Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2018. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 102 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pre nastavka rada Narodne skupštine, dozvolite mi da u svoje lično ime i u ime Narodne skupštine Republike Srbije svim damama čestitam 8. mart Međunarodni dan žena. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Narodni poslanik Vojislav Šešelj ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavljam pitanje ministru unutrašnjih poslova, predsedniku Vlade i predsedniku Republike. Pošto sam iz dnevne štampe saznao da je Dejvid Korbet, bivši marinac, pripadnik specijalne jedinice „Foke 6“, najopasnije specijalne jedinice koja je učestvovala u hvatanju Osame bin Ladena, izrazio bojazan u centralnom zatvoru od povratka u Ameriku, da će ga tamo likvidirati zbog neobavljenog zadatka ili zbog neopreznosti zbog koje je upao u šake naše policije, zašto nisu već otpočeli pregovore da ponude Dejvidu Korbetu aboliciju, jer već nekoliko krivičnih dela ima. Ima nelegalno posedovanje oružja, tu je visoka kazna, zatim, ima krivično delo pripremanja terorističkog akta ili atentata ili nekog sličnog akta, to je očigledno da je nešto pripremao, da mu se ponudi abolicija od krivičnog gonjenja, azil i doživotna zaštita, a da on zauzvrat detaljno prizna ko ga je poslao, koga je trebalo da ubije i iz kog razloga, ako mu je i to treće poznato. Veoma je ovo važno, jer ja očekujem da Dejvid Korbet neće biti jedini. Ti drugi koji budu dolazili možda će biti još sposobniji od njega. Možda će teže biti da se uhvate, jer neće tražiti možda pomoć domaćih kriminalaca, a oni da se izlanu u telefonskom razgovoru međusobno kako Amerikancu nabavljaju pištolj. Da se nije uzdao u naše domaće kriminalce, verovatno ga nikada ne bismo ni uhvatili. Iz svih tih razloga, a posebno zbog činjenice da američka ambasada nije pokazala nikakvog vidljivog interesa za njega, za eventualnu zaštitu njegovih prava, za pružanje pravne pomoći, kako se to radi u svim drugim slučajevima privođenja, hapšenja ili otpočinjanja istrage protiv američkih i bilo kojih drugih stranih državljana. Ne treba se igrati sa ovim. Ništa mi nećemo imati ako osudimo na neku blažu kaznu Dejvida Korbeta, pa ga proteramo, mnogo više ćemo dobiti ako on ispriča sve što zna. Ovde je davana policijska zaštita svakakvim lažnim svedocima, prevarantima, ubicama, ovakvim, onakvim, a ovo je toliko ozbiljna stvar da se ništa ne sme prepustiti slučaju. Ako se ovo zanemari, onda ćemo se suočiti sa mnogo opasnijim nasrtajima i dobro, naravno, na udaru se mogu naći sve istaknute ličnosti u javnom životu, a vi vodite računa da mogu da koknu i nekog od nas opozicionara, pa da u javnosti se vama pripiše krivica. Nemojte se zato igrati. Dejvid Korbet je osposobljen za sve vidove dejstava, a oni drugi koji dolaze posle njega biće još sposobniji. Toliko sam imao.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić.
Zahvaljujem. Moja pitanja se danas tiču oblasti zaštite životne sredine i upućujem ih ministrima Goranu Trivanu i Branislavu Nedimoviću, dakle, aktuelnom ministru za zaštitu životne sredine i njegovom prethodniku koji se o ovome starao dok nije osnovano posebno ministarstvo. Zanima me zašto i Vlada, u prvom redu ministri, kriju da se u Pančevu u HIP Petrohemiji krije desetine tona kancerogenog azbesta u sred fabrike, da se krije da, takođe, u sred fabrike postoje desetine tona opasne i toksične žive, od čega je velika količina gotovo čiste metalne žive i za koju vrlo dobro znamo da ne može ni da se prerađuje, ni da se izvozi? S obzirom da se radi o državnom gigantu, državni ministri bi o tome morali sve znati, a trenutni ministar Trivan, ukoliko nije došao do tih saznanja, mogu da mu preporučim da pita suprugu Jovanu, koja je članica nadzornog odbora te iste Petrohemije. Takođe me zanima da mi odgovore šta nameravaju da rade sa ovim kancerogenim azbestom i sa ovom toksičnom živom, s obzirom da neki upućeni ljudi kažu da se azbesta rešavaju tako što se određenim operaterima on isporučuje da se melje, solidifikuje i potom prodaje „Lafaržu“. Zbog toga tražim konkretne odgovore od nadležnih lica šta se radi ovim povodom. Sledeće pitanje, kada smo već u resoru zaštite životne sredine, pitam takođe obojicu ministara, kakav je epilog u slučaju ili aferi putujućeg otpada i da li je to bila samo predstava za javnost u predizbornoj kampanji ili se zaista nešto i čini tim povodom, imajući u vidu da se kao jedan od vinovnika vrlo često pominje, a to je firma „Step trans“ iz Novog Sada. Ova firma se pominje još pre četiri meseca kada je MUP objavio zvanične informacije 27. novembra 2017. godine, da su odgovorna lica iz „Step transa“, kao i odgovorna lica iz preduzeća „Eko karika“ neosnovano dobila kredit od države, odnosno od tada Ministarstva za poljoprivredu i zaštitu životne sredine, i to u iznosu od 43 miliona dinara. Ispalo je da su krivi samo oni koji su taj kredit dobili i za gotovo 400.000 evra oštetili budžet Republike Srbije, a da niko iz ministarstva ko im je taj kredit omogućio, potpisao rešenje i dodelio, nije kriv. Bojim se da je to daleko od istine i pravde. Ono što je takođe važno, i to su odgovori koje tražim, da i ministar Nedimović i ministar Trivan konkretno odgovore ko su bili članovi Komisije za dodelu ovih kredita? Pričam konkretno o kreditu i kreditima koji su davani u periodu od 2015. – 2017, i to u tom iznosu od 43.000.000 dinara ovim preduzećima „Ekokarika“ i „Step Trans“? Ko je potpisao i odobrio kredit? Da li je tačna informacija do koje sam došla da je jedna od glavnih osoba koja je bila zadužena za hiperprodukciju i proizvodnju raznih dozvola operaterima, koji se staraju o opasnom otpadu, bila Stana Božović, državna sekretarka tada, a inače u javnosti poznata po ličnim informacija iz svoje biografije, da je prva u Beranama imala televizor, samo da pojasnim o kome se radi? Da se vratim na kraju na „Petrohemiju“ u Pančevu. Danima su i Pančevci, i ceo moj južni Banat, i moja Vojvodina izuzetno zabrinuti zbog jezive informacije, a to je da se već godinu dana u vazduh ispuštaju ogromne količine opasnog i toksičnog hlora i da je to posledica odgovornosti lošeg remonta pre godinu dana, odgovornosti menadžmenta „Petrohemije“, o čemu takođe ministri moraju znati, i da dolazi do stalne greške u proizvodnji PEVG, dakle PEVG-a, prilikom koje nestaju ogromne količine hlora, a zapravo je potpuno jasno da se emituju u vazduhu. Tražim informacije o tome šta se zapravo dešava ili se samo ovo pitanje poteže u predizbornoj kampanji, a posle ostajemo bez odgovora, izuzetno ugroženi u oblasti zaštite životne sredine. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Postavljam pitanje ministru unutrašnjih poslova Nebojši Stefanoviću, a tiče se jedne masovne pojave koja se dogodila u nedelju na lokalnim izborima u Beogradu, 4. marta, da je veliki broj lica dobio pozive za glasanje na adresama na kojima žive neka druga lica. Dakle, u pitanju su stotine hiljada poziva koje su dobijali neki građani, a da pri tome na tim adresama oni ne žive. Postavljam pitanje ministru Stefanoviću – kako je moguće da je u gotovo svim slučajevima prema JMBG utvrđeno da ova lica koja su dobijala pozive nisu ni rođena u Beogradu i da nisu na evidenciji PIO Fonda? Drugo, ti građani nisu vlasnici nepokretnosti, niti njenih posebnih delova u zgradi, što se može utvrditi uvidom u list nepokretnosti prema evidenciji Katastra. Treće, naravno, ta lica ne poznaju one ljude koji su vlasnici tih nepokretnosti, stanova i kuća. Pravni savet Narodne stranke, kao i pravni tim liste čiji je nosilac bio Dragan Đilas je dobila veliki broj prijava građana i, ukoliko vam treba, imamo lica koja će svedočiti da su na njihove adrese, gde oni žive, došli pozivi za glasanje za neka lica koje oni i ne poznaju. Drugo pitanje je takođe za ministra unutrašnjih poslova. Pošto su se tog dana održavali i izbori u Boru, u Boru je postojala jedna masovna pojava velikog broja džipova, desetine džipova bez tablica, koji su kružili nekoliko dana pre izbora i na sam dan izbora u Boru. Po prijavi predsednika Odbora Narodne stranke u Boru i nosioca liste gospodina Dragana Markovića Policijskoj stanici u Boru da postoji veliki broj ne identifikovanih vozila koja kruže Borom, dobio je odgovor da policija ne može da reaguje ni na dan izbora, zato što nemaju slobodnih ljudi na raspolaganju i da će razmotriti tu prijavu u ponedeljak. Rečeno im je, nezvanično, da zapravo imaju nalog da okreću glavu na ulici ako sretnu automobil bez registarskih tablica, džip bez registarskih tablica ili neka lica sa teritorija drugih gradova i opština koja su tu vršila neke radnje. Dakle, postavljam pitanje – ko je u komandnom lancu odgovornosti MUP dao nalog lokalnoj policiji, odnosno Policijskoj stanici u Boru da ne reaguje na prijavu građana? Da li MUP reaguje samo na prijave kada to rade predstavnici, odnosno članovi vladajućih stranaka i da li su oni drugačiji u odnosu na građane koji ne podržavaju aktuelni režim? Govorite o tome da je vaša vlast i da je vaš predsednik predsednik svih građana, pa valjda su institucije u službi svih građana. Danas govorimo, i ovih dana, o Zakonu o policiji, o sigurnosti građana. Da li se to na ovaj način pokazuje da kad neko iz opozicionih stranaka podnese prijavu vi na to ne reagujete? Jesu li to te institucije koje gradite u ovih prethodnih šest godina? Dalje, postavljam pitanje ministru za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Vlada Republike Srbije neposredno pred izbore opredelila je sredstva za Centar za socijalni rad Beograd u iznosu od 208.500.000 hiljada dinara i da se podeli jednokratna pomoć 13.900 lica u iznosu od 15.000 dinara. Centar za socijalni rad Beograd je ekspresno dostavio spisak za pojedine opštine iz Beograda. Što je zanimljivo, na tim spiskovima su osobe koje uopšte nisu korisnici centra za socijalni rad. Novac je odmah prebačen iz ministarstva i doneseni su spiskovi koji su odmah overeni kako bi bila realizovana isplata neposredno pred izbore u četvrtak i petak. To se dogodilo i u Boru, gde su takođe bili izbori. Postavljam pitanje – po kojim kriterijumima su određeni korisnici koji su dobili jednokratnu pomoć i koji su to ugroženi stanovnici…
Privedite kraju.
… ispunjavali uslove i kriterijume za dobijanje ove pomoći, završavam, koja je dokumentacija za to bila potrebna i zašto nisu obuhvaćeni stanovnici iz opštine Zemun i Novi Beograd i zašto odluka nije objavljena na sajtu…
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sanda Rašković Ivić.
Hvala. Moje prvo pitanje ide premijerki Brnabić i ministarki pravde gospođi Kuburović. Naime, da li će eventualna podrška Srpske liste ratifikaciji Sporazuma o državnoj granici između Kosova i Crne Gore, da li bi to značilo kršenje Ustava i da li će ti članovi Srpske liste imati… Molim vas, predsedavajući, ne mogu da govorim. Ovde poslanici dobacuju. Znači, da ponovim, da li će eventualna podrška Srpske liste ratifikaciji Sporazuma…
Molim kolege da saslušaju koleginicu.
Molim vas, predsedavajući, ovo je važno pitanje i želim da mi vratite vreme. Znači, počinjem ispočetka. Moje pitanje ide premijerki Brnabić i gospođi Kuburović – da li će eventualna podrška Srpske liste ratifikaciji Sporazuma o državnoj granici između Kosova i Crne Gore, a to znači kršenje Ustava, da li će to značiti da ti ljudi koji daju podršku snose određenu odgovornost, pre svega krivičnu odgovornost za kršenje Ustava, jer ne postoji granica između Kosova i Crne Gore, nego postoji granica između Srbije i Crne Gore? Kome će oni snositi tu krivičnu odgovornost? To je posebno pitanje za gospođu Kuburović, s obzirom da znamo kako izgleda i da je celokupno sudstvo evakuisano sa Kosova i Metohije. Drugo pitanje ide za našu premijerku, odnosno čuli smo iz medija da je pre 15-ak dana Međunarodno telo protiv pranja novca stavilo Srbiju na crnu listu zajedno sa Sirijom, Jemenom, sa Somalijom i sličnim zemljama. Juče smo čuli od premijerke da Srbija nije na crnoj listi, nego da je samo na monitoringu, jer je ona primenila 35 od 40 preporuka. Pitanje za Aleksandra Vučića – da li je protiv vas ikada vođena istraga zbog uticaja na svedoke i menjanje iskaza u postupku protiv Vojislava Šešelja? Sam Vojislav Šešelj je izjavio da je takva istraga protiv vas vođena u duelu sa Boškom Obradovićem, na TV Studio B, ali nije rekao ko i kada je vodio? Ukoliko je vodilo naše Tužilaštvo za ratne zločine, Vladimir Vukčević i Bruno Vekarić, onda nam je jasan njen ishod, imajući u vidu da vas je Vekarić javno pohvalio zbog pomoći u lociranju generala Ratka Mladića. Pitanje za ministarku pravde Nelu Kuburović. Nekoliko dana, što smo se nedavno putem elektronske pošte, nakon nekoliko dana kad smo se elektronskom poštom obratili Kancelariji glavnog tužioca Haškog tribunala za bivšu Jugoslaviju, Haški tribunal se obratio Republici Srbiji, radi izjašnjenja da li srpski organi prihvataju da preuzmu vođenje postupka protiv naših uvaženih kolega, narodnih poslanika Petra Jojića i Vjerice Radete, koji je taj Tribunal pokrenuo. Molim vas da mi dostavite navedeni dopis Haškog tribunala i kakvu je odluku, odnosno preporuku donelo Ministarstvo pravde tim povodom? Pitanje za ministra policije Nebojšu Stefanovića. Da li raspolažete informacijama o ugroženoj bezbednosti člana SNS Aleksandra Stefanovića, imajući u vidu njegova javna priznanja da je učestvovao u raznim krivičnim delima? On je javno objavio video izjavu u kojoj je naveo da mu je bezbednost ugrožena i da ta video izjava posluži kao dokaz ako bude likvidiran od strane ljudi koje je pozivao ili je možda već likvidiran, u pisanim izjavama datim pod punom moralnom, materijalnom i krivičnom odgovornošću. Pogotovu zabrinjava što se plasiraju lažne informacije o njegovom navodno teškom zdravstvenom stanju iako je on, Bogu hvala, dakle nema zdravstvenih tegoba. Pitanje za Republičkog javnog tužioca Zagorku Dolovac. Zbog čega ne pozovete Aleksandra Stefanovića i dodelite mu status svedoka saradnika, pre nego što mu se, ne daj Bože, ne dogodi neka figurativno rečeno kora od banane, kako je to na Studiu B rekao Vojislav Šešelj 1. marta? Pitanje za Aleksandra Vučića. Kada ste se poslednji put videli, čuli i razmenili SMS poruku sa Aleksandrom Stefanovićem? Da li ste pročitali radnu verziju knjige „Kako se kalio vrbov klin“? Pitanje za ministra policije Nebojšu Stefanovića. Koliko je lica dobilo državljanstvo Srbije od 1.1.2012. do 1.3.2018. godine? Koliko je lica dobilo prebivalište u Beogradu od 1.1.2017. do 1. marta 2018. godine? Koliko je bilo odjava prebivališta u istom periodu? Kako je moguće da postoji veliki broj prijava prebivališta na teritoriji Beograda u stambenim zgradama, gde stanari praktično ne poznaju ni jedno od tih lica, niti je i jedan od stanara dao odobrenje, ni ličnu kartu vlasnika stana da bi se ta lica prijavila na tim adresama? Posedujemo hiljade takvih primera, te molimo ministra Stefanovića, da objasni ko može da promeni prijavu prebivališta bez vlasnika stana, koji je lično prisutan u MUP-u, ili je dao svoju ličnu kartu? Pitanje za Aleksandra Vučića. Da li ste vi i vaši najbliži saradnici vršili fizičko nasilje u porodici nad svojim suprugama, kao i nasilje nad ženama? Da li poznajete novinarku Miru Pelaković i Gordanu Juzbašić? Zahvaljujem predsedavajući. (Aleksandar Martinović: Ovo je za opomenu.)
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Potpuno se slažem sa kolegama narodnim poslanicima. Ovde ste morali da reagujete, imajući u vidu da se radi o grubom narušavanju ugleda ovog Doma, prozivanjem na način koji je apsolutno neprimeren. Na taj način sebi oduzimam vreme, ali ovo je krajnje vreme da se odreaguje prema poslanicima koji na ovakav način zastupaju Skupštinu, krajnje negativan. Moje poslaničko pitanje se odnosi na Ministarstvo zdravlja. Zašto? Polazeći od činjenice da je najuzvišenija i najhumanija vrednost spasavanje ljudskog života, onda je ovo pitanje sasvim logično da se uputi tom resornom ministarstvu, a u vezi sa primenom odredbi Zakona o transfuzijskoj medicini. U konkretnom slučaju, ovaj zakon se reflektuje i na davaoce krvi i na primaoce krvi i na banke krvi i na distribuciju krvi i krvnih komponenata. Ovaj zakon se u najvećoj meri reflektuje i na institucije koje će se praktično i neposredno baviti transfuzijskom medicinom. Postavlja se pitanje da li je ovim zakonom sve uređeno? Sigurno je da nije, ali to što nije uređeno, nameće neophodnost potrebe za postavljanjem ovakvog pitanja. Konkretno, da li je moguće da se krv i krvne komponente dostave tamo gde su neophodno potrebe, tamo gde je ugrožen život pacijenata, tamo gde se ne može posebnim planovima, ni dnevnim ni periodičnim, ni bilo kojim drugim definisati količina potreba krvi i krvnih komponenata. U tom smislu, pozvaću se na transfuziološku službu Opšte bolnice u Užicu, bez namere da diskriminišem bilo koji grad, bilo koju opštinu na teritoriji Republike Srbije, jer ćemo se svi suočiti sa ovim problemom o kome govorim, a najviše štete ili štetne posledice ne daj bože, mogu imati oni kojima je krv neophodno potrebna, a to su pacijenti. Naravno da se kroz ovo moje pitanje provlači još jedan problem, a to je problem destimulisanje davaoca krvi za davanje krvi. Konkretno, radi se o tome što Zakonom o transfuzijskoj medicini nije definisan način kako se ustrojavaju zavodi i gde će ti transfuziološki zavodi biti locirani. Prema nekom nezvaničnom stavu, jedan od zavoda će biti u Kragujevcu. Ako je tako, onda ceo Zlatiborski okrug dolazi u problem. Zašto? Zbog toga što je nemoguće za kratko vreme od Kragujevca do Užica distribuirati krv i krvne komponente tamo gde je to nužno, tamo gde je faktički transfuziološka služba Opšte bolnice u Užicu najsavremenije opremljena sa stručnim kadrom koji raspolaže izuzetno visoko referentnim sposobnostima, edukacijama, gde se mogu pružiti sve one usluge koje se na drugim mestima ne mogu pružiti. Radi se o tome da će opštine i to male opštine sa teritorije Zlatiborskog okruga, kao što su Priboj, Prijepolje i Nova varoš, biti u nemogućnosti da dobiju krv za one kojima je ona neophodno potrebna. Podsećanja radi, Zlatiborski okrug podrazumeva teritoriju na kojoj se nalaze najfrekventnije saobraćajnice koje povezuju tri države Srbiju, Crnu Goru, Federaciju BiH. Nažalost, upravo zbog toga se dešava veliki broj saobraćajnih nezgoda, nažalost u tim nezgodama se pojavljuju lica sa izuzetno teškim telesnim povredama, opasnim po život, gde su hirurške i sve vrste hirurških intervencija nužne, neophodno potrebne. Služba za snabdevanje krvlju u Užicu ima sve potencijale za tako nešto, ali ukoliko se izmesti njega suština i njena priroda u vidu obavljanja posla koji se obavlja, dolazimo do posledice da će veliki broj pacijenata biti onemogućen da dobije krv. Davaoci krvi će biti destimulisani. Zbog toga molim ministra zdravlja da razmotri mogućnost da se upravo u Užicu ustroji zavod za transfuzijsku medicinu, jer ovaj zavod pored ostalog ima izuzetno savremenu opremu, tehnologiju, čak i tehnologiju kojom se prepoznaju markeri za polno prenosive bolesti, kroz prenos krvi i krvnih komponenata, kao i sposobnost da se izvrši identifikacija i davalaca i primalaca krvi i krvnih komponenata. Još jednom molim ministra da ovo pitanje razmotri.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Zahtev ministru Nebojši Stefanoviću za dostavljanje izveštaja o primeni Zakona o sprečavanju nasilja u porodici, koji je stupio na snagu 1. juna prošle godine, sa dodatnim zahtevom da izveštaj bude sačinjen u saradnji sa nadležnima u tužilaštvu, Ministarstvom za rad, socijalna pitanja odnosno centrima za socijalni rad i Visokim savetom sudstva, a da sadrži sledeće podatke. Ukupan broj prijava slučajeva porodičnog nasilja u Srbiji od trenutka kada je zakon stupio na snagu, ukupan broj izrečenih procena rizika koje su jedinice policije na licu mesta napravile. Ukupan broj izrečenih hitnih mera za slučajeve nasilja u porodici, ukupan broj pokrenutih procesa i krivičnih prijava na osnovu krivičnog dela činjenja nasilja u porodoci i broj završenih sudskih procesa. Zašto mislim da je strašno važno da imamo ovaj izveštaj, nezavisno od toga što je MUP i ministar lično, zajedno sa ljudima iz radnih grupa i tužilaštva, centara za socijalni rad, medijima davali informacije. Nama je važno zbog toga što je ovo prvi put da ćemo moći da poredimo primenu zakona u poslednjih šest meseci 2017. godine sa prvih šest meseci 2018. godine. Svi pokazatelji izveštaja od dana stupanja na snagu su jasno ukazivali na to da se poboljšava situacija, da su ljudi u Ministarstvu bolje opremljeni, da tužilaštvo bolje reaguje, ali ljudi u porodicama ipak stradaju. Od početka 2018. godine, za ovih 10 nedelja, devet žena i tri muškarca je ubijeno u porodičnom nasilju. Ako se nastavi nasilje na takav način, ostaćemo do kraja godine bez 55 do 60 ljudi, zato što imamo prepreka u primeni Zakona o sprečavanju nasilja u porodici. Izveštaj koji mi bude dostavljen, zamoliću kolege u nadležnim odborima i telima ovde u Skupštini, da bude predmet naših dijaloga i naše debate, jer smatram da bi ministar Nebojša Stefanović taj izveštaj morao da dostavi uz sopstvenu procenu o tome šta su prepreke za bolju primenu Zakona o sprečavanju nasilja u porodici. Cilj vladavine prava je spasiti život. Zadatak nas u Skupštini je da nadzorom i kontrolom svih u izvršnoj vlasti omogućimo da bude vladavine prava koja spasava živote. Pitanje upućujem ministru Zoranu Đorđeviću – kada planira da na sednici Vlade Republike Srbije usvoji Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti? Ovaj zakon već priličan broj meseci prati jedna metafora krpene lopte koja se šuta između različitih ministarstava, prate neverovatne informacije o tome da ministri procenjuju šta je primenjivo a šta nije, zaboravljajući da je to zadatak ove Skupštine i prati jedna atmosfera koja je potpuno nepotrebna, jer ja mislim da nema nikog ko će biti protiv rešenja u Zakonu o rodnoj ravnopravnosti, na koji smo se obavezali da ćemo ga doneti još u Poglavlju 23 za prethodni i poslednji kvartal 2017. godine. Dakle, kad ima plan da zakon ide i na Vladu i postane predlog? Pitanje za ministra kulture, gospodina Vukosavljevića – u kojoj fazi je izrada predloga o finansiranju javnih medijskih servisa? On je jedan od ministara ove Vlade, retkih, koji je imao dovoljno razuma da pre više od godinu i po dana prihvati moje amandmane kojima se produžava finansiranje javnih medijskih servisa za dve godine, a ne za jednu, kako su predložili. Ta druga godina je u toku, teče prvi kvartal. Vreme leti i pre nego što se okrenemo oko sebe, doći ćemo u situaciju ili da u decembru ministar traži nastavak finansiranja kako jeste, pa da ja opet dajem amandman za duže, što ću rado učiniti, ili da nas obavesti u kojoj fazi je rad na uspostavljanju stabilnog i održivog finansiranja javnih medijskih servisa Radio-televizije Srbije i Radio-televizije Vojvodine? Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, pitanja postavljam Ministarstvu unutrašnjih poslova i Ministarstvu pravde, odnosno tužilaštvu. Za vreme stranke bivšeg režima dešavale su se razne pronevere, pljačkaške privatizacije i drugi oblici privrednog kriminala, što je dovelo grad Beograd, pa i čitavu zemlju, na ivicu bankrotstva. Te kriminalne radnje stranke bivšeg režima posledica su sprege direktora javnih preduzeća i gradskih funkcionera. U Beogradu, za vreme dok je gradonačelnik bio Dragan Đilas, u narodu poznat kao Điki mafija, je u javnom komunalnom preduzeću „Gradska čistoća“ jedna kriminalna grupa, poznata pod nazivom tzv. „đubretarska mafija“, proneverila 374 miliona dinara i zbog toga bila prvostepeno osuđena na 72 godine zatvora. Postavljam pitanje – da li je tačno da je tzv. „đubretarska mafija“ bila povezana sa Đilasom kao gradonačelnikom Beograda i da je Đilasovim političko-finansijskim mafijašenjem ta tzv. „đubretarska mafija“ na drugostepenom sudu bila oslobođena od odgovornosti? Još jednom postavljam pitanje – kakva je uloga Dragana Đilasa u tom procesu? Drugo pitanje – da li je tačno da je bivši gradonačelnik Beograda Dragan Đilas odgovoran za pljačku „Telekoma“ Srbija 2011. godine, kada je to državno preduzeće pod Đilasovim pritiskom bilo primorano da kupi četiri kablovska kanala njegove „Arene sport“ za 7,7 miliona evra? Inače, ta investicija u javnosti je bila predstavljena kao, citiram njegove reči – najznačajnija ulaganja – završen citat, iako je bilo potpuno nepotrebna. Napominjem, „Telekom“ Srbija po zakonu tada nije smeo da bude vlasnik medija. Međutim, Đilas je morao da proda četiri svoja kablovska kanala u nečije ime, pa je odlučio da to najbolje bude preko „Telekom“ Srbija i njegovog tadašnjeg žutog direktora Branka Radujka. Čak je i Željko Mitrović jednom prilikom rekao da je „Telekom“ Srbija kupila kablovske kanale njegove „Arene sport“ pod Đilasovim pritiskom, kako bi po ko zna koji put budžetski novac bio isplaćen privatnim licima i tako bajni krimos Điki uvećavao svoje bogatstvo iz džepova građana Srbije. Treće pitanje – bivši predsednik opštine Smederevska Palanka i aktuelni narodni poslanik i predsednik izvršnog odbora stranke bivšeg režima Radoslav Milojičić zvani Kena je kao predsednik opštine potrošio 457 hiljada 710 dinara u 2006. godini na pivo. Jedan drugi dan taj smederevski kabadahija u kafiću „Atrijum“ je potrošio dodatnih 110 hiljada i 800 dinara na kafu i vodu. Taj smederevski kabadahija je 13. 05. 2016. godine potrošio dodatnih 138 hiljada 850 dinara za pivo. Poštovani građani i narodni poslanici, ovde u visokom domu dva dana nas zamajava taj Milojičić Kena, žali se da ga svakodnevno obilaze predsednici susednih opština i ne zna zašto dolaze u Smederevsku Palanku. Evo, meni su rekli da su išli da vide grafit koji govori o Keninom kabadahijskom ponašanju, a koji glasi: „Istina je živa, u Palanku nema piva, ostala je samo pena, popio ga žuti Kena. Šta pije kafana, budžet plaća sve, ja sam žuti Kena iz Glibovac, bre“. Postavljam pitanje tužilaštvu da li je podiglo optužnicu i predlažem da svedok zaštićeni bude Simonović Srbislav zvani Srbo Sisavac. Evo, poštovani građani, zbog ovakvih tipova kao što su: Dragan Đilas, zvani „Điki mafija“, Saša Radulović, zvani „kralj stečaja“, Boško Obradović, zvani „lupetin“, Zoran Živković, zvani poljoprivrednik u pokušaju, od prekjuče dobio je drugi naziv, Dragan Šutanovac, zvani „grabinovac“, Đorđe Vukadinović zvani „Đorđe vlah“, Saša Janković zvani „Sale prangija“, Radoslav Milojičić zvani „pivopija“ i Sergej Trifunović zvani „pišanović“ ili „pišoje“, građani su ostali plitkih džepova pa su ih 4. marta gospodnje 2018. godine poslali na političko smetlište iz kojeg se nikada više neće vratiti na političku pozornicu Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici – Đorđe Vukadinović i Momo Čolaković. Nastavljamo zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka o 1. do 18. dnevnog reda. Prelazimo na listu prijavljenih učesnika u diskusiji. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku i u svoje lično ime dragim koleginicama i uopšte građankama Republike Srbije čestitam Međunarodni dan žena. Na samom početku želim da kažem da su predloženi zakoni iz delokruga rada policije dobri, da određene primedbe koje smo imali prethodnih dana od kolega da je bilo malo vremena prosto ne stoje. Prošli su celokupnu javnu raspravu, svako je imao pravo da podnese primedbe, ako ih je imao. Još jednom moram napomenuti da su ovi predlozi usmereni pre svega na efikasnost rada Ministarstva unutrašnjih poslova i na sigurnost građana Srbije. Ono što bih, uvaženi gospodine ministre Stefanoviću, zamolio pre svega, dolazim iz Šumadije, dolazim iz Topole, mnoge kolege su ovde pominjale kaznenu politiku i dobro je da se ide sa povećanjem kaznenih mera jer samo preventiva vama može pomoći. Mi smo u prethodnoj godini imali i jednu i dobru kadrovsku promenu, a to je postavljanje gospođe Jasmine Rajković za načelnika SUP Kragujevac, a samim tim i za celo Šumadijski okrug i to se pokazalo kao dobar korak. Ono što vas, uvaženi ministre, molim jeste, da pokušate da nastavite ono što smo krenuli 2017. godine a to je otpremanje MUP. Pre svega otpremanje voznim parkom i to je odličan korak napred, a sa druge strane vas molim da razmislite da se poveća broj saobraćajaca. Mi nažalost, da li zbog sad i ove politike zabrane zapošljavanja u javnom sektoru, imamo trenutnu situaciju, da naprimer u Topoli imamo samo pet saobraćajaca, a u 2017. godini imali samo saobraćajke koje su donele nažalost, pet smrtnih slučajeva, to je više nego što smo imali poginulih u celokupnim ratovima 90-ih. Molim vas, da prosto svojim autoritetom izdejstvujete da se poveća broj uniformisanih policajaca u opštinama koje imaju, ne samo ukrštanje magistralnih i regionalnih puteva, jer od ovi pet smrtnih ishoda u saobraćajkama tri su se desila na magistralnim, odnosno na državnim putevima. Zato vas molim, mi nažalost u opštinama širom Šumadije, a i centralne Srbije, više ne pamtimo kad je primljen mlad uniformisan policajac ili policajka u službu i mislim da je vreme da dođe tu do kadrovsko osvežavanja i do prijema novih ljudi i tada će i sam rad ministarstva biti znatno, znatno efikasniji. Šta vas još molim, gospodine ministre? Pominjali smo preventivu, pominjali smo opremanje, dobra je stvar da se i video nadzor uvede kod tehničkih pregleda vozila, ali šta je još veoma važno? Kada pominjemo kaznenu politiku, dolazim iz Šumadije gde je tradicija, a i vi ste i dosta često, a ja sam kao i predsednik opštine, narodni poslanik, na svadbama gost, mislim da je možda preterano i tu vas molim da kod, naprimer, naših običaja u Šumadiji da kada krenemo na svadbu pucamo, i po mladu idemo, pucanjem u jabuku, ovde koliko sam video je predviđeno i do dva meseca zatvora. To vas molim, mi smo i sa amandmanima intervenisali da tu ne bude kad odemo sledeći put kod ljudi kažu – poslaniče, šta je bilo da li smemo da pucamo u jabuku kad idemo za mladu? Tu vas molim da obratite pažnju. Još jednu stvar, zbog vremena koje imam još malo na raspolaganju, vi ste po funkciji komandant Štaba za vanredne situacije. Molim vas, da iskoristite vaš autoritet i da pomognete da se kupe protivgradne rakete. Petnaestog aprila nam počinje sezona odbrane od grada. Već juče smo u Pomoravlju, Šumadiji, zapadnoj Srbiji imali grad, iako još imam da pomenem sezona nam počinje 15. aprila, ali vas molim, tu samo vaš autoritet može da pomogne da budemo spremni i da dočekamo ove godine sezonu sa spremnim strelcima i sa spremnim sistemom, odnosno da imamo dovoljan broj protivgradnih raketa kako bi smo imali sa čime da branimo naša polja. Još jednom se zahvaljujem, mislim da su predloženi zakoni dobri i da ćemo u danu za glasanje podržati. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Prvo čestitam svim damama današnji praznik 8. mart i ove koje su prisutne i sve u Srbiji, sve u svetu, i želim vam da vam svaki dan bude 8. mart. Imamo sednicu koja je zakazana posle nekoliko meseci, naravno, sa velikim dnevnim redom sa spajanjem svega i svačega u jedinstvenu raspravu. Naravno, po hitnom postupku, sve u manirima na koje smo navikli poslednjih godina, a to je da se rasprava dovede do besmisla. Vrlo često vlast uspeva u tome. Meni je žao što to radi stalno, jer u ovih trideset i nešto zakona ima bar polovina za koje bi mogao da dam i neki kompliment, ali zbog načina koji je primenjen, ja to ne mogu da učinim i ovoga puta i žao mi je zbog toga. Fokus moje diskusije će biti na jednom zakonu, a to je Zakon u potvrđivanju Ugovora o saradnji MUP Srbije i Federalne službe obezbeđenja Ruske Federacije. Vrlo jedna neobična stvar i ja sam tu u analizi toga koristio nešto malo svoje iskustvo iz te oblasti, ali više iskustvo nekih drugih ljudi koji o tome mnogo više znaju i koji su bili i sa jedne i sa druge strane te oblasti. Dakle, šta je tu neobično. Prvo, da li je to međunarodni sporazum? Po, zakonu koji definiše tu oblast to nije međunarodni sporazum, jer je međunarodni sporazum nešto što država Srbija potpisuje, baš zaključuje u pisanoj formi takve formulacije sa jednom ili sa više država sa međunarodnim organizacijama. Ovde se ne radi o sporazumu Srbije i Ruske Federacije, nego o sporazumu MUP Srbije i jedne službe ruske, koja se zove Federalna služba obezbeđenja. Nijedna ni druga institucija nemaju svojstvo pravnog lica u državnom smislu. Znači, potpisuju se normalno ugovori iz ove oblasti i to treba da se radi, ali tako što potpisuje država sa državom, odnosno taj ugovor se i naslovljava sa sporazum Republike Srbije i recimo, Kraljevine Belgije kakav sporazum isto imamo na dnevnom redu danas i koji je i po formi i po sadržaju se potpuno razlikuje od ovoga što smo dobili ovde. Pitanje je zašto? Imamo više još formalnih grešaka. Prvo, taj ugovor je potpisan 23. maja prošle godine kada je Vlada bila u tehničkom mandatu, tako da niko, pa ni ministar, ni potpredsednik Vlade nije mogao da potpiše sporazum ni sa kim. Zašto je to od Petruševa, visokog zvaničnika bezbednosnih struktura Rusije u oktobru 2016. godine najavljen kao Memorandum bez pravne obaveznosti, a onda smo došli do ugovora. Pitanje je, da li se ovim ugovorom rešavaju samo tehnički poslovi, to je tačno, pa time ne može da ima status međunarodnog ugovora ili je to nešto više? Imamo i suštinska pitanja. Zašto MUP Srbije potpisuje ugovor sa jednom službom, pandan te ruske službe koja se zove Federalna služba obezbeđenja Ruske Federacije može da bude Uprava za obezbeđenje ličnosti, jer najveći deo sadržaja ovog ugovora se tiče upravo toga, saradnje oko obezbeđenja ličnosti na teritoriji obe države. Onda je to jedan tehnički sporazum koji nema potrebe da se verifikuje u parlamentu. Tačno se zna šta se verifikuje u parlamentu, šta je međunarodni sporazum i o tome sam još pre govorio. Znači, ta simetrija je neodrživa i pitanje je zašto, da li je ta uprava, ruska jača od našeg MUP ili su ekvivalentni, a ni jedno ni drugo ne bi trebalo da bude tačno. Ovim ugovorom se inače ugrožava suverenitet Srbije u oblasti bezbednosti, jer se njime predviđa da se mnoge stvari koje bi se lako mogle i definisati i jesu definisane kao službene tajne, kao državne tajne, kao strogo poverljivi podaci, daju ovim sporazumom na uvid stranoj zemlji, bez obzira što je to bratska Rusija, tu se krše mnogi zakoni i neki međunarodni odnosi. Ovde se pominje i borba protiv kompjuterskih napada. Znači, sporazum se zove – o zaštiti ličnosti, tehnička saradnja pre svega oko zaštite ličnosti, a onda se odjednom tu pominje i odbrana zajednička od kompjuterskih napada. Ko nas napada kompjuterski? Mislim da poslanici treba da znaju i da li ova potencijalna saradnja znači da mi nismo sposobni da se odbranimo od tih napada. A ako nismo sposobni, ko nas brani, zašto nas brane Rusi? Neko bi rekao, a kad su nas i branili? I od koga nas brane? I ko nas napada? Sve su to stvari koje ovde nisu jasne i bilo bi dobro da nam to neko objasni. Konačno imamo i opredeljenje čak i ove Vlade i ove vlasti ka Evro-atlanskim integracijama, odnosno ka približavanju i ulasku u EU, a ja vas pitam kakav će efekat ovaj sporazum, odnosno ugovor imati na naše pridruživanje posebno ako Poglavlje 24 koji se bavi pravdom, slobodama i bezbednošću i Poglavlja 31 koji bavi zajedničkom spoljnom politikom bezbednosti i odbrane zemlje. Podvlačim još aktuelnu situaciju o kontroverznom uticaju ruskih službi bezbednosti na izbore u nekim državama, to je tema u Sjedinjenim Državama, to je tema u nekim drugim državama zapadnog sveta, a ne bi me čudilo da se vidi da je taj uticaj postojao i za beogradske izbore. Možda preterujem, možda je to prevelika kvalifikacija, šalim se naravno, ali definitivno da ovaj sporazum ni formalno, ni suštiniski nije po zakonu…
Privodite kraju kolega Živkoviću.
… niti odgovara interesima Srbije. Molim ministra da dobijem odgovore na ova postavljena pitanja.
Reč ima ministar Nebojša Stefanović.
Pre svega vidim da u ovom sporazumu, bez obzira šta je u njemu napisano, svako čita ono što misli, što smatra, bez obzira što tamo ne piše i tumači prema nekim svojim opredeljenjima, željama, nadanjima, kako god to žele da nazovemo. Naime, ovaj sporazum doprinosi približavanju i boljoj i kvalitetnijoj saradnji između MUP Republike Srbije i Federalne službe obezbeđenja Ruske Federacije koja se ne nalazi u sastavu MUP-a Rusije, već je samostalna služba i zbog toga MUP Republike Srbije potpisuje ovaj sporazum sa ovom službom. Predmet naše saradnje sa ovom službom je razmena saradnje sa vrhunskim stručnjacima u oblasti bezbednosti, zaštite štićenih lica i objekata, razmeni informacija u ovoj oblasti i zajedničkim obukama, korišćenju materijala, tehničkih i prevoznih sredstava, opreme, oružja, uređaja sredstava za vezu prilikom obavljanja posla bezbednosti zaštite, kao i kada se postavlja pitanje informatičke bezbednosti. Kada štitite lica, ličnosti i državne objekte, kritičnu infrastrukturu zemlje, naravno da su ta lica, može im se uputiti pretnja, informatički, dakle može da im se uputi i pretnja putem interneta, može da im se uputi pretnja na različite načine i može da dođe do ugrožavanja objekata državne infrastrukture sajber napadima i to se dešavalo svuda u svetu i jedna od zemalja sa kojom sarađujemo je Ruska Federacija. Mi sarađujemo istovremeno i sa SAD, mi sarađujemo istovremeno sa najvećim brojem država EU, što je valjda prirodno. Širina saradnje i širina mogućnosti komunikacije Republike Srbije omogućava da kvalitetnim i dobrim informacijama o mogućem ugrožavanju naše zemlje imamo sa svih strana. Nismo mi ta Vlada koja je uselila NATO pakt u sedište svojih ministarstava odbrane i unutrašnjih poslova. Nismo mi ti koji smo im davali informacije, ne putem sporazuma koji je netransparentan, nego ga dajemo na verifikaciju Narodnoj skupštini. Bile su vlade koje su sa jednog sprata na drugi slale bez ikakvih papira, državne tajne. Prebrojavalo se sve. Mi nikome ne dajemo ništa što može da ugrozi bezbednost Republike Srbije, jer u svakom od ovih sporazuma piše, a sada ću da citiram: „U skladu sa domaćim zakonodavstvom“. Dakle, svako ko misli da ostvaruje saradnju, mora da se drži državnih zakona koji uređuju oblast i državnih tajni i poverljivih informacija i interesa Republike Srbije. Dakle, Republika Srbija je suverena zemlja. Mi sarađujemo sa onim zemljama sa kojima mi želimo da sarađujemo. To pravo niko neće moći da nam oduzme, možda neko misli da treba neko da nam diktira sa kim treba i kako da sarađujemo, ali mi to ne mislimo. Mi mislimo da treba da sarađujemo sa svima. Ova saradnja je veoma transparentna, na kraju krajeva, zato se ovaj zakon nalazi danas pred Narodnom skupštinom, da može da ga vidi javnost, da vidi Narodna skupština, nema ništa ispod žita, nema ništa nevidljivo i ovaj zakon je dobar, jer će obučiti naše ljude iz Jedinice za obezbeđenje, kako se danas zove ta naša celina u okviru MUP, obučiće kao što su već počele te saradnje, da ti ljudi kvalitetnije i profesionalnije obavljaju posao u zaštiti štićenih ličnosti u našoj zemlji, štićenih ličnosti koje dolaze iz inostranstva, ali i objekata državne infrastrukture. Ovo nije bezbednosna saradnja kategorije da vi razmenjujete neke tajne informacije. Ovo je bezbednosna saradnja u kojoj razmenjujete informacije koje mogu da zaštite nečiji život, da utvrdite, ukoliko se toj ličnosti preti ili neko pokušava da na bilo koji način ugrozi ili ugrozi objekte naše infrastrukture, da se utvrdi ko to radi i da brzom reakcijom državnih organa dođemo do pravde, da ta lica predamo sudovima. O tome se ovde radi. Žao mi je što ovaj sporazum pokušava da se ispolitizuje od jednog dela ljudi kojima očigledno saradnja sa Rusijom nije bliska, više bi voleli saradnju sa NATO. Mi to tako ne vidimo, mi mislimo da treba da sarađujemo sa svima. Dok je politička stranka, SNS kojoj pripada, dok ima mogućnosti da utiče na politiku u ovoj zemlji, za nas će saradnja sa svim zemljama sveta koje mogu da pomognu da Srbija bude bezbednija, biti apsolutni prioritet i tu nema politike. (Zoran Živković: Replika.)
