Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Drugu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 140 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacioni kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 149 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Zoran M. Bojanić, Ivan Karić, Slobodan Jeremić, Saša Dujović i Miroslav Petković. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici pored predstavnika predlagača svih članova Vlade prisustvuju i Dejan Jovićević, direktor Kancelarije za stručne i operativne poslove u pregovaračkom procesu, Marko Đurić, savetnik predsednika Republike. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao izuzetno za petak 26. april 2013. godine, dakle u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika, kao i mimo dana utvrđenih u članu 87. stav 1. Poslovnika zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri izveštaj koje je podnela Vlada. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, za Drugu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini utvrdio sam sledeći D n e v n ir e d: 1. Izveštaj o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga sa privremenim institucijama samouprava u Prištini uz posredovanje EU, uključujući proces implementacije postignutih dogovora, koje je podnela Vlada. Javljate se po Poslovniku? Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, ja bih da reklamiram materijal koji smo dobili po članu 81. Poslovnika. Dakle, mi smo neposredno pred dolazak ovde dobili izveštaj sa sednice Odbora za Kosovo i Metohiju koja je održana jutros u 9,00 časova i u tom materijalu imamo jedan stav da je sednici prisustvovao Dejan Pavićević, direktor Kancelarije za stručne i operativne poslove, ali ne postoji stav o tome da je sednici prisustvovao i Krstimir Pantić, zamenik direktora za Kosovo i Metohiju. Krstimir Pantić je bio prisutan, bio je uredno pozvan na sednicu za Kosovo i Metohiju, govorio je. Govorio je o tome da Srbi sa Kosova neće i ne mogu da prihvate ovaj sporazum, govorio je o posledicama tog sporazuma ako se bude primenjivao u oblasti policije i pravosuđa, koliko će ljudi ostati bez posla, koliko će ljudi morati da se iseli, itd. Reklamiram formalnu stranu ove stvari, što on nije pomenut kao učesnik, a morao je po članu 81. da bude pomenut kao učesnik ovog razgovora, koji je govorio, koji je uredno pozvan i pozvan je u oficijalnom svojstvu, kao što vas molim da ispravite i ovaj poziv za Narodnu skupštinu, gde govorite koga ste pozvali kao predstavnike Vlade. Dakle, ovde je prema ovom pozivu pozvan i gospodin Aleksandar Vulin, direktor Kancelarije, on je u međuvremenu podneo ostavku. U najmanju ruku, vi ste morali da prisustvuje ovoj sednici i gospodin Krstimir Panić u svojstvu zamenika direktora Kancelarije. Da li Kancelarija ugašena pa ga ne zovete ili pak u ovom izveštaju prećutkujete da je on jutros bio pozvan na sednicu i govorio onako kako je govorio. Prema tome, molim vas da ispravite ove greške u ova dva dokumenta i da odredite pauzu za vreme dok to ispravite.
Ne slažem se sa vama i smatram da niste u pravu. Prvo, Vlada nije ovlastila gospodina Pantića da bude poverenik. Dakle, on nije u svojstvu ovlašćenog predstavnika Vlade prisustvovao sednici, zbog toga ga nema u izveštaju. Što se druge strane tiče, kada sam pozvao gospodina Vulina, on je bio na funkciji direktora Kancelarije, on je podneo ostavku u međuvremenu i zbog toga se, kažem, danas on ne pominje u tom smislu. Nemam ništa protiv da se konstatuje, siguran sam da će gospodin Drecun kao predsednik Odbora sve to reći, ali Odbor je glasao osam prema jedan, taj izveštaj Odbora je usvojen sa većinom glasova, tako da mislim da su članovi Odbora jasno stavili do znanja šta oni smatraju o tome. U svakom slučaju, ne slažem se. Naravno, vi imate pravo da tražite da se o ovome Narodna skupština izjasni u danu za glasanje. Da li želite da se Narodna skupština izjasni?
Vidite, reč je o dokumentu koji je potpisao predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju, gospodin …
Nemate pravo da se javite za reč, samo imate pravo da kažete da li želite da se izjasni Skupština o tome ili ne?
Svakako, da.
Prelazimo na 1. tačka dnevnog reda – IZVEŠTAJ O DOSADAŠNjEM PROCESU POLITIČKOG I TEHNIČKOG DIJALOGA SA PRIVREMENIM INSTITUCIJAMA SAMOUPRAVE U PRIŠTINI UZ POSREDOVANjE EVROPSKE UNIJE, UKLjUČUJUĆI PROCES IMPLEMENTACIJE POSTIGNUTIH DOGOVORA Primili ste Izveštaj koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Odbora za Kosovo i Metohiju. Podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Da li neko želi da predloži duže vreme rasprave? Reč ima gospodin Samardžić. Izvolite.
Zato se i javljam razume se. Ovo jeste sednica u kojoj treba jednu vrlo složenu temu i vrlo dramatičnu za život ove države raspraviti na način da najveći broj poslanika može da govori i da oni koji govore imaju dovoljno vremena da izlože ono što imaju da kažu. Dakle, ovo nije obična sednica, nije ni obična vanredna sednica, ovo je sednica u kojoj se govori o egzistenciji ove države i ako sada ne budemo imali pravo da to vreme udvostručimo, ne znam kada ćemo imati pravo. Prema tome, moj predlog je da se rasprava o ovoj tački dnevnog reda udvostruči.
Predsednik poslaničke grupe DSS predložio je duže vreme rasprave, odnosno da vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 10 časova. O ovom predlogu će Narodna skupština odlučiti bez pretresa. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 29, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 173 narodnih poslanika od ukupno prisutnih 203 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Prelazimo na razmatranje izveštaja o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga sa privremenim institucijama samouprave u Prištini uz posredovanje EU, uključujući proces implementacije postignutih dogovora. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Dačić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici pred vama se nalazi Izveštaj o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga sa privremenim institucijama samouprave u Prištini uz posredovanje EU uključujući proces implementacije postignutih dogovora. Želeo bih da prokomentarišem zadati okvir u kome su se pregovori kretali. Ovo su svakako bili najteži politički pregovori o Kosovu i Metohiji. Zašto? Zato što su bili prvi pregovori koji su vođeni posle jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije, prvi pregovori posle činjenice da je jedan značajan broj zemalja, i to najjačih, priznao tako jednostranu i nelegalno proglašenu nezavisnost Kosova i Metohije. Zadati okviri su bili ti da je Rezolucijom Generalne skupštine UN posredovanje u dijalogu prebačeno sa UN na EU. Podsetiću da je Republika Srbija bila jedan od predlagača te rezolucije. Zadati okvir je bilo i savetodavno mišljenje Međunarodnog suda pravde u Hagu, koga smo mi tražili, koje je išlo na ruku… (Narodni poslanik Miodrag Nikolić dobacuje s mesta.)
Molim vas da ne ometate predstavnika predlagača. Nemojte, izreći ću vam opomenu. Izričem vam opomenu.
Pogrešno je postavljeno pitanje. Tu su oni koji su postavili pitanje, pa ću odgovoriti. U svakom slučaju, zaista vas molim… To šta imate da kažete, imate mikrofon, izvolite pa recite. Da li sedite ovamo, gde je vladajuća ili opozicija, to me ne interesuje. Ja sam predsednik Vlade i govorim u ime Vlade Republike Srbije koja je jednoglasno donela odluku. Sa tog aspekta, želim da obrazložim zadate okvire u kojima smo se kretali. Zadati okviri su ti da je Savet EU utvrdio pre dve godine Kosovo kao ključni politički kriterijum za dalje evropske integracije i definisao teme. Takođe, zadati politički okvir je taj da je Nemačka ubacila paralelne institucije, ukidanje tzv. paralelnih institucija, kako ih oni zovu, kao jedan od uslova za njen pristanak za dalje evropske integracije Srbije. Želeo bih da kažem da smo u istoriji imali nekoliko propuštenih prilika za ovu zemlju – Dejtonski sporazum i dobra politička atmosfera za Srbiju, 5. oktobar i ovo sada. Ovo je prilika da probamo na drugačiji način da branimo naše državne i nacionalne interese, a ne da nakon svega slavimo naše poraze, kao što ih slavimo već više vekova. U aprilu pre 32 godine Predsedništvo SFRJ uvelo je vanredno stanje na Kosovu i Metohiji. Tada sam imao 15 godina. Od tada, gotovo svi mi smo živeli u vanrednim stanjima. Ratovali smo, zemlja se mučila pod sankcijama, bili smo bombardovani, gubili i bitke i teritorije, sami sebe pljačkali… (Narodni poslanik Miodrag Nikolić pokazuje fotografije.) [[Aplauz]]
Molim vas za mir u sali.
Nadam se da ćete sada i tako najbolje odbraniti Kosovo i Metohiju. [[Aplauz]] Zato što ste ga branili ovde u Beogradu po salonima, po akademskim krugovima, paleći džamije i ambasade, umesto da uvedete vojsku na Kosovo kada je srpski narod bio napadnut. [[Aplauz]] Vi nemate pravo da to kažete zato što za vreme vaše Vlade je proglašena nezavisnost Kosova i Metohije. To je najveća stvar koju je jedna vlada sebi dozvolila. Kakva je bila reakcija uvreme kada je proglašena nezavisnost Kosova i Metohije? Ali, nisam ja ovde da govorim o tome. (Narodni poslanik Milica Radović dobacuje s mesta.)
Molim vas, nemojte dobacivati govorniku. Izreći ću vam opomenu. Izričem vam opomenu.
Nema nikakvih problema. Znate šta, govorićete i vi. Da li vi mislite da u to treba da pretvorimo Narodnu skupštinu Republike Srbije? Dame i gospodo iz Demokratske stranke Srbije, mislim da shvatate da ste u ogromnoj manjini. To što ste u manjini ne znači da ste u pravu, ali poštujte pravo i većine da misli ono što misli da radi u interesu Srbije. To što neko ne želi da laže o Kosovu ne znači da ga manje voli od vas. Kao što je poznato, ratovali smo, dame i gospodo. Zemlja se mučila pod sankcijama, bili smo bombardovani. Gubili smo i bitke i teritorije. Sami smo sebe pljačkali tokom neuspešne tranzicije. Danas je naša zemlja opustošena i samo ako budemo imali hrabrosti, ako ne budemo ni sebe, ni druge lagali i samo ukoliko budemo imali jasnu viziju moći ćemo mi i naša generacija da izgradimo državu, da našoj deci ne ostavimo da raščišćavaju ruševine. Zato smo pregovarali, da stavimo tačku i na prošlost, i na bedu, i na beskonačne poraze. Neko je ovo morao da uradi, da iz ničega dobije nešto. Nije to mnogo, dame i gospodo. Znamo da je premalo, ali znamo da je to trenutno sve. Nemamo mi Kosovo već godinama. Nemamo na njemu ni vojsku, ni policiju, ni naše instituciju. Imamo na jednom malom delu Kosova. Naravno da smo ih sačuvali. Želeo bih da vas podsetim na to, dame i gospodo, 2000. godine, kada ste došli na vlast, kakvu ste situaciju na Kosovu zatekli i koliko institucija i koliko ih imate danas? To je učinak vaše vlasti. Iz godine u godinu ste gradili suverenitet Kosova pričajući da je Kosovo Srbija i ništa ne radeći na terenu. Do pre neki dan su te naše institucije zvali paralelnim. Tražili su da ih ukinemo. Mogli smo mi to, naravno, sve da ignorišemo. Mogli smo da proteramo strance. Mogli smo da popalimo ambasade i džamije. Mogli smo da topove usmerimo ka Kosovu. Mogli smo i da postanemo evropska Severna Koreja. Šta bi onda bilo? Pobedili bismo? Osvojili bismo Prištinu? Sa vama na čelu? Ili bi nam se dogodilo ono što nam se već događalo u Republici Srpskoj Krajini, u Republici Srpskoj, da nije bilo Dejtonskog sporazuma i na Kosovu 1999. godine? Sve su to bile, dame i gospodo naše svete srpske zemlje. Ili, neka se neko seti kolona izbeglica, ranjenika i stradalih civila. Neka se danas takođe neko seti da će Hrvatska danas biti novi član EU, da su Gotovina i ostali na slobodi, a gde smo mi, dame i gospodo? Da li je učinjena nepravda prema našem narodu? Jeste. Nepravda kojoj je prethodilo busanje, naše busanje u prsa, odbacivanje međunarodnih planova, medijsko junaštvo koje se ogledalo u tome što su kada je zapucalo pobegli glavom bez obzira, ostavivši narod na milost i nemilost. Takvu nepravdu, dame i gospodo nismo mogli da dozvolimo ovog puta. Nepravdu u kojoj bi naši ljudi izginuli i napustili i sever Kosova, nepravdu u kojoj niko ponovo ne bi odgovarao, nepravdu u kojoj bi Kosovo bilo priznato i nastavilo ka Evropi, a mi ponovo skrajnuti, poniženi, ekskumunicirani i zaboravljeni. Još jednu nepravdu i poraz koji bismo slavili. Mali smo mi, dame i gospodo, za toliku količinu nepravde. Ne treba nam više žrtava od onih koji smo podneli, dame i gospodo, nama treba život. Mogućnost da imamo život i na severu i na jugu i u celoj Srbiji. Mogućnost da prestanemo da razmišljamo kako ćemo poginuti za veru i slavu, već kako ćemo živeti za Srbiju. Ovim su ukinuta opravdanja i za ovo i svaku buduću vlast. Nema više skrivanja i sakrivanja iza Kosova. Sami smo na ovoj našoj goloj ledini, i samo od nas zavisi šta će na njoj sutra da bude, fabrike, škole, bolnice, stanovi ili samo nepregledna groblja i suze. Ovo je pitanje biti ili ne biti, ali ne samo za sever Kosova, nego i za celu Srbiju. Zato danas ne govorimo o pregovorima samo u Briselu, o Kosovu. Biramo kakvu ćemo Srbiju imati sutra. Poniženu u narodnim kuhinjama, ugušenu u suzama, ili jaku, ekonomski razvijenu u kojoj će biti lekova za sve i u kojoj će Srbija biti lek za sve. Dame i gospodo, BDP danas u Srbiji posle 24 godine je svega 65% od BDP iz 1989. godine. Zemlje koje su u našem okruženju za koje smo govorili sa podsmehom o njihovom statusu su danas po svim parametrima ispred nas. Zar treba da izgubimo još 20, 30 ili 50 godina zbog još jednog časnog poraza? Miloš Obrenović je stvarajući modernu srpsku državu rekao – "Nije više vreme da sabljama zemlje djelimo i glavama međe udaramo". Danas se istorijska i etnička pravda drugačije vrednuje i deli. Sporazum koji smo parafirali treba gledati kao povelju o pravima i slobodama Srba na Kosovu, malu za naše želje, ali veliku za opstanak na Kosovu i Metohiji. Ako nam nisu dali da rešavamo čija je zemlja, rešavali smo kakva prava i ko ima na njoj. Sporazum koji se nalazi pred vama je najviše što je Srbija u ovom trenutku mogla postići, kao i drugi sporazumi koji su postignuti u pregovaračkom procesu. Ovim sporazumom mnogi nisu zadovoljni. Svi bismo bili srećniji da smo mogli dobiti mnogo više. U diplomatiji i politici mudrost je dobiti ono što se može. Ako se ponašamo drugačije možemo da izgubimo i ono što smo realno dobili. Delegacija Srbije je insistirala na rešenjima koja će pružiti bezbednost Srbima na Kosovu i Metohiji i omogućiti im da opstanu i grade svoju budućnost u boljim uslovima nego do sada. Šta je bila alternativa? Da napustimo pregovore. Da potpuno blokiramo pregovarački proces, da izolujemo zemlju. Da se u međunarodnim forumima ponovo o nama razgovara bez našeg prisustva, a odluke donose na našu štetu. Krajnji rezultat je bio novi egzodus i nestanak Srba na Kosovu i Metohiji. Dokle god sedimo za pregovaračkim stolom imamo šansu da popravimo svoju poziciju i zaštitimo svoje interese. Onog trenutka kada od stola ustanemo gubimo sve. Ko nije za stolom o njemu se raspravlja za stolom. Ova Vlada to nije želela da dopusti, niti će dopustiti. Bolji su kompromisi i male postupne pobede, nego veliki epski porazi i kuknjava nad svetskom nepravdom. Bolje je da dobijamo prekore od onih koji sede u ćošku i sve kritikuju nego da narod dovodimo u opasnost. Lakše nam je da mi trpimo uvrede i pretnje nego da gledamo stradanja našeg naroda. Zato smo i uradili najviše što se moglo. Ovim smo i omogućili nastavak naše evropske integracije koje su naš narod i za našu državu od životne važnosti. Srbija je dobra vest posle mnogo vremena. Otvorili smo prostor da se sa nama razgovara na ravnopravnoj osnovi. Vlada je sporazum usvojila uz saglasnost predsednika Republike Srbije, ali za ovakav sporazum nije dovoljna samo izvršna vlast. Naravno da je veoma važna i saglasnost najvišeg predstavničkog tela zemlje, parlamenta. Nama je u ovom istorijskom trenutku dodeljena ta odgovornost i mi od nje ne treba da bežimo i ne možemo bežati, šta god odlučili. Ubeđen sam da u ovom trenutku nismo mogli i ne možemo naći bolje rešenje. Oni koji govore o izdaji, prodaji, predaji ili ne razumeju o čemu se radi, ili neće i ne mogu da razumeju u groznici istorijskih i nacionalnih emocija. Sećate se 1999. godine kada je doneta Rezolucija 1244, pa i kada je donet Dejtonski sporazum, da su mnogi optuživali za izdaju, da bismo se zatim svi, pa i oni zaklinjali u tu rezoluciju i Dejtonski sporazum. Zato nemojmo da dođemo u situaciju da kasnije žalimo i za ovako lošijim sporazumom. Ovim sporazumom se ne priznaje nezavisnost Kosova i Metohije, niti se potpisuje kapitulacija. To želim još jednom da ponovim svim građanima Srbije. Države se priznaju u strogo deklarisanim formama i nije moguće nikakvo prećutno ili faktičko priznanje. U ovom sporazumu nema nijedne reči o priznanju nezavisnosti Kosova, niti je bilo ko iz EU od nas to tražio. Da je traženo, to ne bismo prihvatili. Kao što sam rekao, ovo je privremeno rešenje na osnovu osnovnih rešenja iz platforme koju je predsednik Republike predložio, u realnim okvirima zadate situacije najviše što se moglo izvući. Moramo nastaviti borbu za konačno rešenje statusa Kosova i Metohije. Ono što će biti realno podržano od naših prijatelja i saveznika, a ne ono za šta mislimo da je najbolje. Ono što će podržati naši saveznici koji mogu taj proces da dovedu do kraja. Zato, ako neko ovo shvata kao konačno rešenje, mislim da ulazi u veoma problematičnu zonu onoga što Priština želi da nametne. Mi smo se dogovorili samo o privremenom aranžmanu, koji će omogućiti da opstanu naši nacionalni i državni interesi i da opstanemo na površini, da bismo mogli da se izborimo za konačno rešenje. Ako vi imate neki drugi predlog, slobodno, izvolite, recite i nemojte dobacivati. Ja sigurno nikome od vas neću ništa dobaciti. Uostalom, bio sam, podržavao sam vašu vladu u veoma teškim vremenima. Podržavao sam vašu vladu i kada se možda nešto moglo drugačije na Kosovu i Metohiji. Nisam dobacivao kada ste obrazlagali zašto to nije realno. Sećate se tada da je bilo ideja. Prećutno smo gledali kako ubijaju naš narod 17. marta. Prećutno smo gledali kako proglašavaju nezavisnost Kosova i Metohije. Rekli smo Republici Srpskoj - nemojte da proglašavate nezavisnost. Da li sam o tome javno govorio? Da li snosite neku odgovornost zbog toga ili mislite da su samo odgovorni oni što su došli posle vas? Želim da vam kažem jedno - ostavićemo zemlju u boljem stanju nego što smo je zatekli i to budite uvereni, za razliku od vas, koji ste situaciju u odnosu na 1999. godinu,doveli do toga da danas ovaj sporazum proglašavamo uspehom. Ovim sporazumom niko nije izgubio, niti dobio. Proces rešavanja kosovskog čvora biće dugotrajan i težak. Mnogi od nas, ali i budući političari na vlasti, moraće tu borbu dalje da vode. Čuvajmo snagu za taj zadatak. Za svađu uvek ima vremena i prostora. Sa Evropom smo imali velikih nesporazuma u proteklim godinama. Problem Srbije jeste što Srbija ne može da ostvari svoje nacionalne i državne interese bez svojih saveznika. Mi, zemlja koja ne zna gde joj počinje, a gde joj prestaje suverenitet, ne može da računa ni na kakav razvoj, napredak i budućnost. Samo smo osuđeni na lagano i teško odumiranje države. Mi ne smemo da bežimo od odgovora na tako teška pitanja, zato što će ti odgovori biti još teži ukoliko ih ostavimo generacijama iza nas. Zato treba govoriti istinu, voditi realnu politiku, odmeriti svoje snage i sve mogućnosti, donositi odluke i nositi odgovornost za te odluke, da svima jasno kažemo šta Srbija može, a šta ne može da uradi. Da ne govorimo samo o teritoriji, čiji ogroman deo ne kontrolišemo, nego i o životu Srba na Kosovu i Metohiji, o ljudima koji tamo žive. Mi smo na Balkanu, kao što sam rekao prošli put, u upaljenom slepom crevu, koje će ili biti izlečeno ili će biti odsečeno. To je surova realnost, dame i gospodo, u kojoj živimo. Ona nam se ne dopada, ali to je realni život u kojem živimo, ili možda mislite da treba da ispričamo bajke za laku noć i da se sutra ujutru probudimo sa kosovskom "Olujom", gde država neće moći i neće smeti da interveniše, jer će mnogi od onih koji danas govore da smo izdali Kosovo, sutra reći – zašto bi se mi borili za Kosovo? Uostalom, 1999. godine u svim ovim herojskim gradovima koje sam sada spominjao bili su skupovi dezertera i ovde smo doneli amnestiju za one koji su dezertirali, i to u vreme vaše vlasti i, naravno, amnestiju za albanske teroriste i separatiste. Nije danas samo u pitanju Kosovo. Danas je u pitanju biološki opstanak cele nacije. Srbija je za sve ovo vreme, ovih dvadeset, trideset godina postala slaba, mala, nemoćna. Možda će nas neko danas osuđivati zbog onoga što se radi, ali će nas kasnije, zbog hrabrosti da ovo uradimo, poštovati sledeće generacije. Mi danas ne možemo da odbranimo ne samo sever Kosova, ne možemo da odbranimo u suprotnom ni Srbiju od siromaštva, ne perspektive i od totalne propasti. Odbijanje bi završilo kosovskom "Olujom". Neko će reći Engleska brani Foklandska ostrva, ko zna koliko milja od Londona, to je tačno, zbog nekoliko stotina ljudi koji tamo žive. Mi smo ratovali zbog hiljada i miliona Srba, pa smo ekskomunicirani, uvedene su sankcije, bombardovani smo i uništeni. To je naša pozicija. Nije naša pozicija Engleske, nego je naša pozicija Srbije. To je pozicija odakle smo počeli pregovore. Oni koji bi došli posle nas, imali bi još goru poziciju. Zato treba da napravimo normalnu državu. Uostalom, ovde otvorenih očiju gledam svakoga od vas, jer svačija politika odavde pa redom se proveravala u državi Srbiji, jer svako od vas je bio na vlasti i svako od vas je mogao da reši problem Kosova i Metohije, pa što ga niste rešili? Dame i gospodo, voleo bih da vidim kako su se završili drugi projekti. Drugi projekti su se završili nestankom Srba sa tih prostora. Možda nam je lakše da imamo politiku svršenog čina, jer onda niko ne bi bio kriv. Niko ne bi bio kriv za to što se desilo i uvažili bismo realno stanje. Hajde da se ponašamo malo drugačije. Stalno spominjete Cara Lazara. Spomenuću vam ovde njegovu suprugu Milicu, koja je svoju ćerku Oliveru dala Bajazitu, koji je ubio Lazara. Zašto? Da bi sačuvala Srbiju. To su istorijske činjenice, dame i gospodo. Ako ih niste znali, ne znači da treba da budete oslobođeni od tog neznanja. Mi danas treba da zbijamo redove da pronađemo saveznike, ekonomski i vojno ojačamo. Veoma mi je bila simpatična jedna poruka u ovoj eri SMS poruka koje su dolazile. Iz Austrije mi je neko poslao poruku – nikako ne u EU. Baš lepo, on i njegova deca se nalaze u EU, a vaša i naša deca će ovde da budu uništavana u Srbiji. Dosta je više sa tom politikom licemerja. Dame i gospodo, vratite se u Srbiju pa delite lekcije napaćenom srpskom narodu. Želim da se zahvalim svima koji su učestvovali u ovim pregovorima, posebno predsedniku SNS i prvom potpredsedniku Vlade i ministru odbrane Aleksandru Vučiću. Veoma je bitno da je državni vrh postigao jedinstvo. Vlada i predsednik Republike su jedinstveno podržali parafiranje i potpisivanje ovog sporazuma. Ako neko misli da je ovaj sporazum loš, nema nikakvih problema da se o ovome izjasni narod. Samo bih vas upozorio da se čuvamo podela u našem narodu, da se čuvamo podela na Srbe iz centralne Srbije, Srbe sa Kosova, kao što smo, da bismo spasili svoju grižu savesti, napadali Srbe iz Republike Srpske Krajine, da su sami otišli i prodali svoju Republiku Srpsku Krajinu. Nama nisu potrebne podele, potrebno nam je jedinstvo. Ako želite referendum zbog jedinstva, predlažemo sledeće – ići ćemo na referendum. Ako narod odluči drugačije, da ne podržava ovaj sporazum, naravno mi više nećemo biti na ovim političkim funkcijama. Ali ako narod odluči drugačije, svi oni koji odbijaju da sprovode taj sporazum će morati da ga sprovedu. (Marko Jakšić, s mesta: Ua.) Voleo bih, Marko, zaista bih najviše voleo da ste to mogli da uzviknete sad u Prištini, ali ne možete, a naročito ne možete u Parizu. Lako je vama da delite lekcije a obezbedili ste svoje živote na drugim mestima. Nemojte deliti lekciju narodu. Pa kako predsedniče? Pa lepo predsedniče. Molim vas, vama ništa ne prigovaram. Imate svoj stav. Budite toliko politički korektni da uvažite i drugačije mišljenje. To ne liči na vašu stranku. Vojislav Koštunica je jedan fin gospodin. Ne znam na koji način i kako tumačite to da vi ovde dobacujete i ponašate se kao neki koji ovde nisu danas u parlamentu. Ili SRS koja je sve debakle srpskog naroda obeležila tako. Što nisu organizovali demonstracije povodom pogroma u Republici Srpskoj Krajini? Pa i 1999. godine su rekli za sporazum da je kapitulacija, da izlaze iz Vlade, pa su se posle vratili. Srpska radikalna stranka. Demokratska stranka Srbije valjda danas ne treba da podseća na Srpsku radikalnu stranku iz tog vremena. Politika Srbije ne treba da bude iracionalna. Mora da bude racionalna. Ako neko od vas vidi zid pred sobom, ne verujem da će udariti u njega nego će ga obići. Možemo li zajedno da pronađemo izlaz iz ovog kanjona i lavirinta u kojem se nalazimo? To je naš cilj. Ako možemo da utvrdimo narodno jedinstvo i da se zajedno borimo za budućnost Srbije. Pozivam sve da, bez obzira kako se izjasne, imaju u vidu interese celog našeg naroda, cele Srbije i, naravno, našeg naroda na Kosovu i Metohiji, da ako se razlikujemo u taktici kako ostvariti naše ciljeve, to ne znači da treba jedni druge da nazivamo neprijateljima i izdajnicima. Meni je prvi put da me neko naziva izdajnikom, obično su me optuživali za ratne zločine, znate? Sada, eto, odjednom sam postao i izdajnik. Ako sam izdajnik, od vaše nerazumne politike sukobljavanja sa celim svetom, na štetu i uz žrtvovanje celog naroda, i jesam. Za to sam da Srbija vodi mudru, racionalnu politiku koja će stvoriti jaku, poštovanu Srbiju, koja će onda moći da odbrani Kosovo i Metohiju. Zato vas pozivam da ovakvu politiku Vlade Srbije podržite. Hvala vam.
