Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Četvrtu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 115 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 118 narodnih poslanika i da imamo uslove da počnemo sa radom. Niko nije prijavio odsustvo. Istovremeno, obaveštavamo vas da sam 3. maja primio ostavku potpredsednika Vlade Republike Srbije Miroljuba Labusa. Na osnovu Zakona o Vladi, član 23. stavovi 1. i 2, Skupština posle ostavke upućene predsedniku Skupštine to prima k znanju, a na osnovu člana Poslovnika 207. stav 4. Skupština konstatuje da je time prestao mandat potpredsedniku Vlade Miroljubu Labusu. Zahvaljujem se i u vaše ime za sve što je gospodin Labus zajedno sa Vladom, Skupštinom i ostalim izvršnim delovima vlasti učinio za pridruženje Srbije EU. Saglasno članu 85. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao izuzetno za ponedeljak zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda sednice. Pošto smo otpočeli radni dan, po elektronskom sistemu ne postoje, još uvek, uslovi da bismo mogli da pristupimo usvajanju Zapisnika sa prethodnih sednica i izglasavanju dnevnog reda. Zbog toga molim Zakonodavni odbor da se sastane, u maloj sali, odmah da bi doneo adekvatne odluke. Znam da će biti obiman rad, zbog toga nastavak sednice u 11,30 časova. [[Posle pauze – 12,00.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice redovnog zasedanja. Pošto smo stigli do tačaka o kojima moramo da se izjasnimo glasanjem, molim da prvo utvrdimo da li imamo kvorum za glasanje. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je prisutno 127 poslanika i da, u odnosu na to, možemo da pređemo na usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Dostavljeni su vam zapisnici Druge i Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, na osnovu člana 86. stav 5. Poslovnik, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnike sa navedenih sednica. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, održane 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 13. i 17. aprila 2006. godine. Za 128, od prisutnih 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, održane 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 13. i 17. aprila 2006. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, održane 17, 18, 19. i 20. aprila 2006. godine. Za 127, nije glasao jedan, od 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, održane 17, 18, 19. i 20. aprila 2006. godine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, o predlogu za spajanje rasprave i o predlogu za promenu redosleda tačaka dnevnog reda. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, koji je podnela Narodnoj skupštini 29. aprila 2006. godine, tačka 7. predloženog dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 126, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasao jedan, od 129 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o prestanku važenja zakona o osnivanju novinsko izdavačke ustanove "Bratstvo", koji je podnela Narodnoj skupštini 20. aprila 2006. godine. Vlada povlači hitan postupak. Zahvaljujem gospodine Stojkoviću. Dakle, potvrdom prisutnog ministra iz Vlade ovaj hitan postupak je povučen, pa se ne izjašnjavamo o hitnom postupku. Zakon ostaje u proceduri. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o vraćanju (restituciji) imovine crkvama i verskim zajednicama, koji je podnela Narodnoj skupštini 29. aprila 2006. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 124, nisu glasala četiri, od 128 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, na osnovu člana 90. i člana 140. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o: Predlogu zakonika o krivičnom postupku, Predlogu zakona o obuci sudija, javnih tužilaca, zamenika javnih tužilaca i sudijskih i tužilačkih pomoćnika i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova (tačke 1, 3. i 4. predloženog dnevnog reda); Predlogu zakona o arbitraži i Predlogu zakona o posebnim ovlašćenjima radi efikasne zaštite prava intelektualne svojine (tačke 5. i 6. predloženog dnevnog reda); Predlogu zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, Predlogu zakona o investicionim fondovima, Predlogu zakona o preuzimanju akcionarskih društava i Predlogu zakona o računovodstvu i reviziji (tačke 7, 8, 9. i 10. predloženog dnevnog reda); Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, Predlogu zakona o osnivanju Akcionarskog društva "Nis-Kapital", Predlogu zakona o osnivanju Akcionarskog društva "Eps-Kapital" i Predlogu zakona o osnivanju Akcionarskog društva "Ptt-Kapital'' (tačke 12, 13, 14. i 15. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Miloš Aligrudić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 119, protiv jedan, nije glasalo 8, od 128 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, na osnovu člana 90. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je promenu redosleda tačaka dnevnog reda, tako da tačka 2. predloženog dnevnog reda – Predlog odluke o utvrđivanju Nacionalne strategije reforme pravosuđa, postane tačka 1. dnevnog reda, a tačka 1. predloženog dnevnog reda – Predlog zakonika o krivičnom postupku postane tačka 2. dnevnog reda. Da li narodni poslanik Miloš Aligrudić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 124, nisu glasala četiri, od 128 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, za spajanje rasprave i za promenu redosleda tačaka dnevnog reda, na osnovu člana 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 128, od prisutnih 128 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno utvrdila dnevni red Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o utvrđivanju Nacionalne strategije reforme pravosuđa, koji je podnela Vlada (broj 7-843/06 od 14. aprila 2006. godine), 2. Predlog Zakonika o krivičnom postupku, koji je podnela Vlada (broj 713-842/06 od 14. aprila 2006. godine), 3. Predlog zakona o obuci sudija, javnih tužilaca, zamenika javnih tužilaca i sudijskih i tužilačkih pomoćnika, koji je podnela Vlada (broj 011-501/06 od 6. marta 2006. godine), 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, koji je podnela Vlada (broj 7-533/06 od 10. marta 2006. godine), 5. Predlog zakona o arbitraži, koji je podnela Vlada (broj 7-2461/05 od 21. oktobra 2005. godine), 6. Predlog zakona o posebnim ovlašćenjima radi efikasne zaštite prava intelektualne svojine, koji je podnela Vlada (broj 011-3100/05 od 30. decembra 2005. godine), 7. Predlog zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, koji je podnela Vlada (broj 400-923/06 od 29. aprila 2006. godine), 8. Predlog zakona o investicionim fondovima, koji je podnela Vlada (broj 400-2064/05 od 8. septembra 2005. godine), 9. Predlog zakona o preuzimanju akcionarskih društava, koji je podnela Vlada (broj 4-2950/05 od 14. decembra 2005. godine), 10. Predlog zakona o računovodstu i reviziji, koji je podnela Vlada (broj 400-84/06 od 18. januara 2006. godine), 11. Predlog zakona o javnim skijalištima, koji je podnela Vlada (broj 66-31/05 od 11. januara 2005. godine), 12. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, koji je podnela Grupa od 545.208 birača (broj 02-2101/05 od 4. oktobra 2005. godine), 13. Predlog zakona o osnivanju Akcionarskog društva NIS-KAPITAL, koji je podnela Grupa od 545.564 birača (broj 02-2102/05 od 4. oktobra 2005. godine), 14. Predlog zakona o osnivanju Akcionarskog društva EPS-KAPITAL, koji je podnela Grupa od 542.592 birača (broj 02-2103/05 od 4. oktobra 2005. godine), 15. Predlog zakona o osnivanju Akcionarskog društva PTT-KAPITAL, koji je podnela Grupa od 546.921 birača (broj 02-2104/05 od 4. oktobra 2005. godine). 16. Predlog zakona o vraćanju (restituciji) imovine crkvama i verskim zajednicama, koji je podnela Vlada (broj 465-924/06 od 29. aprila 2006. godine), 17. Izbor članova Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije, na predlog Odbora za kulturu i informisanje Narodne skupštine Republike Srbije (broj 02-983/06 od 8. maja 2006. godine) i na predlog Republičke radiodifuzne agencije (broj 02-964/06 od 5. maja 2006. godine), 18. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Miloljub Albijanić, predsednik poslaničke grupe G17 plus (stavljeno 24. maja 2006. godine), 19. Predlog odluke o izmenama i dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije (stavljeno 24. maja 2006. godine). Pre nego što pređemo po utvrđivanju dnevnog reda na rad po dnevnom redu, obaveštavam vas da smo dobili predlog za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku u toku sednice, saglasno članu 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Naime, Odbor za kulturu i informisanje, na osnovu člana 162. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se, budite ljubazni sedite i koncentrišite se, dakle, da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red ove sednice tačka – Izbor članova programskog odbora radiodifuzne ustanove Srbije. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 124, nije glasalo tri, od 127 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Pošto je Skupština prihvatila i ovaj predlog, prelazimo na rad prema utvrđenom dnevnom redu sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O UTVRĐIVANjU NACIONALNE STRATEGIJE REFORME PRAVOSUĐA Primili ste Predlog odluke koji je podnela Vlada. Primili ste amandmane koje su na Predlog odluke zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat, 36 minuta; Demokratska stranka Srbije – jedan sat, tri minuta, 36 sekundi; Demokratska stranka - Boris Tadić – 43 minuta, 12 sekundi; G17 plus – 37 minuta, 12 sekundi; Socijalistička partija Srbije – 26 minuta, 24 sekunde; Nova Srbija i samostalni poslanici 9 plus 9 – 20 minuta, 24 sekunde; pet narodnih poslanika ''Za evropsku Srbiju – šest minuta, poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO-a i tri nezavisna poslanika – po pet minuta na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Istovremeno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici za ovu tačku dnevnog reda ispred DSS Jovan Palalić, a ispred G17 plus Marko Krstin. Da li ne postoji slučajno neki problem vezano za to što smo izglasali promenu redosleda, svi su svejedno pripremljeni za učešće? Jesu, je l' tako? Hvala. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li želi reč predstavnik predlagača, Zoran Stojković, ministar pravde? (Da.) Samo trenutak, zbog jednog obaveštenja, zbog načina rada svih poslanika, obaveštavam vas da ćemo, prema članu 85. stav 4. Poslovnika, danas raspravljati onu tačku koja bude na dnevnom redu, do završetka one tačke koja bude na dnevnom redu ili jedinstvenog pretresa ili zajedničkog pretresa koja bude na dnevnom redu u 18,00 časova. U odnosu na to je neophodno da pripremite svoje učešće u poslaničkim grupama. Hvala mnogo. Izvolite, gospodine ministre. Reč ima ministar pravde Zoran Stojković, izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi jedan, možda, od najbitnijih dokumenata o kome treba ova skupština da raspravlja i da ga usvoji, a za to ću pledirati. Šezdeset godina smo raspravljali o sudovima, ukazivali na niz problema koji postoje, ali još nijednom nije donet jedan koncizan program šta treba uraditi, dati odgovore na te probleme i kako ih rešiti. Sudstvo je treća grana nezavisne vlasti. Bez valjanog sudstva, mislim da ne moramo bar tu da se sporimo, teško da možemo imati valjanu državu. Zato je značaj ovog dokumenta izuzetan. Istim dokumentom taksativno se nabrajaju svi problemi koji postoje da bi pravosuđe bila treća nezavisna grana vlasti, sposobna da obavi posao koji joj društvo poverava. Imajući u vidu tako evidentirane slabosti, tačno se daje pregled odgovora šta treba uraditi da se te slabosti otklone. Sama strategija zasniva se na četiri osnovna načela: načelo nezavisnosti sudstva, načelo, ne volim da govorim, transparentnosti, reći ću, javnosti, načelo odgovornosti i načelo efikasnosti. Ako se ostvare ova četiri načela, cilj strategije će biti ostvaren, a on je uspostavljanje vladavine prava i sigurnosti građana kao osnovni uslov za povratak poverenja u sudove. Samom strategijom tačno su predviđeni organi za sprovođenje iste. Do formiranja Visokog saveta sudstva, sa njegovim pratećim organima, administrativnom kancelarijom, poslove bi obavljala komisija koja bi se starala o sprovođenju ove strategije. Ista bi imala deset članova, odabrana, da ne nabrajam taksativno ko bi sve ušao u komisiju, ali ono najbitnije, da bi svakih šest meseci davala izveštaj kako Vladi, tako i ovoj skupštini, i mogla bi da se prati realizacija same strategije. Normalno da za potpunu primenu ove strategije, kažem potpunu, jer jedan dobar deo strategije može da se ostvari i bez jednog ključnog elementa, a to je promena Ustava, potrebno je da se donese novi ustav u koji će se ugraditi oni osnovni principi koji garantuju nezavisnost sudstva. Misli se na onu ključnu kategoriju ili organ ove strategije, a to je Visoki savet sudstva, koji bi morao da stoji kao ugrađeni ustavni princip; šta je taj organ, njegov sastav i koja su ovlašćenja. Takođe, moralo bi da se tačno predvidi valjana mreža sudova i da se označi položaj još dva ustavna organa, prvi put, advokatura kao učesnik u pravosudnom sistemu i notari, kao novi organ koji do sada nismo imali, a reč je o organu kome se poveravaju javne funkcije koje sada obavljaju sudovi, a nisu isključivo sudska materija. Takođe, predviđene su oblasti koje će biti regulisane strategijom, kao i zadaci koji treba da se obave. Što se tiče samih oblasti, jasno je da je reč o prvom principu. To je princip nezavisnosti. Kako bi se to garantovalo, potrebno je postaviti novu strukturu, a ona se postiže na taj način što se formira novi organ – Visoki savet sudstva, kome se poveravaju široka ovlašćenja vezana kako za kriterijume izbora, razrešenja, materijalnih pitanja sudova, tako i za izbore, imenovanja i kriterijume za napredovanje sudija u službi ili njihovo razrešenje. Jasno, sam savet imaće 11 članova, ali pored ovog principa nezavisnosti, morali smo da ga vežemo odmah i za princip odgovornosti Sud jeste treća grana nezavisne vlasti, ali i odgovorna i ima prožimanje sa druge dve grane, znači, zakonodavnom i izvršnom, čini celinu državne vlasti. Iz tih razloga tačno je predviđen sastav gde se daje određena kopča sa zakonodavnom vlašću i izvršnom vlašću, a s druge strane, kod principa izbora vodilo se računa o jednoj stvari koja do sada nije bila istaknuta. Sud je nezavisan organ vlasti. Sudska funkcija je nezavisna i sudije u vršenju funkcije su nezavisne. Kada govorimo o tom principu nezavisnosti, misli se na sudsku funkciju i sudije, predsednici sudova su tzv. upravna funkcija unutar sudova, oni nisu sudska funkcija. Oni jesu određeni po onom principu upravnog nadzora u sudovima, jer se staraju o uređenju sudova i funkcionisanju sudova, za šta i odgovaraju. Iz tih razloga i drugačiji princip njihovih izbora u odnosu na izbor sudija, ali da bi se imala ona karika odgovornosti, uspostavlja se sistem izbora gde se tačno predviđa da će kod prvog izbora ova skupština birati sudije pripravnike. Dakle, država je i te kako zainteresovana kakav će biti kadrovski sastav u sudovima. Oni će biti birani na tri godine, jer se smatra da je to dovoljan rok da se vidi da li čovek zna, ume i može da radi sudsku funkciju, i u zavisnoti od toga ako se pokaže da može, onda bi Visoki savet odlučivao, po validno utvrđenim objektivnim kriterijumima, o njegovom napredovanju ili o razrešenju, odnosno nebiranju u trajnu sudijsku funkciju, ako se zaključi da se radi o čoveku koji nije sposoban da obavlja taj posao. Druga stvar koja je izuzetno bitna, ne samo za rad sudova, nego i za nešto što muči naše društvo, to je pitanje javnosti rada. Do sada smo imali raznorazne informacije koje su bile netačne, u potpunosti ili delimično, i stvarale su jedno jako lošu sliku o sudovima. Sudovi su bili dosta zatvoreni tako da se nije tačno znalo šta oni rade. Iz tih razloga stretegijom se predviđaju dve bitne stvari. Jedna je, da bi se obezbedila javnost rada suda i dostupnost onoga što radi građanima, predviđeno je da sudovi imaju lica koja ostvaruju kontakt sa javnošću, pre svega sa štampom, tako da mogu da se dobiju jasni i tačni podaci o onome šta se u sudu dešava. Sa druge strane, kompjuterizacijom sudova postiže se, ne samo (o čemu će i kasnije biti reči) poboljšanje efikasnosti, nego i mogućnost građana da jasno znaju šta se dešava sa predmetima u sudovima. Građani će moći da kroz sajt vide i kada je predmet primljen, da li je uredno zakazan, da li je presuda doneta, da li je urađena i čak i razloge presude, normalno, čuvajući one elemente koji govore o privatnosti stranaka u postupku. Na taj način, kada je takav rad, a ima već ovu kontrolu od dva koloseka i zakonodavnu, onda je jasno da se mogućnost pojave korupcije smanjuje. Jer, onaj ko radi javno i uz određenu kontrolu sigurno da će voditi mnogo više računa o onome što radi i mogućnost korupcije biće smanjena. Za efikasnost rada suda treba uraditi nekoliko stvari. Pre svega, treba napraviti racionalnu mrežu sudova i, kao što znate ,predviđeno je formiranje vrhovnog kasacionog suda kao najvišeg suda u Republici, koji bi bio i ustavna kategorija. Posao bi mu bio, kao kod svih vrhovnih sudova u svetu, da se bavi vanrednim pravnim lekovima i zauzimanjem stavova radi ujednačavanja prakse na teritoriji države. Apelacioni sudovi kao žalbeni sudovi, okružni i osnovni sudovi. Valjana racionalna mreža sudova treba da nam da odgovor koliko je nama sudova zaista potrebno, a koliko sudija, jer na taj način postižemopojeftinjenje rada sudova, a sa druge strane, vodimo računa kod racionalne mreže da zadovoljimo i onaj drugi uslov, a to je uslov tzv. dostupnosti pravde građanima. Na taj način, postigla bi se i veća efikasnost, ali i ono što je najbitnije, smanjenjem troškova ostaje znatno više sredstava za sudove, jer ideja je u tome, ako pogledate ovu strategiju, da što više mladih ljudi dođu da rade kao pripravnici, stručni saradnici ili sudski pomoćnici, sa neznatno manjim platama od sudija. Da taj posao obavljaju profesionalno, a sudije samo da sude. A ti mladi ljudi, čak i ako ne budu izabrani, mogu do kraja života da rade taj posao kao profesionalci i da nemamo bojazni kao danas da li možemo uopšte da nađemo ljude koji će doći da rade za ove plate i ljude koji nemaju nikakvu sigurnost da će biti izabrani, pa samim tim da ostanu. Znači, pretpostavka, mlad čovek koji je završio fakultet, položio pravosudni ispit, treba da radi za 20.000 dinara, normalno je da tako ne možemo da dobijemo dobar kadar. Ova ideja je predviđena u samoj strategiji, jer bi obezbedili i valjane kadrove za ubuduće, tako da kada sudija ode, bilo u penziju ili napusti sud, vi imate gotov kadar. Druga stvar koja treba da poboljša tu efikasnost jeste obuka sudija, tužilaca i pomoćnika. Pokazalo se da je u velikoj meri na neefikasnosti sudova uticao i relativno loš kvalitet, odnosno nestručnost kadrova koje smo zatekli kada smo došli. Presude su se ukidale po nekoliko puta, svako ukidanje je vuklo po godinu-dve dana ponovnog rada po predmetu. Onda ste imali veliki broj starih predmeta, sudilo se po 10 ili 15 godina. Normalno je da kod efikasnosti novim zakonodavnim okvirom, koji je već skoro proveden, i zakonima, pre svega procesnim (a imaćete danas priliku da raspravljate o jednom, to je zakon o krivičnom postupku), daće se mogućnost ubrzanja, ali kvalitet mora da se postigne na ovaj način kako je predviđeno strategijom, i to zakonom o inicijalnoj trajnoj obuci, da se omogući trajno usavršavanje sudijskog kadra, da se nađe valjana veza između fakulteta, sadašnjeg Centra za obuku, odnosno škole ili akademije, kako je u svetu svuda zovu, i da dobijemo jedan trajno osposobljeni kadar da obavlja sudijsku funkciju. Odmah da kažem, ne samo inicijalno da se osposobi za posao, nego i trajno da radi na svojoj obuci, jer se pokazalo bar evo kod nas da, kada ga izaberete za sudiju, vrlo brzo zaboravi da čita, pogotovu nove propise ili nove standarde koji se sve više primenjuju. Iz tih razloga, kažem, radićemo novine na tom planu i opet imam zadovoljstvo da kažem da onaj deo poslova koji nije vezan za Ustav, a uklopljen je u strategiju, mi ćemo uraditi. I danas ćete imati priliku, odnosno možda sutra, to je druga tačka dnevnog reda, raspravljanje o zakonu o trajnoj obuci sudija, tužilaca ili sudijskih pomoćnika. Ako sve ovo ostvarimo, ostaje onda jedan problem koji moramo da rešimo. Zadaci koji su predviđeni strategijom podeljeni su u tri grupe: kratkoročni, srednjoročni i dugoročni. Kratkoročni zadaci u suštini su velikim delom urađeni, jer se radilo o zakonodavnom okviru i mislim da smo ga u dobroj meri uradili. Jedan broj čak i srednjoročnih poslova je urađen, vezan za mrežu sudova, jer znate da smo prošli onaj posao vezan za pretvaranje prekršajnih organa u sudove. Urađen je čak i predlog za racionalnu mrežu tih sudova, ali se čeka da se napravi racionalna mreža, govorim i za redovne sudova, da bi mogla jednovremeno da ide promena Zakona o organizaciji sudova i sedištima. Kažem, niz stvari ćemo uraditi, osim jedne, koja će biti, možda, stvar koja traži najviše vremena, a to je stvaranje tzv. nezavisnog sudskog budžeta. Mi danas imamo budžet u kome imate onu tačku 4, poglavlje IV, vezano za sudski budžet, ali pitanje funkcionisanja tako određenog budžeta pokazalo se kao loše. Zato su sudovi danas u velikoj meri u gubicima, nisu u stanju da izvrše valjano planiranje koliki je budžet potreban da bi obezbedio tzv. održivo sudstvo. Iz tih razloga kažem da je predviđeno formiranje tog ključnog organa, administrativne kancelarije, koja će vršiti sve pripreme za rad visokog saveta sudstva, ali istovremeno i da omogući planiranje tog valjanog sudskog budžeta, koji bi mogao da obezbedi nesmetano funkcionisanje sudova. To će možda najduže potrajati, jer je bilo dosta sporova. Mogu da vam kažem da smo prihvatili pomoć Evropske unije, koja nam je ponuđena, smatrajući da se radi o jednoj vrlo ozbiljnoj, čvrstojzemlji, koja je valjano uređena, to je Nemačka. Došli smo do jednog jedinstvenog zaključka da, i kada se bude osnovao taj nezavisni sudski budžet, pitanje je da li će biti potrebno da se dozvoli ta potpuna nezavisnost, jer ona može da ugrozi zakonodavno telo, stalne sukobe među sudovima i zahtevima za povećanje troškova jednog suda u odnosu na drugi sud ili jednog ranga sudova u odnosu na drugi. Sutra kada bude zakonom to regulisano, najverovatnije će se raditi o formiranju tog nezavisnog budžeta, ali da investicije ostanu i dalje da država to radi, a sve ostale stvari, kao što su obuka, redovni troškovi i dohoci, da se prepuste sudovima. Jedna, prvi put valjana novina, koju vi uočavate, a reč je o advokaturi, imajući u vidu njenu ulogu u sistemu pravosuđa i njeno učešće u radu sudova, prvi put je uvodimo kao ustavnu kategoriju. Imam zadovoljstvo da tu neće biti Ustav kočnica. Zakon o advokaturi se nalazi u Skupštini, samo je pitanje kada će doći na dnevni red, da vi o njemu raspravljate i eventualno ga usvojite. U izradi je zakon o notarima, biće završen u maju. Na taj način ćemo ispuniti još jedan srednjoročni zadatak. To je jedna novina koja se, nažalost imali smo prekid od 60 godina, uvodi ponovo. On treba da omogući brži i efikasniji rad pravosuđa, a sa druge strane da građanima omogući da jeftinije i brže dođu do ostvarenja nekih svojih prava. Pošto je reč o javnim funkcijama koje se prenose novom telu, normalno je da će on morati da bude određen kao ustavna kategorija. Tužilaštva – uradili smo ono što do sada obično je bilo rasprave šta je u pitanju. Imali ste mišljenja koja nisu sporna teoretski, još od Monteskijea podela je izvršena jasna na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. Tu spora nema. Postavlja se pitanja šta su onda tužioci. Mi smo godinu i po dana radili ovu strategiju. Jedan od razloga je bio baš vezan za tužilaštvo, kako mu odrediti položaj. Išli smo u Brisel, išli smo u Strazbur, dobili mišljenja, imali smo mišljenja i Nemaca. Ono što je najinteresantnije, dala nam je mišljenje Venecijanska komisija, kao telo koje je zaduženo da raspravlja pravna pitanja EU. Ono što je bitno je sledeće: u svim zemljama EU to pitanje je rešeno na vrlo jednostavan način, jer to jeste tačno. Tužilaštvo je deo izvršne vlasti kome je povereno gonjenje i on treba da bude samostalan u vršenju svoje funkcije. Znači, jedini nezavisan organ, kao treća grana vlasti su sudovi, ali ne tužioci. To nije sporno kod urednih zemalja, koje imaju dugogodišnju demokratsku tradiciju i učvršćene institucije. Mi smo zemlja u tranziciji i smatrali smo da ne treba ići na takvo rešenje, nego naći jedno srednje rešenje. Ako već nisu sudovi, da ne budu čisto izvršni organi, nego da im se da određena zaštita. Vidite u strategiji da je ona određena kroz formiranje visokog saveta tužilaštva. Normalno da za one stvari koje se tiču države i državne politike odlučivaće, na predlog Vlade, ova skupština i birati tužioce, ali zamenike ili pomoćnike tužioca radiće visoki savet tužilaštava. Na taj način dajemo određenu zaštitu, baš zbog činjenice da smo zemlja u tranziciji i postoje mogućnosti raznoraznih pritisaka. Da bi se to izbeglo, dato je ovakvo rešenje, koje će se uraditi zakonom. Odmah da kažem, da strategija govori o sistemskim zakonima, što znači ne zakonima koji mogu da se menjaju prostom većinom, nego sistemskim zakonima. Oni će se odnositi i na one delove koji se tiču tužilaštva i koji se tiču sudova. Sa druge strane, jednim delom je obuhvaćeno šta treba uraditi na automatizaciji i kompjuterizaciji sudova, kako bi se postigao efikasniji rad, bolji uvid u ono što rade i da građani brže i efikasnije mogu da reše one probleme koji su danas za njih maltene nerešivi. Jer kada se radi, što bi rekli pešački, pa službenik svaki radi rukom i olovkom, tu se gubi strahovito puno vremena i građani imaju velike troškove. Na ovaj način ćete postići da oni relativno brzo mogu da dobiju zadovoljenje tih njihovih prava vezanih za administrativni deo vršenja sudske vlasti. Normalno da će se jedan deo odnositi i na Ministarstvo pravde, jer ono, takođe, mora da postigne jednu valjanu efikasnost, tim pre što jedan deo upravnog nadzora koji danas vrši Ministarstvo pravde biće prebačen na sudove, ali mora da se pojačaju one dve osnovne funkcije Ministarstva pravde, koje ima svuda u svetu, a to je zakonodavna aktivnost i odnosi sa inostranstvom, vezani za tzv. pravnu pomoć i odnose sa međunarodnim organizacijama, kako bi mogli da se zadovolje oni valjani standardi i standardizacija našeg zakonodavstva. Kažem, imam zadovoljstvo da mogu ovde da kažem, a vi ste glasali za te zakone, da je veliki deo tih poslova urađen. Lično mislim da ovi rokovi koji su dati u strategiji, gledali smo da oni budu objektivni, ali gledajući šta smo do sada uradili, ubeđen sam da će ti rokovi biti skraćeni i da možda nećemo morati da čekamo 2011. godinu da sudovi budu osposobljeni da preuzmu i ovu materijalnu stranu, da se oni staraju o svom materijalnom položaju. Iz tih razloga predlažem da mi strategiju usvojimo, jer se radi zaista o ključnom dokumentu, na bazi koga ćemo morati da obavimo sve ostale poslove, ako želimo da dobijemo ono što se od države traži. Pre svega, da bude pravna, efikasna i da može da zadovolji potrebe građana za zaštitom njihovih prava u tzv. razumnom roku. Verujem da će u diskusiji biti i dobrih predloga, koji će sigurno imati značaj za kasniju zakonodavnu aktivnost, ali sam ubeđen da postoji volja da ovu oblast, za koju nema spora da danas ima dosta problema, rešimo na valjan način i stavimo na noge, a sutradan da kažemo eto imamo urednu i valjanu državu. Ako želite da vidite kakva je država, pogledajte kakvi su sudovi. Ako su sudovi valjani, onda znate da ste u valjanoj i urednoj državi. Kako je to naš cilj, apelujem da ovu strategiju usvojimo.
Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? (Ne.) Da li predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik šefa poslaničke grupe SPS.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, mi danas u Narodnoj skupštini Republike Srbije razmatramo jedan izuzetno važan dokument – nacionalnu strategiju reforme pravosuđa. Dobro bi bilo, ukoliko nacionalna strategija bude usvojena, da primena onoga što ovde piše što pre počne, zato što je u oblasti pravosuđa u Srbiji potrebno promeniti mnoge stvari i to promeniti mnoge stvari što pre. Stanje nije dobro, stanje je jako loše, pre svega zahvaljujući pojedinim ljudima, to moram da kažem, iako govorimo o pravosuđu, o sudstvu i tužilaštvu, ali govorimo o oblasti uopšte, a odgovornost za loše stanje u pravosuđu snose pojedinci koji su, nažalost, svoju funkciju, svoj posao, ono što piše u Ustavu, ono što je sadržano u zakonima Republike Srbije koji se odnose na ovu oblast, stavili pod noge, stavili u službu politike pojedinih stranaka ili unutar DOS-a ili cele koalicije i koji su od 2000. godine naovamo, nažalost, pravosuđe doveli na veoma niske grane. SPS smatra da je ovaj dokument u celini dobar. Naša poslanička grupa će glasati za usvajanje nacionalne strategije. Mislimo da za to ima nekoliko veoma jakih razloga. Naime, SPS smatra da je potrebno otkloniti sve one loše stvari koje su se dešavale u praksi, posebno proteklih pet godina, otkad je DOS normativno uredio ovu oblast, a pojedini ljudi iz pravosuđa teško zloupotrebili svoju funkciju, naravno u interesu DOS-a, i pojedini u svom interesu, a uvek pozivajući se na zakon, na demokratske principe i vrednosti. Koliko je to uzelo maha podsetiću da su odavde iz Narodne skupštine Republike Srbije, sa ove govornice, pojedini ljudi iz DOS-a javno upućivali poziv ljudima iz pravosuđa na hapšenje socijalista, na podnošenje krivičnih prijava protiv socijalista, krivičnih prijavaprotiv ljudi koji su bili zaposleni u državnim organima 2000. godine ili ranije, bilo da su članovi SPS-a ili su izabrani, imenovani na predlog SPS-a. Odavde sa ove govornice su kretale inicijative. Naravno, onda bi se mediji masovno uključili u tu kampanju. Unapred su ljudi proglašavani krivim za ono što nikada u životu nisu učinili, za ono što su učinili poštujući zakon i obavljajući veoma savesno i odgovorno posao na koji su izabrani i imenovani, a onda su pravosudni organi, odnosno ljudi iz pravosuđa uzimali te stvari u svoje ruke i posao je kretao dalje. SPS smatra da je ovu nacionalnu strategiju potrebno usvojiti iz razloga jer je potrebno povratiti veru, ugled i čast nosiocima funkcija, i sudijama i tužiocima, jer su pojedinci, stavljajući se u službu politike DOS-a i vršeći njegov politički diktat, odnosno vršeći progon političkih neistomišljenika, kompromitovali i pravosuđe i sebe. Naravno, o sebi nisu mnogo mislili, jer su verovali da će DOS, a sa DOS-om i oni, trajati neograničeno dugo, a za pravosuđe, pravo i pravdu ih nije očigledno bila briga. SPS smatra da ovu nacionalnu strategiju treba usvojiti iz razloga što je potrebno povratiti i veru i uverenje da je pravosuđe, a pre svega sudstvo, stvarno treća grana podele vlasti, pored zakonodavne i izvršne, i da je stvarno nezavisno i samostalno i da će stvarno raditi u interesu građana i države. Mislim da su ovo neki apsolutno dovoljni razlozi, makar na nivou opšte konstatacije, da se ova nacionalna strategija usvoji. Mislim da je potrebno reći nekoliko reči o sadržaju samog ovog dokumenta, s obzirom da on sadrži neke konstatacije, vrednosne stavove, komentare, koji se moraju staviti na uvid javnosti i izreći neka reč o njima. Primera radi, ovde se na nekoliko mesta pominje da je Ustav Republike Srbije ograničavajući faktor za bolje stanje u pravosuđu Republike Srbije. Mi socijalisti ne delimo takav stav, jer smo potpuno uvereni sa onim rešenjima koje Ustav sadrži, da je stanje u pravosuđu moglo da bude daleko bolje nego što je sada. Lošem stanju u pravosuđu nije kriv Ustav i ne može biti kriv Ustav, krivi su pojedinci koji su zloupotrebili svoje pravosudne funkcije zarad lične dobiti ili progona političkih neistomišljenika. Zašto ovo kažem? U Ustavu Republike Srbije sadržano je nekoliko članova koji se odnose na sudove i javna tužilaštva. Dozvolite mi, ja ću ih citirati, da biste videli da, što se tiče Ustava, tu prepreka za uređenje pravosuđa nema ili da stanje u pravosuđu bude bolje. Primera radi, član 96. Ustava Republike Srbije kaže da su sudovi samostalni i nezavisni u svom radu i sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata. Član 101. Ustava Republike Srbije kaže da je sudijska funkcija stalna, da sudiji prestaje sudijska funkcija kada to sam zatraži ili kad ispuni uslove za starosnu penziju utvrđenu zakonom. Sudija ne može biti protiv svoje volje razrešen dužnosti, osim kada je osuđen za krivično delo na bezuslovnu kaznu zatvora najmanje za šest meseci ili za kažnjivo delo koje ga čini nepodobnim za vršenje sudijske funkcije, kada nestručno i nesavesno obavlja sudijsku funkciju ili kada trajno izgubi radnu sposobnost za vršenje sudijske funkcije. Vrhovni sud, u skladu sa zakonom, utvrđuje postojanje razloga za prestanak sudijske funkcije, odnosno za razrešenje sudija i o tome obaveštava Narodnu skupštinu. Član 102. kaže da se organizacija, osnivanje, nadležnost i sastav sudova i postupak pred sudovima uređuje zakonom. Član 103. kaže: ''Javno tužilaštvo je samostalni državni organ koji goni učinioce krivičnih i drugih zakonom određenih kažnjivih dela i ulaže pravna sredstva radi zaštite ustavnosti i zakonitosti. Javno tužilaštvo vrši svoju funkciju na osnovu Ustava i zakona.'' Član 104. glasi:''Osnivanje, organizacija i nadležnost javnog tužilaštva uređuje se zakonom.'' Član 106. kaže: ''Funkcija javnog tužioca je stalna.'' Ja sam citirao pojedine članove Ustava koji govore da je vrlo precizno određen položaj i sudstva i javnog tužilaštva, i da tu nije i ne može i ne bi trebalo da bude bilo kakve prepreke da stanje u pravosuđu bude dobro. Loše, opet ponavljam i to ću uvek ponavljati sa ove govornice da je stanje u pravosuđu loše, zato što su pojedinci zloupotrebili svoje funkcije radeći u interesu jedne politike, poražene politike, ali mnogi od njih su izabrani na talasu te politike i dan-danas oni su ti koji sprovode zakon i primenjuju pravo i kroje pravdu. Strategiju je potrebno usvojiti i da bi se utvrdio novi način izbora nosilaca pravosudnih funkcija, da bi se preciznije nego do sada mogao izvršiti izbor i sudija i tužilaca i, da bi se znala cela procedura, odnosno da bi odgovornost svih u toj proceduri bila detaljno jasna. Ovo govorim iz razloga što smo od 2000. godine naovamo imali jednu pravu seču u pravosuđu, seču koja nije bila uslovljena objektivnim kriterijumima, nego je bila pre svega rezultat političke volje, diktata jedne politike. Cele 2001. i do sredine 2002. godine u Srbiji je promenjeno ukupno 150 predsednika sudova od 165. Znači, 150 predsednika sudova je tada izabrano. Kako su birani ti predsednici sudova i kako su birane sudije u ovom opisanom periodu dovoljno govori rad Odbora za pravosuđe u to vreme. O tome smo govorili i ovde na Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ja ću podsetiti još jedanput, jer to treba znati, da bi se znalo ko nam u pravosuđu radi, vrhovni, jedini, odlučujući i konačni kriterijum bila je kadrovska politika DOS-a, kadrovska komisija DOS-a. Osamnaest ljudi, pripadnika različitih stranaka, sedeli su i dogovorili se ko može biti predstavnik DOS-a u pojedinoj opštini ili u pojedinom sudu ili na čelu pojedinih sudova. Nije bilo pokušaja, ačast izuzecima, na matičnom Odboru u Narodnoj skupštini Republike Srbije da se kaže više reči o kvalitetima predloženih kandidata, o njihovom radnom iskustvu, o broju rešenih i nerešenih slučajeva, o ugledu, moralnom i profesionalnom koji oni uživaju ili bi trebalo da uživaju u suštini. Niko nije govorio o tome na Odboru ovde u Skupštini. Važno je bilo da se unutar DOS-a postigne saglasnost da neko može biti izabran za sudiju, tužioca, odnosno za predsednika suda. O kandidatima koji su tada izabrani dovoljno govori podatak iznet javno i nikada demantovan da su birani za sudije i za predsednike sudova ljudi koji su pravne fakultete završavali za osam, devet, deset, jedanaest, dvanaest godina, da im je prosek studiranja bio 6,28; 6,36; 6,54; 6,78, da neki od njih nikada nisu kročili nogom u pravosuđe, čast i drugoj profesiji i advokatima i pravnicima iz drugih oblasti, ali se pokazalo da tako, navrat-nanos, ulazak tih ljudi u oblast pravosuđa pravosuđu ništa dobro nije. O tome sam ja sticajem okolnosti u ime poslaničke grupe SPS govorio i 2001. godine i 2002. godine i kasnije. Skoro je i predsednik Nadzornog odbora Vrhovnog sudapomenuo, zanimljivo, da ljudi koji nisu bili u pravosuđu, a ušli su u pravosuđe, nisu doneli pravosuđu ničeg dobrog. Jednostavno, nisu upoznati sa funkcionisanjem pravosuđa. Kako su radili tako izabrani ljudi govore brojne krivične prijave koje su podnete protiv socijalista, protiv drugih ljudi pripadnika drugih političkih orijentacija, ali u svakom slučaju one političke orijentacije koje su suprotne DOS-u, jer su u tom periodu podnete brojne krivične prijave zbog zloupotrebe službenog položaja, kada za to uopšte nije bilo zakonskog osnova, ali se osnov tražio. Naime, bili smo u situaciji, s obzirom na to da su neki naši ljudi reagovali krajnje lično, oni su podnosili krivične prijave protiv pripadnika DOS-a iz istih onih razloga zbog kojih su oni dobijali krivične prijave i onda smo imali jednu paradoksalnu situaciju da su tužioci, primera radi, postupali različito u istim situacijama. U odnosu na jednu krivičnu prijavu pokreće se postupak, to dolazi ustaljenim redom do suda, a u drugom slučaju se to odbacuje bez bilo kakve želje da se uđe u suštinu stvari. Pomenuću sada šest slučajeva kakvo se to krivično delo, zloupotreba službenog položaja, zloupotrebljavalo, gde je podizana optužnica za zloupotrebu službenog položaja kada je optuženi postupio u skladu sa zakonom, ali navodno nije pridobio saglasnost neposrednog višeg organa, iako ga na takvu proceduru ne obavezuje zakon, kada je javni tužilac podizao krivičnu prijavu protiv članova SPS, čak i u onim slučajevima kada je on sam konstatovao da je učesnik u određenom postupku postupao u skladu sa ovlašćenjima i punomoćjima koje je imao i da u celokupnom tom slučaju nije imao nikakve lične koristi, što govori, naravno, da je optužnica zasnovana na političkim motivima. Često je podizana krivična prijava za zloupotrebu službenog položaja i protiv lica koja nisu bila neposredni nalogodavci, iznad sebe su imali dva ili tri rukovodioca protiv kojih se nije podnosila optužnica, već, naprotiv, protiv člana SPS, što govori da je optužnica zasnovana na političkim motivima. Podizana je krivična prijava za zloupotrebu službenog položaja i u slučajevima kada naručivalac poslova i nadzorni organ prihvataju da je posao izvršen u skladu sa odredbama ugovora između tih subjekata. U nekim slučajevima javni tužilac je podnosio krivičnu prijavu i za navodnu zloupotrebu službenog položaja i kada je učinjena materijalna šteta manja od one koju zakon propisuje, što govori da je takva optužnica imala političku pozadinu. U nekim slučajevima javni tužilac je podnosio krivičnu prijavu za zloupotrebu službenog položaja zbog navodnog nepoštovanja poslovničke procedure organa vlasti, iako to isto delo na tom organu nije osporeno itd. To su sve primeri kako su pojedini ljudi u pravosuđu radili. Radili su direktno protiv SPS, ima sijaset slučajeva. Ja ću ovde pomenuti dva, po meni, eklatantna primera koja pokazuju kako to u praksi izgleda rad pojedinih sudija kada rade po političkom diktatu protiv SPS. Jedan od primera je sudbina našeg poslovnog prostora na Savskom vencu, u ulici Miloša Pocerca. Kada smo se mi žalili na odluku Opštinskog suda, na odluku Okružnog suda i tragom naše žalbe stvar je otišla na rešavanje u Vrhovni sud Srbije, Vrhovni sud je doneo rešenje kojim je poništio odluke Okružnog i Opštinskog suda, znači, suštinski stvar vratio na početak. Ali, verovali ili ne, to rešenje Vrhovnog suda Srbije je 23 meseca stajalo u fioci predsednika Drugog suda, iste osobe koja nam je preko sredstava javnog informisanja, kad kažem nama ne mislim samo socijalistima nego svim poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije, dala lekciju o tome kako pravosuđe treba da izgleda i koji ljudi u pravosuđu treba da rade. Drugi slučaj je primer našeg poslovnog prostora u opštini Novi Beograd, gde smo imali jednu frapantnu situaciju da je SO Novi Beograd pokrenula tužbu protiv nas, dakle, protiv SPS, sa tvrdnjom da mi nismo vlasnici prostora, a taj prostor koristimo već 15 godina. Kada smo se po dobijanju te tužbe upoznali sa njenim sadržajem, pošli smo i videli zemljišne knjige opštine Zemun, jer se tamo vodi katastar u vezi nepokretnosti, onda smo utvrdili da je neko protivpravno brisao ime SPS kao vlasnika tog prostora. Odmah smo uložili žalbu i imamo faktičko stanje, a to je da je isti sud, znači, Četvrti sud radio u korist SO Novi Beograd u određenim zakonskim rokovima i presudio, naravno, u korist SO Novi Beograd, ne želeći u isto vreme da pogleda, a kamoli da uđe u problem tužbe SPS, koja je takođe stajala tri godine. Sada je zakazano suđenje i jednostavno za te tri godine taj predmet je bio u drugom planu, jer je trebalo završiti posao. Nezvanično smo saznali i ko je nalogodavac takvog stava, ko je naredio da ta naša tužba ne ugleda svetlost dana i, jednostavno, ljudi iz bivšeg DOS-a, u ovom slučaju, ljudi iz Demokratske stranke su neko ko je direktno o tome odlučivao. Da ne pominjem primer stanja u pravosuđu, one stvarikoje su rađene u vreme "Sablje", pre toga frapantan je slučaj kidnapovanja predsednika Slobodana Miloševića, kada je mimo svih zakona, na osnovu jedne protivustavne odluke Vlade Republike Srbije, kidnapovan, nijedan od ljudi iz pravosuđa, ni istražni sudija, ni okružni sud, ni Vrhovni sud, niko ko je to po zakonu morao nije reagovao. To ćutanje je bio signal svima da zakona nema, a da pravdu sprovode čelnici DOS-a i, naravno, u pravosuđu oni koje su oni izabrali. I posle ne čudi što je u vreme "Sablje", opet protivzakonito, na stranu to što je vanredno stanje uvedeno protivustavno, ali protivzakonito je 12.000 ljudi uhapšeno. Sve to pokazuje da je postojala jedna tendencija da se zakon stavi potpuno u drugi plan i da se radi po diktatu DOS-a i vodeće stranke unutar DOS-a, Demokratske stranke. Ne mogu a da ne pomenem ulogu pravosuđa u privatizaciji, jer privatizacija je, za nas članove SPS, najveća pljačka koja je učinjena naočigled cele javnosti, ali bez reagovanja ljudi iz pravosuđa, organa iz pravosuđa. Naime, za dve, dve i po godine privatizovano je, a u suštini opljačkano, ono što su generacije i generacije stvarale, hiljadu najboljih preduzeća prodato je za oko dve milijarde evra. Iako je, primera radi, 90-tih godina samo 49% ''Telekoma'', znači, dela jednog javnog preduzeća, prodato za milijardu 536.000.000 maraka i to je tada uzimano kao zlo, a onda se proda hiljadu najboljih preduzeća za dve milijarde i to se proglašava ''epohalnim'' uspehom. Pojedini ljudi iz pravosuđa su odigrali vrlo prljavu ulogu u celom procesu privatizacije, jer su vlasnike, nove vlasnike tog ogromnog bogatstva, suštinski, štitili. Zašto? Kada bi se pokrenuo postupak protiv njih, to je razvlačeno do iznemoglosti, dok se ne bi ta vlasnička promena izvršila do kraja, ljudi otpustili i, jednostavno, ubila volja u tim ljudima da traže bilo šta, a kamoli da pominju pravdu. Jedan slučaj pljačke kroz privatizaciju imali smo kroz stečajeve, gde je u situaciji kada to zahteva određena interesna grupa, stečajevi su uvedeni strašno brzo i situacija se preko noći menjala, ivlasnička i svaka druga, i faktička, i državna imovina je pljačkana. Kada bi se ovde ili u sudovima pokrenulo pitanje o tome, onda se dobijao opšti odgovor – videće se, čuće se, znaće se, međutim, pravosudni organi nisu radili. Ja sam još pre dve godine pomenuo stanje, primera radi, u jednoj firmi, nekadašnjoj čuvenoj firmi "Centrotekstilu", evo, vidimu "Privrednom pregledu" su objavili te podatke da je država vlasnik 97% "Centrotekstila" i sasvim logično zaposleni traže svoja prava. Traže da država reaguje da se ta ogromna državna imovina ne rasprodaje, ne umanjuje, a da za to niko ne bude odgovoran. A imamo i drugu situaciju da oni ljudi koji su sasvim zakonito kupili pojedine firme da im se ne dozvoljava ulazak u posed, raspolaganje tom imovinom, a kamoli proces proizvodnje. Pomenuo sam prošli put primer preduzeća "Bačka" iz Čonoplje kod Sombora, gde je čovek već tri godine vlasnik, ne može da uđe u posed, i sada ovo ne bih govorio da nemamo dokaze da je lokalna samouprava pre tri godine tražila od suda da se uvede stečaj i čak je predlagala ko treba da bude, to je radila zajedno sa predstavnicima manjinskog sindikata Nezavisnost, znači, postoji apsolutno dokaz da su ušli u taj posao, ali je suština što se odluke suda ne sprovode. Znači, postoji sijaset razloga zašto ovu nacionalnu strategiju treba usvojiti. Moram da kažem još samo jednu rečenicu. Potpuno sam ubeđen da je Narodna skupština Republike Srbije odigrala veliku pozitivnu ulogu vezano za stanje u pravosuđu i pokušaj promene stanja u pravosuđu zato što je ovde, baš sa ovog mesta, mnogo ljudi, pre svega poslanici SPS, ali i kolege iz SRS, a i druge kolege pojedinačno, moram to reći da se neko ne bi osetio uvređenim, pomenuli su brojne slučajeve nezakonitog ponašanja ljudi iz pravosuđa i oni su bili taj ventil, taj jedni glas javnosti koji je pomogao da se stanje u pravosuđu menja nabolje ili da se bar pokuša menjati nabolje. To je dobra stvar, jer da nije bilo Narodne skupštine Republike Srbije javnost za mnoge stvari ne bi znala. Način organizacije rada u sudstvu je mnoge stvari ostavio po strani, a nažalost i Visoki savet pravosuđa je mnogim svojim radnjama i ponašanjima kompromitovao tu funkciju i posao koji su radili. Jer, za razliku od Narodne skupštine gde se sve radi javno, transparentno, gde svako kaže ono što misli i odgovara za ono što kaže, u Visokom savetu pravosuđa mnoge stvari su rađene u tišini. Iz svih ovih razloga, ima ih još, ali nažalost vremena nema, SPS će podržati Nacionalnu strategiju o reformi pravosuđa, zato što očekujemo da će strategija postaviti osnove za bolje pravosuđe, za poštovanje Ustava, primenu zakona, za ravnopravan položaj građana pred pravosudnim organima i zaštitu njihovih prava, da će sud jednostavno postojati zbog građana, da će konačno postojati pravo i pravda i to zajedno, da neće biti političkog progona, da neće biti montiranih sudskih procesa, različitog ponašanja u istim situacijama, dvojnih aršina. Želimo da najbolji i najstručniji budu izabrani, a najbolji birani za najodgovornije funkcije i da to sve bude na dobrobit građana Republike Srbije i države Srbije.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, DSS smatra da predložena Nacionalna strategija reforme pravosuđa jeste snažan iskorak u pravcu jačanja nezavisnosti pravosuđa i povratak poverenja građana u institucije pravosuđa. Iako smo do sada više puta, upravo ovde u Narodnoj skupštini, imali rasprave o nizu važnih sistemskih zakona u oblasti pravosuđa, koji jesu bili reformski zakoni i na neki način učinili da se nekoliko, od četiri, važnih načela strategije, afirmiše, recimo, načelo efikasnosti, a podsetiću vas da smo ovde usvojili važne zakone, Zakon o parničnom postupku, Zakon o izvršnom postupku, Zakon o medijaciji, Krivični zakonik i niz drugih zakona, upravo na ovoj sednici je rasprava o Zakoniku o krivičnom postupku, činjenica je da do sada nismo ovako sveobuhvatno i sistemski imali predloženo reformisanje pravosuđa i jednu jasnu viziju kako srpsko pravosuđe u narednom periodu treba da izgleda. Upravo u ovoj nacionalnoj strategiji jasno se vidi na koji način, kojim instrumentima, kojim institucijama će biti zajemčena nezavisnost pravosuđa, nezavisnost sudija i ostalih nosilaca pravosudnih funkcija i na koji način će građani biti u mogućnosti da dođu u sudove po pravdu. Nema sumnje da je bilo bezbroj razloga zašto građani Srbije nisu bili zadovoljni stanjem u pravosuđu. Bilo je mnogo slučajeva, to su bili naravno izuzeci, ali su oni širili upravo takvo nepoverenje, gde se nije primenjivao zakon, gde su se prava zloupotrebljavala, postupci odugovlačili, a građani nisu dobijali osnovnu sudsku zaštitu zbog koje postoji sud. Time je ne samo ugroženo poverenje u pravosuđe, nego je bilo ugroženo šire poverenje u institucije cele države. Sudovi, kao jedna ravnopravna grana vlasti, bili su upravo u takvim slučajevima neuporedivo dovedeni u poziciju da građani ni na koji način ne veruju kada dođu u sud da će svoje pravo zaštititi. Bilo je pokušaja, raznim zakonima koji su ovde usvajani, da se upravo taj najvažniji deo, zbog čega se ova reforma između ostalog i donosi, povratak poverenja građana u pravosuđe, učini izvesnim. Sada se u ovoj nacionalnoj strategiji ide korak dalje upravo činjenicom da se ojačava jedan organ, visoki savet sudstva, u tim funkcijama koje će učiniti da institucije pravosuđa i sudije pojedinci budu istinski nezavisni u primeni prava i vršenju svoje funkcije. Mnogo je polemisano o tome kako treba da izgleda visoki savet pravosuđa, kakav je njegov sastav, kakve funkcije, bilo je mnogo kritika na račun toga, upravo ovde izgovorenih u Skupštni Srbije, pogotovo kada je u pitanju način izbora nosilaca pravosudnih funkcija, predlaganje, kriterijumi, što je do sada bilo poprilično udaljeno od javnosti; javnost nije imala mogućnost do kraja da vidi koji su to kriterijumi bili kada su se predlagali nosioci pravosudnih funkcija, pogotovo koji su to kriterijumi bili kada je u pitanju napredovanje u karijeri, izbor u više instance pravosuđa. Takođe, nisam primetio da je bilo koja stranka u Skupštini imala nešto protiv toga da sudovi imaju svoj budžet ili, u krajnjoj liniji, da imaju ključnu ulogu u kreiranju sudskog budžeta. Mnogo smo polemisali oko toga kakvi su standardi rezultata rada i koliko će ti standardi uticati upravo na onu ključnu činjenicu napredovanja u karijeri. Govorilo se, sasvim opravdano, i od strane predstavnika Vrhovnog suda o ozbiljnim materijalnim problemima u funkcionisanju pravosuđa, o problemima kada su u pitanju sami objekti u kojima se sudi, o regulisanju ključnih materijalnih pitanja isplate zarada, osnovnih troškova, čak i potrošnog materijala koji je neophodan za vršenje ove važne funkcije. Kada se sagleda predložena nacionalna strategija, jasno se vidi cilj, jasno se vide postupci i ubeđen sam, kada bude donet akcioni plan, jasni rokovi, na koji način će ona biti implementirana. Naravno, pozdravljamo činjenicu da se upravo o ovoj nacionalnoj strategiji raspravlja u Skupštini, jer bez snažne podrške Skupštine i narodnih poslanika, kao što je to bio slučaj u Strategiji borbe protiv korupcije, nema ključne podrške građana za sprovođenje ovog važnog dokumenta. Činjenica je, o tome se najviše i diskutuje u predloženoj nacionalnoj strategiji, reforma Viskog saveta pravosuđa, koji se sada naziva visoki savet sudstva. Kada se napravi jedna uporedno-pravna analiza situacije u pojedinim drugimevropskim državama na koji način je taj organ biran videće se, saglasno stanju u pravosuđu i uopšte društvenim okolnostima, da je predlagač našao meru upravo u činjenici na koji način da funkcioniše ovo važno telo. Činjenica da će većinu u visokom savetu sudstva imati predstavnici sudstva birani od sudija, imaće ključnu ulogu u obavljanju ovih funkcija, koje su sada prenete na visoki savet sudstva, znači, predlaganje kandidata, izbor kandidata, napredovanje u karijeri, disciplinski postupak i da ne govorim o činjenici da se mnoga upravljačka prava prenose na visoki savet sudstva, kada je u pitanju organizacija rada u sudovima, utvrđivanje standarda rada i učinka. Činjenica da će upravo sudije imati prevagu u ovom organu jeste snažan iskorak u jačanju nezavisnosti pravosuđa. Naravno, važno je što je predviđeno da druge važne institucije, koje imaju ključnu ulogu u pravosuđu, Ministarstvo pravde, Skupština Srbije, Odbor za pravosuđe, imaju svoje predstavnike i na taj način biće uspostavljena ta neophodna komunikacija. Činjenica da se predloženom strategijom predsednici sudova biraju u Skupštini jeste ono što je vrlo bitno. Time se pokazuje da se kontrola nad radom i upravljanjem sudova ostavlja u ovde parlamentu i time zajamčuje snažna uloga parlamenta upravo u tom kontrolnom, nadzornom radu preko Ministarstva pravde, koje ima parlamentarnu odgovornost u Skupštini nad radom kompletnog pravosuđa. Zašto je to iskorak? Imamo u uporednom pravu u mnogim evropskim zemljama činjenicu da je sastav visokog saveta sudstva potpuno drugačije koncipiran, gde prevagu ima ili narodna skupština, a u mnogim slučajevima sudije ne bira parlament, imamo slučajeve u mnogim ozbiljnim evropskim državama gde sudije postavljaju ministri. Činjenica da se uvažavaju preporuke Komiteta ministara Saveta Evrope, Povelja o statutu za sudije, gde se jasno naznačava potreba formiranja jednog nezavisnog tela, upravo ovog sastava, govori koliko je predlagač imao obzira i imao u vidu činjenicu da želi da sudstvo bude dominantno u kreiranju ključnih politika u kojima je preuzelo odgovornost. Ono što jeste bilo važno ovde napomenuti jeste činjenica da će visoki savet sudstva imati ključnu ulogu u kreiranju sudskog budžeta i preuzeti važne upravljačke uloge od strane Ministarstva pravde. Mislim da je u ovom prelaznom periodu neophodna snažna podrška Ministarstva radi jačanja upravljačkih kapaciteta ove administrativne kancelarije, koja će imati niz važnih i teških zadataka, kao neko ko će operativno da sprovodi odluke visokog saveta sudstva. Kada administrativna kancelarija visokog saveta sudstva preuzme ove ključne uloge i bude ta koja će biti kreator sudskog budžeta, u tom partnerskom odnosu sa Vladom i Ministarstvom finansija bude obezbedila neophodna materijalna sredstva za funkcionisanje pravosuđa, moći ćemo da kažemo da smo ispunili važnu ulogu da onaj koji najbolje poznaje probleme u pravosuđu, probleme sa kojima se svakodnevno suočavaju sudovi i sudije, moći će da predloži koja su to sredstva potrebna da bi i u tom delu bila zajemčena nezavisnost pravosuđa. Ono što jeste važno i što je predviđeno ovde u nacionalnoj strategiji, jeste formiranje nacionalnog instituta za obuku u pravosuđu. Imamo predlog zakona koji je u okviru druge tačke dnevnog reda upravo na ovu temu. Konačno se u Srbiji ta priča uozbiljuje. Imaćemo jednu permanentnu edukaciju u činjenici da se mnogo zakona donosi i da ćemo biti prinuđeni, kao država koja je ušla u evropske integracije, jer recipira veliki broj evropskih zakona, gde će se naš pravni sistem vrlo brzo menjati, da naše sudije to prate, da adekvatno prate i da imaju konkretnu podršku preko ovog instituta koji će, sasvim sigurno, zaživeti uz snažnu podršku i ministarstva i Vlade. Kao što sam rekao, upravljanje koje se prenosi na visoki savet sudstva treba da ojača efikasnije upravljanje predmetima, treba da ojača efikasnije dostavljanje, jer tu je bio najveći problem do sada, mnogo pritužbi građana je upravo bilo na dostavu, način dostave i na koji način se tu moglo zloupotrebiti pravo i zakon. Naravno, otvaranje sudstva prema javnosti, koje je ovde predviđeno i kroz formiranje posebnih kancelarije za odnose sa javnošću, efikasno odgovaranje na pritužbe građana, jesu nešto što je predviđeno u Nacionalnoj strategiji. Kao što sam rekao, ova strategija, zaokružena ovako, nudi jasnu viziju pravosuđa i prvi put mi iz jednog ovako strateškog dokumenta, kada se implementira svaki deo ove strategije do 2011. godine, vidimo kako će izgledati srpsko pravosuđe i njegove institucije. Vrlo je važno da mi ovde u Narodnoj skupštini, a i Vlada i ministar pruže snažnu podršku upravo na ojačavanju ovih upravljačkih kapaciteta koji su potrebni visokom savetu sudstva da bi preuzeo ove ključne uloge. U tom smislu, mi u DSS snažno podržavamo ovaj dokument i predlažemo Narodnoj skupštini da ga usvoji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javnost Srbije je o ovoj strategiji uporno, nepodnošljivo uporno izveštavana u poslednjih mesec dana. Ministar je mogao da bude i ozračen od kamera koliko se trudio da nam dokaže kako donosimo akt kojim konačno obezbeđujemo najvažniju funkciju pravosuđa, a to je nezavisnost. Dodao je, naravno, još jedno tri uslova koje pravosuđe mora da ispuni. Pošto smo mi opoziciona politička stranka, ne moramo ovde da izričemo hvalospeve, ne moramo da hvalimo sve što Vlada predloži Narodnoj skupštini, pokušaću da vas upozorim na nedostatke, mane, nedopustiva rešenja ili konstatacije u ovoj nacionalnoj strategiji zbog kojih Vlada nije smela ni da izađe pred nas sa ovakvim aktom, ako je već izašla, zbog kojih bi taj akt trebalo da povuče. Ako imate posao, zadatak da obmanjujete narod i da mu lepe želje plasirate, nemojte preko pravosuđa, zato što je to rana koja uz policiju najviše boli građane Srbije. Čini mi se da je ova nacionalna strategija rađena da se dodvorimo Evropi na još jedan način, još nekim formalizovanjem evropskih standarda u Srbiji. To dodvoravanje vidim i u tome da ste se grubo obrušili na Ustav Republike Srbije, da ste bacili pod noge i Narodnu skupštinu i na taj način Evropi rekli, zaista, kada nam vi nešto naredite ili kada nas uputite, za nas svetinje u Srbiji ne postoje. Nacionalna strategija je zasnovana na novom ustavu Srbije. Vi sada niste umesili hleb, ali biste da ga pojedete. Šest godina pišete novi ustav Srbije, jer postojeći ne valja?! Njegovi okviri su tesni. Praksa, novi zakoni koje je potrebno da donesemo prevazilaze te okvire. Mi ne menjamo Ustav, mi nismo normalna država. U ovih šest godina mi nismo normalna država. Napadamo Ustav, donosimo neustavna rešenja zato što nam ne valja Ustav. Ne valja nam ni narod, neće za vas da glasa. Zato mu i ne date priliku da pokaže za koga će da glasa, jer narod ne zna. Zato ne poštujete Ustav, jer Ustav ima tesne okvire. Pisan je 90-te godine. Nazivali ste ga ''Miloševićevim'' ustavom, sada ste nešto prestali, pošto i vi po njemu crpite prava, kapacitete koje vam Ustav određuje. Zaista je nepodnošljivo trpeti u Narodnoj skupštini ovakve udare na Ustav, rekao bih državne udare, koje Vlada hoće da sprovede u Narodnoj skupštini. Neka radi Vlada šta god hoće, ali nemojte vi poslanici tome da se pridružujete. Nemojte tome da se priključujete! Vlada vas optužuje da Narodna skupština nije dobro birala sudije. Zbog toga, kaže, i korupcija u pravosuđu, zbog toga loša efikasnost, zbog toga neobaveštenost, zbog toga trošenje sredstava, zastarelost. Sve zato što Narodna skupština bira sudije. E, sada će tamo neki savet da bira sudije, čak će i predsednik Narodne skupštine da bude deklarativni potpisivač odluke. Predsednik Narodne skupštine će da bude deklarativni potpisivač odluke koju neko drugi donese. Narodna skupština ne može da razreši sudije. Kako ste vi to zamislili? Može prvi put da ga izabere, a posle će deklarativno rešenje da mu produžava predsednik Narodne skupštine. Šta ima on sa njim posla? Zašto bi predsednik Narodne skupštine bio ovde lutka pred kojom neko polaže nekakvu zakletvu za produženje roka. Ali ste lepo zamislili kako ćete da birate taj savet. Baš fino! Sada ćemo da se tučemo ovde u Skupštini ko će biti predsednik Odbora za pravosuđe, šta će, daće vam opozicija to mesto od sada. Možda ćete da uzmete to mesto, jer vi ste na vlasti, pa ćete da stvorite nezavisno sudstvo time što će vaš predstavnik Vladine većine da bude i predsednik Odbora za pravosuđe. Dakle, da ne pričam o tome kako ste uveli kao ustavnu kategoriju nekakav sud koji u Ustavu ne postoji. I sve je u Srbiji normalno. Usuđuje se ministar pravde ovde da napiše da je najviši sud u Srbiji vrhovni kasacioni sud. Ministre, šta će sudije sutra da rade, kako da ih kontrolišete da li rade po zakonu kada vi nećete po Ustavu da nam podnesete ovde nijedan materijal? Jeste li ste čitali član 91. činimi se... 95.? Nije 95, Vjerice. Sada ćemo redom, jer sve sam ja to zapisao. Prvo, član 102. stav 2. kaže: ''Vrhovni sud Srbije je najviši sud u Republici Srbiji''. A ministar kaže, vrhovni kasacioni sud. Da li mi u istoj državi živimo, ministre, da li govorimo o istom Ustavu? Kažete, biće to po novom ustavu. A šta sada radimo sa ovom strategijom? Dajte nam strategiju za donošenje novog ustava, dajte da donesemo novi ustav, da iz njega razrađujemo zakonima ovlašćenja i nadležnosti. Ali, čemu rasprava o nacionalnoj strategiji koja ne može da se donese, jer nije zasnovana na Ustavu. Ovo je predizborna kampanja. Kada mi budemo na vlasti, sastav pravosuđa izgledaće ovako: imaćemo taj sud, taj i taj, tužilaštvo će da radi ovako, advokatura, notari, beležnici, svega će da bude kada mi budemo na vlasti, ali da biste to ostvarili, ne smete da zadirete u ustavna rešenja ili ćete reći narodu –kada dođemo na vlast prvo menjamo Ustav. Šest godina slušam kako vama ne valja Ustav! Ne, već godinu i nešto dana ne želite da ga promenite, i to sam već rekao za ovom govornicom, i vi iz DSS i predsednik Skupštine, koji u tome najviše učestvuje. I posle moje kritike, od pre mesec dana, je l' nešto promenio? Nije. Ne želite novi ustav, on iziskuje nove izbore. Vi ne želite izbore, vi ste jedna interesna grupa stvorena u ovoj skupštini, ne među građanima Srbije. Jer kada bi građani Srbije stvorili ovakvu grupu, savio bih glavu, ali je ova grupa stvorena od poslanika. Izgubili ste, mnogi od vas, kredibilitet. Za šta se zalažete vi iz G17 plus? Za ulazak u Evropu? Predsednik vaše partije pre pet dana je optužio Vladu da mu ne da da uvede Srbiju u Evropu, a vi podržavate tu Vladu. To se u medicini zove šizofrenija. Dakle, ovde jednu glavu uneseš, a na ulici imaš drugu. Ovde razmišljaš kao poslanik koji podržava Vladu, a na ulici kažeš ovu vladu ne treba podržavati. Da raščistimo nešto – ko kaže da ne treba reforma pravosuđa? Niko. S kim ste se konsultovali oko reforme pravosuđa? Ni sa kim. Kažete: Ustavni sud će rešavati u pojedinačnim rešenjima o izborima sudija. Žalba se piše Vrhovnom sudu. Čitajte tamo šta radi Ustavni sud. Još nisam čuo da će sudija koji je izabran na konkursu imati pravo žalbe Ustavnom sudu Srbije. Na koju okolnost? Šta ocenjuje Ustavni sud Srbije? Kažete da je došlo do oštrog sukoba Ustava sa reformama koje društvo vodi, sa novim odnosima u društvu, ekonomskim, socijalnim i svim drugim i taj sukob traje šest godina. I 'ajde da ga rešimo tako što ćemo građanima Srbije reći nepodnošljiv nam je ovaj Ustav i pustite nas da donosimo zakone koji su dobri za Srbiju da biste živeli bolje, a ostavimo Ustav po strani. To ne može da prođe među građanima Srbije. Ne može, jer svakog dana doživljavaju povrede Ustava, od kojih ih više niko i ne brani, jer kada nekom srpskom radikalu upadne policija u kuću da traži nekog haškog odbeglog ili ko beži od optužnice, a naredbu izdao specijalni tužilac za ratne zločine, ja vas pitam – gde je tu država. Gde je tu država? Da čovek skriva ratnog zločinca, da li s tim čovekom treba da se bavi specijalno tužilaštvo za ratne zločine, da li je njegovo krivično delo ratni zločin, da li su ustanovili ratni zločin prikrivanja optuženog za ratni zločin? Obmanete nas u javnosti velikim aferama, uhapsite neke za koje znate imaće vaša odluka uporište u narodu, vidi se da su kriminalci, ali ovako bi samo narod mogao da hapsi kako vi hapsite. Ovo je atmosfera linča, kao što je bio 5. oktobar, paljenje Skupštine. U toj atmosferi vi krivicu nikada ne možete da dokažete, koliko ste ljudi uhapsili, polako ih puštate iz pritvora, ćutite. A ko je osuđen? Niko. Ali ide nova afera, građani će imati poverenje u Vladu – Vlada sve poštenije, sve upornije obavlja svoj posao. Ne može ovo da se dozvoli, ministre. Ja cenim vaš rad u mnogim delovima, znam i kolika su vam ograničenja, imate vi velika ograničenja, ali uhvatili ste se u kolo i drže za obe ruke; baba bi dala pet banki da izađe iz kola, ali ne daju oni, stegli za ruke i – baba moraš da igraš. Ali ovo nije dobro, nije dobro ni za koga. Nemojte svakog dana da nas ubeđujete da je sve dobro osim Ustava. To ne može da vam prihvati niko u svetu. Nijedan građanin Srbije ne može da vam prihvati da je sve dobro osim Ustava i da Ustav treba ignorisati. Da je 5. oktobar prekretnica, sve što je napisano, svaka skupština i to ste se drznuli posle 5. oktobra, svaka skupština pre 5. oktobra, svaki saziv nije bio narodni saziv. Poništavali ste ovde odluke Narodne skupštine. Oko čega? Opet oko izbora sudija. Vratili ste i Vučetića na mesto sudije Ustavnog suda, pa onda predsednika Ustavnog suda, zato što ste rekli da vam ne odgovara odluka Narodne skupštine doneta pre vašeg saziva. Ne sme da vam ne odgovara. Ne odgovara vam Ustav koji je donet narodnom voljom na referendumu pre vas. Ne sme da vam ne valja! Imate li bolji, imate li 50% birača za svoj predlog ustava, onda izađite na referendum?! Ako nemate, ovaj Ustav je najbolji na svetu. Tako funkcioniše država, jer ako tako počnemo da dovodimo u pitanje institucije sistema, šta onda da očekujemo. Kakav legitimitet Vlada vuče, od izbora od ovih poslanika ovde? Svaki dan se namičete na 126 poslanika. Kako god hoćete, gospodine ministre, naši poslanici će se udubiti, razrađivaće vam pojedinačna rešenja i na to smo spremni. Ima tu rešenja koja bismo mi odmah potpisali, ima rešenja koja smo prvi u javnosti najavljivali, sproveli bismo ih odmah, ali ne dirajte ono za šta vam Ustav ne daje pravo. Ne smete u obrazloženju ili čak u rešenjima da napišete da vam je Ustav kočnica. Onda vam je kočnica demokratija, onda vam je kočnica Narodna skupština, pa i narodna volja. Niste iznad narodne volje i niste od naroda pametniji. Kada to prihvatite, sve će vam biti lakše. Donosićete dobre zakone i dobre reforme pravosuđa ako prihvatite da je Ustav dobar, jer niste u stanju da uradite bolji. Možda ga imate u svojim kompjuterima, možda u mislima, u mašti, ali ga nemate u javnosti i nemate za njega uporište među građanima Srbije. Ni sada se ne kajem, a možda sam grdno pogrešio što je SRS ušla u to da vam pomogne da dođemo do novog ustava, ali ovo je jalov posao, ovo je posao koji vi predvodite i koji nikada neće biti završen. A onda ćete da nam se pravdate, zato što ne može taj posao da bude završen morate neka kratka rešenja, neke prečice do novog ustava. Jer ne može, neprihvatljivo je ovde da dođete sa predlogom zakona, ovo je za mene zakon. Baš kako narod kaže, ovo je zakon, iz ovoga će da izađe organizacija sudova, ali ne može u prvoj rečenici da piše da je ustavni okvir uzan da izvršite reformu, kako, ne znam. Da je to uradila Dosova vlada u onoj drugoj većini, pre vas, mogao bih da shvatim. Oni su vas ovde izbacivali iz Skupštine, iako ste narodni poslanici, vraćali ste im ovde poslaničke legitimacije, ali od vas ovo zaista nisam očekivao. Ni sada ne mogu da verujem. U nekom telu koje će to sada da vam vodi, u nekoj agenciji ili kancelariji, kako je zovete, tamo će predsednik Odbora za pravosuđe da izabere člana iz Narodne skupštine. Predsednik Odbora za pravosuđe bira ovog, bira onog. Kod sudija, kod društva sudija i kod advokata niste smeli da kažete – predsednik, nego će oni to da odluče. Znači, u ime Narodne skupštine će predsednik Odbora za pravosuđe da nam da člana. Kako to možete da zamislite? Kako je to uopšte zamislivo? Predsednik Odbora za pravosuđe će da postane veoma važna ličnost u Srbiji! Hoćete da se otimamo oko mesta predsednika Odbora za pravosuđe? Niste ovo dobro uradili. Pratio sam, koliko je to bilo moguće, vaše nastupe u javnosti. Sve lepe želje: da sudije imaju dobre plate, da imaju svoj budžet, da efikasnost bude ogromna, da se sve automatizuje, da svaki sudija svakog časa u svom računaru ima podatke o nekim presudama koje ga interesuju, da onaj ko kontroliše rad sudova svakog časa ima tabelarno pregled i vrednovanje, kvalitet sudija, po raznim merilima koji će biti ustanovljeni. Sve je to dobro, sve je to prihvatljivo i razumljivo. Organizacija sudova, može ovako, može onako. Sa ovim apelacionim sudom vi ste to zaglavili. Najradije biste se vratili na staro, da vas nije sramota. Da je to moglo, vi biste to uradili. Ne znam ni kako gledate jedni drugima u oči. Prošli su vam svi rokovi za formiranje tog suda. Kako ste hteli da ga formirate bez uporišta u Ustavu, nije mi jasno?! Znači, kad god obećate narodu nešto dobro, to može da se sprovede za 10, 15, 20 dana. Kad će da bude sprovedeno ovo? Kad bude promenjen Ustav! Šta to znači? Možda će automobilisti da voze levom trakom kad bude došao novi ustav, al' ne izađe ministar saobraćaja da kaže – vozićemo levom trakom, tako voze Englezi, tako Australijanci, Južna Afrika, da vidite kako je to dobro, volan na levoj ruci, a mi smo svi dešnjaci, a samo kad dobijemo novi ustav. Tako je i sa ovim. Mnogo prečih poslova imamo, zemlja je ugrožena sa svih strana, a mi ovde dokonamo. Sedimo i pričamo kako će da izgleda pravosuđe kad donesemo novi ustav. Prihvatio bih da sedimo i da pričamo o novom ustavu i da obezbedimo dvotrećinsku većinu za taj novi predlog ustava. Baš me briga hoće li neko biti protiv ili neće, ako je dvotrećinska većina, to je ustavna kategorija. Vi ovde čak kažete da je ovaj sud ustavna kategorija. Ne kažete – biće, nego – je ustavna kategorija. Gde je onaj predsednik skupštine što zna glagole, promene "l" u "o"?
