%, a to se ne može ostvariti u uslovima velike svetske ekonomske krize, država mu zaista mora pomoći. Sve državne institucije mu moraju pomoći i Fond za razvoj i Privredna komora i Vlada, konačno i parlament, blagovremenim donošenjem onih zakona koji predstavljaju imperativ za rad takve privrede. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Vesna Pešić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, ja sam imala nekoliko pitanja u vezi sa ovim zakonom. Prvo, kada je počeo da se analizira Zakon o fondu za razvoj, govorim da bi bila precizna, on deluje nekako smireno i lepo se to odvija. Mislim da je dobro što je spojen Fond za razvoj i Garancijski fond. Nema potrebe da ta dva fonda budu razdvojena i sigurno je da mogu da doprinesu nekakvim uštedama. Međutim, mene na neki način zbunjuju ovi novi projekti koji su vezani upravo za krizu, jer kada se pogleda onda se stiče utisak koliko je taj fond, sada Fond za razvoj, a koliko je to sada spasilački fond, koliko je to jedan krizni fond? Znači, da li će njegova osnovna namena biti time narušena, jer se vidi da se i razlozi za hitnost donošenja ovog zakona u stvari odnose i na posledice ekonomske krize, a naravno pominju se i one mere Vlade za krizu, kao tri projekta koja su ovde navedena i drugi su ih već naveli? Znači, to je – program za sufinansiranje privrede sa poslovnim bankama, uz obezbeđenje garancija za likvidnost sredstava banke; program subvencioniranja kredita za održavanje likvidnosti za finansiranje trajnih obrtnih sredstava i program subvencioniranja potrošačkih kredita.Kada vidimo ovo, tu nije ništa razvojno. To je zaista krizno. Potrošački krediti ne mogu biti razvojni. Mogu biti sada podsticani za krizu, ali likvidnost sama po sebi ne spada u razvojne elemente, nego u spasilačke elemente, kako sam ih ja nazvala. Šta sada mene zbunjuje, postoji podatak u javnosti da su banke već izdale određena sredstva, po tim merama Vlade, istim ovim koje su u ta triprograma, dakle, da li ima dva koloseka da se to dobije, i po Fondu, da neko može da se obrati Fondu, da vam sada ne bih čitala vest koja je data koliko je dato za likvidnost, koliko je dato za potrošačke kredite, recimo, za kupovinu automobila, odnosno banke su davale i za likvidnost i za podsticaj i za potrošačke kredite? Sada ja pitam – šta je to? Da li tu Fond po hitnom postupku treba nešto da preuzme ovde od ovoga ili su to dva različita koloseka, budući da je reč o istim tim kriznim merama, koje su od Vlade? Meni nije jasno, jer vidim da su banke već radile svoj posao, a ne vidim zašto je Fond to preuzeo, odnosno šta to znači – jednostavno nisam bila u stanju da to sebi rastumačim. Drugo, jedno, opet, više načelno pitanje kada je reč o Fondu za razvoj. Već je ovde bilo pomenuto ko čini upravni odbor, da su tu svi predstavnici koalicionih partnera i da to ima političke implikacije. Date su ideje da je možda bolje da se razmišlja da se u budućnosti formiraju razvojne banke, umesto da imamo situacije da neki fondovi, znači, ministri direktno daju novac, dakle, da možda u budućnosti takva praksa ne bi trebalo da postoji. Vidim da su neki ovde više verzirani u efekte rada ovog fonda, međutim, ovo povećavanje razlika u razvijenosti u Srbiji, koje su postale strašno dramatične, jer ukoliko idemo po Srbiji vidi se da apsolutna pustinja vlada u našoj zemlji, pa mi se čini da je ovaj zakon morao da obezbedi nekakav kriterijum – od tih sredstava, od tih milijardi koje se tu dele, da,recimo, 50% odlazi tamo. Gospođa ministarka je malopre rekla, uzgred budi rečeno, da je prošle godine podeljeno nekih 14 milijardi, a da je od toga 2,5 milijardi otišlo u opštine koje su po kriterijumima najnerazvijenije. Sada postavljam pitanje, taj odnos mi se čini nedovoljan, drugim rečima, nije dovoljno da u zakonu stoji, kao da je ovo nekakav krovni zakon, pa nemamo ništa od toga, nijedan kriterijum, odnosno ako su kamate 1%, kao što kaže, pa kamate 5%,znamo da je sada zvanična kamata spuštena 15% – kako se neko uopšte kvalifikuje? Barem da nam kažu koliki je procenat i da se zakonom obavežu da taj procenat odlazi u nerazvijene. Ako ne postoji nijedan kriterijum, nego se u zakonu kaže – da se to određuje godišnjim planom i programom, kako će Fond da radi, meni se čini, ako mi zakonom ne kažemo osnovne kriterijume, da je to onda suviše diskreciono pravo. A gde god ima diskrecionog prava, svaka čast, nikog nisam optužila, ali gde imate mnogo diskrecionog prava – uvek može da dođe i do korupcije i do nečega što mi ne možemo egzaktno da pratimo. Znači, da su bar neki kriterijumi dati kako se neko kvalifikuje, koji procenat tih sredstava odlazi u nerazvijene, bilo koji kriterijum da se dobije, recimo, niska kamata od 5%. Drugo, vidim da upravni odbor određuje garancije za kredite, a ne znamo nijedan kriterijum kako neko dobije garanciju i supergaranciju. Da bi to bilo transparetnije, pošto sada momentalno sigurno nećemo praviti tu banku za razvoj, da bi ti kriterijumi bili dati na jedan objektivan način, mislim da bi bilo dobro da ipak nešto od tog plana i programa izađe u javnost da možemo da pratimo koji su osnovni kriterijumi deljenja novca iz ovako velikih sredstava koji se dele iz ovakvog fonda, a to kažem zbog toga što rezultati nisu bili baš očaravajući. Slušali smo od kolega da se te regionalne razlike dramatično povećavaju. Na kraju bih rekla da, verovatno zbog brzine, molim Vladu da nam ne dostavlja ovako neuredne zakone. Recimo, imate na stranici 19 jednu tabelu – "Troškovi poslovanja Garancijskog fonda u 2008. godini", gde gore ne stoji šta su ove cifre. Molim vas, da pogledate to. Nema da su to hiljade, milioni, milijarde! Šta su te cifre? Posle toga stoji neka cifra 22 milijarde nečega, ali ima i nešto ukupno, kaže, 89.53. Šta je to? Da li su to hiljade, milioni ili milijarde?! Jednostavno, izvor nema izvora. Ako stoji dole izvor, dajte nam da bude izvor, nije dobro da dobijamo ovakve neuredne tabele iz koje ne umemo da pročitamo zato što nisu dobro napisane. Takođe, već je skrenuta pažnja, vidim da je MMF savetovao da pređemo na evro, ali ipak u zakonu treba da se držimo reda, da ne stoji onaj minimalni fond ili kapital koji treba da bude pet miliona evra zato što evro još uvek ne može da figurira u našim zakonima. Hvala vam.
Zahvaljujem. Vašoj poslaničkoj grupi je ostalo još pet minuta. Reč ima gospodin Dejan Radenković. Izvolite.
Uvažena predsednice Narodne skupštine, gospodo narodni poslanici, poštovana ministarko, povodom obaveze da se svi zakoni, pa i Zakon o privrednim komorama, usklade sa novim Ustavom, moram da kažem da je moja namera, namera SPS, da se dođe do najboljeg rešenja, ali i rešenja koje će biti u skladu sa našim pravnim sistemom i, pre svega, sa interesima privrede Srbije u celini, a i komorskog sistema. Jasno mi je da postoji niz oprečnih stavova kada je u pitanju zakon o komorama, odnosno način na koji bi se sagledao položaj privrednih komora u pravnom sistemu Republike Srbije. Međutim, mišljenja sam da gro tih razmišljanja upućuje na zaključak da oni koji ih javno ili na bilo koji drugi način iznose, nisu na pravi način sagledali položaj privrednih komora u već pomenutom pravnom sistemu Republike Srbije. Naime, prema Ustavu Republike Srbije iz 2006. godine, ekonomsko uređenje zasniva se na tržišnoj privredi, otvorenom i slobodnom tržištu, slobodi preduzetništva, samostalnosti privrednih subjekata i ravnopravnosti privatne i drugih oblika svojine. Imajući to u vidu, kao i činjenicu da je važeći Zakon o privrednim komorama i koji je davao minimum osnova da se položaj komora uredi zakonom, na principu obaveznog udruživanja privrednih subjekata i na principu obaveznosti članstva, ukazujem da bi izmene i dopune Zakona o privrednim komorama na ovaj način neminovno imale za posledice preispitivanje organizovanja komora na principu obaveznosti i na teritorijalnom principu. Prema tome, izmene i dopune Zakona o privrednim komorama u ovom vremenskom trenutku, odnosno tranzicionom okruženju moguće su samo u obimu kojim se obezbeđuje unapređivanje rada i funkcionisanje privrednih komora postojećeg komorskog sistema, bez značajnih intervencija u delu Zakona kojim su uređena pitanja položaja i organizovanja komora na bilo kom nivou, a pogotovo ne u smislu promene sistema članstva. Inicijative koje se odnose na organizovanje komorskog sistema kao povezivanje oblika privrednih društava nemaju svoje pravno utemeljenje, s obzirom na to da privredne komore nisu privredna društva niti udruženja. Njihov položaj je posebno uređen zakonom prema kome su privredne komore institucije javnog prava, samostalne, nezavisne i imaju svoj pravni subjektivitet. Izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama treba bliže odrediti, odnosno definisati osnovne atribute komora kao pravnih lica, naziva imovine i ostalo, što je važećim Zakonom na nepotpun način uređeno, čime se obezbeđuje nesmetano funkcionisanje privrednih komora na domaćem i inostranom tržištu. Dileme koje se odnose na princip članstva, obzirom na praksu pre svega u okruženju, moraju biti otklonjene, i u tom smislu ističem da sada važećim Zakonom nije ustanovljen princip dobrovoljnosti članstva, već, naprotiv, princip obaveznosti, te stoga eventualnim izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama ne treba se ni baviti. Zakon o privrednim komorama iz 2001. godine donet je sa ciljem da se na temelju privrednih promena koje su nastale u našem društvu izgradi otvorena i tržišno orijentisana privreda. Polazni osnov za donošenje važećeg Zakona u ovoj oblasti bila je i okolnost da država ima glavnu i osnovnu ulogu u stvaranju tržišnog ambijenta i da se ta uloga ogleda u tome da se zakonom i drugim propisima uređuje ekonomski prostor. U skladu sa tim, a po ugledu na privredne komore u zemljama EU, komorski sistem u Republici Srbiji ustanovljen je po modelu evrokontinentalnog tipa privrednih komora. Zakonski sistem osnivanja komora sa obaveznim članstvom je karakterističan za ekonomski najrazvijenije kontinentalne zemlje EU, ali i za zemlje koje imaju dugogodišnju tradiciju komorskog sistema u koje spada i Republika Srbija. Opredeljenje da se komori poveri vršenje javnopravnih ovlašćenja, nedvosmisleno ukazuje na potrebu čistog zakonskog modela osnivanja komora. Čist zakonski model osnivanja privrednih komora podrazumeva i prihvatanje sistema obaveznog članstva u privrednim komorama. Ideja o osnivanju ovih komora je u tome da one zastupaju zajedničke interese svih privrednih subjekata pred državnim organima, a to je moguće samo ako su članice privredne komore. Javnopravni karakter komorskog sistema ogleda se u ovlašćenjima Privredne komore Srbije da vrši javna ovlašćenja koja su joj poverena Zakonom, kao što je izdavanje potvrda, uverenja i drugih isprava. Postojeći komorski sistem sa Privrednom komorom Srbije kao nacionalnom komorom, u osnovi je uspostavljen u skladu sa potrebama privrede Srbije, a kada je reč o komorama na regionalnom i pokrajinskom nivou postoji velika sličnost u organizacijama i načinu rada tih komora sa komorama istog nivoa organizovanog u velikom broju zemalja u svetu. Sada važeći pravni režim komorskog sistema u Srbiji ima veoma dugu tradiciju, kao što smo već čuli i zasnovan je na pravnom nasleđu koji datira iz 1857. godine, kada je knez srpski Aleksandar Karađorđević ustrojio taj trgovački odbor u Beogradu, čija nadležnost se odnosila na celu Kneževinu Srbiju. Malo je institucija u Srbiji koje mogu da se pohvale tako dugom i bogatom tradicijom. Članstvo u tom odboru je i tada bilo obavezno i nije se do danas menjalo, pa je i sada u važećem Zakonu iz 2001. godine zadržan. Obzirom na ovako dugu tradiciju koja je više od 150 godina, nameće se razmišljanje da sopstvena iskustva moraju imati primat kada je reč o prilagođavanju naših komora sa evropskim komorama. Imajući u vidu izneto, kao i činjenicu da važeći Zakon, koji uređuje komorski sistem u Republici Srbiji, korespondira sa zakonima zemalja EU i to da tranzicija u Republici Srbiji još uvek nije završena, smatram da se nisu stekli uslovi za uspostavljanje komorskog sistema na drugačijim osnovama od postojećih, s obzirom na to da bi nova organizacija komorskog sistema bila izraz neekonomske potrebe, već, pre svega, izraz monopolskih i drugih potreba – što bi još više ojačalo pozicije dominantnih subjekata u Republici Srbiji i urušilo postojeći sistem zaštite konkurencije kod nas. Međutim, već uspostavljeni komorski sistem pojačava sa svoje strane potrebu njegovog unapređenja kako bi se ojačala uloga komore u više pravaca u kojima komora treba da bude inicijator i predlagač privrednih zakona, kritičar Vlade u ekonomskoj i socijalnoj politici, servis privrede i poslodavaca, organizovani edukator, predstavnik privrede pred državom i reprezent privrede u inostranstvu. Predloženim izmenama i dopunama Zakona ova načela se u potpunosti obezvređuju, praktično gube, tako da privreda preko svojih