Replika. Slobodan Samardžić. Izvolite.
Gospodin predsednik Vlade je u svom govoru, u kojem je trebalo da obrazloži i Sporazum i Izveštaj, veliki deo vremena posvetio DSS. Red je da se bar na jedan deo tih insinuacija odgovori. Kažem, bar na jedan deo. Ograničiću se na onaj deo koji, zapravo, po rečniku i po sadržaju je potpuno saglasan sa zapadnom propagandom koja se vodi protiv DSS već 10 godina. To je opšte mesto, gospodine predsedniče Vlade, da kada iz tih kuhinja krene napad na DSS, preko domaćih medija i domaćih učesnika da se, pod broj jedan, pomene paljevina džamije i paljevina ambasade. Čak ste u jednom momentu pomenuli da ste politički korektni i da se trudite da sledujete taj moderni izraz zapadne politike. Napravili ste jedan udarac ispod pojasa samim tim što ste pomenuli ovaj slučaj. Dobro znate da 2004. godine, koju ste pomenuli, kada je bila paljevina džamije i kada ste dali podršku Vladi u to vreme, da DSS nije spalila džamiju, niti bilo ko njen, niti bilo ko iz vlasti. Niste bili u Vladi 2008. godine, ali znate i sami da DSS nije spalila američku ambasadu, niti je to uradio bilo ko iz vlasti. U krajnjoj liniji, danas imamo sudski proces oko toga i u vezi s tim. On će verovatno doći do nekog epiloga. Kada govorite da smo vodili politiku sukobljavanja sa celim svetom, napravili ste karakterističnu grešku za vašu sadašnju politiku. Ceo svet je za vas danas zapad. Zapad je jedan mali deo sveta, sve manji po uticaju. Ne vodimo politiku sukobljavanja sa celim svetom, nego vodimo politiku odbrane nacionalnih interesa protiv država koje ugrožavaju nacionalne interese Srbije. (Predsednik: Vreme.) Tu imamo podršku većeg dela sveta, samo što vi ne želite tu podršku. Vi želite podršku onih koji oduzimaju Kosovo. Tu je greška vašeg napada na DSS i njenu politiku. [[Aplauz.]]
Replika, Marko Jakšić. Izvinjavam se, pre vas ima prava gospodin Dačić. Izvolite.
Nisam znao da se Marko javio, inače bih sačekao. Da se ne javljam dva puta, ali zaista ne želim da ovo pretvorim u polemiku sa DSS. Svi su ovde mogli da budu svedoci vašeg dobacivanja kada sam ja govorio. To je istina. Ako želite da imate korektnu raspravu, ne ulazeći u argumentaciju i to ko se za šta zalaže, onda moramo da stvorimo uslove da možemo jedan drugog da čujemo. Sa tog aspekta se apsolutno zalažem da imate potpuno pravo da delujete, da govorite i niko ne treba i ne sme to pravo da vam osporava. Nisam ni rekao da je DSS spalila i izvinjavam se ako je tako izgledalo. Govorio sam o vremenu vlasti koja je bila tada i da su možda postojala neka druga rešenja. Gospodine Samardžiću, želim zaista da vas uverim da nisam čovek koji ne poznaje međunarodnu političku scenu. Kao što znate, pre nekoliko nedelja sam razgovarao i sa ruskim zvaničnicima i sa predsednikom Putinom. Rusija je naš najveći politički prijatelj. Sa Rusijom uskoro potpisujemo sporazum o strateškom partnerstvu. Sa predsednikom Putnom sam razgovarao i razgovaraće i predsednik Nikolić, i Aleksandar Vučić, o konačnoj podršci Rusije, za predloge za konačno rešenje pitanja Kosova i Metohije. Mi smo svesni toga da nije Rusija ta koja se protivi našim nacionalnim i državnim interesima i svesni smo da nije ceo svet zapad. Ali, nažalost zapad je taj kojim smo mi okruženi. Sve zemlje u našem okruženju jesu ili idu ka NATO-u, jesu ili idu ka EU. Mi ne možemo da budemo ni članica evroazijskih integracija, niti BRIK-a, niti bilo čega drugoga. Mi ne može, niti je interes Rusije da ovde ima vojne baze. Nemoj da to više živi u našim glavama kao nerealna fantazija. Mi treba da vidimo kako možemo sa našim prijateljima da stvorimo realnu opciju da nešto dobijemo i da nešto spasimo i sačuvamo. Kakva će se stanja na zapadu odvijati, to neka je njihov problem. Kada je reč o EU ne idemo mi tamo zbog njih, nego idemo, valjda zbog našeg naroda. Ne idemo mi u EU da bi njima bilo bolje, nego, valjda da bi našem narodu bilo bolje. Zahvaljujem se.
Replika, Marko Jakšić.
Gospodine predsedniče Vlade, želim da vam kažem da što se vikanja tiče, 1999. godine, u Kosovskoj Mitrovici ostalo samo 300 Srba. Moja malenkost je organizovala odbranu. Danas ih ima 20 hiljada i vi slobodno možete da držite promocije dole. Ne samo severna Mitrovica, ceo severni deo Kosova je postao politički faktor o kome se čak priča i u Briselu. To je što se tiče vikanja i nacionalnog rada. Što se tiče ovih drugih stvari, gospodine predsedniče, imajući u vidu da ste morali da potpišete sporazum, jer navodno pretio je egzodus Srba i neka nova Oluja, mislim da obmanjujete javnost, da lažete javnost, jer ovde u ovoj skupštini 2008. godine, setite se, makar je jedna četvrtina poslanika bila ovde, glasali smo protiv Aktisarijevog plana, koji je kudi kamo bio bolji u odnosu na ovo što ste vi danas pristali. Da li je bilo Oluje? Nije. Da li je neko falila dlaka sa glave? Nije. Tim principom, ako budemo tako išli i tekli, 15. juna dolazi razgovor o telekomunikacijama, opet će Albanci da kažu – ako ne budete potpisali sve što od vas budemo tražili, onda će Srbi da dobiju Oluju i tako će da stignu do Medveđe, do Preševa i do Niša. Mislim da vam je to loš način za samoodbranu. Još jednu stvar moram da vam kažem, gospodine predsedniče Vlade. Mislim da vi niste bili glavni čovek u Briselu koji je vodio pregovore. Zašto to govorim? Imajući u vidu jednu veliku medijsku kampanju koja… (Predsednik: Vreme.) To ću da ostavim kroz raspravu. Hvala.
Da li izvestilac Odbora za Kosovo i Metohiju, narodni poslanik Milovan Drecun želi reč? (Da.) Gospodin Drecun, izvolite.
Gospodine predsedniče Vlade, članovi Vlade, gospodine predsedniče Parlamenta, poštovane kolege, Odbor za Kosovo i Metohiju, na sednici održanoj 26. aprila 2013. godine razmotrio je Izveštaj o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga sa privremenim institucijama samouprava u Prištini, uz posredovanje EU, uključujući i procese implementacije postignutih dogovora koji je podnela Vlada. Sednici je prisustvovao Dejan Pavićević, direktor Kancelarije za stručne i operativne poslove u pregovaračkom procesu, poverenik Vlade. S obzirom da su ovde bile insinuacije koje apsolutno ne stoje, nego služe samo za dokazivanje teza koje pojedinjeni poslanici hoće da iznesu i stvaranje nekakvog privida zavere, zataškavanja, hoću da podsetim sledeće - u Izveštaju koji je Vlada poslala, a neki bi poslanici mogli da ga pažljivo pročitaju, piše – za poverenike, Vlada određuje Dejana Pavićevića, direktora Kancelarije za stručne i operativne poslove u pregovaračkom procesu, Aleksandra Vulina, direktora Kancelarije za Kosovo i Metohiju i Marka Đurića, savetnika predsednika Republike. Dakle, to su ljudi, koji su mogli da u ime Vlade da se pojave pred skupštinskim Odborom. S obzirom da je gospodin Vulin podneo ostavku, a da je iz Vladine kancelarije nismo dobili obaveštenje da je gospodin Pantić ovlašćen zato se nije našao u ovom Izveštaju, zato se našao samo gospodin Dejan Pavićević. Nema nikakve zavere, nema nikakvog zataškavanja. Na sednici Odbora su izneta različita mišljenja, suprotstavljeni stavovi, veoma suprotstavljeni, a Odbor je odlučio većinom glasova da predloži Narodnoj skupštini da prihvati Izveštaj. Hvala.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Gospodin Samardžić po Poslovniku. Izvolite.
Povodom insinuacija koje su ovde irečene na početku. Očigledno je da sam ja apostrofiran. Hoću da izvestim narodne poslanike..
Izvinite. To bi mogli po osnovu replike.
Na osnovu replike to sam i rekao, član 104. Dakle, gospodin Krstimir Pantić u svojstvu zamenika direktora Kancelarije je došao pozvan na tu sednicu i od predsednika Odbora Drecun dobio je prvi reč. Govorio je i razvila se polemika oko onoga što je on govori. Zar to ne zavređuje da se u ovom izveštaju pomene? Neka da odgovor na to pitanje. Krajnje je jednostavno što sam pitao i govorio. Da li je gospodin Pantić bio tu, da li je bio u ofisijalnom svojstvu, da li je govorio i da li za to treba da bude pomenut u izveštaju na isti način kao i gospodin Pavićević? Ništa drugo. Ovde imamo ponovo izbegavanje jedne činjenice koju je gospodin Drecun potvrdio kada je dao reč gospodinu Pantiću i to prvo da govorim na ovom odboru. Ne znam čemu ova sakrivanja i ovi manevri. Zaista ne znam čemu sem što mogu da pomislim što je gospodin Pantić govorio na drugačiji način nego što je gospodin Drecun očekivao.
Replika, gospodin Drecun. Izvolite.
Možemo sada da nemuštim jezikom igramo. Objasnio sam – gospodin Krstimir Pantić nije u ovom slučaju bio poverenik Vlade i zato ga nema u izveštaju. Bila je i gospođa Mitrović, samo da vas podsetim, koja takođe radi u Kancelariji za KiM. Što se tiče diskusija, ako hoćete da u izveštaju parlamentu naznačimo ko je kako diskutovao, kako ste i vi diskutovali recite i u narednom periodu ćemo tako da radimo. Ovo je izveštaj koji samo treba da posluži parlamentu kako je glasao Odbor i ništa više. Nema nikakvog skrivanja. Nema nikakve tajnovitosti. Svi smo čuli i mediji su bili prisutni. Postoji zapisnik i stenografske beleške ko je kako diskutovao, ali ako neko hoće da pravi problem pa on će ga napraviti verovatno zato što je danas sunčan dan, što nema snega. Hvala.
Tražite li repliku? Nemate osnov. To je već drugi odgovor, gospodine Samardžiću.
To je elementarno. Gospodine Drecun, hoćete li reći narodnim poslanicima u kom svojstvu je bio gospodin Krstimir Pantić na sednici Odbora za KiM?
Mislim da nema potreba da ulazimo u rasprave koje su potpuno jasne. Radi se o tehničkom pitanju. Mislim da ovde treba da se radi o suštini. Na kraju krajeva, svi narodni poslanici imaju pravo da diskutuju i oni koji misle da ovo treba prihvatiti ili ne i mogu da se upoznaju šta je bilo na sednici Odbora. Mislim da nema potrebe da ulazimo u tehničke rasprave o kojima smo pričali dovoljno. Ako insistirate gospodine Drecun, daću vam reč. Gospodine Drecun, želite li reč? Izvolite.
Gospodin Pantić je zamenik direktora Vladine kancelarije i u tom svojstvu je bio prisutan, ali ne kao poverenik Vlade. Ponavljam da zato nije u ovom izveštaju. Kao gostu sam mu dao prvom reč i dozvolio diskusiju. Dakle, u izveštaju je pomenut poverenik Vlade. To nije bio gospodin Krstimir Pantić, ali je došao ispred vladine Kancelarije. Ne vidim šta je tu nejasno.
Reč ima gospodin Kostreš. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine premijeru, uvaženi članovi i članice Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, LSV će glasati za izveštaj o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga sa privremenim institucijama samouprave u Prištini uz posredovanje EU, uključujući proces implementacije postignutih dogovora koje nam je Vlada danas podnela. Naime, LSV, kao što smo u više navrata i javno o tome govorili, je uvek spremna da podrži Vladu Republike Srbije kada ona ide putem evropskih integracija, iako postoje velike političke razlike između nas ligaša i velike većine ljudi koji sede u Vladi Republike Srbije. Ali, moramo da vodimo računa o interesu Republike Srbije i onome što je veoma važno za sve nas, pa ćemo mi tako glasati za ovaj izveštaj. Mi smo o tome govorili javno i u prethodnom periodu i govorili smo o tome i kada smo razgovarali sa predsednikom Vlade, kada je imao konsultacije sa predstavnicima poslaničkih grupa i šefova parlamentarnih stranaka. Naime, mi smo saveznici za ovo pitanje i uvek ćemo biti saveznici kada su evropske integracije u pitanju, ali moram da kažem još jedno. Mi ćemo biti saveznici i kada Vlada Republike Srbije bude radila na poboljšanju odnosa u regionu na prevazilaženju problema iz prošlosti, na pravljenju dobrosusedskih i građenju dobrosusedskih odnosa u regionu i kada se bude radilo o integracijama u regionu. Mislim da su to veoma važne teme i da su to teme od kojih ne trebamo da odustajemo i zato podržavamo ovaj kurs koji Vlada Republike Srbije sada ima. Mi ligaši smo uvek govorili istinu i kada smo bili na vlasti i kada smo bili u opoziciji. Zbog toga su nas mnogi nazivali kojekakvim pogrdnim imenima, gospodine premijeru, i mi smo izdajnici, ali dobro, nije to tako loše. To dosta često znači da ste u pravu. Bili smo i separatisti, bili smo svašta, ali nikada nismo odustajali od ciljeva za koje se zalažemo već 23 godine i nikada nismo odustajali da podržavamo odgovornu politiku, onu politiku koja će našim građankama i građanima omogućiti bolji i kvalitetniji život. Za 23 godine našeg političkog rada mi nismo odustali od naših ciljeva i ne samo da nam je drago što možemo da podržimo nastojanja naših, do skoro političkih neistomišljenika, nego mi imamo i obavezu da vam u tome pomognemo, jer vi ste došli na one pozicije i na one stavove za koje se mi zalažemo oduvek. Zato imate od nas podršku i zato ćemo mi glasati za ovaj predlog. Podsetiću vas da je LSV nastala kao antiratni pokret, da smo se borili protiv ratova 90-ih, da smo organizovali demonstracije protiv mobilizacije i u Novom Sadu, i u Senti, i u Adi, i u Staroj Moravici, i u drugim krajevima Vojvodine, da smo se borili protiv nasilnog iseljavanja naših komšija, da smo se usprotivili onima koji su u nastupu nacionalističkog ludila i slepila nudili sendviče našim komšijama da bi ih proterali i time izigravali humanost. Nama iz LSV nije problem i nije bio problem da odemo ni u Srebrenicu, ni u Vukovar, ni u Sarajevo. Nama nije bio problem da uspostavimo institucionalne veze između Skupštine AP Vojvodine i Skupštine Republike Srpske i da Skupštini Republike Srpske pomognemo kada je ulazila u Skupštinu evropskih regija da može da funkcioniše i da može da radi. Takođe, mi smo 1999. godine ponudili jedan program decentralizacije i regionalizacije Srbije, koji da je pre Rambujea prihvaćen, danas bi Srbija bila moderna evropska država, decentralizovana i regionalizovana, bila bi složena, ali bi funkcionisala i danas ne bi imala granicu na Kosovu. Sa našim kolegama iz LDP smo se usprotivili donošenju Ustava Republike Srbije, između ostalog što smo znali da pročitamo da je taj Ustav besmislen, sa potpisanim Kumanovskim sporazumom. Mi ćemo imati, dame i gospodo, u budućnosti i tu potrebu i taj zadatak da menjamo Ustav Republike Srbije, jer je on i neevropski i neodrživ i za to ćete, gospodo iz Vlade, imati punu podršku LSV. Rekli smo bezbroj puta i ponovićemo, vreme je da se Srbija suoči sa sobom, da se suoči sa svojim problemima. Vreme je da ih rešava, umesto da beži od problema i da ih gura pod tepih. Ovaj postignuti sporazum sa Prištinom je korak u tom pravcu i zato mi dajemo punu podršku za ovaj potez Vladi Republike Srbije, jer stvarno nema smisla kriti se ispod tepiha i praviti se da problemi ne postoje. Istovremeno, ne mogu da ne kažem, pošto sam ligaš, da paralelno sa stalnom diskusijom, stalnim pitanjem i rešavanjem problema Kosova, mi imamo situaciju da Vojvodina iz koraka u korak, iz dokumenta u dokument, gubi svoje nadležnosti, da je Vojvodina danas u velikom problemu. Vojvođanske institucije se kriminalizuju i unižavaju. Vojvođanska imovina se rasprodaje, istorija prekraja, a njene specifičnosti postaju smetnja. To nije dobro, gospodine premijeru i mislim da treba da uradite nešto i po tom pitanju. Kosovo i Metohija su često proglašavane najskupljom srpskom rečju, reči, a u stvari bile su najjeftiniji režimski izgovor mnogim režimima i taj režimski izgovor je služio tome da se sklanja pažnja sa problema života ljudi, da se sklanja pažnja sa konstantnog propadanja Srbije na to da neke mitske teme, na Cara Lazara, Cara Dušana i na ostale velikane iz istorije. Ne trebamo više to da radimo, ne treba KiM da budu izgovor. Kosovo i Metohija su problem koji treba da rešimo onako kako možemo i onako kako umemo. Sporazum koji je Srbija potpisala sa Prištinom za zajednicu srpskih opština, daleko više nudi nego što danas ima Vojvodina kao AP u okviru Republike Srbije, što mene raduje, jer pokazuje da Vlada Republike Srbije zna, kada hoće, da se izbori za pravu evropsku autonomiju i nadam se da će Vlada Republike Srbije, kada je već krenula tim putem, nastaviti i da će i Vojvodina konačno doći u priliku da razgovara o autonomiji. Zajednica srpskih opština, za razliku od Vojvodine, ima predsednika i potpredsednika. Mi to nemamo. Za razliku od Vojvodine ima puni nadzor, znači ima izvorna ovlašćenja u oblastima ekonomskog razvoja, obrazovanja, zdravstva, urbanog i ruralnog planiranja. Ni to Vojvodina nema. Ova zajednica srpskih opština ima mogućnost da dobije još neke prenesene nadležnosti, što je dobro. Oni će imati predstavničku ulogu pri centralnoj vlasti i ta predstavnička uloga će imati, takođe, i savetodavnu svrhu, kako bi se navedeno sprovelo i kako bi se uvela funkcija monitoringa. Ono što mene posebno raduje, gospodine Dačiću i sada vam se obraćam i kao ministru unutrašnjih poslova, jeste činjenica da ste uspeli da se izborite da četiri opštine na severu Kosova - Severna Mitrovica, Zvečan, Zubin Potok i Leposavić, sami biraju svoje komandire, komandante policije. To je odličan posao. Samo mi nije jasno kako u Kosovskoj Mitrovici građani mogu da biraju komandanta policije, a u Sremskoj Mitrovici ne mogu? Zašto ne mogu Kragujevčani, recimo, da biraju svog načelnika policijske uprave, jer čujem da je tamo bilo problema? Zašto to ne može da se uradi u Leskovcu i u Nišu? Odlično je što to mogu da urade u ovim opštinama koje sam pomenuo, ali mislim da tu praksu treba da prenesemo na celu Republiku Srbiju. Takođe, te četiri opštine će imati regionalnog komandanta policije, što mi daje nadu da ćemo imati mogućnost da formiramo i vojvođansku upravu policije i da ćemo mi u Vojvodini imati svog regionalnog komandanta policije. Apelacioni sud u Prištini će u Sporazumu formirati panel sudija, koji će, većinu sudija, činiti kosovski Srbi. Oni će biti nadležni za opštine sa većinskim srpskim stanovništvom, odeljenja apelacionog suda, uključujući sudije i osoblje, imaće sedište u severnoj Mitrovici. Svaki panel ovog odeljenja biće sastavljen većinski od sudija kosovskih Srba. U zavisnosti od prirode predmeta, sudiće nadležne sudije. Odlično. To je dobro urađeno. Ali, to je sudska vlast i ljudi trebaju tamo da imaju sudski vlast. Ne znam zašto se Vojvodini ne veruje da i Vojvodina ima sudsku vlast. Kada bi mi, gospodine premijeru i drage koleginice i kolege, u Vojvodini imali ovakve nadležnosti, koje se predviđaju za zajednicu srpskih opština, mi bi bili više nego zadovoljni. Ne razumem zašto uvek postoji nekoliko aršina u ovoj našoj državi, jedan za Kosovo, drugi za Beograd, treći za ostatak Srbije, a četvrti, onaj najgori, za nas u Vojvodini. Ali da se vratim Sporazumu. Nije mi jasno, kako sebi neko može da da za pravo da jedna grupa ljudi, da predstavnici četiri opštine na severu Kosova, usporavaju, zadržavaju i sprečavaju razvoj ostatka cele države i razvoj svoga naroda. Gde je tu logika? Gde je logika da zbog jednog manjeg broja ljudi, koji svakako imaju prava i za koje se Vlada Republike Srbije bori na najbolji mogući način, gde je najbolje, gde je to logika da sada svi treba da propadnemo, svi treba da siromašimo, svi treba da živimo u izolaciji i svi treba da se samospalimo, samo zato što ne možemo da dobijemo ono što jedna grupa ljudi traži? Ovaj visoki dom i Vlada Republike Srbije i svi ostali državni organi treba da urade sve što je u njihovoj moći, da se tim ljudima omogući da žive što bolje i što kvalitetnije. Ali ne smemo da ponavljamo greške koje su ovde pravljene već. Odbijen je predlog Z-4, pa šta se desilo sa Republikom Srpskom Krajinom? Šta se desilo? Da li treba da ponavljamo takve priče? Da li treba da narednih 30 godina da sedimo u izolaciji i da siromašimo, da bi se možda nekada nekome negde pojavila mogućnost da ono što smo u najboljim snovima izmaštali, da se desi. Nažalost, neće se desiti. Da se poštovala i slušala politika Lige socijaldemokrata Vojvodine od početka, ne bismo ni došli u ovu priliku. Ponoviću, jako mi je drago zbog toga što se današnja Vlada približila našim stavovima, bar po ovom pitanju. Mi nemamo više vremena da čekamo, nemamo više vremena da odustajemo, nemamo više vremena da tavorimo, nemamo više vremena da siromašimo, nemamo više vremena da bude prokuženi, izolovani i da budemo najgori u celom svetu. Ova država i ovi građani zaslužuju da budu lideri ovog regiona i svaki put kada budemo ili kada budete, bilo koja vlada, vodila ovakvu politiku, imaće podršku Lige socijaldemokrata Vojvodine, zato što je to jedini pravi put kojim Srbija može da ide. Hvala.