I zna i upotrebljava. Samo vi nastavite, gospodine Nikoliću.
Dobro je što ste došli, imam još samo malo vremena. Vi znate da je, inspirisana vašim istupima u javnosti, policija upala u kuću šefa Narodnog orkestra RTS, Branimira Đokića, da je naredbu izdalo Specijalno tužilaštvo za ratne zločine. Valjda su jurili nekoga koga traži Haški tribunal, ne znam šta, ali to sve posle onih vaših izjava da ste zapanjeni kako se ne izvršavaju obaveze i kako je Srbija na "ivici i marici", hoće li da pretekne ili neće, jer nije uhapšen Ratko Mladić. Gospodine predsedniče, molim vas da ubuduće malo snizite ton, frekvenciju svojih istupa, jer je to izgleda podstrek za određene policijske organe, specijalne posebno, da upadaju ljudima u kuće. Upadnu, odvedu čoveka, on je bio četiri sata u policiji zadržan! Bog te pita zašto. Niti izvinjenja, niti priče u javnosti, niti da vidim tog što je izdao naredbu da se uhapsi šef Narodnog orkestra RTS, samo zato što svira u Republici Srpskoj besplatno, samo zato što je danas na Kosovu i Metohiji, 15 dana svira besplatno sa svojim orkestrom onima kojima vi ne obezbeđujete ni hleb, ni struju, ni vodu. Ako ste već zaduženi, a čujem da ste zaduženi da kontrolišete kako rade raznorazni organi, zainteresujte se malo, gospodine predsedniče, koga to hapse po Srbiji, sa kojim obrazloženjem, a kad ga puste kući, što se bar ne izvine srpskoj javnosti. Da znate, ovo je istaknuti član SRS i nećemo vas pustiti da naše istaknute članove ovako maltretirate. Ubedite nas da kod nas ima kriminalaca, pa radite šta god hoćete. Ja sam vas, čini mi se, odavno ubedio da kod vas ima kriminalaca.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus, narodni poslanik Marko Krstin. Svakako, poštujući retoriku, uvek insistiram da treba da se izvine ili izvini ili ma šta, ali da snosi odgovornost za svoje postupke onaj ko je za to nadležan, a znam, tako sam shvatio i ovo što ste vi izgovorili, da je obaveza svih da vode računa i o tonu i o načinu kada vrše svoju dužnost, znajući da neko uvek može i da se inspiriše, ali ljudi za inspiraciju ne snose nikada odgovornost. Iskreno se nadam, to ne želite da činite ni vi ni ja, već da samo podsećamo šta je zakon i u odnosu na to da se po zakonu, u skladu sa zakonom, mora postupati. Tako sam razumeo. Dobićete reč po Poslovniku. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Gospodine predsedniče, zamolio bih vas da imate na umu, kako ste predsednik Narodne skupštine i kako je ovo bila jedna neočekivana reakcija sa vaše strane, hitno sazvana konferencija za štampu predsednika Narodne skupštine. Neki se obradovali daće ostavku Predrag Marković, neki se uplašili daće ostavku Predrag Marković, ja sam očekivao da čujem šta ćete reći, a vi ste, u stvari, u tonu u kome je govorio potpredsednik Vlade, dan pre toga, pokazali, u ime Narodne skupštine, znam da je po Poslovniku predstavljate, ali to u moje ime niste rekli, taj dan ste pokazali kako je i Skupština zabrinuta zašto Vlada Srbije nije u stanju da uhapsi Ratka Mladića. I onda oni kad su videli – sad nas već kritikuje i predsednik Skupštine, onda su poslali na Banovo Brdo 2-3 stotine policajaca, pretresli sve kuće u komšiluku Ratka Mladića. Ljudi, nemojte da terate čoveka koji jedva dođe do novca za plac ili na neki drugi način obezbeđuje sebi stambeni prostor, da prvo mora da vidi ko mu je u komšiluku, pa genezu, pa da li je optužen za neki ratni zločin, pa kad sklapa ugovor o kupoprodaji da napiše – ugovor će biti ništav ukoliko neko od mojih komšija za pet godina padne pod bilo kakvu sumnju od strane državnih organa, jer neću da mi plašite decu. Gospodine predsedniče, da kažete vi Labusu, Koštunici i ovima, ako 'apse, neka 'apse onoga za koga misle da treba da bude uhapšen. Nemoj da jure narod po ulici samo zato što je u nekakvoj vezi sa Ratkom Mladićem. Ovog časa, ako hoćete sve nas koji smo u nekakvoj vezi sa Ratkom Mladićem da uhapsite, nemate takvog prostora. Sajam građevinarstva bi morali da prekinete, da ispraznite hale i da nas sve nabijete u te hale. To su Nemci radili na Sajmištu, starom, vi možete na novom. Samo vas upozoravam, gospodine predsedniče, prihvatam da sam možda izvinio ili izvinuo ili izvineo, kako već narod kaže, a moj zamenik Administrativnog odbora kaže "zamenjenik", meni je to simpatično i lepo, ja to volim, ali vas samo molim da imate na umu da zaista predstavljate Narodnu skupštinu i da to imate na umu kad dajete izjave, a da svojim izjavama možete da bude inspirator ili podstrekač.
Hvala vam, gospodine Nikoliću. Nisam želeo da izazivam ni Poslovnik ni repliku sa ovog mesta, nego sam upravo, zbog onoga što ste vi naglasili, hteo da razjasnim. Svestan sam svoje obaveze i svestan sam da nekada ona prija meni, nekada ne prija i drugima, ali sam svestan svoje obaveze da predstavljam poslanike i o tome vodim računa. U odnosu na to ne mogu da utičem kako će ko da prenosi koju izjavu, pa sam zbog toga još jednom naglasio sada da sam postupio u skladu sa svojim obavezama, a kada je reč o izjavama i o konkretnom zakonu, moram da vam ponovim, mada pretpostavljam da vi kao i svi znate, moj lični stav koji glasi, izrekao sam ga više puta, kada se zakon sprovodi ne smeju pri tome da se ponižavaju ni ljudi ni institucije. U odnosu na to mislio sam da nema potrebe da to ponavljam svakih godinu dana. Hvala vam svima na razumevanju. Izvolite, gospodine Krstin. Dakle, moraju zakoni da se sprovode, ja moram na to stalno da podsećam, ali ne sme niko da se ponižava.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred Narodnom skupštinom je jedan izuzetno značajan dokumenat koji u sistemu podele vlasti, kakav je uspostavljen našim Ustavom, praktično predstavlja osnovu za reformu pravosuđa koja je neophodna i mi ćemo taj dokument podržati. G17 plus smatra da je vreme i trenutak da se usvoji jedna ovakva strategija i da ona zaista treba da ima dovoljno osnova da se ovo što je predviđeno i sprovede u određenom vremenskom periodu koji je i oročen ovom strategijom. Narodna skupština je ipak u tom sistemu podele vlasti nešto posebno, jer Narodna skupštine jeste u stvari izraz Narodne volje i kao grana vlasti u stvari formira i bira preostale dve grane vlasti, koje se kasnije uspostavljaju kao nezavisne ili samostalne u određenoj meri omeđene Ustavom, zakonom idrugim propisima. A ustav i zakon isto tako donosi ova Narodna skupština. I zbog toga upravo što se ovde pojavljuje izvorna narodna volja, posebna je odgovornost Narodne skupštine i za to kako se, na koji način, konstituišu i funkcionišu druge dve grane vlasti, znači Vlada i pravosuđe, odnosno sudstvo. Baš zbog te posebne uloge velika je odgovornost kada pričamo o strategiji, koja se pred nama nalazi. Moram da naglasim da je ova skupština po toj strategiji već radila i dok nije bilo strategije, da su doneti brojni zakoni. Mi smo ovde zaista imali stručne i studiozne rasprave o brojnim zakonima. Mi ćemo na ovoj sednici zaokružiti krivično-pravni sistem kod nas, u velikoj meri smo to učinili sa građanskim pravom, stvarnim pravom, sa porodičnim pravom, sa radnim pravom. Mnogobrojne institucije su već uređene, a to je velika zasluga ove vlade i ovog ministarstva, i pre ove reforme pravosuđa. Čitajući reformu pravosuđa ne mogu da se otmem utisku da brojni dokumenti, koje nam je Ministarstvo pravde davalo, po svojoj suštini, i stručnosti, i sadržini, i serioznosti kako je problem obrađen, prevazilaze strategiju u tekstu u kome je ona data. Strategija ima određene nedostatke, o kojima bih ja ovog momenta govorio, koji treba da budu otklonjeni u postupku njene primene ili od strane predlagača, ukoliko on to oceni za potrebno. U samoj odluci, kako je ovde formulisana, imamo određene nedostatke, te sam član 1. odluke pominje da je strategija odštampana uz odluku. To naravno nije sastavni deo ove odluke i odluka Skupštine ne bi trebalo da sadrži taj glagol ''odštampati''. Taj tekst bi mogao da glasi: "Utvrđuje se nacionalna strategija koja je u prilogu ove odluke". Šta je neophodno pod tačkom 2. ove odluke? Mi ovde imamo komisiju za sprovođenje strategije, mi se u članu 4. obavezujemo, Vladu smo obavezali da imenuje članove i obavezali smo komisiju da izveštava Skupštinu. Međutim, komisiju nismo formirali. Ako je obavezujemo da obaveštava Skupštinu, onda treba da je obrazujemo, da je formiramo. To bi mogla biti tačka 2. Mislim da bi bilo mnogo celishodnije da članove komisije izabere ova skupština, upravo imajući u vidu odgovornost ove skupštine za to da formira organe pravosuđa i da im da okvir zakonski, sa jedne strane, s druge strane stručni okvir,znači kadrovski okvir, koji će izvršavati te zakone. Upravo zbog te posebne odgovornosti mislim da bi bilo veoma značajno da komisiju obrazuje i da njene članove imenuje, odnosno bira ova skupština. Pod tačkom 3. odluke obavezuju se svi državni organi predviđeni nacionalnom strategijom reforme pravosuđa da neposredno sarađuju na sprovođenju akcionog plana. Pošto smo mi Skupština koja, naravno, daje zadatke ministarstvima i Vladi, oni bi bili obavezni da izvršavaju te obaveze i u izvršenju da sarađuju. Te obaveze izvršavanja su izostale, to je neophodno i to proizilazi iz odnosa Skupštine i ministarstava, odnosno Vlade. U pogledu same nacionalne strategije reforme pravosuđa moram da istaknem da sama dijagnoza problema nije postavljena u potpunosti i možda zbog toga nedostaju neki bitni segmenti oko mere i aktivnosti koje treba preduzimati. Mislim da, kada govorim o slabostima ili problemima sistema mislim da nije dovoljno naglašena odgovornost države za sporost pravde. Hoću da vam pomenem evropske regule koje ovde niko nije pomenuo, a mislim da su naši građani zaslužili da ih pomenemo. U pojedinim evropskim zemljama i ta evropska regula, nisu to sve zemlje ni prihvatile, ukoliko država u roku od tri godine ne obezbedi zaštitu prava građana koju oni traže pred sudovima te države, država duguje naknadu štete. Ja bih, recimo, voleo takvu regulu u našem pravnom sistemu i mislim da bi ona odgovarala i pravima građana i boljoj zaštiti, potpunoj zaštiti, jer država u stvari jeste javni servis. Ona nije iznad građana, ona predstavlja izraz volje građana da formiraju neku organizaciju vlasti i da njome upravljaju preko poslanika i organa ove skupštine. Dakle, to bih voleo da bude jedna slabost koja bi se otklonila na određene načine. Takođe, nismo pomenuli kao slabost, a trebalo je, neadekvatno uređenje i ostvarivanje tužilačke funkcije u pravnom sistemu kako je postavljeno. Svi smo svesni toga da se tužilačka funkcija ne ostvaruje na odgovarajući način. Mislim da nije definisan i da veoma loše funkcioniše odnos sudstva i tužilaštva. Nažalost, to se vidi u ovoj strategiji gde se traži od tužilaštva da ''tesno sarađuje'' sa pravosudnim organima. Tužilaštvo je organ, stranka u postupku. Tužilaštvo ne bi trebalo tesno da sarađuje, tužilaštvo zastupa državni interes podižući i zastupajući optužnicu. Mislim da još uvek možemo govoriti o nepovoljnom materijalnom statusu nosilaca pravosudnih funkcija, ova skupština je dosta uradila da se to popravi, ali pre svega ostalih zaposlenih u pravosudnim organima. Hoću samo da vam kažem da bez dostave nema postupka. Da li smo mi u ovoj strategiji zauzeli neki stav oko poboljšanja materijalnog položaja ostalih zaposlenih u pravosudnim organima, bez kojih sudija ne može da sudi. Mislim da nismo u dovoljnoj meri posvetili tome pažnje i to je veoma bitan segment svakog pravosudnog sistema, pa i našeg. Znači, bez dostavljača, bez daktilografa, bez saradnika u pisarnicama nema pravosuđa, nema zakonomernog, nema efikasnog ostvarivanja prava. O tome smo morali nešto više da govorimo. Ključna načela, kaže: ''Delotvorno pravosuđe se zasniva na četiri načela (mogao bih se složiti): ''nezavisnost, transparentnost, odgovornost, efikasnost'', ali veoma mi nedostaje stručnost. Zašto? Zato što sama strategija kasnije ukazuje da mi moramo posvetiti pažnje edukaciji, trajnoj edukaciji nosilaca pravosudnih funkcija i mi upravo imamo zakon koji je posvećen tome, koji donosimo na ovoj sednici. Hoću da vam kažem da mi kada biramo sudije ima samo dva kriterijuma po zakonu: dostojnost i stručnost. Zašto ne bi bila stručnost ovde? Za mene je vrhunska stručnost uslov da bi se neko bavio donošenjem odluka kao što su presude, kojima se rešava o najvitalnijim, najvažnijim pravima za svakog od nas. Mislim da to ovde nedostaje. Što se tiče polemike oko Ustava, dao bih za pravo utoliko što smatram da Ustav u delu koji se odnosi na definisanje statusa samog pravosuđa, u delu koji se odnosi na podelu vlasti, ima potrebne garancije da bi se pravosuđe moglo uspostaviti kao sistem i dokaz je to da pravosuđe ovde funkcioniše. Mi nismo sasvim zadovoljni kako ono funkcioniše, ali ne možemo reći da Ustav predstavlja ograničavajući faktor, pa zbog toga sudije nisu nezavisne, nisu samostalne itd. Ne, Ustav daje dovoljno okvira za tako nešto. Stvar je drugih okolnosti i činilaca zbog čega se u određenim slučajevima ne uspostavlja ta nezavisnost ili ta samostalnost. Ali to je stvar procesuiranja, to je stvar postupaka koji se vode. Mi ne možemo kvalifikovati celo pravosuđe kao da nije samostalno, nije nezavisno, to jednostavno nije tačno. Znači, radi se o tome da se pojave svedu na najmanju moguću meru. Naravno, to je jedan cilj koji nije samo pred ovom vladom, to je cilj koji važi za sve sisteme, za sva društva i mi treba da se potrudimo da idemo što bliže tom cilju. Dakle, Ustav nije sam po sebi u tom delu koji se odnosi na organizaciju pravosuđa, na status pre svega sudija, što je po meni najvažnije, na njihovu nesmenjivost, odnosno na stalnost, na njihovu nezavisnost, a zatim i odredbe o tužilaštvu, sasvim dovoljan da se uspostavi jedan pravosudni sistem koji može normalno da funkcioniše. Da li sada treba neke nove pravosudne organe uvoditi u Ustav? Ja se slažem, ako hoćemo da imamo vrhovni kasacioni sud onda bi zaista bio red da on nađe svoje mesto u Ustavu. Hoću da vam napomenem vezano za priče oko toga da advokatura do sada nije bila u Ustavu – pa bila je u Ustavu od 1974. godine, sada je u Ustavu nema. Mislim da je advokaturi mesto u Ustavu i ja se zalažem, zaista, kao i ova platforma da advokatura bude u Ustavu. Isto tako mislim da je veoma značajno uvođenje funkcije notara. To nije nešto novo, to svuda oko nas postoji. Mislim da je to u redu i da se na taj način određena funkcija sudova rešava na način da druge institucije mogu isto to da rade, a da budu zadovoljeni javni interesi. Isto tako mislim u vezi sa izvršenjem, pomenuću vam nekoliko okolnih zemalja koje imaju izvršne, imaju posebne organizacije koje se bave samo izvršenjem određenih sudskih odluka, znači građanskopravnih stvari i pojedincem. Nije nikakav problem da oni koji budu ispunili uslove i budu postupali po zakonu kao posebne institucije rade izvršenje, da rasteretimo sudove. Mogu da vam kažem da takvi izvršni postupci su efikasniji i efektniji, jer ljudi zaista tu rade za naknadu i tačno se zna ko je registrovan da se time bavi, on ima određena pravila i dok se toga pridržava on to radi efikasno i zaradi taj svoj novac. Nadalje, što se tiče organa za sprovođenje strategije, mislim da je jako dobro što se predviđa obrazovanje ovih organa, mislim da je dobro što je to komisija. Naravno, imam određenih primedbi na način kako se formira komisija. Mislim da smo mogli da je formiramo ovde u Skupštini, kao što smo i druge stvari radili, jer to je najviše telo koje je to moglo da uradi. Ne znam po čemu je Upravni odbor Advokatske komore Srbije jedini legitimisan, a ne i Upravni odbor Advokatske komore Vojvodine. Ne znam po čemu je Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu jedini legitimisan da to radi. Pedesetak godina postoji takav fakultet u Novom Sadu, Nišu, Kragujevcu. Dakle, tu bismo isto tako mogli da razmišljamo da li je to sada koncentracija, decentralizacija ili šta je. Mislim da smo ovde previše centralizovali stvari i razvlastili Skupštinu od nekih stvari od kojih ne treba da razvlašćujemo. Mislim da su to stvari koje mi treba da držimo. Mi smo ovde ognjište, a sve ostalo se dešava pod nadzorom, pod kontrolom i na osnovu pravila koja mi ovde propisujemo. Nadalje, mi smo ovde predvideli da Odbor za pravosuđe Narodne skupštine vrši nadzor nad reformama predstavljenim u ovoj strategiji. Ne vidim uopšte da po Poslovniku Odbor može da radi nadzor, mislim da ne može. Odbor se zove Odbor za pravosuđe i upravu. A pogotovu ne mogu da objasnim samom sebi, kao pravnik, da će Odbor za pravosuđe, Ministarstvo pravde i visoki savet sudstva ''obezbediti'' smernice i uputstva Komisiji za posebne aspekte sprovođenja strategije. ''Obezbeđivanje'' smernica da li znači donošenje, da li će ih oni doneti, pa reći morate da ih sprovodite ili će jednostavno odnegde to staviti pred njih. Obezbeđivanje nije neki termin koji mi nešto znači. Sa druge strane, ako treba oni da budu iznad komisije, onda nisam siguran da to odgovara odnosu između tih organa. Zatim, posle komisije imamo sekretarijat koji je izvršni organ te komisije, a pri tom taj sekretarijat sve druge obaveštavao o izvršenju odluka komisije, sem komisiju. Dakle, mislim da bi to morali povezati. Znači, sekretarijat bi morao da izveštava i komisiju. Što se tiče administrativne kancelarije, mislim da imamo problem sa restriktivnim postavljanjem funkcija, poslova itd. i mislim da ako imamo komisiju i sekretarijat da je to dovoljno. U okviru sekretarijata se mogu locirati administrativni službenici koji će raditi posao. Ovako imamo tri stepena, koja međusobno imaju neizdiferencirane nadležnosti, a pogotovo što sekretarijat ne podnosi izveštaj komisiji, što je apsolutno nedozvoljeno, jer sekretarijat je organ komisije. Mislim da je to jedna vrsta preorganizovanosti, mogli bismo da poradimo nešto više na tome. Što se tiče okvira reforme pravosuđa, znači, kad imamo tabelarni pregled vezano za efikasnost, u kocki jedan sa desne strane, ''Bolji pristup pravosuđu'' – za mene bi kod efikasnosti bilo mnogo važnije poštovanje rokova. Propisivanje i poštovanje rokova to je za mene zakon. Ovo, bolji pristup pravosuđu, kad se radi o efikasnosti, nekako, baš, ne razumem kao advokat, ali rokovi su rokovi. Rokovi služe zato da se neka prava ostvare u nekom roku, u nekom vremenu ili da zastare. Znači, za mene je pitanje efikasnosti pitanje rokova. Ne vidim ovde tu reč ''rokovi''. Pa kaže – ''moderna mreža sudova'', potpuno se slažem. Ja sam s ministrom nešto više oko toga razgovarao, da li smo mi ravnomerno opteretili nosioce pravosudnih funkcija. Mislim da nismo i da ne vredi da pravimo mrežu sudova, ako pri tome neke sudije koje sude, neki imaju 50 predmeta u radu, a neki 500 u radu kao, recimo, u Beogradu i Novom Sadu, ili u Pančevu, ili, recimo, sudije trgovinskih sudova koji zakazuju rasprave na svakih pet minuta – u Pančevu, u Novom Sadu, gde jednostavno ne možete da uđete u sud. Dakle, mi moramo pre svega da vidimo gde i koliko su sudije opterećene i da napravimo ravnomeran pristup građana sudu. Ako građanin u Novom Sadu treba da čeka četiri meseca da mu se zakaže prvo ročište, a građanin u Plandištu ili Novom Bečeju može da to ročište očekuje za mesec dana, onda njihova prava pred sudovima nisu jednaka. Mi moramo da uspostavimo jednakomernost prava građana pred sudovima. Dakle, mislim da mi i to nedostaje. Mislim da je dobro da Visoki savet sudstva bude ustavna kategorija, naravno. Što se tiče Ustava mislim da smo se dosta o tome izjasnili, mislim da nema neke veće prepreke da se to... Što se tiče nezavisnosti sudskog budžeta i nezavisnog budžetskog organa, mislim da se mi svi ovde zalažemo da zaista bude nezavisan budžetski organ. Međutim, ja se pre zalažem da sudovi i tužilaštva kao korisnici budžeta budu nezavisni, znači, da oni ulaze u formiranje budžeta i da, naravno, vode računa o tome kako troše sredstva koja su im na raspolaganju, kao i svi drugi korisnici. Ne vidim zbog čega imamo nepoverenja prema tome da neki predsednik suda koji se sad pretvara, kako sam shvatio, više u administraciju, neće moći sam da vodi računa da li mu je budžet dovoljan da njime raspolaže. Smatram da nismo razmatrali pitanje sudskih taksi, što nije dobro. Mislim da su takse prilično velike i da predstavljaju limit za određene kategorije kad se obraćaju sudovima, sa jedne strane, a sa druge strane mi smo ovde povećali udeo sudova u taksama, znači učinili smo jedan napor u ovoj skupštini. Međutim, mislim da nije dovoljno da 60% taksi bude kod sudova, ja bih sudovima poverio sve, ali bih učinio odgovornim predsednike sudova da sud funkcioniše. Ne vidim razlog da predsednik suda ili tužilac nije sposoban da sam, u okviru onoga što ima, odluči koliko mu treba za određene pozicije. On mora tih pozicija da se drži kao što se drže svi ministri ovde ili bilo ko ko raspolaže budžetskim sredstvima. Uostalom, postoji inspekcija, neka to kontroliše. To bi za mene bilo, recimo, nezavisnost. Nadalje, što se tiče transparentnosti pravosudnog sistema, veoma je ovo bitno. Znači, tu nema mnogo primedbi, mislim da je veoma značajno da se informiše javnost o tome o čemu se radi u sudu, ali mislim da mi i sada i u Zakonu o sudijama i u Zakonu o sudovima imamo propisanenorme kada, kako i ko se o čemu informiše. Veoma je značajno ko u sudu može da daje informacije i veoma su značajne procedure i rokovi u kojima se daju informacije. Znači, mi za sada to nemamo i mislim da procedure, rokovi i ovlašćena lica su veoma bitna. Nije bitno da se to zove kancelarija, to može da radi sekretar suda, kao što i sad nekad radi sekretar suda, ali prosto to je stvar procedure. Dajmo predsedniku suda da izabere čoveka koji će to raditi. Mislim da to tako može da funkcioniše. Pod tačkom 3. kaže: ''Bolji aktivni odnos sa javnošću i veće učešće javnosti''. Mislim da tu imamo problem sa ovim izrazima ''bolje aktivni odnosi'', to baš nije najjasnije za samu strategiju. Opet ću insistirati da se urade procedure i rokovi i obaveze i odgovornosti da se to sprovede. To je za građane najvažnije i za svaki pravosudni sistem. Veoma važna je odgovornost pravosudnog sistema. Mislim da odgovornost pravosudnog sistema proističe iz odgovornosti sudija i koliko su sudije odgovorne za posao koji rade, u kolikoj meri se njihova odgovornost reflektuje na njihov izbor i razrešenje, imamo tu odgovornost u pravosudnom sistemu, ali država mora da stane iza toga ako je neki građanin pretrpeo štetu, kao što sam malopre rekao. Što se tiče tužilačke funkcije, mislim da je tužilačka funkcija malo razmatrana, zaslužuje znatno veće razmatranje i mislim da se radi o jednom uspavanom, tromom mehanizmu koji ne radi posao kako treba. Neke stvari ne mogu da stoje u strategiji. Kaže: ''Ovom strategijom se upravo predviđa ovakav položaj tužilaštva. Reforma pravosudnog sistema''...da rade tužilaštva u tesnoj saradnji sa zaposlenima u pravosuđu. Tužilaštva su nezavisni organi od pravosuđa, kao što je pravosuđe nezavisno od tužilaštva. Znači, kada se advokat pojavi pred sudom tužilac ne može da ostane tamo i da nešto razgovara sa sudijom, a da advokat izlazi napolje. Takav splet okolnosti ne sme da se inicira ovim, ''tesna saradnja''. Nema ''tesne saradnje''. Saradnje su u okviru zakona. Tužilaštvo podiže optužnicu i zastupa je, pokreće istragu i vodi je, kao što smo sada predvideli i tu nema saradnje. Ne znam šta se podrazumeva pod tom saradnjom. Da li sud sarađuje sa advokatima? Ne treba da sarađuje. Ne treba da sarađuje ni sa tužilaštvom. Tužilaštvo je iznelo predmet pred sud, sud sudi, advokat brani. To je podela funkcija kod zakona. Znači, nema tesne saradnje. Drugo, nemoguće je da hijerarhija i subordinacija daje veću samostalnost. Tužilaštvo će uvek biti hijerarhizovano, subordinacija i gotovo. Veoma je značajno ovo oko javnih beležnika i da završim. Mislim da bi bilo veoma, veoma korisno da o ovome kažu svoje mišljenje Visoki savet pravosuđa, naš Vrhovni sud, pa i Ustavni sud, pošto dobija nadležnosti, mislim da su te nadležnosti dobre kada se radi o zaštiti prava kandidata za sudijske i tužilačke funkcije, advokatske komore Vojvodine i Srbije i, naravno, pravni fakulteti. To bi bilo veoma dobro. I drugo što mislim da je dobro – da se moraju predvideti sredstva koja su potrebna za ovo. Hoću da vam napomenem da kod odluke, na pravoj strani, govorimo o tome da se Vlada obavezuje da obezbedi sredstva, a kod procene finansijskih sredstava kažemo da sredstva nisu potrebna. Znači, malo više pažnje ne bi škodilo da se to uskladi jedno sa drugim i da vidimo kolika su to sredstva. G17 plus će uz ova ukazivanja, koja se mogu otkloniti, podržati ovu reformu. Mislim da je reforma neophodna i da se radi o jednom delu državne vlasti koga je neophodno reformisati, naročito imajući u vidu događaje koje smo skoro imali, a pri tom mislim naročito na trgovinske sudove, koji bi isto tako mogli da nađu mesta u ovoj reformi.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: SRS, DSS, G17 plus i SPS. U odnosu na to, prvi će reč imati narodni poslanik Toma Bušetić, pa Aleksandar Vučić, pa Vladimir Homan. Sa izlaganjem narodnih poslanika po prijavljenom redosledu počećemo posle pauze, ali pre toga tražio je reč ministar pravde, Zoran Stojković.
Daću samo nekoliko odgovora, jer vidim da se pojavio određen problem. Ovde se ne radi ni o kakvom postupanju protivno Ustavu. Mi imamo Ustav i imamo određen sistem, odnosno osnovne principe ugrađene u taj Ustav. Ovde je samo izneto mišljenje da ako se stvara jedan novi organ onda bi morao Ustavom da se oredi njegov položaj, sastav i ovlašćenje. U ostalom delu može da se funkcioniše bez diranja Ustava, jer, uostalom, i po ovom Ustavu organizacija, sastav i delovanje, odnosno okvir rada pravosudnih organa određuje se zakonom. Zato sam rekao da dobar broj stvari možemo da uradimo, da donesemo zakone ne dirajući u Ustav. Imamo sada Visoki savet pravosuđa, a imaćemo posle Visoki savet sudstva. Imamo Vrhovni sud, imaćemo Vrhovni kasacioni sud. U tom smisli treba napraviti izmene, ali kada pravite mrežu nikakve smetnje nema, imate Vrhovni sud, apelacioni sud, okružne i osnovne sudove. Znači, moći će da se uradi sve, a da se ne dira u postojeći Ustav. Prema tome, ne stoji primedba da se radi nešto neustavno. Sutra ćete doneti zakon, izglasaće Skupština Zakonik o krivičnom postupku, kao što je izglasala Zakon o parničnom postupku. To neće biti diranje u Ustav, jer to jeste ovlašćenje Skupštine koje ona obavlja i donosi zakone, realizaciju određenih stvari, ne dirajući u sam Ustav. Ovde je postojao jedan amandman, bio je vezan i za ovo što je poslanik Krstin rekao, pitanje komisije. Amandman je pledirao da treba Vlada da radi. Gospodin Krstin smatra da Skupština treba da odredi komisiju. Skupština nema ovlašćenje da provodi politiku, upravne funkcije i zato se išlo na Vladu koja će odrediti komisiju da uradi taj administrativni ili upravni posao vezan za tehniku, ali i da se stara o ovom provođenju i da polaže račune, kako Skupštini, istina rečeno, Odboru, jer se smatra da je to telo Skupštine kome se polažu računi, Vladi i Visokom savetu. Ovo što ste rekli da bi trebalo, eventualno, sekretarijat da bude unet, to je samo organ te komisije i sa druge strane to je privremeno telo. Komisija služi dok se ne osnuje ključno telo, a to je administrativno. Administrativna kancelarija je ključno telo. Kada dobijete Visoki savet sudstva i administrativnu kancelariju, onda organi nemaju više šta da rade. U tom smislu je administrativna kancelarija taj ključni organ, a u njegov sastav će ući ovaj sekretarijat. To je baš rečeno u ovoj strategiji. Moram da se složim sa vama da pitanje Ustava jeste bitno, i to bitno kao unošenje u novi ustav određenih principa, niko ovde ne govori da li je loš, jednostavno, određene stvari moramo da promenimo ili da unesemo, a to ne možemo u sadašnji Ustav. Zato je potrebno izvršiti određene izmene, a svi su bili složni da treba doneti novi Ustav. Ovo je samo plediranje da određene ključne stvari za pravosuđe budu unete u taj novi ustav, jer Ustav ipak garantuje nezavisnost. Ako bi se to sve radilo zakonom, valjda nam je jasno da uvek zakon može da se promeni i da bude ugrožena ta nezavisnost. Iz tih razloga je bila reč samo o principima. Sve ostalo može da se uradi zakonima i normama. Najbitnije stvari uvek se rade sistemskim zakonima, a one manje bitne stvari se rade zakonimagde je dovoljna prosta većina.Rečeno je da je trebalo da se unese kao princip obuka, odnosno kvalitet edukacije sudija. Videli ste da je u strategiji to jasno razrađeno, ali se smatralo da to ide u onaj deo efikasnosti koji se razgranava na tri principa, pa je jedan od ta tri principa efikasnosti i bolji kvalitet rada, jer daje bolju efikasnost, jer kvalitetnija presuda se ređe ukida i daje bolju efikasnost u radu. Takođe je postavljeno pitanje Skupštine. Sigurno da Skupština jeste jedna od grana vlasti. Ja sam rekao da bi bilo slikovito, iako se radi o tri grane vlasti koje su ravnopravne, jedna je malo ravnopravnija. A to je Skupština i zato donosimo strategiju i ugrađujemo principe u Ustav, jer ta malo ravnopravnija vlast ako ne bi imala ustavnu garanciju došla bi u situaciju da može da menja kad hoće ili na svakim izborima ako se nekome prohte da promeni određene stvari. Zato je bitan Ustav. Prebacilo nam se malo za Ustav. Moram da kažem da ne mogu da utičem na donošenje Ustava. O tome odlučuje ova skupština i koliko sam shvatio Skupština radi na donošenju tog Ustava. Kada će biti donet to je stvar Skupštine, ali ne ovog ministarstva. To je ono što sam hteo da kažem. I da kažem ovaj amandman koji je stavljen više na (moju, vašu) primedbu vezano ko bi trebalo da osnuje komisiju. Mislim da izvršna vlast, odnosno uprava koja može to da realizuje treba da donese, a verovatno ste uočili u strategiji u suštini da je akcioni program već urađen. To će posle biti samo kontrola realizacije tog programa.