komora nema nikakav uticaj na kreiranje ekonomske politike. U svakom slučaju, pozicija komore u smislu uticaja snage i kvaliteta u postojećim okolnostima, daleko je izraženija u okruženju obaveznog članstva i zakonskog osnivanja nego u okruženju dobrovoljnog članstva i ugovornog osnivanja. Dozvolite mi da kažem zašto smatram da privredne komore u Srbiji moraju da budu osnovane isključivo zakonom o obaveznom članstvu iz više razloga – zbog evropske i domaće tradicije, zbog lošeg iskustva komore koje su ovaj sistem zamenile ugovornim osnivanjem i dobrovoljnim članstvom, zbog slabosti snage tranzicione privrede za samoorganizovanjem u ovom sistemu u sistemu dobrovoljnosti, sistem ugovornog osnivanja i dobrovoljnog članstva omogućio bi nametanje interesa jakih i malobrojnih nad slabima i mnogobrojnima, zbog jačeg partnera Vladi u zaštiti interesa privrede, zbog jačanja međunarodne reputacije domaće privrede, zbog ravnopravnosti interesa privrednih subjekata, zbog nepostojanja takve obaveze da promenom sistema članstva i osnivanju propisima EU i Unije evropskih komora, posebno zbog svojinskih i imovinskih aspekata, i na kraju, zbog aktuelnih kretanja na globalnom finansijskom tržištu, ali i aktuelnih kretanja kada su u pitanju komore u procesu transformacije u našem okruženju, kao što su to Slovenija, Makedonija, Republike Srpska. Snažni su argumenti da komorski sistem u Srbiji treba da se transformiše i organizuje u skladu sa postulatima evropskog kontinentalnog modela. Najnoviji događaji na finansijskom tržištu, posebno u Americi koji su se preneli na Evropu i ostale kontinente, snažan su argument protiv filozofije slobodne privrede i samoorganizovanja privrednih subjekata u smislu udruživanja, kako to predviđaju predložene izmene i dopune. Stoga, mišljenja sam da Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama, koje je pripremio predlagač, ne odražavaju interese članova komore i komorskog sistema Srbije u celini, čijaje najvažnija, ako dozvolite ja bih da privodim kraju, osnovna uloga da zastupaju interese svih svojih članova, bez obzira na veličinu, strukturu i svojinski oblik. Posebno moram da istaknem da Predlog zakona o kome danas pričamo nije prošao kroz stručnu javnu raspravu i to smo više puta danas čuli, pre upućivanja Vladi na utvrđivanje Predloga, nakon čega bi se sigurno moglo dati i definitivno neko mišljenje, ali sam siguran predložiti ili možda pripremiti drugačiji tekst zakona koji bi se u mnogo čemu, uveren sam, razlikova od ovoga. Još samo da istaknem i ovo je suština mog izlaganja, i ujedno završavam, da se promena sistema osnivanja članstva zakonskog i obaveznog u dobrovoljno ne može izvršiti izmenama i dopunama Zakona. To može isključivo donošenjem potpuno novog zakona koji treba da se pripremi u saradnji sa Privrednom komorom Srbije, celom privrednom, da prođe javnu raspravu u komorskom sistemu i privredu u celini. Iz razloga koje sam izneo, a slobodno bih rekao i prevelike avanture u koju se bespotrebno upuštamo, a sve na štetu privrede Srbije, smatram da bi trebalo još malo razmisliti ili prihvatiti naše amandmane koje smo podneli, kako bismo došli do zakona koji bi bio dobar i efikasan. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Radenkoviću. Dajem reč narodnom poslaniku Milanu Lapčeviću.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, malo je vremena da se govori o ova tri zakona u zajedničkoj raspravi, jer ima puno toga, što su i prethodnici rekli, ali puno toga što i nisu rekli, a što bi moglo da stane u ovako kratkom vremenu za raspravu. Prvo ću krenuti od Zakona o Fondu za razvoj. Razlozi za donošenje ovakvog zakona jesu usaglašavanje sa Ustavom i u njemu se kaže da će Fond za razvoj podsticati ravnomerni regionalni razvoj. Nisam nigde video nijednu odredbu koji je to mehanizam koji će obezbediti ravnomerni regionalni razvoj kroz Fond za razvoj. Da se to nije dešavalo ni u prošlosti, navešću vam samo jedan primer, da su, recimo, tokom 2007. godine opštine jugoistočne Srbije povukle iz Fonda za razvoj jedva nekih 15% ukupnih sredstava, dok je gro sredstava otišao u opštine koje su razvijenije, uglavnom oko Beograda i u Vojvodini. Time se ne podstiče ravnomerni regionalni razvoj, već naprotiv, te razlike se još više produbljuju. Da je to tačno, govori činjenica da je prosečna plata u Beogradu 44.000 dinara, a recimo, u opštinama jugoistočne Srbije je jedva 15.000 dinara i taj odnos je jedan prema tri. Broj zaposlenih u Beogradu se kreće u stopi od 8% do 10 maksimalnih, dok je u pojedinim opštinama jugoistočne Srbije i preko 30%. Razvijenost infrastrukture negativno govori u prilog ovoj tezi da ravnomernog regionalnog razvoja ne da nema, nego su regionalne razlike sve veće. U ovom zakonu nigde ne vidim mehanizam kako će se te razlike smanjiti, odnosno na koji način postoji obaveznost da će se više para sliti ravnomerno u nerazvijena područja. Sedište ovog fonda će biti u Beogradu. Još jedan prilog činjenici da od ovoga nema ništa, jer pored stotine drugih agencija i regulatornih tela sedište i ovog fonda će biti u Beogradu, a on će imati za zadatak da ravnomerno regionalno razvija druge krajeve u Srbiji, odnosno da podstiče ravnomernu razvijenost krajeva. Što niste stavili sedište tog fonda kao izuzetak, recimo, u Knjaževac, Pirot, Prokuplje ili bilo koje mesto koje je daleko nerazvijenije nego što je Beograd? Ne treba da govorimo o činjenice da pored stotine drugih agencija i regulatornih tela, čije je sedište u Beogradu, u njima rade od 15, 50, možda i stotinu ljudi. Opet su svi iz Beograda, a na ovaj način se smanjuje nezaposlenost u Beogradu, dok se povećava nezaposlenost u drugim delovima Srbije. Upravni odbor Fonda čine određeni ministri, a predsednik upravnog odbora je ministar za ekonomiju i regionalni razvoj. Direktora Fonda postavlja Vlada, a izveštaj o radu Fonda Vladi dostavlja Ministarstvo. Direktora postavlja Vlada i direktor zastupa i upravlja Fondom. Koja je tu logika? Nadzornu funkciju nad radom Fonda za razvoj ima Ministarstvo. Sada će ministar ekonomije i regionalnog razvoja kontrolisati rad Fonda i kontrolisati sam sebe kao predsednik Fonda. To nigde nema. Zakon o komorama dostavljen nam je po hitnom postupku, a primenjivaće se od 2013. godine. Šta je tu hitno? Šta tu gori? Što ne pričamo o gorućim ekonomskim problemima, nego pričamo o komorama ili je to razlog da se narod i poslanici bave nekim drugim pitanjima, a ne onim koji su od suštinskog značaja za život građana? Čuli smo sijaset primedbi da ovaj zakon nije prošao javnu raspravu. Čuli smo malopre i na Odboru za industriju da niti su komore konsultovane, niti je prošla bilo koju javnu raspravu ova izmena Zakona. Od mnogih od vas smo čuli da su vam se javljali mnogobrojni privredni subjekti, privrednici, strani investitori i da su se žalili na ovakav način organizovanja komore i da to treba promeniti. Baš me živo interesuje da objasnite kako su se to vama javljali ili su se javljali Ministarstvu ekonomije, na koji su se to telefon javljali, kako ste to organizovali, iz kojih su struktura ljudi, koji je njihov broj, da bude relevantno mišljenje i razlog da se menja Zakon ovako kako ste ga promenili?! Na kraju krajeva, nije sporno da se ide sa izmenama Zakona, ali na ovaj način zaista je krajnje neprihvatljivo. Zašto ove zakone, kao i pre neki dan set zakona, čiji je predlagač Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, predstavlja neko drugi? Pre dva dana smo imali nekoliko ratifikacija, predlog je potekao od Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, nije bilo nijednog predstavnika tog ministarstva. Danas, ne poznajem gospodu pored vas, gospođo ministarka, opet nema ministra Dinkića i nema ljudi iz Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, koji bi mogli da brane ovaj zakon i odgovore na ova pitanja. Šta to znači? Da se ministar Dinkić boji da dođe u Skupštinu da odgovori na ova pitanja i ne samo na ova, i na ona silna druga o silnim obećanjima koje je dao, a čista su laž i prevara građana Srbije. Šta znači da 50 privrednih subjekata mogu da osnuju komoru? Da li to znači da teoretski možemo da imamo 5.000 privrednih komora u Srbiji. Ko će onda da predstavlja srpsku privredu? Koja komora? Privredna komora Srbije, koja možda može da ima stotinu članova, a neka druga 5.000 članova. Kako će taj mehanizam da se sprovede? Kome mi uopšte postavljamo ova pitanja? Hoćete li vi odgovoriti na ova pitanja? Vi predstavljate neko drugo ministarstvo. Šta je sa silnim obećanjima koje je vaša stranka i vaš ministar dao o investicijama u Srbiju, o 1.000 evra akcija u ''Fijatu''? Kako to po difoltu dolazi neko drugi da predstavlja zakone koji su ispred Ministarstva ekonomije? Da li je to možda po stranačkoj pripadnosti? Ako je po toj logici mogao je i gospodin Bradić, ministar kulture, da dođe da predstavlja ovaj zakon. Čuli smo malopre na Odboru da je ovaj zakon usvojen jednoglasno na Vladi, a čuli smo i od predstavnika dve poslaničke grupe vladajuće da neće podržati ovaj zakon. Zašto onda postoji ta Vlada, ako se u Vladi jedno glasa, a poslaničke grupe to ne podržavaju? Onda Vlada ne treba uopšte da se sastavlja, mogu ministarstva direktno da pošalju zakone i da mi onda raspravljamo o njima, Vlada ne treba da postoji, ionako ništa ne radi. Hvala. [[Aplauz.]] U svakom slučaju, ove zakone nikako nećemo podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Izvinite, nije obeleženo da je već govorila gospođa Tabaković. Gospodin Željko Ivanji. Molim vas da se prijavite, da bih mogla da vam uključim mikrofon.
Zahvaljujem. Uvažena predsednice, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o privrednim komorama u Srbiji, ne mogu da ne prokomentarišem navode pisama sa kojima smo zatrpani ovih dana, pisama koja su upućena od strane komora, kako Republičke komore, tako i regionalnih komora. Vidim da te komore, kako kažu, u celosti odbijaju ovaj predlog za izmenu i dopunu Zakona. U obrazloženju, u prvom članu stoji da je komorski sistem asocijacija privrede, koji normalno funkcioniše regulisanjem zakona koji je prethodno privreda prihvatila na javnoj raspravi. Normalno je da normalno funkcionišete kada imate članarinu koja vam u budžet stiže redovno, a da vi tim članovima za uzvrat ne dajete ništa, članarinu koja je obavezna za te članove. Ukoliko pomnožimo 72 dinara sa brojem zaposlenih u privrednim društvima u Srbiji, dobićemo iznos koji komora naplaćuje putem obavezne članarine, Komora Republike Srbije koja u ovom trenutku zapošljava 350 lica, takođe, i regionalne komore naplaćuju članarinu. Pored Privredne komore Srbije figurira još 19 komorskih pravnih lica, Privredna komore Vojvodine, Novog Sada, Beograda i 16 regionalnih komora. Podsetiću i narodne poslanike da je prosečna zarada u decembru prošle godine u Privrednoj komori Srbije iznosila 66.214 dinara. Često pominjani komorski sistem Austrije ima 4.670 zaposlenih. Tu je obavezno članstvo, ali ne treba zaboraviti ni da je privreda Austrije u 2007. godini ostvarila iznos od 114,7 milijardi evra, po tome je sedma na svetu. Bruto nacionalni dohodak po stanovniku je 31.000 evra, po tome je trinaesta na svetu. Imaju preko 120 miliona noćenja stranih turista. Dakle, radi se o jednoj vrhunskoj privredi. Ukoliko bi Privredna komora Srbije mogla da obezbedi privredi ovakav uspon, ja bih uvek dozvolio i bio bih za obaveznu članarinu. Niko ne želi da gasi komoru, ali prema izvorima iz malih i srednjih preduzeća njima su potrebne institucije koje bi ih okupile i štitile njihove interese. Naravno da to moraju i mogu biti komore, ali komore koje su zasnovane na dobrovoljnom principu udruživanja, zasnovane na principima čistog računa, transparentnih troškova, reprezentnih snaga udruživanja koji polažu račune svojim članovima. Kako to izgleda danas? Mala i srednja preduzeća imaju obavezu plaćanja članarine regionalnoj ili Republičkoj komori, ali u njima ne ostvaruju pravo glasa. Organe upravljanja u komorama predlažu uglavnom stari članovi tih istih tela, uz dodatak ponekog novog, ali "podobnog člana". Za verifikaciju su nadležne skupštine čije članove, takođe, biraju organi upravljanja. Komorski sistem još uvek nije demokratizovan i on je sa retrogradnim sistemom upravljanja, sa ljudima koje je vreme pregazilo, ali ljudima koji su još uvek ubeđeni da zastupaju interese privrede. Tako su mala i srednja preduzeća osuđena na sporadičan, isključivo pojedinačan nastup prema državi, a ukoliko bilo ko tvrdi da je Privredna komora Republike Srbije zastupala interese upravo motora naše privrede, a to su mala i srednja preduzeća, neka se obrati njima za mišljenje. U svakom slučaju, ovim izmenama i dopunama će Komora Republike Srbije moći da dokaže svoje pozicije i sopstvenu održivost. Gest dobre volje zakonodavca je primena ovog zakona, koja počinje od 2013. godine, ali podsećam poslanike da će do 2013. godine Privredna komora Srbije moći godišnje da zaradi još po