Gospodin Jugović. Nemam vas prijavljenog. Izvolite gospodine Jugoviću, dao sam vam reč. Samo se prijavite još jednom. Izbacite i ubacite karticu. Probajte u jedinicu pored vas. Molim nekog iz Službe Narodne skupštine da dođe. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovane kolege i koleginice, poštovani predsedniče Vlade Republike Srbije, poštovani članovi Vlade, poslanički klub SPO-DHSS podržava Briselski sporazum, jer ni SPO, ni DHSS, nikada od građana Srbije nisu skrivali istinu. Merimo činjenicama, a ne strastima i željama. Kumanovskim sporazumom i Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, Srbija je prihvatila i potpisala da sa cele teritorije svoje tadašnje AP Kosovo i Metohija povuče svaku vlast države Srbije. Srbija je prihvatila i potpisala dva međunarodna i obavezujuća sporazuma o gubitku državnog suvereniteta nad Kosovom i Metohijom. Nije, naglašavam, te sporazume potpisala 19. aprila u Briselu, nego 9. juna 1999. godine u Kumanovu i 10. juna 1999. godine u Njujorku. Šta se to promenilo za poslednjih 14 godina? Još nekoliko desetina hiljada Srba napustilo je Kosovo i Metohiju, dogodio se i pogrom nad kosovskim Srbima, a na Kosovo i Metohiju se nisu vratili, niti su mogli ni zakoni Srbije, ni njena vlat, ni njena uprava, ni njeni sudovi. Naknadna ustavna preambula u suverenitetu Srbije nad Kosovom i Metohijom nikako nije mogla da povrati izgubljeni suverenitet, ni da poništi Kumanovsku sporazum i Rezoluciju 1244, niti je sprečila proglašenje kosovske nezavisnosti, ni odluku Međunarodnog suda pravde, da ta nezavisnost nije suprotna ni Rezoluciju 1244, ni Međunarodnom pravu. Nije sprečila ni to da kosovsku nezavisnost do sada priznaju 22 od 27 država EU. Voleli bismo da su činjenice drugačije, ali nisu. Dame i gospodo poslanici, ova činjenica je poznata svima u ovoj sali, a na ovu činjenicu podsećam zbog građana Srbije koji se već godinama svakog dana zasipaju neistinama, koje uzrokuju samo nove nesreće i za Srbiju i za srpski narod na Kosovu i Metohiji. Suočen sa surovom stvarnošću, naš pregovarački tim izbegao je dramatične posledice odbijanja Sporazuma u Briselu, Srbiji je otvorio vrata mogućnosti ekonomskog i demokratskog oporavka, a osigurao ujedno garancije EU za najviši stepen srpske samouprave na Kosovu i Metohiji i čvrste veze kosovsko-metohijskih Srba sa matičnom državom Srbijom. U okolnostima kada ne može biti suvereniteta države Srbije na Kosovu i Metohiji, izboren je Međunarodni sporazum o unutrašnjoj podeli suvereniteta na Kosovu i Metohiji između većinske albinske i manjinske srpske nacionalne zajednice. Izboren je maksimum mogućeg. Za poslanički klub SPO-DHSS, kao i za naše stranke, ovaj sporazum je u najvećem interesu Srbije i srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Zato ga podržavamo i tražimo njegovu punu primenu u predviđenim rokovima. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovani predsedniče, reklamiram povredu Poslovnika, član 27, koji se odnosi na staranje o primeni ovog poslovnika i reda na Skupštini. Trebalo je da upozorite prethodnog govornika, ne gospodina Jugovića, nego govornika pre njega, kada je rekao da je Vojvodina osiromašila i ne razvija se zbog četiri opštine na severu Kosova. Prosto, to nije tačno i ako ćemo već, istine radi, da govorimo, Vojvodina se ne razvija zbog 400 miliona koji su nestali u Razvojnoj banci, plasirani kako su plasirani, a ne zbog četiri opštine na severu Kosova. Nemojte da dozvolite da se ova rasprava pretvori u stavljanje na stub srama i u linč ljudi na severu Kosova, koji žive na severu Kosova, koji žive pod bombama, pod okupacijom i u stalnom ratnom stanju. Prosto, to nije put i način da izglasate ovu odluku, da podignemo hajku protiv ljudi koji žive na Kosovu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Kostreš, replika.
Hvala, gospodine predsedniče. Prvo, nisam rekao da Vojvodina siromaši i da je zaustavljena zbog četiri opštine na severu Kosova, nego čitava Srbija. Poštovani kolega, ako vi mene ne doživljavate kao nekoga ko je iz Srbije, ja sebe doživljavam kao nekoga ko je iz Srbije. Ako vi ne smatrate da je Vojvodina sastavni deo Srbije, ja smatram. Što se tiče vaše zabrinutosti za tih 400 miliona evra koja su nestala, mi u LSV se jako brinemo za te pare i već nekoliko puta smo javno tražili da se to istraži i da svi koji su u tome učestvovali budu pohapšeni. Ali, nije danas tema Vojvođanska razvojna banka, niti je tema Vojvodina, tema Vojvodine će doći neki sledeći put na dnevni red, danas je tema Kosovo i Metohija i trebalo bi o tome da razgovaramo.
Za repliku se javio narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Gospodine Kostreš, vi ste povukli paralelu između Sremske Mitrovice i Kosovske Mitrovice, a ne ja. Vi ste govorili o tome da je isto mesto načelnika policije u Kosovskoj Mitrovici i u Sremskoj Mitrovici. U Kosovskoj Mitrovici, po ovom sporazumu, načelnik policije će nositi kosovski grb, pisaće mu kosovska policija, sprovodiće zakone republike Kosovo, sudovi će da sude po zakonima republike Kosovo i verovatno po šerijatskom pravu. To je bitna razlika između Kosovske Mitrovice i Sremske Mitrovice. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Kostreš, replika.
Opet ne razumem zašto ste izostavljali moj nastavak rečenice kada sam pomenuo Kragujevac, Leskovac i Niš. Vi opet, gospodine Mihajlov, odvajate Vojvodinu od Srbije ili u čemu je problem?
Izvolite, gospodine Mihajlov.
Za razliku od vas, gospodine Kostreš, ja Vojvodinu ne odvajam od Srbije, niti sam ikada na tome radio. Moji preci su živeli i ginuli za to da Vojvodina bude u Srbiji. Uvek ću se boriti za to dok god sam živ i dok god mogu da dišem, za razliku od onih koji su radili sve ove godine suprotno. To je jedna stvar. Druga stvar, vi ste govorili o pravu Vojvodine, o tome da biste jako bili srećni da se načelnici policije u Vojvodini biraju kao što se biraju načelnici policije na Kosovu i Metohiji, odnosno u Kosovskoj Mitrovici. Vi ste o tome govorili, a ne ja. Prosto, taj način povlačenja paralele i priča da kosovski Srbi i Kosovo vuče nazad Srbiju, koja bi se vrtoglavo uputila na prvo mesto po BDP samo da nema Kosova, je nešto što je potpuno neprihvatljivo. Videli smo kako se raspolagalo novcem u Vojvodini, u "Agrobanci" i u drugim bankama. Vidimo kuda se završio vrtoglavi napredak ka Evropi i kako se završio. Mi danas govorimo o tome koji će se zakoni primenjivati na Kosovu i Metohiji, ko će komandovati policijom na severu Kosova i ko je nadređen. Da li je ministar policije Srbije nadređen načelniku policije na Kosovu i Metohiji? Da li će predsednik Vrhovnog suda Srbije biti šef sudiji na Kosovu i Metohiji? Da li će ministar državne uprave biti nadležan predsedniku opštine na Kosovu i Metohiji? Ko će raspisati lokalne izbore na Kosovu i Metohiji? Da li će da ih raspiše Hašim Tači, Atifete Jahjaga ili predsednik parlamenta Srbije, gospodini Nebojša Stefanović? To su teme o kojima danas ovde razgovaramo. Hvala.
Reč ima gospodin Balint Pastor. Izvolite.
Gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, Narodna skupština Republike Srbije danas može da načini prvi korak, može da povuče prvi potez ka budućnosti. Mi smo vest od 19. aprila o postizanju dogovora u Briselu između Beograda i Prištine primili sa olakšanjem i sa nadom u normalniju budućnost. Po nama, svi oni koji su protiv tenzija treba da podrže ovakav sporazum. Ne govorim o tome ko bi kako trebalo da glasa, jer je to pravo svakog narodnog poslanika, govorim o tome kako bi građani trebali da se osećaju nakon postizanja ovog sporazuma od 19. aprila. Ovo je osma sednica o Kosovu i Metohiji od februara 2007. godine. Svakako je atipična i različita po mnogo čemu od svih dosadašnjih sednica o Kosovu i Metohiji od 2007. godine. Na poslednjoj kosovskoj sednici 12. januara 2013. godine sam rekao da ovaj period od leta, od formiranja ove Vlade razumemo kao početak javnog suočavanja. To sam govorio na osnovu izjava predsednika Vlade Republike Srbije i još nekih članova Vlade Republike Srbije. Mislim da se to i obistinilo. Mislim da je vrlo malo onih građana Republike Srbije koji su pre samo godinu dana pomislili da će Narodna skupština Republike Srbije danas na ovaj način voditi raspravu o ovoj temi. Zbog toga smatram da ne treba tu puno da se priča i svakako neću koristiti svih 20 minuta koliko imam kao predsednik poslaničke grupe SVM, jer smatram da treba reći samo nekoliko stvari. Prvo, treba da se kaže jasno i glasno, treba da se oda priznanje članovima pregovaračkog tima, a tu pre svega mislim na predsednika Vlade, gospodina Dačića i prvog potpredsednika Vlade, gospodina Vučića. To je prva stvar. Druga stvar, treba da se pruži podrška ovakvom načinu vođenja politike. Kao treća stvar, po meni, treba da se postavi jedno retoričko pitanje – da li je 19. aprila u Briselu Srbija izgubila nešto što je tada u realnom životu bilo naše? Pošto je ovo retoričko pitanje, ne želim da dam odgovor na ovo pitanje, ali mislim da je svima nama jasno i puno puta smo o tome govorili i prethodnih godina. Mislim da Vlada Republike Srbije nije potpisala kapitulaciju, da Vlada Republike Srbije nije prodala Kosovo, jer se prodati može samo ono što je naše. Ne može da se proda nešto što je tuđe ili što nije naše. Mislim da je bilo drugih rešenja, ali ne sada, bilo je drugačijih rešenja prethodnih decenija. Ne želim uopšte da prebacujem krivicu na bilo koga, ni na jednog bivšeg premijera, ni na jednu bivšu Vladu, ali mislim da su svi građani Republike Srbije svesni toga da sada u aprilu nije predato i prodato ništa, nažalost. Kažem nažalost zbog toga što Kosovo i Metohija nije pod suverenitetom Republike Srbije najmanje od 1999. godine. Mislim da se treba izboriti za šansu da se, kao društvo, država i pojedinci, bavimo i drugim pitanjima. Mislim da je to ono što od nas građani Republike Srbije očekuju. Ne treba govoriti o prednostima priključenja Srbije Evropskoj uniji. Mislim da je danas to najmanje bitno. Mislim da greše svi koji misle da je ovaj sporazum parafiran zbog toga da bi Srbija dobila datum. Nadam se barem da taj sporazum nije parafiran zbog toga da bi Srbija dobila datum, ukoliko će tog datuma biti u junu tekuće godine. Taj paraf je bitan zbog toga što omogućava da stvorimo normalniju budućnost i da se bavimo, kao država, društvo i pojedinci, onim pitanjima koja su prethodnih godina, pa čak i prethodnih decenija bila u drugom, trećem i ko zna kom planu. Na kraju, želim da kažem da SVM podržava Vladu Republike Srbije u stremljenjima ka što široj autonomiji Srba na Kosovu i podržavamo Vladu Republike Srbije u stremljenjima ka normalnom životu 7.100.000 građana Republike Srbije. Hvala.
Narodni poslanik Dušan Petrović ima reč.
Gospodine predsedniče, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, poštovane kolege, razumem i duboko saosećam sa brojnim ljudima koji osećaju strah danas pre svega na Kosovu i Metohiji i nema sigurno nikoga u ovoj Skupštini, ni bilo koga dobronamernog ko takvo osećanje ne deli. Sa velikim uvažavanjem slušam i sam promišljam ovih dana o svim posledicama pravnim, međunarodno javno-pravnim sporazuma koji je premijer parafirao i Vlada potvrdila pre nekoliko dana. Takođe, veoma brižno i sa punom pažnjom, ali i sa velikom zabrinutošću čitam ono što SPC iznosi kao svoju poziciju i svoj stav o ovoj značajnoj i najvećoj temi koju imamo u ovoj Skupštini u poslednjim godinama. Imajući potpunu svest o svemu tome i sagledavajući ono što se sagledati da u ovom trenutku, mogu da kažem da će poslanički klub Zajedno za Srbiju podržati sporazum koji je Vlada Srbije prihvatila zbog toga što sam potpuno uveren da je taj sporazum znak odgovornosti i brige svih koji su u ovome učestvovali i sada i u prethodnim vladama i u ovom sazivu parlamenta i u prethodnim sastavima Skupštine, odgovornosti prema stvarnosti. Politika je surovo realna stvar zbog toga što je politika život. Život, po mom uverenju, potpuno jasno kazuje kuda Srbija treba i kuda mora da ide. Na našu veliku žalost, vreme ne radi za nas. Vreme ne radi za nas decenijama unazad i zbog toga je bitno doneti teške i krupne odluke. Uveren sam da je sada i trenutak, i posle ove skupštinske rasprave i u mesecima koji dolaze, da uspostavimo i konsenzus oko jedne nove strategije ukupnog kretanja i razvoja Srbije oko svih važnih stvari koje takođe moraju da se reše u različitim oblastima državnog života, reformi javnih servisa i zdravstva i prosvete, državne administracije i sve to moraju da budu teme ove Skupštine, i ljudi koji odlučuju u javnom životu, vrlo brzo. Svako, naravno, mora sebi da postavi pitanje šta bi bilo da je Ahtisarijev plan prihvaćen u Skupštini onda kada je ovde bio na dnevnom redu, kako bi danas izgledala Srbija. Svi treba da se dobro zamislimo nad odlukama koje smo donosili svih ovih godina, da bismo u godinama koje dolaze donosili što manje loših odluka a što više dobrih odluka. Nema ovde više mnogo šta da se kaže. Bolna, teška, ali odluka koja, po mom uverenju, nije imala nikakvu alternativu. Zbog toga ćemo glasati za Sporazum. Uveren sam da ćemo uspeti u društvu da napravimo konsenzus koji će nam otvoriti mogućnost da koristimo prirodne resurse koje Srbija ima, veliki ljudski potencijal koji kao narod imamo i da teško, korak po korak, počnemo da osvajamo bolji život. Hvala vam lepo.
Hvala. Narodni poslanik Dragan Marković ima reč.
Gospodine predsedniče Vlade, poštovani ministri, dame i gospodo poslanici, Jedinstva Srbija će podržati sporazum koji je Vlada Republike Srbije potpisala u Briselu, iz nekoliko razloga. Ovaj sporazum je balans između želja i mogućnosti. Ako se bavite politikom, morate da primenjujete tri stvari: mudrost, hrabrost i realnost. Naravno, primenjivali smo hrabrost kada je svet trebalo da vidi da smo hrabri, veoma mali broj puta smo primenjivali mudrost, a realnost takoreći nikada. Šta je danas realnost? Da se ne vratimo u budućnost. Kakva nam je bila budućnost? Mi imamo problem na Kosovu 100 godina. Neko je trebalo taj problem da reši. Možda smo taj neko mi koji smo nekada primenjivali hrabrost i mudrost, a ne realnost. Došlo je vreme da se vodi računa o životima ljudi koji žive na KiM, o Srbima koji žive na KiM. Mogu da razumem Srbe koji su rođeni na KiM i da su protiv ovog Sporazuma, ali ne mogu da razumem nekog ko je rođen u nekim drugim gradovima u Srbiji. Mnogo je lakše iz velikih gradova iz Srbije da šaljemo poruke, kao što smo slali poruke kada je proglašena nezavisnost KiM – mnogo studenata ima na KiM, na severu Kosova, mladosti iz Srbije, izađite, branite Srbiju i borite se protiv do zuba naoružanih vojnika međunarodne zajednice. Mislim da politika ove Vlade nije takva. Sa druge strane, prvi međunarodni predstavnik koji je bio zadužen za poštovanje Rezolucije 1244 je Kušner. Svi smo govorili – samo da ode Kušner, biće mnogo bolje. Dođe Hans Hekerup, ništa. Da ne pominjem sve međunarodne predstavnike koji su bili zaduženi za poštovanje Rezolucije 1244. Iz kojih zemalja su bili ti predstavnici? Dva predstavnika su bila iz Nemačke, dva iz Danske i dva iz neke druge države. Mi nismo uspeli za toliko godina da im kažemo šta je realnost i da su Srbi doživeli najveću štetu na Kosovu i Metohiji. Šta smo doživeli na Kosovu i Metohiji od kad je došla međunarodna zajednica? Očekivali smo mir, bezbednost za građane Srbije, a doživeli smo Stari Gacko, Goraždevac, Obilić, Klečka i 17. mart 2004. godine, egzodus Srba sa Kosova i Metohije. Koliko crkava je tada porušeno? Da li je neko do dana današnjeg odgovarao? Ne, nije. Šta sada treba da radimo mi u Srbiji, a drago mi je što u parlamentu postoji dvotrećinska većina za jedno ovako nacionalno pitanje i da nikada poslednjih 20 godina oko nacionalnog pitanja nije postojala dvotrećinska većina u parlamentu. Sada ako mi raspišemo referendum i naravno da građani Srbije treba da odlučuju o važnim pitanjima, ali nekada neko vodi vladu, ko vodi državu, mora da preuzme odgovornost, jer Srbija više nema vremena da čeka. Kako se ponaša međunarodna zajednica prema Srbiji u ovom trenutku? Ne mogu da kažem i nikada neću reći da nam je NATO pakt prijatelj, ali da treba da sarađujemo sa NATO paktom, da, trebamo. Zašto? Prvi put se dešava da u ovom sporazumu stoji definicija da će NATO pakt zabraniti kosovskim snagama da pređu Ibar i dođu u severni deo Kosova i da NATO garantuje bezbednost Srba na Kosovu i Metohiji. Siguran sam da će oni to ispoštovati, imajući u vidu sve ono što su nam radili poslednjih godina i da ne govorim o "žutoj kući" u Albaniji. Zato je ovo ključni trenutak za Srbiju, za građane Srbije. Šta misli Rusija? Evo, juče sam se vratio iz Rusije, iz San Petersburg gde sam vodio 13 gradonačelnika i 80 vlasnika i direktora preduzeća. Tamo smo imali mnogo sastanaka. Razgovarali smo i sa guvernerom lenjingradskog regiona, odnosno Lenjingradske oblasti, sa vlasnicima velikog kapitala koji uvoze iz cele Evrope proizvode u Rusiju. Nijedan od njih mi nije rekao – šta uradi ovaj tvoj Dačić i Vučić. Jednostavno su ljudi rekli da je to u ovom trenutku realnost i da mi u Srbiji treba da se borimo da mladost živi za Srbiju, a ne da gine. Siguran sam da od svih vas imam najveće pravo o ovome da govorim. Osnivač sam TV "Palma plus" koja 15 godina svake nedelje odlazi na Kosovo i Metohiju, bez da neko plaća tu televiziju. Ali, zašto smo to radili? Da oni koji žive u Srbiji znaju šta govori Tači, Haradinaj, Čehu i svi oni ostali koji su učesnici progona Srba sa Kosova i Metohije. Da se ne lažu građani Srbije, neki su mi tada zamerali što su baš ti ljudi gostovali na TV "Palma plus". Znam šta je realnost, više puta se dešavalo da kada televizijska ekipa odena Kosovo i Metohiju imala dosta problema, da su dva tri, puta hteli da izgube svoje živote radeći u interesu građana Srbije, da bismo informisali građane Srbije šta se sve to dešava na Kosovu i Metohiji. Dame i gospodo, ako vi sada gledate ko će sada da izgubi neki procenat glasova ili da dobije, ali ako radite, ključno i radikalno pitanje koje se tiče sedam miliona građana Srbije, onda to više nisu u pitanju glasovi koliko ćete glasova dobiti na izborima. Sve partije koje ovde sede bile su u vlasti i vrlo dobro znaju kao što mi znamo da je to pitanje veoma teško da se reši. Sve smo probali kada je u pitanju međunarodna zajednica. Bojim se, ako ovaj sporazum ne bi počeo da se realizuje da to ne bude slika iz 1994. godine kada smo odbili plan "Z - 4" u Republici Srpskoj Krajini, pa se desila "Oluja". Koliko je onda staraca, žena i dece nastradalo i da su oslobođeni hrvatski generali od tog najvećeg genocida posle Drugog svetskog rata. Ne samo da su oslobođeni, oni slave taj datum kao državni praznik. Siguran sam da međunarodna zajednica i Amerika znaju vrlo dobro šta su sve Srbi doživljavali poslednjih godina. Imam da uputim jednu kritiku na sve one koji su bili na vlasti do sad – kako mi to, nismo mogli da uspemo, ne da pobedimo i da dobijemo medijski rat, nego jednostavno da kažemo da je vlast prikazana na BBC i SNN ili ne znam kom drugom svetskom mediju da oni koji su ubijeni nisu Albanci, već Srbi. (Narodni poslanik Čedomir Jovanović dobacuje s mesta.) Molim vas, gospodine Jovanoviću nije vreme ni ovaj trenutak da sada govorim o vama i koje vama pobegao, čije ste kuće srušili itd. Molim vas, ćutite. Molim vas, da mi gospodin Čedomir Jovanović ne dobacuje, jer ovo je veoma važno pitanje za Srbiju. Spreman sam, Čedomire Jovanoviću, kad god hoćete vi da mi kažete gde možemo vi i ja da pričamo o našoj prošlosti, sadašnjosti i budućnosti. Želim da zamolim sve narodne poslanike da glasaju za ovaj sporazum, jer je ovaj sporazum od vitalnog značaja za budućnost Srbije. U Srbiji postoji politička stabilnost, ali nije dovoljno što mi to pokazujemo međunarodnoj zajednici, važno je da ono što međunarodna zajednica i Amerika su predložile, da Srbija nema veliku štetu, upravo mislim na sporazum koji je potpisan u Briselu, zbog toga će JS glasati za ovaj sporazum.