Pauza do 15,00 časova. Prvi govornici su Toma Bušetić, Aleksandar Vučić i Vladimir Homan.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad po redosledu prijavljenih narodnih poslanika. Prema prijavama za reč, u jedinstvenom pretresu Predloga odluke o utvrđivanju nacionalne strategije reforme pravosuđa, prvi za reč se javio narodni poslanik Toma Bušetić, a neka se pripremi Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, ministre Stojkoviću, danas je na dnevnom redu rasprava o reformi u oblasti pravosuđa. Iskustvo nas uči da kada se govori o reformi i o reformama, bar u poslednjih nekoliko godina u našoj zemlji, to onda znači da su na delu razne vrste smanjenja ili ukidanja prava za zaposlene, nezaposlene, penzionere, studente, bolesne, a možda kada je reč o ovoj reformi da će biti smanjenje prava za najširi krug ljudi, za građane Srbije u celini. A da je to tako, najbolje nam potvrđuju zakoni u ovim oblastima, takoreći u svim oblastima društvenog života i rada koji su doneti u poslednjih nekoliko godina. Tako npr, ako govorimo o oblasti radnog socijalnog zakonodavstva znamo kakvi su zakoni doneti 2001, 2002, 2003, a bogami i druge izmene tokom svih tih godina. Znači, takav je bio i Zakon o radu, Zakon o zapošljavanju. Svi ti zakoni su značili restrikciju prava zaposlenih, gde je otkaz od strane poslodavca moguć bio u svakom trenutku, gde su smanjene novčane naknade, otpremnine, godišnji odmori, plaćena odsustva i sve ono što je bitno i važno za ljude i za sve zaposlene. Ako govorimo o Zakonu o PIO, tu smo imali velike restrikcije: pooštreni uslovi i kada je reč o samom sistemu penzionisanja, pooštreni uslovi kada govorimo o obračunu penzija, kada govorimo o usklađivanju penzija, znači, maksimalne restrikcije! Slično je bilo i o Zakonu o privatizaciji. Zakon o privatizaciji je ozakonio najveću pljačku u Srbiji. U Srbiji se desila tokom tih nekoliko godina najveća pljačka: najbolje firme su prodate, preduzeća su takoreći pogašena, ljudi su ostali na ulici bez nade! Primera radi, samo tokom privatizacije tih nekoliko godina, 33% zaposlenih je ostalo bez posla u odnosu na ukupan broj, a to znači da imamo broj nezaposlenih uvećan od vremena naše vlasti, od 2000. do današnjih dana, za celu trećinu ili za nekih 400.000 ljudi. Priznaćete da je to velika restrikcija i veliko ograničenje. Slično je kada govorimo i o Zakonu o zdravstvenom osiguranju, gde imamo bitno smanjenje prava. Ovde je reč o bolesnima, o osiguranicima u najširem smislu reči. Kada se pomene reč reforma, pa i ovo što je ministar Stojković u ovoj odluci ispisao, mi smo s pravom skeptici da će ova nacionalna strategija o reformi pravosuđa doneti nešto specijalno dobro. Da li se tu kriju ponovo razne redukcije, ograničenja, otpuštanja zaposlenih, otežavanje položaja korisnika, a u ovom slučaju reč je o građanima koji traže pravdu?! Krenimo redom. U analizi koja govori o slabosti u oblasti pravosuđa, govori se o kompleksnom i širokom sistemu sudova, a što za rezultat ima više troškova poslovanja i manju efikasnost kada je reč o pristupu pravdi. Šta ovo znači? Šta znači smanjenje sudova, odnosno ukidanje više desetina sudova? Da li će to značiti da će sada sudije ostati bez posla? Najverovatnije da sudije neće ostati bez posla, najverovatnije da će se smanjenjem broja sudova ili ukidanjem takoreći 50% sudova doći do smanjenja broja zaposlenih, ali da će se kola slomiti uglavnom na daktilografkinje, činovnike, da će se kola slomiti pre svega na građane Srbije. Ako dođe do ukidanja određenih sudova, npr. sudova u Pomoravskom okrugu, a bilo je reči u pravničkim krugovima da će se ukinuti sud u Ćupriji, Despotovcu, Rekovcu, sudije najverovatnije neće ostati bez posla, ali će oni putovati u druge sudove da rade i imaće sudeće dane i da li tu ima nekakve uštede. Nema specijalne uštede, osim toga što ćemo možda smanjiti neki broj činovnika, a s druge strane građani koji traže pravdu biće uskraćeni, jer će morati da putuju mnogo kilometara da bi došli do tih sudova. Mi smatramo da je optimalno rešenje bilo rešenje koje je, čini mi se, uspostavljeno u vreme naše vlasti, a govorim o opštinskim sudovima, gde svaka opština ima svoj sud. To je normalno, jer sudovi predstavljaju elementarni oblik državnosti, bez obzira na razdvajanje svih ovih funkcija, izvršene, zakonodavne i sudske vlasti. Dalje, puna su usta gotovo svih članova Vlade od 2000. do današnjih dana da se svi zalažu za decentralizaciju. Kako će doći do decentralizacije ako mi sada imamo ukidanje brojnih sudova. Po mom dubokom ubeđenju, ministar može posle da se javi za reč, a to očekujem, pa da nam kaže šta će to značiti i šta znači reforma, da li to znači ukidanje svih ovih sudova i kako se onda podrazumeva i misli da se izvede decentralizacija ako sada ukinemo sudove u brojnim malim opštinama. A po nekom mom rezonu, ako se ide tim putem, biće ukinuto sigurno 50, a možda i više opštinskih sudova. Kako će se to poboljšati efikasnost sudova, omogućiti bolji pristup pravdi, ako te sudove ukinemo? Imaćemo takvu situaciju i to ministar treba da zna, SPS neće glasati za ukidanje sudova, to je sasvim jasno, da će građani morati da putuju. Govorim o Pomoravskom okrugu: imamo sud u Jagodini i ukine se sud u Rekovcu, a mi imamo sela koja su 20 - 25 kilometara od Rekovca i još do Jagodine 30, znači, putovaće 55 kilometara da bi ostvarili neku svoju pravdu u Jagodini. Ili neka slična situacija vezana za neke druge sudove. Međutim, očigledno je da su posredi ponovo nalozi od stranih vlada zapadnih zemalja, koje, nažalost, i ova vlada bespogovorno sluša, bez obzira da li je to u našem interesu, a mi imamo najlepše mišljenje o ministru Stojkoviću, ali možda i on ne može da izbegne sve to što se naređuje, pa oni kažu – ne mogu sudovi opštinski da budu na 10, 20 kilometara od jednog do drugog grada. Ali ono što je najvažnije za nas jeste činjenica da građanima bude dostupna pravda, da budu što bliži i normalno je i podrazumevamo da u svakoj opštini moramo da imamo opštinski sud. Evo, da kažem i ministru Stojkoviću, koga ja baš izuzetno cenim, bez obzira na tu situaciju, neka pročita malo Čomskog, da pročita Štiglica, koji govore o tome šta nam sve nameće novi svetski poredak i šta znači globalizacija u najširem smislu reči. Mislim da se taj program sprovodi širom Evrope, pa i u našoj zemlji. Znači, jedna sveopšta pljačka siromašnog sveta od strane krupnog kapitala; i u celoj toj priči kreatori novog svetskog poretka žele da se stanovništvo muči, da pati, a ako je reč o lečenju, da nemaju svi zdravstvene knjižice, a ako je reč o penzionerima, da penzije budu što manje i da moraju maltene dopunski da rade, a ako je reč o radnicima da ih što više bude na birou, na ulici, da bude velika konkurencija a da ih što manje plate i to je činjenica. Uostalom, Čomski je najveći živi intelektualac, proglašen u nekim anketama, i ono što on govori ja se slažem od "a" do "š" sa svim što govori. Ako pravimo neku analizu vezano za reformu u oblasti pravosuđa i razlozima za usvajanje ove strategije, kaže se da su nejasni standardi izbora, opoziva, rezultata rada i napredovanja za sudije. Zar mislite da se nešto posebno promenilo obrazovanjem Visokog saveta pravosuđa? Ja sam duboko ubeđen, obrazovanjem i formiranjem Visokog saveta pravosuđa nije se ništa specijalno promenilo, jednostavno, Visoki savet pravosuđa, po meni, ponekada deluje kao lobistički klub. Da li se do sada zalagao da oni najbolji budu u prvom planu i da nama najbolji predlozi dolaze u ovu ustanovu? Po mom dubokom ubeđenju takvih predloga je bilo, ali je veći broj tih predloga bilo koji nisu bili, na neki način, vezani za osnovne kriterijume, a osnovni kriterijumi, trebalo je da budu, dakle, mislim na sve one presude koje su potvrđene, na kvalitet suđenja, ažurnost, pa i godine života i iskustva. Imali smo često situaciju da se za predsednike sudova biraju ljudi sa 30 godina i ja nemam ništa protiv ako su oni izuzetno obrazovani, ali ne verujem da su ti ljudi baš po toj logici došli na čelo suda. Danas, ako bismo pravili neku analizu vezano za neko pređašnje odlučivanje i izbor sudija i tužilaca, u naše vreme, a i nekoliko godina posle toga, glavnu reč je imala Skupština, ali imali su i odbori za pravosuđe. Verujte da su kvalitetnija i bolja rešenja bila kada su odbori nosili svu odgovornost, bez obzira na činjenicu da su često odbori na neki način ispolitizovani u smislu da skupštinska većina bira kako hoće, pa je imala priliku i da predlaže. Znači, ovde se govori o potrebi usvajanja strategije zbog neadekvatnog programa na Pravnom fakultetu što doprinosi nepripremljenosti budućih lidera u pravnoj profesiji. Ministre, ne treba puno govoriti o liderima, to je česta reč koja je bila prisutna u one prve tri godine DOS-ove vlade i o tome su najviše govorili Miroljub Labus i Batić. Batić je govorio o tome kako ćemo mi biti lideri u oblasti pravosuđa, a Labus je govorio kako ćemo biti lideri u oblasti ekonomije i privrede, a katastrofa je bila i u pravosuđu u vreme Batića, pa i za vreme Labusa što se tiče ekonomije, pa i svih drugih lidera koji su tu državu vodili od pada naše vlasti. Treba, jednostavno, izbegavati to liderstvo, odnosno pominjanje lidera. U političkom smislu, jedini lider u Srbiji koji je bio u poslednjih 20 godina je samo Slobodan Milošević i niko više; čovek koji je dobijao toliko glasova, koji je imao toliko poverenje građana i čovek koji je bio u pravu za sve što se događalo u Srbiji, a dobro je prognozirao šta će se i dalje događati u Srbiji. Kada govorimo o ovoj lošoj opremljenosti, pa je ova strategija potrebna, jer su sudovi loše opremljeni, hoću da se složim sa ministrom da je to tačno, ali imamo jednu situaciju – Opštinski sud Ćuprije je najbolje opremljeni sud, jedan od najbolje opremljenih sudova, ali možda će se desiti da bude ukinut samo zato što je na 10 kilometara od Jagodine i od Paraćina. Imaju dovoljan broj predmeta i to još jednom govori u prilog činjenici da mi te sve sudove treba da zadržimo, da nijedan sud ne treba da bude ukinut, jer postoji razlog za njihovo postojanje, takoreći, svakog suda u svim opštinama širom Srbije. Dakle, znamo veoma dobro kada govorimo o opremljenosti sudova da su nam stranci odmah opremili ovaj ''specijalni'' sud, taj sud je najbolje opremljen, date su neke velike donacije, Batić se hvalio. Ali znate kako, oni nama opremaju ''specijalni'' sud – da bi Srbi sudili Srbima ili da antisrbi sude Srbima!! Sa druge strane, nisu spremni da nam dve ili tri fabrike podignu na nekoj livadi i da ljudi tu rade, da primaju plate, da se uplaćuju doprinosi, da se pokrene proizvodnja. Oni za to nisu spremni, ali nam zato opremaju sudove i još daju neke donacije koje nemaju veze sa potrebama našeg građanstva. Ono što me iznenađuje, ministre, čemu reklamiranje reforme pravosuđa? Znate, to me podseća na Đelića i na sve ove ministre iz one prve Vlade, jer oni se reklamiraju, a znamo kako su došli, bili su to najveći eksperti koji su došli da služe Srbiji, a oni će odmah kada završe reforme da odu na svoja radna mesta u Francusku, ne znam ni ja gde, za 100.000 maraka ili evra, a svi su se rasporedili ovde, preuzeli ove banke, tu su i predsednici upravnih odbora. Džabe su predstavnici Vlade govorili o tome – nemojte narode, odnosno nemojte da uzimate te kredite, jer sve je to nepovoljno i nemojte da se reklamirate, nema potrebe za bilo kakvom reklamom. Ako je neka stvar dobra, ona je dobra, a reklama je uglavnom lažna i služi nekoj svrsi – to je bez veze, to ne valja, ali ako to reklamiramo narod će sve da proguta. Nažalost, često narod to uspe da proguta. Ove reči vezano za nezavisnost, ključna su načela nezavisnost, transparentnost, jer mislim da, svako pominjanje i forsiranje te reči – nezavisnost, nijedan sud nije nezavisan, jer uvek je bio u funkciji izvršne vlasti, predsednika države, i možda će biti neko vreme. Ja vam predlažem drugo rešenje, da bi sud bio nezavisan, hajde da biramo te sudije na neposrednim izborima, na referendumu, pa oni koji su najbolji valjda narod zna to dobro da proceni, onda ćemo imati nezavisno sudstvo. Prema tome, kada govorimo o transparentnosti, mislim da je ta reč suvišna, ali ono što je važno i što ovom prilikom treba reći nešto je što me čudi, pogotovu što je to ministar Stojković, a i predstavnici DSS-a, zašto se vodi ovolika hajka protiv Ratka Mladića?! Zašto se hapse ljudi koji su komšije, prijatelji, na šta to liči, da li vlast stvarno misli da će hapšenjem Mladića i njegovim izručenjem Srbija da krene nabolje, da će biti ekonomski prosperitetna, da će biti napretka? Neće ljudi moji, jer ucenama nema kraja. Oni danas kažu dajte Ratka Mladića, a sutra će reći dajte Radovana Karadžića, a prekosutra dajte Kosovo ili Evropa. Znači, tih ucena će biti. Sa druge strane je neverovatno da se ministri u Vladi brukaju svojim izjavama, pa – sram te bilo Mladiću, pa zašto se ne predaš! Prema tome, mislim da je to jedna bruka ove vlade da se ovako ponaša prema čoveku koji je za mene Vojvoda Mišić, jer je on učinio više za Srbiju, za stvaranje srpske države u Bosni preko Drine, čovek koji je branio srpski narod. Prema tome, to popuštanje međunarodnom faktoru ne znam čemu vodi. Evo, stalno ponižavanje, imamo suđenje u Hagu po tužbi Bosne i Hercegovine, a oni su se svojevremeno izuzeli, ali sada neće više da se izuzmu i postoji opasnost da se uopšte ne izuzmu i da tako sude. Kada se govori o pregovorima vezano za Kosovo i Metohiju, kakav je to napredak? Oni ne daju ni da severna Mitrovica bude posebna opština, oni sve vreme ucenjuju ili ponižavaju i mislim da je to jedna glupost da ako se Mladić preda, da će u Srbiji krenuti sve nabolje, da će sve biti u redu. Jednostavno, zašto bi se Mladić predao? Kome da se preda? Ovim zlikovcima u Hagu? Odmah će da ga osude i iza toga će da bude velika mogućnost da nas proglase genocidnim narodom. Ne razumem. Stvarno sam mislio da ova vlada neće da se ponaša kao što se ponašala Dosova vlada, Zoran Đinđić i svi oni ministri za koje znamo kako su se ponašali, kako su hapsili ljude i kako su ih izručivali. Dok je bilo povratka ovih generala, iako se lično nisam slagao ni sa tim, pa je to moglo nekako da se proguta i ljudi su se vratili nazad. Nema šanse da se Mladić vrati nazad! Presuda je napisana unapred i sve je to jasno. Dobro, to su politička pitanja. Želeo bih samo da ministar kaže, vezano za reformu pravosuđa, da li stvarno misli da će reforma podrazumevati i ukidanje opštinskih sudova? Mislim da je to ogromna greška. Jednostavno, mi u SPS ne bismo mogli to nikako da prihvatimo. Hvala.
Reč ima ministar Stojković.
Gospodin Bušetić je rekao da je jedan deo bio politički, pa neću to komentarisati. Evo, samo dve stvari koje je postavio kao pitanja. Dostupnost pravdi ne podrazumeva samo broj kilometara koje bi neko morao da pređe da dođe do suda. I u najurednijim zemljama putuju po 70 kilometara kada treba da dođu do suda. Kada se kaže dostupnost pravdi, pod jedan se misli na omogućavanje građanima da zaštite svoja prava. Mi imamo situaciju da imamo jedan sloj koji je bogatiji, jedan koji je siromašniji. Moramo da obezbedimo siromašnom građaninu da mu pravda bude dostupna, da može da zaštiti prava pred sudom. Za vašu informaciju, u maju se završava zakon o besplatnoj pravnoj pomoći baš tim slojevima, da im učinimo pravdu dostupnom. To je ono što je najbitnije. Nemojte gledati samo kilometre, gledajte ovu mnogo bitniju stvar. Druga stvar, pitali ste zašto reklama. Odmah da vam kažem, to je bila donacija EU, ostalo je nešto sredstava i naša je želja bila da približimo strategiju građanima, da i oni znaju o čemu mi ovde raspravljamo. To je bila želja. Nije se radilo o reklami, nego o krajnjem korisniku koji treba da izvuče korist iz ove reforme, bar da zna šta se predlaže.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a neka se pripremi Vladimir Homan.
Dame i gospodo narodni poslanici, lepo je govorio ovde narodni poslanik Toma Bušetić. To je tačno, samo ima jedan problem – što će on opet sutra da da kvorum kad zatreba i opet će da podržava Vladu.
Govoriti protiv zakona iz pozicije podrške vladi je stvar iskrenosti, snage i doslednosti, a govoriti protiv vlade i vlasti iz pozicije opozicije, to se podrazumeva.
Molim vas da mi vratite vreme, gospodine Anđelkoviću. Mislim da se ovo u istoriji Narodne skupštine nije dogodilo. To gospodin Anđelković može, mi se dugo poznajemo.
To sam ja slušao 1992, 1993. Vraćam vam vreme, gospodine Vučiću.
Voleo bih da tako govori i da onda onemogući one druge koji to sprovode, jer govorimo o ozbiljnim stvarima. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS, kao jedina opoziciona stranka danas u Srbiji, jer ne mogu opozicija da budu oni koji imaju predsednika Republike, koji imaju pokrajinsku vlast, koji imaju najveći grad pod svojom kontrolom, kad to kažem, to mislim bukvalno, znači, pljačkom, otimačinom i na sve moguće načine upravljaju Beogradom, u čemu im vi zdušno pomažete, vi znate da oni pljačkaju i prećutkujete njihovu pljačku svuda i na svakom mestu, dakle, kao takva politička stranka podrazumeva se da ne glasamo za predloge vlasti. Ovaj predlog vlasti je potpuno besmislen. Ono o čemu je govorio danas predsednik naše poslaničke grupe, Tomislav Nikolić, potpuna je istina. U sprovođenju i opisivanju sadašnjeg stanja nečega što se naziva Predlog odluke o utvrđivanju Nacionalne strategije reforme pravosuđa, kaže se: "Ustav Republike Srbije iz 1990. godine je nezaobilazna prepreka na putu uspostavljanja vladavine prava kao vrhovne vrednosti ustavnog poretka". To znači da mi sve vreme živimo u anarhiji, da mi nemamo pravnu državu, da mi nemamo vladavinu prava, poštovanje principa ustavnosti i zakonitosti. Gde to piše i na koji to način ometa Ustav Republike Srbije iz 1990. godine? Ko nam je to ovde objasnio? Da li nam je to iko rekao? Ne, nije. Nisu se ni potrudili, ni pokušali, nego je tu iskorišćena jedna bezobrazna i bezobzirna floskula koja se koristi svakodnevno u političkim napadima vlasti, ove ''novotitovske'' vlasti, ne znam kako bih je nazvao, pošto oni svi sebe nazivaju "nova vlast", "novi režim", čak i oni koji su pali sa vlasti, koji su stari režim, kao što su ovi "žuti" lopovi, svi oni su opet neka nova vlast. Valjda računaju da kao Broz vladaju do kraja života. Pošto je sve to tako, pitam vas, po kom ustavu vi vladate? Ovde predviđate donošenje nekih odluka, kako će kad dođe neki novi ustav. Gospodine Bušetiću, onda nećemo da imamo opštinske sudove, ništa od toga nećemo da imamo. To se danas ili sutra, kad bude bio dan za glasanje, o tome odlučuje. Vi govorite o vladavini prava i pravnoj državi. U vreme akcije "Sablja", zločinačke akcije, privođeni su ljudi, čak ni zbog čega, moram da kažem predstavnici jedne od parlamentarnih stranaka – SPS, Uroš Šuvaković i ne znam ko još, ali znam da su im bila potpuno idiotska obrazloženja za hapšenje tih ljudi. Danas vi imate vladu, svi vi, sem SRS, koja hapsi momka i devojku koji su krivi zato što su pre pet ili šest godina odneli tanjir kupusa ili tanjir pasulja generalu Mladiću!! I to nisu ljudi kriminalci, nisu ukrali ništa nikome, nisu oteli ništa, nisu ubili, nisu napali, nisu razbojništvo počinili. Kriva devojka zato što je spremila dva tanjira kupusa! Onda im pored brata i sestre uhapsite i majku Ljiljanu Vasković, mislim da se tako zove, izvinjavam se ako sam pogrešio. Prvo brata i sestru, a onda im i majku uhapsite. Pošto pričamo o reformi pravosuđa, neki bandit im odredi odmah mesec dana pritvora! Kažem da je bandit i spreman sam da odgovaram za tu reč koju sam izgovorio. Taj bandit ne može da bude na tom mestu. Hoćete da vam kažem zašto je bandit? Zato što je onog koji je ukrao 100 hiljada evra, in flagranti pronađen u izvršenju krivičnog dela, njega ste pustili da postane savetnik za bankarska pitanja ili direktor bankarskog sektora, nagradili ga zbog lopovluka, a ljude koji su nosili tanjir kupusa, e, njima jednomesečni pritvor, i to odmah, svima. Još će da ispadne po zakonu. Stoprocentnog invalida, mislim da je Vučetić, oca i sina – Ristiće, kaže da je pre pet godina prenoćio jednu noć Mladić kod njih! Pogledajte šta ste uveli u okviru vaših reformi, sistema celokupnog. Uveli ste Čvorovića, dame i gospodo, na velika vrata. Ti Čvorovići su imali nešto časno. Ovo što vi radite nema ništa časno, samo je sistem od Čvorovića preuzet, a najgori ga sprovode. Dame i gospodo, građani Srbije, BIA dala telefon 9191 na koji neko treba da se javi i da kaže gde se nalazi general Mladić. Vi radite isto ono što je, doduše, u početku rata, dok nije nakupila dovoljan broj denuncijanata od 50 hiljada sa sve "ausvajsima", što je radila nemačka vojna komanda i Gestapo u Beogradu. Za svakog rodoljuba koga imate, prijavite na tačno određeni broj i dođite na tu i tu adresu. Tako ste i vi sada. Prijavite denuncijanti, potkazivači, špijuni i agenti, šta god da ste, kako god da ste i to uradite. Sada se tu nameće još jedno pitanje: kada je to prvi put Dinkić uradio i smislio za one fiskalne račune ili ne znam ni ja šta, pa ko će da se javi, mediji su se obrušili na Dinkića i kažu – Čvorovića sistem, pohvaljuje se najgora ljudska osobina, jer biti denuncijant je nešto najprljavije na kugli zemaljskoj. Biti doušnik je denuncijant. Svašta znam u životu, svašta ljudi mogu da budu, ali da budete denuncijant i doušnik, to znači da niste čovek u pravom smislu reči. Prosto ne možete da kažete ni šta od čoveka, zato što niste čovek. I to da kažete, gnjida od čoveka, i ovakav i onakav, nije ništa, nije čovek. Vi tražite od ljudi da budu neljudi, da budu potkazivači, denuncijanti ili ne znam šta. A po mesec dana pritvora za one koji su nosili tanjir kupusa ili pasulja. Sami to puštate kroz vaše novine. Pomagali zločincu. Što, da li se to na sudu dokazalo da je neko zločinac, bilo kojem, pa čak i na ovom zločinačkom u Haškom tribunalu? Ne razumem šta to radite. Ne razumem zašto niko ne odgovara u ovoj zemlji i pitam sve u ovoj sali, sve vas koji predstavljate vlast – zašto su supruga i ćerka Jove Đoga dobile otkaz? To je pitanje na koje još nisam dobio odgovor. To je onaj bandit Zoran Stanković, ponovio sam opet isto, očekujem da me neko kazni zbog toga, kojeg vi nazivate ministrom, ne znam za šta je ministar sem za uništenje naše vojske i razaranje svega što imamo, dakle, on je rekao – više nema mesta po sistematizaciji za farmaceuta. Ljudi nemaju hleba da jedu, socijalni slučajevi, ne zna porodica kako će da mu preživi. Strašan zločinac, video Ratka Mladića 2000. godine. Strašan zločinac! To što je zločin, što mu je neka devojka kupus napravila, koja je u vreme rata imala 12, 13 godina, ali je taj čovek za nju legenda, srpski heroj ili ne znam šta. Strašan zločin?! Mesec dana pritvora! Da li biste, gospodine Stojkoviću, posavetovali sudije da to rade i da je u pitanju neko iz vaše familije. Samo razmislite. Zamišljam da to uradi moja ćerka, nikakav kriminal, ništa, nikada. Misli da je neko činio dobro srpkom narodu, ovoj državi, ovoj zemlji i nosi mu tanjir kupusa. I vi da joj odredite mesec dana pritvora! Neki sudija, bandit, istražni, misli da je mnogo pametan, da se dodvorio vlasti, da ćete doveka da budete ti koji odlučuju o njihovoj sudbini. Jesu to one iste sudije, gospodine ministre, koje su svojevremeno, evo sada ću vam dati jedan smešan primer, zamalo da nagrabusimo Živanko Radovančev i ja zbog toga što smo delili bonove radnicima, iako nismo ni videli te bonove. A protiv nekih koji su me zamenili u prelaznoj Vladi, oni u prelaznoj Vladi, zna to i gospodin Obradović, svi to znaju, tri meseca, još sam bio ljubomoran na njih što su dali mnogo više, dali tri puta više nego ja u devet meseci, protiv njih ništa od toga nije bilo, gospodine Stojkoviću. Je l' mi o tim sudijama, tužiocima i ne znam o kome pričate? Je l' o onim tužiocima što nas gone za učešće u grupi koja vrši nasilje, zato što smo bili ispred Šljivančaninove kuće – zato što me jedan od prisutnih policajaca udario, a nisam mu uzvratio. Ne zato što nisam bio jači od njega ili ne znam zbog čega, nego zato što ipak poštujem državne organe, šta god mislio o njihovoj akciji. I zato, e 'ajmo na suđenje, pojavi se neki genije od tužioca, ljubi ga majka, neko mora da odgovara za ovo. Idi. Zašto da odgovara? Zato što ste upadali u kuće i hapsili ljude da ih terate u Hag i za to mi treba da odgovaramo! Svašta sam u ovoj zemlji video, svašta sam čuo, ali da se dičite time što hapsite momke i devojke koji su nosili tanjir kupusa ili pasulja, a da nemate ništa drugo da im kažete, ja ne mislim da će to na dobro da izađe. Mogu da razumem političku volju, da kažete – mi hoćemo da izručujemo sve. Ja mogu da kažem da se sa tim ne slažem, ali da vi pri tom hapsite koga stignete – samo sam očekivao da nas juče obradujete vešću da ste uhapsili 9.832 pčele u okolini Valjeva, pa taman da onda slika bude kompletna i potpuna. Mi imamo od 2000. godine naovamo sudske postupke koje tužioci pokreću, što po službenoj dužnosti, što po nečijim prijavama, samo kada im političari za to daju dozvolu, a protiv nekih ne možete nikako da pokrenete nikakav postupak zato što političari ne daju dozvolu, političari na vlasti razume se. Sada se postavlja pitanje, a šta mi dobijamo ovim što ste vi predvideli kao reformu? Kukuriknuo petao ranije, jer Ustav nemamo, a ovo da bismo imali, ovakav pravni sistem o kojem govorite, mi moramo da imamo promene Ustava Republike Srbije. Mi ustav nismo doneli, ali zato usklađujemo sa ''novim'', pod znacima navoda, odnosno nepostojećim ustavom, već norme iz nečega što bi trebalo da uslede kao zakoni. I o notarima i o svemu drugom. Gde su vam ti kasacioni sudovi? I apelacioni i kasacioni, šta ste, i osnovni i viši, još predvideli? Idemo iz reforme u reformu, kako koju reformu preduzmemo u bilo kojoj oblasti društvenog života, to nam ta oblast društvenog života propada. Napisali ste da su ljudi nezadovoljni. Jesu ljudi nezadovoljni, gospodine ministre, zato što onaj koga nađete sa 100.000 evra postane direktor bankarskog sektora ili ne znam šta. Valjda mu je to glavna preporuka, a pre toga nas obaveštavate preko medija, mesec dana ranije, kako ste se obračunali sa kriminalom i korupcijom, kako nema razlike između onih koji su vama bliski i onih koji vam nisu bliski itd. Onda bi voleo da nam to bilo ko na bilo koji način objasni, a ne može i neće. Da znate nešto, ovo što se sada radi, nemojte da smetnete sa uma, gledao sam jednu delimično dobru emisiju o Brozu. U njegovo vreme sve je bilo hvaljeno, a onda posle nekog istorijskog vremena dođe drugačiji odnos, kao što danas u vreme medijske okupacije ne smete gotovo ništa da kažete o Zoranu Đinđiću. Smemo mi da kažemo i ja ću u svakom trenutku da kažem sve najgore o njegovoj vladavini i o onome što je činio i radio i nemamo nikakvu vrstu bojazni i o tome u koliki su lopovluk bili upleteni svi iz DS-a, pa vas ja sada pitam šta bi sa tim pljačkama i cementara i železara i ne znam čega sve, i to velikih pljački? Ne znam da li znate, gospodine ministre, da u vreme najtežih mogućih sankcija, neposredno posle rata, 1999. godine imali smo povoljniju ponudu za prodaju Beočinske cementare, u visini od 35 miliona maraka, nego što je ona prodata u vreme demokratskog društva 2001. godine. Ne znam da li znate za taj podatak. Ja vas obaveštavam. Da li je moguće da su neki nudili mnogo manje novca? Moguće je, za pet, deset miliona manje novca, računaju sada su im prijatelji na vlasti. A ostalo je moguće samo tako što su pokrali pare, što je neko trpao u svoje džepove pare, pare građana Srbije. Da li je taj neko odgovarao za to? Nije. Važno je da ste zato uhapsili kao najveće zlikovce i zločince, preko svojih medija proglasili, momka i devojku od 25 godina, koji su nosili kupus generalu Mladiću, valjda u skladu sada sa reformama pravosudnog sistema. Znam da mislite krenuće Srbiji mnogo dobro. Pitam vas, gospodine ministre, ako ne daj bože i to završite, a šta će posle toga kada krene sa Karadžićem, šta ćemo posle toga kada nam budu rekli ili EU ili Kosovo i Metohija. Ja vam sada kažem pred svim narodnim poslanicima, pred celom Narodnom skupštinom Republike Srbije, ja vam kažem da će biti sledeća ucena ili EU ili Kosovo i Metohija. Hoće, hoće, već vam je Holbruk to najavio!! To će da vam bude iz EU. Čekajte kada se dogovore sa ovim žutim lopovima i ovima o kojima ne smete ni da pisnete, a kamoli nešto da uradite za ove što vam javno prijavljuju profit od pet miliona evra na godišnjem nivou, kao što je ovaj najveći tajkun Dragan Đilas itd. Pošto njima ne smete, onda ćete morati narodu da kažete kako i na koji način to sve funkcioniše. Ja vas molim samo da ne donosite...i još nešto što sam hteo da komentarišem, neću da ulazim u to da će da nestanu istražne sudije, da će tužilac da uzme celu optužnicu na sebe, on odgovara za optužnicu, šta se sve menja i kako se menja, ne želim da komentarišem. Želim samo sledeću stvar– bolji aktivni odnos sa javnošću i veće učešće javnosti. Ajd' ko Boga vas molim to smanjite! Ajd' ko Boga vas molim to smanjite! Ospice dobijam, čini mi se, tri vrste alergije dobijem kad vam vidim ove portparole raznih sudova i ne znam ni ja koga, od Bruna Vekarića do onog Tomića do one druge, ne znam ni ja kako se zove! Znači, bukvalno ljudi dobijaju ospice, manite nas više tog aktivnog odnosa, aktivan vam je odnos kad vam to kaže SemNazaro. I sad nam vi pričate šuplju priču, mi smo svi debili, a vi ste pametni i mi ne znamo zašto oni tu postoje. Šta rade oni na kursevima ovamo i onamo, da nauče nešto?! Ma je li! A onda dođe Nataša Kandić i kaže: zadovoljna sam. Koja si ti da budeš zadovoljna presudom, šta si ti? To sam vas pitao prošli put, šta je ona da odgovori da li je zadovoljna presudom ili nije, nije ničiji punomoćnik. Šta ima ona sa tim, šta ima bilo ko sa tim to vas pitam, ljudi? Ili je u ovoj zemlji ona glavni poslovođa za sve u Srbiji, kao što neki dobacuju. Još jednom pitam sve u Skupštini Srbije, sve vas koji vladate, samo ne pitam srpske radikale pošto znam da ne znaju odgovore jer nisu odgovorni za to, pitam vas ljudi da mi kažete, a zašto su ćerka i supruga Jova Đoga dobile otkaz? I zašto ljudi dobijaju pritvor, da mi objasnite? Iz tri razloga se izriče pritvor, vi me ispravite, gospodine ministre. To je: ako postoji mogućnost uticaja na svedoke, ako postoji mogućnost ponavljanja krivičnog dela i, ako postoji mogućnost bekstva. Je l' tako? Koji od ta tri razloga za devojku koja je nosila kupus? Da možda ponovo ne skuva kupus? Da možda ne utiče na Mladića, kog nije videla ili koga ćete vi da pratite, ili da možda neće ta sirotinja da pobegne iz Srbije? Pa neće. Iz Srbije beže, tačno je, i neki koji moraju, ali ovo što se tiče takvih stvari beže uglavnom političari koji mnogo imaju, ovi što su se nakrali na narodnoj muci. Još nismo dobili odgovore na ta pitanja. Bilo bi dobro, pošto vidimo kako vam te reforme u praksi funkcionišu, plašim se da bi sutra kasacioni sud doneo pravosnažnu presudu, posle 15 dana osudio bi na doživotnu robiju nekoga zbog glavice kupusa. Izgleda da je ta glavica kupusa mnogo veliki problem u ovoj zemlji. Ali, ako već imate političku odluku da to radite, vaš posao, a nemojte da hapsite ko vam padne na pamet, jer kod Baneta Đokića ste upali u kuću, vaše novine lažu, kaže: harmonikaš čuvao Mladića! A čovek ga nije video pet-šest godina. A znate šta ste mu uhapsili? Uhapsili su mu, pod brojem jedan – rokovnik (tamnoplave boje), komada jedan i tačka dva – rokovnik (plave boje), komada jedan. I, onda podvučena crta, piše napomena: sabrano je komada dva. A ispod komada dva piše – rokovnici nisu pronađeni na neuobičajenom mestu, već na kuhinjskoj komodi gde stoji telefon. I da čovek ne zna šta drugo da kaže, nego samo da se prekrsti. I tako su uhapšeni rokovnici, tamnoplavi i plavi rokovnik. Očekujem, gospodine ministre, da uhapsite i tu glavicu kupusa. To bi bilo najbolje, da tako prođe ova vaša velika potraga i osudite glavicu kupusa na doživotnu robiju, a ove poštene ljude što nisu krali pustite na slobodu, a konačno je vreme da lopove strpate u zatvor. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine Vučiću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan, a da se pripremi Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Homan.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući i gospodine ministre. Pre nego što se vratimo na temu, strategija reforme pravosuđa, podsetio bih kolege pravnike, pošto drugi to ne moraju da znaju, da u još uvek važećem zakonu o Krivičnom postupku, u članu 223, lepo stoji da svako treba da prijavi krivično delo za koje se goni po službenoj dužnosti, a u stavu 2. u kojim slučajevima neprijavljivanje krivičnog dela predstavlja krivično delo određuje Krivični zakon. Tako da je to jasno. Sad, što se tiče strategije, pre svega treba reći da pravosuđe ne može do kraja da se reformiše sa postojećim ograničenjima ustavnog sistema i stoga mi nemamo primedbu na to što se u strategiji pominju trenutno nepostojeći instituti. Ali, jasno je da donošenje novog ustava predstavlja jedan od najvećih prioriteta naše države i da ovom strategijom to još više dobija na značaju i na aktuelnosti. Što se tiče trenutnog stanja u pravosuđu, stanje je takvo da je primetna neefikasnost, u jednom delu i korupcija, samo delimična nezavisnost i građani su s pravom nezadovoljni. U pozitivnoj oceni Studije o izvodljivosti, takođe, stoji da je upravo u pravosuđu najlošije stanje i zbog toga G17 plus pozdravlja donošenje strategije reforme pravosuđa. Pomenuću samo neke glavne smernice za postizanje nezavisnosti. To je, recimo, nezavisan budžetski organ, transparentnosti, pristup informativnim sistemima, informacijama i sudskih evidencija i podataka, odgovornosti, to su jasni standardi za ocenu uspešnosti vršenja sudske funkcije i rezultata rada i efikasnosti, kao što je, recimo, standardizovan sistem obuke i stručnog usavršavanja zaposlenih. Što se tiče toga kakve su vizije za novo pravosuđe, napomenuo bih pre svega jednu stvar koja ovde u strategiji nedostaje, a to je da u ključnim načelima za delotvorno pravosuđe nema načela stručnosti. Imamo četiri načela, ali nigde nema načela stručnosti. Što se tiče izbora sudija, visoki savet sudstva će imati isključivo nadležnost da Narodnoj skupštini predlaže kandidate za prvi izbor na sudijsku funkciju i to izuzetno podržavam zato što predložene kandidate Narodna skupština bira na određeno i vreme od tri godine, a po isteku ovog perioda visoki savet sudstva u zakonski propisanoj proceduri donosi odluku o stalnom imenovanju na sudijsku funkciju. Ovim delimično i to u velikoj meri sprečavamo ono što smo do sada imali, a pogotovo ranije, a to je ta neka politička zavisnost sudija. Ovime se ta zavisnost smanjuje, a kriterijumi za izbor sudija na stalnu funkciju se zaista uvode. Nakon formiranja nacionalnog instituta za obuku u pravosuđu kaže se da će uspešno položen završni ispit na ovom institutu, takođe, postati vrlo cenjen kriterijum za izbor na sudijsku funkciju. Nije mi baš najjasnije šta znači vrlo cenjen kriterijum. Dodao bih da nacionalni institut za obuku u pravosuđu treba da se osnuje do 2008. godine i da će se u obuci staviti naglasak na tehnike upravljanja predmetima, da bi se rešavalo pitanje znatnog broja zaostalih predmeta u sudovima Republike itd. Stoji da su zaposleni u sudovima treba da pohađaju ovaj nacionalni institut, međutim, trebalo bi reći da je ovo obaveza, a onaj ko ne poštuje tu obavezu da može i da bude smenjen sa svoje funkcije. Ono što takođe podržavam to je razdvajanje tužilaštva i istražnog postupka tj. smanjenje uloge istražnog sudije u istražnom postupku, a davanje veće uloge samom tužilaštvu. Ovo je intencija u velikom broju modernih zakonodavstava i mislim da bi i nakon završetka reforme pravosuđa 2011. godine i dalje trebalo na tome insistirati i u nekom tamo dalekom, verovatno od ovog trenutka, periodu potpuno istisnuti istražne sudije iz ovog sistema. To je što se toga tiče, a sada ako dozvolite nešto malo i kritike. Već sam rekao za ova načela da fali načelo stručnosti. Osim toga, čini mi se da nedostaju zakonski okviri reforme, posebno za predviđenu dinamiku i mehanizme kontrole njene primene i ostvarenje. Strategija ne sadrži kontrolni mehanizam. Drugo, u definisanju pravosudnog budžeta neophodno je da se odredi da u njega ulaze svi prihodi od sudskih taksi, novčanih kazni i paušala kako bi se pravosuđe motivisalo da efikasnije ubira prihode odnaplate ovih taksi. Osim toga, kaže se da nastavni programi pravnih fakulteta treba da se poboljšaju i da se kriterijumi ocenjivanja pojačaju. Međutim, mislim da je najvažnije sprečiti ono čemu smo svedoci, a to je nagli porast brojanovih visokoškolskih ustanova u privatnoj svojini, koji nekontrolisano daju nazive diplomiranih pravnika i što je još gore priznaju diplome i ispite sličnih institucija u okruženju. Stoga mislim da je za zapošljavanje u sudovima potrebno propisati da kandidati imaju diplome samo određenih fakulteta koji imaju određen broj stalnih profesora i drugog osoblja, a uskratiti to onima koji to nemaju. Zaista se to namnožilo i ugrožava, a i u budućnosti može da ugrozi i samu reformu pravosuđa. Što se tiče besplatne pravne pomoći u strategiji nije zamišljeno da ona makar jednim delom bude poverena advokatskim komorama i advokatima, iako je ovaj projekat već ostvaren u nekim gradovima u Srbiji, kao što su Niš, Šabac i Pančevo. Projekti besplatne pravne pomoći moraju biti realizovani preko advokatskih komora, po mom mišljenju i advokature uopšte. Ovi kriterijumi treba da budu osnov za izradu zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. Ovde se to ne vidi da je uopšte u razmatranju. S obzirom na to da strategija predviđa uspostavljanje visokog saveta sudstva, sa veoma širokim ovlašćenjima, kao najvišeg organa u sistemu upravljanja pravosuđem, nije mi jasno zašto, za razliku od dosadašnjeg rešenja, u savetu nije bilo mesta ni za jednog predstavnika Advokatske komore Srbije. Advokatura je jedina profesija koja po prirodi svog posla redovno prati rad sudova i stoga bi učešće predstavnika Advokatske komore Srbije u savetu samo doprinelo njegovom radu, a dosadašnja praksa u radu Visokog saveta pravosuđa to je pokazala i potvrđuje ovo mišljenje. Sada Skupština može da izabere jednog od dva člana koji može biti advokat, ali to ne daje dovoljne garancije da će se u savetu čuti i glas advokatske profesije. Inače, ovo rešenje je poznato u mnogim zemljama u tranziciji koje su u okruženju, te zaista nije jasno zašto za Advokatsku komoru Srbije nije bilo mesta u ovom zaista značajnom telu. Mislim da bi to moglo da se ispravi i popravi. Ali, u načelu, zaista moram da kažem još jednom, kao na početku, da stranka G17 plus podržava što je uopšte došlo do toga da se izradi strategija za reformu pravosuđa, jer je bilo krajnje vreme i nadamo se da će do 2011, ako ne može pre, ova strategija da bude sprovedena. Uz ove izmene, koje bi možda mogle u periodu koji je pred nama da se izvrše, to bi bilo još bolje.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a neka se pripremi Vojkan Tomić.