sedam miliona evra godišnje članarine, koliko sada zarađuje, i još po koji milion od zarade putem projekata koje Komora naplaćuje od članova koji joj plaćaju članarinu. To je nedopustivo. Nedopustivo je da vi za uzvrat ne dobijate ništa, a da vam Komora naplaćuje projekte koje nudi vašim preduzećima. Znam za slučajeve da u javnim preduzećima postoje projekti koje Komora naplaćuje i da su iznosi kojima se barata "stotinak" hiljada evra. Radi se o jednom ušuškanom sistemu u kojem prijatelji sami sebi dodeljuju pozicije i funkcije i odlučuju u ime većine koja samo treba da plati članarinu, da se ne brine, jer tamo sede Mele, Jaza, sedi kompanija. Ne mogu da ne evociram uspomene na 2000. godinu i period posle 2000. godine, kada sam zastupao, takođe, ovu tezu koja se sada pominje u ovom zakonu, sistem dobrovoljne članarine i slobode udruživanja. Čak sam tada imao ideju da bi registracija privrednih subjekata trebalo da bude u privrednim komorama, a nikako u trgovinskom sudu za koji se pokazalo da je leglo korupcije i da upravo na taj način ostvaruje i prihode. Pojedine sudije koje su vršile upis u registar ostvaruju nedopuštene prihode i danas su u zatvorima ili je u toku krivični postupak. Dakle, imao sam ideju da registracija bude tu, napravljen je novi model registracije koji je dobar, registracija je brza i pri Agenciji za registraciju privrednih subjekata. Sećam se i šta se dogodilo prilikom spajanja tadašnje Komore Jugoslavije sa Komorom Republike Srbije, kada je bilo opšte čerupanje oko toga ko će da bude Komora Srbije, da li tadašnja Komora Jugoslavije ili Komora Srbije i šta će biti sa sredstvima te Komore Jugoslavije. Pobedila je Privredna komora Srbije, ona, koja je i tada bila privredna komora i ona je preuzela sva sredstva od Privredne komore Jugoslavije. Sećam se te borbe. To je bila borba za pozicije onih kojima je bilo stalo samo do sopstvenih interesa, a ne do interesa članova privredne komore. Da sam na poziciji menadžera u privrednoj komori, obradovao bih se ovim izmenama i dopunama zato što bi mi dale mogućnost da potvrdim svoj menadžerski kapacitet, da se okušam sa konkurencijom i da potvrdim svoju poziciju među članovima komore koji, ukoliko su zadovoljni sa dosadašnjim radom komore, neće menjati komoru kojoj pripadaju, kojoj plaćaju članarinu i kojoj će uredno nastaviti da plaćaju članarinu. Postoji još puno stvari koje zakonski treba urediti, postupajući po interesima prvenstveno uvek apostrofiram mala i srednja preduzeća, ali i interesima individualnih poljoprivrednih proizvođača koji vape za zakonom o zadružnom udruživanju, dakle, za novim konceptom zadrugarstva, jer je ovaj trenutni stari i retrogradni sistem, kao što je i sistem organizovanja privrednih komora. Komora mora da definiše interese njenih članova, pa čak i da kreira proizvodni asortiman neophodan kako proizvođačima okupljenim u preduzećima, investitorima kojih će u Srbiji biti sve više i više nakon prestanka svetske ekonomske krize. To je neminovnost. Mi danas nemamo proizvodnju koja bi mogla da opsluži kompletnu izradu jednog ''punta'', mislim na delove koji se ugrađuju u automobil. Naš interes jeste da se svi delovi ovog automobila proizvode u Srbiji, kao što je interes italijanskog investitora i novog vlasnika, takođe, isti, iz prostog razloga što, ukoliko imate delove ovde, to smanjuje troškove finalnog proizvoda. To je ekonomski interes zato što je to za njega jeftinije. Nije to rezultat ljubavi, ekonomske ljubavi, koji je patent naših ekonomskih odnosa najčešće sa Ruskom Federacijom. Komora se tim nije bavila, svakako da nije, zato što se bavila svojim predstavništvima, svojim zaposlenima i izradom projekata koji najčešće nikome nisu služili. Proizvođači će se sami organizovati sigurno u klastere, napraviti komoru sigurno regionalnog karaktera, ne zato što im je to neko rekao ili zato što oni plaćaju članarinu, zato što treba izabrati Lazu ili Neleta, već zato što to nalaže zdrav razum, zato što to nalaže ekonomski interes koji će posredno uticati na novo zapošljavanje, na ostanak ljudi u svojim mestima, na podizanje kapaciteta lokalne samouprave.Država je tu da okvir da, a ne da nalaže namete i da omlitavi jednu instituciju koja tek treba da se dokaže nakon 150 godina postojanja. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku prof. dr Dragoljubu Mićunoviću. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, poštovana ministarko, kolege poslanici, veliko mi je zadovoljstvo učestvovati u ovoj debati u kojoj se čuju različiti argumenti. Iako nisam privrednik, ali imao sam prilike da posmatram život društveni pa i privredni, pa se usuđujem da nešto o ovome i kažem. Postoji još jedna stvar koja me nagoni da uzmem reč, da citiram starog filozofa Dekarta koji je rekao o pravilima metoda – ''prihvatam za istinito samo ono što se mom umu ukaže kao jasno i razgovetno''. Iz ove debate ponešto mi je jasno, mnogo štošta mi nije jasno. Želim zato da vam postavim, gospođo ministarka, i neka pitanja, kako bi i meni bilo jasno onako kako je mnogima koji su govorili to bilo jasno. Naravno, kao narodni poslanik, nastojim da čuvam integritet i da glasam za ono za šta sam uveren. Molio bih vas da me uverite da za ovo treba da glasam, ne samo na osnovu lojalnosti prema Vladi ili autoritetu bili kog autora, nego i na osnovu argumenata. Očigledno, i jedna i druga strana može da ponudi argumente. Hajde da ih sada suočimo pa da vidimo na kraju šta nam ne valja a šta nam valja činiti. Ovde ima mnogo onih koji su dobili 50 pisama, akata, i nije tačno da su sva ista, gde su pisana to ne znam, ali imaju pečate raznih regionalnih, gradskih i drugih privrednih komora. Za mene to ne znači diskvalifikaciju što su njihovi argumenti slični ili isti. Naprotiv, to pojačava argumentaciju i govori da ljudi iz raznih krajeva, iz različitih privrednih komora uočavaju neke iste stvari. Sa druge strane, čuo sam od vas da imate, takođe, primedbe od mnogih i želje raznih drugih privrednih subjekata da se menja Zakon o privrednim komorama, ali njihova imena nismo čuli, a ova ovde imamo napismeno i znamo koja su. U meni se sada pojavljuju razna pitanja. Jedan od bitnih argumenata koji je ovde pomenut bio je da se ovim obezbeđuje ravnopravnost svih privrednih subjekata u zemlji. Ne sumnjam da će se odmah naći jedna privredna komora koja će imati 50 članova i na tome će ostati i da se one druge možda neće ni pojavljivati. Ali, to da 50 komora koje mogu predstavljati 50 najbogatijih privrednika, da će se tu obogatiti naš privredni život, tu mi se javljaju izvesne sumnje. Stvar nije od juče. Ta polemika postoji u svim privredama i društvima odavno. Pre 40 godina sam slušao u jednoj debati u Italiji kako ono što je dobro za ''Fijat'', to je dobro i za Italiju, prema tome, gledajte samo interese ''Fijata'' i sigurno nećete pogrešiti. Čuo sam onda neke pametne ljude koji su rekli obrnuto, ono što je dobro za Italiju biće dobro i za ''Fijat''. Ne treba mnogo mašte da vidimo ko je bio protiv komore kada se nedavno birao i predsednik pre godinu dana, a možda i dve. Želeli su da preuzmu komoru mnogi uticajni ljudi, tada im to nije pošlo za rukom, ali da li je to onda razlog da se ide u drugu krajnost? Ovim ne želim da branim sistem privrednih komora koji se, kao i svi drugi veliki sistemi, vrlo brzo birokratizuje, vrlo brzo prestaje da bude efikasan, pojavljuju se mnoge negativne pojave i mogu se pojavljivati posebni interesi, naročito kod predstavništava, itd. Sve to postoji. Isto tako, ovo pitanje članarina treba dovesti do nekog nivoa koji ne bi morao da bude samo u skladu sa uslugama, nego i u skladu sa opštim našim ekonomskim i finansijskim mogućnostima. To sigurno, takođe, treba menjati. Ali, pojavljuje se sada problem. Mi donosimo jedan zakon, gde ima preko 100 hiljada članova, ne znam koliko tačno članova ima Privredna komora, a da nismo sa njima stupili u jasan dijalog pre nego što smo došli do ovog zakona. Vlada je nedavno povukla jedan zakon, posle toga tvrdeći – vratiće ga sa malom izmenom, da je to dobro, jer je htela da čuje sve faktore društva i da to nije loše. Ne bi bilo loše da ova vlada, ako je već pravila takav presedan, i ovoj stvari razmisli ili da razmisli o brojnim amandmanima koji su ovde izloženi. Ne bi bilo dobro da samo na osnovu činjenice da je ovo vlada poslala po hitnom postupku i to su mnogi govorili, da to stupa na snagu 2013. godine, a sada je hitni postupak, ako mi je išta u ovoj stvari sumnjivo i nejasno upravo je ta konstatacija o čemu je i zašto je bila neophodna hitnost. Sada, mi treba da se o tome izjašnjavamo. Nemam nameru niti obaveštenja sva o predmetu ovoga zakona o kome raspravljamo. Želeo sam samo da vas pitam da mi objasnite zašto mi, jer predstavljam ovde ovu koaliciju Za evropsku Srbiju, i naš je zadatak da se za sve naše zakone saobrazimo evropskim zakonima. U tom smislu, ovo bi morao biti evropski zakon. Zašto onda taj zakon nije evropski? Dakle, moramo objasniti zašto odustajemo od komornog sistema, ako njega prihvataju sve industrijski razvijene zemlje. Moj kolega i prijatelj Ivanji je malopre pomenuo Austriju. Lepo bi bilo da smo mi bogati kao Austrija, ali nije kriva baš komora što mi nemamo taj bruto produkt koji ima Austrija. Postavlja se pitanje, ako već želimo da budemo bogati kao Austrija ili žalimo što nismo, zašto onda nismo prihvatili njihovsistem uređenja komora nego idemo sa drugim konceptom? Sećam se, pre 15 godina sam išao sa Đinđićem u posetu nemačkoj Privrednoj komori. Moram priznati da je to za mene bilo užasno iznenađenje, preko 2.000 članova, to je radilo kao sat, to je bilo ono stvarno životno bilo privrede Nemačke. Nisam video da je bio problem što se negde stiču sve informacije koje onda oni mogu međusobno da dele i koje mogu da utiču i na ravnomerni razvoj Nemačke. Jedan od vođa ili tvorca čuda nemačkog Erhard, upravo je na tome zasnovao svoje privredne reforme. Mi imamo dva koncepta danas u svetu i oko toga se lome koplja. Na jednoj strani imamo liberalni ili neoliberalni, po kome će nevidljiva ruka tržišta rešiti ove probleme. Dajmo, neka nas vuku ti motori privrednog razvoja, velike korporacije koje se nisu baš mnogo proslavile u celoj ovoj svetskoj krizi. Za male zemlje kao što smo mi akcenat mora biti, to smo čuli, mislim da je gospodin Ivanji o tome govorio, to su mala i srednja preduzeća, mala zemlja, ali da ona budu zaštićena. Neće velike korporacije štititi male privrednike. Pitajmo mnoge trgovinske lance kako se oni odnose prema svojim nabavljačima i proizvođačima, šta znače odlaganja na po pet, šest meseci itd, da li to onda guši te privredne subjekte ili ih ne guši, pa da onda vidimo ko je taj ko stvarno pokreće i dinamizuje život. Sa druge strane, hoću da pohvalim, takođe, akcije koje dolaze sa željom da se investira sa investicionim fondovima, da se ulaže itd. Te dve stvari su onda protivrečne u želji da se ostvari kompletni cilj. Mislim da treba ozbiljno da razmislite o amandmanima. Molio bih vas da me ubedite zašto komorni sistem treba da srušimo. Nije to samo pitanje tradicije. Nisam tradicionalista, to je poznato, ali bio sam nedavno na proslavi 150 godina privredne komore, nisam video neke reči koje bi bile tako duboko skeptične na postojanje same privredne komore. Bojim se da ovakvim zakonom, pre nego što smo obavili temeljnu raspravu i dijalog sa svim privrednim subjektima koji predstavljaju komore sada, ulazimo u neizvesnost šta će se dogoditi na tom celom privrednom polju. Bilo bi dobro da smo taj dijalog ostvarili, bilo bi dobro da smo ga ostvarili i u poslaničkim grupama, pa da je onda došao ministar da nas uveri zašto treba da glasamo za taj zakon. Ne spadam u one, a i drugi ljudi imaju taj problem da bi želeli da budu uvereni da je nešto ispravno, jer nisam samo ja dobio ovo, dobili su svi predsednici odbora ove papire sa tim argumentima i mnoge druge dodatne podatke. Bilo bi dobro da smo o ovome temeljno razgovarali i sigurno da svi želimo da dođemo do najboljih rešenja, sigurno je da moramo imati novi zakon o komorama, ali onda da napravimo na jedan temeljan način, sa ostalima, koji bi onda mogao biti primenjivan već sutra, a ne kroz četiri godine. Sve u svemu, imam velike nedoumice oko ovog zakona i bio bih vam vrlo zahvalan ako možete da me uverite bar oko ovih ključnih stvari koje se tiču komornog sistema i hitnoće ovog zakona. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine profesore. Nije bilo elemenata za repliku, nije bilo uvredljivih sadržaja. Pomenut je po imenu, ali ne u kontekstu uvrede. Dobijam sugestiju da je pogrešno protumačen stav. Izvolite.
Hteo sam samo da pojasnim moje izlaganje u jednoj rečenici. Dakle, mala i srednja preduzeća će odlučiti, ovim izmenama i dopunama, ko će ih štititi. Moj stav je da ovaj komorski sistem ne funkcioniše, a upravo pravo na zaštitu tih malih i srednjih preduzeća i njihovo pravo da se slobodno udružuju garantuje i Ustav naše države.