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dačiću, mislim da se vrlo dobro sećate svih onih situacija u kojima smo se mi razilazili govoreći o politici koja se mora formulisati kao odgovor Srbije problem koji postoji na Kosovu i Metohiji. Nije važno to što smo se razlikovali oko uzroka tog problema, za nas je uvek bilo mnogo značajnije to što smo bili u manjini, svaki put kada smo govorili ono što manje ili više uspešno vi i vaša vlada, vaši najbliži saradnici ili predsednik Republike danas interpretiraju. Moram reći da ovo danas nije poraz Srbije. O tome smo razgovarali i onog februara 2008. godine, bila je večernja sednica parlamenta, Beograd je goreo, a LDP ovde u Skupštini je bila jedina stranka koja je govorila drugačije i od vas i od svih drugih. To što smo rekli tada, apsolutno važi i danas. Nijedna reč nije demantovana. Nijednu reč vreme nije osporilo. Nažalost, tih izgubljenih pet godina ne može više ništa da nadoknadi. Moram vam reći da danas ne vidim dostojanstvo. Jedno od prvih obeležja i karakteristika dostojanstvenog odnosa je poštovanje i međusobno uvažavanje. Rekli ste gospodine premijeru da su ovi pregovori u Briselu bili teški, najteži zato što su vođeni u zadatim okvirima. Pomenuli ste Rezoluciju Saveta bezbednosti kojom smo sa nivoa Ujedinjenih nacija, rešavanje problema spustili na Brisel. Pomenuli ste stav Nemačke, ali ne vidim da se to može prihvatiti kao ključni argument. Gospodine Dačiću, ovo su bili drugačiji pregovori, zbog toga što više nismo mogli jedni druge da lažemo, zbog toga što se u ovoj 2013. godini suzio svet u kome smo mi živeli samo zavaravajući se i sudario sa onim stvarnim od kojeg Srbija beži i kroz ovu raspravu i njen karakter danas pokazuje da ga još uvek ne razume. Niko nije srećan zbog ovog sporazuma. Ne slavi se kao Rezolucija 1244. Čak niko ni ne pokušava da uradi nešto tako. Ljudi koji nas slušaju, znaju vrlo dobro, kao i svi mi ovde u sali, kosovsku istinu. Drugo je pitanje što ih u većoj ili manjoj meri, ona obavezuje, nas ovde u Skupštini, neki politički moral ili etika, i zbog toga uz sve ono što mislimo o DSS, ja bih poveo računa o načinu na koji sa tom strankom razgovaram, jer, gospodine Dačiću, kosovska politika koja po našem mišljenju bila loša, nije bila hir pojedinaca na vlasti, kao što nije ni danas ova vaša politika hir. Ona je bila izraz širokog nacionalnog konsenzusa. Svi ste vi zajedno odbacili u februaru 2007. godine, Ahtisarijev plan. Naravno da smo mi mislili drugačije. Zato je danas ključno pitanje, predsedniče Vlade, šta ćemo mi posle glasanja? Gde je vizija te zemlje u kojoj ćemo dati odgovore na sva pitanja na koja smo kao narod i kao društvo bili nesposobni da odgovorimo, pa smo tako dezorijentisani poverovali da propadamo zbog toga što smo žrtve svih drugih oko nas, Slovenaca, Hrvata, Bosne, Albanaca na Kosovu, Crne Gore, pa kada su svi otišli od nas ostali smo sami sa sobom pa sad unutar sebe pronalazimo neke nove ustaše, balije, Šiptare, nekoj drugoj deci pretimo danas kao što smo to činili pred deset ili petnaest godina? Sa tim treba da se suočimo gospodine premijeru, i to je vaš posao. Ova skupština na glavu da se okrene, Kosovo će biti onakvo kakvo jeste. Ako ga rešimo, a da ne pogledamo sami u sebe, sutra ćemo se sresti s nekim novim Kosovom. Uvek ste mogli da računate i vi i svi drugi koji su se bavili rešenjem kosovskog problema na našu podršku. Naša podrška ima drugačiji karakter od podrške svih drugih koje danas dobijate, vi to vrlo dobro znate. Mi vam je pružamo, od vas tražimo nešto što drugi ne traže, ne ličnu korist, mesto u upravnom odboru, lokalni dil, tražimo od vas da formulišete tu viziju. To nije rat vlasti protiv opozicije, to nisu vikend racije, to nije prikupljanje rejting poena, tako što će se uraditi ono što društvo želi da vidi, prebaciti odgovornost na nekog pojedinca, to je sposobnost da se uradi nešto što ovaj narod nikad nije uradio od kada postoji kao organizovano društvo, da se formuliše taj interes koji ste vi pomenuli pre nego što ste zabasali u prepucavanja sa DSS. Koji smo mi interes zaštitili? Da li je to Evropa? Šta će nama Evropa? Kada bi na referendum stavili taj koji prizivate – Srbi, da li ste za Evropu ili Kosovo? Znate i sami kakav bi odgovor dobili. Društvo koje je trovano dvadeset godina ne može tako brzo da promeni svoje stavove. Vi ste u izbornoj kampanji drugačije mislili i drugačije govorili, i vi, i Nikolić, i Vučić i čitava vladajuća koalicija. Poslanik Nikolić koji izlazi napolje i pokazuje fotografije, on je žrtva okolnosti u kojima je počeo da se bavi politikom. Ne može Srbija tako da se promeni, kao što mogu oni koji je danas vode. Nikolić može da kleči pred Srebrenicom, ali 20 godina je odbijao to da uradi. Više nije važno šta on misli, hiljade pevaju na tribinama "nož, žica, Srebrenica", "ubi, zakolji, da Šiptar ne postoji", pa kad dođe Vojvodina u Beograd, onda pevaju "pola Mađar, pola ustaša" to je naša zemlja i to su posledice te pogrešne politike. Nije više ključno pitanje ko je za to odgovoran, ne želim da bilo kome držim lekcije za ono što je pogrešno urađeno u prošlosti, ali vodite računa, predsedniče Dačiću, kad olako kažete kako se lagalo, zašto bi neko danas verovao da je drugačije? Nedostaje nešto što je neophodno za stvaranje tog nužnog međusobnog poverenja, jedinstvo o kojem juče govori Vučić. Znate li kada smo mi jedinstveni? Samo onda kada stradamo, kao u onoj Andrićevoj pripovetci. Mi smo ravnopravni jedino pod zemljom, tada više nije važno da li ste četnik ili ste partizan, više nije važno da li ste socijalista ili liberal. To je tema za današnju raspravu. Naš narod na Kosovu, strašno smo pogrešili prema njemu, strašno. Naša odgovornost kao stranke je u tome što nismo bili uspešni, nismo bili dovoljno brzi da do ovakve rasprave dođemo pre dve-tri godine, pre pet, da uverimo i vas i sve u Srbiji da na Ahtisarijevom planu treba raditi. Tada smo govorili o naknadnoj pameti, kao neverovatnoj osobini našeg društva, pominjali Z4 iz 1995. godine, gospodine Markoviću, ne 1994. godine, pominjali ponudu Evrope početkom devedesetih godina, članstvo u Uniji za mirno rešenje Jugoslovenske krize, Dejton i sve drugo, sada nemojte da propustite tu priliku. Iskoračite iz šina Miloševićeve politike devedesetih godina, koja je probleme rešavala, a da nikada nije postavila pitanje uzroka, pa smo prekinuli rat u Bosni i otvorili vrata sukobu na Kosovu, pa se povukli sa Kosova i počeli da se ubijamo ovde po Srbiji. Moramo da izgradimo ideju o toj zemlji zbog koje smo ovo potpisali, jedina vrednost ovog sporazuma i to ne sme ostati po strani, to mora biti na prvom mestu u svakoj rečenici koju govorite, ne Milica i Olivera, to znamo, to su tlapnje. Prva misao mora biti šansa koja postoji, koja je stvorena i nju ne smemo da propustimo, šansa da konačno počnemo da radimo zajedno na stvaranju te zemlje. Biće vlasti, biće opozicije, biće stranaka, ali taj cilj moramo da definišemo, onaj u čije ime ste valjda i potpisali to tamo u Briselu. Nije to izdaja, to je jedino razumno bilo. Zašto bi samo politika u našim životima bila lišena toga. Izvinite, svaki segment našeg života je prepun tih neminovnosti, kada vam lekar kaže – mora da se seče, ne pitate da li boli, nego se seče. Nikada Srbija ne sme da odustane od onih prava koja su joj potrebna, a crpe ih iz prostora Kosova i Metohije, nikada. Iskreno, ta prava su i najmanje sporna uvek bila. Nešto drugo je tu bilo problem - nemogućnost da živimo jedni sa drugima, da od Srbije napravimo zemlju iz koje se ne odlazi. Naša deca odlaze iz nje. Garancije koje su date, pa možda su one putokaz i pravac koji treba da sledimo da bismo došli do tog jasnog cilja. Mi smo stranka koja se od osnivanja zalaže za članstvo Srbije u NATO. Gospodine Dačiću, recite da li je došlo vreme da o tome razmišljamo? Pa ako uđemo u taj NATO, Srbija će biti garant ovog sporazuma, a ne Rasmusen ili neko ko će umesto njega biti generalni sekretar. Ukoliko uđu Albanci pre nas, onda će oni tamo raditi posao koji ne želimo da radimo mi zbog toga što smo nesposobni, nemoćni i licemerni. Zamerio sam vam, gospodine Markoviću, licemerje i hipokriziju, a ne spremnost da glasate za ovaj sporazum. Setite se o čemu smo razgovarali na prethodnoj raspravi o Kosovu. Koga ste mi pomenuli? Poginulu devojčicu u bombardovanju? Da li je to moj greh ili naš? Nikada više to nemojte da radite, ne zbog toga što mi ne možemo da izdržimo, nego zbog toga što nikad više niko u Srbiji to ne treba da gleda. Ja vas neću kritikovati zato što za ovo glasate. Što se tiče onih koji osporavaju Sporazum, poštujte makar jednu činjenicu, a to je činjenica koja ih opisuje kao ljude koji su retki u srpskoj politici u čvrstini svog opredeljenja. Ono što je problem u jednom takvom stavu je zapravo neobaziranje i ignorisanje svega što je izvan politika. Ona je specifična zbog toga što se bavi životima ljudi koji su izvan nas. Danas je protest ispred Skupštine Srbije. Moramo na to da odgovorimo. Ne treba da ignorišemo. Ako treba da se ide na Kosovo, nemojte sami tamo. Tamo mora da ode delegacija Skupštine. Tamo mora da ode širi krug ljudi od onih koji se danas nalaze na vlasti, jer to nije vaše lično pitanje i vaš lični problem. Svakom čoveku u Srbiji mora biti jasno da smo promenili kurs zemlje, da smo odlučili da presečemo te gordijeve čvorove, da služimo tom životu koji ste vi pomenuli. Pa, nikad to nismo poštovali. Tri miliona Srba je nestalo u poslednjih sto godina u ratovima. Nađite jedan narod koji je toliko stradao u našem okruženju. Tri miliona. Milion je otišlo u poslednjih 15-20 godina odavde. Tačno je da vam oni pišu iz Austrije i iz Amerike. Najekstremniji stavovi i kritike su dolazile iz tog sveta. To je sve tačno, ali nije odgovor - ostavi to, pa dođi ovde i budi lud. Odgovor je nešto drugo - borimo se da niko više ne traži svoju sreću izvan Srbije. Zato imate podršku LDP. Ne mislimo da vas mrcvarimo sa pitanjem katastra, knjiga, ko će biti načelnik kog odeljenja, ko će postaviti šefa policije u opštini i šta znači regionalni šef policije. Jasno je sve to. Ako Srbija bude sposobna da se menja, da pronalazi te prijatelje koji je uvek imala, a danas je niko ne razume, onda će i pozicija ove zemlje biti drugačija. Ono što vam nedostaje u vašem govoru, gospodine Dačiću, to je jedan novi odnos prema Albancima, jedan novi odnos prema tom narodu. Na tom planu moramo da iskoračimo iz tih sto godina nesreće. Nećemo pronaći svoj mir ako ga gradimo na tom večitom antagonizmu. Naš problem danas je u tome što vi možete da razgovarate sa Tačijem i možete da se rukujete, ali to još uvek nije opis odnosa naša dva društva. Moramo na tom planu više da radimo, pa kada uspostavimo međusobne odnose, koji su onakvi kakvi su danas odnosi Francuske i Nemačke, onda ćemo naći svoju Evropu, a ne datum. To je tako malo za ovo što danas imamo pred sobom – šansu da stvorimo novu Srbiju u kojoj ćete biti i vlast i opozicija i roditelj, ali spokojan zbog toga što zna da mu dete živi u normalnoj zemlji, a na tako nešto vas obavezuje sve ono što ste uradili u prošlosti, ne samo vi lično, nego i svi drugi. Na takav način treba da razgovaramo, da ne lomimo jedni drugima vratove, jer nam je svaki čovek potreban. Kritike koje su upućene na sporazum, a ne dolaze iz političkih krugova, nego onih koji su oduvek zloupotrebljavali uticaj u politici, o njima ne treba da se ćuti. O tome treba otvoreno da govorimo. Kada se Skupština bude mešala u odluke Sinoda, onda i Sinod ima pravo da se meša u odluke parlamenta. Dok su nam odnosi uređeni na onim osnovama na kojima su definisani danas, e onda crkvi carstvo nebesko, a vama, Dačiću, do kraja mandata ovaj stvarni svet u kojem za sedam dana treba nekome da date platu, treba nekome da date penziju, treba nekome ko je otišao u vojsku da služi svojoj zemlji da omogućite siguran život i što manje posla, a onom narodu koji je ostao na Kosovu jednu jaku zemlju ne za leđima, nego pred njim. To je poruka LDP vama i za to glasamo, ni za šta drugo. Nema potrebe da jedni drugima praštamo ono što je bilo i ližemo rane. To je potpuno besmisleno. Ali, nemojte prećutkivati ono što je suština. O njoj se najmanje do sada govorilo. Sa ove sednice ne smemo da odemo kao neki jadnici, paćenici, večiti luzeri, nego kao ljudi, makar bili goli i bosi, najsiromašniji narod Evrope, generacija večitih gubitnika, kao ljudi koji veruju u svoje pravo na jedan novi početak. Samo je to važno.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, replika. Izvolite.
Gospodine Jovanoviću, vi ste poslednji čovek u ovom parlamentu koji može da procenjuje ono što ja radim i da li ću ja glasati za neki sporazum ili ne. Vrlo dobro se sećam šta sam rekao tada na toj sednici, da su ljudi iz vaših redova, nisam rekao lično Čedomir Jovanović, vrlo dobro znate ko su ti ljudi, pozivali NATO pakt da bombarduje Srbiju kako bi Milošević potpisao kapitulaciju. To je istina i to je istorija koja ne može da se zaboravi. Molim vas da me ne izazivate. Smatram da je današnji rad veoma važan za građane Srbije i da pričamo o onome šta je istina. Dosta mi je da slušam laži. Kada je bilo teško za Srbiju velika većina u ovom parlamentu se borila za istinu protiv NATO pakta i protiv NATO bombi. Ljudi su bili na mostovima da pokažu NATO paktu kako su spremni da poginu za istinu, a da NATO prestane da bombarduje Srbiju. Molim vas da me ubuduće ne izazivate, da ne ulazimo u dublju polemiku, jer smatram da ovo nije trenutak za to.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Đurić, po Poslovniku. Izvolite.
Nećemo tek tako završiti to gospodine Markoviću. Dakle, predsedniče, član 107. Poslovnika Narodne skupštine, povređeno je dostojanstvo. Dozvolili ste gospodinu Markoviću da iznese brutalnu i užasno bezobraznu laž, da je neko iz redova LDP prizivao NATO bombardovanje i NATO bombe u kojem su stradala deca u ovoj zemlji. Pa, ili neka gospodin Marković kaže ko je to, ili neka se pokrije ušima i ćuti do kraja života u ovom Parlamentu.
Gospodine Marković, izvolite.
Pošto ste vi neki novi padobranac u ovom Parlamentu, tada je postojao DOS, iz redova DOS-a, odnosno Koalicija Zajedno. Samo da vam kažem, ti ljudi koji su tada to govorili i pozivali NATO pakt nisu među živima, i ne želim o mrtvima da pričam ništa loše.
Gospodin Đurić, izvolite.
Neću demantovati ovo ko je padobranac, ko nije padobranac, gospodin Marković – Palma zna dosta o tome. Zna dosta i o kamenu, disciplini, erdutu i o takvim stvarima, nećemo to pominjati gospodine Markoviću, pošto se radi delimično i o mrtvim ljudima. Neki su stradali, nažalost i od srpske ruke, tako da nema potrebe da demantujem gospodina Markovića. Ali, ti vaši nevešti pokušaji, da ispitujete granice strpljenja, su možda karakteristični i možda to možete da radite na vašim petominutnim sednicama Skupštine grada Jagodine, a onda se svi kolektivno uputite u taj vaš Zoološki vrt ili akva park. Ovo ovde je Narodna skupština Republike Srbije, nije drumska mehana, i ponašajte se sa dužnim poštovanjem i dostojanstvom prema ovoj skupštini, a pogotovo prema političkoj partiji koja danas nudi i daje podršku ovom Sporazumu. U tome potražite šansu i za sebe i za neku vrstu svog iskupljenja. Nemojte stalno glavom kroz zid gospodine Markoviću.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, pozivam se na član 107. Poslovnika. Smatram da ste povredili Poslovnik time što niste opomenuli narodnog poslanika Markovića, koji je grubo narušavao dostojanstvo Narodne skupštine. Gospodin Marković je u svom istupu, zaboravlja da danas pričamo o jednoj vrlo važnoj temi, o temi budućnosti Srbije, budućnosti Srba na Kosovu i da o ovoj temi treba da pričamo na način da ne diramo u neke rane iz budućnosti. Jasne su bile asocijacije gospodina Markovića na koga se odnose ove njegove optužbe. Rekao bi da je to jadno i žalosno, a vas pozivam da u buduće poštujete Poslovnik Narodne skupštine i da opomenete narodnog poslanika koji se na ovaj način odnosi prema dostojanstvu Skupštine.
Zaista ne znam na koga je mislio gospodin Marković, ali nije pomenuo nikoga konkretno i što se tiče obraćanja u Narodnoj skupštini uvek sam molio sve narodne poslanike da vode računa o dostojanstvu, jer je to dostojanstvo svih nas. Nažalost u ovim trenucima narodni poslanici koji učestvuju u ovoj raspravi koriste rečnik koji je malo oštriji i očigledno da je to i ponela atmosfera tokom ove rasprave. Molim narodne poslanike da se vratimo raspravi o temi. Do sada je ta rasprava išla o temi o kojoj se razgovara. Da li ćemo imati ovakve ili onakve stavove to je stvar svakog narodnog poslanika. Molim vas da se vratimo na nešto što je važna stvar. Izvolite, gospodine Markoviću, imate pravo na repliku.
Ne znam, šta smeta gospodinu što sednica Skupštine grada Jagodine traje pet minuta, 11 tačaka, pet minuta. To su tačke koje govore o dovođenju investitora da za godinu dana smo u Jagodinu doveli četiri investitora, tri iz Italije, jednog investitora iz Rusije, da ćemo zaposliti 1200 ljudi, da pripremamo dnevni red 10 dana pre toga i da upoznam o dnevnom redu i poziciju i opoziciju, šta je to na dnevnom redu. Možda vama smeta gospodine, zato što kada ste vi imali predsednika skupštine, ako kažete – "a", a "a" nije na dnevnom redu, odmah dobijete opomenu, da nisu bile teme od vitalnog značaja i da nije postojao Poslovnik kao sada, da svakog poslednjeg četvrtka u mesecu dođe cela Vlada, da kaže šta radi, možda vam to smeta? Možda vam smeta što svakog utorka, možete da pitate šta god hoćete i Dačića, i sve ostale ministre i Velimira Ilića, možda vam to smeta, efikasnost u radu? Da li su građani Srbije za to da nešto traje pet minuta i da ne košta državu ili su građani Srbije za nešto što se zove jedna tačka dnevnog reda, da traje četiri, pet dana, a da za to svakog dana odbornici primaju dnevnice? Ako vam to smeta, neka vam smeta, ja neću promeniti način rada.
Gospodine Andriću, vi ste bili po Poslovniku ili? Izvolite, po Poslovniku.
Uvreda dostojanstva Skupštine, naravno, gospodine predsedavajući i to od strane vas. Stav da je Zoran Đinđić tražio bombardovanje Srbije, to nije politički stav, znate? U tome je razlika između demokratije i nasilništva. To nije politički stav. To je laž. Vi ste kao predsednik skupštine dužni da takvu laž demantujete, jer mi ovde ne možemo razgovarati na takav način. Možda ste dovoljno mladi ili neiskusni pa ne možete da shvatite o kome neko priča, ali time vaša odgovornost nije manja. Poslanik Marković je mislio na Zorana Đinđića, premija ove države, koji je ubijen u akciji – stop Hagu, od strane kriminalaca. Ubijen je zbog takvih laži, zbog navodne odgovornosti da je prizivao bombe. Vi danas, ako svoj strah od ovih ispred lečite napadom na nas, verujte to neće imati srećan kraj, jer mi nećemo ćutati. Ako ne umete nijednim argumentom da odgovorite na raspravu, nego pozivate na nasilje, indirektno takvim govorom, opravdavate one koji nasilje treba da sprovedu time što mislite da ste rešili stvar, tako što preusmerite sa sebe na nekog drugog, onda mi imamo problem i onda niste razumeli ništa od onoga što je govorio Čedomir Jovanović. Znate zašto je to opasno? Nije to stvar našeg i vašeg razumevanja. To znači da samo potvrđujete to. Zato što niste pre četiri godine razumeli zašto vam kažemo da ne odbijate Ahtisarijev plan, danas smo u ovoj situaciji. Ne razumevanje danas onoga što vam govorimo, postavlja pitanje gde ćemo biti za četiri godine i šta ćete onda morati da prihvatite.
Gospodine Andriću, samo da vam kažem da ste vi prvi koji je pomenuo ime Zorana Đinđića na ovoj sednici. Zaista sam šokiran onim što ste vi rekli. Zaista šokira na način na koji ste to rekli i na način na koji pokušavate da na jedan vrlo ne primeren način uberete neki politički poen. Na ovo se neću obazirati. Niko ovde nije pominjao Zorana Đinđića u negativnom kontekstu niti njegovo ime, niti bih to dozvolio. Zaista nisam čuo da je neko pomenuo ime. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković.
Naravno da nisam spomenuo ni jedno ime. Izgleda da je gospodin Andrić neka baba Vanga koja unapred zna šta ću da kažem. Gospodin Zoran Đinđić i ja smo bili veoma dobri prijatelji. To može da potvrdi i Čedomir Jovanović, ako će da kaže istinu. Nije samo nastradao, u prošlim ratovima ili u onome što se dešavalo, jedan čovek nego više ljudi. Naročito mi smeta kada se želi, da se dobiju politički poeni na lažnu priču i na nešto tobože, da se neko sekira za građane Srbije. Molim vas, gospodine Andriću, vi ste izgovorili da ja lažem, ja neću da kažem da vi lažete, nego ne pričate istinu, da ne ulazite u polemiku sa mnom. Znam da vam je Čedomir poslao poruke da vi replicirate sa mnom. On je izašao napolje. Ako hoćete da ovu Skupštinu pretvorimo u nešto što ne priliči ovom trenutku, molim vas da to ne radite. Ali, ako hoćete, ja sam spreman da vam sve ispričam o vama, a vi sve ispričate o meni. Molim vas da nastavimo dnevni red gde smo stali, predsedniče Skupštine, i da se neke baba vange ne javljaju i da one sada osećaju šta sam ja mislio ili šta ću da kažem.
Gospodin Đurić, po Poslovniku.
Upravo je to moje reklamiranje Poslovnika, članovi 27. i 107. Dakle, 10 uvreda i narodnih poslanika, posebno gospodina Andrića, svih poslanika LDP, ste dopustili ovom čudnom čoveku iz Jagodine. Hoćete li da vidite moj telefon, gospodine Markoviću? Hoćete li da pogledate moj telefon? Pa, nisu poslanici LDP aktivisti Srpske garde. Možda je vama Arkan tako slao poruke, ako ste u to vreme uopšte umeli da čitate poruke. Verujem da se gospodin Marković sa tugom seća vremena kada je Nataša Mićić predsedavala ovom Skupštinom, zbog toga što je tada gospodin Marković Palma u zgradi Narodne skupštine pozivao na državni udar i pozivao vojsku i policiju da uđu u Narodnu skupštinu, zauzmu je, preuzmu vlast zajedno sa onima koji su protestvovali tada ispred Narodne skupštine, kao što protestvuju i danas. Pa, ako gospodine Markoviću, sa tom promenom svog stava, sa činjenicom da niste kažnjeni dok ste u ovoj zemlji pozivali na državni udar i vojni puč, imate problem, to morate da rešite sa svojom savešću. Nemojte pozivati ni žirafe, ni baba vange u pomoć.
Gospođa Judita Popović, po Poslovniku.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Član 27. Dakle, vi ste ovde predsednik ove Skupštine i vi ste u obavezi da predsedavate i da zaista vodite računa u kom smeru teče rasprava. Vama ovde određeni poslanici, kao što smo malopre i čuli, govore o nekim baba vangama, iznosi laži, govori o pokojnom premijeru Đinđiću. Vi se pravite da ne čujete. Vi, gospodine predsedniče, očigledno neke stvari i dalje ne razumete. Meni je zaista jasno da ovaj veliki zaokret, koji je očigledno napravljen u politici Republike Srbije vama prosto nije jasan. Vama je veoma teško da slušate danas o nečemu o čemu niste ni sanjali da ćete jednom slušati. Zbog toga se ne snalazite i ne snalazite se tako što kao predsednik parlamenta imate pravo da uskratite određene replike. Vi to niste uradili, a to su te replike kojima se vređa i LDP, vređaju se poslanici LDP, vređa se pokojni premijer Đinđić. Dakle, radi se sve ono što se radilo 90-ih godina, zbog čega se Srbija danas nalazi i zbog čega Srbija danas raspravlja o tome da li je izgubila Kosovo ili nije izgubila Kosovo. Današnja rasprava je posledica svega onoga što se naopako radilo i onoga za šta se nije utvrdila odgovornost i nije se razgovaralo o odgovornosti. Hajde da razgovaramo o odgovornosti. Hajde da razgovaramo o odgovornosti i poslanika koji je danas iznosio one stvari koje nisu smele da se iznose, a to je ono što se odnosi na pokojnog premijera Đinđića.
Zaista bih vas zamolio da prestanete da zloupotrebljavate ime Zorana Đinđića. Niko ga nije pomenuo imenom i prezimenom, do vas, apsolutno niko i to možete videti u stenogramima. Druga stvar, naravno, dozvoljavam vam pravo da vi iznesete svakakvo političko mišljenje, pa i o mom radu. Da li se snalazim ili ne snalazim, to će oceniti većina narodnih poslanika i, naravno, građani na sledećim izborima i pokazaće jasno šta misle o politici koju zastupa stranka kojoj ja pripadam i šta misle o politici stranke kojoj vi pripadate. Ali, ovde u parlamentu imamo dnevni red i o dnevnom redu treba da govorimo. Po meni je to najvažnija tačka na ovoj sednici. Reč ima gospodin Marković. Izvolite.
Vrlo dobro se sećam da sam pozvao vojsku i policiju da izvrši državni udar i ne kajem se što sam to tada uradio. Zašto sam to tada uradio? (Nenad Milić, s mesta: Po kom osnovu ima reč?)
Nemojte dobacivati. Niste vi ovde da vodite red o sednici. Vi to ne činite.
Zašto sam to tada uradio? Zato što je bila rasprodaja fabrika i preduzeća u Srbiji, zato što je preko milion ljudi za tri godine ostalo bez posla, zato što je obećano da ćemo da uđemo u EU, kako šest milijardi dolara stoji na granici, samo da pobede neki drugi, biće sve OK. Kada su prošle tri godine od obećanja, a da iz dana u dan ostaje od 100 do 1.000 bez posla, onda sam jednog dana izašao i rekao to što sam rekao. Imao sam pravo po Poslovniku to da kažem, ali sam posle na sednici Administrativnog odbora većinom glasova, a nepoštovanjem Statuta Skupštine Srbije tada udaljen sa sednice. Da sam bio u pravu, pokazali su građani. Odmah posle mesec dana su bili vanredni izbori i od dve trećine poslanika, koliko je tada ta grupacija imala u vlasti i na vlasti, dobili su veoma mali broj glasova. Toliko o tome.
Reč ima narodna poslanica Olgica Batić, po Poslovniku.
Poštovani predsedniče, molila bih samo da me saslušate, pa onda komunicirajte sa gospodinom Stefanovićem.
Slušam vas pažljivo od prvog trenutka. Nema potrebe za ovom intervencijom. Izvolite.
Hvala. Reklamiram povredu Poslovnika. Malopre ste rekli da treba da se govori o dnevnom redu. Time ste vi prekršili član 106. Poslovnika, koji kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Znam koja je tačka dnevnog reda i poslanička grupa kojoj pripadam takođe zna koja je tačka dnevnog reda, kao i neke druge. Nisam znala da je tačka dnevnog reda Jagodina, nisam znala da je tačka dnevnog reda mrtvi, pokojni, ni DOS, ni zajedno koalicije ostale. Nisam znala da je tačka dnevnog reda Zoran Đinđić. Zato vas molim da opomenete narodne poslanike da se ubuduće i da se danas na ovoj sednici govori o onom što je zaista tačka dnevnog reda ove sednice i da više prekinete ovakvu lakrdiju od onoga što danas građani Srbije pomno gledaju i da ne dajete materijal onima koji sada imenom i prezimenom prozivaju poslanike Narodne skupštine, nazivajući ih izdajnicima. Toliko.
Upravo sam to učinio u svom prethodnom obraćanju. Gospodine Andriću, izvolite.