Nemate pravo na repliku, kolega Živkoviću, nije bilo ni pogrešnog tumačenja, ni uvredljivih izraza. (Zoran Živković: Apsolutno pogrešno tumačenje.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega poljoprivrednik je ovde nastupio zanimljivo. Predmet njegovog interesovanja su bili Rusi, sporazum sa Rusima. Dejvid Blek, Entoni Monkton, njih šest CIA. Verovatno nije hteo o njima da govori, iz prostog razloga što postoji opravdana sumnja da su mu pomogli, da sa mesta vinogradara na privremenom radu kao savezni ministar policije postane premijer Republike Srbije. Dakle, radi se o dva lica koja su bezbednosno interesantna zbog ubistva premijera Đinđića. Takođe, nikada nije razjašnjeno na koji način je savezni ministar policije od 2000. godine do 2003. godine pomogao u čuvanju Zorana Đinđića, bez obzira što je bio savezni ministar. Imao je odgovarajuće obaveze i ovlašćenja da štiti obe federalne jedinice, rukovodstvo savezne države, ali i rukovodstvo republika. Veoma je zanimljivo što savezni ministar koji utiče na bezbednost dođe na mesto ubijenog premijera, veoma je zanimljivo što u međuvremenu savezni ministar nikada nije pokušao da razjasni ubistvo Momira Gavrilovića koji je bio pomoćnik u Centru za bezbednost, koliko se ja sećam, ne znam da li sam upotrebio pravilan izraz, bio radnik DB. Takođe, nikada u vreme njegovog mandata nije razjašnjeno kako je ubijen Boško Buha ispred hotela Jugoslavija, i nisam video taj nivo panike kod njega, s obzirom da se to desilo u vreme njegovog mandata. Takođe, nikada po meni do kraja nije razjašnjeno uloga ove dvojice koje sam pomenuo koji nisu tada došli iz baze Bonstil sa neke druge strane. Ubistvo premijera Đinđića, na čije mesto, gle čuda je upravo došao moj kolega poljoprivrednik. Tom prilikom da zamaskira sve to, uhapsio je 12.000 ljudi, kao da je 12.000 ljudi učestvovalo u ubistvu premijera. Kada se vanredno stanje uvelo, da bi se otkrili nalogodavci, počinioci i eventualni saradnici u ubistvu premijera Đinđića. To svakako nije moglo uraditi 12.000 ljudi, od kojih 9.000 ljudi nije dobilo nikakvu krivičnu prijavu, osim što su im nogom razvaljena vrata, osramoćeni pred komšijama, susedima, itd. Nikada nije objašnjeno zašto je posle ne rekonstrukcije, već novog izbora Vlade, novi premijer koji je došao na mesto ubijenog premijera, ostavio republičkog ministra policije da bude i dalje republički ministar policije, iako je radnik njegove službe, navodno, a ja verujem pošto je presuda doneta, ubio premijera. Dakle ako je oficir policije ubio premijera, normalno je da novi premijer prvo otkaže posao republičkom ministru policije, a možda i samom sebi, jer je u to vreme bio savezni ministar policije. Da bi stvar bila još čudnija, izvršena je privatizacija u korist američkih firmi nekoliko ključnih fabrika na teritoriji Republike Srbije. Priča se, a postoje dokazi da je moj kolega poljoprivrednik u vezi privatizacije DIN-a i DIV-a uzeo pozamašnu proviziju, ali je privatizaciju započeo za vreme „Sablje“, u vreme kad su drugi učesnici morali da se plaše i da paze da li će konkurisati u takvim privatizacijama, s obzirom da je premijer bio moj kolega poljoprivrednik, koji je očigledno bio veoma osvetoljubiv. Sve to ukazuje da opravdano se ovde može postaviti kletva koju je naš narod izgovorio: „Dabogda ti moj kolega poljoprivrednik bio savezni ministar ili ministar policije“. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Živković.
Naravno, koristim pravo na repliku u formalnom smislu. Prethodni govornik nije reč rekao o zakonu, o temi, o bilo kom zakonu koji je danas na dnevnom redu. Naravno da je srpskoj javnosti poznata njegova uloga. Ja neću da definišem ponovo pošto to svi znaju i ona je opisana u nekoliko narodnih poslovica koje su poznate u Srbiji, tako da nema potrebe da ih ja ponavljam, niti dijagnoze, niti bilo šta drugo. Što se tiče mog javljanja koje je vezano za to da srpska javnost čuje, naravno, još jednom ono što je utvrđeno više puta i šta nije demantovano ni ovih pet godina haosa u Srbiji, poslednjih, to je da je potpuno razjašnjeno ubistvo Zorana Đinđića koje se desilo pre 15 godina evo za neki dan, da se zna ko su njegove ubice i organizatori i da se, nažalost, sudski još uvek nije dokazao inspirator, ali možemo da prepoznamo to u onima koji su tog dana bili pijani, koji su se veselili i koji su se krili tog dana. Naravno da SMUP nije imalo nikakve nadležnosti nad bezbednošću republičkih funkcionera, o čemu mogu da govore i ovi časni ljudi i žene u uniformama i bez uniformi koji sede ovde pored ministra. Imamo još nekoliko dokaza da je to raščišćeno na 100 mogućih načina od 100 mogućih načina. Što se tiče privatizacija duvanskih industrija u Srbiji, ja mislim da je to uvek interesantna tema i da to uvek treba da se ponovno preispita, a posebno zbog toga što je to urađeno tenderom, a šef tenderske privatizacije u to vreme je bio Siniša Mali, samozvani doktor nauka, kao i prisutni ministar.
Zahvaljujem, kolega Živkoviću. Sećam se ja oduševljenja ovde u Skupštini kada je bila izabrana vaša Vlada samo nekoliko dana po ubistvu premijera Đinđića. Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja žalim što njegov lični snimatelj danas nije tu, što ga je policija lišila slobode, pa je mogao da ovekoveči mog kolegu poljoprivrednika. Zoran Živković je dobio repliku, po meni, sasvim neosnovano, ali nemam ništa protiv. U toj replici nije demantovao ništa od onoga što sam ja rekao. Dakle, ja sam decidno tvrdio da je on bio savezni ministar policije u vreme kada je ubijen republički premijer Zoran Đinđić. Ja sam takođe tvrdio da je moj kolega poljoprivrednik došao na mesto premijera Srbije umesto ubijenog Zorana Đinđića. Ja sam takođe tvrdio da moj kolega poljoprivrednik, kada je postao premijer, nijednom nije pokušao, čak je ponovo imenovao istog ministra policije, republičkog, koji je dopustio da njegov oficir liši života premijera Zorana Đinđića. Dakle, ja sam opravdano sumnjao da se to nije moglo desiti slučajno, da neko avanzuje, postane premijer, a tom prilikom, prilikom novog izbora Vlade Republike Srbije ostavi starog ministra policije kome su ubili premijera kao invalida u dvorištu Vlade. Na kraju da kažem da je moj kolega poljoprivrednik posle ubistva premijera Đinđića došao na bestidnu ideju da mu digne spomenik od kašika i viljuška. Imamo sreće što mu nije podigao od vadičepova. Hvala.
Nemate pravo na repliku, gospodine Živkoviću. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić. Izvolite
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ovi zakoni, koji su takođe u objedinjenoj raspravi, pokazuju nastavljanje prakse netransparentnog diskutovanja o lažnim temama. Svakako, neće suštinski promeniti ono što bi trebalo da se dogodi u Srbiji. Dokaz tome je da je pre dve godine usvojen Zakon o policiji i, evo, vi ga menjate nakon dve godine. Dakle, nastavlja se ta praksa da zakoni koji se usvajaju neće ostvariti one stvari i one potrebe koje se od njih očekuju. Dakle, ovaj novopredloženi zakon ili izmene ovog zakona su korak unazad zakonskom uređenju rešenja rada policije i daljeg urušavanja institucije MUP, daljeg urušavanja institucija Republike Srbije, dakle, sa idejom da se poveća moć onima koji imaju političke funkcije u institucijama, konkretno u ovom slučaju ministra unutrašnjih poslova, a da se saseku krila institucijama sistema. Dokaz tome je i to što ste vi juče, poštovani gospodine ministre, pokušali nevešto da odbranite da ovaj zakon daje vama mogućnost da možete bez konkursa, aktom o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji da zapošljavate policajce bez konkursa. Vi ste juče odgovorili i rekli da se to odnosi samo onda ako je u pitanju zasnivanje radnog odnosa službenika i dece lica koja su izgubila život ili su ranjeni u akcijama ili profesionalnom vršenju svojih poslova. Zaboravili ste da kažete, ministre, da tu postoje još tri kategorije gde ćete vi imati pravo da zapošljavate ljude. Jedna od njih kaže – kada je aktom o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji predviđeno da se konkurs ne sprovodi za pojedina radna mesta, jedno široko tumačenje koje vama daje mogućnost da radite šta god vi hoćete po pitanju zapošljavanja u Ministarstvu. Dalje, što se tiče rada MUP, od 2012. godine najavljujete borbu protiv korupcije i ja vas pitam gde je danas ta borba protiv korupcije 2018. godine, izuzev ukoliko želite da govorite o tome da su raznorazna medijska hapšenja, tabloidizacije borba protiv korupcije? Nisu. Policija svakog dana treba da hapsi odgovorne. To treba da se radi sistemski, a ne da to bude u cilju političke promocije Ministarstva ili neke političke opcije ili manipulacije građana, da se stvori privid zapravo da postoji nekakva borba protiv korupcije. Da ste hteli da se borite protiv toga, gospodine ministre, vi biste usvojili Zakon o poreklu imovine, koga najavljujete od 2012. godine, ali ste odustali od njega zato što biste verovatno tim zakonom došli do onih koji danas vrše vlast u Srbiji. Ja vas pozivam da predložite taj zakon. Mi ćemo ga podržati, da od 2000. godine se ispita poreklo imovine svih onih koji su se bavili politikom, ali to vama ne odgovara jer tada nećete moći da širite laži opoziciji o nekakvim krađama, o nekakvim zlodelima koji su radili kroz tabloide koji su bliski vladajućem režimu, već uvodite sistem. Vama ne odgovara sistem, odgovara vam moć pojedinca. Kada govorimo o policiji i policijskim službenicima, to su profesionalci koji obavljaju svoj posao časno i pošteno sve dotle dok se ne umeša politika i dok vi ne budete, vođeni političkim interesima, njima davali naloge šta da rade. Jedan odličan primer za to jeste upravo Savamala, gde vi pokazujete da građani Srbije ne smeju da budu sigurni u to, da su bezbedni i da imaju podjednak tretman. Ako vi do dana današnjeg, tu je i direktor policije, niste rekli ko je naredio dežurnim službenicima u policijskoj stanici da ne odgovori na prijave zato što se neko lišava slobode, ruše se nečiji objekti, o čemu mi onda da govorimo? Gospodine ministre, govorim o primeni zakona. Kako tražite da drugi poštuju zakon kada vi u Ministarstvu nabavite netransparentno 710 automobila Škoda za 700 miliona od vašeg političkog partnera ili člana SNS, koji je aktuelni gradonačelnik, a direktor Auto Čačka, i objašnjavate to da je to neka posebna javna nabavka? Dalje, kada govorimo o ratu mafiji koji ste objavili na pres konferenciji, čuvenoj, posle ubistva izvesnog Saleta Mutavog, ako se dobro sećam, ništa se nije desilo, gospodine ministre. Nema nikakvih rezultata osim slučajeva poput Jelene Marjanović, slučaj Jajinci, slučaja Kosmajac, koji služe samo za medijsku promociju, a od 2012. godine u Srbiji se dogodilo 68 ubistava, od toga je rešeno svega 5,9%. To je rezultat rada Ministarstva. Dakle, o tome ja govorim, kada kažem da ne postoje institucije, već se isključivo politički motivisano funkcioniše u državnim institucijama. Zbog toga vas pitam ministre, i vas i direktora policije – da li ste upoznati sa time da je gospodin Dragan Marković u nedelju podneo prijavu da u Boru neki automobili, džipovi, bez registarskih tablica kruže Borom i da izađu da izvrše uvid, da su dobili odgovor da policija nema raspoloživih resursa da tog dana izađe i izvrši uvid, da će tek u ponedeljak to moći da se uradi? Dakle, niko nije reagovao po toj prijavi. Ako jeste, recite šta su radili tih 15 automobila, džipova, bez tablica, u Boru? Narodna stranka će insistirati, gospodine ministre, iako vi smatrate verovatno da ne treba, da se u Krivični zakon ponovo uvede zabrana javnog komentarisanja nepravosnažnih sudskih postupaka, da bi se sprečilo ovo što se danas dešava, da mediji i tabloidi hapse, da oni presuđuju, da oni odlučuju ko je kriv, a ko nije. Takođe, ćemo se mi boriti i tražiti da se usvoji zakon o poreklu imovine, s obzirom da vama to očigledno ne odgovara. Tabloidizacijom, konferencijama za medije, specijalnim emisijama raznoraznim, nećete rešiti ni jedno ubistvo, gospodine ministre, o kojima sam govorio i koja stoje ovde u zvaničnoj statistici. Tako se samo dalje urušava institucija MUP. Zahvaljujem.
Reč ima ministar, dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Apsolutna neistina, uglavnom. Dakle, teško mi je da odgovorim na sve ovo što nikakve veze nema, ali da počnem od jedne zanimljive pojave. Moram da skrenem pažnju i građanima Srbije i narodnim poslanicima. Imali ste priliku da vidite da jedan broj narodnih poslanika koji kažu i počnu vrlo teatralno, kako nisu imali vremena i nemaju vremena da govore o ovim zakonima, i ono bi mnogo rekli o ovim zakonima, ali nemaju vremena da govore o njima, i onda u svom vremenu ne kažu ni jednu reč o zakonu. Dakle, ne dodirnu suštinu jednog zakona, i ako su vrlo nevešto to pokušavali, slabo im je išlo. Nije to baš bilo utemeljeno u nekom znanju, vidi se da nije tu bilo ni mnogo truda da se to pročita čak, i ako neki od zakona su od avgusta u parlamentu. Pazite, od avgusta meseca. Ne da je bilo vremena da se pročita, mogli su da imaju okrugle stolove, da učestvuju u javnim raspravama. Niti su se pojavljivali na javnim rasprava, niti su dolazili, ali onda kažu, drže političke lekcije koje nemaju veze sa utemeljenjem u istini. Naime, ovde mora da se shvati, nadam se da će Narodna skupština, bar poslanici koji su ovde, shvatiti i prihvatiti, da od oktobra 2013. godine, policija može nekog da uhapsi po nalogu tužioca. Ne može samostalno nekoga da uhapsi, osim ako ga ne zatekne u izvršenju krivičnog dela. Dakle, prvo to ljudi moraju da shvate. Ja sam sebi, donoseći zakon 2016. godine, kao ministar unutrašnjih poslova, propisao u zakonu da ministar unutrašnjih poslova ne može da vodi predkrivični postupak, niti da može da da nalog policiji da nekog uhapsi. To radi tužilac. Dok su ta gospoda bila na vlasti, oni su politički odlučivali. Znam, to je psihologija. Znate, ljudi razmišljaju kako bi oni, i kako su oni radili, pa pokušavaju da to preslikaju na neke druge. Oni su hapsili, 10 hiljada ljudi, 500, ovde. To je sve bilo divno, demokratija cveta, milina, to je bilo super, i onda, naravno, Republika Srbija će sledećih 100 godina da plaća štete tim ljudima koji su sudski oslobođeni. Dakle, hapšeni bez dokaza. Izvinite, evo, ja vam dajem priliku, proverite od 28. aprila 2014. godine kada sam postao ministar unutrašnjih poslova, iako kažem – policija hapsi kada Tužilaštvo proceni da treba da se hapsi, od 28. aprila 2014. godine do danas, koliko ima pravosnažno oslobođenih za krupna krivična dela koji su hapšeni u policijskim akcijama. Hajde da vidimo ko su ti ljudi, ko je to bio pravosnažno oslobođen, pošto se mnogo priča, hajde da vidimo ko je oslobođen, koga je sud oslobodio i rekao - Ovaj čovek je oslobođen, nije kriv? Da li je možda bilo i takvih slučajeva? Možda par. (Zoran Živković: Karić. Mišković.) Oni koji su uhapšeni od 28. aprila 2014. godine do danas. Ja ne mogu da odgovaram za period pre toga, nisam bio ministar unutrašnjih poslova. Dakle, ono što je interesantno, takođe, u borbi protiv korupcije. U prethodnom periodu mi smo imali Kariće, Miškoviće, razne ljude koji su bili na različite načine umešani u sudske postupke za koje nije bilo jasno gde su ti sudski postupci, da li uopšte ima optužbi. Šta je bilo sa Miškovićem? Šta se dogodilo sa njim? Gde je on bio u vreme prethodnih vlasti? Šta je on radio? On je postavljao vlade. On je uticao ko će da budu premijeri, ministri, koje poslove će koja firma da dobije. Šta se tu dogodilo? Nije bilo te borbe protiv korupcije do 2012. godine, ni jedna. Znači, ništa ozbiljno nisu radili, samo su te tajkune pothranjivali i dok je narod postajao siromašniji, ti tajkuni su postajali bogatiji. Između ostalog, i Dragan Đilas, naravno. Što se tiče presuda za pranje novca, pa mi danas imamo samo u prethodnoj godini 12 konačnih, pravosnažnih presuda za pranje novca uz oduzetu imovinu. Kad ste, bre, vi ljudi imali tu jednu presudu za pranje novca? Ko? Kako se zovu ti ljudi? Dvanaest presuda u prethodnoj godini, od čega je jedna uz predikarno krivično delo, počinjeno kriminalom u Italiji, ali ne čitate to. Ja znam da vas to ne zanima. Ne zanima vas, zato što ako vas zanima suština neko će da se pozabavi, da pogleda, da ozbiljno analizira. Ne. Ovde treba politički paušalno. U Boru potpuna izmišljotina, ali potpuna izmišljotina. Ja sam tražio izveštaj kada sam čuo. Policija je izlazila 10 puta. Znate, to što neko prijavi, ne znači da je to tako. LJudi izađu na teren, mogu da zaključe ovo ili ono. Napisali izveštaje, prosledili tužiocu, ali to je najlakše, to je ta floskula koja postoji – Videli smo crni džip kako se kreće. Da li je zabranjeno inače da se kreće neko džipom gradom? Ako taj džip nema tablice, u redu, zaustaviće ga saobraćajna policija, da vidimo, da utvrdimo, da vidimo zašto nema tablice, pisaće mu kaznu. (Aleksandar Martinović: Živković ima takav džip.) (Zoran Živković: Čibe.) Razni imaju takve džipove, video sam ja, razni imaju takve džipove, ali što se tiče policije, bar u vremenu kada sam na čelu MUP, policija zaustavlja svako vozilo. Nema više onog prevoženja da ne sme niko da zaustavi, saobraćajci stali u strahu da li će neko da spusti prozor Audija ili Mercedesa, da im psuje majku i da ih pita onu čuvenu rečenicu – Znate li vi ko sam ja? Toga više nema. Sada se zaustavlja i mercedes i audi i džip. Ima da pokažu poštovanje prema saobraćajnom policajcu. Mediji. Meni je žao što je prethodni govornik najavio gašenje medija, gašenje slobode javne reči. To je direktna najava da će oni odlučivati šta mediji mogu ili ne mogu da napišu. Ja sam šokiran ovom izjavom, zaista, iskreno vam kažem. Ako se borimo za društvo koje treba da ide ka Evropskoj uniji, da vi određujete medijima šta će da napišu, to je skandalozno. Da budete, ja znam da su oni navikli na cenzuru, ali ovo da vi određujete šta će mediji i mogu ili ne mogu da napišu, to ne postoji nigde u svetu. Drugo da vam kažem, pokažite mi medij koji je u poslednje tri godine znao za neko hapšenje unapred? Da mi pokažete naslovnu stranu ili tekst u novinama gde kaže – Biće uhapšen taj i taj. To što su najavljivali – Biće hapšenja; evo ja vam kažem, biće dok sam ministar, biće hapšenja svaki dan. To nije stvar da li ja najavljujem, to je stvar posla policije. Tužilaštvo da nalog, policija uhapsi, to nije nikakva naročita pamet, samo se radi na ozbiljan način i danas policija hapsi kriminalce bilo gde da se nalaze. To što su mnogi mislili da kada se bave kriminalom, pa uđu u politiku pa posle toga kaže – Nemojte ovog da hapsite, on je političar, to je politički progon. Ne, ne hapsimo ga što je političar, hapsimo ga što je krao i zato što je tužilaštvo tako reklo. Tužilaštvo kaže policiji – Uhapsite ovog čoveka, mi mislimo da ima dovoljno dokaza. Da li je kriv, odlučiće sud. Sud će reći da li je kriv ili nije, ali imamo već dosta prvostepenih presuda osuđujućih već, veliki broj svih onih koji su zavlačili ruku u džep naroda, imamo dosta presuda. Već su se pojavile protiv onih, e, svi nevini pohapšeni, ali sud ipak odlučuje da su krivi. Nisu baš nevini. Pošto je sud odlučio, moraće za to da odgovaraju i stavićemo, ja ću vam pribaviti spisak svih onih koji su osuđeni za dela koja im se stavljaju na teret od 2014. godine pa na ovamo, pa ću vam doneti da vidite za koja dela, sledeći put ću vam doneti, za koja dela su osuđeni, pa da vidite šta je sud našao za šta su krivi. Jer, kad sud kaže da je neko kriv, onda je kriv. To može da vam se svidi ili da vam se ne svidi. Dakle, zabrinut sam, dame i gospodo narodni poslanici, zbog ovih najava gušenja slobode medija. Molim vas da to nikada ne dozvolite. Mediji mogu da nam se sviđaju ili da nam se ne sviđaju, može da nam sviđa ili ne sviđa šta će da napišu, ali ne smemo da im diktiramo šta će da pišu. Tu nema slobode. Srbija je demokratska zemlja u kojoj niko neće diktirati medijima šta pišu. Na kraju krajeva, to možete da vidite, otiđite na bilo koji kiosk, pročitajte 20 novina koje se tamo nalaze, pogledajte 10 televizija, videćete šta sve izgovore o svakome od nas. To je demokratija. Imaju pravo da to urade. Naravno, kome se nešto ne sviđa ili smatra da je nepravedno optužen, ima pravo sudske zaštite i to je normalno, isto demokratska tekovina koja vredi u Evropi, koja vredi u Americi, vredi svuda u svetu. Hvala vam na strpljenju.
Pravo na repliku, na spominjanje stranke, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Četiri napomene ukupno, dame i gospodo. Prvo, da, svakako osnov je pominjanje stranke i prva stvar koju želim da kažem, zaista ne razumem, zaista ne razumem da neki ovde ne shvataju da sada imaju mnogo hitnijeg posla od besmislenih iznova ponovljenih izmišljotina, lažnih optužbi na račun SNS. Mnogo važnijeg i hitnijeg posla imaju baveći se samim sobom i svojim impozantnim rezultatima, evo na nivou grada Beograda pre neki dan. Izgubiti više od 130.000 glasova za samo godinu dana, to je fantastičan uspeh. Na tom uspehu ovom prilikom čestitam, ali mislim da vam je mnogo hitnije da se bavite analizom tog svog fantastičnog rezultata. Dakle, pre samo godinu dana, bez učešća čuvenog žutog tajkuna Đilas Dragana, Janković, Jeremić i ko je tada bio umešan u njihov zajednički poduhvat, osvojiše koliko, 280.000 glasova u Beogradu otprilike. Sada izgleda da je Đilas Dragan toliko popularan da je svojom popularnošću uspeo da doprinese samo u negativnom smeru za 130.000 glasova. Ne bi bilo loše da se nad tim rezultatom neko zapita i da se možda time bavi umesto SNS. Druga napomena. Kakvi su naši rezultati u resoru o kom pričamo sada? Evo, samo par brojeva, čisto da neke stvari razjasnimo, ako je neophodno. Smanjen broj ukupan krivičnih dela za 8,1%, smanjen broj krivičnih dela opšteg kriminaliteta za 8%, smanjen broj najtežih krivičnih dela protiv života i tela i tu su procenti odlični, i ako je nekome teško da obavlja svoj posao narodnog poslanika, ja ću da mu poklonim poslednji tromesečni izveštaj o radu ministarstva da ga pročita, ako ga ne mrzi da čita. Međutim, npr. u izveštaju o Savamali koju je pravio njihov koalicioni partner Janković, vidi se i dan danas, nisu pročitali ni samo nekoliko strana, pa je ovo verovatno za njih preveliki posao. Na samom kraju, kada pričamo o tome šta se radi na nivou borbe protiv korupcije. Beše Angela Merkel rekla da su rezultati u tom domenu impozantni, citiram – impozantni, ali ako to neko ne zna zato što, između ostalog, ne zna ko je Angela Merkel, a što je pokazao baš za vreme ove kampanje, i to razumem, ali to ga ne opravdava za onih 130.000 glasova. Hvala.
Hvala. (Miroslav Aleksić: Replika.) Nemate pravo na repliku. (Miroslav Aleksić: Repliciram ministru.) Ministru da replicirate? Pa, nemate pravo. (Miroslav Aleksić: Pogrešno sam protumačen.) Odlično vas je protumačio. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Hvala. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam dve godine poslanik u ovom parlamentu, evo, skoro dve godine. Dve godine mi slušamo od pripadnika raspale i propale opozicije sve najgore o SNS, sve najgore o predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću. Dve godine trpim i slušam najgore moguće uvrede i gluposti na račun i onih građana, skoro 60%, koji su dali podršku predsedniku naše stranke, predsedniku Srbije i našoj političkoj stranci. Dve godine slušamo najgore moguće klevete i laži na račun porodice Aleksandra Vučića i naših narodnih poslanika, ministara, i maltene svakog čoveka u Srbiji koji se usudi da da glas za SNS. E, sad je došlo vreme da se mi malo ovde raskusuramo, da vidimo ko je ko, ko je šta radio, ko od čega živi danas, ko kako finansira svoju kampanju, a računi mu u blokadi, ko kako živi zapravo u ovoj Srbiji. Pa, vidimo da je nervoza sve veća na strani određenih pripadnika opozicije. Zbog čega? Sećate se kako je privreda Srbije funkcionisala u to njihovo zlatno vreme cvetanja njihovih džepova, njihovih privatnih interesa, kako su oni zidali vile, kako neki od njih voze danas „ajkule“, džipove crne i ostale, pa govore nama o nekim džipovima. Ja ne znam nijednog poslanika SNS koji je kupio džip, „ajkulu“, koji ima vilu, koji ima milione na svojim računima, to ne znam, ali znamo vas. A, ne znamo samo odakle novac? Nemojte vi da tražite. Pa, ja da sa s vaše strane, pa zavukao bih se ko mali miš u rupu, ne bih pomenuo Zakon o poreklu imovine. Pa, to samo vama ne ide u prilog. To ne ide vašim tajkunima u prilog. Kao što kolega Orlić reče, vi ste izgubili 130.000 glasova u Beogradu za godinu dana. LJudi, pa da li mislite da je narod blesav? I vi nastavljate jedno te isto da pričate i dalje. Vi živite u devedesetim godinama. Isti tekst vi ponavljate od 1991. godine do danas. Pametan čovek uči nešto na greškama, a glup, naravno, ne. On nastavi dalje, ide principijelno, snažno i samo napred kroz zid. Nastavite tako i treba da idete tako. Tu vam čestitam na toj principijelnosti. Građani su, i tu čestitam predsedniku našeg gradskog odbora dr Nebojši Stefanoviću i ministru unutrašnjih poslova na velikoj pobedi, izuzetnoj pobedi na beogradskim izborima. Ali, tu nije pobedila demagogija. Tu nije pobedila izborna kampanja. Mi nismo ostvarili taj veliki broj glasova i apsolutnu pobedu zato što smo u izbornoj kampanji išli, pa građanima nešto obećavali, već smo ljudima govorili u izbornoj kampanji i pokazivali i puteve i trotoare i domove zdravlja i vrtiće i sve ono što vi niste radili, sve ono što ste vi stavljali u svoje džepove i lagali da ćete jednog dana da uradite. I muzičku fontanu, onu koje ste se vi postideli kada je neko drugi uradio, sve to smo mi pokazivali građanima, i „Beograd na vodi“, i rekli ljudima – evo, vidite, ovo je što smo uradili u prethodne četiri godine, niko se nije obogatio, ali su vama veće realno i plate i penzije i biće vam veće i do kraja ove godine i živećete još bolje, a to ljudi vide i prepoznali su na osnovu rezultata koje naša stranka ima u ove prethodne četiri godine, vodeći i grad Beograd i državu Srbiju. Govorili ste da ćemo da se krijemo iza predsednika naše stranke Aleksandra Vučića. Mi se ne krijemo ni iza koga. Mi stojimo uz Aleksandra Vučića, svi zajedno, svi poslanici SNS i ministri u Vladi Srbije stoje uz Aleksandra Vučića. Stojimo iza svojih rezultata, iza onoga iza čega vi nemate da stanete. Naravno, taj strah i panika u vašim redovima je zbog toga što kombinacija više nema. Borba protiv korupcije i kriminala u Srbiji je počela 2012. godine, počela je odlaskom onih što voze „ajkule“, džipove, onih što su se igrali i kupali po Šilerovoj, onih čiji su investitori jedini bili 12 godina u Srbiji kriminalci i narko dileri. Jedino su oni u Srbiji pravili puteve. Setite se „Difens rouda“, setite se LJubiše Buhe Čumeta, setite se ostalih njihovih gospodina Pacova, gospodina Budale, gospodina Legije, i svih ostalih njihovih heroja koji su kasnije naprasno postali njihovi neprijatelji. Naravno, tajkuni više nikada neće niti voditi Srbiju, niti upravljati Srbijom. U tom smislu, naravno, svi oni zakoni koji su predloženi danas na dnevnom redu zaslužuju pohvale, svakako, i tu ne treba trošiti previše reči. Juče je ministar Stefanović sve to nama lepo ovde i dobro obrazložio. Čuli smo od ovlašćenih, i Marije Obradović i naših drugih poslanika, sve one detalje koje je potrebno da javnost u Srbiji zna, ali je potrebno i da ovde skinemo rukavice jednom i da pokažemo da mi kao poslanici SNS nemamo čega da se stidimo pred vama, jer ste vi najgori politički šljam u istoriji Srbiji koji je postojao, i kao takvi ste i završili na ovim izborima sa 0%, 1% i 2%. Na sledećim više nećete ni postojati. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Miroslav Aleksić ima reč.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Reklamiram povredu člana 104. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Imao sam potpuno pravo da odgovorim ministru Stefanoviću na ono što je on izrekao. Ne znam čega se bojite i zašto mi ne date pravo koje je definisano u ovom Poslovniku? Zašto se bojite nas koji smo osvojili samo 19% u Beogradu, ali glasova Beograđana a ne glasova ljudi širom Srbije, koje ste vi dovozili ovde autobusima? Ne znam šta je problem da po Poslovniku i u skladu sa ovim Poslovnikom odgovorim ministru Stefanoviću… [[Isključen mikrofon.]]
Kolega Aleksiću, da ne biste gubili vreme dalje, vi ste postavili pitanje ministru i on vam je odgovorio. Da li vam se ti odgovori sviđaju ili ne, to je vaš problem. (Miroslav Aleksić: Pogrešno tumačenje.) Tačno tako, ali predsedavajući određuje da li je govornik pogrešno protumačen ili nije, a ne vi. (Miroslav Aleksić: Kršite Poslovnik. Imate član 27.) Ne kršim ja Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Sanda Rašković Ivić. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Imajući u vidu da je ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, naš drug Vladan Zagrađanin, izneo stav naše poslaničke grupe u pogledu seta zakona o kojima danas raspravljamo, ja mogu samo taj stav da podržim i da ponovo iznesem da će ovi zakonski predlozi imati podršku poslanika Socijalističke partije Srbije u danu za glasanje. Moja diskusija će biti vezana za jedan od zakona iz ovog korpusa zakona o kojima raspravljamo, a to je Predlog zakona o nacionalnom DNK registru. Gospodine ministre, danas i juče se u pogledu ovih zakona iznelo dosta proizvoljnih, paušalnih, netačnih informacija i stavova, uz neke konstruktivne predloge koje ja lično podržavam sa stanovišta struke, imajući u vidu da se ovaj zakon ni u kom slučaju ne može komentarisati a da se ne dodirnemo onoga što čini esencijalni deo dokazivanja, a to je dokazni postupak pred pravosudnim i javnotužilačkim organima. Da budemo iskreni i otvoreni – ovaj zakon nije savršen i nije dorečen u celini, ali je zahvaljujući vašem Ministarstvu, ovo konačno početak jednog uređenja potpuno neuređenog stanja koje je trajalo godinama. Zbog toga, nesumnjivo, ovakav način, ako možemo da ga nazovemo čak i pilotski projekat, zavređuje pažnju, a u svakom slučaju i podršku. Zašto? Zbog toga što, bez obzira na sve bojazni, pa čak možda i one donekle opravdane koje su juče iznete, mi imamo situaciju da konačno ustrojavamo jednu evidenciju bez koje se ne može efikasno sprovoditi ni pretkrivični postupak, ni krivični postupak, ni doneti odluka na osnovu izvedenih dokaza u tim postupcima, pod uslovom da ta odluka bude pravična, zakonita i utemeljena na istim dokazima. Pojavio se jedan komentar juče koji u svakom slučaju, nadam se i za vas, zavređuje pažnju, jer ste ga komentarisali, a to je – da li brisati iz ove evidencije, iz ovog registra, podatke za lice protiv koga je vođen krivični postupak, koje je imalo legitimaciju osumnjičenog pa je ta legitimacija prerasla u legitimaciju okrivljenog i na kraju, epilog sudskog postupka je oslobađajuća presuda, što znači da nije imalo dokaza na osnovu kojih se može utvrditi krivična odgovornost ili krivica. Da li brisati? Naravno da da, ali kako? Naš predlog, Poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, svih nas, da, brisati, ali na osnovu podzakonskog akta ili pravilnika koji bi vi mogli da donesete i mislim da to nije loša ideja, ali tu treba voditi računa o nekoliko zamki. Nije sporno da se nakon pravosnažne presude jedan takav podatak briše. Ali, gospodine ministre, šta ukoliko se podnese zahtev za ponavljanje krivičnog postupka, pa se odobri zahtev za ponavljanje krivičnog postupka, pa se utvrdi krivica, a mi smo prethodno jedan podatak brisali? Dakle, jako je osetljivo pitanje kada i na koji način i pod kojim uslovima brisati. Jer, ponavljanjem postupka, taj isti koji je oslobođen može biti ponovo okrivljen i može biti pravosnažno osuđen. I onda mi se čini da moramo po jednom jako osetljivom terenu tragati za pravim načinom, pravim putem, kako ove podatke čuvati, odnosno one podatke koje ne treba čuvati brisati. Što se tiče onih politikantskih teza ili stavova radi prikupljanja političkih poena, ja mogu slobodno da kažem da ne stoje, zbog toga što ovde niko nije pomenuo tzv. genetički profil. Kao što svaki od nas ima jedinstveni matični broj građana, tako na osnovu DNK analize kao forenzičke metode, svako od nas ima svoj jedinstven genetički profil. I on ostaje nepromenjiv. On ostaje nepromenjiv kao što su papilarne linije na ruci, kao što su mnoge posebne osobitosti ili karakteristike svakog čoveka individualno. Ako je tako, a jeste tako, onda mi nemamo razloga da ni u kom slučaju bežimo od jedne neumoljivo tačne dokazne procedure kroz DNK profil. Zašto? Prvo, ovom procedurom se utvrđuje nekoliko činjenica – ko je bio prisutan na mestu zločina, ko su krucijalni svedoci. A ko je učinilac krivičnog dela? Pa, učinilac krivičnog dela se ne utvrđuje DNK profilom, to je samo jedan od dokaza. Postoji mnoštvo dokaza pored DNK profila koji će se izvesti i u sklopu kompletnog dokaznog postupka utvrditi ili osloboditi potencijalni učinilac krivičnog dela, odnosno okrivljeni, da li je kriv ili nije kriv. Ali, ono što građani treba da znaju – ne postoji dokaz sa većom dokaznom snagom, sa većim dokaznim kapacitetom od DNK profila. Zašto? Zbog toga što se on zasniva na biološkim tragovima kao što su: pljuvačka, krv, sperma, dlake, kosti, itd. Podsećanja radi, neki od ovih bioloških tragova na licu mesta mogu da opstanu i decenijama nakon izvršenja krivičnog dela, decenijama. Dakle, jako je važno ovo na šta je uvaženi kolega skrenuo pažnju – kako identifikovati tragove, kako obezbediti tragove, kako te tragove te kasnije koristiti, da li u vidu brisa ili prikupljanja određenog materijala na licu mesta sačuvati, a onda kroz DNK i genetički profil utvrditi ko je bio na licu mesta, ko je osim onih koji su se tu nalazili mogao da bude na licu mesta i sve to uneti u jednu bazu podataka koja će se čuvati i na osnovu koje ćemo kasnije moći te iste podatke koristimo za potencijalne osumnjičene u nekom budućem periodu. Ovo su činjenice koje niko ne može da dovede u sumnju. Postoje određeni problemi kojih je svesno ministarstvo, i vi, i mi sami, a to je da i pored ovako precizne dokazne metodologije ne postoji uvek mogućnost da se sa stoprocentnom tačnošću utvrdi odgovarajuća činjenica. Ovde je naveden jedan primer – šta ćemo kod jednojajčanih blizanaca? Kod nas u Srbiji se takav slučaj nije desio, ali se desio u SAD i u Nemačkoj, gde je teži način i mogućnost utvrđivanja genetičkog profila. Na sreću ili nažalost, jednojajčanih blizanaca nema mnogo, ali je nesumnjivo da se mogu pojaviti u dokaznom postupku i otežati dokazni postupak. U svakom slučaju, mi moramo da pođemo od činjenice koja je nesporno, koju niko neće dovesti u sumnju, a to je da dok imamo Registar podataka kroz biološke parametre, kroz analize, sigurni smo da ćemo u nekom budućem periodu imati pojednostavljen dokazni postupak i na neki način uprostiti utvrđivanje odlučnih činjenica za presuđivanje u krivičnom postupku. Na kraju, ljudi moji, ne odlučuje ministarstvo koji će se dokaz izvesti, nego odlučuje sud, a u prethodnom krivičnom postupku ili pretkrivičnom postupku odlučuje tužilac, odnosno daje nalog operativnim postupanjem da to utvrdi policija. Dakle, u konkretnoj situaciji imamo zakon koji nam je nužan, neophodan, zakon koji jednostavno predstavlja, kako sam na samom početku rekao, početak uređenja jednog neuređenog stanja sa očekivanjem da će to biti još bolje. U očekivanju da će se ovaj zakon i dalje poboljšavati, ja ne sumnjam da će se poboljšavati, ni mi u poslaničkoj grupi SPS ne sumnjamo da će on biti daleko bolji nego što je sada, svakako će zaživeti i imati našu podršku. Na kraju želim, kao i svi ovde, u ime nas poslanika, delim mišljenje svih, da čestitam damama i vama praznik 8. mart, ali sa jednom željom - da vam ne bude ovo dan kada ćete samo imati pažnju, posvećenost i ljubav, već da imate to uvek i da onih od kojih to očekujete zaista i dobijete. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo, ja ću naravno, kao i svi govornici čestitati današnji praznik damama kako iz izvršne, tako i zakonodavne vlasti, i reći da je na današnji dan u stvari se trebamo osvrnuti i videti koliko se položaj žena u Srbiji popravlja, i istina je da se položaj popravlja, da je smer promena jako dobar, ali da svaki dan i kao poslanici i kao ljudi izvršne vlasti i kao ljudi u okviru svojih porodica trebamo da vodimo računa da taj položaj dođe na nivo kakve žene na primer uživaju u skandinavskim zemljama. Reč, dve i objedinjavanju zakona. Prvi put možemo reći da objedinjavanje ima donekle smisla i da je mnogo bolje od nekih ranijih i da smo recimo izbacili Zakon o bezbednosti saobraćaja i ostavili ga u jednu posebnu raspravu, a o saobraćaju imamo barem milion eksperata u našoj zemlji koji bi tu raspravu rado slušali, mislim da bismo došli do jednog normalnog objedinjavanja zakona koji su zaista međusobno povezani i tretiraju jednu oblast. Tako da je to jedan, kako bih rekao, pomak na bolje u toj oblasti. Da krenemo na stvari koje su načelne prirode, pošto o pojedinostima ćemo valjda raspravljati u terminu kada dođe za to red. Ako bismo put kojim je Srbija krenula posmatrali kroz neke brojeve, a brojevi su uvek bitni. Čarobni brojevi Srbije bi bili 23, 24, 27. tek će da se pojavi 32. i 35. To pretpostavljam da 80% poslanika koji podržavaju taj put znaju. To su poglavlja u evrointegracijama koja će biti najveća muka Srbije i najveći izazov da našu zemlju učinimo mnogo boljom. Ovaj set zakona, koji u načelu nemaju nešto zbog čega bi neko načelno trebao odbaciti, doprinose tome da jako dugačak spisak iz poglavlja 23. i 24. barem malo skratimo i to je nešto što u suštini zaslužuje da bude barem donekle pozdravljeno. Mnogo još posla tu postoji, mnogo teškog posla. Vreme, ako verujemo da je 2025. realističan rok, curi polako i treba ga koristiti maksimalno dobro i rešenje nekih pitanja, koje ovde Zakon o azilu, Zakon o strancima, Zakon o državnoj granici i još neki zakoni, koji su ovde pomenuti, rešava, su dobar korak i to uopšte nije sporno. Ono sa čime donekle imamo problema jeste praksa u implementaciji nekih zakona, ali kada je reč upravo o pitanjima koje zakoni tretiraju, a neka su bila vrlo popularna u javnosti poput azilantske krize, možemo reći da vi možete bolje postupati u praksi samo ako imate bolje zakone i to nije ništa sporno. Ono što ostaje kao pitanje je da probamo praksu maksimalno poboljšati i da nam se ne dešavaju stvari koje smo imali i koje je bilo zaista teško otkloniti, na primer, da imate, kako bih rekao, trefiking u trefikingu sa pakistanskim azilantima koji su se defakto bavili trgovinom ljudima u Srbiji i činili određena krivična dela. Toga sada nema kao što je bilo pre tri godine, ali to je jedna ozbiljna opomena koja ostaje da se takve stvari ne ponavljaju. Takođe, kada je reč o zakonu koji se odnosi na tretman stranaca u Republici Srbiji zakon je korak unapred. Ja znam da pitanje izdavanje viza za Republiku Srbiju nije pitanje MUP-a, nego pitanje Ministarstva spoljnih poslova. Međutim, postoji deo gde imamo jednu podeljenu odgovornost, a ono što mi nažalost imamo kao praksu kada su u pitanju zemlje koje nam nisu baš jako bitne je da je ponekad izuzetno teško, a gotovo nemoguće dobiti srpsku vizu, jer u inostranstvu naši predstavnici verovatno u strahu da ne naprave grešku u odobravanju viza izazovu neki bezbedonosni problem često dođe do toga da jednostavno čekaju da rok zastari i da aplikant ne dobije odgovor za vizu Srbije. Nije to tako često, ali ponekada porodice ne mogu da se spoje zbog toga što se neko plaši da će napraviti grešku. I to je pitanje za jedan, kako bih rekao, neki sad to vole da kažu akcione timove ili multiresurne grupe da se to ne dešava, jer mi treba da budemo, kao što jeste proklamovana naša politika zemlje koja je otvorena prema celom svetu, koja sa svima ima dobru saradnju i koja maksimalno vodi računa o svojoj bezbednosti i sigurnosti. To je nešto što mislim da je bitno da se rešava. Takođe, jedna stvar na koju treba ukazati na vreme, i meni je jako žao recimo što sada imamo zakone koji su dobri, koji su dugo pisani, to je tačno, i koji se kroz amandmane mogu upotrebiti da budu prihvaćeni od svih, da vreme za raspravu umesto da se objasne benefiti zakona, se koristi za teme po slobodno stilu. Naravno, to je pravo svakog narodnog poslanika, ali mislim da je šteta. Šteta je između toga što uvodimo nešto što jeste revolucionarno u Srbiji, ali što je za dobar deo naših ljudi kontraverzno. Znači, ne mogu svi ljudi u ovoj zemlji da budu takvi da prihvataju stvari koje jesu napredne i koje će biti svima od koristi i postoji strah. Jedan od strahova koji ljudi imaju upravo jesu DNK registri i jedna od stvari, ako imamo smisla za odgovornost prema našim građanima i prema tome da postižemo maksimalno dobre rezultate u oblastima u kojima svi mi radimo, je da se uradi kampanja i objasni čemu to služi, da ne bismo došli u situaciju, ludačku situaciju koju imamo sada sa vakcinama, gde imate ceo pokret ljudi koji su niti iz struke, niti išta znaju o tome i uspeli su da dovedu do vraćanja nekih zaraznih bolesti kojih nije bilo u Srbiji. Ne bih voleo da se to desi sa DNK, ne bih voleo da se desi kao što imamo kontraverzu oko ulaska u Svetsku trgovinsku organizaciju zato što imamo rasprave o GMO koje ne uzimaju u obzir sve naučne nalaze i onda pustimo da jedna stvar koja je bitna za Srbiju, iako je STO donekle, kako da kažemo, nije toliko obećavajuća luka, ali mi smo jedna od retkih zemalja koja u tu luku nije ušla i kasnimo i što je najgore, imaćemo problem prihvatanja nekih stvari koje uopšte nisu problem. Zadatak narodnih poslanika, ali zadatak vlasti jeste da informišu građane i da vode kampanju o takvim stvarima. Ne da govorimo o nekim drugim stvarima, pogotovo što sada ne postoji, ja mislim, zaista sam siguran, suštinsko neslaganje da kažemo – ovi zakoni ne valjaju ništa. Jednostavno, to nije tačno. Zakoni su napisani u načelu dobro. Jedno pitanje koje meni ostaje ovde je i mislim da to apsolutno nije dobra praksa je ako se saglasimo da su zakoni u načelu dobri, mini nije jasno – kako se pojavilo 1300 amandmana i zaista ne mogu da shvatim ni od kolega iz opozicije, ni od kolega iz vlasti koji prave da svi zajedno prave filibaster u Skupštini od zakona koji su dobri. To apsolutno nije stanje koje je normalno. Umesto da rasprave o pojedinostima objasne dobre pojedinačne stvari i pustimo, a najavili ste vi iz vlasti da ćete prihvatiti amandmane koji su dobri i to pozdravljam zaista, bilo ko da ih je napisao, da imam osam sati ne znam čega u Skupštini. Ako hoćemo zaista biti odgovorni prema našim građanima, lepo da se sazove Kolegijum, da opozicija odustane, koja je podnela hiljadu amandmana, od toga da smatra da ovi zakoni ne valjaju ništa, jer ako podnesete hiljadu amandmana to tvrdite, i da vlast ne radi filibaster same sebe. Jednostavno, ti sati se mogu iskoristiti mnogo bolje i ako ništa drugo opet ću se pozvati na izlaganje jedne uvažene koleginice koja je rekla – smisao Narodne skupštine Republike Srbije jeste da informiše građane. Pa hajde da ih informišemo ovim zakonima. Nema bitne nesuglasnosti. To je ono što bi trebalo biti pametna odluka na kraju ovog dana, da se povuku amandmani sa obe strane. Mi iz Dosta je bilo nismo podnosili hrpu amandmana jer jednostavno ovo nisu stvari koje su nepopravljive kao recimo kod budžeta gde smo imali puno stvari na koje smo imali primedbe. Ovde jednostavno nije takva situacija i to ne treba da se radi. Naravno, puna sloboda je, naravno, kad dobijete većinu možete raditi šta hoćete i opozicija može da podnese ne 1.000 nego 10.000 amandmana, ali stvarno to nema nikakvog smisla. Na kraju, još neke stvari bih hteo da istaknem koje su bitne upravo zbog informisanja javnosti. U javnosti se, recimo, upravo u vezi Zakona o azilu i nekim drugim zakonima stvorila jedna velika fama da će emigranti preplaviti Srbiju i da ćemo mi postati neki rezervoar emigranata. Znam da je to super tema, ne postoji bolja tema nego da poentirate na nepostojećim neprijateljima. Tu temu koristi, da vam budem iskren, i vlast i opozicija. To je najlakše, udri po nepostojećem neprijatelju. (Narodni poslanik dobacuje s mesta.) Hajde, opustite se kolega. U Srbiji je podnet broj zahteva za azil koji uopšte nije velik i još manji broj zahteva je odobren. Svi zahtevi koji su odobreni da se sada saberu, to je broj emigranata koji se meri u stotinama i ne postoji nikakva opasnost da emigranti preplave Srbiju, da budemo bilo kakav rezervoar. Naša reakcija u Srbiji je bila ljudska i dobra, nismo bili kao severne komšije, da dižemo zidove, da pravimo ludosti, imali smo i ljudski i dobar tretman. Ono što bih ja rekao da jeste problem u tome je što emigranti, barem deo njih ne želi da ostane u Srbiji. To govori, svestan sam ja da je smo mi siromašna zemlja i da je bolje otići na socijalnu pomoć u Nemačku ili Švedsku. Ništa novo. Ali to i govori da oni preduzetni među njima nisu videli priliku da ostanu u Srbiji i da ovde možda započnu svoj novi biznis. To je poruka koja nam je poslata nedvosmisleno. U prvom talasu imali smo mnogo ljudi koji se uklapaju kulturološki, jer dele stvari koje nisu možda preterano bitne meni ili većini ljudi, ali dele recimo veru, pripadnost jednom krugu, hajde da kažemo evropskom, bliskoistočnom koji nisu želeli da ostanu u Srbiji, a bili su visokokvalifikovani, govorili su strane jezike, imali su svoje biznise i karijere u Siriji. To je nama opomena da radimo reforme brže, da donosimo i u drugim oblastima zakone koji će biti u načelu dobri kao ovi sadašnji zakoni, a to će nam biti indikatori uspeha, ljudi koji baš neposredno donose neke odluke. I to je to. Nemam ništa više da dodam. Jednostavno, kada je nešto u načelu dobro, ne treba ga kritikovati, ali zato je moja molba pozivanje na razum i opozicije i vlasti da onda u pojedinostima doteramo one stvari da ti zakoni zaista budu opšteprihvaćeni, a da se tih osam sati stvarno ne koristi na stvari koje su ipak više za neke druge oblasti politike, nego za raspravu u pojedinostima o zakonima u Narodnoj skupštini. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala gospodine Stevanoviću, u ime tima MUP koji je radio na ovim zakonima, i hvala vam na kritičkom osvrtu na delove zakona koji mogu da budu bolji i svakako ćemo se truditi da u narednom periodu radimo na tome da se i ono o čemu je gospodin Jovanović u prethodnom izlaganju rekao i ono što ste vi rekli, da se te stvari otklone, jer je ovo zaista živa stvar. Slažem se sa vama da recimo ovaj deo koji se vezuje za migracije, imali smo od 2014. godine do danas 586 zahteva za azil od kojih mnogi nikada nisu stigli da budu obrađeni do kraja, jer su ti ljudi napustili našu zemlju. Razgovarali smo sa jednim brojem ljudi koji su prošli kroz našu zemlju, koji su bili visoko obrazovani, koji su mogli da se uklope u naše društvo, čak su neki od njih bili hrišćani koji su došli sa područja Sirije, kažem hrišćani, potpuno su nam jednako bili prihvatljivi i oni koji nisu bili hrišćani, koji su muslimanske ili bilo koje druge veroispovesti, ali su oni više želeli da spoje svoje porodice i da nađu svoje utočište u Nemačkoj. Naravno da je ekonomski faktor bio najznačajniji faktor i mi smo razgovarali sa njima da vidimo da li bi neko od njih ostao u našoj zemlji, jer jedan broj ljudi je nameravao da zatraži azil. Morali smo da radimo i projekcije, naravno, da vidimo kako ćemo te ljude da smestimo, kako ćemo da obezbedimo za njih sve što je potrebno. Međutim, mi danas na teritoriji Srbije imamo negde oko 3.500 migranata koji jedva čekaju da odu. Oni ne žele da ostanu ni u Mađarskoj, ne žele ni u Grčkoj, ne žele ni u Italiji, ne žele da budu ni u mnogo razvijenijim zemljama od naše. Oni imaju targete Švedska, Nemačka, Švajcarska, bukvalno tako kažu, neki od njih i Francuska i to je ono što je tako. Naravno, mi moramo da radimo na tome da podignemo standarde, da popravimo ekonomsku situaciju zbog naših državljana naravno, zbog naših građana, ali da time obezbedimo i da naša zemlja bude konkurentnija, jer u smislu, na tržištu radne snage privlačenje kapitala, privlačenje ljudi, privlačenje svega onoga što čini zemlju naprednijom će biti svakako sve važnija stvar u takmičenju u čitavoj Evropi. Mi treba da se trudimo da privučemo ljude jednako iz Poljske i Mađarske, kao i Sirije ili bilo koje druge zemlje Bliskog Istoka koji imaju znanje. Nama su potrebni ljudi koji imaju znanje, zašto bi se odrekli toga? Ako je neko kompjuterski genije, bila mi je divna ona porodica sa desetogodišnjim dečakom koji je bio neverovatno talentovan za slikanje, to je zaista jedan od malog broja ljudi. Srećom da takvi ljudi mogu da ostaju u našoj zemlji, to bi obogatilo našu zemlju. Mislim da je to poruka koju svi treba da razumemo. Vama hvala na dobroj analizi onoga što smo mi uradili i hvala vam na tome što ste rekli, u ime tima ljudi koji je ovo radio. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Srbija ne bi imala ovakvu političku stabilnost, ne bi imala privredni rast i ne bi imala ovakav liderski potencijal da ona nije ovako bezbedna i da, naravno, u velikom delu MUP na čelu sa ministrom Nebojšom Stefanovićem ne vodi računa i ne suočava se sa najvećim izazovima koji su vezani za politiku bezbednosti, kako na globalnom, tako na nivou Evrope, regionalnom, ali i na samom domaćem terenu. Svedoci smo da možda u vremenu u kojem živimo su sve države suočene sa izazovima kao što je međunarodni terorizam, kao što su sajber pretnje, kao što je borba za korporativnu bezbednost i svaki drugi vid bezbednosti i možemo da zaključimo da je bezbednost i nivo bezbednosti sondicio sine quo non modernizacije i razvoja, dakle razvitka i napredovanja jedne zemlje. Ono što je plod i proizvod ovakve bezbednosne situacije, plod i proizvod političke stabilnosti koju danas imamo je ona vest od koliko prekjuče da je nemački „Kontinental“ investirao i da otvara 500 radnih mesta i gotovo da takve vesti imamo svakodnevno. Srbija ima u 2017. godini više od dve milijarde evra stranih direktnih investicija. U Srbiji se svakodnevno otvaraju desetine radnih mesta i to je direktna posledica bezbednosne situacije i, slobodno mogu da kažem, Srbija je lider u regionu i kada je u pitanju suočavanje sa bilo kojim vidom bezbednosnih izazova. Naravno da kao predstavnik većine u parlamentu ću i dalje da nastavim da podržavam ovakvu politiku Vlade Republike Srbije i ovakvu posvećenost MUP da naša zemlja bude bezbedna i da naša zemlja bude politički stabilna. Koliko do pre samo nekoliko godina, sedam-osam godina, narko-karteli su slavili u beogradskim klubovima jednu milijardu dobiti, koliko 2009, 2010. godine, radi se o evrima. Danas nakro-kartela nema, danas su i ostaci narko-kartela kao miševi, razbežali su se, nema ih, pobegli su iz Srbije zato što MUP i sve one institucije koje se bave politikom bezbednosti vode jednu bespoštednu i beskompromisnu politiku protiv organizovanog kriminala i, naravno, korupcije. Isto tako, za nas iz SDPS je jako značajno i ovaj set zakona koji danas imamo na dnevnom redu je važan zbog našeg priključivanja EU, zbog dinamike naših evrointegracija, zbog poglavlja 24 i to je jedan jako veliki doprinos MUP i Vlade Republike Srbije u ostvarivanju strateškog cilja naše zemlje, a to je punopravno članstvo Srbije u EU, to je modernizacija naše zemlje, to je bolji život građana naše zemlje, a preduslov za sve to je bezbednost naše zemlje i bezbednost naših građana. Isto tako bih notirao i jednu činjenicu koja je obeležila ovu raspravu od juče i danas, a to je da gotovo da niko od predstavnika opozicije u parlamentu nije rekao da su predlozi zakona loši, niko od njih nije rekao da su oni neprihvatljivi i to je dobro zato što se shvata da ovo jesu reformski zakoni i da jesu u najboljem mogućem interesu građana Republike Srbije. Isto tako, napomenuo bih da zakoni koji tretiraju strance, zakon koji tretira integrisano upravljanje granicama predstavlja u stvari stub odbrane naše zemlje i stub bezbednosti naše zemlje i naših građana. Ministarstvo unutrašnjih poslova, ministar Stefanović su 2016. godine se suočili sa jednim od najvećih izazova koje je ovako mala zemlja kao Srbija imala u proteklih nekoliko decenija. Migrantska kriza, ministar je juče pomenuo, preko 1.500.000 ljudi je prošlo kroz Srbiju, gotovo bez i jednog incidenta većeg. Tretirani su humano, tretirani su kao ljudi i zato je naša zemlja dobila pohvale i od SAD i od EU, od naših partnera širom sveta zato što smo pokazali da je Srbija zemlja koja je spremna i koja zna da upravlja krizama, da je Srbija spremna i da ima kapacitete da obezbedi stabilnost i da obezbedi miran prolaz i sve ono što je potrebno u skladu sa civilizacijskim normama i svim poveljama UN, Saveta Evrope i svih relevantnih institucija za sve one ljude koji prolaze kroz Srbiju i koji su pogođeni ratom na teritoriji Levanta, odnosno Sirije i Iraka i koji su pogođeni terorističkim aktivnostima u tim zemljama. Takođe, moram da istaknem jednu veoma važnu činjenicu, da od 2014. godine imamo mnogo manji broj saobraćajnih nesreća. Ovde se govori o Zakonu o bezbednosti u saobraćaju, posebno bih napomenuo 2014. godinu, 17% je manje saobraćajnih nesreća i to je pitanje jednog strateškog pristupa Vlade, izgradnji infrastrukture strateškog pristupa samog ministarstva da obezbedi zakonski okvir i takve zakone da do ovoga ne dolazi. Naravno, desetine ljudi su u pitanju koji godišnje izgube život i ne možemo govoriti ni o kakvoj materijalnoj kompenzaciji, ali analize stručnjaka pokazuju da svaki taj izgubljeni život faktički košta neizmerno jednu zemlju. Košta nas zato što gubimo svoje ljude, gubimo novac, gubimo BDP i jako je bitno da se ovaj trend smanjivanja ovih nesreća nastavi kroz izgradnju infrastrukture, kako meke tako i tvrde i kroz jače kažnjavanje onih koji ugrožavaju naše puteve, koji ugrožavaju ljude i naravno sve one koji učestvuju u saobraćaju. Pošto ću ostaviti neko vreme mom uvaženom kolegi Branislavu Jovanoviću, SDPS će sa velikim zadovoljstvom glasati u danu za glasanje za ove predloge zakona i naravno koristim priliku kao predstavnik koalicionog partnera da čestitam predsedniku gradskog odbora SNS gospodinu Nebojši Stefanoviću brilijantnu pobedu na beogradskim izborima.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Vučković. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović.
Hvala predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani građani Republike Srbije, poslednja tri dana je pred nama set zakona čiji je predlagač MUP, naravno deo ovoga jeste najavljeno u ekspozeu koji je premijerka iznela u ovom uvaženom domu, prilikom izbora Vlade. Predstavlja kontinuitet sa radom prethodnih vlada na čijem čelu je bio i današnji predsednik Aleksandar Vučić. Pre neko što bih bilo šta rekao o predloženim zakonskim rešenjima, mislim da je korektno, a pre svega radi javnosti u Srbiji, izneti podatke dosadašnjeg rada MUP i napraviti jedno poređenje sa onim što je rađeno do 2014. godine, sa onim što je urađeno od 2014. godine do danas. U tom smislu ću samo nekoliko podataka, da bi građani Srbije imali uvid u ono što radi MUP i shvatili da su ova zakonska rešenja u stvari samo nastavak jednog uspešnog dosadašnjeg rada MUP. Što se tiče krivičnih dela, njihov broj u prethodnom periodu od 2014. do danas je smanjen za približno 9%. To u apsolutnim brojkama znači 1.900 manje krivičnih dela na nivou godine. Broj ubistava je smanjen za 15%. Krivično delo silovanja za 27%, s tim da je sam procenat rasvetljavanja tih dela negde na 92%. Kao što znamo, Srbija se suočila sa migrantskom krizom, više od milion ljudi koji su prošli kroz Srbiju je kontrolisano, formirana je kancelarija za azil. Što se tiče materijalnog opremanja MUP, treba napomenuti da je kupljena 21.500 uniformi za srpsku policiju, 1.200 kompleta uniformi za žandarmeriju, za brigadu policije oko 500 kompleta uniformi, 3.200 pantalona kada je u pitanju pogranična policija itd. Da ovo nisu samo ocene nas narodnih poslanika iz SNS i uopšte iz vladajuće koalicije, govori podatak da je Komisija generalnog sekretarijata Interpola visoko ocenila rad tog nacionalnog centralnog biroa Interpola u Beogradu, gde smo od 190 članova proglašeni od strane Komisije za deset najpoželjnijih partnera u svetu. Mislim da je to jedna apsolutno objektivna ocena od strane relevantne međunarodne institucije. Toliko što se tiče onog što je urađeno u dosadašnjem periodu. Što se tiče ovih zakona, baziraću se na dva. Pokušale su naše uvažene kolege iz opozicije da kažu da nisu imali vremena, da je sazvana sednica brzo, ali opet radi javnosti i radi tačnosti, npr. Zakon o državljanstvu je u Narodnu skupštinu stigao 24. novembra 2017. godine, Zakon o granici, o graničnoj kontroli i Zakon o strancima 2. decembra 2017. godine. Mi znamo da su oni svoje vreme potrošili u beogradskoj kampanji pokušavajući da se domognu narodnog novca, naravno kada nisu uspeli u tom naumu, do novca pokušavaju doći zadnjih dana ne prezajući od ucena srpskih fudbalera. Naime, sam Zakon o azilu jeste prilagođavanje našeg zakonodavnog okvira razvijenom delu Evrope. Pokušali su i to da predstave kao predmet koji će poslužiti za naseljavanje migranata i bog zna koga u Srbiju, ali radi tačnosti, još malo podataka. Koliko je to tačno, neka Srbija sama oceni. U celoj 2017. godini 6.195 lica je izrazilo nameru da podnese zahtev za azil. Izraziti nameru ne znači da ćete taj posao uraditi. Pored izražene namere, zahtev je podnelo 235 lica, na kraju tri pozitivna rešenja, što znači da je u 2017. godini troje lica dobilo azil. Toliko o tome da ćemo u Srbiju naseliti migrante, Arape, azijate i bog zna koga. Ono što je bitno, svaki zakon ne služi samo azilantima, tj. u ovoj oblasti. Svaki zakon u ovoj oblasti služi pre svega građanima Srbije, jer će poslužiti za bolje profilisanje onih koji dolaze i prolaze kroz Srbiju i samim tim će doprineti bezbednosti naših građana koji stalno žive u Republici Srbiji. Međutim, ako mene pitate, dva zakona koja imaju najviše, da kažem, koristi za građane Republike Srbije, za najširi sloj stanovništva je Zakon o državljanstvu i Zakon o bezbednosti saobraćaja. Zakon o državljanstvu je zaista velika stvar, mislim da do sada nije puno rečeno o tome, pa ću pokušati malo, pre svega radi naših građana i radi, kako reče moj kolega Stevanović, informisanja javnosti, da kažem više o tome. Naime, ako pogledate sadašnje rešenje Zakona o državljanstvu, svako od nas i svaki građanin Republike Srbije svoje uverenje o državljanstvu je mogao uzeti prema mestu upisa. Ovim zakonskim rešenjem građani Republike Srbije će moći preuzeti uverenje o državljanstvu u bilo kojoj opštini u Republici Srbiji, što znači da neko ko je rođen u Leskovcu a živi u mojoj Subotici neće morati da odlazi, kao do sada, po uverenje o državljanstvu u Leskovac i to je ono što je velika ušteda i velika korist za građane Republike Srbije. Drugi veliki problem je taj što su svi naši državljani koji su zahtev za državljanstvo predali u diplomatsko-konzularnim predstavništvima širom sveta, a naravno najviše u regionu, u Republici Srpskoj, Crnoj Gori, Makedoniji i Hrvatskoj, svi su sada bili upisivani u matične knjige u gradu Beogradu. Svoje uverenje o državljanstvu svi oni su mogli preuzeti isključivo u opštini Stari grad, jer je prema zakonskom rešenju upravo tu opštinu odredila Skupština grada Beograda. Možete misliti kakve je probleme to ostvarilo i zaposlenima u opštini Stari grad, ali i stotinama hiljada ljudi koji su danas državljani naše zemlje i žive preko Drine ili možda na jugu u Crnoj Gori, Makedoniji, itd. Znači ono što je bitno za njih, ovim zakonskim rešenjem će svoje uverenje o državljanstvu moći da preuzmu bilo gde na teritoriji Republike Srbije, olakšaće rad ljudima koji rade u Starom gradu, a njima skratiti vreme putovanja. Onima koji su imali ličnu kartu u Republici Srbiji, to su uglavnom stara lica, a nisu imali državljanstvo, bili su rođeni na nekoj od republika bivše SFRJ, ovim skraćujemo, da kažemo, muke i dobijaju konačno rešenje tog svog problema. Neću još dugo što se tiče Zakona o bezbednosti saobraćaja, mislim da je suvišno i trošiti reči. Svako ono zakonsko rešenje koje će doprineti tome da imamo samo jednu manje dečju povredu, a da ne kažem šta više, mi poslanici SNS ćemo svakako podržati. Voleo bih da vidim ko će da bude protiv toga da se u ime smanjenja problema i sačuvanja života u Srbiji sankcionišu prolasci kroz crveno svetlo, bahata vožnja, da se smanji dozvoljeni nivo alkohola u krvi, da se smanji i bolje sankcioniše brza vožnja kroz naseljena mesta. Dok god idete u ovom pravcu, mi ćemo svakako podržavati naredna zakonska rešenja. Na kraju, poštovani ministre, moram da vam kažem da narod jedino vidi i jedino ceni rad i trud. Nemojte imati sumnju da će svaki rad i svaki trud biti nagrađen, a da će kazna za svaku mržnju na kraju da stigne. Videli ste to u nedelju na izborima za grad Beograd, budite sigurni da će to biti tako i ubuduće, a mi ćemo kao narodni poslanici svakako, pre svega mi iz SNS, podržavati ovakve zakonske predloge koje budete slali pred nas. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Momčilo Mandić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodo poslanici, gospodine ministre sa saradnicima, svedoci smo velikog seta zakona koji je pred nama ovih dana i o kome se diskutovalo u većoj meri. Gospodine ministre, ja ću govoriti uglavnom o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o policiji. Vi ste u nekoliko navrata rekli da je to reformski zakon i da je to zakon koji je donesen 2016. godine, tako da je taj zakon jedan od proevropskih i proreformskih. Međutim, vi ste gotovo trećinu tih članova promenili, izmenili ili izbrisali. Smatram da bezglavo jurišanje u evropske standarde poništava specifičnost naše policije koja je, po mom mišljenju, u ovih nekoliko desetina godina bila jedna od najboljih policija u Evropi. S obzirom na to da pred vama stoji na desetine podzakonskih akata koje morate doneti da bi se otvorilo Poglavlje 23 i 24, posle toga ćemo gledati našu policiju, govorim o uniformisanoj policiji, da će nositi brade, da će alke nositi na licima i sve one stvari koje gledamo sada momentalno u Evropskoj uniji. Smatram da ćemo time izgubiti tu specifičnost naše policije koja je, ponavljam, sigurno jedna od najboljih policija u Evropi. Velika i dobra stvar je, gospodine ministre, moje mišljenje je, za razliku od Nenada Čanka, što ste sektor za vanredne situacije ostavili u resoru gde je koncentrisan i veliki resurski i materijalni i ljudski i da je rešena dilema oko toga. Takođe je dobro što ste status vatrogasaca, vatrogasnih jedinica rešili i što su vatrogasci dobili status policajca, odnosno uvećani, kako vi navodite, radni staž. Time su neke stvari otklonjene, jer rad i vatrogasaca i ovog sektora za vanredne situacije je vrlo težak, rizičan i dobro je što je u sastavu policije sa uvećanim radnim stažom. To govorim za stvari koje ste, po mom mišljenju, dobro uradili u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o policije. Primedbe. Jedna od najvećih i najvažnijih primedbi je član 43. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o policiji. On govori o prevremenom penzionisanju ljudi koji su bili angažovani u specijalnim jedinicama ili na posebnim zadacima. Dali ste okvir da u penziju mogu ići ljudi koji su napunili 45 godina života i 15 godina staža. Šta je sa ljudima koji su napunili preko 20 godina staža, a nemaju 45 godina života? Znate, u te jedinice elitne, specijalne idu mladići dvadesetih godina. Da li su sad oni kažnjeni što su 1997, 1998. godine kao osamnaestogodišnjaci ili dvadesetogodišnjaci otišli u policiju, pa su bili na Kosovu u najgore vreme, rat ako su preživeli, Peštersku visoravan, nisu napunili 45 godina i ne mogu da po ovom leks specijalisu odu u penziju. Mislim da je to verovatno neka greška vaših saradnika da se na neki način ti ljudi zapostavljaju u odnosu na ove. Mi smo čak dali, SRS, amandman na taj član i smatramo da bi trebalo to prihvatiti, da se ne bi osećali zapostavljeni svi oni koji su prešli i Kosovo i Peštersku visoravan i rat, a verovatno su greškom administracije zapostavljeni. Sledeća stvar o kojoj bih želeo malo da govorim je dopunski rad policije. U prošlom zakonu iz 2016. godine vi ste naveli čime se policija ne sme baviti. Sada ste tačno odredili da policija može u vreme kada nije na poslu da radi određene zadatke i poslove koji nisu u sukobu interesa, odnosno u sukobu sa onim što se obavlja i u policiji. U jednom momentu, ne znam ko je od političara rekao da neće dozvoliti da pripadnici elitnih jedinica policije rade za preduzeća kao što su „Delta Viktorija“ i slično, što ja mislim da je pogrešno, jer radeći u tim firmama, ljudi rade, govorim o pripadnicima policije, u belim rukavicama, rade neki posao obezbeđenja, ne dolaze u dodir sa kriminalcima i sa nekim stvarima koje ih stavljaju u iskušenje, za razliku recimo, od poslova koji se obavljaju po noćnim klubovima, barovima i td, gde pripadnici policije hteli ne hteli, dolaze u velik dodir sa novcem, sa drogama, sa ljudima sumnjivih, odnosno kriminalnih ponašanja, i ne htejući, uvlače se u to društvo. Tu je na neki način izostavljen direktor policije, i čitajući ovaj zakon o izmenama i dopunama, video sam da su na vrlo velikim poslovima u nekim poslovima saglasnosti i funkcija direktora policije je izostavljena, tako da, šefovi organizacionih jedinica direktno komuniciraju sa ministrom, ili organizaciona jedinica preko kabineta ministra. Mislim da je na taj način sužen krug direktora policije, koji treba da bude, po mom mišljenju, brana između stranačke milicije i profesionalne policije. Po mom mišljenju, ne može ni jedan akt, ni jedna radnja, ni jedan zakon, niti bilo šta drugo da se dogodi da ne ode kroz Kabinet direktora policije i da on o tome ne odlučuje. On je operativna i nadređen svim organizacionim jedinicama u resoru MUP. Takođe, bih hteo da napomenem da je jedan od podzakonskih akata u nadležnosti ministra, ponašanje ovlašćenih službenih lica prema maloletnicima. Tamo ste naveli da propise o ponašanju, odnosno primeni ovlašćenja donosi ministar policije uz saglasnost ministra pravde. Mislim da je to greška. Tu treba da se traži saglasnost i mišljenje tužioca za maloletnike i sudije za maloletnike. Oni su operativci, oni su ljudi koji se bave maloletnicima i koji će dati dovoljno dobrih saveta ministru policije da donese svoj podzakonski akt o načinu primene ovlašćenja prema maloletnicima. Mislim da je na neki način zapostavljen način, rad i uloga direktora policije, jer je činjenica, gospodine ministre, da vi možete bez konkursa predložiti Vladi drugi mandat direktora policije. Da li to znači da ako dobro sluša, ili dobro radi, da ne mora ići na konkurs, a konkurs predviđa izbor i daje mogućnost i drugim zaposlenim ljudima u tom resoru, istaknutim službenicima policije, da rade taj posao. Hvala.
Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović.
Pre svega, hteo bih samo da se osvrnem na nekoliko stvari koje ste vi rekli, odnose se na važne stvari u našem društvu, a mislim da i vi i ja znamo zbog čega su važne, pogotovo za ove momke i žene, naravno, ali pre svega momke, pošto ih je neuporedivo veći broj, koji su bili pripadnici specijalnih jedinica i za koje smo predvideli prevremen odlazak u penziju. Zašto smo se opredelili? Morali smo u jednom trenutku da donesemo neki, bez obzira što je to naravno, dvojni ključ, ja ne mogu da penzionišem nekog bez njegove saglasnosti, niti on može samo svojom željom da bude penzionisan, ako ne ispunjava opšte uslove za penzionisanje, bez moje saglasnosti, dakle, čak i po ovom zakonu. Dakle, dvojni ključ i pripadnik mora biti saglasan i ministar. Zašto smo to uveli? Uveli smo zato što uvek postoji nešto što se zove potreba službe. Ne mogu da dovedem do toga da policija izgubi sve iskusne ljude i da svi oni koji imaj iskustvo koje bi mogli da upotrebe u obavljanju tih složenih poslova, da odu svi u penziju, ili da odu, recimo, na poslove koji će za njih biti, iako će oni koji nemaju dovoljan broj godina staža imati određeno umanjenje penzije, onima kojima fali par godina njima je to značajno, i ako odu tako mladi, oni će svakako naći neki dopunski posao koji će posle toga raditi, koji za njih uz penziju dopunski prihod za njih i njihove porodice, što je potpuno razumljivo. Ali, mi nekad imamo potrebu da neke od tih ljudi zadržimo u našim jedinicama, jer su prosto, kičma, stub, sistema tih jedinica, i dok god ispunjavaju uslove koji su propisani za prijem u te jedince, i da faktički ispunjavaju sve psihofizičke testove koji omogućavaju njihov ostanak u tim jedinicama, oni nama trebaju. Dakle, pored finansijskih efekata, pored toga da mi je bilo malo čudno, ja sam se sreo sa nekim momcima koji imaju 40, 41 godinu, da kažu da li mogu u penziju? Malo je bilo rano, pravo da vam kažem, da momci sa 40 godina idu u penziju, ali nije veliki broj tih ljudi. Međutim, oni sa 40 godina su dovoljno iskusni da nam pomažu da ove mlađe pripadnike koji dolaze u naše redove obučavaju i da budu sa nama, da kažem, u tom smislu vrlo korisni MUP. Zbog toga smo se opredelili da to bude ipak 45 godina, smatrali smo da neko pre 45 godine treba da ostane da radi za svoju državu. Svakako ću se truditi, a imajući u vidu i ovo što ste rekli i ono što ja znam, a razgovarao sam ove četiri godine sa ogromnim brojem pripadnika specijalnih i posebnih jedinica, lično, dakle, neposredno sa njima. Trudiću se da ne postoji nijedan pripadnik koji je na bilo koji način oštećen, upravo zato što cenim ono što su radili za Srbiju i ono što su radili i za MUP. Što se tiče nespojivih poslova, mi smo u postupku donošenja pravilnika o poslovima koje pripadnik može da obavlja i mimo službe, postupka da završi svoje radno vreme, šta je to što može da radi, a da ne narušava ugled službe, jer se slažemo da smo u prethodnim godinama imali slučajeve da su radili sa raznim kriminalcima, da su bili njihovo obezbeđenje. Razumem i te ljude, oni to rade iz finansijskih razloga, ali prosto, oni moraju da razumeju da to nije u interesu građana naše zemlje i nije u interesu MUP i mi ćemo se truditi da pronađemo one poslove koji, naravno, i uz saznanje starešina mogu da obavljaju. Na kraju krajeva, u interesu je MUP da policajci rade određene poslove jer time prikupljaju, oni su 24 sata policajci, njihova je dužnost da prikupljaju podatke koji mogu dovesti do rešavanja određenih krivičnih dela. Dakle, mi smo sada nespojive poslove definisali u zakonu. Definisaćemo i podzakonskim aktima kako će se to preciznije sprovoditi. Mislim da ovo nije loše rešenje. Što se tiče direktora policije, direktor policije izabran je gospodin Rebić na konkursu. Što se mene tiče, ono što ste mogli da vidite i u ovom zakonu u prethodnom, dakle, ovim izmenama i dopunama, vrlo je jasna jedna stvar koja kaže, Direkcijom policije rukovodi direktor policije, rukovođenje i odgovornost su Direkcije policije, zasniva se na načelu starešinstva i subordinacije. Dakle, sve policijske jedinice potčinjene su direktoru policije. Dužni su da ga izveštavaju o svom radu, da slušaju njegove naloge i tu nema preskakanja ni na koji način. Jedini, da kažem, oni koji mogu da se obrate direktno, Kabinetu ministra ili ministru su oni koji ne pripadaju policiji, dakle, to su sektori unutar Ministarstva koji nemaju veze sa policijom, vatrogasno-spasilačke jedinice, sektor za finansije, sektor ljudskih resursa, oni koji nisu policajci. Oni koji su unutar sistema Direkcije policije, njihov šef, da tako kažem, kolokvijalno je direktor policije i oni se obraćaju direktoru, a direktor meni ukoliko su to poslovi koji zahtevaju sistemsku podršku Ministarstva, ukoliko ne, on to obavlja samostalno. Dakle, verujte mi da nema nikakvog preskakanja u tom smislu niti bismo to dozvolili jer naprosto kada se jednom veliki sistem naruši kada jednom dozvolite, to često ljudi bez iskustva prave grešku, a vi to niste, ljudi koji su bez iskustva naprave grešku i razgovarao sam sa mnogima. Kad se jednom napravi greška pa nekog preskoče, vi ste sledeći ko je preskočen, nije bitna stvar sujete ko je preskočen, nego što onda sistem nema puno saznanja šta se dešava i ne odvija se posao onako kako je propisan i uvek je greška. Uvek treba da se radi po pravilima, po zakonu, onako kako treba. Ima ko se kome obraća. Na kraju krajeva, čemu služi potporučnik ako se vi obratite direktno kapetanu? Čemu služi kapetan, ako idemo kod generala? Onda taj sistem ne funkcioniše. U MUP-u, ja sam zadovoljan što sistem funkcioniše. Imamo dobru saradnju, rekao bih, ja imam dobru saradnju i sa direktorom i sa, naravno, svim pomoćnicima, državnim sekretarima, a znam da on ima dobru saradnju sa načelnicima policijskih uprava i u sedištu i na teritoriji i mislim da u tom smislu policijski sistem funkcioniše bolje nego ranije. Da li ima mesta da se još nešto unapredi? Da. Unapredićemo ga još i koristićemo sve više savremene komunikacione tehnologije, jer prosto nemate vremena da svakoga dana vidite veliki broj ljudi korišćenjem tih savremenih tehnologija, poboljšava se brzina komunikacije sa ljudima u policiji, ali naravno i sa građanima. Hvala vam na korisnim komentarima.
Hvala. Reč ima narodni poslanik LJiljana Malušić.
Hvala predsednice. Uvaženi ministre sa saradnicima iz ministarstva, dame i gospodo poslanici, pre nego što krenem na svoje izlaganje želim da dr Stefanoviću, predsedniku Gradskog odbora čestitam na izvanrednoj, rekla bih, istorijskoj pobedi SNS, jer je za SNS glasalo 45% građana. Hvala im na tome. Prepoznali su rad, red i disciplinu i rezultate rada koji su vidljivi na svakom mestu. Beograd je danas postao lepo mesto za život a biće tek mnogo, mnogo bolji. Mi smo dobili ovom pobedom ogromnu odgovornost da radimo brže i bolje i to ćemo zaista i uraditi. O ovim zakonima neću mnogo govoriti, jer su eksperti učestvovali u izgradnji ovih zakona, a takođe i nevladin sektor, ali ipak moram da se osvrnem na neke od njih. Pre svega, govoriću o Predlogu zakona o azilu i privremenoj zaštiti. Republika Srbija je danas vrlo respektabilna u svetu, u međunarodnoj zajednici, a zašto? Zato što je bila posvećena zaštiti osnovnih ljudskih prava, naročito u periodu između 2014. i 2016. godine, kad se nažalost, desila zapadno-balkanska ruta, odnosno ljudi iz ratom zahvaćenih područja su, na milion ljudi je prošlo kroz našu zemlju. Mi smo tada pokazali izuzetno veliki stepen empatije, dostojanstva, čestitosti, pomogli smo tim ljudima i stekli kredibilitet i respekt u svetu. Tako radi odgovorna Vlada. Tako radi naša gradska Vlada, takođe i predsednik Republike, gospodin Aleksandar Vučić. Ono što je vrlo važno istaći je da u tom periodu su najviše, baš najviše i najbolje bila ocenjena, uglavnom zaštita elementarnih ljudskih prava, a takođe i bezbednost. Govorilo se ovde da će dolaskom milionske populacije iz ratom zahvaćenih područja biti terorista. Naprotiv, ti ljudi su kao i mi, ne treba zaboraviti kome se šta u datom momentu može desiti. Najteže u životu biti dobar čovek a mi smo to pokazali. Visok stepen bezbednosti, moram da pohvalim je to što radi Ministarstvo unutrašnjih poslova. Ja sam srećna što živim u ovoj zemlji, što sam imala čast i zadovoljstvo da kao pripadnica Odbora za ljudska i manjinska prava, znači sve dame, odnosno gospoda koja su bila u kampu ili prihvatnom centru, Centru za migrante i azilante, imali smo zadovoljstvo da porazgovaramo sa njima. LJudi su bili prezadovoljni. Nisu verovali da postoje ljudi kao što su Srbi, odnosno građani Srbije. Mislili su da postoji zid i da će ovde naići na ko zna šta, jer smo u svetu bili satanizovani. Ne, naprotiv, popravili smo sliku koju nismo zaslužili, zbog lošeg lobiranja. Sada smo ljudi koji su svuda hvaljeni u čitavoj međunarodnoj zajednici. Tako radi odgovorna vlast. Tako rade građani Srbije i ja sam presrećna što sam deo njih. Drugi zakon o kome ću govoriti je Predlog zakona o dopunama zakona o državljanstvu Republike Srbije. Zašto baš o tome? Zato što ćemo napraviti centralnu bazu podataka i skladištenje podataka. Zato što ćemo u jednom momentu na klik dugmeta moći da imamo apsolutno sve podatke, o imenu, prezimenu, polu, promeni pola, bračnom stanju, o tome ko je gde kako živeo, o državljanstvu, a zašto? Zato što mnogi od nas imaju razne sporove, zato što ćemo biti brži, zato što je cilj ove Vlade da smanji birokratiju koja je nastala od 2000. do 2008. godine, kada nam je mila opozicija otpustila 400.000 ljudi, a mi to tako ne radimo, i zaposlili svoje partijske drugare. Mi, prirodnom selekcijom ili odlaskom u penziju, ljude ne ostavljamo bez posla, imamo dobre socijalne programe i prekvalifikaciju. Zašto ovo govorim? Zato što je bitno da građani čuju i znaju šta to sve radi Vlada i ministar unutrašnjih poslova, odnosno njegov tim. Zašto je dalje važno? Zato što ćemo taj ogroman birokratski aparat prepoloviti, jer ipak svi ovi ljudi dobijaju platu iz tog budžeta, a zatim, radi se o brzini, radi se o uštedi novca i vremena. Tako radi odgovorna Vlada. Na kraju, spomenuću još jedan zakon koji meni jeste impresivan, a to jeste Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom redu i miru. Zašto? Zato što su Ustavom zagarantovane elementarne slobode svih ljudi, a neko ko voli oružje će biti prosto sankcionisan. Sankcije će biti povećane i eto nama punjenja budžeta, uz svu zahvalnost. Zašto? Zato što će neko ko se bavi nasiljem, zastrašivanjem imati kaznu od 50.000 do 100.000 i ne daj Bože nečim težim, a zatim onaj ko voli da maše bakljama i ko unesrećuje druge ljude, imaće kaznu koja je bila 10.000, sada donja granica od 50.000 a gornja 100.000. Bravo. Tako radi odgovorna vlast i MUP i ja ću sa zadovoljstvom glasati za sve ove zakone u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun.