Gospođa Nataša Mićić ima reč. Imate još pet minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, lepo je što ste vi sa nama, ali to ne opravdava odsustvo gospodina Mlađana Dinkića, za koga ne smatram da je neki veći ekspert od vas, jer je dovoljno i taj pojam devastiran u ovoj zemlji, nego mislim da je on najodgovorniji za set ovih zakona, pa se pitam šta je to bilo preče i važnije danas nego da se ministar nađe ovde sa nama u Parlamentu. Imala sam sreću da prof. Mićunović govori pre mene i to je jedan dokaz da ovim šturim i nepreciznim zakonom, bez dovoljno podataka, bez ikakve analize, komparativne ili bilo koje druge vrste, čak i poslanici vladajuće većine, i to jedan iskusan političar gospodin Mićunović, kao član poslaničke većine, doveden je u dilemu da li da podrži ovaj zakon. To je ono što je moja osnovna zamerka ovom setu zakona, a to je da mi nemamo ovde dovoljno podataka, nemamo nikakve kredibilne analize koje bi nas uverile u to da se zaista ovim paketom zakona vrše neke reforme u tom realnom sektoru. To što se usvaja po hitnom postupku zakon koji će se primenjivati tek od 1. januara 2013. godine, zapravo, govorim o vašem odnosu prema Parlamentu, ali i o društvu ukupno, jer u današnje vreme, u vreme nerešenih državnih pitanja, u vreme ekonomske krize, u vreme unutrašnje krize, pored te ekonomske krize koju imamo, neprekidno devastiranje institucija, mi usvajamo neki zakon koji će se primenjivati tek 2013. godine. Moje pitanje glasi: Šta će biti sa imovinom privrednih komora, centralne i ovih regionalnih, do te 2013. godine i zašto je neophodno četiri godine da se prijavljuju za konkurenciju koju im ovaj zakon omogućava? Međutim, više bih se zadržala na ovom drugom zakonu, zakonu o Fondu za razvoj. Takođe, ista primedba. Zapravo, mi raspravljamo ovde o jednoj mački u džaku. Mi nemamo nikakve konkretne rezultate. Zašto nikada nije dostavljen izveštaj Narodnoj skupštini ili javnosti, medijima, svejedno, o poslovanju Fonda za razvoj? Mislim da on deluje po partijskim direktivama i verujem da će se složiti svi poslanici ovde da su to neki odokativni kriterijumi kojima vi dajete mogućnost da neki privredni subjekti ostvare kredite i da taj fond posluje, na neki način, i u sivoj zoni. Recimo, uspela sam sa teškom mukom da nađem izveštaj za 2007. godinu, revizorske institucije koju ste vi angažovali, dakle, Fond za razvoj, koja je ocenila kao nezakonito poslovanje Fonda, odnosno uzdržala se od mišljenja, navodeći da, na prvom mestu, Fond nije izvršio obelodanjivanje informacija o finansijskim sredstvima i obavezama, kao ni obelodanjivanje ciljeva i politike upravljanja rizicima, zatim, otpis obaveza i priznavanje prihoda nisu u skladu sa odgovarajućom dokumentacijom, kako Fond ne poseduje odgovarajuću dokumentaciju, dalje, da ne postoje komisioni ugovori, a osnovni način delovanja tog fonda jeste putem komisionih fondova, pa se pitam, kako mi, nakon izveštaja koji je negativan, danas ovde raspravljamo o jednom zakonu kojim mi Fondu dajemo još veće nadležnosti. Dakle, stavljamo mu Garancijski fond i nije dovoljno da se raspodeljuju sredstva, nego da taj isti fond daje i garancije, ukidamo nadzorni odbor, a pri tom će predsednik upravnog odbora ponovo biti ministar za ekonomiju i razvoj, a nadzor će vršiti Ministarstvo za ekonomiju i razvoj. Postavlja se veliko pitanje celishodnosti uopšte i raspolaganja tim sredstvima. U samom obrazloženju zakona, u jednoj rečenici, gde govorite o određivanju problema koje bi trebalo ovaj zakon da reši, naveli ste da je posledica navedenih problema neracionalno korišćenje sredstava iz budžeta Republike Srbije. Nama, poslanicima, prosto se duguje odgovor na pitanje, ko je odgovoran za neracionalno korišćenje budžetskim sredstvima. Sve ovo što sam iznela zapravo ukazuje na stav Liberalno demokratske partije da mi ne možemo glasati za ovaj set zakona. Pored toga smo prethodno, a pošto je ministarka za Nacionalni investicioni plan i članica Odbora za Nacionalni investicioni plan, mi smo ukazivali da je i to jedan kvazibudžetski sistem, taj Nacionalni investicioni plan, pa se sredstva raspoređuju, takođe, odokativno… (Predsednik: Vreme, gospođo Mićić.) Završavam u jednoj rečenici. Dešava se da jedna mesna zajednica u gradu odakle ja dolazim, Užicu, MZ Mokra Gora dobije dva i po puta više sredstava, 244 miliona je dobio Emir Kusturica za Park prirode, dok, recimo, Priboj koji bi trebalo da bude nerazvijena opština, u poslednje tri godine nije dobio ništa. Emir Kusturica dobije više od jednog Vranja, dobije dva i po puta više od Užica i dobije 244 miliona više nego Priboj.
Gospođa ministar, želi da se obrati. Izvolite, gospođo Kalanović.
Samo nešto da kažem o primedbama koje ste ponavljali. Prosto, u ovom trenutku po pitanju nadzora u Fondu za razvoj, želim da kažem, na neki način da usmerim dalju diskusiju, šta znači nadzorni odbor, šta znači nadzor, kako posluje uopšte Fond za razvoj. Čini mi se da danas u Srbiji nema kontrolisanije institucije od Fonda za razvoj. I bez obzira što se toliko puta kontroliše Fond za razvoj nema negativnih izveštaja revizora. Fond za razvoj predstavlja jednu instituciju koja jeste primer dobrog rada i poslovanja u prethodnom periodu. Žao mi je što danas pod pritiskom političke borbe i stranačke pripadnosti govorimo o nečemu što nije ono sa čim se srećemo na terenu. Gospodin Lapčević koji je u prethodnom mandatu Vlade često sa mnom prisustvovao na sastancima sa privrednicima nije slušao ove stvari o kojima danas priča. Želim da kažem koji su nivoi nadzora, predviđeni Zakonom o Fondu u Fondu za razvoj. Najpre, unutrašnja revizija, po prvi put uvedena je u jednoj finansijskoj instituciji u članu 21. Spoljna revizija, gde je predviđen revizor ne međunarodni, nego sa međunarodnom reputacijom. I do sada su revizori sa domaćeg tržišta vršili reviziju. Iza toga, upravni odbor od kojih je samo jedan član ministar ekonomije i regionalnog razvoja, a mi imamo pored njega još predviđenih šest članova. Znači, nema tu mogućnosti da predsednik upravnog odbora i svako onaj ko je jedanput bio na upravnom odboru, a ovde ima onih koji su bili na upravnom odboru, zna da se glasa jedan čovek – jedan glas. Nije moguće da predsednik upravnog odbora pokrene ili skrene diskusiju iz jednog pravca u drugi, iako nikad nema preglasavanja, jer su kriterijumi za dodelu kredita potpuno jasni. Ocene su potpuno definisane po svim standardima po kojima to rade i poslovne banke. Nema tu partijskih dodela kredita ili nepartijskih. To su bankarski kriterijumi po kojima se krediti u Fondu za razvoj odobravaju. Sledeća institucija su: nadzor Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj u ovom trenutku, ali da podsetim, nadzor nad radom Fonda za razvoj su uvek imala ministarstva privrede i u prethodnom periodu gospodin Bubalo i, u prethodnom periodu, ministri koji su bili zaduženi za privredu. To je nešto što je praksa koja je preneta. Ne može nadzor nad Fondom za razvoj da vrši Ministarstvo za kulturu. To je potpuno logično. Dalje, ministar finansija, dobro ste me podsetili, jeste obavezan u upravnom odboru i otkako postoji Fond zamenik predsednika Upravnog odbora, tako da je uvek prisutan ministar finansija i jako dobro su inkorporirani u rad Fonda za razvoj. Iza toga, Upravni odbor upućuje Vladi izveštaj svakih šest meseci o poslovanju, a jedanput godišnje o obavljenoj reviziji. Iza toga, godišnji izveštaj Narodnoj skupštini. Takođe, Fond za razvoj podleže onoj kontroli kojoj podležu sve banke u Narodnoj banci Srbije. Prosto želim da čujem koja je finansijska institucija u Srbiji podložna ovolikom broju kontrola kao što je to Fond za razvoj. Nema tu politike, nema tu nameštanja, nema tu korupcije. Žao mi je što u ovom trenutku ne mogu sve da vas uverim, ali možemo da napravimo ono što vi kažete, želeli biste da čujete prenos sa Vlade. Želela bih da čujete prenos sa Upravnog odbora Fonda za razvoj. Mislim da bi se razočarali svi oni koji u ovom trenutku diskutuju u ovom pravcu.
Gospodin Obradović ima reč. Molim vas, nemate pravo na repliku, zbog toga što je pravo na repliku po proceni predsedavajućeg. Ocenjujem da nije bilo uvredljivih niti bilo kakvih drugih sadržaja zbog kojih biste replicirali. Izvolite, gospodine Obradoviću.
Zamolio bih da profesor Mićunović ostane u sali. Upravo je otišao. Nije ovde čest slučaj da poslanici vladajuće većine podržavaju opoziciju i nije čest slučaj da se poslanici vladajuće većine slažu sa drugom stranom. Dileme koje ima profesor Mićunović su upravo dileme koje smo imali mi analizirajući ovaj zakon. Žao mi je što profesora nema u ovom trenutku tu. Istaknuto je nekoliko puta da je zakon predložen po hitnom postupku. Očigledno da postoje brojna otvorena pitanja. Očigledno je da u okviru vladajuće većine postoje brojna nerešena pitanja. Podržavamo sve dileme koje ima profesor Mićunović. Bili bismo vrlo zainteresovani da u okviru ove rasprave čujemo odgovore na sva ta pitanja koja su istaknuta od strane vladajuće većine. To i te kako utiče na raspravu. Nije logično da ovde iznosimo unapred pripremljene referate, bez obzira šta naše kolege poslanici govore i na šta nam ukazuju. Vrlo je važno da čujemo šta je to što je otvorena dilema da bismo znali kako ćemo se ponašati u raspravi u pojedinostima.
Gospodin Palalić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvažena ministarka Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, želim na početku da kažem da upravo tema o kojoj danas raspravljamo, način na koji je predložena Narodnoj skupštini, govori o potpunom odsustvu osećaja za realnost ove vlade. Naime, mi raspravljamo o zakonima, konkretno govorim o Predlogu zakona o izmenama Zakona o privrednim komorama koji treba da uredi komorski sistem, sa idejom da stupi na snagu 2013. godine. Govorimo o Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o fondu za razvoj koji treba u narednom periodu u narednih nekoliko godina da definiše politiku razvoja u Republici Srbiji. U ovom trenutku kada pričamo o tim velikim strateškim stvarima koje navodno trebaju da se rešavaju, mi se suočavamo sa ogromnim i teškim problemima u velikom broju lokalnih samouprava o kojima se danas mnogo govorilo, navodno o mestima gde treba da se realizuju svi ti veliki planovi Fonda za razvoj. Upravo dok se priča o toj politici razvoja, Vlada Republike Srbije suprotno od svih tih deklarativnih priča smanjuje transferna sredstva lokalnim samoupravama za 15 milijardi, tačnije za 40 %. U isto vreme kada se ovde raspravlja o podsticajnim sredstvima o ulaganju u infrastrukturu, Vlada Republike Srbije lišava lokalne samouprave u kojima je, u velikom broju lokalnih samouprava preko 50% njihovih budžeta učestvuje u transfernim sredstvima. Šta bi na tu raspravu rekle lokalne samouprave u kojima je teška situacija i gde ta transferna sredstva život znače, poput Tutina, Žabara, Doljevca, Crne trave, Bosilegrada, Žagubice, Dimitrovgrada, Ražnja, Kuršumlije, Majdanpeka? Sasvim sigurno te ljude koji sada treba da rešavaju konkretne probleme u tim opštinama ne zanima neki zakon koji treba da efekte da 2013. godine, koji je donet bez ikakvih konsultacija sa prirodnim partnerima, tj. sa privrednim komorama. Želim da kažem da ovaj zakon postaje u nizu stvari već politika Vlade, da se razgrađuju institucija. Ovaj zakon razgrađuje jednu instituciju, Privrednu komoru Srbije i bez obzira na razloge koje smo ovde čuli, prvenstveno od jedne političke stranke i od predstavnika Ministarstva, nikakvog konkretnijeg i ozbiljnijeg argumenta ovde nismo dobili u raspravi. Umesto da se bavimo demagoškimporukama, umesto da se bavimo zakonima koji nemaju podršku ni Parlamenta, a ne samo javnosti, predlažem Vladi jedan konkretan koraka – neka odustane od smanjenja transfernih sredstava u lokalnim samoupravama. Imaju oni pored ovih mera koje su sada definisali, uštedu u ministarstvima, i te kako još prostora da se stisnu. Neka se stisnu, neka odustanu još od pojedinih putovanja, pojedinih ugovora o delu, specifikacija raznih usluga i neka ta sredstva uštede i odustanu od umanjenja transfernih sredstava lokalnih samouprava, da bi se bavili životom, da bi se bavili konkretnim dnevnim problemima, sadašnjim razvojem i sadašnjim problemima koje imaju lokalne samouprave, umesto nekim zakonima koji ni na koji način ne mogu da reše ove dnevne probleme. Vlada treba da se bavi dnevnim problemima, a ne da obmanjuje ovde Parlament. Dame i gospodo, mi danas raspravljamo o zakonu koji, bez podrške partnera iz Skupštine, treba da stupi na snagu 2013. godine i da razgradi jednu instituciju. Da li je to interes i vladajuće koalicije? A znam da veliki broj gradonačelnika i predsednika opština iz vladajućih stranaka moli Vladu da povuče ovu odluku o smanjenju transfernih sredstava. Na kraju želim da kažem da Vlada treba da povuče Predlog zakona o izmeni Zakona o privrednim komorama, da se obavi jedna ozbiljnija javna rasprava, da se ostvari partnerstvo sa privredom, da se vidi gde su problemi, ako postoje problemi u funkcionisanju komorskog sistema i da se nakon toga izađe sa jednom ozbiljnom argumentacijom sa ministrom Dinkićem ovde u raspravu o ovom pitanju, a da se posvetimo realnim problemima, kao što je teška muka koja je snašla naše lokalne samouprave odlukom Vlade Republike Srbije. Hvala. [[Aplauz.]]
Gospođa Nataša Mićić je reklamirala Poslovnik. Izvolite.
Reklamiram povredu člana 100, pogrešno sam protumačena, odnosno ministarka nije rekla istinu. Rekla je da za Fond ne postoji nikakav izveštaj koji negativno govori o poslovanju Fonda. Zapravo, to govori koliko bi bilo bolje da je ministar Dinkić ovde jer bi on znao, on je angažovao revizorsku instituciju koja se zove BDO-BC EKSEL, koja je 16. juna 2008. godine napravila revizorski izveštaj za poslovanje 2007. godine. Za 2008. godinu još nije urađeno. To su samo neke stavke koje sam navela, koje se uočavaju kao negativne. Pored toga, revizor koja je to potpisala, gospođa Ksenija Ristić-Kostić, takođe, navodi i skreće pažnju da Fond nije dobio mišljenje od nadležnih državnih organa u vezi sa tretmanom oslobođenja poreza na dobit. Recimo da vam je i to nedostajalo. Zatim, tu se spominju i razni neki prihodi, između ostalog, mislim da bi i to isto bilo interesantno reći da je u jeku naše borbe za očuvanje Kosova, Fond sticao prihode i od prodaje stanova na Kosovu. Prosto, to nema nigde u javnosti. Da je negde procurelo, verujem da biste trpeli velike kritike, pošto je Liberalno demokratska partija imala različit stav od većine, odnosno od svih drugih po pitanju Kosova, znate kroz kakve kritike je prošla u javnosti. Na kraju, samo bih još dodala, što se tiče Nacionalnog investicionog plana i ono što sam spomenula za Emira Kusturicu, za 244 miliona dinara, niste ništa o tome pričali, niste mi ništa odgovorili. Ako je vaša namera bila da podstičete Park prirode, turizam, razvoj regiona, onda ni to nije dobar primer kako ste uložili novac, zato što Užice pored te mesne zajednice Mokra Gora, ima i Taru, Zlatibor i razne druge destinacije, jezera, pećine, pa bi bilo mnogo bolje da se, recimo, uložilo u aerodrom, pošto nam je infrastruktura i pošto su nam putevi očajni,, a sa nekim aerodromom možda bismo zaista pospešili i razvoj turizma. Hvala. [[Aplauz.]]