Slažem se da treba prekinuti. Ova tema sigurno prevazilazi značaj naših međusobnih rasprava, ali njena suština, nažalost, suština ove rasprave nije u nekoj međusobnoj ličnoj netrpeljivosti između nas. Žao mi je ako to ne vidite. Tema je upravo to da kada stotine ljudi šalje poruke, optužujući ih za izdaju premijeru Srbije ili prvom potpredsedniku Vlade, kada navijači, misleći da rade nešto pozitivno, napadaju šefa naše poslaničke grupe. Uzrok svih tih stvari je upravo ovakvo ponašanje i ovakva rasprava, na isti način kao što je optuživanje za izdaju od onih ispred. Ako to ne vidite danas i ako pri tome ostajete nemi, to samo znači da će se takve stvari i dalje ponavljati. Mi nikada kao LDP nismo delili ljude na patriote i izdajnike. U svačemu što je neko pokušavao da radi, pokušavali smo da nađemo nekakav pozitivan motiv i nameru da poboljšamo situaciju, ali smo dovoljno bili, da kažem, strpljivi čekajući da to isto urade i oni koji šire mržnju, slobodno mogu tako da kažem, i netrpeljivost. I pored razumevanja za strah koji danas imate, plašeći se odgovornosti, za tu promenu mišljenja, između trenutka kada ste na izbore izašli i onoga danas. Molim vas samo da budete toliko pošteni, da ne usmeravate taj bes ka nama. Ako ne možete, da vam kažem nešto, kako raste represija, rašće i otpor. Mi smo tu, od vas se svakako nećemo sklanjati.
Gospodin Milorad Mijatović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, poštovani gospodine predsedniče Vlade, poštovani ministri, poštovani narodni poslanici, odmah na samom početku da naglasim da će poslanici Socijaldemokratske partije Srbije dati punu podršku Briselskom sporazumu između Beograda i Prištine. Moram da se vratim malo unazad, ne mnogo. Do pre šest meseci smo bili pasivni posmatrači dešavanja na Kosovu i Metohiji. Tada su oni pravili svoju državu, uključivali Srbe u vlast, a mi smo to gledali i nismo mogli ništa da učinimo. Sada smo u situaciji da smo došli u aktivnu poziciju, da možemo da tražimo rešenja i došli smo do jednog rešenja. To je rešenje koje smatram da je veoma pozitivno i smatram, takođe, da treba odati priznanje našim pregovaračima. Pre svega, predsedniku Vlade, gospodinu Ivici Dačiću, a zatim i prvom potpredsedniku Vlade, gospodinu Vučiću, potpredsednici Snežani Grubješić i ostalim članovima pregovaračkog tima, i to onima koji su za i oni koji su bili protiv, jer su imali veliku hrabrost i odgovornost da prihvate ova rešenja koja su takva kakva jesu, ali mi procenjujemo najbolja moguća u sadašnjem trenutku. Isto tako, moram da naglasim da je ovo jedna prelomna tačka zaSrbiju. Da li ona zaista jeste, dosadašnja rasprava ovde to ne pokazuje. Meni ono što najviše smeta su dvostruki aršini. Na jednoj strani govorimo - da, hoćemo novu Srbiju, uređeniju, bolju Srbiju, a sa druge strane činimo sve da to poništimo. Da li u ovoj Srbiji mi možemo da idemo bezbedno, da živimo bezbedno? Da li imamo radna mesta? Da li otvaramo radna mesta? Da li govorimo o običnim temama? Mi se stalno vraćamo u istoriju. Stalno se vraćamo u neke mitove koji Srbiji ne daju bolje i više. Boreći se za Srbiju, moramo da je napravimo boljom, uređenijom, ekonomski jačom, a to je jedino moguće ukoliko postanemo deo Evropske zajednice naroda. Isto tako, moramo se boriti da na Kosovu naši sugrađani i oni koji tamo žive imaju evropska prava i to je ono gde im mi možemo najviše pomoći. Isto tako, moramo imati snage i hrabrosti da kažemo – da, moramo razgovarati i o istorijskom pomirenju između srpskog i albanskog naroda. Zašto? Mi živimo jedni pored drugih, moramo putovati, moramo trgovati, moramo raditi. Do pre šest meseci zaista je bila nemoguća misija da se naš premijer rukuje sa premijerom Kosova, a bilo je toga. Bilo je deset puta. To je moralo da se učini, jer Srbija mora da učini korak napred i da postane jedna država koja će biti uređena. Srbija je jedna država koja je trenutno neuređena, koja ima mnogo oblasti gde je treba urediti. Šta god krenemo u ovoj Srbiji da reformišemo, da popravimo, uvek se javljaju one snage koje će reći – ne, ne može to. To su te interesne grupe protiv kojih se moramo boriti. Ako krenemo reformu obrazovanja, tada će nam se odmah javiti interesne grupe koje će reći – ne, to nije dobro za Srbiju. Ako krenemo u zdravstvo, koje znamo u kakvoj je katastrofalnoj situaciji, tada će nam se ponovo interesne grupe reći – ne, ne možete ići u reforme jer to nije dobro. Ako ćemo se stalno zakopavati u rovove, ako nećemo ići napred, onda od nas neće biti ništa. Kada govorim da je ovo prelomna tačka, mislim da je ova Vlada pokazala snagu, odgovornost i mogućnost da se Srbija menja. Neće to ići lako. Moramo se okrenuti sebi, svojim vrednostima, uređenju zemlje, videti šta su naše prednosti i šta možemo. Ne možemo stalno govoriti - ne, ne, ne. Nismo dovoljno jaki, nemamo snage. Ono što imamo resursa, ono što imamo kadrova, ono što imamo znanja, moramo maksimalno iskoristiti. Sami ne možemo, možemo jedino ukoliko budemo menjali naše zakone u skladu sa evropskom agendom zakona. Upravo u tom delu, možemo onda ići napred. Takva jaka Srbija biće onda primamljiva za sve u okruženju, a samim tim i mi ćemo moći da pružimo punu podršku svima onima koji se nalaze u našem okruženju, da se poštuju evropski zakoni. Ali isti ti evropski zakoni, ponašanje i maniri moraju važiti i u Srbiji. Ako ne važe u Srbiji, onda ne znam šta radimo i za koga radimo. Juče sam bio i u Pančevu i u Vršcu i prvo i osnovno pitanje je bilo – kako slobodno da hodamo ovom zemljom? Kako uveče da izađemo, kako da dete ode u školu, a da smo sigurni da će se ono vratiti svojoj kući? Dakle, u Srbiji se moramo vratiti sebi, običnim svakodnevnim stvarima, tamo gde smo i bili, gde smo znali i umeli. Mislim da to znamo i umemo. Imali smo državu i ranije. Hajdemo da napravimo državu koja će biti jaka. Svi oko nas su napravili države. Jedino smo mi u situaciji da je nemamo jaku i stalno je čerupamo po nekim delovima, i to, pre svega, sami između sebe. Ne trebaju nam drugi. Najbolje to izgleda radimo sami. Zato se okrenimo sebi, našim vrednostima i da idemo napred. Još jednom naglašavam, daćemo punu podršku ovom sporazumu kao početku rešavanja kosovskog problema. Biće još izazova i još problema, a mislim da je ova koalicija i da smo sposobni da idemo dalje, da smo pokazali hrabrost i odlučnost, bez obzira na posledice. Ova koalicija je to pokazala i mislim da to treba da čini i dalje na način kako je to radila. Samo kao hrabri i odlučni možemo da imamo bolju zemlju i da u njoj živimo. Hvala.
Narodni poslanik Vladimir Ilić.
Poštovani članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, na pragu smo postizanja istorijskog dogovora sa kosovskim Albancima. Za mene je to siguran znak da se Srbija konačno okreće ka budućnosti, da prestaje da bude zarobljena u mitovima prošlosti i da počinje era odgovorne politike naspram političkih avantura i lutanja koja su nas decenijama kočila u stvaranju modernog evropskog društva. Ovaj sporazum nije ni pobeda ni poraz. On je, nadam se, konačni epilog vekovnog sukoba koji je sputavao oba naroda. Kosovsko pitanje je zloupotrebljavano kroz istoriju, a i danas, od strane neodgovornih političara na srpskoj i albanskoj strani. Štetne posledice tih zloupotreba i manipulacija imala su oba naroda, a korist samo kriminalizovane kvazipatriote. Ujedinjeni regioni Srbije daju punu podršku Sporazumu sa kosovskim Albancima. Za takav sporazum se zalažemo praktično od kada smo na političkoj sceni. Podsetiću vas da smo još 2003. godine, u okviru programa "Srbija na prvom mestu", istakli potrebu postizanja istorijskog dogovora sa kosovskim Albancima. Tada smo govorili o potrebi da se okonča period koji traje već 15 godina i dobije politička elita spremna da se suoči sa problemima. Zbog toga smo bili žestoko napadani. Nismo ni sanjali da će proći čitava decenija da se konačno formira politička elita spremna da preduzme odgovornost i suoči se sa problemima, ali bolje ikada nego nikada. Ova vlada je pokazala da je spremna da preuzme odgovornost i da ne želi da se bilo koji problem gura pod tepih, već mu ide u susret i rešava ga u interesu građana, iakobi bilo daleko bolje da smo pre deset godina imali hrabrosti da postignemo sporazum sa kosovskim Albancima i već uveliko budemo član EU. Danas ne vredi kukati nad propuštenim prilikama, treba se okrenuti napred, u budućnost i taj put ka EU pretrčati najbrže što se može. Sporazum koji imamo danas nije savršen, niti je u potpunom interesu Srba, ali ono što je važno je da ni na koji način ne znači priznanje Kosova kao nezavisne države. U ovom istorijskom trenutku on predstavlja najbolju moguću zaštitu svih Srba na Kosovu i Metohiji i garanciju da će svi ljudi na Kosovu i Metohiji normalnije živeti, trgovati, putovati i okrenuti se razvoju. Ovim sporazumom se otvara jasna perspektiva evropske budućnosti Srbije, a samim tim i Kosova i Metohije. Ako je cilj svake države da osigura bezbednost i bolji život svojim građanima onda su odluke koje ovih dana donosimo povodom Kosova i Metohije svakako u funkciji ovih ciljeva. Konačni status Kosova je pitanje koje će se rešavati u budućnosti, ne tako bliskoj i zbog toga nam je neophodno da se do tada obezbedi okvir na Kosovu koji će biti garancija za bezbedan i perspektivan svakodnevni život Srba u pokrajini. Kao što smo danas većinski opredeljeni da uđemo u zajednicu evropskih naroda jer smo svesni da ćemo u toj zajednici ostvariti daleko brži razvoj i prosperitet i postati moderno demokratsko društvo, tako duboko verujem da će jednoga dana većina građana na Kosovu na isti način prepoznati Srbiju kao zajednicu koju će na najbolji način ostvariti svoju perspektivu i bolji život. To danas zvuči i nestvarno i nerealno, ali za koju deceniju može da bude potpuno ostvarljivo. Takav scenario će isključivo zavisiti od Srbije. Ako ona postane moderno demokratsko društvo i pruži šansu svakom pojedincu i svakoj društvenoj grupi, samim tim će postati magnet za svakog normalnog čoveka koji sebi, svojoj porodici, svojim sunarodnicima želi dobro. Zašto danas milioni ljudi iz nerazvijenog sveta, gotovo sa svih kontinenata hrli ka razvijenim zemljama Evrope poput Nemačke, Francuske, Holandije, Britanije, Italije, Švedske i drugih? Upravo iz već pomenutih razloga - bolje perspektive za život. Ti ljudi su spremni da postanu punopravni građani razvijenih evropskih država. Zato jednog dana i većina građana Kosova, zašto jednoga dana i većina građana Kosova ne bude u Srbiji videla jasnu perspektivu i bolju budućnost? Ne mislim da je to nemoguće. Iako se danas ovaj sporazum vezuje isključivo sa nastavkom evropskih integracija i dobijanja famoznog datuma, neophodno je tu raščistiti neke stvari. Da li nam je ovakav sporazum neophodan i da nema datuma i pregovora sa EU? Svakako da jeste. Nama je istorijski dogovor sa Albancima na Kosovu bolji od istorijskog sukoba sa njima. Verujem da tako misli većina na Albanskoj strani. Siguran sam da to misle i Srbi na Kosovu i Metohiji. U čemu je onda problem? Problem je u zabludama, mitovima, manipulacijama oko Kosova i na Kosovu. Uvek nam je manjkalo mudrosti, strpljenja i razuma, a imali smo previše strasti, emocija, isključivosti. Pomirenje dva naroda na Kosovu i zajednički suživot jesu uslovi trajnog mira i stabilnosti na Kosovu i Metohiji. Ukoliko toga nema, nema ni normalnog života. Verujem da je pomirenje moguće i da je moguć zajednički život Srba i Albanaca na Kosovu i Metohiji, i zato svako ko tumači ovaj sporazum kao prostu zamenu Kosova za datum ne razume ili ne želi da razume ovaj čin kao izraz najveće odgovornosti za budućnost svih Srba na Kosovu, ali i ostalom delu teritorije Srbije. Dobijanjem datuma nećemo eliminisati sve prepirke oko nastavka našeg evropskog puta. Pravi izazovi tek počinju, ali ono što je važno jeste da više pred Srbiju niko ne postavlja bilo kakve političke i druge uslove koje ni jedna druga zemlja nije imala. Obaveza je Vlade da u nastavku pregovora obezbedi takvu vrstu garancije EU. Što se izazova i prepreka tiče, oni će se, nadam se, odnositi isključivo na 35 poglavlja koja će se tokom integracije u EU otvarati i zatvarati. Taj proces je težak i mukotrpan, ali će njegovo tok činiti Srbiju boljom u svakom pogledu. Uređenje države na moderan način demokratizacija, bolja sudska vlast, efikasna borba protiv korupcije, investicije, radna mesta, bolje obrazovanje, zdravstvo i državna uprava biće rezultati evropskog puta Srbije. Datum dobijanja pregovora je samo početak, odnosno formalni uvod u jedna proces pregovaranja sa EU koja će potrajati nekoliko narednih godina, možda i čitavu deceniju. Danas u Narodnoj skupštini Republike Srbije usvajamo Izveštaj o procesu političkog i tehničkog dijaloga sa privremenim institucijama samouprave u Prištini uz posredovanje EU uključujući u proces implementaciju postignutih dogovora. Kada se detaljno pročita ovaj izveštaj potpuno je jasno da je mnogo toga učinjeno i u tehničkom i u političkom delu dogovora. Ova vrsta dijaloga na ovom nivou bila je nezamisliva pre par godina. Sama ta činjenica govori u prilog velikom napretku koji niko osim EU ne može da ignoriše. Ona je i sama uključena u taj proces i u svojstvu medijatora i kao garant postignutih dogovora. Dakle, rezultat je tu i ovo je prilika da se oda priznanje za učinjeno do sada svim pregovaračima, kako onima iz ove Vlade tako i onima iz prethodne. Takođe imamo obavezu da od Vlade, odnosno naših pregovarača tražimo da pre svega u nastavku obezbede potpunu garanciju opstanka Srba na Kosovu, povrataka svih onih koji žele da se vrate i očuvanje institucija zajednice srpskih opština sa svim nadležnostima i njeno nesmetano funkcionisanje. Čvrsto verujem da će ovaj sporazum zajedno sa drugima u nizu koje ćemo postići biti dokumenti na koja ćemo se pozivati u budućnosti, kao što se danas pozivamo na Dejton ili Rezoluciju 1244 i da će biti garant stabilnosti i očuvanja srpske zajednice i naših svetinja na Kosovu i Metohiji. Iz svega navedenog jasno je da će poslanička grupa URS u potpunosti prihvatiti ovaj izveštaj Vlade o dosadašnjem toku pregovora sa privremenim institucijama samouprave u Prištini. Prihvatanjem ovog izveštaja svako od nas narodnih poslanika pokazuje visok stepen odgovornosti prema građanima Srbije i razumevanje istorijskog trenutka u kome se ona nalazi. Siguran sam da danas glasamo za spokojniju budućnost svih naših građana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, kada ste 13. januara ove godine usvojili Deklaraciju i Platformu tada niste rekli da će sledeća sednica Narodne skupštine, ona na kojoj će se raspravljati o Izveštaju, biti održana onda kada bude sve gotovo. Naime, vi smatrate da je sve gotovo i zato ste i sazvali ovu sednicu. Bili ste obavezni prema Deklaraciji da sazivate sednice o izveštajima koji su se ticali, kako piše, tokova ovih razgovora ili toka ovih razgovora. Imali ste više prilika da to učinite kada je napravljen Sporazum oko oficira za vezu, kada je napravljen dogovor oko carinskih prihoda ili kada je napravljen dogovor o prelazima i upravljanju granicama. Sve su to bile teme ovih vaših razgovora, ali niste sazivali Skupštinu iz razloga što niste želeli da se o tome govori javno. Imali ste informacije koje ste davali javnosti. Mediji su vam bili naklonjeni zato što su oni pod kontrolom zapadnih sila, pa onda duvaju u istu tikvu i zbog toga Skupština nije bila pogodna forma da se o tome razgovara. Na drugoj strani, Hašim Tači je svaki put izlazio na skupštinu Kosova kada bi se završila neka od ovih faza koje sam pomenuo. On je imao najmanje tri do četiri izlaska. Poštovao je neku formu. Njemu je bilo lakše zato što je znao da mu sve ide u korist i po volji. Srpska strana popušta. On je imao čime da se pohvali. Kažem da mu je bilo lakše, ali je činjenica da je ispunio za razliku od obaveze koju vi niste ispunili. Znate da je DSS bila protiv Platforme. Govorili smo u to vreme da smo protiv platforme zato što ona zagovara jednu veliku autonomiju Srba na nezavisnom Kosovu. Platforma je, da skratim, zagovarala nekakvu regionalnu organizaciju Srba sa institucijama i nadležnostima koje bi pripadale jednom regionu u današnjim regionalnim državama Evrope. To jeste visok obim autonomije, ali smo bili protiv toga zato što je sve to podrazumevalo nezavisno Kosovo i ove institucije u okviru nezavisnog Kosova. Na neki način ste predlagali u vašoj Platformi neki plan koji bi se mogao nazvati Ahtisari plus. Kada ste se suočili sa gospođom Ketrin Ešton i sa Tačijem, zapravo, suočili ste se sa njihovim predlozima koji su uglavnom išli na varijantu Ahtisari minus. Oni nisu bili spremni da Srbima daju ono što im je Ahtisari dopuštao, kako bi ste se na kraju našli na samom Ahtisariju. Dakle, na planu koji je tu predložen. Oni elementi u Sporazumu koji daju neka prava Srbima su preuzeti iz tog plana, mada nisu sva prava koja postoje u Ahtisarijevom planu data, ali najveći broj tih prava je iz tog dokumenta. Vi ste pregovarali na čudan način ili na način kako su medijatori to scenografisali, našli ste se negde na polovini, što jeste pregovarački cilj, ali tako što su oni odredili jedan minimum koji nije davao ni ono što je Ahtisari davao Srbima, kako biste mogli na kraju da kažete da ste nešto dobili. Na kraju krajeva, sećamo se 20. marta i 2. aprila kada je u javnosti bilo reči o tome da je taj sporazum nije moguć samo zato što je Tači uslovio tačku 9. nekom novom tačkom 14. Tačka 9. je tačka o policiji i regionalnom komandiru. Tačkom 14. se traži da ih ne ometamo u međunarodnim organizacijama. Oko toga se digla velika dževa, kao što znate. Tu je bilo pitanje ko je hteo da potpiše, ko nije hteo. Štampa je javila da su Dačić i gospođa Grubješić bili za potpisivanje, a da je Vučić to sprečio. Koplja su se lomila desetak dana oko toga. Kada je došao 19. videli smo da je tu napravljena jedna minikrijska, mala izmena, da je član 9. ostao, a da je član 14. promenjen, da vi zapravo ili mi nećemo jedni druge ometati na putu ka Evropi, EU, a ne u međunarodnim organizacijama. Naime, šta ste tu dobili? Priznali ste više, a ne manje, jer EU je više od međunarodne organizacije. Ko prizna ili ne ometa Kosovo na putu ka EU, lakše će da prizna da ne ometa Kosovo na putu ka nekim međunarodnim organizacijama. U krajnjoj liniji, Kosovo će morati da postane član Saveta Evrope pre nego što postane članica EU. Pogledajte odredbe osnivačkog ugovora sa kojim organizacijama se otvaraju pregovori o pridruživanju, a te će pregovore Kosovo otvoriti na osnovu ovog sporazuma. Dakle, to je nekada bio član 310, a sada je član 217. Ugovora o EU. Na osnovu člana 14, kojim ste vi dobili regionalnu policiju, izbor komandira, omogućili ste Kosovu da kao država učestvuje u potonjim pregovorima oko pridruživanja i sprovođenju tog sporazuma. Dakle, nemojmo da se šalimo sa tim stvarima. Stvari tako stoje i tu ste napravili jednu, tako da kažem, veliku priču u javnosti oko neke borbe. Dobili ste tog regionalnog komandira koji postoji po Ahtisarijevom planu i to nije jedini regionalni komandir, kao što vidite, i ako čitate pažljivo sporazum, imate da se u članu 10. spominju i drugi regionalni komandiri. Prema tome, ništa tu nije dobijeno, a velika halabuka je dignuta. Hoću da kažem da ste vi kao pregovarači bili ili lakoverni ili ste se ponašali po već utvrđenom scenariju. Mislim da je u pitanju ovo drugo. Vas ne doživljavam kao lakoverne ljude, imam iskustva u politici i poznajem vas kao političare. To je zapravo jedan scenario koji je bio davno napravljen. Vi ste se po njemu ponašali sa malim preprekama koje su bile napravljene da bi se u javnosti odigrala ova igra sa teškoćama, sa otporima, sa teškim mukama, sa teškim krstovima na leđima itd. Na kraju ste legli na rudu i dobili smo sporazum kakav smo dobili. U krajnjoj liniji, gospodine predsedniče, kao građanin mogu da budem jako sumnjičav prema vašoj ulozi u toj stvari. Verujte, kada govorim o ovom scenariju, pre par meseci u javnosti je otvorena afera oko vaših komunikacija sa predstavnicima Šarićevog klana, pominjani ste i vi i vaši saradnici, Lazarević i drugi. Moram da kažem da vi to niste demantovali na uverljiv način. Kada su u pitanju ovakve stvari gde zavise životi ljudi, gde zavise čitavi delovi teritorije, čovek ima veliko pravo na lično podozrenje u kredibilnost ljudi koji pregovaraju i u njihove teškoće da odbiju sve ono što im zapadne sile nude. Pregovarao sam sa zapadnim predstavnicima i znam otprilike kako to stoji. Što se tiče SNS, otkad je došao na vlast uložio je veliki kredit, veliku investiciju u to da dokaže DS da će ih zapad prigrliti više nego njih. Tu je nekako bilo takmičenje kada su se njihovi predstavnici, predstavnici vlasti iz njihovih redova, suočili sa ovom pregovaračkom situacijom, onda je bilo glavno da se taj kredibilitet ojača, održi i dokaže svom protivniku, DS, da tu nema nikakvih problema i da su oni još veći miljenici zapada nego što je to slučaj. Zašto govorim o scenariju na koji ste pristali i završili posao na taj način? Kada je o samom sporazumu reč, reći ću nekoliko rečenica i da pokažem da je ovo nešto što se moglo prihvatiti 2007. godine. On je u potpunosti vezan za Ahtisarijev plan. Voleo bih da mi neko od pregovarača kaže koja je njegova tačka drugačija ili izlazi iz onih okvira i onih prava koji su tada dati. Mogu da vas podsetim, 2007. godine smo dobili gotov tekst u februaru mesecu, početkom februara, vrlo kompleksan dokument na nekih 70 strana. Skupština se o njemu izjasnila da možemo pregovarati. Pregovarali smo desetak, petnaest dana, uložili 500 i nešto amandmana na taj dokument, ali ni jedan nije prihvaćen. Nisu u pravu oni, kao što smo danas čuli, koji kažu da je trebalo raditi na Ahtisarijevom planu. Ako 500 amandmana i više nije dovoljno da se dokaže da je rađeno na njemu, onda ne znam šta je. Naime, to je bio plan koji je unapred bio smišljen, dakle, kao ultimativni plan od koga oni ne odstupaju ni jednu stopu. U tome i jeste bio problem u tim pregovorima. Ni jedan amandman nije prihvaćen. Šta smo mogli očekivati? Na prvom sastanku na vrhu, 10. marta 2007. godine, Marti Ahtisari je rekao – mene u ovoj stvari ne zanima kompromis, mene zanima rešenje, ja sam rešenje ponudio. To ste vi prihvatili pet godina kasnije ili šest godina kasnije. Dakle, ovaj dokument u svakom svom delu odražava taj dokument i mi možemo sada likovati da smo nešto dobili, jer su možda mogli da nas poubijaju u tom Briselu, ali verujte da je za Srbe to katastrofa zato što se oni moraju odreći svojih institucija pod kojima su živeli i svoje države čije su to institucije. Tačka 2. govori da su pravne garancije merodavno pravo i ustavno pravo. Izvinite, misli se na pravo na Kosovu. Originalni izraz toga što je vama neko preveo kao merodavno pravo, dakle aplikbl lo, je primenjivo pravo i ustavno pravo. Primenjivo pravo je pravo koje živi, koje se primenjuje na KiM, kosovsko pravo. To je garant i to ste potpisali. Potom, da će se strukture bazirati na statutu postojećih asocijacija kosovskih opština. Onaj ko ne zna, onaj ko nije čitao Ahtisarijev plan, prvi put se suočava da postoji asocijacija opština na Kosovu. Te asocijacije su napravljene po ustavu Kosova i po zakonu o lokalnoj samoupravi, a taj zakon po planu Martija Ahtisarija. Čemu to? Potom, opet kada je reč o nadležnostima, evropska polja i o lokalnoj samoupravi, kosovski zakoni, ono što oni određuju kao nadležnost opština, to će ova zajednica moći umesto njih kolektivno, kako se ovde kaže, da ostvaruje. Što se tiče izričito ekonomskih poslova, obrazovanja, socijalne politike itd, tu će zajednica biti samo, kako ovde kaže, u punom nadzoru. Dakle, i te institucije i te nadležnosti sad ovim dokumentom potpadaju pod zakone Kosova i videćemo kako će se to dalje primenjivati. Potom, regionalni komandant policije. Vidimo da postoji širom Kosova po tim regionima, po tim asocijacijama postoje regionalni komandanti. Šta smo tu dobili? Što tolika priča, o čemu sam već govorio? Sudski pravosudni sistem. Ovde se govorilo da ćemo se boriti za izbor sudija, da opštine biraju sudije na osnovnim i u Okružnom sudu. O izboru sudija nemate ni reči u ovom dokumentu. Imate samo jednu strukturu o Apelacionom sudu, o panelima i sedištu u Mitrovici, što možete naći u Ahtisarijevom planu. Potom, izbori po zakonima Kosova, razume se, izbori za opštine, to ih takođe čeka. Najzad, ta famozna tačka 14). Molim vas, vi svojim pozitivnim potpisom garantujete zapravo da će Kosovo kao država, jer drugačije ne može po zakonima EU, ući u ovaj proces SSP – Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. To je naše odobrenje. To je taj potpis koji ste dali. Prema tome, vaša priča o tome da se tu nešto dobija za Srbe, zapravo nije ubedljiva i možemo se mi ovde nagvaždati koliko hoćemo, da li ste vi priznali Kosovo ili niste, mi tvrdimo da jeste, vi tvrdite da niste, ali u ovoj raspravi, u ovoj polemici merodavni su pre svega Srbi sa Kosova. Oni dobro znaju šta njih čeka i kad čitaju ovaj dokument njima je potpuno jasno kakva je njihova budućnost. Oni će živeti pod institucijama i po zakonima Kosova koji dakako ima vrlo jasne, tako da kažem, istorijske ciljeve i u vezi sa Srbima i sa SPC i sa kulturnim nasleđem i sa materijalnim dobrima itd. Da su imali, kao ljude koji su sa njima živeli i sa Albancima kao komšijama, dobra iskustva, možda bi neko to i prihvatio. Sasvim je jasno da je južno od Ibra to prosto jedna prisila na koju su ljudi pristali da bi sačuvali golu kožu, ali ovi gore, severno od Ibra, na to nisu zaista bili primorani, tj. biće primorani u momentu kada Srbija primeni ovo što ste vi potpisali u Briselu. Sigurni smo i hoću deo svog izlaganja da posvetim toj stvari, da se ovaj sporazum neće i ne može primeniti, ma koliko ga ovde poslanika podržalo. U krajnjoj liniji, ova današnja rasprava, rasprava između poslanika, ako bi se držala samo teme ovog sporazuma, ona bi bila u pogledu sporova vrlo jasna. Ovde se poslanici, u ovoj Skupštini, dele na one koji će glasati za sporazum, za izveštaj, i one koji će glasati protiv, ma kojoj stranci pripadali. Zbog toga, gospodine predsedniče Skupštine, dao bih predlog na osnovu člana 131. da se glasanje izvrši po prozivci. To je predlog koji koristim priliku da dam. Neka se Skupština izjasni, ali bih zamolio, zaista, da se poslanici u ovoj stvari ne kriju iza grupacija poslaničkih, nego sa svojom svešću i savešću neka glasaju za i protiv ovog sporazuma. Pokušao sam da dam jedno tumačenje za koje sam siguran da je tako, a ono se, okreni, obrni, u potpunosti slaže sa onim što Srbi sa Kosova i Metohije osećaju kao svoju budućnost pod ovim sporazumom. Naša jedina nada i šansa jeste da se on ne sprovede. Ako je potpisan, potpisan je, vi ste napravili jedan akt izdaje, u pravom smislu reči, nacionalnih interesa, vi ste se oslobodili tog balasta, te teritorije, tih ljudi, iako ćete im pomagati, ali ćete to moći kao i Srbima u Rumuniji, Mađarskoj, Bosni, Hrvatskoj itd, kad kažem – Bosna, mislim na Federaciju, i to je to. Mogu da se pozovem na glas i na dela ljudi sa Kosova i Metohije. Oni su svoj stav o ovoj stvari jasno izrekli, više puta, još od onog referenduma na Sretenje 2012. godine, pa preko izlaska na lokalne izbore, tamo gde su oni bili raspisani, pa onda više puta u poslednje vreme, dok su pregovori trajali, dakle –svi kao jedan. To je bitno, tamo ima puno stranaka, kao i ovde u ovom parlamentu, ali svi kao jedan su rekli to – mi ne prihvatamo, znamo šta nam je sudbina, znamo šta nam je istorija, šta nam je budućnost. Oni su u jednom saopštenju sa mitinga, u poslednjoj tački tog saopštenja rekli da će inicirati referendum o ovoj stvari. Dakle, ovaj referendum se mora održati kao narodna inicijativa. Ustav to dopušta i ja vas molim, obzirom da ste vi, gospodo iz Vlade, učinili šta ste mogli i šta ste hteli, potpisali ovaj sporazum, da se u taj referendum ne mešate, u smislu njegovog iniciranja. Razume se, državni organi moraju tu, i sama Skupština da obavi svoj deo posla, ali to je narodna inicijativa. To je inicijativa naroda koji se ne slaže sa odlukama Vlade i on ima pravo na to i nema samo pravo na narodnu inicijativu, ima pravo i na građansku neposlušnost i na mnoge druge akcije koje su potpuno u skladu sa modernim pravnim kodeksima. Ovde govorimo o referendumu kao narodnoj inicijativi. Taj referendum će biti raspisan posle mitinga koji će oni inicirati, a ja ovo govorim zato što sam sa njima razgovarao i zato što su me obavestili, kao i juče što su bili na razgovoru sa premijerom i potpredsednikom Vlade, 10. maja ove godine u Beogradu, na Trgu Republike. Očekujemo da će doći ogroman broj ljudi da podrži Srbe sa Kosova i njihovu inicijativu, posle čega će se prionuti skupljanju potpisa i onim radnjama koje predstoje da bi se takav referendum održao. To je neophodno da bi se ta stvar raščistila na način kako to i Ustav i zakon dopuštaju. Ako dođe do situacije da su organi vlasti, pa i ovi reprezentativni organi, kao što je Skupština, u velikoj većini za ovaj sporazum, a protiv interesa Srba, što je sasvim moguće, što mi vidimo, onda se spor premešta na drugu adresu, a to je spor između naroda i vlasti, između naroda i njegovih reprezentativnih organa. Znamo da za većinu stranaka koje danas sačinjavaju vladajuću koaliciju nisu glasali ljudi koji bi to učinili da su znali da će se ovo uraditi. Zbog toga je ovaj referendum važan. On jeste korekcija onih prethodnih izbora, kada je o Kosovu reč, i korekcija njihovih rezultata. Zbog toga smatramo da je ovo važan akt za Srbiju i da će se njime zapravo razrešiti ovaj temeljeni problem. Hoću i vama poslanicima, a pre svega građanima koji gledaju ovaj prenos, da najavim način na koji će se mirno i legalno, to su dva glavna moja akcenta - mirno i legalno, oboriti ovaj sporazum i onemogućiti da se on sprovede. O tom, potom, razgovaraćemo kao odgovorni ljudi, ako nismo do sada. Hvala na pažnji.