Poštovana predsednice, gospodine ministre sa saradnicima, kolege poslanici, pred nama je zakon od posebnog značaja, odnosno Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o policiji. Koliko sam uspeo da primetim iz svih ovih zakona sa vaših dolazaka na Odbor za unutrašnje poslove, priprema se i sprovodi se jedna ubrzana, sveobuhvatna reforma MUP i policije, sa krajnjim ciljem da se ono što je nataloženo decenijama, a što je negativno u sistemu koji je od kritične važnosti za unutrašnju bezbednost države i građana, dovede u jedan prihvatljiv okvir koji će biti efikasan, moderan i koji će odgovoriti savremenim i bezbednosnim izazovima. Upravo mislim da je i za nas poslanike i za vas u MUP-u, da zakoni koji su pred nama i budući zakoni, da bi ih trebalo uskladiti sa tim bezbednosnim izazovima. Bez valjane analize problema sa kojima se naše društvo suočava u oblasti bezbednosti, ugrožavanja bezbednosti građana i države, sistema, ne možemo da imamo ni dobre zakonske predloge. Ako uskladimo te dve stvari, onda ćemo biti na dobrom putu. Verujem da će vam pomoć nas poslanika biti značajna. Ja sam nekoliko stvari hteo da kažem vezano za ovaj zakon. Naime, gledao sam opis policijskih poslova i slažem se da na prvom mestu treba da bude prevencija kriminala i unapređenja bezbednosti u zajednici, ali očekujem da vidim jedan potpuno razrađen definisan mehanizam za tu prevenciju, da vidimo koliko će taj mehanizam biti efikasan, da li ćemo imati mogućnosti da ga dopunjujemo zajedničkim radom narednih godina. Takođe, izvršavanje poslova utvrđenih propisima oružja u privatnom obezbeđenju i detektivskoj delatnosti, mislim da je tu neophodan pojačan nadzor, jer je do sada bilo mnogo incidentnih situacija i nepoštovanja zakona upravo u toj oblasti. Ono što mi je posebno drago jeste Fond za solidarnu pomoć koji će biti formiran. Koristim priliku da se svi zajedno setimo onih pripadnika MUP koji su svoje živote dali na Kosovu 1998. i 1999. godine, a koji su posle toga ostali, nekako, čini mi se, zajedno sa ostalim pripadnicima snaga bezbednosti, prilično zaboravljeni od države, društva i svih nas. Mislim da to ne smemo da dozvolimo, da dugujemo veliku zahvalnost i da moramo da rešimo statusna pitanja porodica onih kojih nema više među živima, koji su svoje živote dali da bi branili državu i bezbednost naroda. Ono što mi je posebno interesantno. Kad reformišete jedan sistem, idete u dva pravca – modernizujete sredstva kojima se taj sistem služi i, s druge strane, morate da poboljšate kadrovsku politiku odnosno kvalitet ljudi koji će nositi taj sistem koji će ga reformisati. Vidim da ste prionuli ozbiljno na posao da se uočene negativnosti u funkcionisanju Ministarstva unutrašnjih poslova odnosno policije konačno počnu da rešavaju na jedan efikasniji način nego što je to bilo do sada. U obrazloženju ovog zakona piše da su značajno unapređene i precizirane preventivne aktivnosti Sektora unutrašnje kontrole i novi instrumenti uvedeni u pravni sistem važećim Zakonom o policiji. Sada su razrađeni i njihova primena će obezbediti podatke za dalju analizu i predlaganje mera za iskorenjivanje korupcije u Ministarstvu. Slažem se. Ključna stvar, ako hoćete da uspete u reformi Ministarstva unutrašnjih poslova, je u stvaranju jednog izuzetno efikasnog, odgovornog sistema, koji će služiti građanima i njihovoj bezbednosti jeste da se iskoreni korupcija. Korupciju nose ljudi, pojedinci. Policija mora da ima taj unutrašnji mehanizam koji će svakodnevno prepoznavati takve negativne pojave. Ako se napravi taj mehanizam, onda će poverenje građana u policiju da bude mnogo veće. Vidim da govorite o inoviranom postupku postupanja u Sektoru unutrašnje kontrole. Verovatno je u značajnoj meri inoviran u odnosu na ono što je bilo. Mene malo podseća na neke sisteme koje imamo u nekim efikasnim policijama na zapadu, recimo, u SAD ili nekim drugim državama, ali, sve ono što je dobro, mislim da treba koristiti i kod nas. Odredbom člana 69. menja se član 230. i predviđa da u cilju prevencije korupcije Sektor unutrašnje kontrole sprovodi tekst integriteta, analizu rizika od korupcije, vodi evidenciju, vrši kontrolu prijave i promene imovnog stanja, što je svakako veoma značajno. Dalje se kaže da se prikupljeni podaci i evidencije o spoljnim aktivnostima vode u skladu sa propisom o evidencijama i obradi podataka u oblasti unutrašnjih poslova. Vidim da je test integriteta veoma dobro razrađen i to podržavam. Ključno pitanje u tome je – kako će se taj test u praksi pokazati? Mislim da će to umnogome zavisiti od onih koji će ga sprovoditi, i sprovođenje analize rizika od korupcije i provera, prijave i promene imovnog stanja. Sve su to dobre stvari da bi se utvrdilo ima li nepravilnosti unutar sistema. Ali, mene nešto drugo zanima. Ja ovde nisam video detaljno razrađen sistem kontrole onih koji kontrolišu – Sektor unutrašnje kontrole. Vidim da je precizirana nadležnost za vršenje bezbednosnih provera za zaposlene u Sektoru unutrašnje kontrole i Službi za bezbednost i zaštitu podataka. Moram da priznam da me taj mehanizam jako zanima. Dakle, Sektor unutrašnje kontrole u narednom periodu treba da bude izuzetno bitan, da bi se sprovelo ovo što nam predlažete ovde kao predlog promene zakona. Ali, nešto mi tu nedostaje. Nedostaje mi kontrola u okviru unutrašnje kontrole. Ja ću vam reći jedan primer, koji treba svima nama da bude upozorenje. Imate čoveka u unutrašnjoj kontroli. Ja, kao poslanik, na sreću ili nažalost, dobijam mnogo predstavki od građana, pa i od ljudi koji rade u unutrašnjoj kontroli. Recimo, imate slučaj jednog čoveka koji je dobio negativnu proveru iz BIA, sa napomenom da je nepodoban za službu u BIA. Taj isti čovek, recimo, ima fizički napad na šefa BIA u jednoj opštini, podneta prekršajna prijava, zataškana, suspendovan je i dok je bio pod suspenzijom dobio je rešenje da prelazi u Sektor unutrašnje kontrole policije. Pa onda imamo prijavu njegove supruge za fizičko maltretiranje i mnogo toga drugog. Mislim da ovaj mehanizam koji gradite mora da pojača i kontrolu onih koji će kontrolisati sve pripadnike Ministarstva unutrašnjih poslova i da trebate da iskorenite ove nasleđene probleme. Bez toga, ovaj zakon će biti faličan. Jer, dati u ruke nekome toliku moć da može da kontroliše sve ostale pripadnike a da sam bude nedovoljno kontrolisan, da sam ima iza sebe neke negativne stvari koje ga kompromituju da se bavi tim poslom, to jednostavno nije prihvatljivo. Očekujem da ćete u narednom periodu svakako poboljšati i sistem kontrole ljudi koji rade u Sektoru za unutrašnju kontrolu, a onda će već biti potpuno otvoren put da se borba protiv korupcije efikasno sprovodi u policiji, što vam od sveg srca želim. To je zadatak svih nas, jer samo u tom slučaju ćemo imati mnogo efikasniju policiju i mnogo veće poverenje građana, a to je u uslovima kada imamo i raslojavanje društva i velike socijalne probleme i turbulentne periode veoma bitno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Dijana Vukomanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Nadovezala bih se na izlaganje prethodnog kolege koji govori u bezbednosnom kontekstu, tako da ću ovo ograničeno vreme koje naše poslanička grupa ima isto fokusirati na ova tri zakona – o azilu, o strancima, o prekograničnoj kontroli, koji u svari treba da pripreme Srbiju za suočavanje sa najvećim izazovom koji je trenutno u Evropi, pa i šire. Reč je o migrantskoj krizi, takozvanoj. Mi znamo da je ta balkanska ruta preko koje su masovno prelazili migranti, da li izbeglice, da li ekonomski migranti, preko teritorije naše zemlje trenutno suspendovana, ali evo jedno konkretno pitanje – da li se ovim setom izmena i dopuna zakona koje sam trenutno pomenula i koji su na dnevnom redu, zaista u dovoljnoj meri pojačavaju kapaciteti MUP i čitavog našeg društva u stvari ovom raspravom koju mi danas vodimo da se suočimo sa migrantskom krizom? Vidimo da ekonomski najjače zemlje u Evropi, koje imaju nesumnjivo i policijski i druge kapacitete da se suoče sa migrantskom krizom, to ne uspevaju? Činjenica jeste i to treba uvek isticati i to je pohvalno da je Srbija od strane međunarodnih organizacija Saveta Evrope i drugi humanitarnih organizacija, najrelevantnijih međunarodnih organizacija pohvaljena za humanitarni i humani pristup u menadžmentu, da tako kažem, izbegličke krize. Takođe bih se pozvala na iskustvo, na ono što sam videla zajedno sa mojim uvaženim kolegama koji smo bili članovi delegacije pri Parlamentarnoj skupštini OEBS-a, zajedno sa inostranim kolegama išli smo u Preševo i Bujanovac, i koristim ovu priliku zaista da pohvalim i brojne međunarodne humanitarne nevladine organizacije i vladine organizacije koje zaista ulažu velike kapacitete u prihvat migranata, ali bojim se da nismo ovim izmenama i dopunama zakona domašili dovoljno daleko do onog, ili ne želimo to iskreno reći građanima Srbije, što se u stvari očekuje od Srbije. Pozivam se na konkretne set rezoluciju u okviru Parlamentarne skupštine Saveta Evrope i ono što nas sve očekuje. Dakle, od Srbije se očekuje, mora se uklopiti u taj sistem menadžmenta migrantske krize, ono što je Ustavom Republike Srbije u stvari zabranjeno. To znači da oni migranti koji su na teritoriji Srbije pet godina, imaju pravo da glasaju na lokalnim izborima. Zatim, traži se da zemlje članice, a to smo mi, članice Saveta Evrope ubrzaju proceduru za dodeljivanje azila. To se delimično i namerava ovim izmenama i dopunama Zakona o azilu, da zakon sankcioniše diskriminaciju migranata. Usuđujem se reći da u našem društvu postoji veliki stepen nerazumevanja, mada smo mi imali naše sunarodnike i izbeglice i interno raseljena lica sa Kosova i Metohije i zaista posvećujemo veliki stepen saosećanja sa izbeglicama, ali mislim da naš zakon jop uvek nije spreman da diskriminiše eventualnu diskriminaciju ljudskih prava migranata. Zatim, Savet Evrope, odnosno čitava Evropa od Srbije očekuje da se omogući tražiocima azila da pristupe tržištu rada. Ako se ne varam, to je i sada već moguće da i pre završetka procedure azila i da im se olakšava davanje komercijalnih mikrokredita. Dakle, to je sve neki set ljudskih prava koji po nekim međunarodnim evropskim standardima pripada migrantima. Takođe je na listi tih i sledeće. Migranti će imati pravo nakon tih pet godina da se uključe ne samo da glasaju na lokalnim izborima, nego da se uključe i u rad političkih organizacija, sindikata ili organizacija koje organizuju migrante. Dakle, ja se bojim da mi ovim setom zakona vrlo sporo reagujemo na izazove migrantske krize i na da nedovoljno u našem društvu, u javnosti progovaramo o onome što se od Srbije u stvari očekuje. Možda treba razmisliti, ono što parlamentarna Skupština Saveta Evrope zaista očekuje i preporučuje možda neku specijalnu ličnu kartu, zato da bi ti migranti znali ime i prezime ljudi koji ulaze i da bi oni na taj način imali pristup socijalnim, zdravstvenim službama, možda je to specijalna lična karta. Ja ne bih bila poslanik opozicije da ne napomenem i ono što je uočeno u nedelju na izborima, a to je da su na dva biračka mesta na Zvezdari, konkretno biračko mesto broj 25. i 26. jedni od nosioca izbornih lista prijavili da je na ta dva biračka mesta u Studentskom domu „Krcun“ da su uočena i glasanja migranata. Možda ministar ima neke podatke da li je migrantima izdavana lična karta? Interesuju nas podaci, slobodno kažite – Ne; ali vi ste ministar unutrašnjih poslova i imate pristup takvim podacima. Ja naglašavam, barem ja lično, nisam ksenofobična, ja govorim da Srbija mora da podigne kapacitete. Kapaciteti ministra, odnosno MUP-a nisu dovoljni. Vi vrlo dobro znate da su i neke, da tako kažem, jedinice snage Vojske Srbije učestvovale u kontroli granice sa Bugarskom pre nekoliko meseci, zato su pohvaljeni. Prosto vam govorim da kapaciteti naše države moraju da budu podignuti na najviši mogući nivo, da ne budemo iznenađeni sa eventualnim novim prilivom migranata i da to jako ozbiljno shvatimo. Bojim se da osnivanje komisije za azil koja će sadržavati osam članova, da to jednostavno vodi u hipertrofiju birokratskog aparata koji na terenu neće moći da rešava problem izbeglica.
Hvala, potrošili ste vaše vreme poslaničke grupe. Ministar Stefanović. Izvolite.
Svakako da je pitanje migracije bilo ključno pitanje Evrope od 2015. godine i u smislu bezbednosti, ali naravno i u smislu poštovanja ljudskih prava, obezbeđivanjem dovoljnih kapaciteta zabrinutosti zbog tržišta rada, zbog svega onoga što se dešavala u manjim državama. Jasno je da je Zapadno-balkanska ruta bila izazov, ne samo za Republiku Srbiju, već i za zemlje, jer nama migranti faktički dolaze iz EU i to je bio jedan specifičan proces gde migranti iz Grčke ili Bugarske, preko Makedonije naravno iz Grčke, iz Bugarske direktno, pošto imaju direktnu kopnenu granicu sa Turskom, nama migranti dolaze iz država koji imaju po propisima EU dužnost da te migrante pre svega prihvate na svojoj teritoriji. Mi smo imali, kao Srbija, ja sam 2015. godine imao predlog da se na teritoriji bilo koje od ovih država Grčke, Makedonije, pa čak i Srbije, uz međunarodnu pomoć, napravi neka vrste mobilne stanice gde bi se izdavali posebni biometrijski dokumenti za sve one koji uđu na teritoriju Evrope i da bi ti biometrijski dokumenti faktički pomogli da ti migranti, sa tim dokumentima imaju besplatno putovanje, smeštaj, ishranu, dakle, na teritorijama zemalja koje prolaze, ali da bismo mogli da kontrolišemo do njihove finalne destinacije u zemlji gde finalno stignu, da bi mogli da kontrolišemo i zbog pitanja bezbednosti kretanje svih i da utvrđujemo ko su ti ljudi. Ja sam bio lično prisutan kada su, videli ste verovatno to da su se svi prijavljivali jednim imenom i prezimenom ili sličnim imenom i svi su bili rođeni 1.1.1980. godine. Čak sam imao jednu situaciju da je jedna starija gospođa, recimo, značajno starija od moje majke, napisala da je rođena 1. januara 1980. godine. Ja sam rekao - Dajte samo malo godinu štelujte, malo da je pomerimo, prosto nije realno. Ali, neko ih je to poučio, jer mislili su u strahu da će biti vraćeni, pokušavali su da prikriju svoj identitet i naravno onda kada uzmete biometrijske podatke, kada uzmete otiske dlanova, prstiju, fotografišete, dakle biometrijske crte lica, onda je to, kao što smo mi radili i to prvi na Zapadnobalkanskoj ruti, tada smo obezbedili da ipak imamo jednu bazu podataka o ljudima koji prolaze kroz našu zemlju. S druge strane, naravno, nije Evropa donela dovoljno jasne kriterijume i merila za to. Mi danas imamo propise da za tražioce azila, dakle, onih koji zatraže azil, oni imaju ličnu kartu na teritoriji naše zemlje i sa tom ličnom kartom, posebnim dokumentom uživaju određena prava dok su u statusu tražioca azila. Lica koja izraze nameru da zatraže azil, ali ga nikada ne zatraže, jer je to bio samo način da faktički ulaskom na našu teritoriju kupe sebi vreme da je napuste i 99,9% tih ljudi je otišlo iz naše zemlje, nisu imali takav podatak, niti je Evropa tražila da oni poseduju takvu ispravu, što mislim da je bila greška, jer da smo tu ispravu imali 2015. godine ne bi moglo da se desi da neko kroz migrantski tok, a da ima neku lošu nameru, dospe do bilo koje evropske države ili bilo koje druge države, a da mi suštinski ne znamo gde je, gde je boravio, koliko dugo, sa kim je ostvarivao kontakte, jer bi to i bezbednosno bilo bolje. Što se tiče ovoga, mogu pouzdano da vam kažem da nikada niko ko nije državljanin Republike Srbije nije mogao da glasa na izborima. Znači, nema šanse da se to dogodi. Ja ne bih da iznosim svoje spekulacije zašto mislim da su ta lica pomešali sa nekim ko je migrant, ali ono što mogu da vam kažem je da smo mi zabeležili na ovim izborima oko 14 hiljada glasača manje, nego na prethodnim izborima koji su se održali 2017. godine, a negde oko četiri hiljade glasača manje nego na izborima od 2016. godine, čak i kada ubrojite ona lica koja su imala pravo da glasaju, da kažem, a da su trenutno raseljena na primer sa Kosova i Metohije ili slično. Dakle, mi beležimo jedan značajan trend pada stanovništva u celoj zemlji, i to nije nažalost moglo da mimoiđe ni Beograd. Voleo bih da imamo više ljudi koji žive u našoj zemlji i da nam je zemlja moćna, ali to je sledeća faza, o tome moramo da razgovaramo naravno kao društvo kako da podignemo natalitet različitim merama. Mnoge zemlje, bogatije od nas, Švedska to nije uspela, koja je mnogo bogatija od Srbije, mnoge zemlje iz našeg okruženja, moramo da tražimo mehanizme. Mislim da je Mađarska napravila jedan korak napred. Razgovarao sam sa kolegama iz Mađarske Vlade. Mislim da je vredno pažnje da se razgovara sa kolegama iz Mađarske. Oni su u prethodnih pet godina ostvarili napredak, zaustavili su bar i napravili rast, dakle određeni rast u odnosu na prethodni period i mislim da metode koje su preduzeli očigledno daju neke rezultate. Treba ih razmotriti, ali to nije, da kažem ova tema. Svakako mislim da imamo prostora da unapredimo i naš sistem prihvata migranata, iako je on, kao što ste rekli, bio prilično human i mnogo bolji nego i druge zemlje Evropske unije, po ocenama Evropske komisije. Mi ćemo nastaviti da se na takav način odnosimo prema migrantima. Nadam se da će se naći neko sveobuhvatnije rešenje, jer i dalje nema onog ključnog odgovora – A šta ćemo ako jednog dana iz Indije, iz Pakistana, danas je to vrlo mali broj ljudi, iz mnogoljudnijih zemalja krene stotine hiljada ljudi ka Evropi. Ne idu oni u Srbiju. Nemaju potrebe građani Srbije da imaju strah, oni ne žele da žive u Srbiji, ali generalno, ako prolaze kroz našu zemlju mi moramo da budemo spremni i moramo da sagledamo kao Evropa, dakle kao deo evropskog kontinenta, bez obzira da li smo danas članica Evropske unije ili nismo, moramo da sagledamo ukupan i ekonomski aspekt i bezbednosni aspekt. To je svakako stvar, s obzirom da Nemačka još nije našla rešenje, mislim kao najveća i najmoćnija država Evropske unije, moraćemo da se potrudimo svi zajedno da pronađemo, jer lako je onim zemljama koje nisu na migrantskoj ruti, oni kažu – Nas to ne interesuje i to je kao poplava u kući, pa onog na tavanu u prvom momentu ne interesuje ga šta se dešava u podrumu, ali kada se temelji pokvase onda i ovog na tavanu na kraju zaboli glava. Tako da, svi moramo danas da damo svoj doprinos, Srbija to radi. Na našoj teritoriji se nalazi oko 3.600 migranata već neko vreme. Mi imamo kapacitete bez problema da primimo oko šest hiljada ljudi, ti kapaciteti nisu popunjeni i ti ljudi u ovom trenutku ne žele da ostanu na teritoriji naše zemlje, ali tu je potrebna i evropska solidarnost. Ja znam da mi ne možemo sa zemljom koja ima između šest i sedam miliona stanovnika, ne može da se meri po ekonomskoj snazi sa Nemačkom koja ima 82-3 miliona i koja ima neuporedivo veću ekonomsku moć, ali svakako da smo se potrudili da pokažemo da iako nismo punopravna članica Evropske unije, već zemlja u procesu pridruživanja, da mi svoj deo tereta preuzimamo već sad. Hvala svima na razumevanju za ovo i hvala svim ljudima koji su ovom procesu od 2015. godine, dali zaista veliki doprinos. Naravno, kolegama iz ministarstva i graničnoj policiji i momcima i devojkama iz Kriminalističko-policijske akademije, koji su radili kao volonteri i Žandarmeriji i redovnim jedinicama policije, svi su stvarno dali ozbiljan doprinos da to građani Srbije što manje osete kao bezbednosni izazov.
Dušica Stojković ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice gospođo Gojković, uvaženi ministre sa saradnicima, drage kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ja neću govoriti danas o napadima fatamorgana na beogradskim izborima i na previđanju da li su bili migranti ili birači, kao što je moja koleginica prethodna iznela u svom izlaganju Reći ću, znači reč je o fatamorgani, nisu bili nikakvi migranti na beogradskim izborima. Građani naše prestonice, Beograda, su dali podršku politici SNS na ovim izborima i molim vas da prihvatite to kao rezultat. Osvrnuću se sada na dnevni red i na predložena zakonska rešenja. Na samom početku, želim da kažem da je tokom ekspanzije migrantske krize u Srbiji prošlo više od milion migranata. Ogromnim angažovanjem Vlade Republike Srbije, pre svih MUP na teritoriji naše zemlje očuvana je kako bezbednost samih građana Republike Srbije, tako i bezbednost migranata. Učinjeni su zaista maksimalni napori da naši građani u Republici Srbiji ne osete nikakav teret ove migrantske krize. Srbija je pokazala da zaista ima i adekvatan odgovor i efikasnu reakciju na migrantsku krizu. Pokazali smo humani odnos koji imamo prema migrantima koji su boravili na našoj teritoriji. Za sve to smo zaista dobili pohvale od relevantnih međunarodnih institucija, i od Saveta Evrope, i od OEBS-a i od UNHCR-a i od organa EU. U cilju efikasnijeg suprotstavljanja iregularnih migracija i krijumčarenja ljudi preko teritorije Republike Srbije, podsećam vas, Vlada Republike Srbije sredinom 2016. godine usvojila je Odluku o obrazovanju zajedničkih policijskih i vojnih snaga o izvršenju zajedničkih zadataka u suzbijanju iregularnih migracija i krijumčarenja ljudi. Zaista, tešnjom saradnjom naših vojnih i policijskih snaga sa snagama Republike Makedonije i Republike Bugarske, mi smo zaista pokazali fenomenalne rezultate u borbi protiv krijumčarenja ljudi. Statistika ovih rezultata govori da je MUP, kada je reč o borbi protiv krijumčarenja ljudi, obavilo posao koji je za svaku pohvalu, gde je u saradnji sa Tužilaštvom registrovano više od 1.500 krivičnih dela od strane blizu 2.000 lica, protiv kojih je podneto više od 1.400 krivičnih prijava. Usvajanje seta ovih policijskih zakona, odnosno ovih zakona koje su u nadležnosti MUP, koje je podnela Vlada Republike Srbije, mi zapravo želimo da napravimo jedan iskorak u podizanju standarda koji su do sada važili u Republici Srbiji, i kada govorimo o Zakonu o azilu, i o Zakonu o strancima, i o Zakonu o strancima, i o Zakonu o DNK registrima i o bezbednosti i saobraćaju na putevima, JMBG i graničnoj kontroli. Pored naših obaveza, podsećam vas, to je reč o obavezama o pristupanju Srbije EU i realizaciji i sprovođenju Akcionog plana za Poglavlje 24, koje se odnosi na migracije, važno je da ove standarde uvodimo zbog naših građana, zbog nas samih. Ovim setom zakona mi zapravo želimo da povećamo efikasnost policije, da štitimo, pre svega, interese građana Republike Srbije, da smanjimo sve one barijere i sve one terete kroz uvođenje novih instituta u naš pravni sistem, ali moramo voditi računa i o zaštiti bezbednosti podataka o ličnosti, pre svega kada govorimo o podacima o ličnosti koji se odnose na strance. Srbija nije nikakvo izolovano ostrvo u Evropi i bez intenzivne međunarodne policijske saradnje, pre svega mislim na saradnju sa Interpolom, Europolom, FBI, ali i svim policijama u okruženju, dakle, bez intenzivne međunarodne policijske saradnje, razmene informacija na svakodnevnom nivou, bolje komunikacije, nema ni dobro obavljenih poslova, a pre svega mislim na one poslove koji se odnose na zaštitu interesa Republike Srbije i na bezbednost naših građana.Ja ću danas govoriti u svom daljem izlaganju o Predlogu Zakona o strancima, koji je Vlada Republike Srbije uputila Narodnoj skupštini još 1. decembra prošle godine. Na samom početku, želim da govorim o tome koji su razlozi za predlaganje novog Zakona o strancima. Podsetiću sve svoje kolege narodne poslanike da je stari Zakon o strancima i važeća podzakonska akta, da su usvojeni još davne 2008. godine, da oni od tada nisu menjani, da oni više ne idu u korak sa vremenom i da je potrebno i da su uočeni tokom primene starih zakonskih rešenja određeni nedostaci, određene nepreciznosti i da je upravo to sve dovelo do neophodnosti i potrebe za donošenje jednog novog Zakona o strancima, kako bi sve ove manjkavosti bile otklonjene. Sama migrantska kriza, podsetiću vas, u mnogim zemljama EU je pokazala da su i njihove stare regulative loše i da je potrebno njihovo zakonodavstvo uskladiti sa novonastalim prilikama. Potrebno je iznaći nove odgovore na pojačane migracione talase u Evropi. Država Srbija je usvojila mere radi usaglašavanja nacionalnog zakonodavstva u oblasti regularnih i iregularnih migracija sa propisima EU. Srbija je, podsećam vas, u Poglavlju 24 u oblasti pravde, slobode i bezbednosti, učinila veliki napredak, kome svedoče kako institucije EU kroz redovna izveštavanja o sprovođenju akcionih planova za Poglavlja 23 i 24, tako i jedan važan partner na putu evropskih integracija, a to je Nacionalni konvent, koji čini više od 600 strukovnih nevladinih organizacija u Srbiji. Takođe, definisane su oblasti ovim novim zakonom koje su predstavljale neprihvatljiv rizik po bezbednost Republike Srbije u slučaju ulaska i boravka stranaca, kao i okolnosti u kojima se aktiviraju svi raspoloživi državni mehanizmi kako bi se Republika Srbija zaštitila od scenarija koji su pogodile mnoge zemlje EU. Podsetiću vas na katastrofalne podatke. U periodu od godinu dana, od jula 2016. godine do avgusta 2017. godine, deset velikih prestonica, deset velikih gradova su bili pogođeni terorističkim napadima u kojima je ubijeno više od 150 ljudi. Znači, veliki evropski gradovi nisu ostali imuni na terorističke napade, poput Londona, Barselone, Pariza, Mančestera, Berlina, Nice i Stokholma. Predloženim zakonskim rešenjem načinjen je i korak ka zaštiti ljudskih prava, pojačana je pravna sigurnost, procedure su učinjene transparentnim i jasnim, čime su otklonjene pravne praznine i pravni nedostaci starog Zakona o strancima, koje su se odnosile na primenu prava, dužnosti i obaveze stranaca tokom boravka na našoj teritoriji. Zakonom su definisani i novi pojmovi, novi instituti koji se prvi put pojavljuju u novom zakonskom tekstu. Reč je o pojmovima kao što su zemlja porekla, uobičajeno boravište, razlozi zaštite bezbednosti Republike Srbije, nezakonit boravak, vraćanje stranaca, adresa stanovanja i mnogi drugi. Po prvi put se u ovaj novi predlog Zakona o strancima uvodi rad BIA. Reč je o državnom organu, u čijoj nadležnosti je zaštita bezbednosti Republike Srbije, koji vrši bezbednosnu proveru stranaca. Kao neko ko dolazi iz Beograda, iz prestonice koju svakog dana poseti veliki broj turista, veliki broj stranih naučnih radnika, studenata, volontera, sezonskih radnika koji traže posao u našim domaćim kompanijama, važno mi je da se osećamo bezbedno u našem dvorištu, u našem gradu, u našoj zemlji. Važno je da znamo kao građani da se neko brine o nama, da neko štiti našu decu, da se brine o našoj imovini. Pored toga što ovaj novi predlog Zakona o strancima zapravo predstavlja inkorporaciju direktiva EU, u ovaj predlog zakona ušla je i Uredba o viznom kodu EU. Uvedeni su novi instituti koji nisu bili propisani zakonom o strancima, a koji se odnose na proveru uslova za izdavanje vize strancu i procenu rizika. Propisane su jasne procedure i radnje sva tri organa – Ministarstva spoljnih poslova, MUP i BIA. I nema dobrog rezultata, nema dobrog uspeha bez tesne saradnje upravo ova tri organa u Republici Srbiji, i kada je reč o izdavanju viza, i kada je reč o vraćanju stranaca, i mnogim drugim aktivnostima. Važna je saradnja ova tri organa i kada su u pitanju zahtevi izdavanja viza koji dolaze iz migraciono visokorizičnih područja. Vlada Republike Srbije uzela je obavezu na sebe da u narednom periodu predstavi listu zemalja sa visoko-migraciono-rizičnih područjima. Odluka o odbijanju zahteva za izdavanje viza dostavlja se na propisanom obrascu, to je isto novina u ovom novom Predlogu zakona o strancima, navode se razlozi za negativan odgovor, kao i pouka o pravnom leku. Takođe, novi instituti koji su inkorporirani u ovaj zakonski predlog je i direktiva o spajanju porodice, i to odobravanje privremenog boravka člana uže porodice stranca kojem je odobrena zaštita u skladu sa odredbama Zakona o azilu. Takođe, možemo odobriti i privremeni boravak u slučajevima humanitarnih razloga, uključujući i odobrenje privremenog boravka strancima koji su bili umešani u akcije za omogućavanje iregularnih migracija, bilo da sarađuju sa našim nadležnim organima, bilo da se u postupcima pojavljuju kao oštećeni ili svedoci. Takođe, u članu 62. Predloga zakona o strancima stoji i rešenje koje se odnosi na odobravanje privremenog boravka žrtvama trgovine ljudi. Tokom postupka vraćanja stranaca, važno je da napomenem da je reč o postupcima veoma ugroženih lica. Moramo u svakom trenutku da sagledamo njihovo porodično i zdravstveno stanje i da se zaista ponašamo u najboljem interesu, kao jedna odgovorna država koja brine o strancima na svojoj teritoriji. Moramo da vodimo računa o maloletnim stranim licima. Želim da kažem sledeće, pristupanje Srbije EU nije nikakav virtuelni projekat. To je projekat čitavog društva. Neke lekcije u tom procesu moramo savladati. To je zapravo proces jednog konstantnog usavršavanja, konstantnog učenja. Moramo naše pravne regulative da harmonizujemo sa procesima EU, ali isto tako moramo kao država da osvojimo neke nove slobode i prava koje do sada nismo imali, kako za naše građane, tako i za strance koji borave na našoj teritoriji. Novi zakon definiše sam institut i pojam stranca, kao i to šta stranac nije. Važno je da definišemo prostor delovanja nadležnih organa u Republici Srbiji, zatim prava, obaveze i dužnosti stranaca tokom boravka, rada, studiranja ili proputovanja kroz našu zemlju kako bi kao društvo bili sigurniji i bezbedniji. Tokom izrade ovog zakonskog predloga, pre nego što je ušao u Narodnu skupštinu Republike Srbije, održane su četiri javne rasprave. Sva relevantna strukovna udruženja, nadležne institucije, nadležna ministarstva su uključeni u predlaganje ovog zakonskog rešenja, i Privredna komora, i advokatska kancelarija, i Savet stranih investitora, strane banke i veliki deo njihovih komentara i predloga su postali sastavni deo Predloga zakona o kojem danas raspravljamo. Nadam se da ćete biti otvoreni prema amandmanima koje su narodni poslanici podneli u ovom prethodnom periodu i da ćemo imati u toku rasprave u pojedinostima jednu dobru raspravu. Sigurna sam da kao potpredsednik Vlade, gospodin Stefanović, neće stati sa započetim reformama u srpskoj policiji i da će u narednom periodu razvijati sve one dobre servise za korist građana Srbije, kao što su „bebo dobro došla na svet“, kao što je uvođenje video nadzora u osnovnim školama, kao što je dalja reforma E uprave i on lajn pribavljanje ličnih dokumenata, ali i svim onim reformama srpske policije koje se tiču profesionalizacije policijskih službenika, karijerno napredovanje, nabavke nove opreme, novih uniformi za srpske policajce, da srpski policajac bude dostojan svog posla koji časno obavlja. Dolazim iz Rakovice i sa ponosom mogu da kažem da je Rakovica jedna od beogradskih opština u kojoj je uveden video nadzor u svim osnovnim školama. Video nadzor je povezan sa policijskom stanicom u Rakovici. Iskoristila bih ovu priliku da vam prenesem, ministre, pozitivne komentare, kako direktora osnovnih škola, tako nastavnika, roditelja, učenika u svim osnovnim školama na teritoriji moje opštine. Zaista se osnovci osećaju bezbednije, smanjena je stopa vršnjačkog nasilja, bezbedniji su naši osnovci, smanjen je rizik koji je postojao kod kriminalnih radnji u školama i školskim dvorištima u Rakovici i na tome vam se zahvaljujem. Takođe, znam da ste sami lično velike napore učinili da bi ovaj sistem zaživeo u beogradskim opštinama i da je pored Rakovice sistem zaživeo i u opštinama Mladenovac i Voždovac. Dosta zaista očekujemo od implementacije druge faze projekta koji nosi naziv „Sejf siti“, kako bi se kao građani osećali bezbedno. Važno je da počinioci krivičnih dela budu brže i efikasnije privedeni pravdi. Na kraju, iskoristila bih priliku da se zahvalim svim Beograđanima koji su svojim glasom dali podršku nastavka politike koju vodi Aleksandar Vučić i SNS i da vama lično, kao predsedniku Gradskog odbora SNS, čestitam na jednom fenomenalnom istorijskom rezultatu. Beograđani su prepoznali naše rezultate rada u gradskoj upravi i u svim našim beogradksim opštinama. Oni su prepoznali rezultate rada, a ne politiku mržnje koju su vodile pojedine opozicione partije, i to im je bio jedini program u ovoj političkoj kampanji. Beograd je ogledalo Srbije i bez stabilnosti, bez rezultata koje smo ostvarili na ovim izborima, to sve zaista ima dalekosežne posledice, kako na međunarodnom, tako i na unutrašnjem planu. Potrebna nam je stabilnost u našoj prestonici, u našoj zemlji. Ostavićemo po strani sve one prljave kampanje koje su protiv kandidata za naše gradske odbornike vođene u prethodnom periodu, i u medijima, i na društvenim mrežama, sve one mahinacije koje opoziciji treba služe na čast. Nastavićemo sa brigom o našim sugrađanima, nastavićemo sa svim onim dobrim stvarima koje smo u prethodne četiri godine uradili za Beograđane. O nama svedoče rezultati koji se ogledaju u izgrađenim kilometrima puteva, u izgrađenim kilometrima vodovodne i kanalizacione mreže, a podsećam da u 21. veku jedan Beograd nema kanalizacionu mrežu u svim opštinama. Naši rezultati govore o tome koliko zaista volimo Beograd i te rezultate su upravo podržali Beograđani na ovim izborima. Na samom kraju bih iskoristila priliku da sve svoje kolege narodne poslanike, bez obzira da li dolaze iz pozicije ili opozicije, pozovem da podrže ova odlična zakonska rešenja. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ana Stevanović. Ne želite reč. Hvala. Reč ima narodna poslanica Sonja Vlahović.
Hvala, poštovani predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, kolege i koleginice, slušajući juče i danas njihove diskusije, nedostajalo je u svakom govoru poslanika opozicije kritika i sugestija na hitan postupak. Sve poslanice i poslanici znaju da su ovo zakoni koji su već duže vremena u proceduri. Svi smo imali dovoljno vremena da ih pročitamo, da se pripremimo i da danas diskutujemo o njima. Sugestije i kritike su bile prisutne, da li iz navike ili iz potrebe da se u nečemu što je dobro, kvalitetno, temeljno, transparentno, kritikujemo nešto, pa makar to bio žal za više vremena za diskusiju. Čast mi je da danas govorim o ovim zakonima, zakonima koji imaju za cilj povećanje efikasnosti policije, a koji su predloženi prvenstveno zbog građana Srbije i njihovog boljeg života, naravno i zbog stranaca koji će boraviti na teritoriji naše zemlje, zatim i zbog ispunjavanja određenih kriterijuma zarad pristupanja EU. Set zakona koji jasnije, transparentnije, temeljnije govore i imaju za cilj sprečavanje svih oblika kriminala, trgovine ljudima, borbi protiv terorizma, smanjenje administrativnih tereta, zaštite ličnih podataka građana, ljudskih prava i sloboda svih građana Republike Srbije, posebno azil stranaca, kontrola državne granice, uspostavljanje nacionalnog DNK registra i bezbednosti saobraćaja na putevima. Poštovani ministre Stefanoviću, moja koleginica Aleksandra Tomić i ja smo podnele deset amandmana na Zakon o strancima. To je u okviru ekonomskog razvoja naše Republike Srbije i implementacije Agende 2030. Dugujem svojim kolegama iz opozicije izvinjenje. Kao što ste shvatili i čuli ovih dana kritiku i njihovo mišljenje da mi poslanice vladajuće koalicije, pozicije u stvari, nemamo pravo da podnosimo amandmane, upućujem izvinjenje našim kolegama iz opozicije jer to samo govori o tome koliko oni znaju i pružaju i govore o demokratiji. Naravno da ću u danu za glasanje podržati ovaj set zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Nije priustan. Izvolite kolega Markoviću.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministri, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pa pre svega želim da kažem da ću biti vrlo kratak u ovoj raspravi da ne bih dolazio u situaciju da ponavljam ono što je ovlašćena predstavnica SNS juče u svom izlaganju i naglasila, kao i mnogo mojih kolega koji su danas vrlo stručno i temeljno govorili o ovim predlozima zakona. Dakle, pre svega želim da kažem da pružam snažnu podršku celom setu predloga zakona, zakona koji spadaju u delokrug rada MUP, ali bih, da ne čitam koji su to zakoni, iskoristio priliku da se osvrnem na ukupno stanje, rekao bih, u sektoru unutrašnjih poslova, ukupno stanje u policiji i na sve one podatke koji više nego jasno pokazuju da iz meseca u mesec, iz godine u godinu ostvarujemo vidan napredak u oblasti borbe protiv korupcije i kriminala, kao i po pitanju suzbijanja svih vrsta krivičnih dela. Gospodine Stefanoviću, ja se vama obraćam kao narodni poslanik, ali vam se obraćam i kao član Odbora za odbranu i unutrašnje poslove Narodne skupštine, a nalazim za shodno da to učinim jer sam svedok koliko posvećeno i iscrpno pružate, odnosno učestvujete u pružanju informacija o radu Ministarstva unutrašnjih poslova i da redovno lično dolazite na sve sednice odbora Narodne skupštine i da satima obrazlažete izveštaje i informacije, ali i da dajete odgovore na sva pitanja koja dolaze od članova odbora, vrlo često politički motivisana pitanja, a neretko i potpuno zlonamerna pitanja. Zašto ovo naglašavam? Zato što ne postoji niko ko može odgovorno da tvrdi da danas stanje u sektoru unutrašnjih poslova, da danas stanje u policiji nije stabilno uređeno, možda i najbolje u poslednjih nekoliko decenija. Uprkos svemu tome, mi smo juče i danas čuli ovde razne koještarije. Mi smo i juče i danas ovde slušali razne besmislice, potpuno besmislene optužbe, najrazličitije. Ali najsmešnije mi je to juče 7. marta, dok je izašla vest da je u toku podela novih kompleta uniformi pripadnicima unutrašnjih poslova, posle dugo vremena neko je obezbedio da pripadnici interventne jedinice dobiju nove uniforme, a podsetiću vas da su ranije obavljali svoju delatnost u pocepanim uniformama, dok su neki drugi vršili vlast i bili odgovorni za to, juče dok je Ministarstvo obezbedilo pripadnicima interventne policije nove uniforme ovde u to vreme smo upravo slušali takve besmislene optužbe. I to pokazuje odgovornost onih koji su te optužbe iznosili odavde. Podsetiću samo da je više od 500 novih policajaca primljeno u radni odnos tokom prošle godine. Više od 500 mladih ljudi koji su se školovali za taj posao i dobili posao u struci, ljudi koji su ranije morali da se snalaze za posao, koji su bili prinuđeni da rade po kafićima, kockarnicama, kladionicama, benzinskim pumpama i bilo gde, nebitno je sada, nije sramota raditi, ali oni su danas zahvaljujući napornom radu MUP-a dobili priliku da se dokažu na poslu za koji su se i školovali. Podsetiću samo da je u prošloj godini izvršena nabavka više od 700 vozila za pripadnike MUP-a. Ako uporedimo u kakvim tehničkim uslovima i u kakvom stanju su bila vozila godinama unazad videćete koliko je to veliki napredak. Da ne bih dužio, i zbog vremena koje je preostalo za kolege moje iz poslaničke grupe SNS, ja ću završiti sa svojim izlaganjem. Iz svega što sam naveo sasvim je jasno da je Srbija danas daleko bezbednija zemlja nego što je to bila, da je stanje u srpskoj policiji i u čitavom sektoru bezbednosnom i u sektoru unutrašnjih poslova na daleko većem nivou nego što je to bilo u poslednjih nekoliko decenija. Iz svih ovih razloga želim da vas pozovem da podržimo ove predloge zakona. Zahvaljujem.
Hvala kolega Markoviću. Poštovani narodni poslanici, saglasno članom 27. i članom 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Nastavljamo sa radom u 15.00 časova. Hvala.
Dame i gospodo poslanici, nastavljamo sa današnjim radom. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre i saradnici, ono što prvo želim reći, da je SRS protiv amerikanizacije srpskog zakonodavstva. Prema predloženom Zakonu o policiji u članu 70. predvideli ste test integriteta. Slažem se da pripadnici unutrašnjih poslova i policije treba da čuvaju svoj integritet od pozornika do ministra, jer je integritet kao nevinost, samo se jednom gubi. To je veoma važno da se i u službi organa unutrašnjih poslova vodi računa o integritetu. Što se tiče policijskih poslova, SRS smatra da je došlo do izmena u većem delu ovog Zakona o policiji koji je donet 2016. godine. Velike su intervencije, ali zakoni se menjaju i dopunjavaju samo u onom slučaju ako dođe u društvu do promenjenih okolnosti. Ne znam koliko je u društvu došlo do promenjenih okolnosti od 2016. do 2017. godine, ali ako su te okolnosti prema vašim viđenjima i saznanjima takve da je nužno menjati ili dopunjavati određeni zakon, onda ste vi u pravu i onda treba menjati, ali, ni u kom slučaju ne zadirati u širinu, jer intervencije u zakonu ne mogu da budu velike kada je u pitanju izmena i dopuna. I ako je izmena i dopuna, ona mora biti logična, kratka, jasna i sažeta. Poslovi koje obavljaju pripadnici policije su veoma časni, odgovorni i opasni, jer je to služba koja je izložena brojnim opasnostima, imajući u vidu istorijsku prošlost Srbije od 90-ih godina, pa do današnjeg dana. Srpska policija je odigrala veliki značaj u odbrani nacionalnih interesa. Međutim, bio je veliki problem što je došlo do petooktobarske revolucije, nakon čega je došlo do poremećaja u funkcionisanju organa unutrašnjih poslova. Na dužnosti u organima unutrašnjih poslova dolazili su ljudi bez dovoljne provere, drugo, ljudi koji nisu naklonjeni Republici Srbiji, ljudi koji nisu vodili računa o bezbednosti u dovoljnoj meri, zbog čega je i dolazilo do brojnih problema u Republici Srbiji. Prilikom zasnivanja radnog odnosa u policiji moraju da se vrše detaljne provere, pogotovo, mora se voditi računa ko će doći na koje radno mesto. Za generala policije mora da dođe čovek iz operative, dakle, od pozornika do vođe sektora, do pomoćnika komandira, do komandira, do inspektora, do višeg inspektora, višeg inspektora prve klase itd, do generala, dakle, čovek mora doći iz operative. U ovom trenutku iz operative je došao general policije Rebić. U svakom slučaju, kada dođe neko iz operative bolje je nego da bude postavljen neko po političkoj liniji. Ministar je politička ličnost, ali general policije, načelnici uprava, moraju biti operativci i komandiri policijskih stanica. Prema tome, te poslove i sve te stepenice moraju da se prođu. Provera mora da obuhvati ne samo kad se bira. Ono što je jako važno je proveru treba vršiti i posle odlaska sa čelnih funkcija, jer imate u praksi takvu situaciju da se od 2000. godine do današnjih dana na funkcije bezbednosti, pa i u BIA dovode ljudi i postavljaju iz političkih stranaka i dolaze na odgovorne dužnosti u javnoj bezbednosti, tj. policiji. Sada se postavlja pitanje da li je za njih vršena operativno bezbednosna procena ili nije? Ako jeste, za koga je od tih čelnika bilo javne, bilo bivše državne bezbednosti, a sada BIA, vršena provera? Ono što je jako važno, na šta ću da vam skrenem pažnju gospodo, kada ode sa funkcije, u čiju je funkciju otišao da radi, kod koga je otišao da radi i za čije interese radi? Da li je bilo slučajeva da su neki bivši pripadnici bezbednosnih snaga bili lokatori hvatanja Ratka Mladića i da li je neko platio grdne milione da se locira, da se uhapsi i da se preda Haškom tribunalu? To je ono što mi smatramo da se mora voditi računa o tome. Brojni su poslovi i zadaci koje služba unutrašnjih poslova obavlja u interesu zaštite bezbednosti građana i njihove imovine. Nova ovlašćenja po Zakonu o krivičnom postupku i nova ovlašćenja koja se odnose na Zakon o zaštiti od nasilja u porodici, dodatno proširuju poslove i zadatke organa unutrašnjih poslova, tj. naše policije. Prema odredbama člana 256, 257, 258. Zakonika o krivičnom postupku, brojni su zadaci sada stavljeni pred organe unutrašnjih poslova tj. pred našu policiju, jer javni tužilac prenosi određena ovlašćenja, mada je i Zakonik o krivičnom postupku predvideo koje predistražne radnje pripadnici policije mogu sami preduzimati, a koje predistražne radnje ili čak istražne radnje može da preduzima i policija, po nalogu javnog tužioca. Ono što je primećeno u praksi trenutno, javni tužilac ređe izlazi na uviđaje, ređe ide na saslušanja u policijskim stanicama i upravama, to prepušta da obavljaju pripadnici policije. Ono što je bitno, a to je da je po novom Zakoniku o krivičnom postupku od 2001. godine, saslušanja u policiji i rad policije obavlja se uz prisustvo branilaca tj. u prisustvu advokata. Novi zakon koji je primenjen 2017. godine, a koji se odnosi na nasilje u porodici, je takođe dao velika zaduženja pripadnicima policije koji su od primene toga zakona pa do današnjeg dana blizu 10.000 mera izrekli, hitnih mera prema nasilnicima u porodici. To je ogroman posao koji se sada svaljuje. Dakle, iz Zakonika o krivičnom postupku, kao što sam rekao, iz člana 256, 257, 258. prelazi u nadležnost policiji. Policija se zadužuje, ali šta možete, tužilac više voli da sedi kod kuće u toplom stanu, a da ne odlazi na uviđaj gde dolazi do saobraćajnih nezgoda, gde dolazi do razbojništva, gde dolazi do pljački, ubistava itd. Dakle, policija preuzima ogroman broj poslova i zadataka kada je u pitanju kriminalitet, a osim toga policija ima veliku odgovornost i ima velike obaveze kada je u pitanju održavanje javnog reda i mira. Ono što je dobro, što je predviđeno sada u ovome zakonu, a to je da se mora snimati audio i video skupovi koji su visokoga rizika. Sada je veliki problem dokazivati u postupku koji se vodi protiv generala policije pred Tužilaštvom u Beogradu, u vezi onog slučaja sa američkom ambasadom. Sada se postavlja pitanje – po kom osnovu ti ljudi treba da odgovaraju, ko vrši uticaj? Da li je tu uticaj pravosuđa ili nije i da li je moguće da se jednom odupremo stranom faktoru da više ne može da određuje ko će koga ovde suditi, ko će kome određivati pritvore itd. Dakle, postavlja se sada pitanje povodom tog događaja koji je bio 2008. godine, na onom mitingu. Molim vas, kako je moguće da ne bude snimljen ceo tok toga događaja i ko je za to odgovoran i ko je znao i ko nije znao i da li su ti ljudi uopšte krivi? To je sada veliki znak pitanja. To je sada diskutabilno pitanje. Po meni nisu krivi, jer ko se mogao suprotstaviti --- od 10.000 ljudi. Zbog toga je sada, gospodo iz ministarstva, nužno, kada su takve situacije u državi gde se organizuju skupovi visokoga rizika mora se napraviti detaljan plan obezbeđenja. Mora se formirati štab. U štabu mora da se zna ko odgovara, na čijoj teritoriji se obavlja miting visokog rizika ili javni skup i ko je taj u lancu komandovanja, koje su jedinice uključene, kada je uključena žandarmerija, kada su policijske stanice itd. Prema tome, policija ima velike zadatke i poslove, ali u sklopu toga, kada govorimo o policiji, morate gospodo iz Ministarstva, gospodine ministre Stefanoviću, pozovite ministra finansija kada su najveće zime i lapavica i sneg. Neka sa vama prođe u patrolu pet, šest noći, Srbijom, pa da vidi kako je pozorniku koji nosi pocepane opanke, tj. cipele i čizme, koji nema uniformu i čija je plata 30, 40.000. Vi morate da podignete policiju na viši nivo u pogledu materijalnog, opreme, a ono što je i ranije rečno, čak i ljude obezbediti sa stanovima. Nikad status policije nije bio gori nego što je sada, sa aspekta materijalno finansijskog. Slučajem okolnosti bio sam pripadnik policije decenijama. Nekoliko decenija i znam da sam dobijao uniformu, po tri, četiri uniforme svake druge godine, a nama sada policija dobija uniforme na pet godina, koje su pocepane. Dobro je ovo što ste sada predvideli, donošenje pravilnika o izgledu. Ja sam se borio ranije, kada mi dođu milicionari u one vreme, kosa do ramena, on sav od buraka prljav, neuredan je, ali sam zato pozivao na smotru i njihove supruge da vide svoje momke kako su ih poslale u službu. Dakle, nema onoga što se tiče minđušara, što se tiče onih kosa do ramena, ali molim vas to je sve preduslov. Morate obezbediti preduslove, a to je materijalno finansijska podrška policiji. Drugo, kada je u pitanju saobraćajna policija, više policajaca mora biti na ulici. Gde su policajci? Mi onda imamo manjak policije, saobraćajne. Kada god je špic u saobraćaju, ne mogu ljudi doći po tri sata svojoj kući sa posla kada se vraćaju. Gde je policija da pomaže na raskrsnicama? Drugo, u moje vreme, nisam dao da vidim kola pred kafanom, policijska. Do duše, u ono vreme bile su fiće pa je mogao neko da sakrije. Sada imate, hvala Bogu, policija je dobila nove automobile i to je dobro, ali nije dovoljno. Još treba policiji automobila, ali ima nešto što morate da shvatite. Kada je u pitanju Zakon o bezbednosti saobraćaja, moliću vas, ovo nije izmena i dopuna zakona. Ovo je nov zakon. intervencije su u 251 član. Molim vas, to su intervencije koje apsolutno nisu prihvatljive. Ovo ne može niko da razume. Za dve godine, ovaj zakon, na ovoliko stranica neće moći da razumeju ni policajci, ni sudije koje budu ovo primenjivali. Ovo je praktično gospodo nov zakon, a kada se radi izrada novog zakona ili predlog za izmenu novog zakona, gospodo morate da angažujete vrsne stručnjake i iskusne pripadnik policije koji će u svakom slučaju predložiti Narodnoj skupštini odgovarajući, kratak i jasan zakon. ovoliko materijala više liči na neko naučno delo, ne mogu ga svrstati u naučno delo, ali u svakom slučaju ne mogu da prihvatim da je ovo predlog izmena i dopuna. Imate, gospodo iz ministarstva, kako je to moguće, izmene i dopune jednog člana na pet stranica? Kažite - ko je taj koji je pred Narodnu skupštinu izašao da se menja jedan član na pet stranica? Toga nema. Bio sam inicijator u pripremi brojnih zakona, ali ovo nismo mogli dozvoliti. Prema tome, dame i gospodo, mora se ovde voditi računa o integritetu policije. Policiju morate više platiti ako želite da policija čuva ovu državu. Gospodine ministre, imam za vas jedno pitanje. Kažite mi, molim vas, koliko se funkcionera i ličnosti obezbeđuje u Republici Srbiji? Koliko je pripadnika policije angažovano na obezbeđenju? Da li svaka džudža danas traži obezbeđenje? Da li Čedomir Jovanović ima obezbeđenje? Ako ga ima, po kom osnovu? Koliko godina ga već ima? Zašto to dozvoljavate? Tu se rasipaju pre svega ogromna materijalna sredstva. Vidite, ako se nekom činovniku, ili nekom službeniku, ili nekom bivšem čelniku koji je otišao sa funkcije, sada daje obezbeđenje – koliko to košta? Da li to kontroliše ministar finansija? Mora da se kontroliše.