Nacionalna strategija počiva, prema predlagaču, na nekoliko hipoteza od kojih ona prva i najvažnija, o potrebi donošenja novog ustava Republike Srbije, predstavlja samo lepu želju predlagača, koji nema dovoljan broj poslanika ni za skupštinski kvorum, a kamoli za donošenje novog ustava. Ključna načela na kojima se zasniva nacionalna strategija jesu da sudska vlast treba da bude nezavisna, transparentna, odgovorna i efikasna. Pri svemu tome, predlagač nacionalne strategije, u ovom slučaju Ministarstvo pravde Republike Srbije, priznaje da je pravosudni sistem loš, da je poverenje građana u isti nikakvo i da ga u celosti treba reformisati. Predlagač bi samim priznanjem trebalo uz nacionalnu strategiju da dostavi pismenu ostavku ministra pravde. Pri svemu tome, Ministarstvo je dopustilo sebi da pred Narodnu skupštinu iznese jedan ovakav, da ne kažemo dokument, već pamflet bez jasne uloge delovanja pravosudnog sistema u njoj. Predlagač ne samo da predlaže jednu nacionalnu strategiju koja je loša, skupa i iznad svega neefikasna, već ne razlikuje ni osnovne pojmove. Tako se sve vreme tvrdi da je cilj sprovođenja nacionalne stretegije ostvarivanje načela pravde, umesto ostvarivanje načela zaštite prava. Pravdi kao filozofskom pojmu nema mesta u nacionalnoj strategiji niti u zakonima, već se isključivo može govoriti o zaštiti prava. Nadalje, predlagač tvrdi da su sadašnja rešenja u pravosuđu loša, nudeći nam umesto toga još gora. Predlagač ne razlikuje nezavisnost suda od samostalnosti tužilaštva, niti se u nacionalnoj strategiji bavi ozbiljnije advokaturom kao delom korpusa pravosudnog sistema. Dakle, ne radi se o potrebi za donošenjem novih zakona, već je sadašnja vlast apsolutno nesposobna da u potpunosti primenjuje zakone i ustavna načela, kada je pravosuđe u pitanju. Danas je načelo podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku svedeno na manipulacije izvršne vlasti u oba ostala segmenta vlasti, te se tako Ministarstvo pravde može pohvaliti isključivo brojem uhapšenih sudija, lošim materijalnim položajem zaposlenih u pravosuđu i neažurnošću sudske vlasti. Narodna skupština Republike Srbije, kao najviše predstavničko telo građana Srbije, danas bira i razrešava nosioce pravosudnih funkcija i to na predlog Visokog saveta pravosuđa, nakon što ti predlozi budu razmotreni u nadležnom skupštinskom odboru. Ovakvo rešenje, koje podrazumeva da o nosiocima pravosudnih funkcija odlučuje najviše i najlegitimnije telo Skupština Srbije, u praksi se pokazalo kao manje loše od onoga koje predlaže nacionalna strategija. Individualnu nezavisnost sudija do danas je garantovala Narodna skupština Srbije, da bi se nacionalnom strategijom uspostavilo nekontrolisano i samo sebi dovoljno telo nazvano visoki savet sudstva. Ovakvo telo preuzima sve ingerencije Visokog saveta pravosuđa, Velikog personalnog veća, ministra pravde i predsednika Vrhnog suda Srbije. Uspostavljanje visokog saveta sudstva dovelo bi sve nosioce pravosudnih funkcija u položaj potpune zavisnosti od blagonaklonosti istog, dok bi izbor nosilaca pravosudnih funkcija bio spisak lepih želja članova visokog saveta. Prosto je zaprepašćujuće da se predlaže izbor sudija od strane ovakvog tela, kao da će ono moći da ima uvid u rad i u stručno usavršavanje kandidata za izbor u zvanje sudija. Pored toga što visoki savet sudstva broji samo dva člana koje predlaže Skupština, ovakvo telo nije reprezentativno, nije ni efikasno, već je uz sve to vrlo skupo. Naime, nacionalna strategija predviđa i postojanje administrativne kancelarije ovog tela i maltene uvodi paradržavni politički subjekt, koji je nezavisan od bilo koga i koji ne odgovara nikome. Predlagač nacionalne strategije sve vreme tvrdi da je njegova ideja i potreba građana Srbije formiranje nezavisnog pravosuđa, a pri tom se predlaže potpuno idiotska ideja da se za prvi izbor za sudijsku funkciju kandidati biraju na određeno vreme od tri godine, da bi nakon toga visoki savet sudstva doneo odluku o stalnom imenovanju na sudijsku funkciju, koju čak ni ne potvrđuje Narodna skupština Republike Srbije, već samo deklarativno potvrđuje predsednik Narodne skupštine. Takvo rešenje dovodi novoizabrane sudije u položaj apsolutne zavisnosti od visokog saveta sudstva i dobre volje njenih članova. Apsolutno je nezamislivo, u bilo kojoj parlamentarnoj demokratiji, da se sudije biraju na određeno vreme, kao da se radi o pripravnicima. Takođe je apsolutno nezamislivo da se Narodna skupština Republike Srbije ne pita ni oko izbora sudija, ni oko finansiranja pravosudnog sistema. Umesto što predlaže ovakvu nacionalnu strategiju za reformu pravosuđa, Ministarstvo pravde bi trebalo ili je trebalo da Narodnoj skupštini podnese izveštaj zašto je materijalni položaj ne samo sudija, već i svih zaposlenih u pravosuđu, katastrofalan. Na koji način i iz kojih budžetskih sredstava se trajno može rešiti pitanje finansiranja sudova i tužilaštava, a da ista ne budu zavisna od dobre volje izvršne vlasti. Ministarstvo pravde bi trebalo da iznese tačne podatke o visini procenta naplate sudskih taksi, ako postoji suficit u budžetu, a postoji, da predloži način stalnog finansiranja i konstantnog poboljšanja uslova zaposlenih u pravosuđu. Ministarstvo pravde se ne bavi uslovima za rad sudija i tužilaca, ne govori o nepostojanju sudnica, skučenosti i nedovoljnoj opremljenosti sudskih zgrada, te tako imamo slučajeve da su sudnice u velikim sudovima u isto vreme i kabineti za rad sudija i da ne postoji adekvatna fizičko-tehnička zaštita kako sudova tako i samih sudija, da se sudijama preti u samim sudovima i van njih. Ministarstvo pravde Republike Srbije umesto što podučava narodne poslanike o podeli vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, treba da odgovori na pitanje kada i u kom roku i od kojih sredstava će tužilaštva biti izmeštena iz zgrada sudova. Današnje stanje da se tužilaštva nalaze u sudskim zgradama direktno je u suprotnosti sa načelom nezavisnosti suda i samostalnosti tužilaštva. Nema odgovora na pitanje kada će tužilaštvo u Republici Srbiji početi da radi svoj posao, da za isti odgovaraju. Tužilaštva u Srbiji ne rade svoj posao. Prema Zakoniku o krivičnom postupku oni nisu stranka u postupku pred sudovima, niti neko ko bi trebalo da vodi i upravlja pretkrivičnim postupkom, koji sprovode organi unutrašnjih poslova. Nema pomena o sudijskom i tužilačkom budžetu, niti odgovornosti tužilaca za beskrajno duge krivične postupke, koji se na kraju završavaju odustankom tužilaca od daljeg krivičnog gonjenja. Ministarstvo pravde, umesto da predloži način za efikasniji rad sudova i sredstva kojim bi se obezbedila ekonomska nezavisnost sudova, predlaže da se usvoji jedna krajnje nedefinisana nacionalna strategija, koja cela počiva na jednoj jedinoj pretpostavci, kada će oni koji neminovno gube vlast istu osvojiti ponovo, kako bi bili u stanju da donesu novi ustav i uvedu transparentne sudove i transparentne sudije, nakon čega će nam svima biti bolje. Nacionalna strategija, sem toga, predviđa usvajanje zakona o obuci sudija i javnih tužilaca, kao i ustanovljavanje nacionalnog instituta za obuku u pravosuđu. Iz tog direktno proizilazi zaključak da, uvođenjem tzv. završnih ispita na nacionalnom institutu za obuku u pravosuđu, sudije koje su izabrane nisu obučene i da će im sertifikat za sudovanje davati opet potpuno odvojeno i ni od koga kontrolisano telo nazvano nacionalni institut. To je još jedan način da se pored visokog saveta sudstva direktno utiče na nezavisnost sudija, a imajući u vidu i predlog da se sudije prvi put biraju na privremeni period od tri godine, nacionalna strategija predlaže da Narodna skupština Republike Srbije dopusti sebi takav luksuz da kompletan sistem sudstva izmesti van institucija sistema i poveri ga na milost i nemilost transparentnim poznavaocima pravosuđa. Osim što nudi krajnje loša rešenja, nacionalna strategija je nedorečena u oblasti tužilaštva, trgovinskih sudova, advokature i njihovog postojanja i delovanja. Stoga je najbolji predlog koji se Ministarstvu pravde može uputiti sledeći: nacionalnu strategiju za reformu pravosuđa, gospodine ministre, povucite i za promenu počnite da se bavite svojim poslom. Obezbedite uslove za rad sudija, sudova, obezbedite efikasnu kontrolu tužilaštva i tužilaca i podnesite izveštaj ovoj skupštini, ne o transparentnosti pravosuđa, već o broju rešenih predmeta, broju procesuiranih i završenih krivičnih postupaka, o smanjenom broju pritužbi građana na rad sudova i tužilaštava. Podnesite izveštaj o dobrom standardu sudija i tužilaca, pa onda sa punim pravom tražite od narodnih poslanika da vam veruju da će sve biti bolje ako usvojimo nacionalnu strategiju. Nacionalna strategija reforme pravosuđa, u suštini, predstavlja neuspešan pokušaj nevladinih organizacija da kroz isti ostvare svoje ciljeve, dobijene samo njima znanim centrima i od samo njima znanih nalogodavaca. Ovo je, bog te pita, koji po redu zakon, koji dobijamo, a u skladu je sa svim onim što proklamuju nevladine organizacije. Hvala.
Hvala vama, gospodine Mirčiću. Reč ima ministar pravde, Zoran Stojković.
Želeo bih da se zahvalim prethodnom govorniku što me je podučio da ne treba nikoga da podučavam. Verujte, ne sumnjajte u moju pamet da znam da nema potrebe da podučavam. Možda biste mogli da čujete da akademije nisu van sudskog sistema, a ako ne verujete, evo odvešćemo vas u Francusku da vidite kako izgleda Francuska akademija. Ovde nijednog trenutka nije rečeno da će akademije davati bilo kakva uverenja, samo je rečeno da se treba proći da bi se savladala valjana obuka, a u akademijama kao predavači radiće u najvećem broju sudije ili profesori pravnog fakulteta. Reč je o podeli vlasti. Rekoše da baš nisam najbolje razumeo, ali, vidim, na kraju kažu da sam dužan da za treću granu vlasti dajem određene stvari Skupštini. Tu bar ne moramo da se sporimo da ako su sudovi treća grana nezavisne vlasti, Skupština može od njih da traži da dobije izveštaj, kao što i radi preko odbora. Čisto toliko o razumevanju ili nerazumevanju. Želim da kažem jednu stvar koja se namerno ispušta iz vida. S jedne strane smo čuli kritiku zašto ustavna žalba kojom se garantuje zaštita prava sudija. Polazili smo od toga da ako svaki građanin u ovoj zemlji ima pravo na zaštitu, kao što po današnjem sistemu izgleda tako, sudije bi bila jedina lica koja nemaju zaštitu. Ako ih razreše, oni nemaju kome da se žale. Zato je uvedeno, svaki građanin ima pravo da vodi određeni postupak i da traži zaštitu svog prava, sem, govorim, sudija.
Molim vas, bez dobacivanja. Slobodno završite.
Zato je stavljen predlog da se uvede ustavna žalba. Normalno, to će morati Ustavom da se uvede, jer današnji Ustav to ne predviđa. Tada će moći Ustavni sud da odlučuje o pravu tog čoveka, ako smatra da je povređeno. Prema tome, nije tačno da bi se radilo o nekom telu koje nema nikakvu kontrolu nad svojim radom. To je ono što sam hteo da dam, čisto stručno.
Hvala, gospodine Stojkoviću. Izvolite, gospodine Markoviću, po Poslovniku.
Izvinjavam se, dame i gospodo narodni poslanici, morao sam da izađem, jer je jedna od mojih izjava pogrešno protumačena i pojedini građani Srbije su imali posledice, a neki i materijalne. Jednom sam sa ove skupštinske govornice, u jednom od ranijih zasedanja, govoreći o progonu generala Mladića i drugih haških optuženika, rekao da je general Mladić ušao u harmoniku, ušao u gusle, ušao u narodnu pesmu, a ovi idioti pogrešno protumačili i razvalili harmoniku gospodina Branimira Đokića. Stupio sam u kontakt sa njim i rekao sam da harmoniku popravi na moj trošak. Pozivam građane Srbije koji imaju gusle i kojima razvale gusle da traže Ratka Mladića u njima – nije on u guslama, on je u guslarskoj pesmi, ljudi koji budu imali materijalnu štetu zbog ovoga neka mi se jave, o mom trošku će biti popravljeno. Dame i gospodo narodni poslanici, Ratko Mladić jeste u guslarskoj pesmi, jeste u legendi, doduše, u guslarsku pesmu ćete ući i vi koji ga proganjate, isto kako su ušli i Branković i bratija oko njega.
Hvala, gospodine Markoviću. To je bilo po Poslovniku za pogrešno tumačenje. Naravno, nije to ta harmonika, shvatio sam, izvolite, gospodine Tomiću, pa Petar Jojić, pa Rajko Baralić. Tim redosledom, izvolite. Oprostite, pre nego što vam dam reč, samo da obavestim. U pravu ste, govornik koji je pre toga govorio i vi, gospodine ministre, da i sudske institucije dostavljaju izveštaj delom, predsedniku Skupštine, delom, Odboru za pravosuđe. U njima nisu svi podaci koji su traženi, ali ovi osnovni, uračunavajući i efikasnost, nalaze se i stoje na raspolaganju svakom zainteresovanom poslaniku. Izvolite, gospodine Tomiću, i mnogo hvala što ste sačekali.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja ću se potruditi da se vratimo u okvire dnevnog reda i one tačke koja je danas na dnevnom redu. Po mom subjektivnom mišljenju i po mišljenju velikog broja mojih kolega pravnika, pred nama je danas jedan od ključnih strateških dokumenata koji se, hajde da kažem, od 5. oktobra našao pred nama i moram da kažem da je meni velika čast što ću vrlo rado glasati za ovaj dokument. Jedan od prethodnih kolega je rekao da mi danas raspravljamo bespotrebno o zakonu, a ja bih da ga ispravim, ovo je nešto mnogo više i nešto mnogo važnije od samog zakona, jer implicira na sve one stvari koje ćemo i dalje raditi u oblasti reforme pravosuđa. Naravno, kada govorimo o strategiji, mi možemo da govorimo o strategiji kao jednom jedinstvenom dokumentu koji može da bude dobar, a i ne mora da bude dobar. Međutim, ova strategija za sobom prati i ima, u sebi sadrži, jedan akcioni plan koji je jako obiman, jako precizan i jako dobar. Zato mislim da je ova strategija siguran uspeh u reformi pravosuđa. Da vas podsetim, u zadnjem monitoringu Saveta Evrope, do koga je nama stalo, a možda nekim drugim kolegama nije stalo, rečeno je da, iako su izvršene neke reforme u oblasti pravosuđa, nama još uvek predstoji jako veliki posao. Podsetiću vas, takođe, da smo pod stalnim monitoringom Komisije Saveta Evrope, koja prati razvoj i reformu pravosuđa kod nas, da smo takođe dobili pozitivne ocene, da smo dobro ocenjeni kao jedna od zemalja u regionu koja je ostvarila jedan dobar napredak u ovoj oblasti. Kada govorimo o donošenju strategije u reformi pravosuđa ne možemo a da se ne osvrnemo na period koji je iza nas i sve one probleme koje pravosuđe generalno ima. Naravno, mi uvek možemo čuti i na stručnim skupovima i za skupštinskom govornicom da je najveći problem neefikasnost, korupcija u pravosuđu, da se ne zakazuju ročišta, da imamo probleme sa jedne ili sa druge strane, da se neke krivične prijave sakrivaju, da se ne sakrivaju itd. Mislim da je to samo jedna strana medalje i da se do sada, do ove strategije, nismo udubili u neke druge probleme koji prate sve ove probleme, a jedan od ključnih razloga jeste da nismo imali kvalitetan materijal u samom pravosuđu kao sistemu, da izvršimo kvalitetne reforme. I zato je neko ovde spomenuo da nije potrebno formirati nacionalni institut, koji proizilazi iz pravosudnog centra, koji sada vrši obuku svih onih koji su na neki način uključeni u rad pravosuđa. Mislim da je vrlo bitno što ova strategija dotiče taj jedan deo koji je vezan za kontinuiranu obuku, jer, tvrdim da oni koji su postali sudije pre 20 ili 30 godina, nisu ništa ili su vrlo malo radili na svom obrazovanju u daljem procesu svog sazrevanja. Kažem, vrlo malo, možda su, čast izuzecima, neki radili. Da se vratim na ono što je prožeto i što prožima čitavu ovu strategiju, a to su ključna načela koja prate ovu nacionalnu strategiju, to su: nezavisnost, transparentnost, odgovornost i efikasnost. Ova četiri načela, mi u stvari vidimo u njima u budućnosti rešavanje problema koji opterećuju naše pravosuđe. Ono što je cilj ove strategije jeste, ono što možemo da kažemo i naš cilj kao društva, da dobijemo vladavinu prava, da dobijemo odgovornu sudsku vlast, ne samo sudsku vlast, da postignemo dovoljan stepen pravne sigurnosti, da dobijemo dovoljan stepen zaštite ljudskih i građanskih prava i da se vrati poverenje građana u pravosuđe, koje je izgubljeno, nažalost, u prethodnom periodu. Podsetiću vas da je u prethodnom periodu biti sudija u nekom malom mestu uvek bilo ili malo ispod ili u istom rangu sa učiteljem, sveštenikom, lekarom, tu se nalaze, a sada to više nije tako. Mogli smo čuti od nekih prethodnih govornika koji su problemi i prepreke da se izvrši ova reforma pravosuđa. Jedan od problema jeste, današnji, važeći Ustav i on jeste prepreka u anticipiranju onih ustavnih promena koje će uslediti. Kada to spominjemo, pre svega spominjemo u onim ustavnim kategorijama koje treba uvesti, kao što je visoki savet sudstva koji će postati ustavna kategorija, a sada to nije. Mogli smo da čujemo od nekih kolega da se mi sada već pozivamo, uvodimo neki viši kasacioni sud koji trenutno ne postoji. To je tačno, ali strategija za budućnost, ona se razvija i ostvariće se u sledećem periodu do 2012. godine. Ako mi kao društvo nismo sposobni da donesemo jedan moderan, prosperitetni ustav za budućnost gde će biti utkana i ova reforma i ova nacionalna strategija reforme pravosuđa, onda smo zaista jedno nesposobno društvo, koje nije sposobno da ide u korak sa evropskim narodima i sa tim društvom evropskih naroda koje mi sledimo. Što se tiče ostalih kategorija koje će morati sam Ustav da predvidi i koje mogu biti diskutabilne, kao što je nezavisan sudski budžet, tu moramo biti vrlo oprezni i moramo biti obazrivi da nam je potreban jedan period tranzicije koji će na jedan način stabilizovati i pomiriti neke odnose koji su vezani i za Ministarstvo finansija i za Ministarstvo pravde i za Narodnu skupštinu i za Vrhovni sud, jer je sada tu i suviše, puno, nekih aktera i siguran sam, kao što je do sada bilo velikih problema oko formiranja sudskog budžeta, da je potrebno jedno vreme da se taj sistem stabilizuje. Naravno, ovde treba pomenuti jedan deo koji je, mislim, u zapećku, a to je da treba obratiti pažnju na one specijalizovane sudove kao što su: trgovinski sudovi, upravni sudovi i prekršajni sudovi i na taj način rasteretiti ovaj, da tako kažem, tradicionalni deo sudova. Naravno, za sprovođenje strategije nama su potrebni i određeni organi koji će sprovoditi tu strategiju. Ovom strategijom je predviđeno da to bude komisija za sprovođenje strategije. Ja ću samo reći da će ta komisija brojati deset članova, koje imenuje Vlada. Jedan od bitnih detalja jeste da, pored svih učesnika koji su vezani za pravosudni sistem Republike Srbije, imamo jednog predstavnika Ministarstva finansija. Zašto je to vrlo bitno? Zato što se do sada na javnim raspravama, na javnim skupovima uvek pojavljivalo jedno pitanje, da nikada nije postojala nijedna analiza koliko košta donošenje određenog zakona, koliko košta donošenje ili izmena određenog člana zakona i do sada mi nemamo nijednu feasibility studiju, koja bi nam dala jasne podatke koliko šta košta. Znači, mi možemo da kažemo da donosimo nove reformske zakone, ali nemamo cenu koliko to košta, tako da će komisija voditi računa i o tome. Jednog od članova komisije će predlagati Narodna skupština i to će biti član Odbora za pravosuđe, gde će, takođe, u odnosu sa ostalim organima koji su vrlo bitno za reformu pravosuđa, imati jedan direktan kontakt sa Narodnom skupštinom. Neko će reći, da, sada se uzima malo više vlasti Narodnoj skupštini, izuzima se ta vlast iz Narodne skupštine u odnosu na pravosuđe i daje se nekom fiktivnom organu koji tek treba da se formira. Taj organ već postoji, ali da bi se dobila ta ključna nezavisnost, mora da postoji ustavna kategorija, a ne da bude visoki pravosudni savet koji sada vrši tu funkciju. Naravno, ovu komisiju će pratiti određene kancelarije, sekretarijati, koji će ispunjavati administrativne kapacitete. Moram da vam kažem da kao i u drugim oblastima i kod reforme pravosuđa, mi imamo problem nedovoljno jakih administrativnih kapaciteta. Kada pričamo sa partnerima iz Evrope, oni nam stalno skreću pažnju da mi nemamo dovoljno obrazovanih ljudi koji su sposobni da sprovode reforme, pa tako i iz oblasti pravosuđa. Zato vas ponovo podsećam na onaj vrlo bitan deo, a to je obuka. Dakle, još jednom da se vratim, kratko, na onaj deo koji je vezan za akcioni plan, a to je, da su određene aktivnosti po ovoj strategiji vezane za akcioni plan, to su: kratkoročni, srednjoročni i dugoročni planovi. Da ne zamaramo naše građane tim rokovima. Oni su vrlo precizno određeni i određeno je koji poslovi u kojim rokovima treba da se ostvare. Jedan od poslova je i usvajanje, koje će uslediti nakon ove rasprave. Diskusija o nezavisnosti treće grane vlasti ne bi bila kompletna kada ne bismo govorili o ulozi visokog saveta sudstva, koji će preuzeti deo oblasti koju danas ima Narodna skupština, deo ima Ministarstvo pravde. Danas smo mogli da čujemo da će taj visoki savet sudstva, koji će brojati 11 članova, imati možda malo više ovlašćenja nego što to sad ima. Pa smo onda čuli komentare kako izabrati za prvi mandat sudiju na tri godine, a onda visoki savet sudstva preuzima na sebe stalni izbor i preuzima na sebe napredovanje u službi. U prethodnom periodu smo imali da se pred Odborom za pravosuđe nađe predlog određenog kandidata koji, recimo, radi u sudu pet godina i nemate na osnovu čega da donesete odluku da li je to dobar kandidat za sudiju ili nije. Znači, morate da imate neke kriterijume koji su opipljivi, koji su lako dokazivi, koji su kriterijumi da će ta osoba raditi profesionalno, nezavisno, objektivno i da će imati pun moralni kapacitet da obavlja sudijsku funkciju. Zato je taj rok od tri godine. U nekim krugovima su se javile diskusije da li da to bude dve, tri, četiri godine itd. Strategija predlaže da to bude tri godine. Međutim, šta je bitno u ovom periodu? Vrlo je bitno da se ne ukida institut polaganja pravosudnog ispita, ali se uvodi još nešto, a to je da morate imati maltene sertifikat nacionalnog instituta, koji će vam pred drugim kandidatima pružati veću šansu sa boljim rezultatom da budete izabrani u stalnu sudijsku funkciju. O nezavisnom budžetu nešto sam već govorio i mislim da je to ona tačka koja će ostati za sam kraj sprovođenja strategije. Čuli smo komentare da li je potrebno da određeni sudovi i tužilaštva imaju odnose sa javnošću. Mi smo do sada imali jako zatvorene sudove i jako zatvorena tužilaštva. Niko neće zabranjivati ni sekretaru suda, ni predsedniku suda da daju izjave, međutim, portparol suda ili šef kancelarije za odnose sa javnošću je, kako se zove u ovoj strategiji, lice kojem će se obraćati predstavnici medija da dobiju određenu informaciju. Kao i kod drugih, a po Zakonu o dostupnosti informacija, takođe će novinari moći da se obraćaju tim licima i da dobijaju adekvatan odgovor, naravno, u onoj meri koliko je to u njihovoj moći i ovlašćenjima. Na taj način će i građani imati i bolji uvid u rad sudova, ali ne govorimo ovde o detaljima predmeta. Ono što strategija predviđa kao jedan od detalja koji je vrlo bitan, to je stvaranje jedne mreže koja će u okviru informacionih tehnologija omogućavati ubrzavanje procesa. Moram vam reći da se to već dešava u jednom broju trgovinskih sudova, uz pomoć UNDP i jedne američke fondacije i jedne agencije, koja u jednom broju trgovinskih sudova sprovodi tu reformu i to već počinje da daje rezultate. O pravosudnom centru sam već nešto rekao i mislim da je to jedan od elemenata koji je vrlo bitan, jer posle ove strategije, koliko već sutra, raspravljaćemo o zakonu o kontinuiranoj obuci i obrazovanju svih onih koji su uključeni u pravosudni sistem. Svako onaj ko misli da zato što je postao sudija ili sudija trgovinskog suda, da je Bogom dan i da sve zna, greši, jer sve ne zna niko. Ni sudije Vrhovnog suda neće biti oslobođene da se dalje edukuju i obučavaju za taj posao, koji već obavljaju. Međutim, pored te mreže o kojoj smo već govorili, vrlo je bitan detalj, a to je bio i lajtmotiv mnogih koji su govorili danas protiv ove strategije, jeste da nije potrebno racionalizovati mrežu sudova. I te kako je potrebno racionalizovati mrežu sudova, smanjiti troškove, povećati efikasnost i dovesti sve sudije na onu meru da se presuda ne razlikuje od mesta do mesta, da li je to veće ili manje mesto, već da pravda bude zadovoljena, u onolikoj meri koliko je to moguće, na isti način za sve građane Srbije. Tvrdim vam da kvalitet suđenja u nekim mestima u našoj zemlji nije zadovoljavajući. To je činjenica i to moramo priznati. Na kraju, jedna od dilema koja se pojavila u stručnoj javnosti, a može da se čuje i danas u Skupštini, jeste pitanje tužilaštva i onoga što predviđa ZKP, o kome ćemo takođe raspravljati sutra, jeste pozicija tužilaštva, koja je do sada u jednom periodu bila više sudska, u drugom periodu je bila više vezana za izvršnu vlast. Sredina je sigurno ono što je najbolje za tužilaštvo, a to je da ih definišemo kao izvršne i pravosudne organe. Naravno, moje kolege pravnici znaju kako se definiše, kakva je hijerarhija, kako je postavljeno tužilaštvo itd. Mi smo u jednoj raspravi imali primedbu da li i ko može davati smernice i uputstva tužiocu, javnim tužiocima i zamenicima javnih tužilaca, kada je u pitanju krivično gonjenje, a koje se odnosi na neka međunarodna akta. Mislim da su ta uputstva, kroz međunarodnu pomoć i kroz Ministarstvo pravde, neminovna, jer i sada, kao sredstva i instrument rada u tužilaštvu, ta uputstva postoje. Na kraju, da pomenem još organ – državno veće tužilaca, koji će takođe brojati 11 članova, koji će takođe biti ustavna kategorija, koji će se baviti svim onim što sam već govorio o visokom sudskom savetu, da je taj organ nadležan za oblast tužilaštva. I na kraju, želim da vas pozovem da pozdravimo veliki trud koji je uložen u izradu ove nacionalne strategije, u kojoj su uzeli učešće i veliki broj stručnjaka iz oblasti pravosuđa, profesora univerziteta, ne samo iz Beograda nego iz čitave Srbije, Ministarstva pravde, jednim malim delom i Narodne skupštine, kroz Odbor za pravosuđe, da izglasamo ovu nacionalnu strategiju reforme pravosuđa koja je, nesumnjivo, jedna od glavnih i temeljnih za budućnost srpskog pravosuđa, u jednoj Srbiji koja će već sa ispunjenjem ove strategije, nadam se, biti u EU.
Moguće da ste u pravu. Ovim tempom ćemo svakako sutra raspravljati o drugim zakonima. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, pa Rajko Baralić, pa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je u pitanju gubljenje vremena i trošenje narodnih para. Kad pogledate Ustav Srbije, na šta su danas poslanici SRS upozoravali, da je Ustav jemstvo prava i slobode, onda ne možemo da zaobiđemo Ustav, a da prethodno pitanje svih pitanja jeste promena Ustava. Kad se promeni Ustav, ideja je moguća, ali sve dok ne bude promenjen i donet novi ustav, uzaludno se troši vreme, uzaludno se troše pare. Kada pogledate ovaj predlog, možete iz njega da vidite samo prazne parole, prazne želje, nešto što apsolutno trenutno ne može da zaživi. Što se mi bavimo sada ovim poslom? Kada će biti primenjen ovaj propis? Ova strategija ne može da se okvalifikuje da je to nešto novo. Strategiju pravosuđa na prostorima moderne Srbije 200 godina grade građani Srbije. Gradio je i Dušanov zakonik i mnogi drugi zakoni u istoriji srpskoga naroda. Srpsko pravosuđe nije osnovano juče, ne osniva se ono na osnovu nekih parametara iz Strazbura, iz Londona, iz Pariza, iz Haga itd. Pravne norme su pravili naši građani, specifično svojim običajima, oslanjajući se i na međunarodno tj. uporedno pravo. Prema ovoj strategiji ispada da smo mi od juče počeli da saznajemo u Srbiji da imamo pravosuđe. Koji su problemi vezani isključivo za ovu strategiju? Ovom strategijom se traži da pravosuđe bude nezavisno. Kukali smo da smo imali minus policiju, minus pravosuđe, pa kada je došao DOS imamo plus pravosuđe, imamo plus policiju. Da se povrati poverenje građana. U šta? Ako nije bilo pravosuđa u prošlosti, u koje sada mi to poverenje vraćamo građene? U koje? Ako kažemo da nam treba strategija, jer su građani izgubili poverenje, ako su izgubili poverenje, onda su imali poverenje u pravosuđe, ali unazad pet-šest godina. Tačno je to da građani Srbije nemaju poverenje u pravosuđe. U tome je problem. Nije problem u strategiji, problem je u kadrovima. Problem je u kadrovima u pravosuđu. O načinu izbora, o načinu razrešenja, o načinu unapređenja, praćenju neprekidno rada pravosudnih organa. Vi govorite sada o strategiji, o postavljanju predsednika sudova, o novom načinu izbora, a juče ste takoreći, tj. pre 15 dana glasali za Radišu Jovića iz Kuršumlije, za predsednika suda, koji je imao 1.200 predmeta zastarelih, u fioci, protiv šiptarskih terorista. E pa, to nije niko drugi postavljao Radišu Jovića, nego vladajuća većina i vladajuća koalicija. Kako je do toga moglo doći? Zašto se ne izvrši od ministarstva i Vrhovnog suda i Odbora za nadzor jedan inspekcijski nalaz, inspekcija detaljna? Što ministar pravde, po Poslovniku, ne zatraži izveštaj o tome: koliko sudija u kom sudu radi na kojim referadama, koliko koji sudija ima predmeta u radu, kada je prvi put sudija predmet dobio u rad, koliko je procesnih radnji izveo kao sudija u tom konkretnom predmetu, kada je održao koje ročište, kada je zaključena rasprava ili pretres u krivičnom postupku, koliko mu je presuda potvrđeno, koliko preinačeno, koliko ukinuto? O čemu mi pričamo? Mi ovde samo možemo da gubimo vreme i da se zabavljamo. Nema ovde zabave i ne treba gubiti vreme. Da li treba nova rešenja? Da. Koja? Kadrovske promene. Kadrovske promene izvršite u pravosuđu. Ne može vam kuvarica biti predsednik suda! Neću da je imenujem, ali kuvarica. Obična kuvarica je postala predsednik suda. U sudu imate nepotizma koliko hoćete. Onaj predsednik suda, ćerka mu sudija, zet advokat, u jednom sudu, a druga ćerka starešina organa za prekršaje. Vidite, biznis bolji nego bilo gde, bilo na kom mestu. Nacionalna strategija teži, kaže, da sudski sistem bude nezavisan, transparentan, odgovoran i efikasan. No, pored svega, da je jasno, treba reći, nacionalna strategija kako se zamišlja, polazi prećutno od toga da se u novom ustavu Srbije, tj. pratećem ustavu i pratećem zakonu za sprovođenje ustava, predvidi razrešenje svih sudija i nosilaca pravosudnih funkcija. Da bi se zatim pristupilo ne reizboru, već novom generalnom izboru, koji će dakako biti otvoren za razrešene kadrove. To se sada skriveno potura. Pri tome, najpre se planira probni izbor sudija na tri godine od strane parlamenta, a na predlog, novog tela, visokog saveta sudstva, posle isteka tog roka, prišlo bi se još jednom izboru, ali ovog puta stalnom imenovanju na sudsku funkciju, što bi neposredno obavio sam visoki savet sudstva. Sada obratite pažnju. Na temelju novih zakonskih propisa i utvrđenih merila ostaje, međutim, pitanje kako će se prethodno uopšte formirati visoki savet sudstva, posebno kako će biti izabrani njegovi članovi iz redova sudija sa stalnim sudijskim stažom tj. funkcionalno, ako oni sami treba da budu birani i da budu izabrani. Šta sada? Ko će birati sudije? Prvo, ko će da bira članove saveta? Šest ovih koji se biraju od strane Vrhovnog suda. Ko će njih birati? Kako oni sada mogu da biraju sami sebe ili se planira da se iz postojećeg sastava bira visoki savet sudstva? Ne može. Jednostavno, moraju da podležu, istovremeno, izboru pod jednakim uslovima. Šta se ovde radi? Ovde se u stvari vodi jedna bitka za pravosuđe. U poslednje vreme svaka partija se bori samo da pod kapu i kontrolu stavi pravosuđe. Da nametne svoju ideologiju. Ova strategija koja treba da se razmatra danas, da li će biti povučena? Mislim da bi ministar imao najpametnije i najmudrije rešenje da ovo povuče iz procedure, jer se za to još uvek nisu stekli ni politički, ni drugi uslovi da bismo mogli ovu strategiju danas usvajati ili je imati. Od nje nema ništa! Šta imamo od toga ako bismo usvojili ovu strategiju? Nema ništa! Sada se postavlja jedno pitanje, kako to da će sada do formiranja ovog saveta i do komisije saveta, na strani 7, 1. stav: ''Do donošenja Odluke o formiranju Komisije za sprovođenje Strategije i formalnog imenovanja njenih članova, nadležnosti i funkciju Komisije za sprovođenje Strategije vršiće postojeća Komisija za reformu pravosuđa''. Koja komisija? Na osnovu kojih propisa? Da li je promenjen Ustav da bi mogla komisija da radi i da bi se mogao ovaj projekat staviti u pravnu proceduru? Ne može! Ne može preuzeti Komisija za reformu pravosuđa koja je sada usvojena, da ona preuzima nakon toga čak i ovu ulogu mimo Ustava. Dakle, to nema govora, niti bi to trebalo dozvoliti. Postavlja se jedno pitanje, doći ćemo do Zakonika o krivičnom postupku, vidite, advokatura je stavljena po strani. Zašto nema predstavnika advokature u sastavu ovih 11 članova Visokog saveta za sudstvo? Zašto?! Znate šta, ne dozvoljava se ni odbrana, na putu smo da budu ugrožena osnovna ljudska prava i slobode prema onome što predlažete u Zakoniku o krivičnom postupku. Sprečavate, gospodo, odbranu osumnjičenih i okrivljenih, što neće moći lako da zaživi, što će naići na veliku osudu. Neće moći u praksi biti primenjivo, jer mi smo ratifikovali Evropsku konvenciju o osnovnim slobodama i pravima i preuzeli obaveze da izvršavamo odredbe te Konvencije. Naše političko pravo je internacionalizovano, izloženi smo kontroli međunarodne zajednice. Ne možemo mi sada, ovde, samostalno da propisujemo neka pravna pravila koja odudaraju od svetskih i evropskih zemalja, i od Amerike i od Engleske i Njenoga kraljevstva i od Francuske i od Nemačke i od Belgije i od Holandije, Italije, Švajcarske i da ne nabrajam. Suočićete se, gospodo, sutra, prekosutra kada vam budemo predočili šta činite kada predlažete istragu i predistragu i kako ste je vi to suprotno odredbama međunarodnog prava prevideli u našoj zemlji. Neće valjati, jer time se ugrožavaju ljudska prava i ograničena prava na odbranu. Sada da vam skrenem pažnju, vidite koliko se ovde organa predviđa. Predviđa se Visoki savet sudstva. Do juče je bio Visoki savet pravosuđa. Nije šija, nego vrat! Dalje, šta se predviđa, komisija, odbori, narodna kancelarija, sekretarijat, ovo je poput Haškog tribunala. Uzmite statut Haškog tribunala i videćete ima mnogih odrednica koje se maltene podudaraju, sa formalnog i jezičkog stanovišta, sa Haškim statutom. Dakle, ovaj troškovnik će biti veliki. Ne bih ja oduzimao vreme, a poslanici SRS su ukazali na veoma bitne činjenice vezane za ovu reformu. Tužilaštvo, kad je u pitanju, ono je sada marginalizovano u ovoj strategiji. Međutim, ono što nas interesuje, kao radikale,jeste da skrenemo pažnju građanima da će imati veliki troškovnik, jer im Vlada Srbije, kao predlagač, istavlja ogromni troškovnik koji će mnogo da košta poreske obveznike. E, srpski radikali su protiv toga, jer to je bespotrebno. Hvala vam.