Gospođo Mićić, nije bilo povrede Poslovnika. Procedura nije bila narušena. Sadržaj kazivanja ministarke je nešto što je njeno pravo. Gospodin Lapčević, takođe, reklamira povredu Poslovnika. Molim vas, samo da ne bude zloupotrebe povrede Poslovnika, zato što ću morati da izričem mere u tom slučaju.
Poštovana predsedavajuća, reklamiram povredu Poslovnika član 101. i član 100. Prvo ću citirati član 100. stav 3: ''Predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući, daje reč narodnom poslaniku koji ukazuje na povredu iz stava 1. ovog člana, odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika, s tim što predsednici poslaničkih grupa imaju prednost.'' Dakle, javio sam se pre tri govornika a nisam dobio reč odmah. To je prva povreda. Druga povreda, član 101: ''Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje,'' dakle, to je odredba na koju se pozivam, ''narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi, ima pravo na repliku.'' Dakle, pomenut sam u izlaganju ministra Kalanović imenom i prezimenom, nije bilo uvredljivog izlaganja, ali je bilo direktne pomene i pogrešnog tumačenja. Na osnovu iste odredba i po istom osnovu je dobio reč gospodin Ivanji, a meni niste dali reč. Recite mi, koji je to kriterijum? Šta to znači, da poslanici opozicije ne mogu da dobijaju po istom kriterijumu povredu Poslovnika ili pravo na repliku u odnosu na poslanike pozicije? Ono što je pogrešno tumačenje, ja sam govorio, gospođo Kalanović, o tome da nema mehanizama za ubrzani regionalni razvoj u odredbama ovog zakona o Fondu za razvoj, a potkrepio sam činjenicama koje su u izveštaju Fonda za razvoj, to uzmite i pogledajte da ne bih sada iznosio te brojke ovde. Druga stvar koju sam, takođe, rekao jeste da je predsednik Upravnog odbora ministar nadležan za poslove ekonomije, da nadzornu funkciju vrši Ministarstvo ekonomije i da izveštaj Vladi dostavlja Ministarstvo ekonomije, a da Fond zastupa direktor, predstavlja Fond, organizuje i rukovodi radom Fonda, a Vlada ga direktno postavlja. Kažite mi gde je tu logika? To je pogrešno tumačenje onoga što sam ja rekao. Vi ste pričali o nečem drugom i ne znam šta ja to nisam slušao na sastancima na kojima sam prisustvovao dok ste bili u funkciji pomoćnika ministra.
Prošlo je dva minuta, narodni poslaniče. Dakle, kada poslanik replicira poslaniku to je u skladu sa članom 101. Nema replike na izlaganje ministara i ostalih, to je prvo. Drugo, više vas se u istom momentu javljalo, neki su se javljali pa se prekidalo, tako da ništa nije bilo tendenciozno. Izvinjavam se ako ste se javljali pre gospođe Mićić ili pre gospodina Palalića, pa vam nisam dala reč. Dalje, povreda Poslovnika, za reč se javio poslanik Jovanović.
Gospođo predsednice, reklamiram povredu člana 104. Poslovnika. Naime, njime smo obavezani da poštujemo dostojanstvo Narodne skupštine. Ovaj poslovnik važi za nas, a i za sve one druge koji učestvuju u radu Skupštine. Smatram da je neprihvatljivo zaista da tako pređemo preko grubih propusta ministarke Kalanović. Ovde je poslanica naše poslaničke grupe gospođa Mićić citirala godišnji izveštaj revizora, koji je vrlo kritičan prema radu Fonda od 2007. godine. Ministarka nam je pre toga rekla da nikakav finansijski izveštaj ne postoji. Mislim da mi ne možemo da vodimo nikakvu normalnu raspravu ukoliko nemamo elementarno poverenje u činjenice koje ovde iznose predstavnici Vlade i predstavnici drugih poslaničkih grupa, i mi sami moramo stajati iza nekih činjenica koje su ovde presudno važne za donošenje odluka. Danas smo učestvuje u raspravi o zakonu po hitnom postupku koji će stupiti na snagu za četiri godine. Nijedan argument nama ministarka nije ponudila čitavog danazbog čega se to radi na ovakav način, osim naravno što parlamentarne većine koja poštuje Vladu pa prihvata Vladine direktive, bez obzira na činjenicu da se time urušava kredibilitet Skupštine i obesmišljava sama rasprava. Sada istovremeno, između ostalog, raspravljamo o Fondu za razvoj, pošto je objedinjena rasprava, i o privrednim komorama, a pri tom umesto argumentacije mi dobijemo nekakve stavove koji nemaju nikakvo uporište u činjenice. Nama su potrebne vrlo jasne činjenice – da li, gospođoKalanović, postoji finansijski izveštaj za 2007. godinu ili ne postoji? Mi smo vam citirali revizorsku kuću koja vam je to radila, revizora koji vam je taj izveštaj potpisao, primedbe revizora – molim vas, da nam kažete da li taj izveštaj postoji ili ne? To vređa dostojanstvo i zdrav razum ovog parlamenta.
Povreda Poslovnika gospodo poslanici se odnosi na moje vođenje sednice, a ne na sadržaj ukazivanja gospođe ministar. Gospođa Jorgovanka Tabaković, takođe, reklamira povredu Poslovnika.
Ja hoću da ukažem na to da je Poslovnik povređen u smislu da vi ne uvažavate član 113. koji ću pročitati zbog svih: "Odredbe ovog poslovnika o redu na sednici Narodne skupštine primenjuju se i na sve druge učesnike na sednici", što znači i na gospođu ministar, ''pored narodnih poslanika'', a dalje kaže…"a shodno se primenjuju na sednicama odbora i drugih radnih tela.." Znači, pravo na repliku kolege Lapčevića apsolutno ste povredili time što niste poštovali član 113. Poslovnika i shodne primene pravila davanja prava na repliku. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Replika nije predmet povrede Poslovnika, s jedne strane. S druge strane, predsedavajući ima suvereno pravo da oceni da li ima osnova za repliku. Naravno, predlagač akta u skladu sa članom 93. stav 2, odnosno ovlašćeni predstavnik grupe predlagača akta dobija reč kad god zatraži. Na njega se ne odnose ograničenja u pogledu trajanja izlaganja i druga ograničenja. Ima reč gospodin Miloš Radulović u vezi povrede Poslovnika, ali se nije prijavio, tako da mu ne mogu dati reč. Morate da se elektronski prijavite. Tako.
Reklamiram čl. 104. i 113. Ministar, gospođa Kalanović je, ovde u obrazloženju i u odgovoru na Predlog zakona o Fondu za razvoj, na izlaganja koja su izneli poslanici DSS i drugih opozicionih stranaka, iznela netačan podatak. U članu 15. Predloga zakona o Fondu za razvoj stoji: "Upravni odbor Fonda ima predsednika i četiri člana". Ministarka je izjavila da upravni odbor ima šest članova. I podsetiću samo da su članovi upravnog odbora – predsednik upravnog odbora, ministar za ekonomiju i regionalni razvoj; a članovi upravnog odbora su ministar nadležan za poslove finansija, ministar nadležan za poslove rada i socijalne politike, ministar nadležan za poslove infrastrukture i ministar nadležan za poslove trgovine i usluga. Mislim da je krajnje nipodaštavanje Parlamenta da predstavnici Vlade ovde dođu, a da nisu upoznati sa materijalom, odnosno sa samim zakonom koji je u proceduri i o kome raspravljaju poslanici Narodne skupštine. Hvala. [[Aplauz.]]
Gospodine poslaniče, nije bilo povrede Poslovnika. Naime, vi ste povredili Poslovnik time što ste ukazali na povredu u postupanju, o kojem je već govoreno, a u skladu sa članom 100. stav 2: ''Narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne Skupštine, odnosno predsedavajućeg, na koje je već ukazano.'' Ja vam ovog puta neću izreći opomenu. Inače, ovo je bio razlog za izricanje opomene. Ja ću vas zamoliti da, zaista, ubuduće na ovaj način ne reagujete. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, na današnjem dnevnom redu Skupštine Republike Srbije imamo i Predlog zakon o Fondu za razvoj Republike Srbije. Fond za razvoj Republike Srbije funkcioniše već više od 16 godina i nije bio na najbolji način zakonski uokviren. Dakle, neke ingerencije koje je imao nisu bile predviđene u starom Zakonu koji je donet 1992. godine, a dopunjen je 2005. godine. To je bilo nedovoljno i onda su se odgovarajuće procedure donosile putem uredbi, što nikako nije dobro. Svakako je dobra stvar da se zakonski uokviri funkcionisanje Fonda za razvoj kao jedne institucije koja se razvija i naročito je potrebno u ovim vremenima, kada imamo svetsku ekonomsku krizu, koja je prisutna i u Srbiji. Dakle, Fond ima taj značaj i potrebno je i zakonski uobličiti njegove aktivnosti. Ovaj predlog zakon predviđa i objedinjavanje aktivnostiGarancijskog fonda i Fonda za razvoj. Fond za razvoj, dakle, preuzima poslove Garancijskog fonda i to je svakako dobro zbog bolje koordinacije, a dobro je i što će se time postići i ušteda u administraciji. Ja bih istakao nekoliko članova koji su mi bili interesantni kada sam čitao ovaj zakon. To je član 2. ovog predloga zakona koji kaže – ''Delatnost Fonda zasniva se na sledećim načelima: 1 podsticanje i ravnomerno vrednovanje razvoja, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja; 2) podsticanje poslovanja pravnih lica i preduzetnika u Republici Srbiji; 3) podsticanje konkurentnosti i likvidnosti privrede Republike Srbije; 4)podsticanje zapošljavanja. Dakle, ja bih podvukao tačku 3) likvidnost i konkurentnost privrede. Mislim da je veoma značajno .. (Predsednik zvonom upozorava poslanike da ne ometaju govornika.) … da i sam Fond prepozna oblasti, prepozna prioritete plasiranja sredstava Fonda, jer sredstva koja se izdvajaju iz budžeta Republike Srbije nikada nisu dovoljna i veoma je važno da se pravilno upotrebe. Imamo, dakle, ekonomsku krizu i potrebno je ulagati u nove tehnologije, potrebno je ulagati u inovacije i potrebno je da proizvodi naših kompanija budu jeftiniji da bismo mogli da ih plasiramo i da budu konkurentni sa drugim svetskim kompanijama. Takođe, važna je energetska efikasnost i mislim da je potrebno ulagati u poboljšanje energetske efikasnosti, tako da treba sigurno podržati te programe sa kojima određene kompanije apliciraju, kao i projekte kompanija koje rade na obnavljanju izvora energije. Dalje, treba obratiti pažnju na deficitarne delatnosti, pošto imamo veliki spoljnotrgovinski deficit, treba podržati kompanije koje izvoze i sigurno je to jedan od prioriteta. Dakle, nadajmo se da će ubuduće Fond za razvoj obraćati pažnju na ove programe i da će ih podržavati određenim finansijskim tranšama. Ono što je važno, to je član 20, koji utvrđuje internu i eksternu reviziju, spoljnu i unutrašnju reviziju rada Fonda i izveštaje koji se pišu. Mislim da ovaj fond nema razloga da ne bude transparentan i da nema razloga da bilo koji podatak ne bude dostupan bilo kom građaninu Srbije. Siguran sam da, iako ima dovoljno informacija na sajtu Fonda, treba to još proširiti, treba sve ono što je moguće objaviti, da to može da se vidi, naročito ako znamo da skoro 100% sredstava Fonda dolazi iz budžeta Republike Srbije i potrebno je da građani znaju gde se novac troši. Eksterni revizor, izveštaji koji se šalje na Vladu i Vlada dostavlja Skupštini, to je dobar institut i dobar način da ova Skupština i sama izvrši uvid na koji način se troši novac koji plasira Fond i na koji način se taj novac vraća u imovinu Fonda. U izveštaju za prošlu godinu možemo videti da je ostvaren pozitivan rezultat, da je Fond ostvario dobit od 6% u odnosu na prethodnu godinu i da se aktiva uvećala oko 3,060 milijardi. Može se onda reći da su odgovarajući instrumenti i garancija bili dobri, da se ulagalo u dobre programe i da su se oni na odgovarajući način vratili. Ono što možda nije najbolje to je što određene opštine nisu imale adekvatnu zastupljenost. Imamo neke opštine ispod jednog procenta, firme iz kompanije iz određenih opština imaju pristup sa manje od jednog procenta i tu treba raditi na tome da se te kompanije informišu i da im pristup Fondu bude omogućen i da na određeni način i sama država, Ministarstvo, agencije pomognu kompanijama iz manjih opština koje nemaju projektne centre za razvoj, da na određeni način pomognu firmama u aplikacijama za ova sredstva. Poslanici DS će glasati za ovaj zakon o Fondu za razvoj. Ovaj zakon daje jednu zakonsku regulativu koja je potrebna za funkcionisanje Fonda za razvoj. Osvrnuo bih se na diskusiju kolega iz Nove Srbije, koji me je direktno pomenuo i rekao da kao poslanik vladajuće koalicije ne ćutim oko projekata Nacionalnog investicionog plana i želeo bih da nema razloga, dakle, ta njegova diskusija je bila šlagvort, da vi dodeljujete sredstva u ovoj godini gledajući prethodnu, s obzirom na to da je u mom gradu, dolazim iz Kraljeva, promenjena vlast i to što prethodna vlast nije realizovala 100 miliona iz Nacionalnog investicionog plana koja su bila opredeljena za prethodnu godinu, ne treba da znači da u ovoj godini treba da dobije mnogo manje sredstava. Dakle, ne treba građani da snose krivicu to što prethodna nesposobna vlast nije znala da ta sredstva upotrebi, već su vraćena u budžet Republike Srbije. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Mladen Grujić.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege, poštovana gospođo ministre, u principu o ovom zakonu o privrednim komorama rekao sam šta mislim još jutros. Jedna stvar mi samo nije jasna. Bio sam, nažalost, odsutan posle ručka dva sata i sada sam ušao i samo se nešto desilo što nisam u međuvremenu razumeo. Kolege iz DS se ne slažu sa Predlogom Vlade. To mi je malo promaklo. Bio sam odsutan dva sata, ne znam da li se u političkom životu Srbije nešto u međuvremenu dogodilo? Ako je to ono što mislim da jeste, to znači da nas je Vlada ovde okupila, platila dnevnice, platila troškove, da biste se ovde svađali pred nama. Znači, ovaj dan je izgubljen. Vi ste predložili zakon koji izgleda da neće proći u ovoj formi kroz skupštinu i nas ste ovde skupili. Osnovni građanski red, ono što me je mama učila, jeste da se ne svađamo pred gostima nego da čekamo da gosti odu. Zar niste mogli da se dogovorite na Vladi kao ljudi i da izađete ovde sa jednim konkretnim stavom, jedni drugima čestitate u Skupštini kako ste se dogovorili, jer suprotno ne shvatam koncept pozicije i opozicije. Toliko o ovom zakonu o privrednim komorama. Hvala. [[Aplauz.]]