Privodite kraju, kolega Jojiću.
Rekao bih vam još nešto u pogledu povećanja ovih mandatnih kazni. Naime, neprimereno je neke kazne povećavati 100%, sa pet hiljada na deset. Menja se samo nešto što su promenjene okolnosti. A šta se promenilo, koje su se to promenile okolnosti u odnosu na zakon koji je donesen 2016. godine i sada? To su previsoke kazne. Borite se i nemojte da padate pod uticaj ministra finansija, da se samo puni budžet, nego da kazne budu primerene. Hvala lepo.
Reč ima ministar, dr Nebojša Stefanović.
Dosta stvari koje ste rekli mi smo zaista primenili, i kroz ovaj zakon i kroz operativne procedure u Ministarstvu. Danas je, osim na političku funkciju u Ministarstvu, dakle u kabinetu i na ona mesta koja su predviđena, izabrana od strane ministra, ali ne u policiji, moguće dovesti nekoga ko je politički funkcioner. U redovima policije, zbog zakona koji predviđa karijerno napredovanje, način konkursnog primanja, danas više ne možete da postavite nekoga sa ulice, da tako kažem, ili iz nekog drugog zanimanja, u redove policije. Jer, po karijernom napredovanju, svako ko se zaposli, mora da počne od prve lestvice. Dakle, mora da se penje, kao što ste vi rekli, mora da postane prvo vođa smene, šef sektora, pomoćnik načelnika, zamenik, načelnik, pa onda da se penje lestvicama više. Što se tiče opreme, dobro je što sada više nemamo policajce koji idu pocepani. Svi imaju nove uniforme. Mi smo i sada nabavili kompletnu uniformu za interventne jedinice policije, gde ima nekih, grubo rečeno, četiri i po hiljada ljudi, kompletnu žandarmeriju, kompletnu saobraćajnu policiju, graničnu policiju. Naravno, pošto su ove uniforme koje smo nabavljali u prethodne dve godine i dalje u resursu, mi procenjujemo i u dogovoru sa Direkcijom policije, dogovorili smo način da faktički nikad više ne dođemo u situaciju da se one pocepaju pa da tek onda razmišljamo o zanavljanju. Ima tu više modela. Naša dobra saradnja je sa kompanijom „Jumko“, kao državnom, domaćom kompanijom, koja šije i za vojsku i do sada se kvalitet tih uniformi pokazao kao odgovarajući. Naravno, postoji posebna, kvalitativna komisija, i u Ministarstvu i u Direkciji, koje sagledavaju sve. To se odnosi i na obuću. Trudimo se da pripadnicima policije obezbedimo dovoljno kvalitetne uniforme koje ih štite od svih vremenskih uslova. Da je još uvek idealno, nije. Trudimo se, naravno, poštujući tendersku proceduru, da uvek izaberemo sve one koji su najpovoljniji, ali i da poštujemo kvalitet, jer meni je važno da ljudi nose cipele koje ne propuštaju vodu i koje će im poslužiti. Bolje da kupimo dobre cipele koje će koristiti više godina, nego da svake dve godine imamo problem sa njima. Što se tiče plata, plata pozornika danas, bez minulog rada, je negde oko 49.000 dinara. Dakle, to je minimalna plata pozornika i to je danas već pristojna plata. Ne kažem da je to sve divno, ne kažem da ta plata ne bi mogla da bude i veća, ali 49 hiljada dinara, bez minulog rada, tako da suštinski ta plata dođe negde oko 50 hiljada dinara najmanje mesečno za svakog pripadnika koji radi kao pozornik, kao policajac. Što se tiče štićenih ličnosti, sa tim problemom sam se i sam suočio kad sam postao ministar unutrašnjih poslova, bar u onom delu koliko je bilo sagledavanje finansijskih efekata toga. Procenu da li je neko štićena ličnost donose službe, dakle, i Direkcija policije ali i druge službe bezbednosti, koje na zahtev, ili Direkcije policije, ili Kriminalističke policije, ili tužilaštva, ili nadležnog državnog organa, donose bezbednosnu procenu, sagledavaju sve nivoe ugroženosti. Mi generalno ne pričamo, to je naša politika i praksa i nastavićemo tako, o pojedinačnim ličnostima, da li su trenutno štićene ličnosti ili nisu i kolike su mere obezbeđenja, jer smatramo da bi time potencijalno ugrozili njihovu bezbednost dalje. Nekada smo nekim ljudima ukinuli obezbeđenje a da to niko nije saznao, jer ne želimo da to oglašavamo u novinama – e, ukinuli smo mu obezbeđenje, super,ako je neko i odustao, pa bi sad mogao da se seti da nekom ugrozi bezbednost, to neće onda činiti. Slažem se da je bilo slučajeva kod kojih smo ukinuli obezbeđenje, direktor policije i ja. Nešto sam mogao i ja, svojom odlukom, po zakonu, nešto je direktor policije, na osnovu procena, naravno. Ukinuli smo obezbeđenje za neke ljude koji su imali formalno obezbeđenje koje im je uvedeno, recimo, pre 15 godina, 10, 12 ili 14. Imali su obezbeđenje zbog nekih bezbednosnih smetnji koje su imali tada. Procena je urađena, službe bezbednosti su rekle da nema više ugrožavanja njihove bezbednosti – nema potrebe da ima obezbeđenje. U Srbiji postoji ta fama o statusnom simbolu i obezbeđenju. Naravno, postoji i interes nekoga ko ima obezbeđenje, ima i automobil Ministarstva unutrašnjih poslova, ima i nekog ko ga vozi, koristi državno gorivo. Naravno da vrlo odgovorno moramo da se odnosimo prema tome i baš smo se trudili da restriktivno raspoređujemo obezbeđenje, pre svega jer hoćemo da te ljude držimo na mestima gde su nam potrebni u policiji, ali da, naravno, racionalno u skladu sa zakonom planiramo i raspoređujemo ljude koji se bave ovim poslom. Ne da nekome budu modni detalj, već da budu tamo gde su stvarno te ličnosti ugrožene i gde postoji rizik da im se nešto dogodi jer posao naše zemlje je da obezbedi svima sigurnost, bez obzira na to ko su ti ljudi. Što se tiče ovih kazni, razmišljali smo o tome, pogotovo oko Zakona o bezbednosti saobraćaja, naravno da nam je jedan od elemenata o kojima razmišljamo i ekonomski element, odnosno platežna moć građana. Ali, vrlo je jednostavno, ništa vas ne košta da vežete pojas. Onda je nula kazni. Nema potrebe da se plati ni dinara. Vozite po ograničenju, vežete pojas, ne pijete alkohol, držite se zakona, nema smrti, nema pogibija. Mi smo ovde u holu Skupštine, nadam se da ste imali prilike da vidite, napravili jednu malu izložbu slika užasnih fotografija koje su tokom godina načinjene, naravno, zaštitili smo sve podatke koji mogu dovesti do otkrivanja podataka o ličnosti, neodgovorna vožnja može dovesti do takvih posledica, smrskani automobili i izgubljeni životi. Dakle, trudili smo se da istaknemo i naglasimo kažnjavanje onih pojava koje najviše dovode do gubitka života. Nažalost, nevezivanje pojasa, koliko god delovalo banalno, užasno utiče na to, užasno. Brzina, alkohol, pojas – tri stvari koje su neverovatno kompleksne, a deluju tako prosto. Ionako imamo odredbu kroz Zakon o prekršajima koja omogućava da ako se kazna plati u roku od osam dana, ona se plaća u jednoj polovini njenog iznosa. Trudili smo se da ukažemo ljudima koliko je važno da ne treba da vezuju pojas zato što će platiti pet hiljada ili deset hiljada dinara, nego treba da vežu pojas i sebi i svom detetu i svima koji se voze u vozilu da bi ostali živi. Nije to uvek do vas. Vi vozite odgovorno, vozite u skladu sa zakonom, ima neko ko to ne čini, prođe kroz crveno, udari vas i vi, umesto da se zadržite, proletite kroz staklo, izgubite život, a da ste vezali pojas možda bi ta posledica bila daleko blaža. Onda smo hteli malo da skrenemo pažnju ljudima. Vi se sećate kada je ova mera prvi put uvedena, nije prvi put, ali kada je pre nekoliko godina bilo oštrije kažnjavanje vezano za vezivanje pojasa, cela Srbija se vezivala. Kazna ide 5.000,00 dinara, svi vezuju pojas, i to je dalo efekte. Međutim, onda su ljudi polako prestajali, mic po mic, opet smo došli do nivoa da mali broj ljudi vezuje sigurnosni pojas i time se pogoršala statistika. Upravo kada smo analizirali uzroke smrtnosti i, naravno, povređivanja ljudi, jedan od značajnih uzroka bio je nevezivanje sigurnosnog pojasa. Tako da smo se odlučili da, bez obzira na to što meni sigurno neće popularnost skočiti zbog te mere, odlučili smo se da povučemo ovaj potez da bi pokušali da spasemo što više života. Prosto, nadam se da ćemo, kada budemo sagledavali, i slažem se sa poslanicima koji su juče u diskusiji to istakli, da je potrebno da sa vremena na vreme sagledavamo efekte zakona koji donosimo, njihove rezultate. Kada budemo sagledavali efekte ovog, moći ćemo da izađemo pred vas, nadam se možda već za godinu dana, sa analizom, da li na Odboru ili u plenumu, šta je ova mera donela i da li smo spasili više života. Ako se to tako ispostavi, onda, naravno, treba dalje da radimo. Mi to radimo kroz škole i edukacijom. Treba da sagledamo kako drugim načinima da preventivno delujemo, odnosno da edukujemo od dece do njihovih roditelja da taj pojas nije bauk, da to nije ništa strašno, da se vezuje i na prednjem i na zadnjem sedištu, ali da može da spase život, kao što smo, naravno, predvideli sedište ili podmetače za decu, u zavisnosti od njihovog uzrasta i visine. Mi već imamo nove generacije tih najmlađih koji više neće da se voze ako im pojasevi nisu vezani. Oni već znaju da je to nešto važno za njih. Možda danas ne sagledavaju zašto je to tako, u punom kapacitetu, ali znaju da je to standardna procedura, uđu, sednu, vežu se. Kada nam to bude automatizam svima, verujem da ćemo imati mnogo više sigurnosti na putevima. U svakom slučaju, hvala vam na nekim stvarima koje sam čuo od vas danas i znam šta ste vi radili u svojoj karijeri, hvala vam na korektnim savetima i mislim da ćemo neke od ovih stvari svakako moći da iskoristimo. (Petar Jojić: Replika. Molim vas samo nešto da dodam.)
Nemate pravo na repliku kolega Jojiću. Nemate pravo, ministar je pohvalno govorio o vašoj diskusiji. Ne možete, voleo bih da imate, biće rasprave u pojedinostima. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović. Izvolite
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, saradnici ministra, koleginice i kolege, u preostalom vremenu govoriću samo o Zakonu o bezbednosti saobraćaja na putevima, i mogu reći da je, po mom mišljenju, ovaj zakon plod jedne detaljne analize i odgovornog pristupa u proteklom periodu. Smatram da je u velikoj meri posvećena pažnja najranjivijim učesnicima u saobraćaju, a to su deca, mladi, motociklisti i pešaci. Govorim to zato što statistički podaci iz prethodnih godina ukazuju da je izraženo učešće mladih u saobraćajnim nezgodama sa tragičnim ishodom, čak 15%. Zato je opravdano što se menja Zakon u onom delu gde se pooštravaju uslovi za dobijanje dozvole za samostalno upravljanje motornim vozilom. Kada to kažem, mislim na dva dela, prvo na produženje roka važenja probne vozačke dozvole i zabrane upravljanja vozilima čija snaga prelazi 80 kilovata. Podržavam i predlog da se smanji dozvoljeni nivo tolerancije alkohola u krvi kod vozača sa 0,3 na 0,2 promila, i da se stanje potpune alkoholisanosti definiše kao vid nasilničke vožnje. To je važno jer znamo svi da je alkohol, odnosno vožnja pod dejstvom alkohola jedan od glavnih uzroka saobraćajnih nezgoda sa fatalnim ishodom. Čuo sam ovde i zamerke da su novčane kazne za neke saobraćajne prekršaje visoke, ali ne mogu da se složim sa tim ocenama, ali mi moramo da pronađemo način da umanjimo rizik stradanja u saobraćaju. Vi ste ministre, malo pre govorili o tome i ponoviću da je zaista najlakše poštovati saobraćajne propise. Takvi učesnici u saobraćaju neće imati ni mogućnost da plate novčanu kaznu, ali opet sa druge strane mi moramo da budemo svesni, na kraju krajeva, da svrha poštovanja saobraćajnih propisa nije da ne platimo novčanu kaznu nego da ne ugrozimo nikoga, sačuvamo sebi da sačuvamo druge učesnike u saobraćaju. Saobraćaj, odnosno bezbednost u saobraćaju je jedna živa i rekao bih, dinamična oblast, sigurno ćemo zbog toga u budućnosti ponovo raspravljati i razmatrati neke nove izmene ovog zakona, možda i u bliskoj budućnosti i zato bih želeo da sugerišem da je potrebno naći dugoročno rešenje sa predstavnicima auto-škola. Mene su u prethodnom periodu pre nekoliko meseci kontaktirali predstavnici auto-škola iz Kraljeva, mog grada, i auto-škola iz Beograda i oni smatraju da je potrebno izmeniti zakonske odredbe koje propisuju da instruktori, ispitivači i predavači treba da na svakih pet godina polažu test znanja da bi obnovili dozvolu za rad, odnosno licencu. Sigurno da treba uvažiti struku, jer na primer instruktori vožnje moraju da imaju peti stepen stručne spreme i položen ispit za instruktora da bi uopšte mogli da konkurišu za licencu. Smatram da bi i oni morali da iniciraju i instruktori i predavači, ispitivači da u saradnji sa MUP i Agencijom za bezbednost saobraćaja aktivnije učestvuju u pripremama za seminare i definišu probleme i pitanja koja će biti na tim seminarima, a da to bude uslov za sticanje, odnosno obnavljanje licence za rad. Ohrabruje dobra namera MUP što smo mogli videti u prethodnom periodu kada je pokretnu postupak da se izmeni pravilnik kojim se uređuje polaganje ispita, provere znanja, koji su uslov za obnavljanje dozvola za rad instruktora vožnje, ispitivača, predavača. Tako da mogu samo na kraju da poručim da treba nastaviti u tom smeru, da jednom dobrom diskusijom i jednim kvalitetnim razgovorom nađemo i u budućnosti najbolje zakonsko rešenje.
Zahvaljujem. Reč ima narodi poslanik Stefana Miladinović.
Hvala vam predsedavajući. Uvaženi ministre, uvaženi direktore policije, saradnici iz Ministarstva i saradnice, iskoristiću priliku i da vam čitam 8. marta, kao i mojim uvaženim koleginicama. Pre svega želim da čestitam MUP na svim predlozima zakona koji su na dnevnom redu, jer zaista jesu rezultat i jednog iscrpnog rada stručnjaka, za sve ove predloge zakona koje ste uputili Narodnoj skupštini bilo je potrebno i vremena i truda i naravno saglasnosti i razumevanja sa svim subjektima koji su učestvovali, naravno i zainteresovanim stranama u samoj izradi predloga zakona. Svoju diskusiju ću posvetiti jednom od najobimnijih i svakako, možemo reći, kompleksnijih zakona u našem zakonodavstvu, a to je Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima. Ovaj zakon je još 2009. godine kada je usvojen po ugledu, naravno na najrazvijenije zemlje u Evropi, ali i u svetu, uveo jedan potpuno novi koncept upravljanja bezbednošću saobraćaja. Od njegove primene od 2010. godine, zapravo 2010. godina bila je i prva prelomna godina primene zakona, mi smo uspeli da čak prepolovimo broj stradanja na našim putevima. Trend stradanja i smanjenja broja saobraćajnih nezgoda, činjenica je da se iz godine u godinu smanjuje, ali svakako naša statistika u odnosu na države Evrope nije na zavidnom nivou. Strategija bezbednosti saobraćaja za period 2015. godine do 2020. godine definisalo je pravce daljeg unapređenja bezbednosti saobraćaja na putevima i svakako za ovu realizaciju su potrebna bila i neka zakonska rešenja. U ovom predlogu izmena i dopuna Zakona o bezbednosti saobraćaja ova rešenja jesu predložena kao i neka rešenja koja su rezultat analize stanja bezbednosti saobraćaja na putevima. Statistika kada je u pitanju Republika Srbija ukazuje na to da su najčešće uzroci saobraćajnih nezgoda kod nas nepropisna i neprilagođena brzina, izvođenje nepropisnih radnji vozila u saobraćaju, neustupanje prava prvenstva prolaza, psiho-fizičko stanje vozača, pre svega vozača pod dejstvom alkohola, ali i nepropisno kretanje pešaka kolovozom. Kada su u pitanju vozači rešavanje problema ugroženosti mladih i neiskusnih vozača rekla bih da jeste jedan od ciljeva ovih izmena i dopuna zakona. Prema zvaničnoj statistici u Srbiji kao i u Evropi, česti izazivački saobraćajnih nesreća jesu mladi vozači, obično su to vozači uzrasti od 18 do 25 godina sa prosekom tri godine iskustva u vožnji. Neiskustvo, nepromišljenost, naravno i emocionalna nezrelost, ali i način života utiču da se saobraćajne nezgode u ovoj kategoriji ipak češće javljaju. U 2016. godini poginulo je 119 lica starosti uzrasta od 15 do 30 godina što je u ukupnom broju poginulih čak 20%, a ova kategorija čini 32% od ukupnog broja povređenih. Sve ovo ukazivalo je na potrebu za posebnim merama i moje su kolege već pominjale mere kao što je pooštravanje uslova za upravljanje motornim vozilom od strane vozača sa probnom vozačkom dozvolom, produženje roka važenja probne vozačke dozvole kao i druge mere koje će sigurno uticati na kvalitetnije, na smanjenje stradanja na putevima. Kada su u pitanju mlade generacije, naš fokus svakako mora biti prevencija i vaspitanje i obrazovanje. Primenom ovog zakona od 2009. godine uvedene su brojne obaveze učesnika u saobraćaju, u kaznenim odredbama ili različitim preventivnim merama i to je važno istaći danas, jeste smanjeno stradanje najranjivije kategorije učesnika u saobraćaju, a to jesu deca. Ovaj trend smanjenja svakako treba pohvaliti i verujem da ćemo kao što su i najranjivije kategorije najmlađi, da ćemo u narednom periodu uspeti i trend povećanja stradanja starijih osoba od 65 godina uspeti da smanjimo. Ovim Predlogom zakona predviđeno je uvođenje saobraćajnog obrazovanja i vaspitanja. U nastavne planove i programe osnovnih i srednjih škola, i ja verujem da će se ovo odraziti na njihovu bezbednost i razvijenu svest kada je u pitanju bezbednost saobraćaja. Drugi, važan korak u obrazovanju jeste i osposobljavanje, odnosno obuka kandidata za vozače, jer ona ima posebno mesto u sistemu bezbednosti saobraćaja. Kvalitetno osposobljavanje budućih vozača, zavisi naravno od kvaliteta usluga koje pružaju licencirane auto škole, obezbeđujući zakonom i podzakonskim aktima sve propisane standarde. Zbog neodgovornog poslovanja pojedinih auto škola u prethodnim godinama, predloženo je uvođenje informacionog sistema osposobljavanja kandidata za vozače koji podrazumeva sistem za dostavu podataka osposobljavanja u centralnu bazu MUP-a, ali i audio-video sistem za sprovođenje teorijskog ispita. Ovo jeste bilo neophodno upravo zbog zloupotreba koje sam pomenula, budući da mi moramo da napravimo diferencijaciju između onih auto škola koje vrlo odgovorno obavljaju svoju delatnost za razliku od pravnih lica, koji nudeći svoje usluge za nižu cenu, uskraćuju kandidate za polaganje i obuku iz teorijske obuke. Ono što će olakšati, ali i koristiti budućim vozačima jeste i aplikacija, koliko sam shvatila biće deo ovog informacionog sistema, to je jedan savremen, prilagođen pristup novim generacijama gde će budući kandidati za vozače imati mogućnosti da imaju simulaciju teorijskog ispita. Sistem obuke kandidata, nesporno je, zavisiti od cene, poslanička grupa SPS je ovim povodom i podnela amandman, zapravo pored predlogom definisane najniže cene obuke koja štiti kandidate za obuku smatramo da je neophodno propisati i najnižu cenu obuke čime bi se garantovao minimum standarda za auto škole koje su propisane zakonom. Govoreći o obuci kandidata želim posebno da istaknem obuku kandidata u prvoj pomoći koje je takođe uvedena 2009. godine, radi unapređenja celokupne obuke kandidata za vozače, a naravno u cilju spasavanja ljudskih života i umanjenja posledica saobraćajnih nezgoda. Za razliku od teorijske i praktične obuke čiju cenu predviđa i važeći zakon do sada nije bila propisana visina troškova za obuku i ispit u prvoj pomoći. Ovaj nedostatak u prethodnim godinama doveo je do brojnih zloupotreba u praksi od strane institucija koje uopšte ne realizuju obuku kandidata u prvoj pomoći, a izdaju potvrde o kandidatima, kao i institucije koje realizuju obuku sa lekarima koji nisu obučeni da vrše obuka laika u prvoj pomoći snižavajući cenu obuke, izvodeći manji broj časova od zakona predviđenog. Rešenje u članu 96. Predloga zakona dodatno bi devalvirao značaj obuke u prvoj pomoći, kao i obavezujućem segmentu obrazovanja i osposobljavanju budućih vozača, i zato smo predložili da na ovaj član amandman zakon predvidi propisivanje i najniže i najviše cene obuke i ispita iz prve pomoći, jer ćemo na taj način obezbediti minimum standarda propisanih zakonom. Sistem bezbednosti saobraćaja, naravno da posebno mesto daje i tehničkim pregledima motornih i priključnih vozila. Udeo ovog faktora u bezbednosti saobraćaja nije mali, a stalna tendencija porasta broja vozila ukazuje na njen još veći značaj posebno imajući u vidu starost našeg voznog parka koji prelazi 15 godina. Udeo vozila, kao činilaca saobraćajnih nezgoda, zvanična statistika svodi na minimum i to na 3% do 5%, međutim taj procenat je znatno veći i obično se do određenih saznanja dolazi tek u postupku veštačenja. Rešenje koje je slično rešenju kada su u pitanju auto škole, a to je uvođenje informacionog sistema tehničkih pregleda vozila i video nadzor jeste nešto što je očigledno bilo neophodno upravo da se određene zloupotrebe spreče. Ove izmene i dopune zakona, zapravo i sam ZOP je doprineo razvoju saobraćajne infrastrukture i umnogome učinio, propisujući obavezu i obavezu upravljača puta, kao i propisa o izgradnji infrastrukture i održavanje saobraćajne signalizacije. Faktori – put, okolina nisu u mnogome obuhvaćeni ovim izmenama i dopunama zakona i zaista želim da verujem da ćemo u nekom narednom periodu imati mogućnost da zajedno sa predlagačem ili Vladom ili MUP ili Ministarstvom saobraćaja, razmatramo neka nova zakonska rešenja, pre svega, koja će se ticati putne infrastrukture. Iskoristila bih priliku da čestitam i Ministarstvu, ali pre svega Upravi saobraćajne policije na svemu što je u prethodnim godinama radila u sprovođenju zakona, onih odredbi koje su u njihovoj nadležnosti i verujem da će u budućnosti raditi uspešno, budući da moram da ostavim vreme i mojim koleginicama, reći ću još nešto. Iskoristila bih priliku da se u nekoliko minuta osvrnem na Predlog zakona o JMBG, zapravo na član 8. Predloga zakona. Na današnji dan pre šest godina, Ustavni sud je usvojio žalbu kojom je jednoj transrodnoj osobi omogućeno da bude promenjena njena oznaka pola u ličnoj karti. Podaci kaži da 0,3% svetske populacije je transrodno, projektovano to na našu populaciju, rekli bismo da u Srbiji, da je potencijalno 20 hiljada transrodnih osoba. U Srbiji, 25 godina već više stotina ljudi se podvrglo proceduri promene pola, a svega nekolicina je uspela da bude pravno vidljiva. Član 8. stav 1. Predloga zakona u sadejstvu sa najavljenim izmenama i dopunama Zakona o matičnim knjigama, omogućiće pravnu vidljivost osobama koje menjaju pol, odnosno transrodnih osoba. Ovim rešenjem, država će konačno uspeti da reši glavni problem, kada su u pitanju ove osobe, imajući u vidu da je ovo jedna od najugroženijih kategorija u društvu. Hvala.
Reč ima ministar Stefanović.
Želim samo kratko da kažem vezano za Zakon o bezbednosti saobraćaja. Iako smo mi u prvom momentu, čak smo i odbili neke od amandmana vezane za polaganje ispita na svakih pet godina, vezano za tehničke preglede i auto škole, nakon konsultacija sa kolegama, ipak smo odlučili da prihvatimo te amandmane i ja ću tokom rasprave, bez obzira što ih je Vlada u načelu odbila, prihvatiću te amandmane, zato što smatramo da je to možda previše regulacije za ove kategorije i da ćemo na taj način ipak olakšati njima rad, pa ćemo videti, ako bude problema i ako to bude stvaralo neke nove probleme, koje sada ne vidimo, ja ću se opet obratiti Narodnoj skupštini sa izmenama, ali mislim da u ovom trenutku možemo da prihvatimo i uvažimo taj amandman da su odlazak na seminar, stručna usavršavanja, da bude dovoljna kategorija, a ne da se na svakih pet godina ide na ponovno polaganje ispita za instruktora, za ove ljude koji to rade, za tehničke preglede. Uvažiću za obe kategorije. Mislim da postoji amandman za obe kategorije, nadam se, pošto ne bih voleo da samo jednu kategoriju obuhvatimo, a ako nemamo za tehničke, onda bih zamolio Narodnu skupštinu da nadležni odbor, odnosno da li postoji tehnička mogućnost da nadležni odbor u ovom periodu uloži amandman kojim se faktički pravno-tehnički reguliše i ovaj deo teksta, tako da u tom smislu, mislim da možemo zajednički da to uradimo. Hvala na sugestiji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik LJupka Mihajlovska. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Vesna Ivković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas ću u okviru ovog objedinjenog pretresa govoriti o Predlogu zakona o nacionalnom DNK registru. Ovim zakonom se uspostavlja i uređuje sadržina nacionalnog DNK registra. To će biti registar rezultata forenzičko-genetičke analize biološkog materijala, izvršene za potrebe krivičnog postupka i utvrđivanje identiteta nestalih ili nepoznatih lica, leševa ili delova tela. Razlog za donošenje ovog zakon je obavezujuća odredba evropskih propisa koji nas obavezuju da raspoloživim instrumentima ugradimo odredbe tih propisa u pravni sistem Republike Srbije. Prema Nacionalnom programu za integraciju u EU, koji je donela Vlada Republike Srbije 2008. godine, u okviru policijske saradnje i borbe protiv organizovanog kriminala, pored ostalog, predviđano je formiranje i nacionalne DNK baze podataka, kao prioritet i omogućavanje uslova za poštovanje standarda Interpola i Europola. I Interpol i Europol su usvojile standarde postupanja u razmeni DNK podataka i oni su od 2010. godine isti. Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije je punopravni član evropske mreže naučnih forenzičkih instituta od 2009. godine, a uspešno je završena i akreditacija DNK laboratorije. U isto vreme, MUP Republike Srbije već vodi određene evidencije na osnovu Zakona o policiji i vlasnik je prestižnih GEDNAP sertifikata za koje apliciraju svi prestižni forenzički centri u svetu, tako da ova referentna laboratorija u MUP-u ima jednake tehničke kapacitete evropskim i svetskim standardima i ima potrebne minimalne kapacitete za sprovođenje ovog zakona, što zavređuje sve pohvale. Biološko veštačenje DNK analizom u policijskoj, tužilačkoj i sudskoj praksi pruža neograničene mogućnosti za otkrivanje nepoznatih izvršilaca krivičnih dela, uz istovremenu mogućnost eliminisanja pojedinih osumnjičenih kao izvršioca krivičnih dela, kao i za eliminaciju nevino osumnjičenih. Ova metoda koristi se i radi utvrđivanja identiteta nepoznatih, nestalih osoba i identifikacije leševa. Savremene metode DNK identifikacije osoba veoma su osetljive i visoko specifične, tako da je za veštačenje dovoljna minimalna količina biološkog materijala koja čak i nije vidljiva u uobičajenim uslovima posmatranja. Naime, DNK ili dezoksiribonukleinska kiselina je primarni genetički materijal i ona je osnovni nosilac genetske informacije, tj. gena u živom biću. Kao što ne postoje dve osobe sa istim otiskom prsta, tako ne postoje ni dve osobe koje imaju isti genetski profil, sem u slučaju jednojajčanih blizanaca, što su nauka i struka dokazale. Zato se identifikacija osoba na osnovu DNK veštačenja smatra najefikasnijom tehnikom identifikacije osoba, tj. osumnjičenih na osnovu biološkog materijala koji je ostao na mestu izvršenja i nezamenljiva je pri rasvetljavanju i dokazivanju krivičnih dela. Na osnovu DNK analize mogu se identifikovati i životinje i biljke, jer sve one, osim nekih virusa, imaju DNK. Donošenjem ovog zakona na jednom mestu bi se sabirali podaci o svim materijalnim tragovima koji sadrže DNK, koji su analizirani u raznim sudskim procesima. S druge strane, međunarodna zajednica EU, Interpol i Europol insistiraju na ujednačenoj praksi, kako bi se efikasno mogli razmenjivati podaci u skladu sa zakonima i međunarodnim sporazumima, što je od velikog značaja u borbi protiv terorizma i organizovanog kriminala. Donošenjem ovog zakona ostvarujemo dva cilja. Prvi je stvaranje normativne osnove za efikasniji i ekonomičniji krivični postupak, a drugi je obezbeđivanje potpune zaštite ljudskih prava i sloboda zagarantovanih Ustavom i međunarodnim aktima. Ova zakonska rešenja će uticati, pre svega, na kvalitet krivičnih postupaka u smislu jedinstvene baze DNK podataka, za potrebe dokaznih radnji u postupku upoređivanja rezultata veštačenja. Predložena zakonska rešenja će uticati na sve građane Republike Srbije u smislu većeg procenta rasvetljavanja krivičnih dela i većeg stepena bezbednosti i sigurnosti građana. DNK laboratorije će biti u obavezi da rezultate izvršenih DNK analiza dostavljaju kako organu postupka, tako i forenzičkoj službi ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove, koje će, u skladu sa ovim zakonom, biti nadležno za uspostavljanje i vođenje jedinstvene nacionalne DNK baze. Važno je pomenuti i finansijski aspekt ovog zakona, jer će se smanjiti troškovi sudskih postupaka, kao i nepotrebna veštačenja koja se ponekad dupliraju. Laboratorija koja je po naredbi orana postupka izvršila DNK analizu dužna je da istovremeno sa dostavljenim zapisnikom o veštačenju, organu postupka dostavi utvrđene DNK profile i raspoložive identifikacione podatke MUP radi unosa u registar. Ako laboratorija nije akreditovana u slučaju uzimanja biološkog uzorka za potrebe vršenja DNK analize, jedan primerak nespornog uzorka obavezno dostavlja MUP-u Republike Srbije. Smatram da je Predlog zakona dobar i neophodan, te će poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati ovaj zakon, kao i ostale predloge iz ovog pretresa. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o policiji, četiri pitanja, jedna opaska, gde je opaska u suštini vezana sa jednim od pitanjem, sa nadom koliko će vaši odgovori pomoći meni da bude jasnije, što je još važnije, da bude jasnije svima onima na koje će se zakon neposredno odnositi. Dakle, prvo pitanje je zašto se produžava vreme za podzakonske akte? Tako sam razumela, da se produžava i zašto? Sa tim pitanjem je povezana opaska o tome da nedostaju u zakonu uslovi pod kojima se vrši snimanje policijskih službenika. Ja ću vama sada zvučiti relativno neprirodno, ali ja sam izrazito protiv ideje koja je uvedena, da snimanje rada policijskih službenika rešava probleme. Ja mislim da će se ta mera pokazati lošom i u mestima gde postoji već nekoliko godina, jer to bi moglo da bude u nekom podzakonskom aktu, mada ja mislim da bi trebalo da bude u zakonu. Drugo pitanje o roku za podzakonske akte, tu samo da ponovim da ja čvrsto stojim na tome da svaki predlog zakona treba da uđe sa predlogom podzakonskog akta. To je način na koji bi zaista imali potpuno jasno način primene zakona. Sa ovim rokom o podzakonskim aktima mi ćemo danas da raspravljamo, za neki dan će biti dan za glasanje, a kada će odredbe zakona stvarno biti primenjene, to zavisi od toga da li će i kada biti doneti podzakonski akti u datom roku. Drugo pitanje je o dostojnosti za obavljanje policijske službe Vrlo važna stvar. Ja spadam među one poslanike koji smatraju da je našoj Skupštini neophodan etički kodeks, da je integritet narodnih poslanika relativno lako dostići i on je u jednoj rečci koja glasi „ne“, kada ti neko traži da uradiš nešto što nije u skladu sa Ustavom i zakonom, ali se kod policijskih službenika ili kod ljudi na javnim funkcijama u policiji to ipak razlikuje. Dakle, da li je ugao samo bezbednosnih smetnji ono što ga definiše po dostojnosti ili ima još kriterijuma? Dva pitanja koja verovatno nisu zanimljiva za široki auditorijum, ali ja ih smatram važnim sa stanovišta funkcionisanja policije, onako kako treba da funkcioniše u budućnosti, to su izmene u delu javnosti disciplinskog postupka nekad i sada, šta je tu na bolje u zakonu koji je pred nama i izmene u radu Sektora unutrašnje kontrole. Oko toga je bilo raznih komentara. Ja sam morala da proveravam stavove koji su poslanici ovde delili, pošto znam da je jedan deo fasciniran unutrašnjom kontrolom. Bilo bi mi važno da oni koji budu neposredno podvrgnuti merama iz ovog zakona, da im bude potpuno jasna kakva je razlika ako su nekada ili sada u Sektoru unutrašnje kontrole. To bi bila moja pitanja samo o tom zakonu. Neki od amandmana koje ste prihvatili ćemo da vidimo kako menjaju u suštini zakon. Teško je pratiti sve amandmane koje su podneti, ali ja ću ponoviti samo svoj apel iz načelne rasprave, a to je da se u odredbi koja se odnosi na pravo na ranije penzionisanje, da se uzmu u obzir podzakonskim aktom i službenici zaposleni od 1988. godine na ovamo na elastičniji način nego što je to direktno zakonom primenjeno, uz rizik da neko drugi optuži ministra da to radi samovoljno i zato što mu je baš tako palo na pamet, ali uz dobar podzakonski akt i o tom delu odredbi u zakonu ja mislim da bi to zaista bilo osećanje pravde za pripadnike službe koji su tamo od 1988. godina, koliko god godina sada imaju, lako nam je izračunati, tu su negde naših godina, najboljih. Hvala vam.
Reč ima ministar, dr Nebojša Stefanović.