Hvala vam gospodine Jojiću. Dakle, narodni poslanik Rajko Baralić, pa Vjerica Radeta, pa Išapnović Ištvan. Devet minuta gospodine Baraliću, izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Jojiću, zaboravili ste futrolu od naočara, to je veoma važno, možete da izgrebete sočiva pa da ne vidite jasno, a to nije dobro. Rekoste nije ista šija i vrat ili da je isto. Nisam razumeo. Nikad ja nisam video jaram na šiji, a na vratu bogami ima. Gospodine predsedniče, pripremajući se za ovu sednicu, došao sam na sednicu odbora pre nekoliko dana i tamo sam ustanovio da je neko uveo nova pravila o funkcionisanju rada skupštinskih odbora, pa ja vas obaveštavam da neko u vaše ime krši Poslovnik, takođe, protiv vaše volje, a ja znam da vi to želite žarko, ne donosi zakon o Narodnoj skupštini, pa ponižava narodne poslanike. Detaljno ću vam objasniti, ako budete želeli, ali vas obaveštavam da neću da trpim samovolju činovnika Narodne skupštine Republike Srbije! Ako želim da budem činovnik, zaposliću se u Narodnoj skupštini, ako vam budem bio dobar pa me budete hteli. Ja sam izabrani narodni poslanik i neću da trpim ono što se dešava na skupštinskim odborima. Dakle, ono što piše u Poslovniku mora se sprovoditi i ja nisam dužan da znam da li će vaš odbor i vaša većina da ima kvorum pa da krenem na put, 500 kilometara ovamo i tamo, pa vas molim, s tim u vezi, radi se o ovom odboru, da Vi vaše činovnike pozovete da popiju kafu, da im objasnite da oni nisu izvor prava, već je izvor prava zakon o Narodnoj skupštini i Poslovnik Narodne skupštine i da onaj ko krši Poslovnik Narodne skupštine mora sa Vama da ima posla. Ako ste pravi predsednik, a ja znam da jeste i o tome ćemo progovoriti i napisati to što mislimo, jer ne može biti kažnjen onaj ko želi da radi, već treba da bude kažnjen onaj ko nije došao da radi. Razumeće svi koji treba da razumeju šta sam ja ovde hteo da kažem.
Hvala Vam, postupićemo prema tome. Zahvaljujem Vam što ste me obavestili. Da ne gubite vreme koje imate na raspolaganju, izvolite.
Nek' propadne sve samo nek' se vrši pravda, ništa nije sporno. Tri stvari kratko želim da kažem. Ovde je povodom strategije dat značaj budućem opremanju sudova, pa ja želim da kažem zato što ne bi razumeli oni koje ja ovde predstavljam kad to ne bih učinio. Ne znam kakvi su sve sudovi u Srbiji, kakve su opremljenosti tehničke, softverske, kadrovske, itd. Moguće je da ljudi u Čačku i Moravičkom okrugu imaju sreću da su ovi sudovi kao u američkim filmovima, da su njihove sudnice sa enterijerom u duborezu, da imaju apsolutnu popunjenost u svakom pogledu, od stručnih saradnika do sudija, izvršilaca i drugih, da imaju restoran bolji i jeftiniji nego što je skupštinski ovde, da imaju bolji vozni park nego Narodna skupština Republike Srbije, a to uopšte nije teško. Narodna skupština Republike Srbije, praktično, nema vozni park. Dakle, prosto želim da kažem kolegama da bivša država nije o sudovima imala predstavu kao o nekakvoj prćiji, već je u svakom pogledu uložila da se oni i prostorno i tehnički i kadrovski osposobe, da budu sposobni da rade ono što je njihova ustavna i zakonska obaveza. Tako da, ako se to odnosi na neke druge, nemam ništa protiv, naprotiv, žarko želim da se ti uslovi izjednače kao što su i u Čačku. Mada, moram da kažem kada je ovde u pitanju strategija da su predsednici Opštinskog i Okružnog suda u Čačku razrešeni, iako su novim vlastima 2001. godine, upravo, predali ovakve sudove o kakvim ovde govorim. Dakle, pozivam vas da to proverite. Sledeće pitanje se odnosi na ovo o čemu je govorio, u jednom delu, uvaženi kolega Jojić. Ja se sa tim slažem, moram da kažem. Po stoti put ovde izgovaram, u ovoj se zemlji neko uplašio narodnih poslanika i Narodne skupštine i svaki dan ponešto što je nekad bila izvorna nadležnost Narodne skupštine, odnosno narodnih poslanika, daje u ruke nekom drugom, a taj drugi ne znam čiji izvorni legitimitet ima, koga predstavlja, koga bira i kome polaže račune. Jedini izvorni demokratski legitimitet imaju narodni poslanici i Narodna skupština, sve drugo je izvedeni legitimitet. Pa, samo narod bi rekao da se Vlasi ne sete, razni saveti ovaj ili onaj, kako god ih mi ili vi nazivali, uvek rade u interesu ove ili one vlasti, manje ili više. Kada to čine narodni poslanici i kada to čini Narodna skupština ona to čini javno, građani mogu tačno da znaju ko se za šta zalaže, ko koga predlaže, ko koga i zbog čega osporava, da li je to osporavanje dovoljna argumentacija da neko ne bude izabran i prema tome, mi smo sada praktično obesmislili funkciju Odbora za pravosuđe u ovom smislu i to je onaj deo koji mi se u strategiji ne dopada. Dakle, smatramo da je strategija neophodna, ali ovaj deo osporavam na način kao što to sada činim pred vama i nadam se da to razumete. Zašto je još potrebna strategija? Imam ovde dva pisma. Jedno je od 17. juna 2003. godine, a jedno je od 27. juna 2001. godine, oba je potpisao isti predsednik Odbora Demokratske stranke, neću pomenuti njegovo ime, jer čovek više, nažalost, nije živ i upućena su, zamislite čuda, inače imaju svoje brojeve, da to ne citiram ovde, Ministarstvu pravde Republike Srbije, ministru, gospodinu dr Vladanu Batiću, lično. Zamislite kako su oni intimizirani, oni se lično dopisuju. Sada oni kažu zašto neko od sudija ne može da bude biran, pa između ostalog kažu zašto neko ne može, ali onda kažu i zašto neko može. Za godinu i po dana, kaže se za tog sudiju, on je pokrenuo i optužio praktično sve socijaliste u našem okrugu, 120020771-25/20, to je akt kojim Opštinski odbor DS obaveštava lično ministra pravde da neko treba ili ne treba da bude izabran. Podsećam vas, pošto su ovde mnogi govorili da je bilo ovako ili onako, imam i drugo pismo ovde, ono je iz 2003. godine,koje se, takođe, lično dostavlja Vladanu Batiću i Sonji Brkić. Da podsetim, to je gospođa koja je sa mesta sudije opštinskog suda postala predsednik Vrhovnog suda Srbije, gde se takođe kaže kako neko sme ili ne sme da bude izabran i šta oni o tome misle. Uvažene dame i gospodo, zato jeste neophodna strategija, a ovo što ja ovde imam, možete da proverite, jeste rađeno u formi najsvetlije demokratske tekovine Dosove vlasti. To je ona vlast koja je u svom sastavu imala dične ministre, neke sam ovde nabrojao, neke druge nisam, vi ih znate! To je ona vlast koja je krala skupštinske mandate, koja je zabranila da radi Ustavni sud Republike Srbije! To je ona vlast koja je podnela 16.000 krivičnih prijava protiv bivših nosilaca vlasti u Srbiji! I zato je potrebna strategija i zato je potrebno da se ojača pozicija onih koji predlažu i biraju sudije i tužioce. Takođe vas podsećam da su ovde izabrani aktuelni funkcioneri DS u 29 slučajeva, dakle, sekretari ili predsednici opštinskih odbora Demokratske stranke, 2001. godine, a da su pri tom bili advokati ili su bili pravnici u nekim od preduzeća. Žao mi je što kolege iz DS opstruišu i bojkotuju rad Parlamenta Republike Srbije i žao mi je što nisu u prilici da ovo čuju lično. Oni su bili najgora vlast koja može da se zamisli. U ovom pismu, čak, takođe, pišu, ovo je interesantno za kolege iz DSS, pišu ga 2001. godine – upozoravam vas da su našli vezu sa advokatom, neću reći ime, koji je član opštinskog odbora DSS i preko njega pokušavaju da ostvare uticaj, a vi znate šta to znači. To je bila vaša koalicija, iskrena koalicija, 2001. godine, neka vam je sa srećom.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, potom Išpanović Ištvan, pa Milan Stevović.
Dame i gospodo, ovaj predlog odluke o utvrđivanju nacionalne strategije reforme pravosuđa, kako se zove, kada sam pogledala i kada sam pročitala šta ovde piše, najpre sam mislila da se neko našalio sa narodnim poslanicima, ali vidim da je ovo ozbiljno i to je zabrinjavajuće. Zaista neverovatno da ministar pravde, gospodin Stojković, žao mi je što nije ovde da me čuje, da je on predstavnik Vlade za jedan ovako neustavan papir. Ovo zaista ne mogu drugačije da nazovem. Evo ministra. Ministre, upravo sam se javno šokirala da ste vi, za koga sam verovala da je ozbiljan čovek i dobar pravnik, da ste prihvatili da nam ovde predstavljate u ime Vlade ovu nacionalnu strategiju. Ne znam zaista iz čega ste ovo izvukli, iz čega crpite pravo, gde vam je ustavni osnov, na osnovu čijeg ustava vi nama predlažete ovo, zaista neverovatno, a pogotovo kada se predstavljate kao predstavnik stranke legalista. Ako je ovo legalizam, onda se stvarno pitam kako izgleda anarhija. Već smo navikli od članova Vaše Vlade, skoro je Vaš kolega, Velja Ilić, kada je govorio, pokušavao, zapravo, da odbrani onu nabavku Šarančićevu, onih šarenih vagona, pa je onda rekao da je Zakon o javnim nabavkama toliko loš da je, otprilike, suludo primenjivati ga. Vi to isto kažete za Ustav. Od Velje nisam ni bila iznenađena, ali od Vas, bogami, iskreno, jesam. Kada ste se obraćali Narodnoj skupštini rekli ste, između ostalog, da je ''potreba za reformom'', to stoji u Predlogu odluke, ''uzrokovanaoštrim sukobom prevaziđenog političko-pravnog uređenja zasnovanog na Ustavu iz 1990. godine sa novim društvenim odnosima koji počivaju na sasvim drugačijim načelima, principima i vrednostima''. Gospodine Stojkoviću, skoro će šest godina otkad ste smenili one koji su doneli, odnosno narod je doneo Ustav, ali vi ga zovete ''Miloševićev'' Ustaviz 1990. godine, i vi ste se svih šest godina ponašali i radili po vašem stavu, neustavno, protivustavno, jer vi mislite da sve što nije u skladu sa nekim vašim viđenjima, da je to neustavno. Mi, gospodine ministre, imamo Ustav Republike Srbije i vi biste kao pravnik morali da znate da je ovo akt koga moraju da se pridržavaju svi građani, a pogotovo ministar i Vlada Republike Srbije. Neverovatno je da vi ovde kao uvodite neke novine, vi nama pričate da je po vašoj strategiji sudska vlast samostalna grana, posebna grana vlasti, da su sudovi samostalni, tužilaštva samostalna, sudovi nezavisni, a evo, pogledajte da krenemo od člana 9. jedinog i postojećeg Ustava – član 9. u stavu 4. kaže:''Sudska vlast pripada sudovima''. Dakle, postoji zakonodavna, izvršna i sudska vlast. To u ovom Ustavu stoji. Vi ste ovde danas nama predstavili to kao neku novinu, kao da mi sada prvi put treba da se sretnemo i da se zadivimo Vladi Vojislava Koštunice što se setila da nam to napiše. Dalje, u članovima od 95. do 106. Ustava Republike Srbije govori se o sudovima i javnim tužilaštvima. Sve do tančina i do detalja, koliko je potrebno da u ustavu stoji, stoji u ovom Ustavu, tako da je stvarno iznenađujuće da ste se oglušili o 13 članova Ustava Republike Srbije. Od 13 članova Ustava ste se oglušili, odnosno prekršili ste toliko članova Ustava Republike Srbije i to je neverovatno! Rušenje ustavnog poretka, a jeste da ste vi došli na vlast paljenjem skupštine i takođe nekim nedemokratskim načinima, ali rušenje Ustava zaista je nedopustivo i zato bi trebalo čak i da se odgovara! Rekli ste ovde, ministre, ova strategija obezbeđuje javnost. Mi već imamo dovoljno javnosti, odnosno dovoljno je javnost upoznata sa svim što se dešava i u sudovima, čak i previše, a bez ove vaše strategije mi imamo istupe raznih pozvanih i nepozvanih koji komentarišu, jeste javnost kolega ako izađe portparol koji i sada postoji, a ministar je ovde govori o portparolu kao o nekom otkrivanju Amerike. Portparoli i sada postoje i sve ono što oni izađu i kažu je protivzakonito i neustavno. Od kada imamo portparole sudova, od tada se javno komentarišu presude prvostepene, od tada se komentarišu postupci u svim fazama. Vi, kao pravnik, znate da to tako ne sme da se radi i vi sada još kroz ovu strategiju Bruna Vekarića i onu Maju Kovačević i onog Tomića, i ne znam koga sve, hoćete još ovako da potvrdite kroz ovu strategiju kao neko veliko otkrovenje u našem pravosuđu. Dalje kažete, sada kroz ovu strategiju predviđate sajt i onda će svi građani moći da vide, i radnici i sudije i radnici sudova, i svi će moći da preko sajta saznaju, između ostalog, kada je neka presuda doneta. Pitam vas, ministre, gde će zainteresovani građani i javnost Srbije da vide zašto, recimo, presuda za Ovčaru šest meseci nakon izricanja nije doneta. Gde će to da se pročita? Sem Nazaro nije tu i nema ko da je izdiktira, ali to neće pisati na vašem sajtu, odnosno na sajtu suda. A to jeste tačno, gospodine ministre, i vi to dobro znate da je tačno. Rekli ste da ova javnosti, ti portparoli i sajtovi, da će smanjiti mogućnost korupcije u pravosuđu. Ovo je stvarno genijalno. Tamo ko' onaj što reklamira onaj draj-kuker i kaže da je kupus genijalan, tako i ova vaša strategija. Gospodine ministre, otkad ste vi, odnosno od kada je DOS preuzeo vlast, od tada ste počeli da hapiste svoje sudije. Sve sudije koje su uhapšene i koje su krivično gonjene nisu iz onog, kako vi kažete, bivšeg režima. Goran Kljajević je vaše delo, 1986. ne znam kada se rodio, ne pitam kada se on rodio i kada je postao sudija, nego kako je postao predsednik suda – kao predsednik kriznog štaba. I vi ste ga sve do dana današnjeg čuvali. Ne mislim vi lično, nego i vi kao član Visokog saveta pravosuđa i Labus, naravno, naravno, Labus. Dalje, ministre, rekli ste da ćete kroz ovu strategiju, da će sudijskim pomoćnicima plate da dostignu nivo koji će se malo manje razlikovati od plata sudija. Sada vas pitam, šta vas i ko vas je sprečavao da to i do sada bude tako. I bez ove strategije to ste mogli da uradite. Ne radi se o tome da će to biti ni posle strategije, nego se radi o najavi štrajka u pravosuđu, pa onda da vi sada kažete građanima, odnosno zaposlenima u pravosuđu da ćete vi da im povećate plate, pa da ne idu u ovaj štrajk. Ne znam da li će vam poverovati. Bogami? Kažete, strategijom uvodite ustavne kategorije. Stvarno ne znam šta je to do sada bilo neustavno, osim, naravno, evo, sad, ove vaše strategije. Do sada su sudovi i tužilaštva radili i funkcionisali u skladu sa Ustavom, sa Ustavom Republike Srbije, gospodine ministre, a ovaj na koji se vi pozivate stvarno ne znam čiji je, u Srbiji nije usvojen, a vi ga držite tu malopre ispred sebe. Čiji je to ustav, stvarno ne znam. Solanin, je li? Naš nije sigurno. Imali ste već vi neustavne kategorije, naravno, Visoki savet pravosuđa, koji će sada da bude neki visoki sudski savet, pa imate, ne mogu a da ne spomenem, neustavnu, Narodnu kancelariju, Borisa Tadića i onog njegovog najvećeg tajkuna Đilasa. Njima ste u budžetu predvideli za tu, neustavnu, Narodnu kancelariju pare, a niste prihvatili da se donese budžet pravosudni i da bude izdvojen iz ovog budžeta. A sada ovde najavljujete da će to posle ove strategije biti moguće. Stvarno ne razumem šta vas je ometalo da to uradite i kada smo vam svi mi iz SRS govorili, kada smo glasali o budžetu, da se donese poseban pravosudni budžet, tada ste vrteli glavom, odnosno Dinkić, Vi niste bili tu, da je to nemoguće. Kako će biti moguće posle ove strategije i koga ovo i na koji način obavezuje, stvarno ne razumem. Mislim da je ovo još jedna od varki, pošto ste počeli da se osipate, polako se pripremate za izbore i krećete sa kampanjom odavde kroz ovakve papire, koji nikom ništa ne znače. Kažete ministre da ste godinu i po radili na ovoj strategiji i onda ste otišli po svoje mišljenje, kako ste sami rekli, u Brisel, u Strazbur, u Nemačku, kod Venecijanske komisije. Mogli ste da uradite valjda i bez svih njih ovo što ste uradili, na način kako ste uradili. Rekli ste, takođe, da posle ove strategije, a uporno ponavljam, ministre, da ne razumem šta vam znači pre strategije i posle strategije, jer postoji Ustav i postoje zakoni, a strategija je spisak želja nečijih, očigledno nečijih, kako ste rekli, iz Brisela, Strazbura, Nemačke, ne znam ni ja odakle, a taj spisak želja nije pravni osnov, ministre, valjda znate da ova strategija, niti bilo koja strategija, ne može biti pravni osnov, kažete vi, posle strategije tužilaštvo će biti jedna vrsta državnog organa, deo izvršne vlasti. Kako će taj deo izvršne vlasti, a sutra ćemo pričati o Predlogu zakonika o krivičnom postupku, kako će deo izvršne vlasti, odnosno tužilaštvo kao deo izvršne vlasti da vodi istražni postupak. Gde je tu nezavisnost? Gde je tu samostalnost? Gde su tu tri grane vlasti, ministre? Nešto ste, bogami, žestoko pobrkali. Ovde je bilo nekoliko primedbi. Prvo, ministre, niste dovoljno jasno objasnili onu reklamu koju viđamo, ne znam tamo šta sa krilcima, pa onda posle ide ova reklama Ministarstva pravosuđa, kažu da je sudski nezavisan, transparentan, odgovoran i efikasan. Ne znam, ministre, zbog čega ste imali potrebu da nešto što je opšte poznato i što u svakoj pravnoj državi mora da se podrazumeva, zašto vam treba da to reklamirate. Ovo neka bude, predsedniče Skupštine, poslaničko pitanje: koliko je ministarstvo platilo tu reklamu, pa da vidimo koliko su mogle da se povećaju plate daktilografima u sudovima na ime te reklame. Dalje, ovde je neko govorio o smanjenju broja sudova koje vi predviđate, a vi ste onda rekli, ministre, da je vama bitno da građanima omogućite efikasno suđenje. Nesporno to jeste bitno, a pitam vas, kako ćete obezbediti efikasno suđenje ako predviđate, u okviru reforme prelaska organa za prekršaje u prekršajne sudove, da se opštinski organ za prekršaje, kao budući sud u Doljevcu, pripoji prekršajnom sudu u Merošini. Vi ovde pokušavate da zaštite budžet Srbije, a za građane vas baš briga. Baš vas briga što je Merošina od Doljevca udaljena 35 kilometara u jednom pravcu, naravno. Vi ovde pričate kako je tamo na, nekom, Zapadu, kako su sudovi udaljeni ne znam koliko kilometara, ali govorite o ljudima koji žive u zemljama sa visokim standardom. Znate li vi da neko tamo selo kod Merošine, ne može svaki dan ni da dođe do nje taj naš građanin koji živi u nekom selu, jer nema svaki dan ni autobuski prevoz, a vi mu kažete, Merošina ti je preblizu, idi do Doljevca 35 kilometara. Dakle, ministre, bilo bi dobro da se malo više računa povede i o građanima ove zemlje Srbije. Neko je takođe pitao ovde ministra zašto se ovoliko juri za Ratkom Mladićem, ali taj kolega koji je to pitao nije u toku, jer ja znam da ministar Stojković nije do kraja u toku sa tom poterom. To se sada radi na naučnoj osnovi, sada je to preuzeo vaš kolega, ministar, Aleksandar Popović, sada on daje izjave o hvatanju i hapšenju Ratka Mladića. Pomaže mu valjda onaj Vučković koji je, svojevremeno, sećate se, govorio da će da hapsi golubove pismonoše, ako su slučajno nosili pisma i poruke Ratku Mladiću, a sada će morati pored golubova da hapsi i pčele, pošto tražite Mladića i u pčelinjacima. Niste, ministre, odgovorili Tomislavu Nikoliću na pitanje, na osnovu čega je ''specijalni'' sud izdao nalog za pretres stana i privođenje člana SRS, Branimira Đokića. Da li je Branimir Đokić, zato što živi u komšiluku, u blizini kuće Ratka Mladića, i on ratni zločinac, pa treba ''specijalni'' sud da donosi nalog za njegovo privođenje i hapšenje. Još samo moram da vam kažem da mi je jako žao što ne stanujem u blizini kuće Ratka Mladića, sa zadovoljstvom bih pila kafu sa Bosom Mladić i Daliborkom Stojšić.
Rešićemo ovo pitanje, nećemo rešiti ovaj zahtev, nego ćemo rešiti pitanje, gospođo Radeta, molim vas, rešićemo poslaničko pitanje; samo prvi deo je poslaničko pitanje, a drugi deo je retorski, da ne bi bilo zabune. Dakle, koliko košta izrada, priprema, emitovanje i kampanja spota. Ovo ostalo može da se dobije. Dakle, podatak koji nije adekvatan, razumeli smo se, gospođa Radeta i ja. Reč ima ministar Stojković.
Ovde su meni postavljena određena pitanja, zaista pravna, ali neću da se upuštam u politiku, jer mi to nije posao, to će raspravljati gospoda poslanici. Ja ću objasniti neke stvari. Pitali ste me gde je tužilaštvo, kao treća grana vlasti, a ja ću da vam skrenem pažnju da Evropa, skoro 200 godina ima od toga, da je jasno raspravila podelu vlasti i kada postoji zakonodavna, izvršna i sudska. Ako pretendujete na granu vlasti tužilaštva, moraćete neku novu pravnu teoriju da oformite i da uvedete četvrtu granu valsti. Za sada ona ne postoji, a odgovaram vama, jer ste me pitali. Ja vam sada govorim, tužilaštvo je deo izvršne vlasti, kome je povereno gonjenje i pošto ste Ustav poneli, a u njemu piše, predlažem da pogledamo, videćete, da se kaže da su sudovi nezavisni, a tužioci samostalni organi. Znači, funkcionalno nezavisni, ali ne kao nezavisni organ i to je naš Ustav rešio, ovaj iz 1990. godine. Rekli ste da ga kršim. Strategija predviđa nešto drugo, ona govori za ono što bi trebalo da se uradi ubuduće. Znači, ne da dira Ustav ili da ga menja, nego predlaže šta treba da bi se oni nedostaci u pravosuđu otklonili. Između ostalog, predlaže i kako promeniti neke stvari u ovom postojećem Ustavu. Da li će se on promeniti, to opet zavisi od vas. Ova skupština treba da donese odluku i da provede, da se pristupi donošenju novog ustava. Prema tome, nismo nijednog trenutka kršili Ustav. Ja se slažem sa Vama da bi to bilo teško krivično delo, tu se apsolutno slažem. Znači, strategija nudi rešenja za ubuduće, koja bi trebalo da otklone nedostatke koje smo mi uočili do sada. Iz tih razloga, mislim da nije bilo potrebno da se meni prebacuje da kršim Ustav i da eventualno vršim teško krivično delo i odmah bi se složio sa vama da onaj ko krši Ustav vrši teško krivično delo. Kažem, sama strategija predlaže šta treba uraditi ubuduće, pa između ostalog i promeniti Ustav, u ovom delu koji se odnosi – nije spisak lepih želja. Prvi put imate konstatovano šta je loše i šta treba uraditi, a da li će se to uraditi, to će zavisiti od Skupštine, ali ćemo mi i dalje insistirati na tome, tim pre što je jedan deo ovoga što stoji u strategiji već zakonima uređen. Mi ne možemo bez promene Ustava da uradimo neke druge stvari. Ako se predviđa novi organ, ako mu se daju određena ovlašćenja, mora u Ustav da se unese da to bude ustavni princip, ali ako se promeni Ustav u tom delu. Ostalo ćemo mi uraditi i rešiti, ali taj deo ne možemo bez promene Ustava. Ja sam ubeđen da će se doneti novi ustav. Ako pravimo urednu kuću, treba i uredan temelj. Neke stvari su prevaziđene, a ja ne govorim u tom smislu da li je Ustav loš, ovaj prethodni, ni da li je dobar, jednostavno, vreme je pregazilo neke stvari. I najbolji i najčvršći ustavi su menjani. Znate dobro da američki ustav stoji 200 godina, ali je sa nekih 56 amandmana danas to novi ustav. Dakle, kako je vreme gazilo određene norme, normalno da je moralo da se sve izmeni, jer ona treba da odgovara nekom društvenom životu i u tom smislu, preambula nije, ali tekst jeste, pa je ceo ustav nov danas. Jedno je preambula, a tekst ustava je ono na osnovu čega posle donosite sve zakone. Prema tome, mislim da nema razloga da se meni prebacuje da sam prekršio Ustav. Hvala.
U pitanju je bilo sve retorski, nadam se, a inače, stalno se čuje u Skupštini, niste uvek prisutni, gospodine Stojkoviću, velika sumnja da u Srbiji prisustvujemo činjenici da postoji zakonodavna, izvršna, sudska i odnekud uspostavljena savetodavna vlast, pa se zbog toga povremeno uzbuđujemo i u diskusijama koristimo različite primere, ali svakako nije želeo niko da vas optuži za delo, svakako ste u pravu. Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Najpre da dopunim ono moje poslaničko pitanje, tražim u okviru odgovora, i da se odgovori, da li je Ministarstvo ove minute uzimalo preko Dragana Đilasa ili direktno, pa da se uporede cene, pošto je kod njega deset puta skuplje i zato je on najveći Tadićev tajkun. Što se tiče ove strategije, ministre, i onoga što sam ja govorila i ovoga što ste vi govorili, vi očigledno jeste svesni da je Ustav vrhovni zakon i sami ste to rekli malopre, ali ne znam zašto se onda mi bavimo danas ovom nacionalnom strategijom koja nije u skladu sa Ustavom, našim postojećim jedinim ustavom, i vi ste pokušali malopre, do sada se niste tako ponašali, ali ste izgleda poprimili osobine svojih kolega iz Vlade, da vi narodnim poslanicima držite predavanja. Kažete, nije ovo politika, ali sada ću ja vama politički da objasnim, ali ne može tako, ministre. Dakle, ova strategija je potpuno neustavna. To šta vi vidite i da li vidite, donesite ustav, predsedniče Skupštine, vi što zvonite iza mojih leđa, vi ste predsednik Odbora za ustavna pitanja. Pa hajde posle godinu i po dana sazovite Odbor da vidimo da li su se oni ''žuti'', Tadićevi, pomirili sa sudbinom da se donese novi ustav, jer posle novog ustava idu novi izbori, onda idu izbori za predsednika Republike, za parlament, pa ste u istoj muci i vi i on i zato vi uredno sarađujete oko nedonošenja ustava. Ako vam je toliko stalo do novog ustava, mi smo svojevremeno pokazali volju i rekli – dobro, učestvovaćemo u radu Odbora, iako smo najpre rekli da nije neophodno donositi novi ustav, da može amandmanskim rešenjima da se uredi postojeći Ustav, ali prihvatili smo vašu ideju da se ide u izradu novog ustava. Šta bi sa tim? Vi najrađe ne biste donosili ni ustav ni izbore, u narednih deset godina. Lepo je vama, baš vas briga kako je građanima Srbije. Nas je mnogo briga kako je građanima Srbije i zato mislimo da je uzaludno trošenje vremena, da mi, umesto da pričamo o zakonima, ako već govorimo o strategijama, da pričamo o strategiji kako ovaj narod da počne bolje da živi, kako ljudi da se izbore sa nemaštinom, sa glađu, sa otpuštanjima sa posla, mi se bavimo nečim što je dobrim delom, čak zakonski i ustavno, odlično regulisano. Pitanje što vi nama predlažete, ne znam da li će to biti već na ovoj sednici, za tužioca nekog direktora Narodne kancelarije iz te opštine, to je problem. Problem su kadrovska rešenja, problem su partijski, politički dogovori, pregovori, uslovljavanja. Ministre, kako možete da pokažete da ne znate kad ste vi član Visokog saveta pravosuđa? Kako ne znate? Piše. Nisam izmislila nego ste nam u predlogu napisali – tužilac, direktor Narodne kancelarije. Nama će jedan takav "žuti", direktor Narodne kancelarije, da bude tužilac. Ako je on direktor Narodne kancelarije, onda je on otvoreno i jasno deklarisan kao član te stranke. Ko drugi može biti direktor Narodne kancelarije, nego neko od "žutih"? Onda mi pričamo o nekoj strategiji. Ministre, ovo vam je po onoj narodnoj "selo gori, a baba se češlja".