Povredu Poslovnika reklamira gospodin Spasojević.
Izvinjavam se, da li mogu, ne bih da govorim o povredi Poslovnika, nego nam je ostalo još malo vremena? Na kraju želim da istaknem to da poslanici Nove Srbije neće podržati set ovih zakona koji je pred nama. Svedoci smo danas da je izuzetno bilo mučno ovde u skupštinskoj sali. Jasno je da se pre nekoliko dana jedna poslanička grupa iz vladajuće koalicije, takođe, usprotivila protiv ovih zakona, da su dobili jedne druge vladajuće koalicije, odnosno poslaničke grupe, ako ne moraju i neće da glasaju, neka izađu iz Vlade. Očigledno građani Srbije treba da vide kako funkcioniše vladajuća koalicija. Dakle, istovremeno imamo dva zakona, jedan koji stupa na snagu odmah posle donošenja i jedan zakon koji će stupiti za četiri godine. Očigledno je da želja predlagača ovog zakona jeste da se napravi jedan dobar lobi preko Fonda za razvoj, a da se onda pod kontrolom drži kompletno i Privredna komora Srbije. – To je, gospodo poslanici iz vladajuće koalicije, poruka koju građani Srbije treba da znaju. Na kraju ove moje diskusije želim da se još jedanput osvrnem da je moja poruka gradu iz koga dolazim i trenutno vladajućoj koaliciji u njemu upravo ta da je nedovoljno za Kraljevo 67 miliona iz Nacionalnog investicionog plana. To su izuzetno mala sredstva, gospođo ministre. Grad koji ima 30-40 hiljada raseljenih lica iz svih krajeva one Jugoslavije grca u problemima, stalno su problemi u Kraljevu. Imamo privredu koja ne radi, imamo infrastrukturu koja treba da se hitno obnavlja. Prema tome, želim da kažem, ko je nesposobna vlast u Kraljevu, to će građani Kraljeva na sledećim izborima proceniti, a sigurno će ceniti ono što je u prethodnom periodu vlada Vojislava Koštunice i resornog ministra Velimira Ilića uradila za Kraljevo. Hvala. [[Aplauz.]]
Očigledno je da povrede Poslovnika nema. Procedura nije povređena. Reč ima gospodin Tamaš Tot.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, narodni poslanici, dame i gospodo, danas je na dnevnom redu, između ostalog, i Predlog zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije. Ovim zakonom uređuje se položaj, način finansiranja, poslovi, upravljanje, kontrola rada, nadzor i druga pitanja značajna za rad Fonda za razvoj Republike Srbije. Delatnost Fonda zasniva se na sledećim načelima: podsticanje ravnomernog regionalnog razvoja, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja, podsticanje poslovanja pravnih lica i preduzetnika u Republici Srbiji, podsticanje konkurentnosti i likvidnosti privrede Republike Srbije, podsticanje zapošljavanja. Fond obavlja poslove koji se odnose na odobravanje kredita, izdavanje garancija, kupovinu hartija od vrednosti i druge poslove u ime i za račun Republike Srbije, u skladu sa zakonom. Sredstva za obavljanje poslova Fonda obezbeđena su iz prihoda Fonda, budžeta Republike Srbije i drugih izvora, u skladu sa zakonom. Fond je pravni sledbenik Garancijskog Fonda i preuzima prava, obaveze, predmete, sredstva za rad i arhivu, kao i potreban broj zaposlenih iz Garancijskog fonda. Fond je stara institucija osnovana još 1967. godine i to udruženim sredstvima privrede. Kasnije se više puta transformisao da bi najznačajniju transformaciju doživeo za vreme vlade dr Zorana Đinđića, 2001. godine, kada je prešao sa finansiranja društvene neefikasne privrede na kreditiranje malih i srednjih preduzeća u privatno vlasništvo. Te godine je postavljeno novo rukovodstvo i Fond je u celini doživeo rast. Danas je Fond finansijska institucija čija je osnovna funkcija kreditiranje privrede u privatnom vlasništvu, koja sama sebe izdržava i iz godine u godinu povećava plasmane. Tome u prilog idu i činjenice da je u 2008. godini privreda Srbije iz kapitala Fonda dobila 12 milijardi dinara, od kojih je oko 30% plasirano privredi Vojvodine sa kamatnim stopama od 3% godišnje, sa rokom vraćanja od šest godina. Fond, iako je državno vlasništvo, preko kreditnih linija stranih banaka plasirao je privredi Srbije dodatnih 65 miliona evra i to po veoma povoljnim kreditima, sa kamatnom stopom od 4% godišnje, sa rokom vraćanja od 7 i 8 godina. Takođe, Fond obavlja i komisione poslove za Republiku Srbiju i to "Start ap'' krediti, krediti za nerazvijene opštine na području naše Republike pod sličnim uslovima, sa rokom vraćanja do šest godina i kamatnom stopom od svega 1% godišnje. U periodu od 2001. godine do danas Fond je povećao svoju aktivu za četiri puta i pokazao da državna institucija sa kamatama ispod tržišnih, može da bude rentabilan, o čemu govore sledeći podaci – po završnom računu za 2008. godinu Fond je ostvario dobit od milijardu dinara. Troškovi Fonda su prosečno 0,2% od plasmana i nju čine: zarade 50 zaposlenih i troškovi poslovanja, sve ukupno za prošlu godinu 35,7 miliona dinara. Zaposleni u Fondu nemaju reprezentaciju, bonuse, biznis-kartice i slično. Svi ovi troškovi se finansiraju iz dela naplaćenih kamata kratkoročnim kreditima. Sve ostale kamate i anuiteti se obračunavaju i ponovo plasiraju u privredi. To znači da Fond veoma efikasno posluje, uz izuzetno niske troškove. Efikasnost poslovanja može da bude ugrožena zbog 24. i 25. člana ovog zakona, jer će Fond biti opterećen sa novih 34 zaposlenih i dugom Garancijskom fondu od 1,7 milijardi dinara. Dodatna opterećenja su i krediti sa subvencionisanim kamatama kroz program mera Vlade Republike Srbije za ublažavanje efekata svetske ekonomske krize, a to će umanjiti budžet Fonda za pet milijardi dinara. Procenat naplate kredita koji su obezbeđeni hipotekama izrazito je visok. Sa stanjem 31.12.2008. godine naplata je čak 90% bez opomena. Naplata kredita za početnike je neverovatnih 70%, što je skoro dva puta veći procenat za takvu vrstu kredita u odnosu na zemlje u okruženju. Kreditima iz kapitala Fonda otvoreno je u prošloj godini oko 8.000 radnih mesta i to: u nerazvijenim opštinama 1.100 i posredstvom kredita za početnike samo u prošloj godini zaposleno 6.700 ljudi. I u AP Vojvodini postoji Fond za razvoj, koji veoma uspešno i efikasno posluje. Od početka svog poslovanja 2002. godine do danas realizovao je 4.100 kredita, ukupne vrednosti od 15 milijardi dinara. Ti krediti su predviđeni za finansiranje dugoročnog programa u oblasti privrede i poljoprivrede, kao i za kratkoročno finansiranje obrtnih sredstava. Realizacijom finansiranih dugoročnih projekata omogućeno je povećanje zaposlenih otvaranjem preko 20.000 novih radnih mesta. Na osnovu gore navedenih podataka jasno se vidi koliko je ova institucija potrebna našoj privredi, naročito u vreme ekonomske krize, jer zahvaljujući ovim kreditima možemo smanjiti nezaposlenost, povećati izvoz i poboljšati životne standarde. Demokratska stranka će podržati ovaj zakon i apelujem da sve ostale poslaničke grupe shvate značaj i učine isto, jer je danas najveći patriotizam otvaranje novih radnih mesta i očuvanje postojećih. Hvala. [[Aplauz]]
Gospodine Tot, zahvaljujem. Gospodin Nenad Popović ima reč. Imate još pet minuta.
Gospođo predsedniče, privredne komore postoje u Srbiji od vremena Aleksandra Karađorđevića, 152 godine. Srušiti nešto što postoji 152 godine je vrlo lako. To je ova vlada i ovo ministarstvo dokazalo na primeru "Fijata". Srušili su "Zastavu", oterali radnike kućama, obećali 700 miliona evra, obećali desetine hiljada radnih mesta i sve slagali. Slagali građane, slagali Kragujevčane, slagali državu itd. Rušenjem se bave rušioci, ali gospodo iz Ministarstva i Vlade, koja je, nažalost, jednoglasno prihvatila predlog, vrlo je teško nešto sagraditi. Vi za vreme svog mandata niste ništa sagradili. Samo rušite. Privredne komore su nešto što može da se reformiše. Nije privredna komora idealna, pogotovo kadrovska struktura nije idealna. Verovatno treba jedna suštinska restrukturizacija u vidu profesionalizacije rukovodećih mesta, u vidu delegata po raznim državama itd. Ali to nije razlog da se nešto što je sistemsko rešenje u Nemačkoj, Francuskoj, Holandiji, Grčkoj, praktično u svim zemljama EU i u Rusiji da mi ne radimo tako, da menjamo nešto što postoji 152 godine. Nisam sreo privrednika koji je za ovo. Kažu – ali, oni žele da se udruže drugačije. Niko danas ne zabranjuje privrednicima, ovo govorim kao privrednik, za razliku od onih u Ministarstvu koji nemaju ni jedan jedini radni dan u privredi, ministar, državni sekretari i oni su se našli da ruše nešto posle 152 godine. Danas je privrednicima omogućeno osim obaveznog članstva, kao što je skoro u svim zemljama EU, da se udružuju i posebno, tako imamo Udruženje stranih investitora, Američku privrednu komoru, Srpski poslovni klub "Privrednik", Udruženje energetičara Srbije itd. Esnafski, sektorski oni mogu da se udružuju i danas. Mislim da su ti razlozi koji su navedeni da će privredna komora raditi efikasnije čista glupost, jer će ovo da počne sa radom tek 2013. godine. Da li je danas u Republici Srbiji, gde je opšta kriza likvidnosti, gde se svaki dan gube radna mesta, gde imamo recesiju koja će biti mnogo veća u septembru i oktobru mesecu, najveći problem srpske privrede organizacija privrednih komora? Evo čime se Vlada bavi. Umesto da nam kažu kako će pomoći privredi, a privredi nisu dali ništa, jedina smo država koja je za privredu izdvojila, ali samo na papiru, 100 miliona evra. Ponoviću 100 miliona evra, dok je Hrvatska, koja je duplo manja ,dala dve milijarde evra. Ista ta Vlada umesto da se bavi suštinskim problemom, ona se bavi organizacijom Privredne komore, da li je obavezno članstvo ili nije. Iza ovog stoji, to treba otvoreno reći, isključivo želja da se zagospodari imovinom privrednih komora. Privredne komore imaju jako mnogo imovine. Čisto da objasnim gospodi u Vladi po Zakonu ta imovina će da pripadne osnivačima privredne komore, neće pripasti Vladi. Ne može da se na račun privrede grade neke ideje o budućem udruživanju, o budućem prisvajanju imovine. Moram da kažem da je ovo sve doneseno bez rasprave sa privrednicima. Privredu niko nije pitao. Ovde u skupštinskim klupama sede gospoda privrednici. Razgovarao sam sa njima. Ni sa kim Ministarstvo nije razgovaralo. Menjati nešto što postoji 150 godina, suštinski, može samo u jednoj širokoj javnoj raspravi i ta rasprava traje mesecima, ako ne i godinama i moraju da se vide sva pozitivna i negativna iskustva iz prošlosti. Moram da kažem da je vrlo čudno da, s jedne strane, koalicija na vlasti, Vlada, koja govori da težimo ka EU, zovu sebe proevropska Srbija, ili kako se već zovu, radi potpuno suprotno od onoga što rade najrazvijenije zemlje EU u komorskom sistemu. Nije ovo ministarstvo sposobno, niti ima kapacitet, privredni ili bilo koji drugi, da ono posle 152 godine odlučuje da se nešto ukine. Ovim bi se nanela ogromna šteta i mislim da bi nam bile potrebne godine, ako ne i decenije, da ponovo formirate komorski sistem. (Predsednik: Vreme.) Ovim završavam. Molim gospodu iz Ministarstva i dame iz Ministarstva da u interesu privrede Republike Srbije povuku ovaj predlog i da u interesu privrede Republike Srbije povedemo jednu široku javnu raspravu u koju bi se uključili privrednici ove države, sa svim širokim spektrom struktura koje su zainteresovane za budući razvoj privrede u Republici Srbije. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima gospođa ministar, gospođo Kalanović, izvolite, samo se prijavite.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću se više javljati, želim samo da kažem dve rečenice. Najpre, moje duboko uverenje je da ovi ekonomski zakoni koji su danas bili na dnevnom redu i koji su izazvali ovakvu debatu u Skupštini predstavljaju dobar pokazatelj, da se Srbija konačno bavi pravim stvarima, stvarima ekonomije. Kao neko ko dugo godina radi u privredi, mogu da vam kažem da ovo daje nadu da smo svi počeli da se bavimo svakodnevnim poslovima običnih ljudi. Druga tema koja je, takođe, dominirala, vezano za razvoj infrastrukture i Nacionalni investicioni plan, nije bila na dnevnom redu. Moji saradnici su pažljivo beležili vaša pitanja, vaše dileme i vaše moguće probleme u realizaciji Nacionalnog investicionog plana, o njima ćete biti blagovremeno obavešteni, ali eto, danas na dnevnom redu nije bio Nacionalno investicioni plan. Naprotiv, bili su zakoni koji su vezani za funkcionisanje institucija iz oblasti ekonomije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Marina Raguš.