Na osnovu člana 131. ću staviti na glasanje, pre samog glasanja, Predlog odluke da se glasa prozivkom, ali inače, zbog svih građana Srbije, mi svako glasanje koje se održi u Skupštini objavljujemo imenom i prezimenom, kako je ko glasao u Narodnoj skupštini, na sajtu Narodne skupštine, za svako glasanje unazad šest, sedam meseci. Shvatio sam ono što ste vi rekli, ali će se svakako imenom i prezimenom znati kako je ko glasao. Narodni poslanik Branko Ružić, izvolite.
Poštovani predsedniče Vlade, poštovani članovi Vlade, poštovani predsedniče Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama jedan akt, odnosno izveštaj, upravo u skladu sa Rezolucijom koju je ovaj dom usvojio, izveštaj o toku pregovora, bilo da se radilo o političkim ili tehničkim razgovorima i dijalogu. Mislim da sam akt u sebi sadrži vrlo jasne i opsežno iznete elemente svega onoga što je rađeno u prethodnom vremenskom periodu na planu razgovora između Beograda i Prištine, uz posredništvo EU. Naravno da treba odati priznanje, pre svega glavnom pregovaraču, samoj Vladi Republike Srbije i njenom premijeru Ivici Dačiću. Naravno da to priznanje zaslužuje i Vlada i sam premijer i prvi potpredsednik Vlade isključivo zbog toga što nije bilo ni malo lako u ovom momentu i u ovakvom kontekstu razgovarati i voditi pregovore na ovu temu. Tema jeste teška. Taj Gordijev kosovski čvor je teško razvezati, traje dugo. Da se ne podsećamo sada na prvu i drugu prizrensku ligu, da se ne podsećamo na sve one odgovorne političare, u koje svi ovde spadamo, i odgovorne političke stranke koje su nosile odgovornost za sve one procese koji su se dešavali u novijoj istoriji, u prethodnih 23 godine. Mislim da je ovo jedan istorijski iskorak za državu Srbiju, istorijski iskorak koji može da otvori veliki broj vrata koja će nam omogućiti da ne gubimo ponovo vreme, da ne gubimo energiju, da ne dođemo u poziciju kao, nažalost, jedan od najstarijih naroda koji je, uzgred budi rečeno, na Kosovu i Metohiji biološki pobeđen, kao privreda koja nije na zavidnom mestu, kako u regionu, tako i u Evropi, kao ekonomija koja se izgrađuje, a sada je na nekom nivou od 70% onoga što je postignuto 1989. godine. Dakle, mi više vremena za čekanje nemamo. Moramo da živimo realan život, da se ne bavimo mitovima, ali moramo da uvažavamo realnost i sve ono što jeste legitiman iskaz nosioca suvereniteta ove zemlje, a to su njeni građani i građanke. Naravno da treba uvažiti i ono što kažu Srbi sa Kosova i Metohije, Srbi sa severa Kosmeta, ali takođe i Srbi južno od Ibra, ali naravno da trebamo i na ovaj sporazum i na ovaj izveštaj gledati na jedan sveobuhvatan, celovit način i uvažavati sve ono što predstavnici tih nosilaca suvereniteta po Ustavu, građana Srbije govore ovde u parlamentu i ono što će oni učiniti danas po završetku ove rasprave davanjem svog glasa za ili protiv ovog izveštaja, u kome je integralni deo praktično i ovaj sporazum koji je nakon deset rudni pregovora postignut. Mislim da nije vreme, kao što je moj prethodnik govorio, da govorimo o nekom razgrađivanju, o nekom rušenju, nego je vreme upravo da napravimo taj hrabar iskorak napred. Mnoge šanse smo u ranijem periodu imali. Neki sada ovde prave komparaciju između Ahtisarijevog plana i ovog sporazuma. U velikoj meri ova dva akta jesu kompatibilna, ali su različite okolnosti u kojima je tadašnji Ahtisarijev plan bio ponuđen u odnosu na ove danas. Ono što je jedino sigurno, to je da smo izgubili šest godina. Da smo tada imali hrabrosti, kao što to danas pokazuje ova vlada na čelu sa premijerom Dačićem, siguran sam da bi i sudbina Srbije bila svetlija, a i naravno sudbina građana na Kosovu i Metohiji. Mnoge prilike koje smo imali ranijih godina nisu bile iskorišćene. Ovo nije tema na kojoj trebamo da se bavimo nekim političkim nadgovornjavanjem, da mi sada govorimo vama da je, kada je DOS došao na vlast, Privremeno izvršno veće na Kosovu i Metohiji, koje je zaista bilo institucija sistema države Srbije, gde su svake nedelje boravili pomoćnici svih ministarstava Vlade Republike Srbije, ukinuto. Da ne pominjemo sve ono što se dešavalo sa tzv. političkim zatvorenicima koji pripadaju kosovskom ili albanskom etnicitetu. Da ne govorimo o svemu onome što je rađeno od tog 5. oktobra, kada je naša međunarodna pozicija, činilo se, bez obzira što smo mi tada bili opozicija, bila mnogo bolja nego nekih potonjih godina koje su usledile. Oni koji imaju bolje rešenje, siguran sam da bi ga do sada izneli, ali uglavnom se bave kritikama, konstatacijama i pokušajima da dobiju određeni politički poen. Naravno, to jeste legitimno za domaću političku upotrebu, za domaće političko tržište, ali ništa dobro, ništa novo i ništa kreativno to neće doneti. Ne možemo se igrati sa legitimitetom niti Vlade Republike Srbije niti ovog parlamenta i ne možemo tako olako govoriti o tome da sada ovo treba na neki način preispitivati. Ne treba ni ovaj sporazum shvatati, ja bih ga nazvao početnim sporazumom, kao nešto što je zatvaranje ove priče. Ovaj sporazum praktično otvara mogućnost da kroz implementaciju, u kojoj ćemo se morati borati sa predrasudama koje su, naravno, iracionalne, uđemo u neke druge procese i rešimo i ona tehnička pitanja, bilo da se radi o telekomunikacijama, energetici ili o nekim drugim pitanjima, ali takođe da razgovaramo i o funkcioeksteritorijalnosti Srpske pravoslavne crkve, odnosno njenih manastira na teritoriji Kosova i Metohije, kao i o svemu onome što jeste praktično interes države Srbije. Ovaj sporazum ni na koji način ne menja ustavno-pravni okvir države Srbije, ni na koji način ne prejudicira bilo kakvo priznanje, niti će to država Srbija ikada uraditi, ali ono što ovaj sporazum oslikava, oslikava jednu veliku želju, jednu veliku hrabrost i po prvi put u prethodne dve decenije jeste rezultat jednog zaista mudrog diplomatskog pristupa našeg pregovaračkog tima. Po prvi put smo imali situaciju da ono što je bilo neprihvatljivo odbijemo, a da nakon toga, narodski rečeno, ne dobijemo šamar, nego dobijemo jedan visok stepen razumevanja, uvažavanja i dobijemo praktično afirmaciju za ono što smo tražili. Da li je to dovoljno? Naravno da ne možemo uvek biti zadovoljni. Da li je to realno? Naravno da je realno. Da li na tome trebamo da radimo? Naravno da trebamo da radimo. Da li je to u interesu Srba na Kosovu i Metohiji? Naravno da jeste, ali ne možemo sada podvajati interes Srba na Kosovu i Metohiji od interesa Srba, odnosno svih građana države Srbije, jer to ne bi bilo korektno i ne bi otvaralo te mogućnosti koje stoje pred nama. Deset teških rundi pregovora, o kojima smo imali priliku i ovde u parlamentu da čujemo i prosto moram da demantujem one koji su to kritikovali. Dakle, u dva navrata je sam premijer ovde govorio o toku pregovora, ali kada u nekim rundama nemate niti jedan papir, niti jedan predlog, vi nemate o čemu da obavestite javnost i parlamentarce, ali smo došli do tačke račvanja od one osme, zatim devete i na kraju desete runde pregovora, kada je parafiran taj sporazum, gde smo praktično dobili tih 15 važnih tačaka, koje će omogućiti da se sve ono što je tu inkorporirano sprovede u delo. Nismo se mnogo bavili onim što u ovom sporazumu piše, ali mislim da je to tema današnje rasprave i mislim da ovde nema mesta preteranim emocijama, jer kada u politiku uđete sa emocijom, koja je iracionalna kategorija, zna se kako prođete. Tako smo, nažalost, prolazili kroz istoriji. Mislim da sada jeste praktično poslednji momenat da mudrošću otpočnemo jedan proces koji će vremenom potvrditi svu svoju ispravnost, a siguran sam i omogućiti mnogo veću zaštitu prava srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Ako se prvi put od kada se vode pregovori pomene zajednica srpskih opština, ako se ne podlegne ucenama političkih predstavnika prištinske samouprave, ako se izdejstvuje pravo da se formira ta zajednica srpskih opština na severu, da te opštine praktično daju predlog određenog broja kandidata za regionalnog komandanta kosovske policijske službe, ako se otvara odeljenje okružnog suda u Mitrovici, odnosno apelacionog suda iz Prištine, ako će sastav sudija i sastav pripadnika te policijske službe korespondirati sa etničkim sastavom tih opština, ako u svim sferama koje jesu od interesa za običnog čoveka na KiM imamo, kao zajednica srpskih opština, puni nadzor i, naravno, povezanost sa državom Srbijom, ako sve to stoji uz garanciju EU, naravno, i u zadatom okviru koji je pomenuo ovde sam premijer u svom uvodu, kada smo, na našu inicijativu, dobili i Rezoluciju Generalne skupštine UN, čime su ingerencije za pregovore praktično prenesene na EU, kada smo dobili na naše insistiranje savetodavno mišljenje Međunarodnog suda pravde, to su sve fakti, dakle, činjenice od kojih smo morali da krenemo kada smo i u prethodnoj Vladi, a naročito u ovoj, poveli te razgovore i dijalog o svim ovim teškim pitanjima. Naravno da, kada govorimo i o zajednici srpskih opština i o funkcijama koje ona sobom nosi i o veću koje će biti formirano, dakle, ovde u mnogome zavisi implementacija ovog sporazuma upravo od razbijanja tih predrasuda koje, nažalost, postoje još uvek na teritoriji KiM, zbog toga što narod kada živi u getu jeste, nažalost, sklon političkoj manipulaciji onih koji ništa kreativno ne umeju da izgrade, već isključivo nekom fatalističkom ili nekom drugom destrukcijom pokušavaju da govore o mitovima i da govore o nečemu što prosto ne znači život i ne znači budućnost. Ti ljudi žele da žive život dostojan čoveka i to neće biti nimalo lako obezbediti, ali mislim da je obaveza države Srbije i ove Vlade da nastavi ovaj proces, da nastavi ovim putem, jer prosto ne možemo nazad. Na koji način će ova implementacija teći? Siguran sam da će mudrost prevagnuti, da oni tzv. politički lideri koji su se uhlebili i u Beogradu i širom centralne Srbije, a udaraju bubnjeve isključivo po severu Kosovske Mitrovice, neće ovaj put zloupotrebiti zaista iskrenu emociju Srba koji žive na severu Kosmeta, pre svega na severu Kosmeta, i nadam se da će upravo ti građani sami biti svesni da je u njihovom najboljem interesu da se jedan ovakav sporazum implementira i sprovede, jer će oni biti ti koji će biti ključari svih tajni i biti gospodari svoje sudbine i imati priliku da se na jedan mudar, inteligentan način integrišu i na politički način deluju i utiču na svoje živote i na realizaciju onih projekata koji dotiču njih koji žive dole u našoj autonomnoj pokrajini. Ovde se, naravno, pominje i pitanje referenduma. To je pitanje o kome se može razgovarati jer je to najdemokratskiji način da se o nekom važnom državnom pitanju izjasnite. Ali, kada imate jedan sporazum koji ni na koji način ne zadire u Ustav niti ga krši, kada imate, nadam se, činjenicu, da će ovde više od dve trećine narodnih poslanika praktično podržati ovaj izveštaj, čiji je sastavni deo ovaj sporazum, kada imate činjenicu da nemamo vremena i kada imate činjenicu da jedna takva inicijativa može da izazove i neke kontraefekte, pa čak i političku nestabilnost, ili da otvori mogućnost za razne političke manipulacije, ne vidim razloga da samo prvi i početni sporazum bude razlog za sazivanje referenduma. Naravno da će SPS, ukoliko do toga dođe, doneti odluku da li je to oportuno u ovom trenutku i da li to treba činiti, ali je važno da se ne podsećamo na sve one referendume koje smo ranijih godina imali. Setite se samo 1998. ili 1999. godine, dakle, moramo biti realpolitičari. Moramo biti realni i ne smemo da lažemo narod. Mislim da je ovo prvi put da jedna Vlada i premijer na njenom čelu, koji je zaista na jedan iskren način, koliko god to bolno bilo i nepopularno, govorio građanima Srbije i građankama Srbije šta nas čeka, šta nas očekuje, sa kakvim izazovima se sučeljavamo i na koji način ova Vlada pokušava da te probleme reši. Mislim da je to pošteno, mislim da će vreme pokazati da ćemo svi zajedno vrednovati ove poteze koje je Vlada, na čelu sa premijerom Dačićem, vukla povodom kosovskog čvora i mislim da nam ne preostaje ništa drugo nego da prionemo na posao. Ovde priča nije završena. Ovde priča tek počinje. Počinje, siguran sam, pod drugim uslovima, sa izmenjenom percepcijom međunarodne zajednice prema Srbiji i ovaj momentum Srbija mora da iskoristi. Ovo je možda poslednji momenat koji država Srbija može da iskoristi i u odnosu na EU i u odnosu na evropsku budućnost i u odnosu na percepciju Srbije od strane svih velikih i značajnih međunarodnih aktera u međunarodnoj areni, pre svega mislim i na Rusku Federaciju i na Kinu, ali naravno i na SAD i pomenuo sam već EU. Na kraju, želim da kažem da će SPS, odnosno poslanička grupa SPS, glasati za ovaj izveštaj i da pružamo punu podršku Vladi Republike Srbije i njenom premijeru. Hvala vam.
Gospodin Samardžić je tražio repliku. Izvolite.
Replika je na prethodno izlaganje, pošto je u kontekstu referenduma, o kome sam govorio i za koji sam rekao da će DSS da podrži, rečeno da ne treba tako da lažemo narod. Referendumom se ne može lagati narod, to je prosto način izjašnjavanja ljudi oko jednog konkretnog pitanja, gde će oni odgovoriti sa da ili ne. To ćemo videti. Ali, veoma je čudan kontekst obrazloženja ovoga zašto ne treba referendum da se održava, ne samo zato da ne bi lagali narod, nego i zato da se ne bi ponavljale greške iz prošlosti, pa je pomenut referendum iz 1998. godine. Izvinite, taj referendum je raspisala SPS, tj. vlast koja je bila pod njenom kontrolom, dakle, o sprečavanju internacionalizacije kosovskog pitanja. Održan je u maju mesecu, ako se dobro sećam, 1998. godine, a već u oktobru mesecu je potpisan prvi sporazum Holbruk-Milošević oko nekih aranžmana vezano za Kosovo, povlačenje vojske itd. Nije reč o takvom referendumu. Ovde je zapravo reč o jednoj inicijativi koja će imati vrlo transparentan cilj i formu. Tu će Skupština učiniti svoje jer ona mora da da odobrenje i nema razloga da se sad unapred dezavuiše takva jedna inicijativa. Znate, laganje naroda, obmanjivanje naroda, ako hoćete, najveća obmana jeste ovaj sporazum. Vi, gospodine Ružiću, kažete da nije Ustav dodirnut ili okrnjen, kako ste to rekli, ovim sporazumom. Naime, ovim sporazumom, ako on stupi na snagu, biće negirana i poništena i preambula i član 8. o granicama i član 182. o Autonomnoj pokrajini i još neki članovi koje sad ne moram da nabrajam. Dakle, Ustav će biti praktično oboren ovim sporazumom i to i jeste nešto što nama daje razlog za alarm, ali ovde se ne radi o Ustavu, kao papiru, ovde se radi zapravo o onome što se garantuje, a to je položaj Srba, tamo gde Srbija može da učestvuje, pokazalo se 40 godina da može. Zašto se toga odričemo? Hvala.
Replika, gospodin Ružić. Samo još jednom se prijavite.
Gospodine profesore, zaista ne želim da ulazim u polemiku sa vama, niti sam ekspert Ustavnog prava, niti želim, kao ubeđeni demokrata, da dezavuišem bilo kakvu ideju o narodnoj inicijativi ili referendumu. Samo sam izneo bojazan, a koliko je realno to što vi govorite, upravo govori vaše izlaganje i malopre i ranije. Uglavnom govorite u negaciji, govorite o tome da je nešto srušeno, da nešto treba srušiti, da smo srušili Ustav, da je srušena preambula, što naravno da nije tačno. Kao laik, vi ste profesor, ja nisam, ni na koji način to nije tačno. Mislim da nema mesta polemici. Vi imate pravo da iznesete vaš legitiman stav. Nisam rekao da će biti ili neće biti referenduma, samo sam izrazio bojazan da Srbija nema toliko vremena i energije da neke stvari radi zarad toga što će neko jednom političkom manipulacijom pokušati da to iskoristi. Ali, na sreću, uveren sam da narod koji živi na teritoriji Kosovu i Metohiji sasvim dobro razume ono što sam želeo da kažem i zna ko su njihovi lažni politički predstavnici i zastupnici njihovih interesa svih ovih godina bili i kojim je govorio da je Kosovo Srbija, a zabijao glavu u pesak i mislio da neučešćem u međunarodnoj areni i u dijalogu, reši problem koji evidentno egzistira. Koja je odgovornost SPS i za 1999. godinu i za 1998. godinu i za sve godine, na sreću za svih ovih 23 godine od kada je višepartijski sistem uveden u Srbiji? Naravno, da smo mi za to plaćali cenu, plaćaćemo i dalje, to za nas nije sporno, ali razlika između nas i vas je ta što mi naše greške uviđamo, umemo da se promenimo i umemo da damo doprinos našoj državi. Hvala vam.
Izvolite gospodine Samardžiću.
Upotrebljena je stvarno jedna ne primerena reč, da postoji mogućnost političke manipulacije. Naime, ne znam na koga aludirate u tom trenutku? Verovatno, imate konkretnu neku ideju o tome ko bi mogao politički da manipuliše referendumom. Pomenuli ste Srbe sa Kosova. Dakle, i ja tvrdim da oni znaju šta im je interes, kao što vi tvrdite, ali mi imamo rezultat njihovih, dakle, i mitinga, saopštenja, predloga i inicijativa, a oni ne idu u prilog vašoj percepciji ove stvari, nego upravo našoj. Oni ljudi, zapravo, neće da se slože sa posledicama ovog sporazuma i prihvataju se, dakle, onog poslednjeg sredstva legalnog i mirnog, da se stvar obavi referendumom. Čemu sada, bilo kakva slutnja, ili ne daj bože insinuacija o nečijoj političkoj manipulaciji? A ko ima danas sredstva i snage za to, sem, razume se onih koji imaju sredstva vlasti u svojim rukama. Nemojte da aludirate i da, zapravo, aludirate na nekoga koji o tome uopšte ne misli.
Izvolite, gospodine Ružiću.
Zaista, poslednji put se javljam, a i po Poslovniku mislim da nemam više pravo. Ipak, bih profesore ostavio drugima da govore o ovoj važnoj temi, ne bi da polemišem sa vama i ne znam zašto ste se vi toliko prepoznali u onome što sam ja govorio. Hvala vam.