Reč ima narodni poslanik Išpanović Ištvan, pa Milan Stevović, pa Petar Cvetković. Ja sam sposoban i svakako ću i dalje postupati u skladu sa donetom odlukom na Odobru za ustavna pitanja. Izvolite, gospodine Išpanoviću.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ipak bih o strategiji, a ne o političkim prepucavanjima. Pored toga, osvrnuću se na neke rasprave u toku mog izlaganja. Naime, ovde je bilo reči o raznim problemima oko izbora sudija i tužilaca, a pošto sam malo stariji i u trećem mandatu sam član Odbora za pravosuđe, znam i kako su birane sudije pre 2000. godine. Ovde je bilo mnogo govora o tome kako je birano od 2000. do 2004. godine, pa od 2004. naovamo. Mislim da je veoma bitno da donesemo ovaj dokumenat. Strategija pravosuđa je pravac u kom treba država da teži u toj oblasti, mislim da je veoma važno, pod uslovom da ćemo ipak doneti uskoro novi ustav, koji će na drugačiji način regulisati položaj sudova i tužilaštava. Imaću malo drugačiji stav u pogledu nekih pitanja. U najboljoj nameri želim da kažem nešto o tome, što ja neke institute zamišljam malo drugačije nego što je to predviđeno ovom strategijom. Ovde je bilo reči o nezavisnosti sudova, odnosno sudija. Ako sam dobro razumeo ministra, on smatra da su sudije nezavisne u primeni zakona, a što se tiče nezavisnosti sudskog sistema, samih sudova, da tu treba da postoji određena ingerencija kako Ministarstva pravde, tako i Narodne skupštine. Bio sam sudija u jednopartijskom sistemu, bio sam dosta dugo i narodni poslanik, tako da znam kako su birane sudije i tužioci. Odgovorno vam tvrdim, to je žalosna činjenica, da je nezavisnost sudija i sudova bila veća u tom jednopartijskom sistemu nego posle toga. Ne znam ko je sve od vas radio i u onom periodu pre 1990. i posle toga. Dok sam bio sudija, nijednom nisam imao intervenciju da neki predmet rešim ovako ili onako. Znam da sada to nije tako. Istina, sad se više ne bavim ni advokaturom, ali uglavnom pratim i znam kako to izgleda. Lično smatram da sudovi moraju biti nezavisni ne samo od izvršne vlasti, nego i od zakonodavne vlasti. To danas nije slučaj, nije ni po našem Ustavu tako, ne predviđa se ni po ovoj strategiji da to bude tako. Jako mi je žao što u okviru ove strategije nisu date neke fusnote. Recimo, bilo je reči o tome kako je moguće da se sudije biraju van parlamenta. Pa, u najvećem broju evropskih zemalja parlament blage veze nema sa izborom sudija. Šteta što ovde nije navedeno, imamo visoki savet sudstva, da je tu neko napisao – na ovaj način se biraju sudije u ovoj i ovoj evropskoj zemlji, a na drugi način u onoj zemlji. Onda ne bi bilo ovakvih diskusija da to nema nikakve veze sa demokratijom da se sudije biraju van parlamenta, da se sudije biraju na određeno vreme. Uobičajena je praksa da se sudije početnici biraju na određeno vreme, a tek kad se vidi da je on sposoban da bude sudija i da će biti dobar sudija, onda se bira na neodređeno vreme. To je uobičajena praksa. Ovde se neki diskutanti iščuđavaju kako je to moguće. Što se tiče visokog saveta sudstva, pozdravljam da takvo telo postoji. Jedini je problem, iz mog ugla, sam sastav ovog saveta i način glasanja. Nisam siguran da se u najbitnijim slučajevima traži jedna kvalifikovana većina kod glasanja i to veći broj glasova nego što savet ima članova iz sudstva. Za mene je to problem i predlažem da se o tome razmisli, kada to bude na dnevnom redu za izmenu. Veoma je bitno da se uvede mogućnost žalbe na odluke visokog saveta sudstva. Da je to postojalo onda ne bi bili članovi društva sudija isterani iz sudova u periodu od 1999, pa do 2000. Ne znam tačno 1999. (Vjerica Radeta, sa mesta: Kamo sreće da se nisu vratili.) Uglavnom su se svi vratili. To je veoma važno da budu sudije zaštićene, zbog toga što, ipak, postoji mogućnost da budu zloupotrebe i na ovaj način oni imaju mogućnost ustavne žalbe u Ustavnom sudu Srbije. Što se tiče nezavisnog budžetskog sistema, mislim da je to nužno i to što pre uvesti. Ja nisam baš shvatio iz ovog materijala zašto treba čekati do 2011. godine da se uvede nezavisni budžet za sudove. Mislim da je to moguće mnogo ranije. Naravno, budžet će i dalje usvajati Narodna skupština i ne znam kada ti ljudi koji sada sede u Ministarstvu pravde, pa predlažu budžet za pravosuđe, zašto isti ti ljudi ne bi mogli da sede u onoj kancelariji pri visokom savetu sudstva, pa da predlože takav budžet i da zaživi. Mora postojati i što pre treba doneti propise u vezi nezavisnog sudskog budžeta i nezavisnog budžeta ove Narodne skupštine. To se stalno odlaže i nema pravih razloga za takvo odlaganje. U ovom materijalu kaže se da je preveliki uticaj politike na sudstvo. Ja se sa tim potpuno slažem, ali ukoliko i dalje ostane ovakav način izbora sudija, da se sudije biraju u Narodnoj skupštini, a posebno da se predsednici sudova biraju isključivo u Narodnoj skupštini, u tom slučaju moje iskustvo to govori i dalje će postojati visok stepen uticaja politike na pravosuđe. Ne znam zašto se ne izmešta to odlučivanje iz Skupštine, jer to je jedini način. Ako neko zna drugi način da ne bude uticaja politike, ja se slažem, ali onda da to raspravimo. Ja ne znam drugi način da se politika isključi iz sudstva, nego jedino da se sudije biraju van parlamenta. Ja, kažem – ne vidim drugi način, a imam nekog iskustva u tome. Što se tiče tog prvog izbora sudija, mislim da je to malo kratko vreme tri godine. Mislim da bi trebalo bar četiri ili pet godina da traje takozvani privremeni izbor ili privremeni staž i u tom periodu bar dva puta bi trebalo da svaki sudija bude ocenjen pismeno, da o tome ostane traga. Znači, da sudije koje neposredno višem sudu odlučuju o predmetima sudije koji je na tom privremenom izboru, da se o njemu detaljan izveštaj napiše, da o tome ostane traga. Kako mi biramo sada sudije? Vi ste dobili ovih dana materijal. Tamo piše kada je rođen, kada je završio fakultet, piše nekad i prosečna ocena, ali ne znamo kako on radi. Neki dugo vremena rade, biramo ih za sudije okružnog suda, pa se napravi neki izveštaj o poslednje tri godine i na osnovu toga biramo. Pojma nemamo kako on sudi. Prema tome, nužno je pre nego što sudija bude u stalnom odnosu, odnosno da bude izabran za stalno, da se više puta oceni i to pismeno od strane onih sudija koji rešavaju i ove predmete. Prema tome, imaju uvida u način rada. Rekao sam za predsednike, nije dobro da se biraju u parlamentu. Ako hoćete primer, a to je više puta ovde navedeno. Kljajević vam je sjajan primer, kako na taj način što se postavljaju predsednici od strane politike, utiče na rad pravosuđa. Sasvim je svejedno ko ga je izabrao. Takođe, kaže ovde delotvorno upravljanje predmetima. Kaže da sudije provedu veliki deo vremena baveći se administrativnim pitanjima. Izvinite, ja sam bio sudija, više od 15 minuta dnevno nisam administrirao. Ne znam o čemu se radi i ne shvatam, a možda je sada drugačije. Ja sam dosta davno bio sudija. Ako je dosadna naredba ili neko rešenje procesno kada sudija izdiktira, to je sve što sudija radi ili upiše svoju normu i ne znam šta bi još trebalo da administrira sudija. Ja vam tvrdim da ne treba više od 15 minuta, a to nije mnogo. Zbog toga sudije nemaju vremena da rešavaju predmete. Mislim da je najveći problem i neznanje, ako se radi o nerešavanju predmeta, a ne to što sudije mnogo administriraju. Predlažem da se ova strategija prihvati. Svakako je važno da imamo neku viziju kakvo pravosuđe želimo u Srbiji i predlažem da se glasa za ovu strategiju. G17 plus će podržati ovaj predlog.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, pa Cvetković, pa Sreto Perić; 34 minuta za poslaničku grupu SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista je važno pitanje reforme pravosuđa, na dnevnom redu Narodne skupštine. Trebalo bi da zaista krenemo u jednom pravom pravcu, a to je da izvršimo jednu reformu pravosuđa i to niko ne zabranjuje, to nam niko ni do sada nije zabranjivao. Ova današnja strategija koja se predlaže samo je jedna obična kamuflaža za ono što do sada nije urađeno ili je bar delimično urađeno. Ja ću pokušati u nekoliko konciznih rečenica da kažem zbog čega se poslanici SRS ne slažu sa ovakvom koncepcijom strategije, pre svega, o onome što smo danas dosta raspravljali, a to je o jednoj problematičnoj ustavnosti ovakvog predloga, a sa druge strane u ovoj strategiji navedene su neke činjenice sa kojima mi apsolutno ne možemo da se složimo. Evo, prvo, preterano kompleksan i širok sistem sudova. Ako to uzmemo s jedne strane, a sa druge strane šta se predlaže, ne znamo na koji način će se ovaj kompleksan i širok sistem suziti. Apsolutno to nije tačno. Štaviše, uvodimo i neke nove sudove, uvodimo i neke druge organizacije i dolazimo do mnogo kompleksnijeg sistema pravosuđa. Ako uzmemo činjenicu, kaže, nejasni su standardi izbora, opoziva, rezultata i napredovanja sudija. Mi često ovde biramo nosioce pravosudnih funkcija, biramo predsednike sudova, javne tužioce, zamenike javnih tužilaca, ali stalno nam se objašnjava da su to dobri kriterijumi, da je postupak dobar, i da su rezultati rada tih sudija apsolutno verifikovani i na osnovu toga svi poslanici ove skupštine su glasali. Šta je od toga tačno? Je li tačno ono što se govori kad se ta tačka dnevnog stavi na razmatranje ove skupštine ili je, pak, tačno ovo što se nalazi kao polazna osnova u izradi ove strategije. Takođe, ne mogu da prihvatim konstataciju da je neadekvatan program na pravnim fakultetima. Ovo se stavlja da poslanici glasaju. Da li smo mi kao poslanici Narodne skupštine Republike Srbije uopšte vlasni i nadležni da kažemo da je na jednom pravnom fakultetu ili univerzitetu ili na bilo kom pravnom fakultetu neadekvatan program? Molim vas, gospodo, nismo. Ima neko mnogo važniji i neko mnogo kompetentniji od nas ovde koji smo pojedinci da kaže o ovome, a posebno ne mogu da se složim sa tim da oni koji se spremaju za pravosudne funkcije da su kao neki lideri, o čemu je bilo danas reči, u sistemu pravosuđa, odnosno u pravničkoj delatnosti. Ima vrlo važnijih pravnih delatnosti, smerova na pravnom fakultetu, i međunarodnog prava, i privrednog prava, i pomorskog prava itd. Nema tu liderstva. Ili jesi pravnik ili nisi pravnik. Ili znaš to da primeniš ili ne znaš. To je jedino kriterijum, a ne možemo one koji se bave pravosudnim funkcijama izdvajati iz nekog opšteg sistema obrazovanja na pravnim fakultetima. Onda, ne mogu da se složim sa konstatacijom da su loše opremljeni i održavani objekti pravosuđa, jer verujte, kao advokat i kao bivši sudija, išao sam i u sudove gde je mermer, gde su crveni tepisi, gde je sve tip-top namešteno, gde su gelenderi sjajni, zlatni, pozlaćeni, ne znam ni ja već šta, ali moram da vam kažem bio sam i u sudu gde sam stao ispred ulaznih vrata i nisam mogao da uđem sve dok mi čovek nije pokucao na prozor i rekao – kolega, izvolite kvaku, neko nam je uzeo kvaku sa vrata. I u takav sud sam ulazio. Dakle, ako je ovo jedno opšte stanje, jedna polazna osnova za izradu strategije, moramo reći ima dobro opremljenih sudova, srednje, ali ima i vrlo loše opremljenih sudova, pa ćemo akcenat staviti da se opremljenost tih sudova poboljša. Ako se tu misli na onu opremljenost sudova u tehničkom smislu – uvođenje internet sistema, kompjutera itd, to je sasvim pohvalno i to je neka nova era koja donosi boljitak i pravosuđu i ovim pravosudnim funkcijama. Ono što bih želeo posebno da navedem, a to je, ključna načela ove strategije, kako je navedeno ovde, da je sudski sistem nezavisan, da je transparentan, da je odgovoran i efikasan. Čini mi se da o toj nezavisnosti sudija govori i svaki ustav, do sada doneti, i važeći Ustav, a i svi naši zakoni, i da nije to toliko opšte poznata i notrona činjenica nezavisnosti sudova, imam utisak da bi ova strategija na prvo mesto morala da stavi načelo da sudski sistem mora da je transparentan. Sve ovo ostalo narod zna. Ustav poznaje, poznaje zakon i poznaje da sudovi treba da budu odgovorni i da moraju da budu efikasni, ali jedino do sada nismo imali tu zapovest, a čija je moramo prosuditi i verovatno ćemo saznati jednoga dana, da sudmora biti transparentan. I kada već govorimo o ovim osnovnim načelima moram da kažem da se ne slažem da u okviru transparentnosti na prvo mesto treba da stoji otvoreni proces izbora, napredovanja, odgovornosti i opoziva nosilaca sudijskih funkcija. Ovo, čini mi se, pre treba da stoji kao tačka u sistemu nezavisnosti sudija. Ali ispod toga govori se o tome da treba da bude odgovarajući pristup informacijama iz sudskih evidencija i postupaka, a ispod toga unapređeni odnos sa javnošću i učešće javnosti u nekom sistemu pravosuđa i pravosudne funkcije. Dakle, stvara se jedna nerealna slika. Ovde, ako treba da kažemo transparentnost i odgovarajući pristup informacijama, treba da kažemo to je to. Ako treba da kažemo da je to izvod iz sudskih evidencija, pa dobro, to je transparentnost suda. I još nešto, smatram da će sa ovom drugom kategorijom transparentnosti naš pravosudni sistem imati velikih problema. Napravićemo od sudija činovnike koji će morati da drže, verovatno, i pojedinačne konferencije za štampu, da će biti napadnuti od novinara i da će oni morati da sazivaju konferencije za štampu da se pravdaju, da neće moći da vode računa o predmetima i da neće moći da sude onako kao što treba da sude. Smatram da je ovaj deo vrlo problematičan. Kada govorimo o okvirima reforme pravosuđa, dakle, nezavisnost, transparentnost, odgovornost, efikasnost, dodao bih jednu novu kategoriju, a to je profesionalnost. Vrlo je bitno da ova strategija govori o jednom vrlo velikom procesu i ulaganju u formiranje jednog sudije. I sada ako vi nemate profesionalnost i izjavu o preuzimanju te profesionalnosti, postavlja se pitanje dokle će taj kadar koga smo obučili, koji je prošao sve, i institut koji će biti osnovan i položio sve ispite, da radi u pravosuđu. Mislim da od toga zavisi reforma pravosuđa. Mora postojati jedna određena izjava kojom će nosilac pravosudne funkcije reći – da to je moja profesija i ja prihvatam da dokle god postoje zakonski uslovi obavljam tu sudijsku dužnost. U protivnom, čim "podgajimo", pod znacima navoda,jednog dobrog sudiju, on će videti da na drugom mestu može mnogo bolje da zaradi i on će svoju profesionalnost staviti na neku drugu tačku i na neko drugo težište. Moram da napomenem i par stvari vezanih za ove institucije koje se inače pominju, visoki savet sudstva i državno veće tužilaca, pre svega zbog toga što kad govorimo o primeni ove strategije kaže se: tu je komisija za sprovođenje strategije od 10 članova, pa jednog predstavlja predstavnik ministarstva, postavlja ga ministar, u redu, drugoga, to je predstavnik Odbora za pravosuđe. Ne vidim razloga zbog čega će predstavnik Odbora za pravosuđe da bude u komisiji za sprovođenje strategije. Zna se šta je Skupština, da je to zakonodavni organ, a zna se da ovaj organ, komisiju, imenuje Vlada kao izvršni organ. Zbog čega onda Vlada kao izvršni organ uvlači nekoga iz zakonodavne vlasti u ovaj sistem komisije za sprovođenje strategije koja će odlučivati. Šta treba Odbor da radi? Odbor treba da možda dobije izveštaj komisije za sprovođenje strategije i da se Odbor za pravosuđe ove skupštine izjasni o stavu komisije za sprovođenje strategije. To bi možda bilo razumljivo, ovo drugo apsolutno nije razumljivo. Moram da postavim pitanje: ako u ovu komisiju ulaze predstavnici najviših sudskih institucija i predstavnici tužilaštva, čemu onda predstavnik društva sudija i društva tužilaca, je li to neka paralela, je li to neko kontrolno telo, šta je? Nema razloga da se ovo uvodi u ovom sistemu strategije. Imalo bi tu još dosta da se priča o ovoj strategiji. Ja želim da skratim, da dam samo jednu ocenu da je uvođenje visokog saveta sudstva i državnog veća tužilaštva u stvari prebacivanje vrućeg krompira sa Ministarstva na ove institucije. Dakle, Ministarstvo polako od sebe odbacuje sve ono što je jako problematično, uvodi nove institucije da bi na neki način bilo zaštićeno i pokriveno svim ovim. Toliko. Hvala vam.
Hvala, ima dovoljno vremena, u redu je. Narodni poslanik Petar Cvetković ima reč, pa Sreto Perić, pa Donka Banović. Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Dame i gospodo, danas smo čuli različite stavove povodom Predloga nacionalne strategije reforme pravosuđa. Pri tome, primetio bih, ako dozvolite da je i sam pojam, odnosno naziv strategija proizveo određene dileme kod nekih poslanika. Strategija nije zakon, strategija da je zakon zvala bi se zakon, nego je strategija nešto što znači namera da se učini, namera da se uredi pravosuđe, ne samo sudstvo. Podsećam, pravosuđe je širi izraz do sudstva i u pravosuđe ulaze, između ostalog, i advokati i njihova organizacija, i sve ostalo, i tužioci itd. To znači da se strategija ne može smatrati jednim zakonskim predlogom, pa se stoga ne može ni čitati od reči do reči, od pojma do pojma, i polemisati da li je iskorišćen jedan termin jezički, pravni ili drugi termin. Strategija je po samom svom pojmu više pismo o namerama, odnosno namera, upravo je zato i razmatramo ovde u Skupštini, o onome čemu će težiti Vlada, Ministarstvo i Skupština Republike Srbije. U tom smislu sve ovo što je predloženo, a što smo danas na adekvatan način i potpuno iscrpno čuli od ministra, gospodina Stojkovića, jeste upravo ono za šta će se zalagati Ministarstvo, Vlada Republike Srbije, Narodna skupština, kao i drugi državni organi, a to je, da podsetim, poboljšanje stanja u pravosuđu, odnosno poboljšanje stanja u sudstvu. Nesporno je, i istaknuto je od strane gotovo svih govornika, da stanje u sudstvu, odnosno u pravosuđu, nije idealno, čak većina kolega ocenjuje da je stanje loše i tu nema dileme. To nije pronalazak nijednog poslanika, niti je to konstatacija koja nije nepoznata ni građanima, a ni poslanicima i javnom mnjenju. Ono što jeste pozitivno, od Ministarstva, Vlade i nas koji razmatramo ovu strategiju, jeste to da su problemi identifikovani, da je razmotreno stanje i da su ponuđena rešenja. Mnoga od ovih rešenja predviđena strategijom su već, ja bih rekao, u eksploataciji. To se preko određenih zakona ubacilo, implementovalo u ovaj pravni sistem, to se uveliko primenjuje, a nešto od toga će se tek primeniti, nešto će tek doći, biće izmenjeno. Samim tim strategija, kao što rekoh na početku, nije zakon, strategija je više pismo o namerama i mi ovde usvajamo upravo ono čime ćemo se baviti, kojim putem ćemo težiti u sledećem donošenju zakona i ostalih podzakonskih akata. Uostalom, to će biti obaveza Vlade koja će donositi podzakonske akte, a i ovog parlamenta. Stoga ćemo neke institute primenjivati, jer smo već duboko zagazili u tu strategiju, jer Ministarstvo pravde radi po ovoj strategiji. To što posle dve godine raspravljamo tu strategiju, to je već, zato što je moralo na adekvatan način da se pripremi, da se ispita, utvrdi, a inače ovo je upravo nastavak onoga što Ministarstvo i Vlada rade protekle dve godine, i to je ono što smo mi u ovom smislu donosili određene zakone u ovom parlamentu iz domena pravosuđa. Tvrdim da je to ono o čemu smo razgovarali sa našim partnerima u Evropskoj zajednici, tamo gde će, hteli mi to ili ne, Srbija vrlo brzo biti. Znači, deo strategije je u primeni, deo strategije će tek biti primenjen, a kao primer za to pominjem to što se mnogi hvataju za visoki savet sudstva. Kažu da nemamo po zakonima visoki savet sudstva, nego imamo utvrđen Visoki savet pravosuđa. Tako je, ali intencija je da je pravosuđe daleko širi pojam, tu su obuhvaćeni tužioci, advokatura i sudska uprava, a sudstvo je samo sudstvo. Zato je mnogo ispravnije visoki savet sudstva i to će biti intencija izmene određenih zakona, pa će kroz neki period doći da Visoki savet pravosuđa dobije nove ingerencije, odnosno nove nadležnosti. Stoga su kritike, koje su preuranjene i koje se drže upravo pojedinih rešenja jezičkih izraza, preuranjene jer ćemo tek razmatrati određene izmene ili donošenje određenih zakona, kao npr. sutra Zakonika o krivičnom postupku ili zakona o arbitraži, koji su upravo obuhvaćeni u sklopu ove nacionalne strategije, odnosno intencija, odnosno pisma o namerama prvo Ministarstva, zatim Vlade i zatim Skupštine Srbije. Kada smo utvrdili ovakvo stanje, da je nedovoljno dobro, ponavljam da ima dobrih sudova i dobrih sudija, ali opšte stanje u Srbiji jeste takvo da nam je nedovoljno dobar sud, a to je, kao što su se svi složili, najvećim delom nasleđe, možda vaspitanje, možda loš obrazovni sistem, dosadašnji loš obrazovni sistem, jer, nadam se da nikoga neću uvrediti, ali mnogo studenata završi fakultet da ne zna osnovne pojmove u praksi da primeni. Ne samo zbog toga, nego upravo zbog napretka društva u svim domenima, pa i u društvenim naukama, i u pravu i u društvenim odnosima, neophodno je, ne samo sudije, svaki akademac, svaki završeni pravnik je u obavezi da stalno i iznova obnavlja, proširuje svoja znanja. Nemoguće je nijedan poziv danas raditi bez svakodnevnog usavršavanja. To je neminovnost i svi kritičari koji smatraju da je završavanjem fakulteta sve naučeno i da može biti dobar sudija onaj koji 20 godina nije pročitao ništa novo, kao i onaj koji se svakodnevno usavršava, potpuno nisu u pravu, bez obzira na ova dobacivanja. Tvrdim da jeste tako. Svaki novi zakon zahteva nova dodatna obrazovanja. Svaki novi napredak nauke i tehnike zahteva nova obrazovanja. Dalji razvoj sudstva i pravosuđa zahtevaće to da će većina poslova biti završavana putem računara ili ako hoćete, baš, kompjutera. Sudija u budućnosti neće se moći zamisliti a da ne zna da radi sa računarom, jer mu je računar praktično osnovno sredstvo rada, moći će na brz i pogodan način da vidi i sudsku praksu, zakone i izmene. Nije sudija samo onaj koji nosi torbu i vuče kamion papira za sobom, nego je sudija onaj, dobar, koji ume da u momentu u najkraćem mogućem roku pronađe i primeni važeći zakon. Kao što sam rekao, nacionalna strategija je ono što je u primeni, što ćemo primenjivati i ono što je naša težnja, a pri tom i Ministarstvo i Vlada i mi. Mi iz vladajuće koalicije i većina poslanika imamo dobre namere u tome i želimo u tom procesu da dobijemo demokratsku i dobru državu Srbiju, da imamo dobro sudstvo. Želimo samo u dobrim namerama da učinimo sve što je moguće. Normalno, greške su moguće, ali mi smo tu da greške ispravljamo. Stoga ovu strategiju, koja se uveliko primenjuje, povratka nam nema, objektivno u subjektivno, treba, potrebno je i moramo prihvatiti, a naša dnevnopolitička prepucavanja ostavimo za neko drugo vreme, mada je i po Poslovniku da poslanik može i to da radi kada je bilo koja tačka na dnevnom redu.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, potom Donka Banović, pa Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog odluke o utvrđivanju nacionalne strategije reforme pravosuđa, poslanici SRS marljivim i pažljivim iščitavanjem ove strategije nisu mogli da nađu dovoljno osnova da bi mogli ovaj dokument prihvatiti, kao neki ozbiljan koji bismo mogli da podržimo. Iščitavajući, a pitanje je, da nisam video da će predstavnik Vlade po ovoj tački dnevnog reda biti Zoran Stojković, čovek koga uvažavam kao stručnjaka, ne znam da li bih čitao, jer sam imao veliku dilemu, naime, nisam znao da li se ovde radi, a u jednom momentu sam pomislio da se radi o programu jedne političke stranke koji treba da verifikuju poslanici Narodne skupštine, jer se predviđa nešto kako i na koji način, rekao bih stranka kojoj pripada ministar Stojković, vidi i hoće i želi da uredi ovu problematiku. U drugom momentu sam pomislio da se radi o nekom naučnom radu sa elementima vizije, jer to kaže – pravosudni sistem u novom ustavu, a s obzirom na to da imamo ovaj Ustav koji je donet 1990. godine i na osnovu kog je izabran i ovaj ministar i kompletna Vlada i predsednik Republike Srbije, on je i tada valjao. Valjao je i u mnogim drugim momentima, i kada se palila Skupština, i kada se uspostavljala većina, ona onakva kakva je bila, i kada su 2003. godine oko 12.500 građana Srbije bili uhapšeni. Sada, odjednom, ne mogu da se nađu okviri za normalno uspostavljanje sistema pravosuđa. Naime, kada govorimo o nosiocima sudskih funkcija, SRS je uvek uzimala ozbiljno učešće, jer smatramo da je ta grana vlasti, kao treća, a možemo da kažemo i prva, sasvim svejedno, u sistemu podele vlasti na tri grane, veoma bitna i važna i uvek su poslanici SRS adekvatno, ozbiljno i odgovorno prilazili ovom poslu. Treći razlog, nešto mi nije jasno, ako su mogla da budu uhapšena dva rokovnika, jedan teget plavi, jedan plavi, ako sam to dobro zapamtio, gospodina Branimira Đokića, istaknutog člana SRS, jednog patriote, ozbiljnog i odgovornog čoveka, uplašio sam se, ministre, da ne pripremate neku hajku, ne znam da li od vas ili možda od ''specijalnog'' tužioca, da se nije krenulo u nameru da se uhapsi ovaj Ustav, pa da mu se sudi pred sudom za ''specijalne'' ratne zločine ili možda još gore, da ovaj naš Ustav bude isporučen u Hag. Ne znam, nešto i suviše se kuka i žali na takav Ustav, a mislim da nema razloga, kada kažete ovde da sistem pravosuđa ne funkcioniše dobro, jer nisu dobri ustavni okviri, kako je funkcionisao u ove dve, dve i po godine, kako ste vi ministar pravosuđa, a da ne govorim u poslednjih šest godina. Pre vas je to mnogo lošije funkcionisalo i sada, naravno, ne možemo biti zadovoljni mi u SRS i mislimo da najveći broj nosilaca pravosudnih funkcija rade stručno, odgovorno i čestito svoj posao. Međutim, ne zaboravljamo da ima veliki broj i onih koji taj posao ne rade na takav način. Činjenica je da su se 2001. godine, pa i kasnije do 2003. godine, u jednom danu birali za sudiju i istog dana postavljali za predsednike sudova, očigledno ta činjenica govori na koji način se kvadriralo u tom poslu. Kaže, neadekvatni ustavni i zakonski okviri, što za rezultat ima prekomerna kašnjenja sudskih postupaka, mislim da Ustav ni u jednoj svojoj odredbi ne ograničava, odnosno drugi zakon iz ove oblasti govori u kom roku treba sprovesti određene postupke. Zatim, nejasni standardi izbora. Mi smo uvek insistirali na tome da se jedna pozitivna selekcija prilikom izbora primenjuje. Vi ste vodili negativnu selekciju. Od 2001. godine to je posebno bilo izraženo. Zastareo je model funkcionisanja pravosudne administracije, težak teret administrativnih poslova, rekao mi je jedan čovek koji je ranije bio sudija da tih administrativnih poslova nema toliko. Verujte mi, i u razgovoru sa sudijama u Drinskom okrugu nikada nisam čuo ni od jednog sudije da ima puno problema sa tim administriranjem, a mnogo više su se žalili na sve druge slučajeve koji im predstavljaju probleme u funkcionisanju sudova, nego posao administriranja. Ovde je ukupno nabrojano 11 slabosti funkcionisanja pravosudnog sistema, a od toga su možda dva do tri objektivne prirode, a ostalo je moglo, počev preko Ministarstva pravosuđa, Vrhovnog suda Srbije, i na druge načine da se polako otklanja i da se taj deo prevaziđe. Što se tiče pravosudnog budžeta koji se ovde pominje, na koji treba da se pređe, SRS se zalagala i do sada i prilikom usvajanja budžeta Republike Srbije za 2006. godinu takođe smo isticali da bi nam sistem pravosuđa bio daleko efikasniji i bio bi u punom smislu reči nezavisan, ukoliko bi postojao poseban budžet. Vi ovde imate jedan problem. Mislim da već više od nekoliko meseci, šest-sedam meseci, hvala koleginice, sudije porotnici nisu primili svoju naknadu za učešće u radu sudova. To je jedan malo duži period i malo više vi se pobrinite da se taj problem reši. Pominje se u ovoj strategiji i edukacija građana i edukacija nosilaca pravosudnih funkcija. Kada je u pitanju obuka nosilaca pravosudnih funkcija, tu mogu da se složim i, naravno, kolega Cvetković je govorio, pa svi ljudi koji rade bilo koji posao, i ako u sebi ima, ako bismo mogli da izvršimo neku gradaciju, drugi stepen složenosti, podrazumeva svakodnevno usavršavanje i praćenje propisa koji regulišu tu oblast kojom se on bavi. To je u sistemu pravosuđa još više izraženo. Administrativna kancelarija, a od toga mi se, pravo da vam kažem, zavrti u glavi i odmah me podseti na Narodnu kancelariju. Izbegnite, ministre, to ako je ikako moguće, a verovatno vi ovaj posao nećete do kraja ni da dovedete. Pozivali ste se ovde na EU i Savet Evrope. Mislim da bi tog dela trebalo da se manemo. EU i Savet Evrope uopšte ne zaziru kako žive građani Srbije. Samo da vas podsetim da će 12. maja ove godine biti puna godina dana kako je dobijena pozitivna ocena Studije izvodljivosti. Da li građani Srbije osećaju išta bolje. O toj pozitivnoj oceni Studije izvodljivosti Miloljub Albijanić je govorio neprekidno skoro 300 dana, to je čovek koji izgleda misli da se mleko proizvodi u mlekari, a ne tamo gde ono stvarno nastaje. Nemojte se time baviti. EU i Evropa hoće tržište Srbije, hoće jeftinu radnu snagu, a uopšte ih ne zanima kako žive građani Srbije. Hvala.
Hvala vam, gospodine Periću. Reč ima narodni poslanik Donka Banović, pa Miljko Četrović, pa poslanik Goran Rakovac. To je redosled. Izvolite.
Poštovani predsedniče, kolege narodni poslanici, glavni cilj nacionalne strategije za reformu pravosuđa je uspostavljanje vladavine prava i pravne sigurnosti u Republici Srbiji. Stanje u kome se danas nalazi pravosuđe zahteva dugoročne i suštinske promene. Mnoge analize pokazuju da imamo urušen pravosudni sistem u delu koji se odnosi na poverenje građana u pravosuđe. Ovu činjenicu ilustrativno potvrđuje i primer ankete koja je sprovedena na sajtu Prvog opštinskog suda u Beogradu, u kojoj su se na pitanje – da li verujete u nezavisnost sudova, preko 83% građani su se izjasnili da ne veruju. To je poražavajući podatak. Kada jednom narušite poverenje u pravosuđe, treba puno vremena da se ono povrati, ne samo što treba vremena, nego treba preduzeti konkretne i pozitivne akcije. Postoji izražena potreba za sprovođenje strateških reformi na svim nivoima pravosudnog sistema. Najveći deo strategije posvećen je reformi sudstva, mada u manjem obimu i ostalim delovima pravosudnog sistema, Ministarstvo pravde, tužilaštvo, izvršenja zavodskih sankcija i nezavisnih pravosudnih profesija. Edukacija zaposlenih u pravosuđu predstavlja možda najvažniju oblast sa kojom se suočavamo i kojoj su potrebne veoma temeljite reforme. Mišljenja sam da posebno treba naglasiti značaj podizanja nivoa stručnosti nosilaca pravosudnih funkcija i zaposlenih u sudskoj administraciji. Obrazovanje zaposlenih u pravosuđu je stalni zadatak, kroz koji se na višeznačan način prelamaju svi aspekti reforme pravosudnog sistema, izmena propisa, okretanja međunarodnim standardima i uvođenjem novih tehnologija postavljaju pred ljude koji rade u pravosuđu nove zadatke i nove izazove. Cilj edukacije zaposlenih je unapređivanje stručnosti nosilaca pravosudnih funkcija i administracija, radi podizanja opšteg nivoa znanja zaposlenih u pravosuđu. Postojeća zakonska regulativa o stručnom usavršavanju propisana je članom 8. u Zakonu o sudijama i određenim brojem članova u Zakonu o uruđenju sudova. Međutim, te odredbe nisu dovoljne kada je u pitanju stručna obuka. Uobičajeni metod stručnog usavršavanja su stručna savetovanja, koja nisu dovoljno efikasna. Ona se svode na predavanja ex cathedra sa velikim brojem učesnika i uz njihovo pasivno učešće. Usvajanjem novog zakona koji je na dnevnom redu ove sednice o obuci sudija, javnih tužilaca, zamenika javnih tužilaca, sudijskih i tužilačkih pomoćnika, stvoriće se uslovi za organizovanost i sticanje i usavršavanje teorijskih i praktičnih znanja i veština. Ovome se često suprotstavlja stanovište sud zna zakon. Dakle, pravnicima je dovoljno i samo iščitavanje propisa. Sva komparativna iskustva govore da nije tako. Dodatno obrazovanje je garancija uspešne i brze implementacije svih reformi, pa i reforme pravosuđa. Država je dužna da obezbedi kvalitetnu obuku svim nosiocima pravosudnih funkcija. Vlada će osnovati nacionalni institut za obuku u pravosuđu do 2008. godine i to je jedan od srednjoročnih ciljeva ove strategije. Nacionalni institut će preuzeti funkcije i resurse postojećeg pravosudnog centra koji manje - više uspešno funkcioniše od 2002. godine. Ova institucija će raditi pod nadzorom visokog nadzora sudstva, a ministar pravde i predsednik vrhovnog kasacionog suda će biti članovi upravnog odbora nacionalnog instituta. Nacionalni institut će pružati standardizovano početno i profesionalno usavršavanje za zaposlene u pravosuđu. Obuka će staviti naglasak na tehnike upravljanja predmetima da bi se rešavalo pitanje velikog broja zaostalih predmeta u sudovima. Uspešno položen završni ispit na ovom institutu postaće veoma cenjen kriterijum za izbor kandidata na prvu pravosudnu funkciju i permanentna edukacija nosioca pravosudnih funkcija biće obavezna. Međutim, obrazovanje zaposlenih u pravosuđu počinje na pravnim fakultetima, neophodno je da se na fakultetima ojačaju katedre koje pripremaju pravnike za rad u pravosuđu i proširiti praktičnu obuku i učenje na konkretnim predmetima iz prakse. Mislim da bi promenom edukacije dobili prave kadrove za pravosuđe, koji će moći da iznesu teret ove reforme. Naravno, poslanici DSS-a će glasati za ovu strategiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, potom Goran Rakovac, pa Zoran Krasić.
Poštovani narodni poslanici, pošto ja nemam mnogo vremena, da bih ostavio i narodnom poslaniku, gospodinu Krasiću, da on iznese svoje stavove oko ove tzv. nacionalne strategije reforme pravosuđa, ali moram ovde postaviti neka pitanja ministru pravde, gospodinu Stojkoviću. Dakle, kako je do sada Ministarstvo pravde, od formiranja ove vlade tzv. demokratskog bloka, predlagalo set zakona iz oblasti pravosuđa bez nacionalne strategije i svi ti zakoni koji su bili predloženi, a takvo je bilo i obrazloženje, bili su u skladu sa važećim Ustavom Republike Srbije, a da bi se dalo ovakvo obrazloženje ili uvod kada je u pitanju opšta informacija nacionalne strategije reforme pravosuđa i sve konstatacije koje su usledile vezano u ovoj nacionalnoj strategiji? Sam Predlog odluke o utvrđivanju nacionalne strategije reforme pravosuđe, koji je predložen Narodnoj skupštini da usvoji, pokazuje koliko ova strategija nema nikakve realnosti niti osnova da će biti ostvarena, imajući u vidu sve ovo što smo čuli od ministra, pa i od poslanika vladajuće većine, koji su na neki način branili strategiju i uveravali nas iz poslaničke grupe SRS da će ona biti ostvarena. Ova strategija nema ni rokove, nema ni konkretne radnje. Ima cilj, a cilj je da se uspostavljanjem vladavine prava i pravne sigurnosti vrati poverenje građana u pravosudni sistem Republike Srbije. Pre mene, narodni poslanik iz DSS-a je izneo rezultate ankete o nepoverenju građana u sudove u Srbiji, konkretno u Beogradu, radi se o procentu od 80%, papitam: da li će se sa ovakvom nacionalnom strategijom, koja faktički nema rok, nema utemeljenje u Ustavu, moći da promeni to stanje i da građani imaju poverenje u sudove. Građani će imati poverenje u sudove ako sudovi budu faktički primenjivali zakone, ako budu vodili efikasno sudske postupke, brze, racionalne i sudske odluke budu sprovedene. Jer cilj svakog postupka je sprovođenje odluka, a pogotovu kada su u pitanju sudske odluke. Ako imamo stanje koje imamo u krivično-pravnoj materiji da sada mesecima građane Srbije aktuelna Vlada na čelu sa Vojislavom Koštunicom i skoro svim ministrima, koji se smenjuju i utrkuju ili po nalogu daju izjave kada je u pitanju pokušaj hapšenja Ratka Mladića, a da se ne bave svojim poslovima u okviru ministarstva, pa i ministar pravde, pa i ministar prosvete, pa i ministar privrede i privatizacije Bubalo, svi oni izađu i daju izjavu kada je i koja radnja preduzeta ili će je preduzeti, pa čak su određivali i rokove kada će se uhapsiti heroj Ratko Mladić. A nije ih briga, ni kao celokupnu Vladu, ni kao ministre za određene oblasti, zašto je štrajk u oblasti prosvete, zašto štrajkuju prosvetni radnici? Ministra Bubala nije briga šta se događa u 1.500 privatizacionih preduzeća, zašto je stotine hiljade radnika ostalo bez posla? Zašto radnici izvršavaju samoubistvo, zašto je došlo do tuče sa privatnim obezbeđenjem u Jagodini, kako radi Agencija za privatizaciju, kako rade kancelarije širom Srbije, koliko se sredstava iz budžeta troši za rad agencije, za rad tih kancelarija, kako radi Akcijski fond, Centralni registar, kako radi Komisija za hartije od vrednosti i sve institucije od kojih faktički narod živi, odnosno većina građana koja sada ne živi dostojno, nego trpi, trpi, a prag trpljenja više nema kud. To je suština. I, sagledavajući zašto je sada u ovom momentu predložena ova strategija, treba, na neki način, da potpomognu većinu građana, kako reče ministar, koji nisu sada u stanju da elementarnu pravdu ostvare i da im bude dostupna pred sudovima, predložiće zakon o pravnoj pomoći, pa će oni, ta većina siromašnih, da bude potpomognuta od službi pravne pomoći, kao što smo imali u nekom periodu službe za pravnu pomoć, pa će ti siromašni građani, ojađeni, bez hleba i oni i njihove porodice, pravdu tražiti preko tog budućeg zakona o pravnoj pomoći. Predlagači ili oni koji su predlagali nosioce pravosudnih funkcija su faktički bili i u ovoj vladi oni koji vrše vlast. Jasno je i ovde, gospodinu, ministru, Stojkoviću, ko je predlagao i ko je imao odlučujući uticaj kada su birani, zadnjih meseci, da ne kažem dve godine, ali godinu i po dana sigurno, predsednici sudova, nosioci pravosudnih funkcija i za stanje u pravosuđu, faktički oni koji su i predlagali, te nosioce pravosudnih funkcija i oni koji su dužni da ih kontrolišu i koji su dužni da predlože njihove smene ili opoziv. Ne može se prebacivati na stanje ili krivicu na drugog, jer faktički, odgovornost je na Ministarstvu pravde, na Vrhovnom sudu Republike Srbije, na predsedniku Vrhovnog suda, na Visokom savetu pravosuđa i na tim ključnim institucijama koje treba da kontrolišu i da usmeravaju pravosuđe. To je očit dokaz da mi u Srbiji nemamo onu klasičnu podelu na tri grane vlasti, nezavisne i samostalne: zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Imamo četvrtu, onu najjaču i odlučujuću sada u Srbiji, da vlast kriminalnih centara moći koji imaju ogroman novac, ogromnu imovinu, koji imaju vile, limuzine, džipove, stanove, da su direktno u sprezi sa izvršnom vlašću, na neki način i sa delom sudske vlasti, faktički su doveli i do paralize i do ovakvog stanja u celokupnom sudstvu u Srbiji. Šta govoriti o Republičkom tužiocu, o okružnim i opštinskim javnim tužilaštvima, ako je ovakvo stanje u kriminalu. Da vi ovako upotrebljavate MUP za pretkrivične radnje, tužilaštva, opštinska, okružna i Republičko, za ovaj kriminal koji se događa u Srbiji, kao ovo što radite u pokušaju hapšenja Ratka Mladića, Srbija bi cvetala.
Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac, pa Zoran Krasić, pa Đorđe Mamula.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, pred nama je jedan od najvažnijih dokumenata koji se pojavio pred ovom skupštinom u ovom sazivu. Jako je dobro što je izazvao ovoliko polemike danas. Dobro je što je bilo puno onih koji su shvatili suštinu ove strategije, koji su krajnje objektivno o njoj diskutovali, naravno, nalazeći i određene manjkavosti i predlažući adekvatne promene u cilju poboljšanja teksta. Dobro je što postoje oni koji su potpuno odbacivali ovu strategiju, koji su je oštro kritikovali, iz prostog razloga što uglavnom nisu imali argumente na kojima bi te kritike zasnovali, što samo potvrđuje da je jedna ovakva strategija ovom društvu i ovoj državi više nego neophodna. Mi živimo u vremenu u kome je civilizacijska tekovina podela vlasti na tri grane: na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Jako je malo zemalja koje ovu tekovinu nisu prihvatile u svojim ustavima i u svojim drugim pravnim propisima, nisu proklamovali načelo podele vlasti. Istovremeno, jako je mnogo onih država koje, iako su proklamovale načelo podele vlasti, svojim propisima nisu na pravi način obezbedile da svaka od ove tri grane vlasti bude nezavisna. U odnosu na tri grane vlasti koje sam pomenuo, sudska vlast je, nažalost, najranjivija. Sudska vlast je najčešće ta koja je napadnuta, sa jedne strane od izvršne, a sa druge strane od zakonodavne vlasti. Iako naš postojeći Ustav, iako naši postojeći propisi svuda proklamuju ovo načelo, iako se naš pravni poredak trenutno zasniva na načelu podele vlasti, svedoci smo toga da sudska vlast, iako deklarativno proklamovana kao nezavisna, boluje od toga da ima dosta uticaja kako izvršne, sa jedne, tako i zakonodavne vlasti, sa druge strane. Ako je stanje već takvo, a jeste, ako mi želimo da budemo u onom malom broju zemalja koje su uspele da u potpunosti ovo načelo podele vlasti sprovedu kroz svoje propise, onda je pravi trenutak bio da priđemo sveobuhvatnoj promeni našeg pravosudnog sistema, i sudskog sistema, da ta sveobuhvatna promena ne bude da krećemo od nekog početka, od neke nule, jer za to nemamo potrebe, s obzirom na to da imamo jednu sasvim solidnu tradiciju u našem sudstvu, ali da prepoznamo šta je to što je pravilo probleme u našem pravosuđu, da vidimo gde se nalaze ti problemi, te rane koje stalno zadiru u naše pravosuđe i ne dozvoljavaju mu da na pravi način ostvari funkciju koja mu je od strane ove države poverena. Strategija koju imamo pred sobom je upravo takva. Metodološki je jako dobro urađena, sveobuhvatna, sasvim je jasno, da upotrebim takav izraz, skenirala stanje koje postoji u našem društvu i u našem pravosuđu i ne samo prepoznala, već i taksativno navela koji su sve to problemi koji koče ostvarivanje prava i ostvarivanje funkcije sudskog sistema i koji koče njegov dalji razvoj. Nakon postavljanja takve dijagnoze, koji su ti problemi, strategija je dala jasan cilj, šta se njome želi postići, odnosno u kom pravcu sudstvo treba da ide. To je vrlo jasno definisano, da je cilj strategije uspostavljanje vladavine prava, pod jedan, a iz toga proističe pravna sigurnost, a na kraju vratiti poverenje građana u pravosudni sistem. Maločas smo od jednog prethodnika čuli da je sprovedena anketa i da se preko 80 posto građana naše zemlje izjasnilo da nema poverenje u sudsku vlast koja postoji u ovoj zemlji. Ne ulazim u to da li je anketa tačna ili ne. S obzirom na to da sam pratio istraživanja u nekim drugim uređenijim zemljama, tamo je vrlo čest slučaj da kod školske omladine na spisku potencijalnih zanimanja kojima bi deca htela da se bave i na spisku zanimanja koja imaju najviše autoriteta kod građana, sudijska funkcija se nalazi na samom vrhu. Jedan od ciljeva ove strategije jeste upravo da nizom mera koje u narednom periodu treba da se sprovedu, dođemo u tu situaciju da sudska profesija i u ovoj zemlji bude jedno od najpoželjnijih zanimanja, da svoj autoritet crpi iz svoje moralnosti i iz svoje profesionalnosti. Dakle, da to bude profesija za koju će naša deca poželeti da završavaju školu. Dakle, rekli smo da je vrlo jasno postavljen cilj strategije. Naravno, postavljena su i načela na kojima ova strategija treba da se zasniva. I drugi pre mene su pominjali, a mislim da nije na odmet da se još jednom pomene, pre svega nezavisnost sudskog sistema; pod dva, javnost sudskog sistema, koji vidim da je danas ovde izazvao dosta polemika, mislim da je izazvao s pravom, jer je to ipak nešto što je novo u diskusijama koje imamo o ovoj grani vlasti; odgovornost sudskog sistema i na kraju efikasnost, jer suština jeste u tome da građani budu zadovoljni funkcionisanjem ove grane vlasti. S obzirom na to da je najviše polemika ovde izazvalo baš načelo javnosti ili kako se u strategiji kaže "transparentnosti", mada se slažem sa ministrom da je reč javnost kvalitetnija i bolja, mislim da treba obratiti pažnju na ovo načelo, ako ni zbog čega drugog, zato što je činjenica da se sudska grana vlasti u zadnjih nekoliko godina otvorila prema javnosti. Način na koji je to učinjeno je vrlo često bio stihijski. Znači, to nije urađeno sa nekim planom, nije urađeno sa jasnom dozom mere u svemu tome. Štampa je počela da se bavi sudstvom, sudovima i drugim organima u okviru ove grane vlasti, vrlo često, nažalost, na jedan neadekvatan način, koji umesto da približi ovu granu vlasti i sudstvo građanima, da na pravi način objasni šta je suština predmeta koji se vode pred ovom granom vlasti, vrlo često je dolazilo do toga da naša javnost bude, umesto informisana, naprotiv, da bude dezinformisana oko toga šta se tačno dešava u sudstvu, način na koji se to radi. Vrlo često se ne zna koji su organi nadležni za preduzimanje određenih radnji. Zato smatram da stavljanje akcenta na načelo javnosti sudske vlasti i sudskog sistema, više je nego značajno, jer se ovom strategijom vrlo jasno kaže u čemu se ta javnost sastoji. Dakle, opet imamo još jednu gradaciju. Osnovno je to da se otvori proces izbora, napredovanja, odgovornosti i prestanka sudijske funkcije, koji je vrlo često, ne samo u ovom parlamentu, ne samo kod ljudi koji se bave politikom, nego i kod običnih građana bio i te kako mistifikovan, pa su se postavljala pitanja kako dolazi do izbora određenih kadrova na određena mesta, do njihovog napredovanja ili prestanka njihove funkcije. Sećam se, pre desetak, petnaest godina, jednog naslova u novinama koji je glasio: "Ako se za 15 minuta u jednoj zemlji izabere 200 sudija, moraće se naći i neka omaška". Nažalost, očigledno je da je tada kada se na taj način biralo onako paušalno da je bilo dosta omaški i zbog toga nam je između ostalog sudski sistem u mnogome urušen, mada se ne bih složio sa nekim kritikama koje su se ovde čule da je on baš do te mere spao na niske grane. Ima tu jako puno i časnih i poštenih stručnih ljudi, koji žele korektno da rade svoj posao. Drugi deo ovog načela bi se odnosio na pristup informacijama i sudskih postupaka. Na koji način pristup ovim informacijama, a to je upravo ono o čemu su i neki pre mene ovde govorili. Mi moramo da se držimo jednog principa privatnosti, odnosno svesni smo činjenice da sudski sporovi vrlo često zadiru u određena lična stanja u lične odnose između određenih stranaka koje se nalaze u sporovima. Činjenica je da moramo zaštiti njihovu privatnost i da se mnoge stvari koje se u sudu čuju ne treba da iznose u javnost, da o mnogima od tih stvari ne treba diskutovati u novinama ili na drugim mestima, ali sa druge strane pravosuđe moramo približiti građanima i moramo naći pravu meru, pravi način da građani na pravi i kvalitetan način budu informisani o tome šta se pred određenim sudom dešava, posebno u predmetima koji izazivaju veliko interesovanje javnosti poput nekih teških krivičnih dela, procesima po tim pitanjima ili procesa koji na neki način imaju političku pozadinu. Na kraju, načelo javnosti podrazumeva aktivan odnos samog pravosuđa sa javnošću. Predviđeno je osnivanje kancelarije za odnose sa javnošću. Imamo već određene pokušaje kod nas u tom pravcu. Već u ovom trenutku imamo portparole određenih sudova, imamo informatore, imamo informatore koje određeni sudovi objavljuju. Slažem se sa koleginicom da ima vrlo često i nespretnih nastupa i neadekvatnih portparola, ali svaki početak je težak da bi se, kako Kinezi kažu, prešao jedan veliki put, mora da se učini prvi korak. Prvi korak je učinjen, ova strategija postavlja način da se ide dalje i ukoliko budemo na pravi način sprovodili ovu strategiju ne sumnjam da rezultati neće da izostanu. Dakle, na kraju, da bi moj kolega Krasić imao vremenada se i on ovde obrati, da iskritikuje ovu strategiju, što će samo da potvrdi da je ona dobra i da je treba usvojiti, na kraju bi pozvao sve narodne poslanike da u danu za glasanje ovu strategiju u potpunosti podrže. Ova strategija je jedan veliki korak ka nezavisnom pravosuđu, ka slobodnom pravosuđu, ka boljom državi u kojoj će naša deca poželeti da se bave pravosudnom funkcijom. To je cilj svih nas i zato će DSS u danu za glasanje sa velikim zadovoljstvom podržati sa velikim zadovoljstvom ovu strategiju, verujući u to da usvajanjem ove strategije idemo ka pravednijoj, poštenijoj državi kakvoj svi težimo.
Zahvaljujem se Goranu Rakovcu. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi Đorđe Mamula.
Gospodine Anđelkoviću, ja ću na početku da skrenem pažnju na neke proceduralne stvari koje se tiču Poslovnika, pa s obzirom na to da je gospodin Marković uspeo neko vreme da nam oduzme molim da mi ovo vreme ne računate. A evo o čemu se radi. Ako pogledate obrazloženje ovoga Predloga odluke, primetićete da se kao ustavni osnov za donošenje nacionalne strategije navodi veliki broj odredbi Ustava Republike Srbije. Sve te odredbe koje se tiču nadležnosti Republike Srbije i ovlašćenja Narodne skupštine znače da Narodna skupština u tim oblastima može da donese propis, odnosno zakon. Ne može u tim oblastima da se donese odluka. Šta je ovde nama ponuđeno? Ovde nam je ponuđena jedna odluka u kojoj nas Vlada obaveštava šta ona misli da treba sve da se uradi da bi se iz korena promenilo stanje u postojećem pravosudnom sistemu, a to moram da kažem u postojećem pravnom i političkom sistemu Republike Srbije. Onda vidite jednu veliku nelogičnost. U Ustavnom osnovu poziva se na Ustav Republike Srbije, pa čak ide i šire, navodeći i odredbe o ustavnosti i zakonitosti, a u Razlozima za donošenje ove odluke osporava se Ustav, što znači da je predsednik Narodne skupštine, to je ono što sam hteo na početku da objasnim, bio dužan da ovaj predlog odluke vrati predlagaču i da kaže da ovo nije u skladu sa Ustavom. Ako predsednik Narodne skupštine to nije uradio, onda je Zakonodavni odbor bio dužan da upozori predlagače da je ovakva jedna odluka, ma koliko ona predstavljala program mera aktivnosti i uopšte onoga što nadležni državni organi treba da rade da bi se iz korena promenilo neko stanje, pravno-politički neodrživa, jer zadire u ustavna rešenja, pa čak otvoreno zagovara da u budućim transformacijama neće niko da se pridržava Ustava Republike Srbije. Još jedna vrlo važna stvar, a to skrećem pažnju vama koji ste na vlasti i koji činite u Skupštini većinu, u mnogim rešenjima vi ovde dajete predlog za budući ustav Republike Srbije. Vi ukoliko ovu odluku izgurate u Narodnoj skupštini, vi ćete nju doneti običnom većinom, a za promenu Ustava Republike Srbije traži se kvalifikovana većina u Narodnoj skupštini. Onda ćete potpuno na identičan način kao oni koji su donosili zakon o uslovima i načinu promene Ustava, koji je ovde izglasan, a ima ovde poslanika koji se sećaju tog perioda, koji je izglasan običnom većinom, vi praktično dolazite u situaciju da ćemo morati i vas da kritikujemo, jer onda vršite zloupotrebu prava. Onda ćete da mašete sa ovom odlukom kao nečim što je osnova za sve moguće reforme koje ćete navodno da sprovodite novim predlozima zakona i novim zakonima u Narodnoj skupštini. To je ta fundamentalna razlika zbog koje mi ne možemo da podržimo ovakav koncept transformacije našeg pravosudnog sistema. Vi ovde u ovoj strategiji, koja je priložena uz ovaj predlog odluke, priznajete da sve što je urađeno od 2002. godine do danas, a tiče se velikog personalnog veća, Visokog saveta pravosuđa i nekog novog oblika izbora nosilaca pravosudnih funkcija, u stvari nije u skladu sa postojećim Ustavom Republike Srbije. Treba jasno da se kaže da i pored toga što je izražena politička spremnost da se promeni Ustav Republike Srbije, donese nov ustav Republike Srbije, da je taj posao blokiran, jer nekima očigledno ne odgovara bilo kakva promena. Sve što se predlaže ovom strategijom, makar što se tiče onih opštih informacija, jeste u delu inicijative šta treba da sadrži novi ustav Republike Srbije. Naravno, tu ste prevazišli sve dobre kriterijume i pitanje dobrog ukusa, pa ste toliko široko išli da nacrnite naše pravosuđe, da ste neke stvari potpuno i zapostavili i zaboravili. Ali ono što je neoprostivo ne možete da kažete da neadekvatan ustavni i zakonski okvir otežava izvršenje sudskih presuda. To ne možete, naprosto, da kažete, jer ja slušam vaše pledoajee ovde o tome, držite nam predavanje kako je vlast organizovana, tako, na principu podele vlasti na izvršnu, sudsku i zakonodavnu, a kod nas je to sprovedeno. Vi potpuno nesvesno negirate da to postoji kod nas, a to postoji. Da li je naša sudska vlast samostalna i nezavisna to je drugo pitanje, a ja mogu da vam dokažem da je sa Društvom sudija totalno ugrožena samostalnost i nezavisnost našeg pravosudnog sistema. Totalno ugrožena! Gde se javljaju ti portparoli? Šta se to promenilo pa su se oni pojavili? Koji se zakon to promenio? Nijedan zakon. Ko najviše komentariše prvostepene presude ili uopšte taj prethodni ili istražni i pretresnu fazu prvostepenog postupka? Pa upravo ljudi iz Društva sudija, najviše oni to zloupotrebljavaju. Dalje, stvarno ne bih mogao da prihvatim stav, recimo, ''neadekvatan program na pravnom fakulteti, što doprinosi nepripremljenosti budućih lidera u pravničkoj profesiji i pravosuđu''. Koji su to lideri, šta pričate vi? Lideri se biraju. Kako može da bude lider ako je sudija? On je ili sudija ili nije sudija, ne može da bude lider. Sad biste vi hteli da menjate programe pravnog fakulteta, a ovde smo doneli propis kojim smo garantovali autonomiju univerziteta i autonomiju fakulteta. Priča se tamo o nekom osposobljavanju. Naravno, pravnici su inteligentni, čim se promeni zakon oni moraju da primene taj zakon. Nigde nema sudske prakse kao nešto što je interno, što obavezuje sudije i što govori o njihovom kvalitetu rada. Idem dalje. Ključna načela, sve ste lepo napisali a zaboravili ste samo načelo samostalnosti. Ako ste smatrali da je to u okviru načela nezavisnosti i da obuhvata i pitanje odgovornosti onda je to neka druga situacija. Kaže ciljevi strategije da se obezbedi vladavina prava, pravne sigurnosti, pa se ovde nešto razglaba kako mi nismo pravna država. Pa nema države koja nije pravna država, ljudi. Nema države koja nije pravna država, ali to sve može kod nas da ide. U okviru tog sprovođenja napisali ste pravosudni sistem u novom ustavu, gotovo identično ono što smo pre nekoliko meseci dobili od Društva sudija. Svakog poslanika su obavestili sa jednom brošurom i oni smatraju da u budućem ustavu pravosuđe treba da ima takav položaj i takvu ulogu. I vi ste naravno to prepisali i stavili ovde i, sada računate da to može nas da obavezuje. Pa nas ništa ne može da obavezuje šta predlaže Društvo sudija. SRS ništa ne može da obaveže. Ništa. Naprotiv, može samo da nam skrene pažnju da obratimo pažnju šta se tu predlaže. Pogledajte onog Omera Mula Omerovića, kako se zove. Kako ode na koju televiziju on menja stav. Hadžiomerović ja se izvinjavam, znam da je neko prezime. Kako ode na koju televiziju on menja stav. Predsednik udruženja, a on jedva sudija okružnog suda. Ma nemojte, molim vas. I sada sudija okružnog suda drži nastavu sudijama Vrhovnog suda Republike Srbije. To je smešno. Kaže novi pravosudni organi kao ustavna kategorija. Pa kako to može da stoji u nekoj odluci. Mi danas treba da donesemo odluku koja mora da bude u skladu sa Ustavom i sa zakonom, jer nas Ustav obavezuje na ustavnost i zakonitost našeg rada. Ovde se iznose neki programski ciljevi, neke programske akcije. Moguće da to bude zajednički nastup stranaka koje čine vlast, ali ne možete vi da obavežete Narodnu skupštinu da ovo izglasa. Vi ćete ovo izglasati običnom većinom, pa ima da mašete, pa ćete da kažete kasnije: pa da, mi smo onako tiho i promenili Ustav Republike Srbije u skladu sa strategijom. Videćete svaki sledeći zakon iz oblasti pravosuđa ima da kaže u skladu sa strategijom usvojenona sednici Narodne skupštine tog i tog datuma. Mi to nećemo, naravno, da vam dozvolimo. Dalje, Visoki savet sudstva, neki novi organ, pa onda međusobna ravnoteža i kontrola, pa onda malopre slušam ovde kako nema ustavne žalbe. Pa jeste, nema više ustavne žalbe u Srbiji, ona je bila dok niste doneli Ustavnu povelju. Kada ste doneli Ustavnu povelju građani su izgubili pravo da putem ustavne žalbe traže ocenu ustavnosti i zakonitosti pojedinačnih akata, kojima su narušena njihova ljudska prava. Po logici stvari, jer je nemoguće uništavanjem jedne države da građani gube svoje pravo, ta nadležnost je trebalo da pređe u Republički ustavni sud, međutim, Vučetić nije hteo ni da čuje za to, tako da je sada ostalo bez ustavne žalbe. I drugo nešto, i izvršna i sudska vlast svoj status izvire iz zakonodavne vlasti, to ste svi zaboravili. Pa se ovde čak ide na neka vrlo nelogična rešenja. Za vas je mnogo manje značajan posao da Narodna skupština izabere nekoga za sudiju i da on radi tri godine, a da trajnost dobije preko odluke nekog vašeg visokog saveta sudstva. Pa zar ne treba da bude obrnuta situacija – da ga niži organ izabere da privremeno radi, pa ako se dokaže da ga onda izabere Narodna skupština koja je vlasna to da uradi? A vi ste to okrenuli? Zašto? Zato što postoji sudsko-advokatska mafija u našoj zemlji, jer su neki zavozili film, ne dozvoljavaju onim da im iko soli pamet. A ko to? Oni koji su najranjiviji kao sudije i kao tužioci, oni koji se poklanjaju izvršnoj i zakonodavnoj vlasti. Sad su se okuražili da nešto rade, da traže neku svoju samostalnost na ovaj način. Ta samostalnost postoji ukoliko se donose kvalitetne odluke. I sad ja ne znam, ovu strategiju treba da sprovodi desetočlana komisija. Ja ne znam zašto nevladinu organizaciju mešate u organ vlasti, sa kojim pravom Društvo sudija kao nevladina organizacija? Ona gubi status nevladina organizacija ako uđe u kombinaciju sa nekim državnim organima oko nekog programa, oko neke strategije. Kakva je to nevladina organizacija kada njeni predstavnici u vladinim organima sprovode državnu strategiju? To onda nije nevladina organizacija. Ali, njima treba ta kopča, o tome ćemo kada dođe na dnevni red jedna od sledećih tačaka dnevnog reda. Kaže, Visoki savet sudstva je ustavna kategorija. Nije ustavna kategorija i budite sigurni dugo neće biti ustavna kategorija. Kada može da postane ustavna kategorija? Ako dve trećine narodnih poslanika u Narodnoj skupštini prihvati takav predlog Ustava Republike Srbije i ukoliko ga građani na referendumu potvrde. Dok toga nema ovo možete, ministre, da držite kod vas u fioci u Demokratskoj stranci Srbije, da se dogovarate sa koalicionim partnerima oko zajedničkog nastupa na izborima, da to bude vaša platforma, ali vaša platforma je i bila da će da se promeni Ustav. Nije se promenio Ustav. Dalje, kaže, objašnjavate o nekoj novoj organizaciji sudova. Pa, molim vas, 2002. godine ste dali jednu organizacionu šemu naših sudova: opštinski, okružni, trgovinski, pa onda apelacioni, pa upravni, pa vrhovni, pa sada ubacujete nešto drugo. Ali ste u međuvremenu promenama zakona o uređenju sudova mnogo bliži zakonu o sudovima koji je bio na snazi do 2002. godine, pa koji je i danas na snazi u delu nadležnosti jer ste duboko svesni da ovo ničemu ne vodi. Znate kako deluje smešno organizacija sudova u Crnoj Gori. Oni imaju one osnovne, više, apelacione, kasacione, upravne itd. Pa ono je stvarno smejurija, od fildžan države, sa sudstvom koje treba da imitira sudstvo, recimo, jedne Nemačke. Pa to je stvarno smešno. Ima tu još puno prigovora i primedbi o čemu ćemo kasnije. Sada koristim jednu priliku gospodine ministre, dok ste vi tu, da vas upoznam sa dokumentacijom koju je podneo Ljubinko Aleksić. On 23 godine vodi spor za naknadu štete, jer je pretrpeo povredu u saobraćajnoj nesreći koja se desila pre 30 godina. On je bio u 25-toj, sada je u 50 i nekoj godini. On još nema prvostepenu presudu za naknadu štete, 30 i nešto operacija je imao, obraćao se Ministarstvu pravde i otkad ste vi ministar i kad je bio gospodin Batić ministar i kad su bili drugi pre vas itd. dobićete vi to. On je sada u penziji, prima invalidsku penziju 8.000 dinara, prima naknadu za telesno oštećenje 600 dinara i 23 godine se šeta i traži prvostepenu presudu, meni se čini da je u pitanju Prvi opštinski sud u Beogradu. Nema prvostepene presude. Videćete, ovde imate krivično osuđujuću presudu za one koji su uzrokovali, znači, krivica dokazana, ima tu i veštačenja itd. – 23 godine. E sad, ja sam apsolutno siguran da kada se donese ova odluka o toj strategiji da on neće u roku od dva meseca da dobije prvostepenu presudu. Nisam siguran. Da je neka druga odluka o nekoj drugoj stretegiji koja je u skladu sa Ustavom i postojećim zakonima, a koja ima za cilj da učini efikasnim te naše sudove, onda bi ja ovom gospodinu Ljubinku mogao da kažem – doneli smo ovu novu strategiju, ona podrazumeva efikasnost, prvostepeni sud mora u tom roku, drugostepeni u tom, ukoliko prvostepeni to ne uradi, podleže toj i toj sankciji itd. Međutim, to ne mogu da kažem jer ova strategija je u visokim oblacima. Ako bude biće, ako ne bude neće biti. Biće nešto ovde proaktivno, verovatno može da bude i propasivno ili antiaktivno i antipasivno, jer ne znam ekspertsko znanje se dokazuje samo nekim novim pojmovima. Predlažem da ne glasate za ovu odluku, jer preuzimate rizik da kad god se pozovete na ovu odluku da vas prozivamo i da kažemo da tu nema dvotrećinske većine, da nema nikakve saglasnosti za buduću promenu Ustava Republike Srbije. Gospodine ministre, zato se javite ovom čoveku, ako se njemu ovo reši za dva-tri meseca, verovatno ima neke vajde od našeg pravosudnog sistema i on je uplašen zbog neaktivnosti.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Ovaj predlog odluke o utvrđivanju nacionalne strategije reforme pravosuđa treba prihvatiti. Po svojoj sadržini to je veoma dobar predlog i mislim da kasni bar 15 godina. Pravosuđe u svakoj državi liči na društvo u kome živi svoj život tako da to treba da imamo na umu. Pravosuđe je ličilo na svoje društvo pre 20 godina u ovoj državi, tako liči i danas. Zato mislim da je ovaj predlog odluke o utvrđivanju nacionalne strategije reforme pravosuđa veoma dobro zamišljen i mislim da je ključan za naše društvo, jer je bio red da se već jednom donese strategija reforme pravosuđa. Ovde ima više tačaka u predlogu, ali opredelio sam se samo za nekoliko. Pre svega mislim da su ova načela veoma važna, načelo nezavisnosti, otvorenosti, odgovornosti i efikasnosti. Kada je reč o načelu odgovornosti, možemo govoriti o potrebi uspostavljanja profesionalizma u pravosuđu, a temelj svakog profesionalizma u svakoj profesiji su znanje i savest. Ako nema znanja, savest nije dovoljna. Ako ima znanja, a nema savesti, to znanje je neupotrebljivo. Mi moramo da uspostavimo pravi profesionalizam i u pravosuđu, kao i u svim ostalim profesijama u našem društvu, da bi pravosuđe moglo da da očekivane rezultate. Ono što je posebno moju pažnju privuklo, to je ovde reforma nastave na pravnim fakultetima, odnosno predlog da se ojačaju katedre pravnog fakulteta. Mi imamo profesore pravnih fakulteta koje niko ne citira, u svetu pogotovo. Završiće svoj radni i životni vek, proveli su ga u nauci, a da ih niko ne citira, niko ne spominje to što su radili. Ima profesora pravanih fakulteta koji ne znaju da sednu za kompjuter. Kada pogledate njihove udžbenike, vi ne možete u Srbiji, na pet-šest fakulteta pregledao sam udžbenike, nema na kraju udžbenika u popisu literature da se navede jedan kompjuterski sajt za pretraživanje zakonodavstva evropskog i svetskog, da vidite sajtove ustavnih sudova u Evropi, u svetu, vrhovnih sudova, Ujedinjenih nacija, Evropskog suda za ljudska prava. A ti profesori su se čudili kako je moguće da 2001. i 2002. godine nisu bili konsultovani za uređenje naših zakona. Njih ne citiraju ni njihove kolege, osim njihovi asistenti i to kada pripremaju doktorske disertacije. Krajnje je vreme bilo da se, kada je reč o strategiji, progovori o pravnim fakultetima i o ljudima koji izlaze sa tih fakulteta sa diplomama pravnog fakulteta. Imamo sudije koje danas ne znaju razliku između revolvera i pištolja, koji ne znaju šta je trag kočenja, ne znaju šta je psihička sekunda, koji ne razumeju finansijska veštačenja, koji ne razumeju medicinska veštačenja. To su, dakle, ozbiljni problemi. Kada pogledate te profesore pravnih fakulteta većina njih ne zna da napiše tužbu, a predaju pozitivno pravne predmete i sada oni treba da pripreme nekog za život. Zato danas imamo sudije kojiznaju zakone, a ne znaju život, različite oblasti. To je ključni problem od opštinskih do Vrhovnog, tako da je za mene ovo veoma važan deo da dođe do reforme nastave na pravnim fakultetima, da na pravnim fakultetima predaju ljudi koji imaju vezu sa praksom, da u pozitivno pravnim predmetima sudije uče sudsku praksu, da se upoznaju sa presudama, da uče sudsku psihologiju, da poznaju veoma dobro kriminalistiku, da dobro poznaju imovinsko pravo, praksu Vrhovnog suda kada je reč o građanskom pravu, trgovačkom, da čitaju strane presude, da vide kako to izgleda, a ne da izlaze sa pravnih fakulteta, provedu tamo četiri godine, a ne znaju gde su sudovi u gradu u kome žive. Zato mislim da je ovo veoma važno, jer bez ove reforme pravnih studija ostale neće mnogo vredeti. Mislim da je ovde dobro što je naglašeno da su tužioci deo izvršne vlasti i da treba da imaju relativnu nezavisnost, jer državni tužilac je strana u sporu. Prema tome, tumačenja nekih profesora da su oni sastavni deo sudske vlasti su obična besmislica. Tužilac je deo izvršne vlasti i on je uvek strana u sporu, kada štiti državni interes ili kada je reč o pravobraniocima, oni štite državni interes i strana su u sporu. Prema tome, vezivati njih za sudsku vlast je pogrešno. Dopada mi se ovde što se govori o advokaturi. Bilo bi krajnje vreme da advokati postanu gospodari svog imenika, kako bi mogli oni biti odgovorni za to ko ulazi u advokatski red, a ne da se stalno upisuju ljudi preko odluka Vrhovnog suda i da se onda advokatskim komorama ispostavlja račun ko je sve primljen u komoru. Toliko. Hvala.
Da li predstavnik predlagača želi reč? Reč ima ministar Zoran Stojković. Izvolite, ministre.
Poštovane dame i gospodo, dozvolite prvo da vam se zahvalim na jednoj zaista iscrpnoj diskusiji. Ukazaću samo na par stvari da ne bismo ostali nedorečeni. Ovde je rečeno da nema sudske prakse. Jedan od predloga je baš taj, da imamo vrhovni kasacioni sud koji će se brinuti o vanrednim pravnim lekovima i praksi, jer se pokazalo da sadašnji sastav Vrhovnog suda, koji 95% vremena troši na žalbe i radi kao žalbeni sud, nema vremena da uradi ono što bi trebalo da bude njegova osnovna funkcija. Rečeno je da nemamo pravo da menjamo program fakulteta, pošto su oni autonomni. Nije nijednog trenutka, pogledajte studiju, to rečeno, odnosno strategiju. Rečeno je nešto drugo, da treba da se uspostavi valjana saradnja, a sada vam kažem da idem na fakultete, uspostavili smo dobru saradnju i reč je o nečemu drugom: da fakulteti ako žele da izbace valjane kadrove treba da izvrše određenu specijalizaciju i približavanje onoga što oni uče sudskoj praksi. I to je cilj koji mi želimo da postignemo i to fakulteti hoće. Rekli ste dvotrećinska većina, Ustav itd. Ja moram sledeću stvar da kažem: slušajući celodnevnu diskusiju mogu da konstatujem da su se svi u suštini složili da stanje u pravosuđu nije najbolje, da ima problema. To je ono što smo rekli. I do sada je bilo reči o problemima u pravosuđu, ali nije ponuđeno nijedno rešenje šta država hoće, šta treba da uradi da bi se ti problemi u pravosuđu otklonili. Danas imamo tu strategiju koja nudi rešenja za probleme koje smo konstatovali i, kažem, ponudili alternativno. Primetio sam da, kaže se, pa mi nećemo da glasamo promene, jer u Ustavu piše drugo. Jedna od promena koja se predlaže je vezana i za promenu Ustava, jer bar ove dve godine slušam da smo svi saglasni da Ustav treba modernizovati, doterati, ono što je pregazilo vreme ispraviti. Prema tome, promena bi bila potrebna. U skladu s tim, veliki je broj diskusija, kažem, čak i oni koji su govorili pozitivno a i oni koji su bili protiv, svodilo se na jednu stvar koja očigledno kao da se nije razumela. Ovde je reč o principima, sve ostalo ova skupština će zakonima da reguliše, jer pitanje nadležnosti, ovlašćenja i slične stvari, odnosno uređenja u finalu rešava Skupština zakonima. Samo sam pledirao u svom govoru da bi to trebalo da bude dvotrećinska većina kako bi se obezbedila veća sigurnost i pouzdanost u jednoj novoj konstrukciji i radu sudova. Ako smo konstatovali šta je loše, predlog imamo prvi put posle 60 godina, šta bi trebalo eventualno da se uradi. Ne vidim razloga da se ovo ne prihvati, ako zaista ne želimo da izvršimo promenu u sudovima. Nadam se da nije sporno, možemo govori i o životnom standardu i o ekonomiji. Evo pitam, da li postoji mogućnost i za valjanu ekonomiju i za valjano dizanje standarda ako nemate pre svega vladavinu zakona, poštovanje određenih principa i sigurnosti i organa koji će to zaštiti. Tvrdim da ne može. Uostalom, mi se i razlikujemo od onog dela urednog sveta, a mislim u najvećem broju slučajeva baš po tom što imamo probleme sa primenom zakona, primenom principa i organima koji nisu osposobljeni da te principe primene i otpoštuju kako bi obezbedili i sigurnost tih pravnih subjekata, a i sigurnost nas kao građana. Iz tih razloga, zaista se zahvaljujem na ovoj diskusiji. Siguran sam da delimo mišljenje, ako isključimo neke druge stvari koje nisu čisto stručne, da su promene potrebne da bi imali valjano pravosuđe pre svega sudova. Iz tih razloga, predlažem da se ova odluka donese i strategija usvoji, a u daljem toku postupka nove zakone koji se budu donosili imaće prilike ovde da se nađu i adekvatna rešenja za primenu onoga što se nudi strategijom, na najbolji i najadekvatniji način koji nama odgovara kao državi. Hvala.
Zahvaljujem se ministru Stojkoviću na završnoj reči. Nadam se da nema više nikog ko nije iskoristio pravo po nekom drugom članu, a pre svega članu 93. Poslovnika. S obzirom na to da je predstavnik predlagača, odnosno ministar, Zoran Stojković, takođe, dao završnu reč, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o amandmanu podnetom na Predlog odluke o Predlogu odluke u celini. Time smo završili današnji dan. Nastavak sednice sutra u 10,00 časova, objedinjena rasprava o 2, 3. i 4. tački dnevnog reda. Zahvaljujem se i vidimo se sutra.