Dame i gospodo, gospođo ministar, to je dodatni razlog, samo da se nadovežem na kraj vašeg izlaganja, da gospodin Dinkić treba da bude prisutan i da obrazlaže set predloga zakona koji je direktno u njegovoj nadležnosti. Kao što ste sami imali prilike da vidite, ono što jeste bila tema dnevnog reda, jeste set ekonomskih zakona za koje vi kažete da bi trebalo da donesu određene sistemske reforme u ovoj oblasti i da, pri tom, ublaži efekte finansijske krize, ukoliko sam vas ja dobro razumela, pa sad dajem sebi za slobodu da vas parafraziram. Ono što zaprepašćuje, ali ne iznenađuje, jer nekako kao da je ustaljena praksa Vlade Srbije, da živi u nekoj paralelnoj realnosti u odnosu na Parlament, a samim tim nama i sama funkcija nadzora rada resornih ministarstava neki put može da se čini trivijalnom, iz prostog razloga da, ukoliko se odlučite da, uslovno rečeno, promenite tradiciju koja traje 150 godina, zato mora da postoji valjano dobar i opravdan razlog. Vi nas treba da ubedite da komorni sistem ne funkcioniše dobro 150 godina i da van svake razumne sumnje javnost u Srbiji i poslanici prihvate vašu argumentaciju. Mi je, iskreno, nismo čuli. Ono što smo imali prilike kao poslanici da dobijemo, kao informaciju, jeste obaveštenje od strane privrednih komora i jeste određeni set informacija za koje smo se potrudili da ih pribavimo, pa između ostalog i pismo koje je gospodin Milosavljević, kao ministar trgovine, uputio gospodinu Dinkiću, predlažući mu da povuče ovaj predlog zakona iz procedure, zato što, takođe, nije uveren da komorni sistem treba na takav način da se menja. Ono što je, iznad svega, najvažnije za javnost u Srbiji koja ne vidi na koji će način efekti finansijske krize da budu prevaziđeni, bojim se da mi niste odgovorili u prepodnevnom delu, jeste kako to da Fond za razvoj do sada nije radio ono što jeste njegova nadležnost, u meri da predupredi ovo gde se srpska javnost našla. Meni su konkretni pokazatelji – reper uspešnosti rada Vlade i uspešnost strategije Vlade u smislu da ispuni predizborna obećanja i da unapredi život građana Srbije. Takođe, nije jasno zašto je proevropski kurs odustao od evropskih primera funkcionisanja i rada komornih sistema u, uslovno rečeno, najrazvijenijim zemljama Evrope. Dakle, možemo ovde da predstavimo uporednu praksu od Nemačke pa nadalje. Nije jasno, a zaista su se čuli divergentni tonovi, to je ono o čemu opozicija priča sve ovo vreme, da se stiče utisak da postoji nekoliko centara moći unutar Vlade Srbije i zato je ovakav haos, uslovno rečeno, i zato je ovakva situacija i ekonomska i socijalna. Kriza, po pravilu, razotkrije sve. Kriza napravi lice i naličje onog kursa koji se pokrenuo i koji, priznaćete, traje skoro devet godina. Vaš partijski šef je, čini mi se, autor knjige "Ekonomija destrukcije". Iskreno sam očekivala da se gospodin Dinkić pojavi ovde i odgovori na suštinska pitanja. Dakle, pitanja koja bih postavila gospodinu Dinkiću verujte da nisu, u suštini, pitanja za vas, tako da se nadam da se nećete ljutiti na poslanike koji će vama da postave ona konkretna pitanja jer za to imaju mandat i na to ih obavezuje ono što jeste svakodnevno interaktivna komunikacija sa građanima koji stoje iza svih nas. Nije jasno kako će Fond za razvoj kakav se projektuje i planira da unapredi stanje privrede i ekonomsko-socijalnu situaciju u Srbiji. Da vas podsetim, volim da govorim u slikama i primerima i mislim da je najlakše da se na takav način shvati realnost i moram da se ogradim, nisam ekspert iz ove oblasti, ali se oslanjam na radove mojih kolega, gospodina Milorada Buhe i gospodina Dragana Stevanovića koji nisu trenutno u situaciji da ovo predstave, kao i mr Dejana Mirovića koji se ovim bavi poduže vreme. Nadam se da ću ih dostojno predstaviti. Pokušaću da izbegnem, uslovno rečeno, stručne termine koji mogu samo da zbune javnost i eventualno da odvedu na neki sasvim drugi put. Ali, nije jasno kako se planira da se reši situacija i da se provede u delo ono što je projektovano Predlogom zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, ukoliko se zna da bi se samo finansirao tekući platni deficit od planiranih 16,1% bruto domaćeg proizvoda, dakle, stranih direktnih investicija u 2009. godina je potrebno oko 1,7 milijardi evra, dodatno neto zaduženje od 3,9 milijardi evra. Pošto u Srbiju u 2009. godini dospeva i oko 3,6 milijardi duga, da bi se finansirala naša preterana potrošnja, potrebni su krediti od ukupno 7,5 milijardi evra. Ono što imamo prilike da čujemo i svakog dana nas zapravo pres-kliping zatekne i pisanje medija sa ponekim novim iznenađenjem, ponekim novim pokušajem da se predstojeći dani i meseci prevaziđu bez socijalnih lomova i ekonomskih užasnih turbulencija, samo da vas podsetim, Grčka je eksplodirala zbog toga što je zapala u užasnu krizu. Srbija je u recesiji. Čini se da će kriza biti sve teže podnošljivija. Ne vidimo na koji će način Fond za razvoj da radi ono što jeste u opisu njegovih poslova, kao što je npr. da bi trebalo da predstavlja finansijsku kreditnu instituciju za podsticanje privrednog razvoja, obezbeđenje likvidnih sredstava za restrukturiranje velikih privrednih sistema, njihovu pripremu za privatizaciju, obezbeđenje sredstava za otvaranje malih i srednjih privrednih društva, podsticanje zapošljavanja, razvoj tržišta kapitala itd. Idem dalje sa primerima, pa verujem da ćete biti u prilici da date odgovor na to pitanje. Radi se o transferu lokalnim samoupravama. Danas smo saznali da je situacija sledeća, dakle, ukupan budžet gradova i opština u 2009. godini je 40 milijardi dinara. Nakon smanjenja transfera lokalnim samoupravama budžet će iznositi 25 milijardi. Ono što je zaprepastilo, takođe, jeste jedna od mera ublažavanja efekata finansijske krize, a očigledno je da Vlada nema konkretno pravo rešenje za ovu situaciju u kojoj smo se zadesili jer je naprosto zakasnila sa pravim planom i programom, dakle, donela je odluku da smanji transfer lokalnim samoupravama za 15 milijardi. I većina predsednika i gradonačelnika lokalnih samouprava više puta je javno negodovala zbog najavljenog smanjenja davanja iz republičkog budžeta za 40%. Primera radi, opština Koceljeva, budžet iznosi 170 miliona dinara, gotovo polovina od toga je 83 miliona dinara. Slična situacija je sa opštinom Majdanpek, čiji je budžet 330 miliona dinara, iz budžeta Republike dolazi 160 miliona dinara. Znatno manje iz republičkog budžeta dobija grad Leskovac, 56 miliona dinara. Gradovi kao što su, recimo, Čačak i Kruševac koji imaju velike budžete u iznosu od 2,2 milijarde dinara, sa republičkog nivoa dobijaju 540 miliona dinara. Njima će možda biti lakše, ali se postavlja pitanje na koji način će budžeti lokalnih samouprava uspeti da obezbede ekonomsku i socijalnu sigurnost građana koji žive na njihovim teritorijama. Nisu to samo primeri. Ukupan spoljni dug skoro da dolazi do 30 milijardi dolara. Mi smo pre neki dan pričali o zajmu sa Bankom Saveta Evrope, što bi trebalo da znači oko 20 miliona evra dodatnog duga. Mi imamo primenu Prelaznog sporazuma kojom se, prema našim procenama, gubi oko 267 miliona evra. Zašto o ovome govorim? Ovo jesu pokazatelji odnosa Vlade, resornih ministarstava, svih paketa zakona, dakle, odnos Vlade prema rešenju određenih problema u državi Srbiji izgleda na ovakav način. Ono što jeste neumitni jezik brojki jeste da ukoliko bi se desilo da se odustane od jednostrane primene Prelaznog sporazuma vlast bi mogla za nekoliko puta da uveća davanja iz budžeta predviđena za Antikrizni program. Ako bi vlast odustala od jednostrane primene Prelaznog trgovinskog sporazuma, recimo, sa EU, budžetski deficit od 580 miliona evra bi bio skoro prepolovljen. Ako bi se sredstva koja se gube primenom Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU usmerila ka privredi subvencije privrede bi mogle biti uvećane za skoro osam puta, a ako bi sredstva bila usmerena ka Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje on bi imao skoro sedam puta veća sredstva. Suma od 267 miliona evra je veća i od izdataka predviđenih za subvencije poljoprivredi od oko 212 miliona evra, ali i od sume od oko 192 miliona predviđeno za Nacionalnu službu za zapošljavanje. Budžetske cifre su izračunate prema kursu u periodu kada je budžet bio usvajan. Isto tako, suma od 267 miliona evra je samo 17 puta manja od ukupnog budžetskog izdvajanja, recimo, za dečiju zaštitu. Poređenje budžetskih izdataka i gubitaka koje proizvodi ova odluka o primeni Prelaznog sporazuma pokazuje da je Vlada mogla sa tih 267 miliona evra da finansira rad, recimo, sledećih institucija: Narodne skupštine, uključujući poslanike i stručne službe, na koju odlazi oko 23 miliona evra, Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, koje dobija 47 miliona evra, Ministarstvo za spoljne poslove uključujući i diplomatsko konzularna predstavništva, na koje odlazi oko 67 miliona evra, Ministarstvo pravde, uključujući Upravu za izvršenje zavodskih sankcija, Direkciju za upravljanje oduzetom imovinom, kojima pripada oko 74 miliona evra. Dakle, sve ove institucije ukupno koštaju Srbiju oko 211 miliona evra, što je oko 55 miliona evra manje nego što iznosi gubitak nastao jednostranom primenom Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU. Sa druge strane, katastrofalna odluka o jednostranoj primeni Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU se retko kritikuje u medijima, s obzirom na to da je izuzetno jak lobi koji ovde pokušava da nas ubedi da Evropa nema alternativu, a sa standardom Srbije, o tome ćemo neki drugi put. Iz Ministarstva za lokalnu samoupravu najavljuju otpuštanje oko 8.000 lokalnih državnih službenika u naredne četiri godine. Mislimo da će ovaj broj biti i veći, transfer sredstava iz budžeta koji je prepolovljen govori da će lokalne samouprave morati da naprave situaciju da otpuste, nažalost, sve veći broj administrativaca. Pitam vas, kako ćete rešiti socijalni i ekonomski problem tih ljudi? Ono što je bila projekcija Ministarstva za lokalnu samoupravu, jeste da će se tako navodno uštedeti oko 12 miliona evra. Ta cifra je preko 20 puta manja od one koju gubimo jednostranom primenom Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU. Ogromne pare koje Srbija poklanja bogatoj EU moraju biti usmerene ka našim najsiromašnijim građanima, nezaposlenima, za poboljšanje zdravstvene i dečije zaštite, ka našim poljoprivrednicima i našoj privredi. Ono što je, takođe, vrlo značajno, a može da posluži kao slika ovih neumitnih brojčanih pokazatelja, jeste da Brisel definitivno otima od naših građana 267 miliona evra, uz svesrdnu pomoć Vlade koja zaista ne zna se čije interese provodi. Za te pare u ovoj krizi i ovoj recesiji u Srbiji bi moglo da se izgradi 60 obdaništa ili 50 dnevnih boravaka za decu sa obezbeđenim prevozom i mogao bi se nabaviti novi nameštaj za 150 škola, moglo bi se izgraditi 50 fiskulturnih sala, dograditi 22 škole ili sanirati 90 škola, odnosno izgraditi 15 novih. Za ove novce koje nam Brisel otima mogla bi se izgraditi tri nova mosta u Beogradu. Dakle, to je još jedna slika o vrlo velikoj nesposobnosti koju je pokazala Vlada Srbije, odnosno finansijski lobi unutar Vlade Srbije. Nije jasno kako će Fond za razvoj Srbije da učini da domaća privreda stane na noge, u stvari da se domaća privreda desi u Srbiji, kad, recimo, imamo sledeće primere: u članu 115. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju EU obećava pomoć Srbiji, koja uključuje zajmove Evropske investicione banke. U ovom smislu zaista nije jasno, kada se definiše ovakva pomoć, kako pomoć može da bude zajam koji je, zapravo, zajam sa kamatom koja treba da se otplaćuje. Ali, kako se te reforme koje se nalažu u tom proevropskom kursu izgledaju u praksi, tiče se i Fonda za razvoj Srbije, pa nije jasno kako će biti provodljive u delo. To izgleda na sledećinačin. Na primer, austrijski ''Por'' koji će najmanje skoro za 119 miliona evra graditi most na donjem špicu Ade Ciganlije nije imao konkurenciju među domaćim građevincima, koji su nekada bili čuveni u svetu, jer ti domaći građevinci nisu ni učestvovali na tenderu. Razlog su bili strogi uslovi Evropske banke za obnovu i razvoj, za koje se unapred znalo da su nepremostivi za domaću operativu. Prvi uslov IBRD je bio da izvođač ima obrt sredstava oko 200 miliona evra u poslednjih pet godina. Jedna domaća firma koja ispunjava ovaj poslednji uslov je „Mostogradnja“ jer poseduje mehanizaciju za gradnju mosta na plovnim putevima, kao što je slučaj sa mostom kod Ade Ciganlije. Poslednjih godina, međutim, nije gradila kapitalne mostove jer država nije imala ekonomsku snagu za tako nešto. Takođe, vrlo značajno, jeste još jedan primer, svi veći projekti, kao što su putevi i mostovi, dodeljivani su stranim firmama, iako nema dokaza u praksi da su sposobnije od naših, ali naprosto standardi koji su se postavljali pred naše firme bili su isuviše visoki ili je opet vladalo slobodno sudijsko uverenje i investitora da naprosto naše firme ne mogu da odgovaraju standardima koji se postavljaju pred njih. Slična situacija se ponovila 2006. godine, pa nas tako svi ovi primeri rukovode da ne možemo da verujemo da srpska Vlada ima dobru nameru, ili makar jedan njen ozbiljan deo koji pokriva finansijske tokove, u oporavljanju domaće privrede, naprosto, zato što jedino ispunjavate uslove EU. Dakle, 2006. godine je bila slična situacija sa izgradnjom novog mosta i rekonstrukcijom