Na žalost, nikada nemam dovoljno dobar odgovor za produženje rokova, to je uvek stvar koja ne treba da se dešava. Mi smo započeli izradu podzakonskih akata za prethodni zakon i nismo uspeli ni sve da završimo. Istina je, veći deo jesmo, ali jedan deo nismo. Međutim, pošto smo ušli u proces izmene postoje ovog zakona, onda smo predvideli produženje rokova za godinu dana da bi se faktički i podzakonski akti i za ovaj zakon uvrstili u to. Trudićemo se naravno da to bude u kraćem roku. Imali smo određene izmene sistemske vezane za to, tako da se nadam da će to doprineti bržem radu svih u sekretarijatu i u drugim, da kažem organima, koji zajedno sa direkcijom policije donose ove podzakonske akte, ali nadam se da ćemo ovog puta to uraditi za kraće vreme i da ćemo opravdati ovaj zahtev. Što se tiče, mi smo i u prethodnom Zakonu o snimanju policijskih službenika, mi smo i u prethodnom zakonu imali u članu 52. koji definiše snimanje na javnim mestima, predviđali radi primene policijskih ovlašćenja, otkrivanja prekršaja i krivičnih dela, kontrole i analize obavljanja policijskih poslova, policija može vršiti snimanje policijskih službenika. U ovim izmenama mi samo uvodimo termine audio i vizuelno, dakle audio i video snimanje zato što je u smislu Zakonika o krivičnom postupku ovo bilo potrebno definisanje da bi bili u potpunosti u skladu sa zakonom, da niko ne bi dovodio u sumnju da li smo policijsko ovlašćenje primenili potpuno. Naravno da moramo da budemo oprezni u tome i nije nam cilj naravno da se igramo velikog brata niti da bilo ko misli da sada neko snima policijske službenike iz svog ćefa, niti naravno policija kapacitete da to radi, jer relativno mali broj ljudi uopšte može da primenjuje specijalne istražne metode, ali svakako to ne može da se radi mimo propisa o evidencijama i obradi podataka u oblasti unutrašnjih poslova, na kraju krajeva, koji sada donosimo. Tako da, policijski službenici imaju i potpunu zaštitu u tom smislu da niko nekontrolisano ne može da vrši obradu podataka o njima, niti prekomerno. Što se tiče, mi smo doneli etički kodeks policijskih službenika, koji predviđa šta policijski službenici, kako ponašanje u javnosti moraju da ispolje, da li se, da kažem, izbegava bilo kakav devijantni oblik socijalnog ponašanja koji bi mogao da naškodi njihovom ugledu i vršenju funkcije, vršenju ove profesije i trudićemo se da na takav način, da kažem, utičemo na sve policijske službenike da budu maksimalno posvećeni vršenju ovih zadataka. Smatramo da, naravno pored onoga što je bezbednosna smetnja koju smo predvideli zakonom, da je potrebna za obavljanje, odnosno pre svega ulazak u MUP i obavljanje poslova unutar ministarstva, da su faktički ove kompetencije psihološke, fizička sposobnost i sve ostalo što je predviđeno, da je važno, zato što su faktički zahtevi poslova MUP veoma visoki kriterijumi i zbog toga smatramo da je to bitno da policijski službenici ne samo na prijemu, već i tokom čitave karijere ispoljavaju te osobine, odnosno da se klone bavljenja poslova koji bi mogli da ih kompromituju na bilo koji način. Nadam se da smo uspeli bar jedan deo ovih pitanja da razjasnimo. Još jedna stvar vezana, bilo je pitanja oko disciplinskog postupka. Više puta se to pominjalo u raspravi, dakle javnost disciplinskog postupka je garantovana, osim u slučajevima kada se radi o postupcima gde može biti u pitanju državna tajna. Dakle, kada je državna tajna, može biti otkrivena tokom tog postupka. Javnost se isključuje, ali to ne isključuje prisustvo npr. predstavnika sindikata. Predstavnici sindikata imaju pravo da prisustvuju svim postupcima u svakom trenutku, samo u slučajevima kako zakon predlaže, kada se faktički postupak zahteva, čuvanje podataka sa oznakom „poverljivosti i tajnosti“, samo u tim slučajevima se isključuje javnost. Kažem, ne isključuje prisustvo, predstavnici sindikata su uvek prisutni, tako da mogu biti tu. Svakako da ćemo videti, analiziraćemo kako će ovaj i mene interesuje kako će, pošto smo imali slučajeve da u toku postupka može biti, pošto policijski službenici raspolažu, odnosno rukuju određenim nivoima poverljivih podataka, ti poverljivi podaci moraju da se zaštite tokom postupka i zbog toga smo to uveli kao mogućnost. Dakle, to ne sme biti praksa i svakako da ćemo morati da vodimo računa da niko ne zloupotrebi ovaj institut, da bi kroz, da kažem, prvo pokušali da isključimo javnost iz disciplinskog postupka. Na žalost, meni je bilo žao zato što su se disciplinski postupci inače toliko retko vodili, čak i u opravdanim slučajevima. Mnogo bih više voleo da su disciplinski postupci bili osnov za kažnjavanje, da to ne bude paušalna ocena, već da se sprovede pun disciplinski postupak, tamo gde ima mesta za to, gde ima osnova, pa da se na osnovu toga i rešavaju neki odnosi, da kažem, vezano za one kolege koji se nisu ponašali u skladu sa propisima, odnosno zakonom. Naravno, imajući u vidu ovo i svakako da je i direktor policije čuo, koji je nadležan faktički za to i sve starešine unutar policije, imamo u vidu i ovo što je rečeno, tako da ćemo voditi računa da javnost u apsolutno najvećem broju slučajeva bude uključeno, osim samo u retkim slučajevima, kada tajnost podataka može biti kompromitovana, te biti ugrožena na značajniji način od prevlađujućeg interesa, da se zaštiti, odnosno da se omogući javnost postupaka.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivana Stojiljković.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, kolege i koleginice narodni poslanici, više puta smo za ova dva dana čuli da su ovi predlozi zakona koji se danas nalaze na dnevnom redu prošli kroz ozbiljne pripreme i procedure, pre svega kroz radne grupe, stručne, javne rasprave i nevladin sektor, ali ono što je meni veoma važno da istaknem danas, to je jedno vrlo važna informacija, a to je da su zemlje u regionu donoseći sličan set ovakvih zakona i susrećući se sa brojnim problemima prilikom donošenja, upravo istakli Srbiju, Vladu Republike Srbije i MUP, citiram „kao najbolji primer učešća zainteresovane javnosti i organizacije civilnog sektora i parlamenta i da je Srbija javnom raspravom stvorila prostor dobrih ideja. Ovo je veoma važna pohvala. Naravno, brojne pohvale smo danas čuli i od poslanika pozicije i opozicije. Ovo su zakoni koji vode računa o svakom građaninu, o ljudskim pravima, slobodama, bezbednosti, o građanima Republike Srbije, ali i o strancima, o svima onima koji se zadržavaju ili samo prolaze kroz našu zemlju, kao što su i migranti i azilanti i na žalost, ne tako retke žrtve trgovine ljudima. Tako da, zaista možemo da kažemo da su ovo zakoni koji su od velikog značaja i drago mi je što ovako složno donosimo i verovatno ćemo na ovakav način i glasati kada bude vreme i kada bude dan za glasanje. Ono što je meni veoma važno, jeste da migracije od pre nekoliko godina nisu naravno ostavile negativan trag u Republici Srbiji, to zahvaljujući upravo Vladi Republike Srbije i MUP i još drugim ministarstvima. To jeste naravno izazvalo promene koje treba da se donesu po pitanju Zakona o strancima, ali Srbija je postavila standarde i bez ovog zakonskog okvira kako treba jedna država da se ponaša prema migrantima koji prolaze kroz njenu zemlju i na tome svaka čast, ponosni smo na to naravno. Što se tiče Zakona o policiji, takođe tu su brojne izmene, brojne odredbe se menjaju kako u karijernom napredovanju, bezbednosnim proverama, novim uslovima za prijem, mnogo povećanim, odnosno kriterijumima za prijem u rad u MUP. Ovo sve će dovesti do toga da se poboljša kvalitet rada zaposlenih u MUP, ali i da se povrati do maksimuma poverenje građana u ove institucije i u policiju Republike Srbije. Ja sam želela danas posebno da istaknem zakon koji je verovatno najviše pažnje izazvao u javnosti, a to je Zakon o bezbednosti u saobraćaju. Pored svih onih izmena koje smo čuli danas, a to je vezano za smanjenje promila dozvoljenog alkohola u krvi, znači sa 0,3 na 0,2 promila, što znači jedna mala čašica alkohola i tek onda smemo da sednemo da vozimo. Najbolje bi bilo da i to izbegavamo. Zatim, značajno su uvećane kazne za prekoračenje brzine, naročito u naseljenim mestima. Povećani su, to smo čuli od uvaženog ministra iz kog razloga, kazne za nevezivanje pojaseva i korišćenje mobilnih telefona i mnoge druge izmene. Ja bih se posebno osvrnula na izmene koje se tiču dece, a to je obaveza da deca u automobilima koriste tzv. sedišta, odnosno podmetače za sedenje ukoliko su starija od četiri godine i 135 centimetara. Analize su pokazale da roditelji ne shvataju ozbiljno vezivanje dece na zadnjem sedištu, ali nažalost, i pokazale su analize da kod niske dece od četiri godine pa nešto malo više, obično se pojasevi vezuju oko vrata i to dovodi do teških posledica prilikom saobraćajnih nesreća. Zato, roditelji, ozbiljno shvatite da deca moraju da sede na podmetačima, jer na taj način se podiže njihova visina i pojas se vezuje na mestu preko ramena, gde i treba. Takođe, sve pohvale MUP što rade na edukaciji i preventivi kada su u pitanju mladi, znači, u četvrtom i šestom razredu osnovne škole, a čuli smo da će od ove školske godine, odnosno iduće, da krene i od prvog razreda. Znači, MUP zajedno sa učiteljima i nastavnicima sprovode obuku kako da se deca bezbedonosno ponašaju i u saobraćaju, kako da se ponašaju u vanrednim situacijama, pretnje narko trafikinga, nasilja i nasilja na internetu, znači, sve ono što im preti sa svih strana, MUP zajedno sa njihovim učiteljima će ih uputiti šta može da ih očekuje i kako da se ponašaju u takvim trenucima. Što se tiče i mladih, znači, sa probnim dozvolama, i tu su uvedene novine, dakle, da mladi, nulti tolerancija na alkohol i telefoniranje i zabranjena je vožnja između i 23 sata i šest sati ujutru. I tu su brojne nove odredbe, naravno, o njima ćemo pričati kada bude dan o pojedinostima. Ali, u svakom slučaju, želim da napomenem da i prethodni Zakon o bezbednosti u saobraćaju, a posebno ovaj, to očekujemo od njega, doveo je do toga da se smanjuje broj udesa i poginulih lica u saobraćaju za 10% do 15% godišnje. Naravno, cilj nam je da se taj broj svede gotovo na nulu, a posebno da nam deca ne stradaju na putevima. Ono što je veoma važno jeste da istaknem i da još jednom čestitam MUP na ovako dobrim predlozima zakona i svima koji su radili na njima. Želim da čestitam i ministru Stefanoviću posebno na svakom poverenom zadatku, što ga sa najvećom angažovanošću odrađuje i, naravno, sa najboljim rezultatima i kao ministar i naravno kao predsednik Gradskog odbora SNS. I čestitam još jednom na izvanrednim rezultatima u Beogradu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih na početku kratko samo želeo da pohvalim predložene predloge zakona iz nadležnosti MUP. Mislim da su zaista dobri i da ne stoje primedbe opozicije da nije bilo dovoljno vremena da se prouče i dostave eventualne primedbe i sugestije. Ja ću govoriti o jednom problemu o kojem danas niko nije govorio i koji muči veliki broj građana Srbije. Naime, u Srbiji živi preko pet hiljada Srba poreklom iz Hrvatske koji zbog pogrešno upisanog državljanstva nisu mogli da ostvare prave na hrvatsko državljanstvo. Naime, radi se o građanima koji su rođeni u Srbiji do 1991. godine, dakle, do rata, a čiji su roditelji hrvatski državljani. Nažalost, greškom službenika u matičnim službama, ti su građani u trenutku rođenja bili upisivani kao državljani federalne Srbije, a ne državljani federalne Hrvatske, što je suprotno zakonu. Ja ću citirati član 22. Zakona o državljanstvu SFRJ, u kome jasno stoji – Republičko državljanstvo određuje se detetu po zakonu republike čije državljanstvo imaju oba roditelja u trenutku njegovog rođenja. Dakle, svi ti građani su morali po pomenutom zakonu biti upisani kao državljani federalne Hrvatske. To se, nažalost nije desilo. Nakon razbijanja bivše Jugoslavije, tih pet hiljada Srba su se našli u problemu, jer Hrvatska punih 25 godina odbija da im omogući da se upišu u knjigu državljana Republike Hrvatske. Oni se suočavaju sa brojnim problemima. Ja ću navesti neke od tih problema. To su sve građani koji su poreklom sa područja Krajine. Tamo većim delom žive njihovi roditelji koji su stari i nemoćni i oni prosto ne mogu da im pomognu, jer nemaju mogućnost boravka u Hrvatskoj. Zatim, imaju komplikacije oko ostvarivanja pravo na imovinu, na kuće, zemlju i druge nepokretnosti. Takođe, prilikom odlaska u Hrvatsku, moraju stalno da se prijavljuju u MUP Hrvatske, kao da su neki osuđenici. Imamo čak slučajeve građana koji žive u trećim zemljama, npr. u Austriji, koji moraju, da bi otišli u Hrvatsku, da posete svoj rodni kraj, da podnesu zahtev za radnu vizu ili čak moraju da prolaze neke testove za tuberkulozu i slične besmislice. Ti su ljudi pokušavali, ponavljam, 25 godina da se obraćaju nadležnim matičnim službama u Srbiji. Međutim, uvek su bili odbijani sa obrazloženjem da nemaju pravo na ispravu u knjizi rođenih. Navešću dva primera diskriminacije prema tim građanima. Vesna Stanković, rođena 1960. godine u Šibeniku, majka joj je hrvatska državljanka, otac državljanin Srbije. Greškom upravnog organa, upisana je kao državljanka Srbije, ponavljam, suprotno tada važećim propisima. Ona je trebala rođenjem biti upisana kao državljanin Federalne Hrvatske. Naime, prema Zakonu o državljanstvu Narodne Republike Hrvatske iz 1950. godine, koji je bio snazi u vreme njenog rođenja, dakle, 1960. godine, ako je jedan roditelj hrvatski državljanin, a drugi državljanin neke druge republike bivše SFRJ, onda će to dete biti državljanin Hrvatske, ako se roditelji drugačije ne dogovore, a oni se nisu dogovorili. Nažalost, Vesna Stanković od 1960. godine do danas nije uspela da ostvari svoje pravo da se upiše u knjigu državljana Hrvatske, iako je tadašnji zakon to omogućavao. Imamo drugi slučaj Marka Dobrića, koji je rođen 6. juna 1984. godine, a u trenutku njegovog rođenja oba su roditelja imala hrvatsko državljanstvo. Dvadeset dana kasnije, 26. juna 1984. godine, on je upisan kao državljanin Srbije. On to nije mogao biti upisan prema pomenutom Zakonu o državljanstvu u SFRJ, o čemu sam govorio, s obzirom da su oba njegova roditelja imali državljanstvo Hrvatske. To je na osnovu člana 4. tada važećeg Zakona o državljanstvu SR Hrvatske, on je časom rođenja postao automatski državljanin Hrvatske. To je konstatovao i MUP Hrvatske i prvostepeni sud u postupku koji je Dobrić pokrenuo radi utvrđivanja hrvatskog državljanstva. Međutim, pogrešnim upisom podataka u državljanstvo Srbije, 20 dana kasnije, po oceni MUP Hrvatske i prvostepenog suda, prekinut je kontinuitet hrvatskog državljanstva, te nakon tog upisa on se ne može smatrati prema stanovištu Hrvatske hrvatskim državljaninom. Ponavljam, on, Dobrić, i preko pet hiljada drugih Srba nisu mogli da dobiju državljanstvo Srbije, takođe ni redovnim prijemom, jer u trenutku podnošenja zahteva za državljanstvo Srbije lice mora da ima najmanje 18 godina, a Marko Dobrić je imao svega 20 dana. Dakle, očigledno je ovde da su službenici u upravnim organima u matičnim službama napravili veliku grešku i zagorčali život hiljadama Srba poreklom iz Hrvatske. Prema stanovištu Evropskog suda za ljudska prava u predmetu „Gaši“ protiv Hrvatske, kaže se – rizik svake greške koju učini državno telo treba da snosi država, a propusti se ne smeju spravljati na štetu dotičnog građanina. Mislim da je rešenje da se na predloženi zakon o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu predloži jedan amandman. Ja želim da se zahvalim Udruženju za zaštitu ustavnosti i zakonitosti, koje je pripremilo taj amandman, koji sam ja podneo na pomenuti zakon. Taj amandman glasi: „Državljaninom Republike Srbije smatra se državljanin SFRJ koji je na dan proglašenja Ustava Savezne Republike Jugoslavije 27. aprila 1992. godine imao prebivalište na teritoriji Jugoslavije i deca tog državljanina rođena posle tog datuma, a suprotno odredbama Zakona o državljanstvu SFRJ je upisan u evidenciju državljana Republike Srbije. Lica iz stava 1. ovog člana imaju pravo da zahtevaju ispravku podatka o državljanstvu, matičnoj knjizi rođenih i ispravku osnova upisa u evidenciji o državljanima RS.“. Dakle, želim da zamolim ministra Stefanovića i kolege narodne poslanike da u danu za glasanje podrže moj amandman, jer, ponavljam, ovim amandmanom, koji sam pročitao, mi bi obradovali preko pet hiljada Srba poreklom iz Hrvatske koji bi sada dobili konačno mogućnost da urade ispravku u knjizi rođenih u Srbiji, da se upišu kao državljani Federalne Hrvatske i da im to bude osnova da steknu hrvatsko državljanstvo, a istovremeno da konvalidiraju, odnosno da im se potvrdi srpsko državljanstvo. Nadam se da će gospodin Stefanović i kolege narodni poslanici imati u vidu ovu veoma važnu stvar i da ćemo zaista omogućiti ovim građanima da konačno nakon 20, 25 godina golgote i bezuspešnih pokušaja da ostvare svoje pravo konačno dočekaju taj dan da reše ovaj svoj problem, a time da olakšaju sebi rešavanje brojnih problema u Hrvatskoj. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Olivera Ognjanović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, današnji set zakona donosi neophodne korekcije, novitete i sveobuhvatniji pristup rešavanju pitanja u oblasti delokruga rada MUP. Osvrnuću se svega na nekoliko segmenata koje sa izdvojila kao ključne u predloženim izmenama. Zakon o jedinstvenom matičnom broju je novo zakonsko rešenje u ovoj oblasti, s obzirom da je važeći zakon donesen još u vreme postojanja SFRJ. Najvažnije je da je u okviru ovog zakona sproveden projekat „Bebo dobro došla na svet“, koji budućim roditeljima olakšava proceduru prijave novorođenog deteta u evidenciju. Od predloženih izmena i dopuna zakona koji su u proceduri, istakla bih da se, osim usklađivanja sa zakonodavstvom EU, regulišu bezbednosni mehanizmi uz očuvanje ugleda države i zaštite osnovnih ljudskih prava, unapređuje se borba protiv prekograničnog kriminala kroz uspostavljanje informatičkog sistema granične kontrole, skraćuju se procedure uz smanjenje taksi, kako bi se olakšalo pribavljanje uverenja o državljanstvu, bez obzira na mesto prebivališta, podiže se nivo bezbednosti i svesti građana kroz mere kažnjavanja, paljenja, pirotehnike i pucanja iz vatrenog oružja. Najbitnije novine se odražavaju na bezbednost u saobraćaju gde je smanjena tolerancija na alkohol, prekoračenje brzine, nasilnu vožnju, povećanu odgovornost za prevoz dece. Posebno bih istakla da je veoma važno uvođenje nulte tolerancije na alkohol za mlade vozače. Zabrana vožnje od 23 do šest časova ujutru zato što ih ovim zabrana štitimo do njih samih. Ono što se posebno ističe u predlogu izmena Zakona o policiji jeste ekskluzivno pravo za upotrebu naziva policija, koje ima samo MUP i Ministarstvo odbrane, kao i ekskluzivno pravo upotrebe tamno plavih uniformi. Takođe su precizirani poslovi koje obavlja MUP kroz dopunu njegove nadležnosti. Nakon ove sveobuhvatne analize, moram da istaknem da je policija sa drugim državnim organima i snagama bezbednosti imala veoma težak zadatak, ali je uspela da u prethodnom periodu osigura da građani ne osete posledice teške migrantske krize, koju smo imali u našoj zemlji, da je smanjen je broj krivičnih dela iz oblasti organizovanog kriminala. Upravo su pripadnici MUP rasvetlili veliki broj afera i, što je najvažnije, počinioci su procesuirani. Svakodnevno smo svedoci velikog broja akcija u sprečavanju krivičnih dela, svedoci smo učešća policijskih službenika u očuvanju bezbednosti školske dece, pripadnici MUP su u potpunosti uključeni u borbu protiv porodičnog nasilja u skladu sa istoimenim zakonom. Ministarstvo spoljnih poslova je ostvarilo velike uspehe u saradnji u međunarodnim akcijama koje su dale veliku podršku u procesu usklađivanja obaveza sa Akcionim planom za Poglavlje 24. Ipak, moram da istaknem da je proces modernizacije svih organa MUP i poboljšanja uslova rada zaposlenih u MUP upravo omogućen zalaganjem prethodne i ove Vlade. Moram da istaknem da je upravo ova Vlada omogućila da se u proteklom periodu zaposli 600 mladih ljudi koji su se školovali za policijske poslove, a od kojih 150 čine diplomci sa Policijsko-kriminalističke akademije. Zaposlenima u MUP je vraćen dignitet. Za to je trebalo izdržati i proći kroz proces oporavka i povratka na prave vrednosti. Zato se nastavlja sa opremanjem policijskih uprava u celoj Srbiji, sa nabavkom novih vozila, računara i tehnike. Ministarstvo unutrašnjih poslova je dobilo 710 novih automobila. Ova Vlada je za 10% povećala platu za zaposlene u ovom sektoru i omogućila isplatu bonusa i pokazala da je u Srbiji moguć napredak i razvoj. Na proleće se započinje sa projektom izgradnje stanova u šest gradova, a upravo za zaposlene u policiji, vojsci i BIA. Reći ću podatak, koji je istakao naš predsednik Aleksandar Vučić, da je 20 hiljada zaposlenih u MUP bez rešenog stambenog pitanja. Ova Vlada brine o svojim građanima i o svakome koga navede put u Republiku Srbiju. Ja vam čestitam na tome. Nadam se da će MUP Srbije u što skorije vreme procesuirati kriminalce koji se ponašaju bahato, jer misle da su nedodirljivi, kako bi pravda bila zadovoljena i kako bi građani Srbije znali da je u ovoj zemlji zakon isti za svakoga. Srpska napredna stranka će u danu za glasanje podržati sve predložene zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković. Izvolite.
Hvala. Da se nadovežem na raspravu koju smo juče imali ministar Stefanović i ja. Pre svega, pohvalila bih ministra što, ne samo meni, nego svima, koliko vidim, narodnim poslanicima odgovara na pitanja koja imaju, što, takođe moram da napomenem, nije uopšte slučaj sa svim ministrima u ovoj Vladi. Dalje, što se samog odgovora tiče, vezano za Zakon o jedinstvenom matičnom broju građana, mogu da razumem argumentaciju. Naravno da nikome od nas nije cilj da povećamo troškove koji su vezani za zamenu svih dokumenata, ali i pored toga apelujem da opet ne čekamo predugi vremenski period da uopšte o tome počnemo da razmišljamo, jer ćemo opet da promašimo neki prozor u kome je to najbolje napraviti. Uostalom, ta lična karta traje 10 godina, pa ne moramo mi da damo neki rok i da kažemo da se mora zameniti u roku od pet godina. Stalno produžavamo te rokove, kao i prošli put kada smo menjali 2011. godine. Na kraju se rok produžio do kraja 2016. godine. Možda možemo da počnemo, prvo, taj period pripreme koji će da traje jedno vreme, već sad, da bi u jednom trenutku onda rekli – hajde, evo, sad kreće sa tim, pa oni građani koji su zabrinuti i koji žele što pre da zaštite svoje lične podatke, oni će požuriti to da urade, a ovi ostali mogu to da urade kada im ističe dokument. Samo me brine to da opet negde ne zaboravimo na to zato što sada nije trenutak, nego da negde sad krenemo sa pripremnim radnjama. Što se tiče Zakona o nacionalnom DNK registru, koliko sam razumela ministra, nismo mogli da donesemo detaljnije propisan zakon ovom prilikom, jer bi onda on bio u nesaglasju sa Krivičnim zakonom. Sada bih htela da sugerišem nešto za sledeći put. Ovaj put je kasno. Znate, u Skupštini postoji mogućnost objedinjavanja rasprave zakona koji su međusobno povezani i uslovljeni i ta mogućnost postoji, ministar Stefanović to vrlo dobro zna, on je bio predsednik Skupštine, upravo za ovakve situacije. Razumem da je ovde verovatno drugo ministarstvo nadležno, ali valjda u Vladi razgovarate međusobno, i u tom smislu nisam spremna da prihvatim to kao izgovor, ali sam spremna da prihvatim ono što je ministar rekao, a to je da će se potruditi da što pre dođe i izmena tog zakona u Narodnu skupštinu, kako bismo onda mogli da doradimo ovaj Zakon o nacionalnom DNK registru, jer ja, nažalost, ne sumnjam da ćemo mi taj, takav, nedovoljno dobro napisan, nedorečen zakon doneti. Zato što, ako sam išta za ove dve godine naučila, to je da moje kolege narodni poslanici sve što iz izvršne vlasti, kao predlog zakona stigne, po automatizmu izglasaju. Još se nije desilo da je nešto povučeno, uprkos apelima kada je svakako bilo potrebno i logično da se nešto povuče i doradi. Tako da, nažalost, ne apelujem na njih, nego mi se čine da apelujem na izvršnu vlast ovim povodom, da što pre dobijemo ponovo zajedno Predlog izmene Krivičnog zakonika, uz izmene i dopune ovog zakona ovakvog kakvog ćemo sad doneti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Poštovana gospođo Stamenković, drago mi je da smo na istom tragu vezano za JMBG i mi smo faktički, još juče sam ja, posle naše rasprave, rekao kolegama da počnu da razmatraju mogućnost saradnje i sa nekom od međunarodnih institucija koje kroz projektno finansiranje mogu da pomognu makar neku fazu toga. Slažem se da ako budemo samo čekali neće nikada doći taj momenat i uvek će biti skupo, jer smo procenili troškove na nekih 30 miliona evra, što je zaista veliki iznos, ali imamo mogućnost da počnemo i ono što ja mislim da možemo, dakle, da to već sada faktički budu prve faze. Mi ćemo se potruditi da pogledamo šta možemo međunarodno da dobijemo kao podršku, a šta možemo i sami da uradimo, pa makar da započnemo taj proces, makar ga realizovali za pet godina – za pet godina, ali nije loše da se realizuje. Zaista postoji osnov da se štite lični podaci građana. Što se tiče Zakona o DNK registrima, mi smo i rekli da smatramo da faktički postoji taj element koji može da se popravi time što će biti propisana direktna mera kojom se faktički propisuje kada se briše određeni podatak iz DNK registra. U ovom trenutku je formirana radna grupa za izmenu Zakonika o krivičnom postupku. Dakle, biće jedan veći broj članova izmenjen. Mi smo uložili ono što je naš deo, kao Ministarstva unutrašnjih poslova, naša inicijativa je išla, između ostalog, i za ovaj deo, jer dodiruje i naš zakon. Onda ćemo svakako, kada ovaj zakon koji je, da kažem, veoma važan i za delovanje policije, kada bude menjan, a nadamo se do kraja godine da možemo da vidimo jednu kvalitetnu izmenu Zakonika o krivičnom postupku, predložiću da, svakako, jedan od instituta bude i objedinjena rasprava o izmenama ovog člana Zakona o DNK registrima, jer nam je važno da ne postoji ni trunka sumnje da može bilo kakva zloupotreba da se dogodi. Tako da, idemo u tom pravcu. Hvala, u svakom slučaju.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marjana Maraš. Još minut i 40 sekundi vremena je preostalo vašoj poslaničkoj grupi. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, u preostalom vremenu iskoristiću priliku da iznesem nekoliko podataka iz Strategije o bezbednosti saobraćaja za opštinu Vrbas za period od 2016. do 2020. godine, koji potvrđuju opravdanost predloženih izmena i dopuna Zakona o bezbednosti saobraćaja. U okviru strategije navedeno je da su mladi najugroženija starosna kategorija učesnika u saobraćaju. Prisustvo alkohola i psihoaktivnih supstanci spadaju u grupu četiri najčešća uzroka nastanka saobraćajnih nezgoda na teritoriji opštine Vrbas kod svih vrsta saobraćajnih nezgoda. Pored navedenog, statistički podaci za opštinu Vrbas u periodu od 2011. do 2015. godine pokazuju da biciklisti čine 18% od ukupnog broja poginulih lica, da su deca najugroženija kao putnici u opštini Vrbas, da je nepropisna i neprilagođena brzina vodeći uticajni faktor koji doprinosi nastanku saobraćajnih nezgoda sa smrtnim posledicama sa oko 72%. Ukupni troškovi saobraćajnih nezgoda na teritoriji opštine Vrbas u odnosu na posledice saobraćajnih nezgoda u periodu od 2010. do 2015. godine iznose 21.339.533 evra. Imajući u vidu podatke koje sam iznela, opština Vrbas uvela je veoma efikasan model finansiranja bezbednosti saobraćaja od naplaćenih novčanih kazni za saobraćajne prekršaje, čime se direktno omogućava da nebezbednost finansira bezbednost. Na kraju, poštovani poslanici, želim da se zahvalim svim kolegama koji su iskoristili priliku da čestitaju 8. mart, pošto je 8. mart socijalistička tekovina, a podsetila bih da on simbolizuje i borbu za jednakosti, solidarnost, osmočasovno radno vreme i pravo glasa, između ostalog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, uvaženi predstavnici ministarstva i Vlade Srbije, poštovane narodne poslanice i narodni poslanici, pred nama je set predloga zakona iz oblasti unutrašnjih poslova. To su dugo i pažljivo pripremani predlozi zakona, svi su u redovnoj proceduri i donose se sa ciljem očuvanja bezbednosti građana Republike Srbije i njihove imovine, kao i ostvarivanja Ustavom garantovanih prava i slobodi. Ovi zakoni će, kada ih budemo usvojili, obezbediti stvaranje uslova za savremenu institucionalnu demokratsku i efikasno delovanje policije u zaštiti prava i sloboda svih građana Republike Srbije. Jedna grupa zakona kao što su Zakon o strancima, Zakon o azilu i privremenoj zaštiti, Zakon o graničnoj kontroli kada se usvoje biće veoma važni za proces pristupanja EU, jer predstavljaju realizaciju našeg akcionog plana. Druga grupa zakona među kojima su Zakon o evidenciji i obradi podataka u oblasti unutrašnjih poslova, Zakon o nacionalnom DNK registru, Zakon o JMBG su zakoni kojima se kada budu usvojeni reguliše obrada i razmena elektronskih podataka o ličnosti, a u Zakonu o policiji uređuje se već uspostavljeni nacionalni kriminalističko-obaveštajni sistem kao jedinstvena platforma za razmenu podataka između svih organa koji su uključeni u borbu protiv najtežih oblika kriminala, ali i omogućuje Republici Srbiji da razmenjuje podatke sa drugim državama regiona EU i šire. Reći ću nešto ukratko o nekim predlozima zakona, ne o svim. Prvo, Predlog zakona o strancima, važeći zakon iz ove oblasti o strancima donet je 2008. godine. Uočeni su određeni nedostaci i nepreciznosti. Migratorni procesi koji se dešavaju u svetu, a koji nisu mimoišli ni Republiku Srbiju zahtevaju veću pažnju i posvećenost u zakonskoj regulativi zbog potencijalne opasnosti od terorističkog ugrožavanja bezbednosti građana Republike Srbije i šire. Ovim zakonom biće preciznije regulisano uvođenje bezbedonosno-informativna agencije BIA u ovu oblast kao državnog organa u čijoj su nadležnosti bezbednosna provera stranaca u cilju utvrđivanja postojanja bezbednosnog rizika po građane Republike Srbije. Kada govorimo o Predlogu zakona o azilu i privremenoj zaštiti, bitno je da ovim zakonom, kada bude usvojen, uskladiće se zakonska rešenja i standardi sa zakonodavstvom EU, štite se ljudska prava migranata, ali i regulišu njihova prava i obaveze dok se nalaze na teritoriji Republike Srbije i drugo. U Predlogu zakona o graničnoj kontroli koji je pred nama promoviše se koncept integrisanog upravljanja granicom, zajedno sa ostalim zakonima iz ove oblasti obezbeđuje se visoki stepen bezbednosti Republike Srbije. Zakon reguliše i uvođenje informatičkog sistema granične kontrole koji obezbeđuje uslove za olakšano kretanje i kontrolu roba i ljudi preko državne granice i omogućava efikasnije granične provere u cilju sprečavanja prekograničnog kriminala i neregularnih migracija. Predlog zakona o evidencijama i obradi podataka u oblasti unutrašnjih poslova je takođe pred nama i reguliše način i normiranje, obrade ličnih podataka građana Republike Srbije i stranaca. MUP je inače, to već znamo, rukovalac najvećih zbirki baza podataka o građanima. Ovim zakonom obuhvaćene su sve evidencije podataka o ličnosti kojima raspolaže MUP, a sve u cilju usklađivanja obaveza prema međunarodnim institucijama, i što je važnije, prema našem zakonodavstvu u oblasti zaštite podataka o ličnosti, a uvažavajući specifičnosti koje se odnose na sektor bezbednosti. Predviđenim zakonskim rešenjima obezbeđuje se zaštita ličnih podataka koji se obrađuju u evidenciji MUP-a od svih oblika zloupotrebe. Predlog zakona o nacionalnom DNK registru je pred nama. To je nova oblast. Ovim zakonom prvi put će se uspostaviti nacionalni DNK registar, u cilju vođenja krivičnog postupka i rasvetljavanja krivičnih dela, utvrđivanja identiteta nestalih i nepoznatih lica, leševa i delova tela. Uspostavljanje nacionalnog DNK registra je i naša obaveza koju smo preuzeli i predvideli na putu evropskih integracija, ali je još važnije to da se građanima Srbije omogućava lakše i efikasnije vođenje krivičnih postupaka i identifikacija lica koja se vode kao nestala. Uvodni se elektronska baza DNK profila, registrovanih i nepoznatih počinilaca krivičnih dela i time se eventualno povezivanje jednog lica sa više počinjenih krivičnih dela značajno povećava i olakšavaju se istražni postupci i rasvetljavanje krivičnih dela. Ovim zakonom i uspostavljanjem nacionalnog DNK registra omoguće se i međunarodna razmena DNK podataka, u cilju rasvetljavanja krivičnih dela i kažnjavanja počinilaca. Predlog zakona o jedinstvenom matičnom broju građana je usvojen još 1978. godine. Još tada su uočene određene manjkavosti koje su došle do izražaja nakon raspada bivše SFRJ i stvaranja novih država na ovim prostorima. Problem pojavljivanja duplih ili netačnih jedinstvenih matičnih brojeva građana, a posebno kod građana koji dolaze iz bivših republika, rezultat su činjenice da zakonsku regulativu nisu pratile odgovarajuće promene tehničkih mogućnosti. Primenom novih odredbi u ovom zakonu omogućuje se pravni kontinuitet identiteta lica kojima je već određen matični broj u republikama bivše SFRJ i sprečava se da u Republici Srbiji lica imaju dva ili više JMBG. Ovim se zakonom našim građanima omogućuje lakše ostvarivanje njihovih prava pred organima i ustanovama Republike Srbije. Na kraju, poštovani gospodine ministre, uvaženi predstavnici Ministarstva i Vlade Republike Srbije, želim da izrazim svoje izuzetno zadovoljstvo što je ovaj set zakona danas u skupštinskoj proceduri. Zahvaljujem se na profesionalnosti i uloženom trudu, ne samo zato što su ovi predlozi zakona izuzetno dobro i kvalitetno pripremljeni, već i zato što ćemo usvajanjem ovog seta zakona biti za nekoliko koraka bliži onom razvijenijem, pravno uređenijem, demokratskom svetu u kome se na najbolji način poštuju ljudska prava, ali i pravni poredak države u kojoj živimo, svetu u kome želimo da i formalno što pre vidimo Republiku Srbiju. Poštovani predsedavajući i uvaženi narodni poslanici, pozivam vas da podržite predložena zakonska rešenja i da zajedno usvojimo predloženi set zakona iz oblasti unutrašnjih poslova. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, pred nama je 18 zakona iz oblasti Ministarstva unutrašnjih poslova o kojima mi raspravljamo u toku ovog Prvog redovnog skupštinskog zasedanja u toku ove godine, a koji u stvari predstavljaju jasan pokazatelj aktivnog rada na normativnoj dogradnji široke oblasti koju pokriva Ministarstvo unutrašnjih poslova. Interes svih nas je jačanje integriteta i odgovornosti policije, kao i njena profesionalizacija. Iza ovih 18 zakona se vidi jedan timski rad, stručan rad Ministarstva unutrašnjih poslova, rad na terenu, ali i prihvatanje mnogih kritika i sugestija, i od strane nezavisnih regulatornih tela i od strane civilnih organizacija koje se bave ovom oblašću. Za mene je posebno važno i što su ovi zakoni predviđeni i Akcionim planom za ispunjavanje Poglavlja 24. Izmene i dopune Zakona o policiji imaju za cilj da otklone nedostatke koji su pre svega uočeni na terenu, ali i da, na neki način, nadoknade, odnosno dopune nadležnosti policije, doprinesu transparentnosti i boljoj koordinaciji svih službi u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Policija je specifična služba. Policijski službenici obavljaju visoko rizične poslove. Brojni su izazovi svakodnevno pred pripadnicima Ministarstva unutrašnjih poslova i Predlogom ovog zakona, o izmenama i dopunama Zakona o policiji, uzima se u obzir kvalitetno izvršenje zadataka u zaštiti bezbednosti građana i imovine, ali i očuvanje radne sposobnosti svih pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova. Ako bih u dve reči trebala da ocenim rad Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srbije, onda je to transparentnost i efikasnost. Sa stanovišta borbe protiv korupcije, novim zakonom o policiji uvedeni su i novi mehanizmi, usmereni na borbu protiv korupcije. Oni se ogledaju, pre svega, u jačanju sektora unutrašnje kontrole MUP koji sada na raspolaganju ima nove, moderne, instrumente koje primenjuju u svom radu. A svakako su i test integriteta i sprovođenje analize rizika od korupcije, provere prijava imovine pripadnika unutrašnjih poslova, otvorili i pitanje zaposlenih u Ministarstvu. Kada je u pitanju borba protiv korupcije, napredak Ministarstva unutrašnjih poslova, pored građana Srbije, vidi i Angela Merkel, kancelarka Nemačke, koja je u nedavnoj poseti predsednika Srbije Aleksandra Vučića posebno pohvalila Srbiju u borbi protiv korupcije. To samo ne vide pojedini opozicioni predstavnici, što se i održava na rezultatu koji smo nedavno imali na beogradskim izborima. Imam i nekoliko pitanja za vas, ministre Stefanoviću. Što se tiče Zakona o strancima, imam jednu dilemu, da predložena rešenja otežavaju organizovanje kratkih poseta radi održavanja poslovnih sastanaka u Srbiji. Volela bih da me vi vašim odgovorom u toj mojoj dilemi razuverite. U vezi za Predlogom zakona o JMBG, imam pitanje za vas - da li će se podzakonskim aktima definisati jasni kriterijumi prema kojima su jedinice lokalne samouprave razvrstane u registraciona područja? Treće pitanje, povodom Predloga zakona o nacionalnom DNK registru, zbog posebne osetljivosti ove materije, po mom mišljenju treba preciznije definisati koja organizaciona jedinica se u okviru MUP bavi, odnosno nadležna je za nadzor sprovođenja tog zakona, isto kao što je precizno definisano da je pristup podacima u registru rezultata forenzičko-genetičke analize DNK dozvoljen samo ovlašćenim licima forenzičke službe MUP. Što se tiče bezbednosti u zemlji, načinjen je značajan pozitivan primer u pogledu povećanja nivoa bezbednosti, što pokazuju i podaci da je od 2011. godine do današnjeg dana smanjena smrtnost za 27% na našim putevima. Jedna osoba kada pogine je veliki problem za našu zemlju, verujem da će ovaj zakon još viće povećati bezbednost na putevima. Posebno bih želela da pohvalim napore MUP, pre svega kada je u pitanju prevencija i edukacija svih učesnika zbog pojačane bezbednosti dece u školama. Mišljenja sam, i to takođe pozdravljam, da od našeg najranijeg uzrasta u školama moramo imati više predmeta koji će se baviti i bezbednošću i borbom protiv nasilja. To je, nažalost, situacija kada vi nemate odmah rezultate, ali dugoročno gledano, sa stanovišta obrazovanja, 100% ćemo imati generacije koje će imati veću svest i o značaju bezbednosti i borbe protiv nasilja. Danas je 8. mart. Žene u Srbiji, kao i žene u celom svetu obeležavaju ovaj dan kao početak borbe za svoja prava. Upravo zbog svih žena koje su pretrpele neki oblik nasilja moram da kažem da je policija pokazala ogromne napore u primeni Zakona o sprečavanju nasilja nad ženama i decom. Od 1. juna prošle godine, od kada se primenjuje ovaj zakon, policija je izrekla do kraja 2017. godine 10.504 hitne mere, 7.095 je bilo zabrana prilaska žrtvama, a 3.409 udaljenja učesnika iz stana. Svih 27 policijskih uprava imaju timove koji se bore protiv nasilja nad ženama i decom i, prema svim istraživanjima, žene žrtve nasilja upravo imaju najveće poverenje u policiju. Zbog svega ovoga što sam rekla, u Danu za glasanju ću podržati set zakona iz oblasti Ministarstva unutrašnjih poslova.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Radoslav Milojičić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Iskoristiću trenutak, nadam se da nećete imati ništa protiv, da čestitam svim damama praznik, i koleginicama narodnim poslanicima i vama iz ministarstva i svim građankama Srbije. Javio sam se na osnovu člana 98. Ne morate da budete toliko nervozni, iskoristio sam ovih pet sekundi da čestitam damama praznik, izvinjavam se ako to vama smeta. Gospodine Arsiću, naša poslanička grupa ima još 13 i po minuta, to ste mi vi potvrdili. U članu 98. stav 1. jasno kaže da predsednik Narodne skupštine daje reč narodnim poslanicima iz te poslaničke grupe koja ima određenog vremena, do isteka ukupnog vremena rasprave utvrđenog za poslaničku grupu. Mi imamo na listi govornika još troje prijavljenih i nikada nije bio problem da neko zameni mesto, bez obzira ko se prijavio u našoj poslaničkoj grupi. Ne znam zašto su kolege od preko puta nervozne, verovatno zato što će izgubiti izbore u Smederevskoj Palanci, ali to sada nije tema. Molim vas da mi objasnite da li naša poslanička grupa ima 13 i po minuta. Ako ima, zašto ja, kao poslanik ove poslaničke grupe, ne mogu da iskoristim tih 13 i po minuta ili mogu? Hvala.