Narodni poslanik Borislav Stefanović.
Hvala gospodine predsedniče, poštovani predsedniče Vlade, članovi Vlade Republike Srbije, uvažene kolege narodni poslanici, mi se danas nalazimo u jednom u niz teških dana koji su iza nas na polju pokušaja rešavanja kosovskog problema, manje ili više neuspešnih u decenijama koje su prolazile, ja se ne bi u tome previše zadržavao. Ali, moram, pre nego što uđemo u neku suštinu da kažem da mi je bilo zadovoljstvo slušati replike mojih prethodnika iz vlasti koje su sebi nose toliko podrške, toliko strasti, pozitivne emocije, vizije, mudrosti, jedino što je problem u tome što dolaze 20 godina kasno. Problem je u tome što kada ih slušam, na momente mislio sam da pričaju o meni ili o DS, a oni u stvari pričaju o premijeru Dačiću. Takođe, to pokazuje da je ova vlast, na šta svakako treba čestiti, preuzela definitivno politiku DS i to ne samo na kosovskom pitanju, što dokazuje da danas ispred Skupštine imamo jednu manju grupu ekstremista, a zamislimo tu neverovatnu situaciju da smo mi postigli ovaj sporazum, verovatno bi ste vi svi bili tamo napolju sa 200 hiljada ljudi. Ono što je sigurno, da to jeste situacija iz koje treba da izvučemo pouke i da svaki put, pre nego što bacimo kamen na nekoga, ili na neku politiku, koja se kreće na minimalnom prostoru, treba da razmislimo da li ćemo sutra i mi takvu politiku da vodimo, ne zato što je volimo i ne zato što je želimo, već zato što su nas razne okolnosti, uticaji, istorija, događaji na to nateralo. To je ono što se premalo razumelo u našoj političkoj sceni i u ovoj skupštini. Mislim da je dobro što ovaj izveštaj koji se nalazi ispred nas, je u stvari izveštaj više Vlada. Dve Vlade, od čega 98% izveštaja i rada prethodne Vlade, a 2% izveštaja rada ove Vlade, do duše krucijalan. I to pokazuje taj kontinuitet o kom govorim. Veoma mi je drago da vidim da su svi sporazumi prethodne Vlade, za koje je prethodna Vlada jednoglasno glasala i donela odgovarajuće, uredbe i zaključke se nalaze u ovom Izveštaju. Premijer Dačić je takođe bio aktivan učesnik svega toga i svojom aktivnom politikom, prisustvom i glasom potvrdio ovaj sporazum. Postavlja se pitanje zašto smo morali prođi kroz buku, bes i loše strasti u međuvremenu. Zato što je neko hteo da dobije političke poene. U julu mesecu prošle godine smo vam govorili da će se ovo desiti. I molili smo vas da imate razumevanje za vreme koje dolazi, a koje vi snosite odgovornost. Niste nas slušali. Sedam puta smo javno tražili da budemo deo, savetodavno, ovog procesa, da damo svoj doprinos, da nas saslušate, da nas konsultujete, da nas pitate za bilo šta. Niste nas poslušali. Ušli ste u ovaj dijalog na jedan vrlo čudan način sa velikim rečima pompom, pozivanjem na greške prethodnika, na tajne prethodnika koje nikad našli niste. Ušli ste u ovaj dijalog uz obećanja kosovskim Srbima koja sad neću citirati, jer znam da duboko u vama, ona i dalje stoje kao jedan duboka griža savesti koja će vas pratiti. Ali, to je posledica svake političke konverzije i političkog konvertita tako da vam tu niko ne može pomoći. Ono što je činjenica, poštovane kolege, ima nekoliko stvari koje su rečene ovde, pre nego što uđemo u meriting sporazuma, koje moramo da razjasnimo. Niti je ova Vlada, niti prethodna, niti bilo koja pre od Martija Ahtisarija imala mogućnost da bira da li će da vodi proces u UN ili ne. Poslednji pregovarač posrednik UN bio je Marti Ahtisari. Njegov plan su svi odbili u ovoj zemlji uključujući i Savet bezbednosti, osim jedne partije. To treba reći radi istine. Da li su svi pokušali da vrate proces u UN? Naravno. Zašto nismo u tome uspeli? Zato što je Savet bezbednosti duboko podeljen i zato što ova tačka ne bi došla na dnevni red koji se usaglašava među stalnim članicama Saveta bezbednosti. Zašto je doveden Euleks? Zato što je Generalna skupština UN jednoglasno glasala za to. Zato što je UNMIK sa sedam i po hiljada pao na pedeset članova. Zato što je svaki izveštaj šefa UNMIK usvojen u Savetu bezbednosti bez veta. Zato što je svaki šef UNMIK preneo svaku nadležnost, svaku koja postoji na centralne institucije u Prištini. To je istina. O tome se u ovoj zemlji do aprila 2013. godine nije govorilo, a kad se govorilo od strane DS bili smo izloženi svim napadima svake moguće vrste i pretnjama za život. To je istina. Mi smo sada u tako teškoj situaciji kao država i društvo, a najviše Srbi na Kosovu i Metohiji. Da kad se suočimo sa ovakvim problemom prvo što treba da kažemo jeste istinu.Istina je teška i bolna, uvek kada vodite državu. Pošto smo mi opoziciona stranka, nas kritikuju zbog toga što hoćemo da kažemo istinu, a moramo reći istinu. Istina o UN je takva kakvu sam vam upravo objasnio, uostalom to je potvrdio Aleksandar Vučić nedavno. Ono što je takođe istina – kako smo ušli u ove pregovore? Idemo na najviši nivo, dosta je činovnika, slažemo se. Idemo na najkrupnije teme, idemo na status. Opasna stvar, pokazalo se. Ostavili smo telekomunikacije i energetiku nerešenu, ni dan danas se ne zna, osim što postoji neki datum, kako će se to rešiti? Ne da li će se, nego kako će se to rešiti? Činjenica je da smo kritikovani zbog toga što raspravljamo tzv. "tehnička pitanja". Siguran sam da posle svega ovoga mnogima u Vladi je žao što nemamo prostor da i dalje raspravljamo tehnička pitanja. Činjenica je, takođe, da ovaj sporazum koji se nalazi ispred nas je posledica teških pregovora koji su vođeni u vrlo lošim okolnostima, ali ne samo zato što Priština ima podršku najjačih međunarodnih faktora, već zato što je Vlada, nažalost, i Vlada i predsednik, naročito podeljeni u političkom pogledu na rešavanje kosovskog problema. Postoje dubinske podele i te podele su bile vidljive svaki dan, a naročito na kraju. Videćemo još šta dalji dani nose. Ono što je sigurno, ne možete uspešno pregovarati sa kosovskim Albancima u Briselu, a da istovremeno predsednik Republike drži onakav govor u UN o Haškom tribunalu, ne zato što nije tačno, nego zato što time odbijate one koji su presudni da dobijete rezultat povoljan za državu Srbiju. Inače, mislim da je tačno, ali kažem, ne zato što je to tačno, ili netačno. Ono što je sigurno je da ne možete uspešno pregovarati u Briselu, a da istovremeno predsednik Republike pravi, da budem blag, ozbiljne gafove u diplomatskom pristupu posla koji radi. Ne možete praviti uspešne pregovore, a da predsednik Republike nikad ne propusti priliku da propusti priliku, da nas stavi na mapu tamo gde pripadamo, da posećuje ljude o kojima se može diskutovati, da deli odlikovanja onima o kojima se vrlo ozbiljno može diskutovati da li zaslužuju ta odlikovanja. Onda Dačić treba da postigne sporazum. Sa kim? Sa onima kojima nije jasno kakvu mi to spoljnu politiku vodimo, zato što neko hoće da dokaže da ima vrata i na istok i na zapad, a premijer mu pregovara na zapadu. Pa, premijer ode u Moskvu, pa čuje od Rusa isto što smo čuli svih hiljadu puta, nećemo mi biti veći Srbi od Srba. Tačno. Izvolite sami rešite. Onda našpregovarački tim reši uz pomoć prijatelja, kako se to kaže u kvizu, a prijatelj je Aleksandar Vučić. I to je činjenica. Sporazum koji se nalazi pred nama nije ni idealan, ni dobar i manjkav je, ali DS će ga podržati zato što smatramo da u ovoj situaciji, kada smo došli dovde gde jesmo, nedostatak podrške ovom sporazumu vodio bi u dalje propadanje države Srbije i njenih građana. On bi u svakom slučaju vodio dalje u ambis. On bi ugrozio bezbednost građana, naših građana na KiM, ali bi isto tako izolovao državu Srbiju i prekinuo njene evropske integracije, što bi bilo katastrofalno za naše inače urušene institucije, naš životni standard i našu ekonomsku situaciju. Kada smo došli pred ambis, onda kažete – hoćete li sada da skočite, ili nećete? Pa, nećemo, ali moramo da objasnimo kako smo tu došli. Ne mogu se voditi uspešni pregovori, a da se istovremeno, priznaćete to, gospodine Dačiću, kaže javno u momentu kada imate jako ugrejanu aferu u Srbiji, da Ustav može da se stavi pod mišku i da Kosovo može da dobije stolicu u UN. To otvara prostor drugoj strani kojeg je ona nažalost i iskoristila u tački 14. Tačka 14. glasi da mi nećemo blokirati Kosovo u evropskim integracijama, ali ne postoji država na svetu koja je član EU, da nije član UN, i to je istina, činjenica. Takođe je činjenica i to, ne ovaj sporazum što ste ovakav napravili koji ćemo mi podržati, nego je problem u tome šta je sve bilo obećano, a sada tu tek kad uđemo, šta je bilo obećano? Te južni Tirol, te Kurdistan, te, ne znam, maksimalna autonomija, podela Kosova. Možemo do sutra da pričamo. Imali smo tajni plan predsednika Nikolića, koji se pokazao da ne postoji. Imali smo jedan ozbiljno nestručan pristup u pregovaračkom procesu, nažalost, i on je posledica i nejedinstva, pre svega politike, ne ljudi. Jedni druge su pokušali da pokrivaju, ali to nejedinstvo je očigledno. Sećate se kada smo usvajali Rezoluciju, gospodine Dačiću, mi smo vas podržali zato što ste ustali protiv propale politike predsednika Nikolića i to se pokazalo kao jako dobro. Zamislite da je usvojena predsednička platforma, kako biste to objasnili što nema takvog sporazuma u skladu sa tom platformom? Nikako. Mislim da ova Vlada duguje sa te strane i zahvalnost DS, ali mi to ne tražimo od vas. Mislim da smo shvatili da danas imamo pohvalu političkom odrastanju i sazrevanju vlasti. Imamo pohvalu u njihovom racionalnom pogledu na politiku posle dugo, dugo vremena lutanja i lažnih napada i optužbi. Imamo jednu političku elitu koja je shvatila šta znači voditi državu u teškoj situaciji, koliko je to nepopularno. Mi tražimo samo da kažete – jeste, to je tačno; bez optuživanja, zato što u ovoj sali nema nikog da nije kriv i nema nikog da nije učestvovao u nekom procesu. Samo ispred vas sede čak tri pregovarača razna, četiri, u raznim procesima pre i nikada nije bilo ni lako ni jednostavno i sve su bili dani pakla, dani neizvesnosti, nedelje, sve ono što smo hteli da uradimo, a nismo. Uvek je bio pritisak od strane naše desnice, naših slavskih desničara, koji između dva zalogaja žita na slavi razmatraju koliko će srpskih kostiju da izbroje. Tako je i sada, opet bi da broje i to je tako uvek bilo i biće, samo što mi našu politiku nismo menjali, mi ništa nismo slagali i mi se nismo okretali, a vi jeste. Ono što je tačno je da kada se ovaj sporazum ne bi prihvatio, sigurno je da bismo išli u dalju eskalaciju loše situacije nasilja, izolacije Srbije. Takođe, činjenica je i to da DS glasa za to zbog budućnosti ove zemlje i ni zbog čega drugog, samo zbog budućnosti. Ne glasamo ni kao podršku vašim naporima ni to kako ste vodili pregovore, ni to što spominjete baj-pas i privremeno rešenje, koje je navodno pred nama, a ja pitam privremeno ka čemu? Koji će biti rezultat? Čemu baj-pas? Da li baj-pas pre podele, da li baj-pas pre priznanja ili baj-pas pre vraćanja Kosova pod puni suverenitet Srbije, to su jedine tri opcije? Da, ako je ovo baj-pas, slažem se, kažite nam – čemu? Kažite nam da podržimo to ako je to istina, ali bojim se da nije, ne zato što želite da slažete, nego zato što ste suočeni sa ogromnim problemom, kao cela Vlada, ogromnim i ne treba niko da očekuje da vas DS kritikuje radi kritike, to se neće desiti, ali treba da nam kažete ako je ovo privremeno, u redu, šta je ono sledeće čemu idemo? Šta je to? Nećemo da slušamo još jedne izmišljene iluzije i sabrana dela Tomislava Nikolića, hoćemo da vidimo šta je to stvarno ispred nas. Ono što je sigurno, da nažalost u ovom sporazumu je propušteno pitanje imovine, pitanje povratka, pitanje nestalih, pitanje crkava i manastira, pitanje struje i telekomunikacija, iako postoji za ova poslednja dva rok, kako ćemo to da rešimo, konkretno pitanje imam, ako smo preneli na prištinske institucije svu zakonodavnu vlast, poresku vlast, privrednu vlast? Ako nismo, objasnite nam, šta znači nadzorna funkcija u zdravstvu, školstvu, prostornom planiranju, mi to želimo da znamo? Da li to znači da će deca na severu Kosmeta da uče iz srpskih udžbenika i da idu u srpske bolnice? Ako ne znači, recite nam šta onda znači? Da li je nadzor ono što imamo u Erdutskom sporazumu, da li će ovaj sporazum biti nevladina organizacija kao Erdutski sporazum? Neka su to teške istine, ali neka su istine, kažite nam da znamo zbog građana. Mislimo da u ovom trenutku niko od nas nema stranačku odgovornost. Svi imamo jednu moralnu, ljudsku i nacionalnu odgovornost i zbog toga ne treba na ovu stvar da gledamo sa partijskih pozicija. Dame i gospodo, ono što nas, nažalost, tek čeka to je teška implementacija, užasno teška, gotovo nesprovodiva implementacija ovog sporazuma. Objasnite nam kako mislite da implementirate Sporazum kad politički lideri sa severa Kosmeta rezolutno to odbijaju? Zašto ovo sada spominjemo? Zato što ko se sa vatrom igra, od vatre i strada. Zato što kada smo ih ranije molili, centrale nekih od vaših stranaka su podsticale te Srbe da miniraju svaki dogovor, koji, gospodo, danas usvajate i čestitam vam n tome. Tada ste ih podsticali da zasipaju kamenjem svaku reč pomirenja. Tada ste ih podsticali da isteraju izdajnike, kako ste im govorili i sada te iste treba da molite da se ova stvar implementira? To je malo teže. Mi vas podržavamo u tome, samo treba da im objasnite zašto ste tada bili u pravu, a sada niste ili obrnuto. Jako teška situacija za vas. Naravno, u svom tom galimatijasu mislim da poslednje što treba jedni o drugima da govorimo je - baš nas briga kako ćete glasati. Da vam kažem i to, Demokratsku stranku je briga za građane i nas baš briga što vas briga kako ćemo glasati, ali mi ovo radimo zbog njih, zbog toga što zatvaranje njihove budućnosti izlaza bi bilo pogubno i zato što imamo utisak, a možda se varamo, da posle ovoga dolaze sve gore i gore opcije, sve teže i teže opcije, sve manje i manje sprovodljive opcije. Mislim da ne treba da branite politiku ove vlade time što napadate opoziciju, posežete za istorijskim paralelama ili teškim rečima. Najteža reč od svih je, mi smo uvek ovo govorili, šteta što nije bilo mudrosti, nikad nije bilo pregovora do nas. E to su teške reči. Ne traži se tako konsenzus. Hvala.
Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata pre pauze narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini za upražnjena poslanička mesta, kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Dostavljena vam je Odluka Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnih poslanika radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, dostavljen vam je i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Branislavu Krekiću, izabranom sa Izborne liste "Izbor za bolji život" – Boris Tadić i narodnoj poslanici Katici Vijuk, izabranoj sa Izborne liste "Pokrenimo Srbiju" – Tomislav Nikolić. Na osnovu Odluke Republičke izborne komisije i Izveštaja i predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Branislavu Krekiću i Katici Vijuk. Čestitam narodnim poslanicima na izboru i molim da pristupe radi polaganja zakletve. Poštovani narodni poslanici, molim vas da, saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini, pristupite polaganju zakletve. (Predsednik čita tekst zakletve, a narodni poslanici ponavljaju.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI!" Molim narodne poslanike da potpišu tekst zakletve. Dozvolite da vam čestitam i poželim uspešan zajednički rad. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potreba da Narodna skupština u toku današnjeg dana završi ovu sednicu. U skladu sa članom 87. stav 1. određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 16.15 časova. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, Nova Srbija je od svog nastanka tačnije od dobijanja statusa parlamentarne stranke, a tome ima već 12 godina glasala za sve deklaracije, rezolucije ili odluke koje su donošene u vezi sa našim Kosovom i Metohijom. Toliko za one koji se verovatno interesuju kako će danas uraditi, odnosno glasati Nova Srbija. Mi iz Nove Srbije mislimo ma koliko to izgledalo deplasirano, politički naivno, da je u ovom trenutku kada se radi o Kosovu i Metohiji srpskom narodu i političkim činiocima koji predstavljaju narod pre svega ovde u Narodnoj skupštini i uopšte na političkoj sceni potrebna ta reč srpsko jedinstvo koje nam je mnogo puta do sada u našoj istoriji pa tako kada se radi o Kosovu i Metohiji nedostajalo. Od svih koji ovih dana protestuju ili se bune što je sasvim legalno i legitimno politički, mislim da se to radi na kulturan i civilizovan način, bez obzira da li se sa nekima od njih slagao ili ne, mislim da najviše prava imaju da se bune Srbi na severu Kosova i Metohije. Dvadeset hiljada ljudi u jednom danu, u jednom gradu koji se zove Kosovska Mitrovica ili tačnije rečeno severna Kosovska Mitrovica to vam je kao da je u Beogradu izašlo milion ljudi, i to svako ko se bavi politikom, a pogotovu naši državnici koji do sada vode zemlju, ja sam baš tu reč upotrebio državnici, a mislim da se tako i ponašaju za one ljude koji čine tzv. državni vrh. Dakle, mislim da su krenuli u dobrom pravcu i mislim da ovih nekoliko dana treba iskoristiti da se sa građanima, našim Srbima na severu Kosova i Metohije razgovara što se već i čini. Kosovo kako oni kažu po meni nije nezavisna država i nikada neće biti. Taman da je nekim čudom sama Srbija evo danas prizna. Da li neko može da veruje da može da bude nezavisna jedna država kojoj jedan ambasador ma koliko moćne države u svetu u koverti donese rešenje ko je predsednik te tzv. države Kosovo? Mi naše predsednike pa i ovoga sada koji je na vlasti smo birali na poštenim i demokratskim izborima. Dakle, mi iz Nove Srbije mislimo da će se postići jedinstvo u ovom parlamentu gde govore i glasaju predstavnici građana, a mi smo bili spremni da uvek podržimo bez obzira na svoje stranačke interese pa i lična uverenja, većinski stav ljudi koji predstavljaju građane Srbije. To ne znači da referendum kao jedno od osnovnih demokratskih oruđa na koje građani imaju pravo ne treba biti raspisan. Možda nije loše da se proveri i da građani direktno na referendumu u najskorije vreme kažu šta misle o ovom sporazumu. Ohrabruje me i radujem se tome što i naši najveći funkcioneri ne beže od toga, nego to nude kao jednu od varijanti. Mislim da u narednom periodu treba da svi zajedno i kroz parlament i kroz Vladu i kroz sve institucije ove države, bez obzira koliko je ulagano u Kosovo i Metohiju, bez obzira da li je tu bilo nekih grešaka, to će ovaj tim kako se već zove ispitati. Ja mogu da vam navedem samo jedan primer i molim vas da me ne shvatite da sam ličan. Nova Srbija je 2005. godine podnela jedan zakon koji, ne znam iz kojih razloga nije došao u parlament da se o njemu glasa, a tim zakonom samo sa dva dinara popušene paklice cigareta u Srbiji, sa dva dinara po litru potrošenog benzina bi skoro svaki Srbin na Kosovu i Metohiji imao mesečnu nadoknadu da može normalno da živi, a zajedno udruženi, recimo, u jednom selu ili zaseoku da napravi neki privredni subjekat. Mislim da na takav način, ne mora biti da je moja ideja najbolja i najsrećnija, najpre možemo tim ljudima tamo da pomognemo. Očekujem u implementaciji i primeni ovog sporazuma, ako ovde bude usvojen, svi smo skoro napamet naučili tih 15 tačaka, ali stalno uporište delovanja i naše Vlade i naše države i svih političkih stranaka po meni treba da bude pomoć ljudima na Kosovu i Metohiji. Dakle, čovek jeste jedna država i jeste nezavisna i suverena ako ima neke atribute vlasti i državne sile, ali čovek je ekonomski slobodan i ekonomski nezavistan. To nije ništa manje važno od toga. Mi to moramo da shvatimo, pogotovo oni koji nisu shvatili da pomoć Srbima na Kosova i Metohije je pomoć celoj Srbiji. Hoću da kažem da ovo što se sada događa ili će se dogoditi na severu Kosova i Metohije nije samo stvar tih ljudi. Već nekoliko puta prilikom donošenja sličnih deklaracija, rezolucija ili odluka vezanih za Kosovo i Metohiju sam imao čast ili priliku da budem u pravu ili ne, to neka građani prosude, da se ne radi samo o severu Kosova i Metohije, nego se radi o celoj državi Srbiji. Moramo pošteno da se pogledamo u oči, da ovde kažemo da smo narodni poslanici izabrani po izbornom sistemu koji kaže da je Srbija jedna izborna jedinica i da imamo obavezu da mislimo o celokupnom stanovništvu i teritoriji naše države. Nikoga ovde nisam čuo, a možda ću u nastavku da je rekao da naš tim na čelu sa gospodinom Dačićem i Vučićem, se nije borio na tim briselskim pregovorima i da je mogao i nešto više da uradi. Ne treba to njima govoriti. Koliko sam ih shvatio, oni su rekli da su izvukli, da su uspeli tamo da naprave sporazum, ono što se najviše moglo u ovom trenutku. Dalje tako shvatam ovih 15 tačaka. Neko je danas rekao, mislim i premijer Dačić, da je to privremeno na 10 godina. Jedan naš veliki čovek i književnik je rekao: "Ćeraćemo se mi još", samo mi ne treba da odustanemo. Treba da budemo strpljivi, vredni, pametni i da verujemo tim ljudima na Kosovu i Metohiji, pogotovo na severu, ma koliko se nekima ne sviđalo ono što oni ovih dana zastupaju. Poslanički klub Nove Srbije će podržati ovaj Briselski sporazum u 15 tačaka, sa dubokim uverenjem da će Vlada, ma koja bila, sadašnja ili buduća, napraviti konačno jedan konzistentan državni plan, kojim će se podržati naši ljudi na Kosovu i Metohiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u prethodnom delu zasedanja Skupštine Srbije svega i svačega sam se naslušao. Potpuno razumem da ima političkih stranaka za koje bi jedini prihvatljivi sporazum bio da se Kosovo i Metohija vrate pod potpuni integritet Republike Srbije. Verujte, i mi iz SNS bismo bili najsrećniji da je to moguće. Isto tako, čuo sam i teške reči, kao što su recimo izdaja. Čuo sam teške reči da ovaj sporazum rešava status Kosova i Metohije. Kosovo i Metohija ovim sporazumom ne dobijaju nezavisnost i Kosova nema ni u članstvu UN. Međutim, sve te priče koje su protiv ovog sporazuma postavljaju jedno prosto pitanje – koju mi to alternativu imamo, ako ne prihvatimo ovaj sporazum koji je bio u Briselu, da se samoizolujemo? Dovoljno je da prođete malo Srbijom i da shvatite da to nije moguće. Građani Srbije su siromašni. Samoizolacija vodi u još veće siromaštvo. Mi nemamo ekonomsku snagu kojom bismo određene političke poteze vukli. Zato ne može da bude kriva ova Vlada, već vlade koje su učestvovale i vodile Srbiju u prethodnom periodu. Da li je neko u SNS radostan zbog ovog sporazuma? Mogu da kažem da niko nije radostan. Da li smo zadovoljni? Nismo ni zadovoljni. Da li je moglo da se postigne nešto više? Verujte da nije. Neke političke stranke su ovde i napadale ovaj sporazum, pa napadale su i SNS i Vladu Republike Srbije zašto nisu prihvatili prethodni sporazum. Jeste u tome razlika, da ako neko želi da vodi Republiku Srbiju, mora da se bori za nju i za njene interese. Zahvaljujući toj želji da se nešto uradi i da se nešto postigne, da se nešto promeni i da se ne da sve za ništa, imamo sad jedan ovakav sporazum. Svakako da ovaj sporazum nije rezultat rada samo ove Vlade. Rezultat je jedne upornosti da se dođe do nekog rešenja koje pred nas postavlja i EU i UN, a i interesi Republike Srbije. Da li bi rezultati ovog sporazuma bili bolji da je sporazum postignut pre, recimo, pet ili šest godina? Potpuno sam uveren da bi, zato što su mnogi koji su vodili Republiku Srbiju kosovski problem stavljali pod tepih, bežali su od njega, krili su ga od građana. Donosili smo ovde u Skupštini Srbije često i rezolucije i deklaracije o Kosovu i Metohiji, koje su ostajale samo mrtvo slovo na papiru i nikakav drugi rezultat, osim deklarativnog zalaganja za pravni kontinuitet na Kosovu i Metohiji, na koji ima pravo Republika Srbija. To je bio jedini rezultat. Da li je neko lobirao po svetu da ne dođe do nezavisnosti Kosova? Nije niko, samoproglašenje nezavisnosti Kosova. Često su nas zemlje koje su nam i više nego prijateljske stavljale do znanja da odredimo šta mi hoćemo sa Kosovom i Metohijom. Nismo smeli ili nisu ni htele te vlade da im kažu šta hoće sa Kosovom i Metohijom, dok su privremene kosovske institucije polako ali sigurno zaokruživale svoju nezavisnost. Počele su da vode svoju upravu. Počele su da vrše vlast na teritoriji Kosova i Metohije. Počele su da ostvaruju međunarodne odnose. Mi smo stajali po strani i pustili da to rade. Onda, kada je došlo do čuda 2008. godine, do čuda za koje su i mala deca u Srbiji znala da će da se dese, onda ko je kriv? Znači, imamo sada jednu situaciju na terenu, koja nije uopšte povoljna za Republiku Srbiju, bar kada su u pitanju Kosovo i Metohije. Šta je preostalo? Da vidimo, kada su u pitanju te paralelne institucije, da li ih mi tamo stvarno imamo. Može da se kaže da ih na neki način imamo. Odakle se finansiraju? Iz budžeta Republike Srbije. Nije to sporno. Ako treba, i poslednji dinar bi išao za Kosovo i Metohiju iz budžeta Republike Srbije, ali postavlja se pitanje – imamo li mi više i taj poslednji dinar? Jedan deo nastavićemo i mi dalje da finansiramo. Ono što je najvažnije jeste da se spreče privremene kosovske institucije da same rešavaju problem Srba na teritoriji Kosova i Metohije. Samo je pitanje kada bi polako počeli da ukidaju naše institucije, jednu po jednu, da se mi ništa ne pitamo, da mi ništa ne znamo i da zaokruže kompletnu državnost na celoj teritoriji Kosova i Metohije. Po prvi put Republika Srbija ima bar jedan dokument na koji može da se pozove i koji joj daje pravo da bar kroz simboličan način učestvuje u vršenju vlasti na teritoriji Kosova i Metohije. U poslednjih 13 godina nismo imali nikakve prilike, nikakve šanse i sve se dešavalo mimo nas. Zato ovo jeste početak rešavanja kosovskog problema, a status Kosova može da bude samo jedan u okviru Ustava Republike Srbije i u pravno-političkom sistemu Republike Srbije. To danas nije moguće, ali jedan ovakav sporazum nam daje za pravo da možemo u nekoj budućnosti da se nadamo. Da je drugačije, što bi oni pregovarali s nama? Moraju da pregovaraju, pokušavaju da naprave državu sa kojom ne znaju šta će, jer još uvek nemaju pun integritet kao država i ovim sporazumom to ne dobijaju, nego se na određen način nešto vraća i pod okrilje Republike Srbije. Ono što je nama takođe važno je da oni to priznaju, hteli ili ne, da priznaju, da imamo ipak pravno pitanje na teritoriji Kosova i Metohije, koje je u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Da li mogu da kažem da bude sporazum bolji? U ovom trenutku ne. Da ga je bilo možda pre pet, šest godina, potpuno sam uveren da bi ovaj sporazum bio daleko, daleko bolji nego što ga sada imamo. Da li smo srećni zbog toga? Nismo. Ali to je realnost na terenu i to su činjenice koje niko ne može da ospori i zbog toga će SNS i da podrži Izveštaj Vlade Republike Srbije kada se o tome bude izjašnjavala.