starog mosta kod Beške na Dunavu. Predstavnici Sindikata građevinarstva Srbije i Republičkog granskog sindikata "Nezavisnost" su javno izrazili svoje nezadovoljstvo činjenicom da ovaj put srpski konzorcijum koji su činili "Mostogradnja", "Planum", "Goša", MIN, "Ivan Milutinović", "Zavarivač", nije dobio posao na izgradnji novog mosta kod Beške, iako su nezavisne komisije ocenile tu ponudu kao najpovoljniju. Udružena srpska preduzeća su uspela da nadmaše sve inostrane firme po kvalitetu ponude, ali Evropska banka za obnovu i razvoj i Evropska investiciona banka su diskvalifikovale domaći konzorcijum jer, navodno, ne ispunjava kriterijume. Evropska banka za obnovu i razvoj, ukupan posao na sanaciji i izgradnji mosta kod Beške koji je vredan oko 40 miliona evra, zamislite koliko bi to bilo dobro kao injekcija za domaćeg izvođača radova, koliko bi se ljudi zaposlilo tom prilikom, dakle, čak ni rekonstrukciju mosta kod Beške nije htela da poveri "Mostogradnji", navodno, jer je ova firma 2005. godine imala nedovoljan profit. Dakle, otvoreno je favorizovana drugoplasirana "Alpina", iako je ponuda te firme bila dva miliona skuplja. Inače, most kod Beške je sedamdesetih upravo gradila "Mostogradnja". Epilog je bio da su ugovor za sanaciju postojećeg i izgradnju novog mosta kod Beške dobili "Alpina" i DSD, a jedan od podizvođača će biti "Mostogradnja". To su konkretni primeri kakav odnos imaju svi oni od kojih mi pokušavamo da zajmimo pare ne bi li pokušali da napravimo nešto na teritoriji Srbije. Pri tom, vidimo kako se sistematski uništava domaća privreda, tako što se postavljaju zaista izuzetno nedostižni i visoki standardi, a i kada se ti standardi ispune, opet se slobodno sudijsko uverenje evropskih investicionih banaka i finansijskih institucija na kraju svede na to –ne ispunjava standarde. Još nešto što Srpskoj radikalnoj stranci stvara nedoumicu kako će ovaj predloženi set zakona, kako ste vi rekli, gospođo ministar, da ublaži efekte finansijske krize, jeste i sledeća činjenica: mi smo da se ne bismo rukovodili podacima do kojih mi sami dolazimo, pa da nam se ne bi spočitavalo da to nisu realni pokazatelji, postavili konačno pitanje vašem partijskom šefu, vezano za sistematsko otpuštanje, dakle, ostajanje bez posla i mogućnosti zarade oko 64.000 ljudi. Dobili smo zvanično odgovor iz Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, i to sektora razvoja stanovništva sa finansijskog učešća države u rešavanju viška zaposlenih. Pazite šta nam je resorno ministarstvo odgovorilo: ''Analizom raspoloživih podataka u novembru prošle godine, evidentirani su ili najavljeni otkazi ugovora o radu, u većoj meri su posledice, pre svega, utvrđivanje viškova zaposlenih u društvenim preduzećima koja su u procesu pripreme za privatizaciju.'' A ovom prilikom bi volela da čujem podatak gde su otišla sredstva iz privatizacionih fondova, a bila su namenjena oživljavanju privrede. Tada smo saznali da se radi o bivšim velikim gigantima, kao što su: "Viskoza", pa je tu trebalo da dobije otkaz 100 radnika, "Zlatara''- Majdanpek – 80 radnika, "Prahovo-proizvodnja đubriva'' – 160 radnika, "Iris" iz Prijepolja – 450 radnika, "Raška" – 100 radnika. Najavljeno je bilo da će "Zastava automobili" otpustiti 700 radnika, Fabrika šinskih vozila "Goša" – 200 radnika, "Šamot" iz Aranđelovca – 300 radnika, "Elektroporcelan" iz Aranđelovca – 259 radnika, JAT – 850 radnika, po ovom osnovu. Po drugom osnovu, dakle, utvrđivanja viškova zaposlenih u privatizovanim preduzećima, u cilju oslobađanja novih viškova zaposlenih, kupci su se kupoprodajnim ugovorom obavezali da će u narednim godinama investirati u razvojni program, ali da neće otpuštati zaposlene u nekom određenom periodu. Za veći broj privatizovanih preduzeća u toku je nova faza u sagledavanju optimalnog broja zaposlenih, dakle, desila se kriza. I, onda je informacija izgledala na sledeći način: "Zdravlje" Leskovac – 194 radnika, "Rubin" Kruševac – 63 radnika, "Plima" Pek –200 radnika, "Krajina vino" – 270 radnika, uljara "Sunce" – 700 radnika. Po trećem osnovu – upućivanje zaposlenih na prinudni odmor, uglavnom u privatnim preduzećima i onim preduzećima gde nema mogućnosti da se radnici proglase viškom, to su: "Zender" Vranje – 720 radnika. Tu je država preko "Siepe" dala bespovratna sredstva za grindfild investicije i Nacionalna služba za zapošljavanje je dala bespovratna sredstva za obučavanje zaposlenih. Ali, moram da vas podsetim, dok traje preobuka i obučavanje zaposlenih, ti zaposleni moraju da prehranjuju svoje porodice. Dakle, od kursa i preobuke oni to ne mogu. Po četvrtom osnovu prestanka rada po osnovu otkaza ugovora o radu na određeno vreme i rada preko omladinske zadruge, učinili su "Belir" iz Kikinde sa 130 radnika, "Svislion" iz Vršca – 100 radnika "Vital" Vrbas – 230 radnika, ''Ju-es stil'' iz Smedereva – 400 radnika, "Dunavka" iz Velikog Gradišta za 125 radnika. Utvrđivanje viška zaposlenih u namenskoj industriji i prestanak rada dohodovnih institucija u okviru Vojske i po tom osnovu utvrđivanje viška zaposlenih i isplata otpremnina u skladu sa Zakonom o Vojsci, po ovom osnovu prestao je rad u preduzeću "Milan Blagojević" iz Lučana za 170, u "Remontnom zavodu" iz Čačka za 360 radnika, u preduzeću "Cer" iz Čačka za 150 radnika. Prema podacima Nacionalne službe za zapošljavanje, u mesecu oktobru prošle godine najveći broj zaposlenih je dobio otkaz po osnovu isteka ugovora o radu na određeno vreme – 32.018 radnika. Evidentiran je znatan broj prestanka radnog odnosa po osnovu sporazuma između zaposlenog i poslodavca, na inicijativu zaposlenog, oko 16.000. – Prestanak radnog odnosa po osnovu tehnoloških, ekonomskih ili organizacionih promena kod poslodavaca – 1.760 radnika. – Prestanak radnog odnosa zbog neostvarivanja rezultata rada za 603 radnika. – Istovremeno, prema podacima Nacionalne službe za zapošljavanje u mesecu oktobru 2008. godine, oko 64.033 radnika je ostalo bez posla po ovim raznim osnovama. Do današnjeg dana, a pokušavali smo više puta da dobijemo plan i program na koji način Vlada Srbije misli da izađe u susret ovim ljudima. Mi to nismo dobili, niti smo imali prilike da saznamo koje su to finansijske institucije, kako će menadžerski tim Vlade da nađe dodatna sredstva ne bi li se ublažio ovakav udar, uslovno rečeno, finansijske krize, na državu Srbiju. Dakle, ono što smo, najkraće rečeno, očekivali da čujemo danas, jeste realna informacija i realno skeniranje slike u Srbiji. U Srbiji preko pola miliona ljudi živi ispod donje granice siromaštva. Ne samo što su to ljudi koji su uglavnom naši članovi, pa imamo obavezu za preko milion i 220 hiljada ljudi, izražavamo zabrinutost za celokupnu Srbiju. U Srbiji, ono što je prema svim ovim podacima sada već realna projekcija, neće biti porodice koju ova nesreća neće dotaći. A iskreno da vam kažem, posle svih ovih pokazatelja zaista treba imati hrabrosti i braniti nešto što je trebalo da uradi gospodin Dinkić, a predstavlja Fond za razvoj Srbije. Kada smo već kod nečega što, takođe, slika potpunu otuđenost Vlade Srbije i od života, a posebno od Parlamenta, jeste upravo informacija koju gledam ispred sebe, Ministarstva trgovine i usluga, upućena vašem partijskom šefu, gospodinu Dinkiću. Mi smo čak bili svesni sukoba između gospodina Milosavljevića i Dinkića povodom Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o komorama. Ali ono što javnost u Srbiji treba da zna jeste, kako kaže gospodin Milosavljević, prema odredbama članova 2, 5. i 7. kao i u smislu članova 8, 10. i 11, tada, Nacrta zakona, provodi se u suštini jedinstvena zakonska intervencija i to promena postojećeg pravnog režima organizacije, jedinstvenog komorskog sistema koji je na snazi u skladu sa važećim propisima. Kao što kaže gospodin Milosavljević, reč je o Predlogu zakonskog rešenja kojim se potpuno menja postojeći model komorskog sistema, s obzirom na to da se predviđa pluralitet komora, odnosno komorskih organizacija putem ukidanja obaveznog članstva privrednih subjekata u Privrednoj komori Srbije, dakle, koncept jedinstvenog komorskog sistema je definisan kako u članu 1. važećeg Zakona o privrednim komorama iz 2001. godine, kojim se uređuje pojam privrednih komora kao samostalnih i poslovno stručnih organizacija, dakle, kao deo jedinstvenog povezivanja privrednih subjekata. Kako ovo ne bih u detalje čitala, podsećajući na tradiciju od 150 godina, ono što je bio predlog dr Slobodana Milosavljevića, jeste da se tada Nacrt ovog zakona povuče iz procedure, zato što naprosto tada nije ni postojala analiza efekata zakona, koja je prema Poslovniku Vlade bila obavezna da se dostavi, na osnovu član 40. stav 2. Mi možemo ovde samo da utvrdimo grešku u proceduri, ali je vrlo je diskutabilno zašto se menja tradicija nečega što postoji 150 godina bez javne rasprave.Mi ne krijemo, namera SRS jeste da upravo provedemo javnu diskusiju o svim nacrtima zakona, koje Vlada očigledno izbegava da uradi, sa stručnim i kvalifikovanim ljudima, pred očima srpske javnosti ovde i sada. Mi bismo voleli da čujemo na koji način vi mislite da će Fond za razvoj učiniti ono što jeste njegova osnovna delatnost sa svim pokazateljima koja sam iznela pred vas. Mislim da je to obaveza za celokupnu Vladu koja treba da izađe pred građane i kaže da konkretno nema rešenja za krizu koja će najjači udar da doživi između maja i oktobra ove godine. Mi svi ovde preostali, a i ovo je slika Parlamenta i zainteresovanosti za situaciju u Srbiji, drago mi je što se sada na ekranu vidi od 250 poslanika koji su to ljudi koji zaista vode računa o dobrobiti građana, koji su to ljudi kojima su predizborna obećanja bila toliko silna i jaka i na kraju su pokušali da ubede da Evropa nema alternativu i da će ta Evropa doneti bolji život u Srbiji. Upravo smo dokazali da ta unija na jedan prepoznatljiv načini i za sve ostale zemlje, Srbija nije izuzetak, usisava ono što jeste nacionalni dohodak i bruto domaći proizvod jedne države, sa svim ostalim prerogativima jedne države. Videli smo da ta unija nema nameru da reši krizu nijedne zemlje. Pre neki dan smo pominjali primer gospođe Merkel i njenog odnosa npr. prema ''Opelu''. Ono što mi možemo da projektujemo, takođe, da će sudbina EU biti vrlo neizvesna, iz prostog razloga, zato što je pao neoliberalni sistem, kao što ste videli, gospođo ministar. Pao je neodgovornim ponašanjem najjačih finansijskih centara moći. To, očigledno, još samo u Srbiji nije jasno. Sledeća faza u načinu rešavanja prevazilaženja finansijske krize jeste zatvaranje u domaće ekonomije i u domaće zakonodavstvo najjačih zemalja Evrope. I tu je budućnost EU. U situaciji smo da pripremimo i žurimo sa zakonima bez javne rasprave, sa tim da se i Vlada unutar cepa po određenim predlozima zakona. Stvara se potpuni haos što u Parlamentu, što u javnosti. Pri tom nijedan od tih zakona čak i ne koincidira sa stvarnošću u Srbiji, ne nudi nijedno konkretno rešenje u Srbiji koja je pod protektoratom, nijedan od predloženih zakona se neće primenjivati na teritoriji KiM. Mi ovde glumimo očigledno nekakvu virtuelnu realnost. A što je najgore nijedan od tih zakona neće unaprediti život u Srbiji. Nijedan od tih predloženih zakonskih rešenja nije provodiv, naprosto, ne postoje materijalno-tehničke prednosti za to. Ono što je pokazao određeni deo Vlade, na prvom mestu onaj koji kontroliše finansijske tokove, jeste da je njima bitnija EU nego život ljudi u Srbiji. Tu ste vi demantovani, gospođo ministar. To što ste rekli da je vama drago što se danas u Parlamentu govori o običnom životu ljudi U Srbiji, to apsolutno ne stoji. Da vam je drago, mi danas ne bismo pričali na ovakav način o ovakvom setu ekonomskih zakona. Mi ne bismo menjali 150 godina dugu tradiciju zbog unutrašnjih sukoba u nekim lobijima. I to jeste jedina istina. – Da je vama drago, vi bi već imali nekoliko sednica Vlade i naši menadžeri u određenim javnim preduzećima ne bi imali višemilionske iznose, i da je vama zaista stalo do ovih građana, izašli biste pred nas koji ovde pokušavamo da ih predstavimo i rekli biste, Srbija je u teškoj krizi, rešenje se nalazi u tome i tom i tome. Vi nemate rešenje za to. Ukoliko vi vidite rešenje u novim izborima, onda bolje to recite odmah, pa da građani Srbije znaju da se tu radi samo o političkim foteljama i političkim ambicijama i ni o čemu drugom. To je ona poruka koja sa zasedanja dolazi svakodnevno, bez obzira koliko se režim i režimski mediji trudili da to zamagle, od ministara koji ovde dolaze i koji predstavljaju zakone koji neće moći da se sprovedu u Srbiji, a iznad svega nas uvodite u to živo blato. Nijedan od tih zakona neće pomoći ljudima da prežive ovu i naredne tri godine. I mi, onda, treba da izađemo pred te ljude i da kažemo, šta? Izvinite, nismo uspeli! Nismo uspeli, gospođo ministar, zato što se mediji zatvaraju i da se o ovome ne bi pričalo i zato što se opozicija satanizuje da se o ovome ne bi pričalo. I to je jedina istina.
Gospođo Raguš, imam utisak da ste jednu celinu izlaganja priveli kraju. A, mi i imamo informaciju da direktnog prenosa RTS neće biti od 17.55 časova. Predlažem da nastavimo sa radom 14. aprila 2009. godine, u 10.00 časova. Takođe, dozvolite mi, poštovani narodni poslanici da, u vaše i svoje ime, svim vernicima koji uskršnje praznike slave po Gregorijanskom kalendaru, čestitam najveći hrišćanski praznik Uskrs i neka vam praznici budu na spasenje i duhovno uzrastanje. Zahvaljujem.