Vrlo rado ću, kolega Milojičiću, da vam odgovorim. Kao što ste se i vi pozvali na član 96, znači, predsednik poslaničke grupe ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe po određenoj tački ili raspravi dostavlja spisak govornika. Taj spisak govornika je napravljen i u toku rasprave ovlašćen predstavnik poslaničke grupe Demokratska stranka tražio je da se izvrši zamena, i to tako što bi ona i koleginica Aleksandra Jerkov zamenile mesta. U međuvremenu, znači, nije sporno da se zamene mesta i drugih poslanika, ali pod uslovom da nisu pročitani. Vaše ime je pročitano. (Radoslav Milojičić: Mogu li da se zamenim?) Ne možete. (Radoslav Milojičić: Ali, ja sam vas pitao da se zamenim sa koleginicom Jerkov.) Ne možete više da se zamenite, zato što ste pročitani. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hoću da odgovorim na neka od pitanja koja je postavila naša koleginica i koja su važna za svakodnevno obavljanje poslova i za svakodnevni život. Pre svega, što se tiče prava stranaca koji ulaze u Republiku Srbiju zbog poslovnih sastanaka, ovaj zakon nije menjao to pravo, dakle, nismo ovim zakonom dodirivali ta prava. Oni to mogu ostvariti ili ako su nosioci, da kažem, vize za našu zemlju ili ako dolaze iz šengenskog područja, onda im ta viza ne treba. Dakle, ako imaju pasoš, odnosno ličnu kartu za državljane Bosne i Hercegovine, Makedonije i Crne Gore. Naravno, nismo propisivali neke drugačije uslove, osim onih opštih, gde je predviđen njihov boravak do 90 dana u našoj zemlji, ukoliko ispunjavaju te uslove. Naravno, možemo da radimo na tome da vidimo kako možemo da olakšamo, ali ne možemo mimo matičnih propisa, naravno, i onog što je važno za bezbednost Republike Srbije. Što se tiče registracionih područja vezano za jedinstvene matične brojeve, mi smo upravo zbog toga što nismo značajnije menjali sistem koji postoji, o tome smo i danas nešto razgovarali, a nameravamo u budućnosti da poradimo, mi smo ostavili faktički, nismo odstupali, ostavili smo dosadašnju podelu, tako da su faktički registraciona područja ista ona koja su bila unazad mnogo godina. Što se tiče ovoga, vrlo važna, a možda i najvažnija tema o kojoj ste vi danas govorili je vezana za nasilje nad ženama. To je pojava koja je, nažalost, dugo gurana pod tepih u našem društvu. Ono što jeste dobro je da danas žene imaju više hrabrosti da to pokažu, društvo ima više hrabrosti da prihvati da takva pojava postoji, da sa njom moramo da se suočimo i zato je donošenje novog zakona koji faktički suzbija nasilje u porodici počelo da daje dobre rezultate. Međutim, naravno, kada pogledate da je godinama nešto bilo prikrivano, niko nije hteo da se meša u nešto što je smatrao da je tuđi problem, nije to neko ih moje kuće pa da se ja mešam zato što neko maltretira ženu u stanu pored, sa takvim razmišljanjem smo imali veoma mali broj, de fakto veliki broj dela, a manji broj prijavljenih dela. Ono što se sada dešava, zahvaljujući tome da je Ministarstvo unutrašnjih poslova tražilo i dobilo kroz ovaj zakon mogućnost da bude značajnije uključeno u suprotstavljanje svim oblicima nasilja, pa i ovom obliku nasilja koje je za nas posebno važno, jer želimo da pokažemo da smo zemlja koja je odgovorna i koja je ozbiljna u tome, mi smo inicirali ovaj set mera u zakonu koji je dao posebna ovlašćenja policiji da izriču hitne mere. Kada pogledate na osnovu zakona od 1. juna prošle godine do 1. marta ove godine da je izrečena 18.321 hitna mera, to je broj koji ukazuje da imamo puno posla svi, ne samo Ministarstvo unutrašnjih poslova. Ja volim često da kažem da nije dobro da policija bude ta koja rešava naše probleme, jer kada se policija umeša, znači da smo već došli do jedne ozbiljne krize koja mora da se rešava na takav način. Mi smo zbog toga inicirali i započeli projekat u školama. Od 1. septembra preko 2.000 policijskih službenika plus penzionisani policijski službenici koje smo uključili kao pomoćne predavače idu u škole i sa učenicima četvrtog i šestog razreda, a od septembra ove godine i sa učenicima prvog razreda razgovaraju na osam važnih tema, od kojih je jedna i nasilje. Ja sam bio impresioniran da ova dečica već u četvrtom i šestom razredu znaju kakvi sve oblici nasilja postoje. Znaju da nasilje nije samo fizičko. Znaju da to može biti i putem interneta. Znaju da neko može biti izložen nasilju na različite načine i da dugo i kontinuirano trpi takvu vrstu pritiska, omalovažavanja i nasilja i da zbog toga može nastupiti i dosta teških posledica. Čini mi se da, kada su to shvatili, naravno, moramo da razgovaramo i sa roditeljem. Učenici su važni, važno nam je da neke najmlađe generacije to već danas shvate. Moramo da se suprotstavimo nasilju. LJudi moraju da shvate da je važno da se uključi u taj proces, kao što je važno da pobedimo nasilje nad ženama, da se to nikada ne dogodi nijednoj ženi, i o tome ne sme da se govori samo 8. marta, o tome moramo da govorimo svakoga dana i hvala vama na tome, jer ja znam koliko ste vi posvećeni, kao neko ko o tome govori godinama i ko ima i hrabrosti i snage da se tome suprostavi, kao i veliki broj žena u ovom parlamentu. Moramo da nastavimo i sa edukacijom dece, jer kada mi tu decu sklonimo sa ulice, kad im pokažemo šta mogu biti posledice ponašanja koje može biti zakonom kažnjivo, kad im pokažemo šta znači zloupotreba alkohola, droga, problemi koji mogu nastupiti i rizici na internetu, vanrednim situacijama u saobraćaju. Kada to naučimo, tu decu, pa oni će za 10 ili 15 godina izrasti u ljude koji će biti manje podložni svim tim rizicima i tako preventivno, to je doprinos MUP-a, preventivno radimo na tome da osnažimo našu zajednicu i decu i roditelje i škole i sve one kojima je ta pomoć potrebna, ali zato tražimo pomoć, dakle, nama pomoć treba i u smislu šireg društvenog uključivanja. Nije dovoljno da to radi policija, niti je to moguće. Dakle, to mora raditi pre svega porodica, moraju da rade roditelji, njih moramo da edukujemo, jer danas su roditelji zauzeti, rade puno poslova, moraju da bace pogled šta njihova deca gledaju na mobilnim telefonima ili na tabletima, pogotovo mala deca kojoj je lako plasirati različite vrste poruka. Važno nam je da se uključe da ohrabre i osnaže žrtve nasilja, jer smo mi kroz ove zakone pre svega hteli da zaštitimo žrtve da njih automatski izdvojimo i da ne dozvolimo da njihovi životi budu ugroženi. Izuzetno puno pomoći nam treba u ovome, ali smo ubeđeni i potpuno posvećeni da ovaj posao dovedemo do kraja, naprosto Srbija neće tolerisati nasilje, neće tolerisati nasilje nad ženama i zajedničkom borbom svih nas, uveren sam da u ovom parlamentu imamo apsolutnu podršku za to i na kraju krajeva hvala im na pomoći, za donošenje ovih zakona i to u vrlo kratkom roku. Isto tako očekujemo i pomoć, ja sam spreman da se svi zajedno uključimo, a nadam se da i parlament to može da organizuje, a to su edukacije, razgovori sa ljudima, tribine, razgovori sa građanima o različitim opštinama i gradovima, da faktički kao društvo na sve moguće načine i svaki mogućim pritiskom pokažemo da zaista kažemo – ne, nasilju. Imao sam priliku da prisustvujem jednom izuzetnom performansu koji su izveli učenici XIV beogradske gimnazije, izuzetna deca. Ne postoji niko u sali koja je bila krcata, nije bio pogođen njihovim performansom koju desetak minuta, 20 dotakao suštinu šta je to što jedno dete može doživeti kao nasilje u kući, u školi, na ulici, i kakvu bol u sebi nosi. Izuzetan performans i mi smo im ponudili da zajedno sa ljudima iz MUP-a učestvuju u takvoj prezentaciji i drugoj deci i školama i društvu i da faktički na taj način se zajedno borimo protiv toga. Bio bih ponosan da imamo podršku i konkretnu parlamenta i uključivanja narodnih poslanika u to i držanje tribina. Spreman sam da dođem i ja svi saradnici iz Ministarstva da zajednički radimo, jer verujem da će ovakva vrsta, ako ovako budemo posvećeni, i vidim da se društvo budi u tom smislu, za nekoliko godina ćemo imati mnogo, mnogo manje problema na kraju krajeva valjda ćemo kao društvo da sazremo i da pokažemo posvećenost. Vama još jednom hvala za sve ove godine borbe i hvala vam što ste to uvek isticali.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku ja bih iskoristila priliku da svojim kolegama i koleginicama iz poslaničke grupe SNS čestitam na pobedi na lokalnim izborima, ali bih isto tako iskoristila priliku da čestitam svojim kolegama iz drugih političkih opcija što su uzeli učešće na izborima, jer na taj način su dali mogućnost građanima da biraju, a građani su naravno ponovo pokazali da će izabrati i da veruju SNS. Jedan od razloga za to je svakako rad i marljivost ljudi u SNS koji se nalaze na odgovornim mestima i koji na određenim pozicijama predano rade svoj posao. U tom smislu ću pričati u načelu i o radu MUP-a koje je mnogo radilo na dosta zakonskih rešenja, na dosta uredbi, na dosta pravilnika, a mnogi predlozi zakona su i ovde danas pred nama. Dakle, smanjena je opšta stopa kriminaliteta, broj učinjenih krivičnih dela je najmanji u ovom trenutku u poslednjih 25 godina i to zahvaljujući uspešnim akcijama policije u suzbijanju kriminala i u borbi protiv korupcije. Samo u 2016. godini kriminalitet je smanjen za oko 5% što je više od 5.000 krivičnih dela. U 2017. godini rezultati su takođe vidljivi. Zaplenjeno je više tona narkotika, otkriveno je i zaplenjeno više narko laboratorija, uhapšene su vođe kriminalnih grupa koje su razbijene, rasvetljeno je više od 90% iznuda, znatno je smanjen broj razbojništava, a tendencija broja ubistava opada, a teških ubistava i dalje postoji. Posebna pažnja poklanja se MUP i policiji i prilikom primene novog Zakona o sprečavanju nasilja u porodici i veliku ulogu policije ćemo tu videti sa jedne strane u stručnim obukama zaposlenih, ali sa druge strane i u brzom reagovanju, saradnji sa drugim relevantnim institucijama i pružanju podrške žrtvama ovakvih krivičnih dela. Takođe, posao policije jeste i da pokaže da je jednaka prema svima što ona i čini. Radi se na dodatnom učvršćivanju poverenja građana u policiju, što se postiže kroz aktivnosti policije u zajednici kroz razgovore sa građanima, kroz jačanje saveta za bezbednost lokalnih samouprava, kroz bolju koordinaciju policijskih stanica međusobno sa svojim pretpostavljenima, ali i sa građanima. Sve ovo što sam navela jeste razlog iz koga možemo da izvučemo zaključak da je Srbija danas daleko bezbednija zemlja, nego što je nekada bila. Evidentno je da MUP ulaže ogromne napore da bi Srbija imala savremenu i efikasnu policiju koja će štiti prava građana. Upravo zbog toga bih iskoristila priliku da pozovem koleginice i kolege da ove predloge u danu za glasanje podržimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo, jasno je da su radne grupe ozbiljno radili na ponuđenim zakonskim rešenjima, tako da će poslanici Stranke pravde i pomirenja u danu za glasanje glasati za predloge zakona. Želim skrenuti pažnju na nekoliko bitnih momenata, pre svega vezanih za Zakon o državljanstvu, iako imamo vrlo pozitivna rešenja u zakonskoj regulativi. Suočavamo se sa činjenicom da značajan broj ljudi iz dijaspore, pre svega iz sandžačke dijaspore u Turskoj koji su zainteresovani za državljanstvo Republike Srbije se suočavaju sa problemima neefikasnosti i jako dugog čekanja u rešavanju zahteva koji su podneli u skladu sa zakonom. To bi trebalo ubrzati ili podzakonskim aktima ukoliko imamo i manjkavosti, otkloniti takve probleme. Smatram to veoma važnim iz razloga što se radi o ljudima koji su iseljenici sa ovih prostora, a drugo radi se o licima koja su investicijski zainteresirana za ulaganje svoga kapitala na području Srbije, što se jasno vidi iz više od 400 otvorenih fabrika gde su vlasnici kapitala iz Turske i najčešće ili u mnogo slučajeva ljudi koji su poreklom sa ovog prostora. Drugi problem vezan za državljanstvo tiče se takođe Sandžaka i posledica je vrlo rigidnih propisa Crne Gore vezani za državljanstvo gde imamo više slučajeva gde su ljudi zbog tih problema ostali bez državljanstva i očito da jedini način jeste da se njihovi problemi reše su zapravo zahtevi koji čekaju kod nadležnih organa Republike Srbije, uglavnom su to lica koja su, da kažem, uslovno iz mešanih brakova gde je jedno sa područja Srbije, a drugo sa područja Crne Gore. Zato smo zainteresovani da se ti ljudi javljaju, da se to pitanje reši. Ukoliko imamo zakonski prostor, ukoliko ne, onda da se podzakonskim aktima ostvare pretpostavke kako bi se ta pitanja rešila. Što se tiče Zakona o policiji, veoma je važno da je zakon unapredio mnoga pitanja i da će, verujem, to pojačati i poboljšati efikasnost, ali želim skrenuti pažnju da postoje određeni problemi, opet na području Sandžaka, polazeći od toga da je izuzetno važno da poverenje između naroda i policije bude na najvišem nivou, u našem slučaju – da se to poverenje povrati. Podsećam na činjenicu da je devedesetih godina preko 20.000 Bošnjaka na području Sandžaka, posebno Peštera i Bihora prošlo razne policijske torture, te da su ta sećanja veoma sveža i da imamo izvesna podozrenja na toj relaciji. Poslednjih godina se to poverenje popravlja, postoje vrlo dobri koraci u tom pravcu, ali postoji nekoliko incidentnih situacija koje su opteretile te odnose. Najistaknutija su dva slučaja, to je slučaj Skarep, gde je mladić u 22 godine, prošle godine, dakle, svirepo ubijen od strane policajca, samo zato što nije zaustavio svoj automobil kada je bio zaustavljan. Tu je prisutan i komandir policije. Ono što izaziva ogorčenje u Tutinu i ostalim delovima Sandžaka jeste da za sad nemamo adekvatne mere u pogledu odgovornosti, komandne i druge odgovornosti vezano za tu policijsku stanicu. Drugi slučaj se desio pre nekoliko godina, kada imamo da je ubijen jedan policajac, a optužen, izvesni Mavrić, je osuđen 30 godina zatvora, iako se ubistvo desilo u vrlo nerazjašnjenim okolnostima. Dakle, zbog ovoga podsećam da je potrebna jača pažnja od strane Ministarstva za područje Tutina, posebno i Sjenice, gde imamo vrlo pojačanu relaciju korupcije, dakle na relaciji pojedinih policajaca i lokalne samouprave. Vezano za graničnu kontrolu, želim ukazati takođe na probleme vezane za granicu između Srbije i Crne Gore koja prolazi prilično neprirodno, gde imamo otežan saobraćaj, što je suprotno od onoga što su crnogorske vlasti obećavale kada su tražile podršku na referendumu, to je jedno od gorućih pitanja, mislim da Srbija može tu da učini puno da se ta pitanja rešavaju i da se promet na granici olakša. Hvala.
Reč ima ministar Stefanović.
Svakako da je važno da poverenje u Policiju, a meni je važno da u svakom delu zemlje poverenje u Policiju bude snažno. Mi smo pokrenuli postupak i to traje već nekoliko godina, stvaranja multietničke policije, da u svakom delu naše zemlje pripadnici tog naroda u značajnoj meri učestvuju u radu policije. Naravno da tu postoji potreba da se prođu, a isti su uslovi, kada se konkurs raspisuje, uslovi moraju biti isti i bez obzira što se mi trudimo da pripadnici nacionalnih manjina budu uvršteni u redove policije, oni moraju da prođu uslove konkursa. Dakle, to je opšti akt i od toga ne može da se odustane. Međutim, dobro je da imamo danas na teritoriji PU Novi Pazar, nalazi se načelnik koji je iz redova bošnjačkog naroda i to je dobro, jer tamo i živi većina, odnosno ljudi koji pripadaju tom narodu i moramo da gradimo to poverenje zajednički. U slučaju Skarep, izvršilac tog dela, policajac je uhapšen. On se nalazi i to dugo u pritvoru, preko tri meseca, svi mehanizmi su upotrebljeni i ovde se ne radi o tome da li je neko hteo, taj momak nije ubijen jer je neko želeo da ga ubije ili je izvršilac Srbin koji je želeo da ubije Bošnjaka. Isto smo imali nedavno situaciju da je kriminalac upucao policajca u Novom Pazaru na sred obavljanja dužnosti, a ja nikada nisam rekao to je taj pripadnik, tog naroda, upucao je policajca, koji je pripadnik, ne znam, srpskog naroda. Ne, kriminalac je upucao policajca i tamo gde policija pogreši, pogrešio je pojedinac, ili naravno, svako ko je pogrešio u lancu, treba da odgovara i nemam ništa protiv, nema bezgrešnih i nema prikrivanja njihove odgovornosti, a isto tako važi i za drugu stranu. Poverenje mora da se gradi sa obe strane. Vi imate, vaš doprinos, mislim da u tom smislu to ide u dobrom pravcu, a ima onih koji pokušavaju da veoma niskom demagogijom raspiruju nekakvu mržnju. Ništa dobro se ne dobija time što huškamo, odnosno što određeni ljudi huškaju ljude jedne na druge. I ti policajci koji rade u Tutinu i u Sjenici, Novom Pazaru, baš kao i u Beogradu, Valjevu, Somboru, Zrenjaninu, Subotici, i oni su ljudi. Oni imaju svoje porodice, vraćaju se porodicama kući, vole da se vrate kući da ih niko nije upucao, da ih niko nije izboo nožem, niko pretio, kao što i građani koji žive žele da nemaju problema i sukobe sa policijom. Naravno da se nekada, a ja sam to video za ove četiri godine, to je u celoj Srbiji, postoje ljudi koji su izvršioci krivičnih dela i kada ih uhvatite u izvršenju krivičnog dela, uvek je lako zaštititi se nekim štitom. Ja sam političar, pa me zato hapsite. Ne, prijatelju, hapsimo te zato što si krao novac. Ja sam pripadnik nacionalne manjine, pa me zato hapsite i maltretirate. Ne, hapsimo te jer si narko-diler i uopšte nas ne interesuje kako se zoveš. Meni je najlakše u političkom smislu, kada je tužilac, policija i kada je onaj ko je okrivljen, kada je osumnjičen, i kada pripadaju istom narodu, jer onda nikada nemamo problem, kada su policajac onaj koji vrši hapšenje i onaj koga hapse, isti. Uvek je problem kada policajac pripada jednom narodu, a onaj osumnjičeni drugom. Važno nam je da to prevaziđemo i ja se nadam, naravno, policija mora da radi na tome da zadobije to poverenje i naravno, očekujemo od ljudi koji žive u ovoj zemlji da pokažu poštovanje prema policajcima koji zaista rade jedan težak posao. Važno mi je da ljudi nikada ne postavljaju pitanje kako se zvao ovaj policajac i kom narodu pripada i kako se zvao kriminalac i kom narodu pripada. Ne, onaj ko je osumnjičen, predajemo ga sudu, neka sud kaže da li je kriv ili nije, a policajci moraju da se ponašaju prema etičkim kodeksima i prema zakonu. Naravno mi smo zato ojačali i kompetencije Sektora unutrašnje kontrole policije, koji na kraju krajeva odgovara i odboru Narodne skupštine i hoću da ti ljudi mogu da rade svoj posao i da ustanovimo, ako je bilo propusta u radu policije, a ja ne kažem da u godinama iza nas nije bilo loših iskustava i sa jedne i sa druge strane, ali je važno da se ne vraćamo u prošlost. Zato i cenim vaš nastup i mislim da je to poziv da se radi na građenju bolje budućnosti i u meni ćete imati partnera koji će raditi to. Važno mi je da svi narodi koji žive u ovoj zemlji, shvate da Policija radi u njihovom interesu i tako mora da bude. Hvala.
Hvala. Nemate pravo kolega Zukorliću, po Poslovniku? Nekom drugom prilikom. Reč ima narodni poslanik Đorđe Kosanić.
Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas više predloga zakona iz oblasti unutrašnjih poslova i bezbednosti. Na samom početku reći ću da će poslanička grupa JS u Danu za glasanje podržati pomenute predloge zakona. Želim da kažem da je moj kolega Vojislav Vujić juče kao ovlašćeni ispred poslaničke grupe JS govorio o svim predlozima zakona iz ove objedinjene rasprave, a moje izlaganje biće usmereno na predlog zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Ministre, za ova dva dana, mogli smo da čujemo različita mišljenja o predlozima zakona koji su na dnevnom redu a isto tako postoje različita mišljenja o radu policije. Mi iz JS govorimo jezikom argumenata. Zato želim da kažem, a shodno tome da je policija u prethodnim godinama napravila najbolje rezultate, mislim na prethodnih 10 godina. Kada to kažem, mislim da su ljudi iz MUP, a složićete se sa mnom, ljudi koji rade izuzetno odgovoran i težak posao, napravili najbolje rezultate u mnogim oblastima. Kada kažem najbolje rezultate u mnogim oblastima, tokom 2017. godine zaplenjeno je 4,1 tona narkotika, procesuirano je negde oko 1.700 osoba koje su ili prodavale ili posedovale drogu. Zatim, uspostavljen je trend smanjenja stope kriminala i gledajući ovaj period, počinjeno je najmanje krivičnih dela ubistava, a ugašeno je ili sprečeno oko 31.000 požara, izdato je više od 2,4 miliona pasoša, ličnih karata, vozačkih dozvola i saobraćajnih dozvola. Što se tiče granične policije, izvršena je kontrola negde oko 70 miliona putnika. Isto tako, kada govorimo o saobraćaju, ovde treba pomenuti da je smanjena stopa saobraćajnih nesreća za 17% u odnosu na period od deset godina i kada sam već došao do ovog zakona, dozvolite mi da kažem da je ovaj Zakon o bezbednosti saobraćaja veliki iskorak unapred. Kada kažem da je veliki iskorak unapred, mislim što se tiče bezbednosti svih učesnika u saobraćaju. Ministre, kada govorimo ovoj temi, zaista najvažnija stvar mislim da je bezbednost dece, ali, vi ste malopre govorili o tome u mnogim segmentima, kada govorim o bezbednosti dece ne mislim samo na bezbednost u saobraćaju, već i u svim ostalim segmentima. Kada govorimo o tome mislim da je najvažnija edukacija od najranijeg doba, ali, kako ste vi malopre rekli, ne samo MUP, nego svih roditelja. Potrebna je jedna sinergija svih nas da bismo napravili korak napred. Isto tako, tu deca poznaju opasnost od narkotika, alkoholizma, da budu bezbedni u saobraćaju i od ostalih opasnosti i tu moram da kažem velika pohvala MUP koje je prepoznalo važnost ove teme kroz razno razne projekte. Ja ću samo spomenuti neke od tih projekata. Prvi je akcija „škola“. Posvećena je deci prvog razreda. Druga akcija je „put i ja“. Namenjena je deci trećeg razreda. Ja imam dete koje je treći razred i čini mi se da je to nekako najosetljivija kategorija. Kada kažem najosetljivija kategorija, tada deca počinju sama da idu u školu i prvi put prelaze taj put od kuće do škole i od škole do kuće. Sledeći projekat je „osnovi bezbednosti dece“ za učenike od četvrtog do šestog razreda. Kada govorimo o ovom projektu moram da kažem da on obuhvata sveobuhvatnu bezbednost dece, ne samo saobraćaja, već i svih ostalih. Uzelo je učešće veliki broj policajaca i veliki broj časova koje ste napravili u prethodnom periodu. Ministre, mislim da ste i vi uzeli učešće u nekim školama, što je za svaku pohvalu. Sada kada govorimo o samom saobraćaju, o povredama u saobraćaju, želim da kažem da jedan od vodećih uzroka među prva tri što se tiče smrtnosti je baš ovaj uzrok i to je u nekoj populaciji od pet do 44 godine. U EU godišnje više od 20.000 ljudi izgubi život što se tiče saobraćajnih nezgoda, a negde oko 130.000 ljudi bude povređeno. Cilj UN je da do 2020. godine broj poginulih bude prepolovljen u odnosu na 2010. godinu, a što se tiče 2050. godine, planirano je da uopšte ne bude smrtnih slučajeva ili da oni budu baš minimalni u svetu. Što se tiče Srbije, u prethodnom periodu učinjen je trend smanjenja broja saobraćajnih nezgoda. Dakle, iako je učinjen ozbiljan pomak napred što se tiče saobraćajnih nezgoda, ipak bezbednost na našim putevima još uvek nije kakva je u EU. U tom smislu ovaj zakon je veoma važan. On je značajan za bezbednost svih učesnika u saobraćaju. Ja ću spomenuti samo neke novine koje donosi ovaj zakon. Precizirane su obaveze i odgovornost organa i organizacije nadležne za poslove obrazovanja i vaspitanja dece u predškolskim ustanovama, osnovnim i srednjim školama, odnosno, precizirane su odredbe u pogledu korišćenja dečijih sedišta i bezbednosnih podmetača radi povećanja bezbednosti dece kao putnika u vozilu. Kada je reč o vozačima motocikla, oni su veoma ugrožena grupa. Zatim, rešavanje problema mladih i neiskusnih vozača kao jedan od osnovnih ciljeva ovog zakona. Upravljanje vozilom od strane vozača u alkoholisanom stanju, što je jedan od glavnih problema u bezbednosti saobraćaja. Predloženo je smanjenje granice alkoholisanosti sa 0,3 na 0,2 promila, kao i uvođenje novih kategorija – visoke alkoholisanosti. Ne bih više ulazio u ovaj zakon. Na samom kraju samo želim da kažem da je ovaj zakon još jedan veliki iskorak unapred što se tiče bezbednosti svih učesnika u saobraćaju. Poslanička grupa Jedinstvena Srbija u danu za glasanje podržaće kako ovaj predlog zakona o kojem sam danas govorio, tako i sve ostale predloge zakona iz ove objedinjene rasprave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović.
Hvala gospodine predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, ja ću na početku da pohvalim gospodina ministra koji je prvi ministar iz Vlade i ove nove i one bivše koji sve vreme baš svakom narodnom poslaniku odgovara, što je za svaku pohvalu i što omogućava jedan demokratski dijalog. Nadam se da ćete i meni dati neka pojašnjenja na neke sumnje i neka dešavanja koja ću vam izneti. Mislim da u ovom sazivu nema osobe koja neće da kaže da, a pričaću samo o Zakonu o bezbednosti saobraćaja, jer u malo vremena ne mogu da široke oblasti koje su na dnevnom redu obuhvatim, nema osobe koja neće da kaže da je dobro da se Zakon o bezbednosti saobraćaja pooštri u nekim segmentima u smislu kaznene politike kada govorimo, npr, o vožnji pod alkoholom. Čak ja da se pitam i da je moja mogućnost, ja bih išao na nultu toleranciju za bahatu vožnju, za brzu vožnju kroz naseljena mesta i sve je to u redu. Međutim, neke druge stvari u ovom zakonu nisu mi toliko lako primenjive u životu i kroz život običnog čoveka, a ja sam narodni poslanik koji zaista pokušava da zastupa neko narodno mišljenje, nisu mi baš tako pitke i onda često padnem pod uticaj da pomislim da ministarstvo koje vi predvodite sa nekim kaznenim merama direktno služi Ministarstvu finansija, a uostalom, čuo sam malopre od nekih kolega iz SNS, kaže, dobro je to za punjenje budžeta. Posle ću vam navesti par primera gde se čini meni da smo morali da drugačije reagujemo i u predlogu zakona drugačije i predložimo. Prvu stvar koju sam hteo malopre da vam zamerim i o kojoj sam hteo da pričam o ovom zakonu bila je o školama za obuku vozača, ali ste mi dali uveravanja u odgovoru jedne koleginice da ćete vi, bez obzira što je to odbijeno, prihvatiti amandmanska rešenja, jer zaista ni u jednoj sferi, ja sam stomatolog i imam neku svoju kontinuiranu medicinsku edukaciju i imam svoju licencu i nigde nemam obavezu da nakon isteka sedam godina, koliko mi traje licenca, to proveravam. Ovde je bilo predviđeno za pet godina. Dakle, hoću da verujem da je i naše mišljenje prihvaćeno i hvala vam na tome, a i mišljenje onih 4.000 instruktora koji bi trebali da plate po 5.000 za obnavljanje te licence i ta suma bi bila od 60 miliona za koju sam mislio da će puniti budžet, toga više nema, ali imamo i druge stvari koje će da pune budžet, a ja ću sada o njima da vam pričam. Dakle, da li znate vi, gospodine ministre, evo, pitam i direktora policije, jer ću se i njemu posle obraćati, kada vama ističe vozačka dozvola? Reći ćete da znate, a ja ne znam. Ja zaista ne znam kada mi ističe vozačka dozvola, a u zakonu ste predvideli drakonske mere za osobe kojima istekne vozačka dozvola. Ja ne kažem da te osobe ne treba da budu kažnjene. Ovde ste dodali za preduzetnike rok od 30 dana i to je nešto novo što nije bilo, međutim ja hoću da vam pričam da bi policija, u ovom slučaju saobraćajna policija trebala da ima jednu delatnost koja je inače zakonom i predviđena, ali se toliko malo u praksi životnoj primenjuje da kaže upozorenje – one kazne od 60 do 600.000 ili slučaj koji je moja drugarica, majka četvoro dece, platila 15.000 kaznu, mesec dana vozačka dozvola i devet bodova jer je vozačka dozvola bila istekla godinu dana, a ona ne vozi kola. Jednostavno, suprug nije bio tu i njena sposobnost upravljanja motornim vozilom nije smanjena. Zar nije bilo logično da je policajac njoj, mi smo jedan amandman nažalost, neće biti vremena da o tom amandmanu pričamo, pogledajte ga, predvideli da to bude rok upozorenja ne kraći od osam, a ne duži od 30 dana, da se jedan administrativni posao produženja vozačke dozvole obavi i da ne dođemo u ovu situaciju. Nažalost, imamo jedan drugi problem, na primer, koji niste predvideli. Šta je sa svetlima? Zašto u zakonu nije predviđena upotreba svetala, da toga nema? Ja putujem, vozim često, idem i van države Srbije, ni sve zemlje EU ne koriste svetla po danu. Gledao sam na televiziji gospodina Okanovića, koji je objasnio, meni to nije bilo jasno u prvom momentu, da to i Agencija za bezbednost saobraćaja je čak dala svoje mišljenje da to nije u skladu sa ekologijom, da zaboga rad alternatora svetala podiže potrošnju goriva, izduvni gasovi i da se sredina zagađuje. Slažem se da moto-ciklisti treba da budu osvetljeni, ali ovako smo dobili situaciju i naravno u smanjenim uslovima, ali u mnogim zemljama Evrope je to ukinuto, mi to nismo predvideli. Mislim, i tu smo pričali amandmanski da bi to trebalo da se nešto malo promeni. Jedno pitanje. Sedište. Malopre sam čuo koleginicu, naravno da treba deca mala da budu u sedištima koje će im pomoći da budu bezbednija u saobraćaju, ali zamislite situaciju da roditelj koji ima dva mala deteta, ima dva sedišta a nije tu, a dete je bolesno i mora komšija da vozi dete, a ja sam komšija, ja nemam sedišta i onda mene zaustavi pripadnik policije i ja budem žestoko kažnjen. To je ono što vam pričam o životu. Ili, pričam o bezbednosti saobraćaja. Znate li gospodine ministre da bezbednost, naravno znate, treba da bude i sigurnost puta. Četiri dana, putujem sad iz Kraljeva, četiri dana nisu otvoreni - zatvoreni navodnici zakrpili rupe na putu Kragujevac – Topola. Sedam meseci prave most u Mladenovcu. Da li je to bezbednost saobraćaja? Mi ćemo da kažnjavamo ako neko koristi mobilni telefon. Ja vam tvrdim kao osoba, jesam zdravstveni radnik, nažalost pušim, opasnija je cigareta u kolima, nego ako razgovaram mobilnim. Žar zna da padne, a onda čovek poskoči i drmne volan koji mu je u rukama i svašta može da se desi. Da li smo o tim stvarima razmišljali? Da li znate, gospodine direktore policije, šta rade u gradu Kraljevu? Da li znate kako se naplaćuju kazne za nepropisno parkiranje? Prolazi se kolima i slika se iz automobila. Platio sam kaznu. Imam majku koja je slomila kuk, teško pokretnu, podigao sam kola na trotoar, upalio sva četiri pokazivača, minut, tvrdim doslovno i odgovorno, minut sam bio da svedem majku od lifta do kola, slikan sam, dobio sam da platim kaznu. Da li znate kako se naplaćuje prekoračenje brzine? Pričamo o ovim bahatim, ja to podržavam, pre dva dana sam platio kaznu, na putu gde je ograničenje 80, prilazio sam na 60, slikan sam sa brzinom od 72. Četiri sekunde nakon toga ja sam u 59 brzini. Imam dokaze. Da li treba kada vidim znak da zgazim kočnicu da me auto pozadi udari? O čemu mi pričamo? Da li je sve ovo životno? Da li je tačno, gospodine direktore policije, što kažu saobraćajni policajci, ja pričam s njima kao sa ljudima, kao i sa vama, kaže – Veso, mi moramo da naplatimo određeni broj kazni u toku dana? To je to punjenje budžeta koje nije dobro, jer ovaj narod nema novca, a naravno protiv bahatog vozača, naravno da zabraniti mladim osobama da voze noću, nulta tolerancija za alkohol. Čini mi se da smo, jer ovo je novi zakon, to je neko malopre rekao, 250 članova smo promenili, čini mi smo da smo i o ovim stvarima trebali da malo razmišljamo.
Privodite kraju kolega Vesoviću.
Evo onda počeo bih sledeću temu, ali to bi trajalo. Hvala. Pošto mislim da je vreme isteklo. Hvala vam što ste mi dozvolili par sekundi više.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, dr Nebojša Stefanović.
Boga mi ste izneli dosta stvari, nadam se da ću uspeti na sve da vam odgovorim. Što se tiče tolerancije prema alkoholu, tu se slažem kao neko ko retko konzumira alkohol, ali i da konzumiram i da ne konzumiram potpuno se slažem da mi kao društvo treba da idemo ka nultoj toleranciji. Dakle mi smo sa 0,3 smanjili na nula, odnosno predložili u ovom zakonu, predlogu zakona na 0,2 i mislim da u nekom doslovnom vremenu trebamo da to smanjimo na 0,1 i da polako idemo ka tome, jer sve ozbiljne studije su pokazale da vozač pod dejstvom alkohola ima sporiju reakciju. Kada imate sporiju reakciju, plus uzevši onu psihičku sekundu koja nije svuda sekunda, kod vozača formule 1 dođe pola sekunde, kod nas prosečnih vozača dođe sekund, sekund zarez dva, tri, četiri, vi za jednu, jednu i po sekundu u zavisnosti od brzine prelazite određeni put, a da još niste ni pritisnuli kočnicu i kada je naravno tu dodat alkohol onda se to vreme produžava, samim tim i kočioni put, samim tim i mogućnost da neko ko je pešak usmrtite, teško povredite itd. Tako da, što se alkohola tiče, stvarno mislim da tu ne smemo kao društvo da imamo bilo kakvu toleranciju i da polako treba da idemo ka apsolutnoj nuli. Ne slažem se ovo za punjenje budžeta, apsolutno ne stoji. Dakle, ni u jednom trenutku nam nije bio motiv niti nas interesuje da nekoga kaznimo. Na kraju krajeva, oni ljudi koji poštuju zakon nikada ne budu kažnjeni, nikada. Dakle, ako vezujete pojas nećete nikada platiti kaznu za ne vezivanje pojasa. Ako vozite po ograničenju nećete nikada biti kažnjeni za prekomernu brzinu. Ako ne pijete alkohol i upravljate vozilom, izbegavate tu mogućnost kažnjavanja. Dakle, kažnjavanje ide samo kao mera da spasemo živote, ali bukvalno samo kao mera da spasemo živote. Video sam samo za ove kratke četiri godine, kad kratke, ne mislim kratke u obavljenom poslu, nego kratke koliko je bilo, nažalost, saobraćajnih nezgoda. Kada pogledam koliko ih je bilo ranije i svake godine ih je srećom sve manje, ali i dalje je ogroman broj, video sam ljude koji su izgubili svoje živote zbog sekunde nepromišljenosti, zbog toga što su hteli da pritisnu papučicu, zbog toga što su hteli sa splava pijani da sednu u kola i da voze. Mi moramo prvo da odviknemo našu decu da pod alkoholom sede u kola. To ko želi da pije, sada imate hiljade mogućnosti da niko ne seda za volan i moramo da budemo oštriji u tome. Pojasevi. Imali smo dosta dugu raspravu o tome i hteli smo da budemo oštri zato što pojas zaista čuva živote ljudi koji se voze i tu se ne radi o cifri. Ja se nadam, evo da sledeće godine imamo nula naplatu svih kazni, da niko ne napravi bilo kakav prekršaj u Srbiji, verujte da niko ne bi bio srećniji od nas. Mi izgubimo, jedan život kada se izgubi, džaba sav novac. Ogromna materijalna šteta, ogromni gubici za porodice, izgubljeni životi, ljudi koji su tek počeli da žive, dizali ih roditelji, radovali se njihovom životu i onda čak nekada nisu ni oni krivi nego neki neoprezni, bahati, divlji, kakav god vozač ili umoran vozač koji je samo zaspao jer nije hteo da poštuje pravila, iz drugog smera pređe u onu traku i ode naš život. Često razgovaramo sa ljudima i oni kažu – Ministre, samo kažnjavate, punite budžet. Onda kada sam razgovarao sa ljudima koji su nekoga izgubili jer je udario njihovo dete ili je njih udario bahati vozač, kažu – Gde ste bili? Što ih niste zaustavljali? Što ih niste kažnjavali? Aršini se promene. Onda bi ste voleli da je platio sve kazne ovog sveta samo da nije udario to dete. Onda bi smo voleli da ga je zaustavio radar na svakih sto metara samo da nije udario dete, samo da ga nije ubio, ali onda je gotovo. Ne vole saobraćajci to što rade, ne rade ti ljudi to iz zadovoljstva, ali znaju šta čine, koliko spašavaju života. NJima nije lako. Ja sam gledao one ljude koji rade na uviđajima, šta sve moraju da vide. Na kraju krajeva, ova izložba ovde u holu je samo deo tih smrskanih automobila i svega šta vide vatrogasci kada ih vade, kada seku kola. Ne radi se zaista, verujte, nema nikoga u ovoj zemlji ko se raduje naplati kazne i to nije dramatično neki veliki novac koji omogućava da Srbija živi. Sad će od naplate kazne, Srbija će živeti od toga. Ne može. Mora da živi od ekonomije. Mora da otvori fabriku. Mora da otvori „Meitu“ u Obrenovcu, mora da otvori „DŽinsi“, mora da otvori „Svarovski“, mora da otvori „DŽonson Elkektri“, mora da otvori „Kontinental“, kao što smo radili. Tako se živi, od toga ljudi zarađuju, plaćaju, time se puni budžet, tako radi ekonomija. Dakle, korišćenje svetala tokom dana, već sva statistika, odnosno sva istraživanja su pokazala da je veća uočljivost vozila i od strane, da kažem, vozila koja nam dolaze u susret i naravno drugih učesnika u saobraćaju. Većina automobila koji se danas proizvode čak imaju automatsko uključivanje svetala kako startujete vozilo. Dakle, jer su proizvođači shvatili da je to jedan od bezbednosnih faktora, kao što kada se rade kreš testovi, vi faktički, mada ne radi to veliki broj ljudi, kada kupujete vozilo, uvek treba da pogledate kako se vaš auto ponaša u slučaju sudara, u slučaju udarca u prepreku, da vidimo kakvu vrstu kinetičke energije prima, koliko može da vas zaštiti, kakvi su rezultati koje dobijaju. Jedan od faktora je, svakako, čak je i boja igrala, nisam to znao, ali kada sam čitao, čak je i boja, recimo, da su siva vozila zbog boje asfalta najmanje uočljiva, a crvena i bela vozila najviše uočljiva na putu. Pa, i to igra čak ulogu u bezbednosti saobraćaja. Bili smo rigorozni, recimo, za brzinu u naseljenom mestu, jer pri brzini, evo, direktor mi kaže, pri brzini od 60 kilometara na sat, od pet pešaka koje vozilo udari sa 60 kilometara na sat, četiri pogine, pri samo 60 na sat. Imao sam prilike i lično da prođem određene obuke u vožnji koje su naprednije od obuka koje imate u standardnoj auto-školi i neverovatno je kolika je razlika i u kočionom putu i u svemu onome što se dogodi sa vozačem i sa vozilom i sa pažnjom kada je to samo razlika između 50 i 60, a to deluje, ništa, deluje vam - 50 na sat isto je što i 60. Dakle, nismo džaba ograničili, odnosno zakon ograničio brzinu u blizini škola na 30 na sat. Trideset na sat spašava živote. Zato nismo imali nijedno poginulo dete u zoni škole već neko vreme. Ogroman broj ljudi je učestvovao u tome, iz raznih oblasti i veliki broj saobraćajaca, pogotovo kada počinje školska godina i kada su vozači još uvek nenaviknuti na nove mališane, i velika, velika je razlika samo malo da se spusti brzina, ogromna je razlika u spašavanju života. Što se tiče sedišta, slažem se, vi ste izneli jednu stvar koja je životna, dogodilo se verovatno svakome od nas ko ima dete. Nema komšija decu ili treba da vam preveze dete, nema sedište, vaš auto nije tu, šta sad. Opet, uvek se vratimo na ono razmišljanje - a šta ako se u tih kratkih pet, šest minuta dogodi saobraćajna nezgoda, dete proleti, ne daj Bože, ostane invalid, desi mu se nešto užasno, šta ćemo onda? To je pitanje na koje ja nemam odgovor, kao ni vi. Dakle, kao roditelj, ne znam šta bih sebi uradio u tom slučaju, ne znam kako bih to podneo. Naš posao je, posao svih nas ovde je da donesemo normu koja štiti život. Mi to moramo da uradimo. Dakle, mi ne možemo nikoga naterati da se više bori, mi ne možemo više biti zabrinuti za nečiji život nego ta osoba sama, ali naš posao je da mu ukažemo da to nije dozvoljeno, pogotovo kod dece. Tu moramo, kao i za alkohol, tu moramo prosto da napravimo tako i roditelji to moraju da shvate da to ne radimo zato da bi ih kaznili, nego da im deca porastu. Što se tiče vozačke dozvole, da, to smo i mi uočili, i besmislena je bila, slažem se, bila je besmislena kazna od 15 do 30 hiljada dinara i bodovi za istek vozačke dozvole, potpuno besmislena, pogotovo bodovi. Kakve veze ima upravljanje vozilom sa administrativnom normom? Čovek je zaboravio. Vi ste u pravu, verovatno, nisam siguran da ja znam kada mi ističe dozvola, mogu da pretpostavim, ali možda bih i pogrešio. Dakle, ne znam. Međutim, mi smo tu sada normu stavili da bude trostruko niža – 10 hiljada dinara, bez oduzimanja bodova, da bismo izbegli faktički, ko plati odmah – pet hiljada, ne zbog toga što smatramo da ljudi to rade s namerom, već da bi se za one koji bi pokušali u tom međuprostoru da traže mogućnost zloupotrebe, dakle, da počine namerno vozeći neregistrovani auto i da u tom luftu, kad ih uhvatite, date im rok, da može da počini tim autom krivično delo. Znači, insistiramo da vozilo bude registrovano zbog svih onih parametara koje je važno da se zna ko je nosilac odgovornosti za taj auto. Što se tiče mobilnih telefona, za cigarete kao nepušač se slažem. Mnogi se ne bi složili sa mnom. Ja bih ukinuo potpuno pušenje, ali neke kolege u sali bi odmah klimali glavom, neki ne bi, to je već lična stvar, pravo lične slobode. Što se tiče mobilnih telefona, smanjuje koncentraciju definitivno upotreba mobilnih telefona, čak i sa hendsfri uređajima, čak i sa tim uređajima se značajno smanjuje koncentracija vozača. Svakako, znam da je to svakodnevica i teško ćemo naći nekog ko bar nema jedan telefonski poziv tokom puta, ima vozača, ja sam to primetio kod nekih vozača koje poznajem, ljudi uđu u telefon, i tu su žene odgovornije od nas muškaraca, stave ga u torbu ili isključe telefon i tokom vožnje se ne javljaju. Vozim, prosto, eto, kad dođem na odredište, javiću se. Ne kažem da je to većina vozača, ali sam primetio i kada sam ja vozio i javljao se na telefon, shvatio sam da mi je to obaralo koncentraciju. Dakle, moramo da radimo na tome da ljudi shvate da postoji opasnost u tome. Još jednom, trudiću se kao i vi, kao neko ko prati život, koga interesuje svakodnevni život, ne život u nekoj kancelariji, ja obilazim Srbiju, razgovaram sa ljudima, razgovaram i sa policajcima i sa građanima. Kao što smo rešili, Marijan Rističević mi je više puta pomenuo, i druge kolege, priključna vozila, traktorske prikolice, traktore. Našli smo način da te ljude zaštitimo od neke vrste kažnjavanja, a da ne dozvolimo opet da zbog potpuno tehnički neispravnih vozila ugrozimo drugog vozača. Trudimo se da pronalazimo rešenja koja su, kako bi rekli, izvan kutije, koja nisu samo formalna, ali da nam bezbednost bude uvek na prvom mestu. Nadam se da ćemo zajednički doći i ovde do najboljih rešenja. Verujte, niko srećniji od mene da možemo da kažemo da nam je ova godina ili naredna najbezbednija godina u saobraćaju u Srbiji u poslednjih pedeset godina, niko srećniji od mene. Tako da, hvala svakome ko je dao svoj doprinos svakom idejom, svakim amandmanom. Važno mi je da ovi zakoni ne budu mrtvo slovo na papiru, već da time svi zajedno, ja bih voleo da svi zajedno budemo ponosni na to, na kraju krajeva, svi vi koji budete učestvovali u donošenju ovog zakona možete biti ponosni na doprinos, da jednog dana kažemo da smo našim radom doveli do toga da ljudi u Srbiji budu bezbedniji na putevima. Hvala, naravno, i svim ljudima iz saobraćajne policije koji su u prethodnih mnogo godina i na vetru i na snegu i na kiši i danju i noću tu da pomognu, da učestvuju u tome. Nema ih dovoljno, to su danas i neke kolege rekle. Nema ih dovoljno. Mi smo pokrenuli neke procese obuke za policajce opšte nadležnosti koja možemo po potrebi prebacivati u rad u saobraćajnoj policiji, što će svakako biti značajno, ali ćemo gledati, naravno, da i na taj način i kroz tehničku opremljenost policije i kroz više upotrebe savremenih tehnologija budemo efikasniji. Eto, nadam se da sam odgovorio bar na deo pitanja.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Enis Imamović nije tu. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, set zakonskih predloga o kojima raspravljamo pokušava rešiti neke od problema sa kojima se građani svakodnevno susreću. Smatram da su predložena zakonska rešenja kvalitetna i neophodna i svakako ćemo ih podržati. Iskoristiću priliku da ukažem na neke konkretne probleme, koji verujem da se mogu rešiti kvalitetnijom implementacijom ovih i već postojećih zakonskih odredaba. Naime, samo u prethodnih 20 dana u više tragičnih nesreća na državnim magistralnim putevima poginulo je šest građana Novog Pazara i jedan student Internacionalnog univerziteta u Novom Pazaru, iz Sjenice, a u prethodnoj godini na putevima Novog Pazara, Tutina i Sjenice ta brojka postaje dvocifrena. Dva su razloga za to ključna. Jedan je katastrofalna putna infrastruktura, neobnovljeni magistralni državni, međuopštinski putevi, koje građani kolokvijalno nazivaju putevima smrti. Drugi, relativno mala i retka prisutnost saobraćajne policije na ključnim kritičnim tačkama. Zato je važno na svim putevima u državi, a naročito na ovim putevima koji su zaista u katastrofalnom stanju, pojačati konstantnu prisutnost saobraćajne policije a ne samo prilikom posebnih akcija MUP. Takođe, veliki problem gradu, kakav je Novi Pazar, koji se u poslednje vreme konstantno uvećava, usled ekspanzije izgradnje stambenih jedinica, predstavljaju kapaciteti vatrogasne jedinice. Iako je individualna požrtvovanost pripadnika vatrogasne jedinice za svaku pohvalu, objektivne okolnosti sprečavaju da adekvatno odgovore zadacima i bezbednosnim izazovima. Pre samo nekoliko dana u Novom Pazaru izgorela je jedna kuća, a da vatrogasna jedinica nije ni stigla pre nego što se stihija sama od sebe smirila. Takođe su dva razloga za ovakvu situaciju. Prvi je upošljavanje ljudi koji nisu iz ovog grada, koji nedovoljno poznaju sve ulice i teško se probijaju do naselja u kriznim situacijama, a drugi važniji jeste infrastruktura kojom raspolažu. Uvaženi ministre, Vatrogasna jedinica Novi Pazar poseduje ukupno šest vozila za gašenje požara, a od kojih su samo dva u punom kapacitetu opremljena, preostala četiri su stara između 30 i 40 godina. Terenska vozila za šumske požare su u stanju raspadanja, a ne poseduju ni kamion sa platformom za gašenje požara na soliterima i višespratnicama, već vozilo za to pozajmljuje od lokalnog elektrodistributera onog koji je namenjen za promenu uličnih svetiljki. Poštovani ministre, mi smo u lokalnom parlamentu više od dve godine zahtevali da se grad uključi u rešavanje ovog problema. Međutim, vladajuća garnitura je to odbijala, tvrdeći da to nije njihova već nadležnost MUP, te ovom prilikom tražimo da hitno, adekvatno opremite Vatrogasnu jedinicu Novi Pazar, a nije situacija bolja i u ostalim vatrogasnim jedinicama, konkretno u Sjenici i Tutinu. Treći važan problem na koji želim skrenuti pažnju jeste bezbednost đaka u škola. Naše škole i učenička populacija su izloženi različitim bezbednosnim rizicima. Veliki problem kladionica i kockarnica koje ne poštuju zakonski okviru o udaljenosti od škola naterao je građane Novog Pazara da preduzmu akciju merenja i utvrde da je 37 takvih objekata bliže od 200 metara od obrazovnih institucija. Ti objekti, pored igara na sreću, u velikom broju slučajeva koriste se i za druge vrste kriminalnih delatnosti. Želim da naglasim da policijska uprava dosta kvalitetno vrši svoj posao po ovom pitanju i da je ključni problem u pravosudnim organima koji ne procesuiraju prekršioce zakona. Prilikom predaje peticije, koju su građani uputili nadležnim ministarstvima i skupštinskim odborima sa 10.000 potpisa, istom su tražili od ministara i ministarstava da se poradi mnogo više na većem broju školskih policajaca. Ministar obrazovanja je kazao da to zavisi od vas, odnosno Ministarstva policije. Poštovani ministre, zaista je, zbog sve veće prisutnosti kriminala i kriminalaca u i oko škola i školskih dvorišta, neophodno da iznađete način da svaka škola u državi u svim smenama ima bar po jednog školskog policajca i, naravno, video nadzor povezan sa policijskom upravom, kao što ste to učinili sa nekoliko beogradskih opština. Takođe, želim pohvalim konkurs za pripadnike nacionalnih manjina za pristup Ministarstvu unutrašnjih poslova. Mislim da je to jako važno i da će u sredinama kakve su sandžačke opštine to biti jedan dodatni podstrekač da ljudi polako vraćaju uverenje da je policija zaista važan i bitan faktor i da vraćaju poverenje u tu policiju. Dozvolite mi samo da, kada je u pitanju Zakon o granicama, kažem da, vrlo je važno, da dva granična prelaza koja su postojala pre, Ugao kod Sjenice i Đerekarima kod Tutina sa Crnom Gorom, gde su putevi od iverskog puta, danas su neprohodni i tamo ljudi zaista imaju probleme, jer su rodbinski vezani s Bihorom i Pešterom i molio bih da, ako je ikako moguće, vaše Ministarstvo poradi na tome da to budu zvanični granični prelazi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Što se tiče vatrogasno-spasilačkih jedinica, to je, naravno, veoma važan posao i trudićemo se da… Pošto vatrogasci ove godine imaju značajno veći budžet, naš sektor za vanredne situacije, najveći u poslednjih 30 godina, trudićemo se da i kroz kapitalne projekte nabavimo jedan deo vozila. Naravno, neće biti moguće sve u ovoj godini zbog dužine trajanja i izgradnje, odnosno nadogradnje tih vozila. Nije to stvar samo u Novom Pazaru, isto je i u Ubu. Ja kada sam video jedno vatrogasno vozilo u Ubu i Lajkovcu, zaista je bio muzejski primerak, nije za pohvalu, već za ozbiljnu i temeljnu rekonstrukciju tog sektora, gde rade zaista ljudi koji rizikuju svoje živote, možemo da kažemo kao i policajci, svakoga dana. Molim vas za podršku, vezano za neke od tih opština, da zajednički radimo na tome da opštine podrže svojim sredstvima, negde gde možemo da izgradimo sisteme video nadzora u školama i vrtićima. Beogradske opštine su to u velikom broju slučajeva uradile svojim sredstvima. Mi smo davali jedan deo opreme i povezivali sa policijskim stanicama. Spreman sam da to uradimo u bilo kojoj opštini u Srbiji. Nama je cilj da imamo jednog dana jedinstveni sistem u kome su sve škole i vrtići, glavne raskrsnice pokrivene video nadzorom i da time faktički kriminalci budu obeshrabreni da tamo idu. Imamo dosta toga da uradimo. Veliki je posao pred nama, ali sam ohrabren dobrom energijom u većini lokalnih samouprava koje prepoznaju to kao posao koji treba zajedno da radimo i treba nam pomoć u tome. Sve što budemo mogli, nadam se da ćemo zajedno da uradimo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik LJubica Mrdaković Todorović.
Hvala, predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, mi iz SNS pozdravljamo set zakona koji se danas nalaze na dnevnom redu i naravno u danu za glasanje glasaćemo za njih. Htela bih da kažem da novina u našem zakonodavnom sistemu je Predlog zakona koji ima za cilj objedinjavanje više formiranih baza podataka koje sadrže DNK materijale, uzorke i analize i formiranje jedinstvenog nacionalnog DNK registra za kojim je potreba višestruka, a rezultati koji će time biti postignuti opravdaće donošenje ovog zakona. Gospodine ministre, zbog javnosti i svojih kolega koji se bave ovim poslom, moram da pročitam komentar svojih kolega iz DNK laboratorije Zavoda za sudsku medicinu u Nišu. Komentar je prilično dugačak i izrečene su sve pohvale na račun ovog predloga zakona, ali zbog vremena ja ću samo deo toga pročitati. Naime, kolege koje se bave ovim poslom iz DNK laboratorije Zavoda za sudsku medicinu kažu da su upoznati sa Nacrtom zakona o DNK registru, da je zakon bio na javnoj raspravi u Nišu gde su postavljali pitanja, a kasnije se i pismeno izjašnjavali o istom uz sugestije i konstruktivne kritike. Kolege dalje kažu – zakon o DNK registru je neophodan i od velikog je značaja za sistem pravosuđa i međunarodnu integraciju Srbije. Puno toga je izrečeno pohvalnog na račun ovog zakona i na kraju ove poruke se kaže – Predlog zakona će omogućiti efikasnu saradnju između policijskih uprava, tužilaštava, suda i forenzičkih laboratorija koje su od velikog značaja kod pritvorskih predmeta. To su kolege iz Niša koje se bave ovom problematikom želele da se istakne na ovoj sednici. Sa aspekta kriminalističko-tehničkih operativnih radnji, a i kasnije vođenja krivičnog postupka, DNK analiza se pokazala kao jedan od najpouzdanijih dokaza koji bitno utiče na skraćenje trajanja krivičnog postupka, a samim tim umanjuje troškove veštačenja i samog krivičnog postupka koji uglavnom padaju na teret budžeta Republike Srbije. Dosadašnja praksa kod nas i u našoj zemlji i u svetu je pokazala da DNK analiza u sudskim postupcima, gde god je to moguće, na brz i jasan način identifikuju počinioce i najtežih krivičnih dela, ali istovremeno isključuju mogućnost da i pored svih preduzetih radnji neko nevin bude osuđen. Činjenica je da izvršioci krivičnih dela, nažalost, idu u korak sa dostignućima savremenih tehnologija, dok istovremeno sve otvorenije državne granice omogućavaju nesmetano kretanje i izvršavanje krivičnih dela na teritorijama više zemalja i, naravno, da nije bilo uzimanja materijala i rađenja DNK analiza, takva dela nikada ne bi bila rasvetljena i počinioci nikada ne bi bili uhapšeni i izvedeni pred lice pravde. Takođe, porast terorističkih aktivnosti poslednjih godina, koje bujaju u Evropi, nameću potrebu intenzivne analize svih DNK materijala koji se nađu na opremi, oružju ili drugim rekvizitima koje teroristi koriste, kako bi se blagovremeno sprečilo njihovo delovanje, sačuvali životi građana i njihova imovina. Sve ovo prethodno pomenuto nameće potrebu intenzivnije saradnje policije različitih zemalja i razmenu dostupnih podataka, kako bi delovanje protiv počinilaca i izvršilaca krivičnih dela bilo što uspešnije. Tako da upravo formiranje jedinstvenog nacionalnog DNK registra će omogućiti našoj policiji da u skladu sa postojećim evropskim propisima i direktivama razmenjuje informacije sa kolegama iz drugih zemalja, što je jako dobro i jako bitno. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, jedna od najvažnijih uloga Ministarstva unutrašnjih poslova, kao dela državne uprave, jeste da zaštiti osnovna ljudska i manjinska prava zajamčena Ustavom, ali i da obezbedi i da osigura bezbednost. Naravno, nije to jednostavan ni lak posao. Da bi se te važne obaveze i važni poslovi Ministarstva realizovali, potrebni su, s jedne strane, profesionalizam, a sa druge strane odličan pravni okvir. Ono što sasvim sigurno, gospodine ministre, u prethodnom periodu karakteriše Ministarstvo unutrašnjih poslova, jeste podizanje nivoa profesionalizma u najvećoj mogućoj meri, da smo uspeli u prethodnih nekoliko godina da ostvarimo ovakve rezultate koje su većina naših kolega danas predstavili. Zašto govorim o profesionalizmu? Zato što su u prethodnom periodu, ne govorim samo o Ministarstvu unutrašnjih poslova nego generalno, devastirane sve najvažnije državne institucije i najveći problem je bio potpuno odsustvo poverenja gradova u državu, zbog politizacije, zbog nepotizma i zbog korupcije. Podizanje profesionalizma kroz statusna pitanja koja su rešavana Zakonom o policiji iz 2016. godine, a sada se nadograđuje novim zakonom, jeste jedna od najvažnijih odlika ove Vlade Republike Srbije i sasvim sigurno ovaj način rada će doprineti vraćanju poverenja građana u državu. Policija je jedan od stubova države i mi u tom smislu moramo voditi računa na koji način posmatramo funkcionisanje MUP. Što se tiče pravnog okvira, danas smo slušali mnogo kritika, i ovih dana, i juče, mnogo kritika o dnevnom redu, ali sva ova pitanja koja sam pomenuo kao najvažnije zadatke MUP mi danas imamo na dnevnom redu, i pitanja ljudskih prava i sloboda kroz važne zakone kao što je Zakon o evidenciji i obradi podataka ili Zakon o JMBG ili Zakon o državljanstvu. Pogledajte u kom stepenu mi nismo, tj. država nije u prethodnom periodu obavljala svoj posao, a sada je rešio da mnoga pitanja koja su zapuštena uredi. Najbolji primer je Zakon o JMBG. On postoji još iz bivše SFRJ, stvorio je niz velikih problema, od donošenja Ustava iz 2006. godine ta pitanja nisu uređena i usklađena. Zato je važno danas pomenuti da je ovo prva Vlada koja ovo pitanje sistematično i konkretno uređuje i rešenjima koje predviđa otklanja i rešava mnoga važna pitanja i mnoge velike probleme sa kojima su se građani suočili. Ovde smo slušali veliku kritiku kada je u pitanju zakon koji definiše nacionalni DNK registar, da on zadire u privatnost, da su rešenja nepotpuna, da su rešenja loša, a upravo način na koji se normira ova oblast i poruka koju šalje Vlada Republike Srbije i ministar jesu da se dodatno podiže i odgovornost i stepen u borbi protiv kriminala, tj. o otkrivanju počinilaca krivičnih dela. Ko može, a da ne podrži ovakav jedan pristup? Na koji način je moguće ubrzati otkrivanje počinilaca krivičnih dela, ako ne koristimo najsavremenije metode i sredstva? Govorio sam o tome u kojoj meri su svi državni organi i u kojoj meri se država zahvaljujući Vladi Republike Srbije i donošenjem zakona i podzakonskih akata povezuje i usavršava. Primer je upravo konkretna primena Strategije reforme državne uprave i unapređenje rada državne uprave kroz formiranje jedinstvenih centara, jedinstvenih registara, koji će omogućiti efikasan i konkretan rad državnih organa, radi smanjenja administracije, radi smanjenja troškova. Upravo sam u ovom svom obraćanju želeo, na tome insistiram, da vraćanje poverenja u državu, profesionalizacija policije, profesionalizacija državne uprave, pravni okvir koji omogućava da u svim segmentima se ostvare ljudska i manjinska prava zajamčena Ustavom, da se podigne bezbednost građana, što kroz kontrolu granice, što kroz druga pitanja koja se ovim setom zakona uređuju, jeste najvažnija stvar. Još jedna stvar o kojoj se ovde vodilo računa, a malo se o tome danas diskutovalo – međunarodna saradnja. Država nije izolovana u svetu koji je povezan na različite načine, pogotovo tehnološki. Mora da sarađuje sa drugim državama da bi podigla nivo i svoje efikasnosti i borbe protiv kriminala i da bi ojačala svoje institucije. U tom smislu, gospodine ministre, u narednom periodu treba još više raditi da se povrati poverenje građana u državu, da se ono što je uništavano godinama, naše institucije, naši kadrovi, ponovo uspostavi na najbolji mogući način i da država efikasno i konkretno deluje. Predloženi zakoni i predložena rešenja iz ovih zakona vraćaju poverenje u državu, a samim tim bezbednost građana i njihova prava biće u maksimalnom broju zaštićena i realizovana. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Marija Janjušević. Izvolite.
Zahvaljujem. Prvo bih se obratila gospodinu ministru. Imam jednu sugestiju koja je u međuvremenu stigla Poslaničkoj grupi „Dveri“ iz najviših vrhova MUP-a, a odnosi se na obrazac za evidentiranje stranaca koji dolaze u Srbiju. Molba je, s obzirom da je nama stiglo kasno, mi to ne možemo amandmanom predlagati, ali se iskreno nadam da ćete i vi razumeti o koliko se važnoj stvari radi, pa ćete uvažiti sugestiju da se u obrascu jasno navede rubrika za ime, prezime i pol stranca, jer je za sada, kako je to trenutno regulisano, kasnije nemoguće utvrditi identitet. Imali smo slučajeva, koliko sam informisana, da se dokumenta za kretanje po Srbiji izdaju prosto samo na osnovu njihove usmene izjave, što u krajnjem slučaju ugrožava i bezbednost građana Srbije, a i šire, jer tako nam se onda mogu provući i teroristi i ostalo. To je sugestija iz vrha MUP-a. Zašto su oni baš poverenje imali prema Poslaničkoj grupi „Dveri“, ili možda drugi nisu hteli ovo da prenesu, ja to ne znam, ali kažem da verujem da će se ministar odgovorno prema tome odnositi. Drugo pitanje je pitanje registarskih tablica. Ako je to upotreba službenog pisma i zvanična komunikacija, zašto tablice nisu na ćirilici? Druga stvar, ko je kriv zbog toga što smo koristili latinična slova „č“, „ć“ i slično, pa sada građani moraju o svom trošku da menjaju tablice? Dakle, četiri i po hiljade dinara vas košta sada ako registrujete vozilo, a imate tablice sa, na primer, slovom „č“. Građani to moraju sami da snose i to zaista nema smisla. Što se tiče ostalih primedbi od naših partnera i saradnika iz MUP-a, problem je, takođe, što su pripadnici MUP-a do pre petnaestak godina u penziju išli sa 45 godina starosti, oni koji imaju beneficiran radni staž, a onda se vremenom ta granica povećavala na 52, i čak 55 godina starosti. Sada će, po novom zakonu, ministar sam odlučivati o uslovima pod kojim oni odlaze u penziju, što zaista otvara mogućnost i revanšizma, i nekih prosto netransparentnih radnji i to nimalo ne doprinosi demokratiji za koju se svi zalažemo. S obzirom da mi je juče uskraćeno pravo na repliku, kada me ministar nije dobro razumeo, citirala sam bivšeg državnog sekretara Ivaniševića, koji je u više navrata govorio kako su nadležni ministri molili migrante da se iz Beograda sklone u Obrenovac, i nikako nisam predložila nikakvo batinanje, niti bilo kakvu grubost. Postoji i nešto između podaništva i molbe, dakle, prosto jedan profesionalni pristup, što i očekujem od ministara. Dakle, nikada nisam predlagala nikakve grube mere, niti imam bilo šta protiv migranata kao osoba, ali moja dužnost kao narodnog poslanika jeste da ukažem na opasnost od promene demografske slike, da ukažem, na primer, da vam citiram ono što je juče gospodin Orban rekao vezano za Mađarsku, koji je, inače, i dobar prijatelj predsednika Republike Srbije, koji je rekao Sorošu da su migracije biznis i apelovao da to ne treba dozvoliti. Dakle, pitanje je samo da li Srbija ima kvotu za prijem migranata, da li će Srbija dozvoliti da nedostatak svog stanovništva popunjava na taj način, kao što to radi Angela Merkel, što je takođe ministar juče spominjao. Ono što mene najviše interesuje, da li ću naposletku dobiti tekst Projekta MADAD 2 za 2018. godinu, u kojem su navedene obaveze Srbije prema tom čitavom odnosu prema migrantima. Činjenica jeste da raste broj nevladinih organizacija koje se registruju u APR-u, a koje su orjentisane na pomoć migrantima.
Privodite kraju.
Činjenica jeste da smo u Zakonu o azilu videli da više milijardi dinara će biti usmereno i na visoko obrazovanje, dakle da li imate razloga da nešto krijete, ili ćete mi dati taj tekst MADAD 2? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Očekivao sam da ne ponovite našu raspravu od juče. Dakle, vi ste gotovo od reči do reči ponovili sve ono što ste rekli juče, ja vam to odgovorio, a vi danas ponavljate kao da taj razgovor od juče nismo ni vodili. Razumem „prajm tajm televizija“, potreba za promocijom, i tako dalje, i to je u redu. To je legitimno pravo u ovoj zemlji, svako ima pravo da ponovi koliko god puta želi, naročito narodni poslanici i odgovoriću vam uredno koliko god puta je potrebno isto tako uporno na svaku od ovih tačaka svaki put. Vrlo sam uporan čovek. Što se tiče potvrda, ako se radi o potvrdi o nameri da se zatraži azil, ona sadrži sve lične podatke, ime, prezime i pol, prijava boravišta stranca koji je legalno u Srbiji nema na svom obrascu pol, zato što se ona vezuje za njegov lični dokument, koji u sebi sadrži pol, dakle, nema potrebe da imamo prekomernu obradu podataka o ličnosti. Naprosto, imamo podatak koji se vezuje za to. Vrh MUP-a, ti ljudi koji se bave tim poslom, ako su iz Granične policije, oni to sve znaju, jer oni propisuju te norme. Bilo bi besmisleno da vam se obraća neko ko to treba da propiše i ko to treba da radi, doduše, zavisi šta je za koga vrh MUP-a. Nekome je načelnik stanice MUP-a, ne može da dođe do višeg funkcionera i to je u redu. Dakle, svakako da ti ljudi koji to rade sigurno vam se ne bi obratili zato što je to njihov posao, pa bi bilo besmisleno da kritikuju ono što sami rade i što treba da sprovode, ali možda ima i takvih. U to iskreno sumnjam, pošto te ljude jako dobro poznajem, sa njima radim četiri godine. Jako profesionalno i dobro rade svoj posao, ali znam da je to oportuno politički reći apsolutno se slažem, može svako da kaže. Na kraju krajeva ljudi iz MUP-a su potpuno slobodni ljudi i mogu da komuniciraju sa kim hoće, ali na poslu moraju da rade po zakonu i po pravilima službe. Što se tiče migranata, apsolutno ne stoji da se povećava neki naročit broj migranata, on već godinama figurira oko 3.600 koji se nalaze u našim prihvatnim centrima, čak i ti ljudi ne žele da ostanu u zemlji. Ukupno je od 2014. godine do danas 561 čovek podneo zahtev za azil i većina ih nije sačekala kraj azilne procedure, već je otišla iz zemlje. Dakle, oni žele da žive u Nemačkoj, Švajcarskoj, Švedskoj, to su zemlje u kojima žele da žive. Čak ne žele ni u Italiji, Grčkoj, Bugarskoj, koje su oko nas, ne žele. Oni žele da idu u ovaj deo zapadne Evrope, zato što smatraju da su im tamo porodice, da će ostvariti bolja primanja, da će imati način da bolje žive, zarađuju neki novac. Dakle, to je stvar koja je važna i tu nema nikakvih naročitih izdvajanja prevelikih. Ono što mi imamo su ona izdvajanja koja su normalna i koja pokrivaju rad naših službi u nečemu što podrazumeva održavanje, uz naravno, ogromnu međunarodnu pomoć i to ne treba da se zaboravi. Mi imamo veliku finansijsku pomoć koju smo dobijali, ne preveliku u odnosu na neke druge zemlje, ali veliku. Ne mogu da kažem, ti ljudi koji su pomagali i Evropska komisija i nevladine organizacije su pomagale da platimo i hranu i smeštaj za ove ljude. Nešto je uradila Republika Srbija, neke prihvatne centre kao onaj u Preševu koji je bio jedan od najsavremenijih je uradila Evropska komisija, odnosno EU sa svojim novcem i naravno UN koje ne mogu da zaboravim, koje u ogromnoj meri pomažu. Dakle, Republika Srbija prilično uspešno upravlja migrantskom krizom, jako mali broj ljudi se nalazi na našoj teritoriji koji mi vrlo uspešno možemo da opslužujemo i da se brinemo o njihovim potrebama na najhumaniji i najpristojniji način. Naša zemlja i naš narod je imao iskustva i sa izbeglištvom i kroz našu istoriju, bar u poslednjih 150 godina, da ne kažem i ranije mnogo, možemo da kažemo da smo imali primere da smo morali da na različite načine idemo sa teritorije na kojoj smo živeli, da se pokrećemo, da idemo i u zbegove i u izbeglištvo i migracije i da su nas svuda čekali kamenicama i batinama, ko zna šta bi nam se dešavalo. Kada kažete – nisam predložila nasilje, nisam predložila ništa slično, vi ste predložili da ih ne molimo, da će im se izdati naredba. Pitam vas vrlo prosto šta se dešava kada se ogluše o tu naredbu? Koji institut da primenite da ih ugurate u autobus? Nema drugog instituta nego sila i vi de fakto bez obzira što to verbalno ne iskazujete, jako dobro razumemo vašu poruku. Vi predlažete nasilje. Možda vi to ne razumete, ali kada nekoga zamolite i kada ga pitate, kada pokušavate da sa njim napravite ljudski dogovor, a nije došao iz bahatosti i besa u vašu zemlju u kojoj i ne želi da ostane, jedini drugi način koji možete da primenite je sila. Mi ne želimo da primenjujemo silu. Ne želimo da poput nekih lidera opozicije dolazimo ispred fabrika koje su stranci otvorili i da kažemo dajte da zatvorimo ove fabrike, ne trebaju nam, ne trebaju nam strani investitori. Onda moramo da odemo kod tih ljudi koji danas rade kod tih porodica koje uplaćuju u budžet iz kojih se finansira policija i da im kažemo ne trebate nam više, zatvorite radna mesta i idite kući. Mi to ne želimo. Ovde se ne gaji bilo kakav odnos odbojnosti prema strancima, bilo kakvo nasilje. Mi hoćemo te ljude da zaštitimo maksimalno moguće, da zaštitimo bezbednost građana Srbije, što ćemo nastaviti da radimo najprofesionalnije moguće. Zaista, kada pogledate, posle milion i po ljudi koji su prošli kroz ovu zemlju, minimalan je broj incidenata. Minimalan, u poređenju sa svim drugim zemljama Evrope, apsolutno minimalan upravo je posledica dobrog odnosa. Sa druge strane, morate da razmišljate i o široj slici, kada govorimo o bezbednosti zemlje, kada govorimo o ugroženosti zemlje od strane različitih faktora, na kraju krajeva i od terorizma. Svi oni posmatraju kako se prema njihovim sunarodnicima i pripadnicima njihovih verskih grupa ponašaju različite zemlje. Između ostalog je to kriterijum kada se odlučuju da neke zemlje napadnu. Dakle, nema tu varijante da ste bahati, divlji, a onda očekujete da sve bude divno i bajno. Za sve u životu morate da se potrudite, morate da uložite napor. Mi smo uložili napor. Da li je problem ministru da zamoli dete od 10 godina da uđe u autobus? Nije mi problem, ići ću da molim dete. Uopšte mi neće biti problem. Da li je problem što je to dete drugačije boje i što govori drugačiji jezik? Nije mi problem, idem da zamolim to dete. Jer, šta mi je alternativa? Da ga udarim batinom? Nemam alternativu. Imam alternativu ili da to dete shvati, uplašeno, napušteno ili sa roditeljima koji su isto tako uplašeni ili imam alternativu da to dete shvati da mu je bolje tamo gde ga vodimo ili da ga neko udari. Mi nećemo da ga udarimo. Nećemo da puštamo pse na njih, nećemo da ih umotavamo bodljikavom žicom, mi hoćemo da sa tom decom, ljudima koji su ovde silom prilika razgovaramo kao sa normalnim ljudskim bićima. Sa onima koji krše naše zakone, ponašaju se divljački, protivzakonito, vodimo ih na sud. Sudovi će ih osuđivati, ići će na robiju i moraju da shvate da je politika naše države, da kontakt sa našom državom ne može značiti nepoštovanje zakona u našoj zemlji, ali isto tako, dolazak u ovu zemlju, čitao sam mnogo dirljivih pisama, mejlova koje su slali kada su otišli iz naše zemlje, da se zahvale Republici Srbiji i pripadnicima MUP-a, policajcima i rekli su – niko nas nije tako dočekao, tretirali ste nas kao ljude. Voleo bih da su naše sunarodnike svi uvek tretirali kao ljude kada smo mi bili u takvoj situaciji, ali to mora da se zasluži. To se zaslužuje sada. Zato mi se čini da ne razumete da kada kažete: „ne treba da ih molimo“, da vi u stvari sugerišete nešto potpuno drugačije, a to nije dobro. (Marija Janjušević: Replika.)
Nemate pravo na repliku, koleginice. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da su gospoda iz policije tu, a da imamo poznatu agenciju Dveriliks, čestitu, poštenu, onu sa Hilandara, uzmeš 5.000 evra, zakuneš se da nećeš praviti stranku, zakuneš se na ikonu Trojeručice, onda uzmeš 5.000 evra, pa osnuješ stranku i tako nastane „sveti boškić levoručica“. Dame i gospodo, s obzirom da su oni čestiti i pošteni, a mi svi nepošteni, uključujući i porodice, decu, itd, pošto je policija tu, ja moram da pitam, Vojislav Šešelj je iznosio neke podatke u izbornoj kampanji o nekom novcu koji je proneveren navodnoj stranci. Ja sam se malo raspitao, nisam hteo u kampanji o ovome da govorim, ali mogu da potvrdim nalaze Vojislava Šešelja, jer sam to proveravao peške. Naime, novac iz izborne kampanje ukoliko ne upotrebite kao politička partija, kao lista, vraća se u državni budžet, znači, nije samo oštećena politička stranka ukoliko se taj novac proneveri, nego i država. Ukoliko je ta pronevera na fiktivnim poslovima, onda se radi, gospodo policajci, o pranju para, utaji poreza, oštećenju budžeta. Da ne bi bilo da ja izmišljam, da krenemo redom. Postoji u Borči njihova organizacija. Kaže, Branislav Simidžija – Elektro radovi, njima je to svakako poznato. Da bi to uspešno uradili, oni su na svoje kandidate, ovde je ta lista iz 2016. godine, otvorili preduzetničke radnje koje su služile samo za te poslove. Novac je prebacivan za fiktivne poslove, podizan u kešu i tako opran, verovatno završio kod Boška levoručice. Sad imamo pojavu, nema onog stečajnog upravnika, imamo tu zajedničku listu koju možemo nazvati „kradulović, rasulović, del boškić kompani“, sa onako malo „de LJotić kompani“. Željko Cvijanović, Ivan Cvijanović, Verica Cvijanović, svi sa iste adrese u Borči, 9.698.496,22 dinara, svrha – popravka IT računara. Ne znam da li Borča ima prugu. Jel ima Borča prugu? Ne znam gde je prošla ova kompozicija računara, ali znam da je Nenad Cvijanović brat i drugi sin gospođe bio odbornik Dveri, opština Palilula. Branislav Simidžija im je komšija, Elektro radovi MK-TEL, pa su to podelili na dva naziva radnje, iako se radi o istoj radnji, 5.665.000 dinara. Vi koji ste glasali za tu pojavu „kradulović del boškić kompani“, da znate su možda i mogli preći cenzus da su novac upotrebili za političke svrhe, u političkoj kampanji, da ga nije proneverio, možda bi i bilo cenzusa. Ovako vi, članovi, dok ste davali taj novac, oni su novac koji im je država davala za kampanju preko preduzetničkih radnji stavljali u privatne džepove. Idemo dalje. Advokatske kancelarije Đurić, Đurić, Đurić, Lažetić, 17. na listi Dveri, demokratskih, časnih, Dveri i DSS, Sanda Rašković Ivić, Boško Obradović, 19. na listi. Dakle, ukupno za advokatske usluge 3.260.000. Kao da su ih branili u Hagu. Onda neke firme koje se zovu dizajn Jefimija, Katarina i Kostadin Mihailović, takođe na listi, 3.900.000. Jelena Manić, opet neki dizajn. Takođe na listi Dragan Manić, iz Kovačice, Crepaja, 91. na listi. Kostadin Mihailović je 139, Katarina 161. Idemo dalje. Nevena Tomić, Borča, takođe, 3.400.000. Sve ukupno na preduzetničkim radnjama. Zašto preduzetničke radnje? Zato što nisu u sistemu PDV-a i Poreska uprava ih retko kontroliše. Sve ukupno 28.000.000 ili 200 i nešto hiljada evra. Dakle, to je novac koji je država izdvojila za fer i poštenu kampanju koju su ovi kamenonosci i mišobacači strpali u svoje džepove, osnovali Dveriliks i glavni izvor im je Aca Stefanović. Gospodine ministre, o ovoj policijskoj razmeni podataka međunarodnoj, međudržavnoj, a oni su dopustili da Crna Gora bude samostalna, pa je to sad međudržavna saradnja, nisam ja to dopustio, da lepo pitate da li je tačno da je taj njihov izvor zbog privrednog prekršaja uhapšen u Crnoj Gori pre nekoliko godina. Da li je tačno da je potražnja za tim njihovim izvorom bila velika, pa je izručen zbog privrednog prekršaja u Bosni i Hercegovini? Da li je tačno da je taj njihov izvor dobio dva koma nešto miliona evra kredita, ali čak ne ni od DS-a, već od Metals banke, dok još nije bila pod kontrolom DS-a, već Ananija Pavićevića? Da je dobio i da je u privatizaciji kupio voće u Smederevskoj Palanci i veterinarsku stanicu u Smederevskoj Palanci? Proverite to. Da li je tačno da je raskućio obe te firme i prodao? Da nije vratio kredit? Da ništa nije bilo ni od vraćenog kredita, da ništa nije bilo ni od „Voćara“, a da ne nabrajam da je „Voćar“ nekako razdeljen - „Voćar“, pa „Voćar Stefko“, pa „Voćar Komerc“ itd. Sve te kombinacije i svi ti prekršaji su njih doveli da sad imaju verodostojan izvor, koji je, eto hapšen nekoliko puta, ali ovog puta treba da im verujemo na časnu reč da je to tako. Dame i gospodo narodni poslanici, politika ne može biti amnestija. Ovih dana su me optužili, a tražim i to da se proveri, za teško kriminalno delo, jer je moje poljoprivredno gazdinstvo se usudilo da u maju mesecu kupi traktor i da podsticaje ostvari u decembru mesecu, na navodnom konkursu koji sam ja namestio kupio sam traktor u maju, ali sam konkurs namestio u decembru, toliko sam bio onako vidovit i to u pokrajini. Da se ta okolnost proveri, tim pre što sam u Republici mogao da ostvarim 65% podsticaja, ali s obzirom da je traktor kupljen na kredit od Pokrajinskog fonda za razvoj poljoprivrede, moja obaveza je bila da tih 40% uplatim u Fond za razvoj poljoprivrede, što sam i učinio 29. Decembra, da se proveri i ta okolnost da li sam to pravo ostvario i da li sam novac prosledio po Ugovoru o kreditu Pokrajinskom fondu. Težak sam ti ja kriminalac, pa ja njima, posebno ovima iz stranke bivšeg režima koji po selima imaju običaj da obilaze ona biračka mesta po Popincima, Pećincima itd, sam voljom da ustupim taj traktor, a i da preuzmu mi kredit od 31.000 evra i da mi vrate 10.000 učešća i evo im traktor sa svim privilegijama. Onda, takođe da se proveri, optužen da sam da kao i poljoprivredno gazdinstvo, moje i očevo porodično, majka je umrla, 60 godina trajemo na istom mestu, na istoj adresi, optuženi smo da smo kupili traktor i imamo nameru da zakupimo zemlju, 200 hektara. Sad zamislite velikog kriminala – seljak je kupio traktor i ima nameru da ore zemlju. Možda da sam kupio jahtu i otišao na Maldive, možda bi onda bio manji kriminalac. Možda da sam kupio stan u Beču, kao njihov pokrajinski sekretar za poljoprivredu, koji je transferisao novac i prethodnom govorniku na organizaciju „Moja Inđija“ za 2008. godinu. Možda bih i ja bio manji kriminalac da sam kupio jahtu…
Privodite kraju kolega Rističeviću.
Hvala. … da sam kupio jahtu i otišao na Maldive i kupio devet stambenih jedinica uključujući i stan u Beču. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik… (Marija Janjušević: Replika.) Reč ima narodni poslanik Marija Obradović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici mi smo se približili, zapravo ovo je negde sedamnaesti sat rasprave tokom jučerašnjeg i današnjeg dana i ovo je, većina se složila, bila je jedna bogata i zaista efektna rasprava koja je protekla u razmeni činjenica i argumenata. Bilo je i nešto od zahteva koji nisu bili opravdani u ovom trenutku i nisu se pokazali kao zahtevi na koje, na prvom mestu, ministar može da odgovori kao zahteve koji su prihvatljivi za ove predloge zakona. Ono što jeste najvažnije i što bih želela da i oni koji prate parlament, naše zasedanje, ponesu kao utisak, to je da je svih 18 predloga zakona, koliko se nalazi u ovoj objedinjenoj tački ocenjeno kao dobri predlozi zakona. Da neko ne pomisli da to što je podneto 1.600 amandmana na ove predloge zakona bude kontradiktorno ovome što sam ja rekla, odmah ću vam reći da to nisu amandmani koji su suštinski, koji bi mogli suštinski da promene ove predloge zakona koji mogu suštinski da utiču na bezbednost i građana, dakle državljana naše Republike Srbije, naročito ne na bezbednost stranaca, stranih državljana koji trenutno borave ili prolaze preko teritorije naše države. Još jednom da ponovim, ozbiljno, dugo pripremani predlozi zakona, na kojima je radio ozbiljan tim eksperata, stručnjaka sa velikim iskustvom u MUP, posebno u ovom sektoru za zakonodavstvo i naravno izuzetno uvaženi i konsultovani ljudi iz nevladinog sektora ekspertskih organizacija koje su dugo ukazivale na različite probleme koji su se u prethodnim godinama pojavljivale i to smo sada uspeli da upakujemo u ove predloge zakona. Dakle, danas mi sa sednice Vlade, mi imamo okvirnu informaciju da je oko 150 amandmana je prihvaćeno od ovih predloženih 1600 i to takođe ne znači da treba napraviti velike izmene u ovim predlozima. To su male korekcije, u mnogim primerima su to tehničke korekcije, ali jedan broj amandmana je zapravo zahvaljujući interesovanju i pokazanoj dobroj volji ministra sa saradnicima, će ući kao sastavni deo ovih predloga zakona, ali o svemu tome ćemo govoriti narednih dana kada budemo razmatrali ove zakone u pojedinostima. Vrlo je važno spomenuti da je u ovoj raspravi u ova dva dana učestvovalo negde oko 70 poslanika i opozicije i pozicije. Moram reći da smo negde poslanike opozicije retko čuli, jer ih i nema mnogo u sali, ali je dobro da su se čuli njihovi komentari, pa makar i oni bili onakvi kakvi su bili, a to često, po mom mišljenju, ograđujem se, ne prilično konstruktivni, već su više bili kao neko pridobijanje besplatnog medijskog prostora, što jeste njihovo pravo, ali svakako treba da razmišljaju o posledicama, jer građani detaljno prate ovaj naš prenos i procenjuju ponašanje i zalaganje poslanika. Često smo mogli čuti u izlaganju opozicionih poslanika da nije bilo dovoljno vremena. Svaki ovlašćeni ima dvadesetak minuta i još posle toga imaju vremena kao poslaničke grupe i svi su negde gubili tri do četiri minuta u objašnjavanju da nemaju dovoljno vremena da obrazlože u ovih 18 minuta, ali sve ukupno sa svim tim njihovim obrazlaganjem oni su svi govorili 10 do 11, 12 minuta, dakle, nisu uspevali da potroše ni tih 20. Eto, koliko zaista nije bilo vremena. Ono što sam juče rekla i ponoviću, ovi su svi zakoni stigli tokom prethodne godine u parlament, recimo da je poslednji stigao sredinom decembra 2017. godine. To je pre tri, gotovo četiri meseca. Ne moguće da deset predloga zakona niste mogli da pročitate četiri meseca bez obzira koliko god oni bili obimni. Tako da ne stoje te zamerke, stoji jedino da je trebalo posvetiti i vreme i odvojiti i energiju, konsultovati se sa ljudima koji se bave ovom problematikom da biste zaista videli da su ovo bili ozbiljni predlozi zakona na kojima se tek onako, ad hok olako radilo. Ono što jeste vrlo važno, je da smo mi ovim predlozima zakona stvorili jedan ozbiljan, normativni okvir u kojem smo svakako pokazali da smo mi ispunili, preuzeli one svoje obaveze u pogledu evropskih integracija i u pogledu harmonizacije, dakle, domaćeg nacionalnog zakonodavstva sa onim obavezujućim evropskim direktivama. Nama je na prvom mestu, to se više puta čulo i od ministra danas u raspravi, na prvom mestu je zaista bila bezbednost građana, građana Republike Srbije i bezbednost stranaca koji prolaze preko teritorija naše zemlje ili privremeno tu borave, zaštita ljudskih prava, pojačana pravna sigurnost, transparentnije, jasnije procedure, bilo da je reč o strancima ili o našim građanima, našim državljanima. Kao što sam to učinila i danas još jednom ću da ponovim, nedavno, zapravo upravo se završila diskusija između koleginice Janjušević i ministra na tu temu, vrlo je važan naš odnos prema migrantima. To je tema o kojoj moramo da govorimo, jer očigledno da još uvek kod nas ima ljudi kojima nije jasno koliko je važno da ostanemo ljudi, koliko je važno da pokažemo naš humani odnos. Znam i to pokazuju i neke evidencije da među migrantima se zaista pronađu i ljudi koji nemaju najbolje namere i koji žele da se negde provuku i koji imaju kriminalne dosijee i neku prošlost koja je zabeležena u policijskim dosijeima. Morate znati da najveći broj ljudi je zaista teškom mukom i nuždom nateran da prolazi preko teritorije naše zemlje, i da ti ljudi u najvećem broju, gotovo stoprocentnom ne žele da ostanu, i to pokazuju brojke i statistike ne žele da ostanu na teritoriji naše zemlje, ne žele naše državljanstvo iako podnose zahteve za azil. NJihove prijave za azil su samo kupovina vremena da u nekom periodu mogu nekažnjeno da borave na teritoriji naše zemlje dok ne pronađu način da odu ka zemljama poput Nemačke, tamo gde žele da nastave svoj život zajedno sa porodicama. Dakle, važno je sve ono što smo slali odavde kao poslanici, da to bude jedna pozitivna poruka da istrajemo u tome, da budemo ljudi do kraja, da ovim ljudima pružimo svu moguću zaštitu i ono što je potrebno za to vreme koje provode na teritoriji naše zemlje. Nema straha da će bilo ko da nas ugrozi, da će bilo ko da zauzme našu imovinu, naša radna mesta, niti ono što je predviđeno za građane Srbije. To su sasvim dve odvojene priče i ne treba zloupotrebljavati i manipulisati tim brojkama. Treba da pokažemo da smo zaista, kako što smo uvek bili, u Srbiji gostoprimljivi i neko ko ima osećaja za tuđu muku, da zaista to pokažemo ovog puta i kroz ovu pravnu formu. Ali i najbolji zakon napisan na papiru, kada se sprovodi u praksi zavisi upravo od ljudi koji sprovode, zbog toga i šaljem ovakav apel. Još jednom želim da se zahvalim svima koji su učestvovali u ovoj raspravi, posebno kolegama koji su podržali ove predloge zakona u načelu, i naravno očekujem vrlo ozbiljnu diskusiju u pojedinostima. Mi ćemo u toku sutrašnjeg dana imati sednicu Odbranu i unutrašnje poslove, gde ćemo definitivno razgovarati o amandmanima koji mogu da postanu sastavni deo ovih predloga zakona. U svakom slučaju po završetku ovog mog obraćanja ja zaista kao potpredsednica SNS još jednom želim da čestitam svim ljudima koji su pomogli da mi u Beogradu osvojimo 45%, zapravo 44,99, u svakom slučaju to je 64 mandata. Hvala vam Beograde i SNS, ljudi koji su bili na našoj listi opravdaće vaše poverenje. Nije mala stvar kada vam povere da vodite ovako veliku evropsku prestonicu, metropolu sa sjajnim investicionim projektima u budućnosti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dve opaske o toku rasprave u kojoj smo učestvovali. Jedna kojom se, samo želim da potvrdim, da u ovu Skupštinu nikad još nije ušao zakon u nekom obliku, a da je u istom obliku izašao. Da li će to biti 150 amandmana, 170 ili 90 nebitno, ali je važno da rasprave dovedu do toga da se saslušaju amandmani, da se isprave propusti u tekstu i da se na kraju ako može poboljša tekst zakona. Druga opaska koju želim da podelim sa vama je moja nada. Nije mnogo snažna, ali ja sam dosta uporna, a to je da su svi ovi zakoni o kojima smo razgovarali, koji su o slobodi, pravdi, bezbednosti, da ćemo bez ikakve sumnje odavde svi mi poneti poruku da su ljudska prava i bezbednost dve strane istog novčića. To se zaboravilo u Evropi. To nikada nije bilo potpuno jasno u SAD. To znaju Kanađani, to se ne zna po Africi po Bliskom istoku, a to je jedna od najvažnijih stvari koje možemo obezbediti ljudima za koje radimo, da su njihova ljudska prava i njihova bezbednost dve strane jednog istog novčića, pa bez obzira da li se radi o ljudskim pravima građana, migranata, ljudima koji prelaze granice u slobodi kretanja ili se radi o ljudskim pravima zaposlenih u MUP, onih koji treba da čuvaju naše podatke, sve to su ljudska prava koje smo zaboravili kao da nam ne trebaju. Zaista se nadam da je ovde rečeno dovoljno da Srbija bude zemlja koja, kada jednom ovi zakoni u izmenjenom obliku, usvojenim amandmanima, postanu deo dobre ocene za poglavlje 24, najveći deo njih i da ćemo takođe biti zemlja za koju će ljudi reći, oni češće govore o ljudskim pravima, nego drugi u regionu, a i mnogi drugi u EU. (Marija Janjušević: Po Poslovniku, imam li ja pravo na nešto ovde?)
Zahvaljujem. Sada zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 18. tačke dnevnog reda. Sa ovim bismo završili današnji rad. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem vam svima.