Hvala. Narodni poslanik Zaharije Trnavčević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Vlade, predsedniče Skupštine, drage kolege narodni poslanici, "Pokret bogata Srbija" će podržati ovaj sporazum koji je 19. aprila premijer Ivica Dačić parafirao u Briselu. On je nastao po onoj – bolje išta nego ništa. Međutim, ovim Srbija nije izgubila, ali je dobila formiranjem ove Zajednice asocijacije opština na severu Kosova. Smatramo da je ovo etapno rešenje i do finalnog rešenja ima još dosta toga da se radi, do trajnog rešenja koje će da podmiri sve potrebe Srba koji žive na Kosovu, nealbanaca, Albanaca, EU, UN, Nemačke, Amerike, Francuske i drugih pokrovitelja i projektanata nezavisne Republike Kosovo. Ovde sada izlažem formulu za to trajno rešenje. Ona je jednostavna. I ono što je tužno, to sam već izlagao ovde 13. januara ove godine, kada je usvajana Rezolucija o Kosovu, ali je to prošlo bez ikakvog odjeka. Niti je to ocenjeno kao nešto prihvatljivo, niti je odbačeno. Zbog toga sam prinuđen da ovde pred vas izložim sledeću formulu. Predlažem da tu formulu ova Skupština prihvati i da naloži, odnosno ovlasti premijera Ivicu Dačića da u sledećim kontaktima sa Ketrin Ešton i EU iznese to kao stav ovoga doma. Ona glasi – Srbija sa Kosovom će ući istoga časa u EU, kada ispuni standarde koji vladaju u EU. Na taj način na sto i u opticaj se vraća onaj stav Martija Ahtisarija, koji je rekao, ali to nikada nije prihvaćeno – standardi pre statusa. Da je to poštovano, danas ne bi raspravljali o ovome, jer bi se na KiM razgovaralo o tome – zašto tamo ne vladaju standardi kakvi vladaju u EU? Dakle, i Srbija i Kosovo će postati članovi EU ukoliko u svoju zakonodavnu i drugu praksu uvedu iste standarde, a to je da svi građani bez obzira na mesto gde žive, sa ove ili one strane granice, bez obzira na nacionalnost, žive pod istim uslovima, sa jednakim pravima i obavezama. U tom slučaju, kada postanemo zajedno sa Kosovom članovi EU, pitanje granice će biti relativizirano do jednog stepena da će biti manje važno da li se granica nalazi na Ibru, u južnom delu Kosovske Mitrovice, ili na Prokletijama gde i treba da bude kada je reč o Albaniji. U tom slučaju bi bila podmirena, kažem, prava i Srba, Albanaca, nealbanaca, svih koji žive na tom prostoru. Mislim da je ovo pitanje lako rešivo i prihvatljivo. To je, uostalom, ujedno i test za velike sile da kažu šta one žele, da li žele rešenje koje podmiruje interese građana zbog kojih se ovo sve radi ili neke svoje koncepcije i zamisli o tome da stvore neku "Veliku Albaniju", koja će biti protivteža, nova sila, privržena Atlantskom paktu i SAD. Ima jedna latinska izreka, koja kaže "ubi bene ubi patrija" – tamo gde je dobro, tamo ti je domovina. Ima naših ljudi, na stotine hiljada, koji danas žive u Nemačkoj, treća-četvrta generacija, u Austriji itd, koji su postali građani tih zemalja i doživljavaju je kao svoju iako su ostali Srbi i slave slavu, i upražnjavaju neke druge, alije njima tamo dobro. Ako Srbima i Albancima bude podjednako dobro na Kosovu, biće zaista svejedno pitanje suverenosti koje se, uostalom, ulaskom u EU jednim delom i prenosi na evropski parlament, i niko od toga danas ne pravi problem. Setite se samo kakvo je stanje u zemljama Beneluksa – Holandije, Belgije, Luksemburga. Tamo uopšte više ne postoje ni granična ni carinska policija koje kontrolišu promet putnika itd. Zalažem se za to da sa ovakvim rešenjem i ovakvim stavom ulazimo u EU zajedno sa Kosovom, pod uslovom da se ispune standardi, da se rešavaju i relativizuju sva i mnoga pitanja ... (Predsednik: Vreme, gospodine Trnavčeviću.) Ovo istovremeno znači da se mora, i to treba naglasiti, obaviti istraga ... (Predsednik: Molim vas, završite.) Završavam. Mora se obaviti istraga i sankcionisati sve zločine koji su počinjeni na Kosovu, počev od 1999. godine, kada su pobijeni oni žeteoci, zatim, 23. marta 2004. godine itd. Molim vas, gospodine predsedniče Vlade, da odgovorite na ovo. Da li je ovo blesavo ili suludo, i da onda zaboravimo na ovakvu ideju, ili bi o ovome moglo da se razgovara? Hvala.
Hvala vam, gospodine Trnavčeviću. Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević. Izvolite.
Dame i gospodo, Briselski sporazum se pre svega odnosi na Srbe sa KiM, a naročito na Srbe koji žive na severu Kosova. Mada nas državni vrh ubeđuje svakodnevno da se on odnosi na celu Srbiju jer će on doneti boljitak celoj Srbiji, to naravno nije tačno. Suština je u tome da ovaj sporazum izmešta KiM iz Srbije i predaje KiM pravo u ruke Hašimu Tačiju, za kojim je podignuta optužnica od ove iste države koja sa njim ravnopravno pregovora u Briselu. U tome je suština, a sve ostalo je zamajavanje naroda i prikrivanje prave istine. U ponedeljak sam bio u Kosovskoj Mitrovici na mitingu gde je bilo preko 20 hiljada ljudi sa severa KiM. Vaši mediji su objavili da je bilo samo 10 hiljada, ali to je normalno, jer vaši mediji stalno smanjuju broj, i to po nekoliko puta, prisutnih na protestima u Beogradu. Nikada se toliko masovno nije okupio narod u severnoj Mitrovici, jer oni dobro znaju da od Briselskog sporazuma zavisi njihova budućnost i budućnost njihove dece. Oni su tada doneli deklaraciju kojom su odbacili sporazum iz Brisela kao nelegitiman i nevažeći. U deklaraciji piše, citiraću samo jedan deo: "Imajući u vidu da ovaj sporazum krši Ustav Republike Srbije i ukida njene institucije na severu KiM, narod Srbije koji živi u ovom delu zemlje neće dopustiti njegovo sprovođenje, jer bi time potpao pod vlast lažne države Kosovo. Ovaj sabor izražava ogorčenje na činjenicu da su najviši predstavnici vlasti Republike Srbije predali deo Pokrajine, pod srpskom upravom, onima koji su izvršili nasilni čin otimanja KiM. Oni koji su to učinili, zaslužuju svaku osudu jer nisu dobili mandat ni od koga da predaju svetu srpsku zemlju i srpski narod, materijalna dobra i duhovne svetinje, a sve zarad svojih uskih političkih interesa. Zbog svega toga, srpski narod sa severa KiM neće dopustiti primenu ovog sramnog sporazuma". Završen citat. Taj narod živi dole na KiM i on najbolje zna šta je za njega bolje. Za njega je bolji život u državi Srbiji, a nikako život u tzv. Kosovo. Otkuda pravo pregovaračkom timu i državnom vrhu Srbije da srpski narod na severu KiM ubeđuje da on bolje zna kako će njemu biti i kako mu je od onih samih koji žive na severu KiM? Šta su dobili Srbi sa KiM ovim sporazumom? Dobili su novu državu, tzv. državu republiku Kosovo, u kojoj ni po koju cenu ne žele, a izgubili su svoju državu Srbiju, u kojoj po svaku cenu žele da nastave da žive. Drugo, dobili su Ustav republike Kosovo i sve njene zakone, a izgubili su Ustav Republike Srbije u kome jasno piše u preambuli da li je KiM neodvojivi deo Srbije. Taj Ustav su prekršili i državni vrh i pregovarački tim. Dobili su Srbi sa KiM i kosovske institucije, što jasno piše u Sporazumu koji ste vi potpisali, a izgubili su institucije Srbije. Dobili su Srbi na KiM regionalnog komandanta policije koji će biti Srbin i to je u redu. Njega će predlagati zajednica srpskih opština. To su tri kandidata od kojih će ministar unutrašnjih poslova kosova Bajram Redžepi izabrati jednog koji će biti njegov komandant, koji će primati njegovu platu iz Prištine i sprovoditi njegova naređenja. Svi policajci će biti Srbi, ali će biti plaćeni iz Prištine. Dobili su komandire policije za sve četiri opštine, ali u čemu je novost? I pre su i sada su komandiri policijskih stanica na severu KiM u svim opštinama Srbi. Svi policajci će po ovom sporazumu biti u sastavu policije kosova. Dobili su Srbi i jedno odeljenje Okružnog suda u severnoj Mitrovici, ali će ono biti u pravosudnom sistemu kosova, a ne upravosudnom sistemu Srbije. Dobili su garancije NATO pakta da će štiti Srbe i da neće vojska kosova 10 godina biti na severu. Pošto sam bio aktivni učesnik odbrane Srba 17. marta 2004. godine za vreme progona, video sam da NATO pakt da ne štiti Srbe nego pruža logističku podršku šiptarskim teroristima. Nisu rekli ništa o tome da nije bio na sastanku sa našom delegacijomgeneralni sekretar Raspunsen, nego da je bio njegov pomoćnik i da ne postoji pismena garancija za to usmeno obećanje. Na kraju, obraćam se svim poslanicima koji gaje nacionalno i versko osećanje – da li ćete glasati protiv svoje braće na severu KiM i celoj KiM? Da li ćete se kao pravoslavci oglušiti o vapaj naše Srpske pravoslavne crkve koja vam poručuje, citiram – apelujemo na poslanike u Narodnoj skupštini Srbije da pred Bogom i istorijom srpskog naroda i sopstvenom savešću izmere i odmere svoju moralnu i istorijsku odgovornost prilikom odlučivanja o davanju ili uskraćivanju saglasnosti Srbije kao države na ovakav tekst Sporazuma, završen citat. Na kraju, glasaću naravno onako kako misli naš narod na severu KiM i kako poručuje naša Srpska pravoslavna crkva i sa prezirom ću glasati protiv ovakvog sramnog Sporazuma. Hvala na pažnji.
Narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala gospodine predsedniče. Ukratko ću da iznesem da podržavam ovaj sporazum, jer je to jedini način da se konačno normalizuju odnosi između Srbije i Kosova. Obe vlade su uz podršku EU pored niza tehničkih pitanja, zapravo važnih životnih problema na kraju razmotrile i velika pitanja koja se odnose na kosovske Srbe, pre svega severa Kosova. Pored te veoma važne normalizacije severa Kosova, nadam se da će se postupno stvarati uslovi da se normalizuje situacija i u Preševskoj dolini jer i tu imamo čitavo vreme od 1999. godine do danas i to je neproglašeno vanredno stanje. To su činjenice o kojima čitavo vreme govorim i u ovoj skupštini. Ovu ideju koju možemo često da čujemo o tome da je povoljan i konačan trenutak da se postigne istorijski sporazum između Albanaca i Srba, da su zapravo najpovoljniji trenuci da se tu mora nešto konkretno uraditi, da je ideja o zamrznutom konfliktu po meni neozbiljna, katastrofalna i da apsolutno šteti svima i da je svakako ova druga ideja dogovora i sporazuma životna potreba. Samo je pitanje na kojim osnovima, na kojim principima? Ako se i dalje barata sa kategorijama iz prošlosti, iz 19. veka, ako i dalje govorimo o legendama, o mitovima, onda je teško do tog sporazuma doći. Ukoliko ovo pomirenje tražimo u principima evropskih vrednosti, verovatno će to biti i dugotrajno, ali u tom principu se moramo ponašati. Da iskreno kažem, ne mogu da shvatim kada se kaže da su Briselu bili srpska delegacija, a sa druge kosovska i visoki predstavnici EU. Zašto bi uopšte moglo to da bude i po kome treba da postoji takva logika? Kada je u pitanju proces integracije strukture, znamo da se Srbija priprema za datum, a da Kosovo tek treba da dolazi do Sporazuma o pridruživanju i stabilizaciji. Da li je to na osnovu objektivnih kriterijuma ili nekih subjektivnih? Apsolutno i ti dogovori koji se uz pomoć EU postižu moraju se postići na temelju evropskih vrednosti, a ne na motivima iz prošlog veka. Što se brže oslobađamo tih predrasuda, verovatno ćemo doći i do ozbiljnijih rešenja. Ova vlada sigurno ima legitimno pravo, kao što je i pokazala u Briselu, da se stara o pravima, položaju Srba na Kosovu, ali dozvolite, to ste čuli i u ranijoj diskusiji da bi ti zahtevi bili ozbiljniji u Evropi ili svetu mora da tu bude približno istih principa ili kriterijuma kada ovde vršimo unutrašnja rešenja. Govorimo o pravu Srba da imaju sud, a da li se ovde neko pita da u Preševu sa 90% Albanaca, u predlogu koji je Vlada dala nema suda, a tamo ga je bilo 50 godina. Sada bi trebalo da Albanci u Preševu ostanu bez Osnovnog suda, da od 43 sudije u Osnovnom sudu u Vranju ima samo četiri Albanaca, a u Višem sudu nijednog. (Predsednik: Vreme.) Tako da mislim da je jedinstven princip ozbiljan princip i nudi ozbiljna rešenja za stabilnu budućnosti svih na ovom području. Hvala.
Narodni poslanik Nikola Tulimirović.
Hvala predsedniče Skupštine. Uvažene kolege, članovi Vlade, Sporazum parafiran u Briselu sam čitao na engleskom jeziku poučen nekim iskustvima sa nekim ranijim prevodima i bez obzira što sam odmah imao utisak koji je maločas izneo profesor Pelević, ovde sam došao potpuno otvorenog uma da čujem možda 200 i nešto poslanika zna bolje od mene zašto je taj sporazum dobar. Saslušao sam argumente. Tu sam od početka zasedanja. Moram da priznam da nisam čuo bilo šta što bi me ubedilo da glasam za i neću se sad ponovo osvrtati na to zašto mislim da je Sporazum loš. Najkraće rečeno, on oduzima svaki suverenitet Srbima na Kosovu i jedino njegova primena nas dovodi u situaciju da jedino što preostaje do pune nezavisnosti je njeno formalno priznavanje. Sve ostalo bi već bilo tu. Šta je sad problem? Imaćete komotnu većinu i to nije sporno. Ono što može da bude sporno, i ako ću ja glasati protiv i ne mali broj drugih poslanika, jeste primena na terenu koju su pominjali ljudi iz DS. Primena može da bude problematična iz prostog razloga što bez obzira na ovde iznete stavove, stavovi i mišljenja ljudi koji žive na severu Kosova nisu nešto što ovde mogu poslanici da prenose, jer za početak na izborima nisu kandidovani stavovi, politika koju sada Vlada vodi. Najveća stranka u Srbiji je kandidovala politiku koja je bila potpuno drugačija od ove koja se sada zastupa. Ostali kako tako. U takvoj situaciji neophodno je da se raspiše referendum. Vama će biti lakše ako zaista mislite da referendumom možete da dobijete pozitivan odgovor za ovaj sporazum, ali isto tako pružićete priliku da se demokratski ospori ta ideja i da se spreči nešto što može da ima pogubne posledice. Mene najviše zabrinjava nedostatak strategije. Nisam čuo ništa strateške prirode ovde. Ne razumem šta je to što mi dobijamo. Razumem šta gubimo, to je potpuno jasno, ali u onom delu koji se tiče dobijanja, poruke su izmešane, nejasne. Čuli smo dovoljno puta da dobijamo datum, iako je i to nekoliko puta demantovano. Ako je datum u pitanju, mislim da je strategija, ne loša, nego katastrofalna zato što ako pogledate tendencije, što se tiče podrške pridruživanju EU, ona kontinuirano pada. Mi ćemo pred referendum nekim redovnim tokom stići za 10 godina kada većina u Srbiji, po mojoj, a ne samo mojoj proceni, više neće biti za EU i sada je onako, da kažemo, 50:50. Za 10 godina će sigurno biti protiv. Na šta će onda ličiti naša državna strategija? Dali smo, ne sve, nego nešto za ništa, jer u EU, na kraju, nismo ušli. Voleo bih da mi čujemo državnu strategiju i da dobijemo pravo da se na referendumu izjasnimo. Ako se već troši novac na referendum o ovom sporazumu, da se ujedno, zbog specifičnosti srpskog pridruživanja EU, raspiše i referendum o pridruživanju samoj EU, pa i to pitanje da razrešimo i raščistimo. Onda mislim da nema potrebe pozivati se na to da li će Srbi sa Kosova i Metohije da poštuju Sporazum ili ne, ukoliko bude potvrđen referendum. Kao neko ko će u Skupštini glasati protiv tog sporazuma, ako na referendumu bude potvrđen, uradiću sve što je u mojoj moći da pomognem da se on sprovede, s tim, što sam siguran da i ako više od dve trećine poslanika, nažalost, moram da upotrebim reč koju ne volim, može da izda svoju zemlju, ceo narod ne može da izda svoju zemlju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Gospodine predsedniče Skupštine, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri u Vladi Republike Srbije, odmah na početku ponoviću ono što je i predsednik Jedinstvene Srbije, gospodin Marković, rekao – Jedinstvena Srbija će glasati za predloženi Sporazum koji je potpisan u Briselu, ne iz razloga što smatramo da je on idealan za Srbiju, već iz razloga što je on u ovom trenutku realnost, što Srbija dobija i što može da dobije. Kad kažem da ćemo glasati za ovaj sporazum, mislim da je to dobro i za Srbe koji žive u Republici Srbiji bez KiM i za sve Srbe koji žive na KiM, a ne samo na one severno od Ibra. Ovaj sporazum je realnost nastale situacije posle dugo godina pregovora, naročito aktuelnih poslednjih nekoliko meseci, i on je realnost sagledavajući raspored snaga u svetu i u Evropi i mi moramo da shvatimo, kao što je i premijer Dačić rekao, da smo mi mala zemlja i da moramo da se okrenemo budućnosti, da razmišljamo o našoj deci o našim porodicama, o našoj zemlji, ako je volimo. Mi smo, nažalost, do sada u pregovorima često znali šta nećemo, ali nismo znali šta hoćemo. Ovde danas u mnogim diskusijama se osporava ovaj sporazum, sa tendencijom i predlozima da se odbije. Znači zna se da se neće, ali nisam čuo predlog šta je to šta hoćemo i za šta možemo, kao zemlja, da se izborimo za naš narod na KiM. Ako istorijski posmatramo problem KiM nije nastao juče, nije nastao ni pre 20 godina, nastao je mnogo, mnogo pre. Mi koji malo duže pamtimo i imamo malo više godina znamo da je i u vreme komunističke Jugoslavije, kada se pričalo o bratstvu i jedinstvu i ostalim stvarima u tadašnjoj Jugoslaviji, ipak postojao problem KiM, ali taj problem se gurao pod tepih radi mira u kući, radi bratstva i jedinstva itd. Normalno, posle drugačijeg rasporeda snaga u Evropi i politike koju su pametno, to moramo da priznamo, vodili kosovski Albanci, došlo se do toga da oni imaju prijatelje tamo gde smo mi očekivali da će to biti naši prijatelji. Zašto se to tako dogodilo? Na to pitanje treba da daju odgovore oni koji su tada vodili i Republiku Srbiju i državu Jugoslaviju. Za jedinstvenu Srbiju nije sporno da je KiM produkt uticaja velikih sila, nekih njihovih prohteva i zahteva kada su u pitanju određena prirodna bogatstva i to treba otvoreno reči. Niko mene i nas iz Jedinstvene Srbije ne može da ubedi da Amerikanci, Englezi, Francuzi i Nemci više vole Albance nego Srbe, samo zato što su Albanci. Oni ih vole zato što imaju ekonomski interes, imaju geostrateški interes, imaju politički interes, ali su za to kosovski Albanci znali, na našoj neslozi u Srbiji, da se lepo izbore i da to pozicioniraju u svetu i u Evropi. Danas kada neko kaže da je pitanje Sporazuma biti ili ne biti za Srbiju zbog konačnog dobijanja datuma za početak pregovora i ulazak u EU, može da se kaže jeste, ali sa druge strane i nije. Nemojmo da očekujemo da ćemo kao zemlja posle potpisivanja ovog sporazuma i dobijanja datuma, Jedinstvena Srbija očekuje sa sigurnošću dobijanje datuma, da će poteći med i mleko u ovoj zemlji i da će nam odjedanput svi problemi nestati i da ćemo početi bolje da živimo. Jedan uvaženi kolega je rekao da mi moramo da se menjamo, da moramo da menjamo svoju svest, svoj odnos prema poslu i prema zadacima, kako bismo mogli da ispunimo norme za ulazak u EU. Kada govorim o tome šta se sve kroz istoriju događalo na KiM, moram da napomenem i sledeće i molim kolege i koleginice, koji se nalaze u ovoj skupštini, ne samo ovde, nego i van ove skupštine, da ne liju suze nad sudbinom kosovskih Srba na KiM, a lepo su se smestili van KiM i lepo uživaju u blagodetima života van KiM. Treba sa sigurnošću reći jedno, grešili smo kada je u pitanju KiM, a dajmo danas da budemo mudri, realni i da sagledamo normalnu i realnu situaciju u kojoj se nalazi Srbija i da normalno i realno sagledamo budućnost srpskog naroda u Republici Srbiji i na KiM. Ako tako posmatramo, onda ćemo rećida je politika veština mogućeg. U ovom trenutku izvukli smo maksimalno moguće za državu Srbiju i trebamo u nastavku razgovora i pregovora, do kojih će sigurno doći, da se borimo da izvučemo što više povoljnosti za naš narod i naše ljude na KiM. Nemojmo sada, tako se kod nas u Pomoravlju kaže, da cepamo dlaku uzduž. Sagledajmo realnost, ponavljam to po nekoliko puta, i podržimo Vladu premijera Dačica, da nastave ovaj put ulaska Srbije u EU, biće dobro i za nas u Republici Srbiji, a biće dobro, poručujem, i kosovskim Srbima. Ponavljam, Jedinstvena Srbija će sigurno podržati ovaj sporazum.
Reč ima narodna poslanica Sanda Rašković Ivić.
Hvala. Gospodine predsedniče Vlade, gospođe i gospodo ministri, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi ovaj briselski Sporazum o normalizaciji protiv koga je SPC, Srbi sa Kosova i Metohije, Srbi sa severa Kosova i Metohije su odlučno, svi listom, protiv njega, studenti, parlamentarne i vanparlamentarne stranke i, na kraju, što je svakako vrlo važno, član pregovaračkog tima i bivši šef Kancelarije za KiM gospodin Aleksandar Vulin. Sve nam ovo govori da je ovaj Sporazum o normalizaciji postao u stvari jedna legalizacija nenormalnog stanja. Kod nekih u vlasti očevidna je vrlo velika nervoza zato što nailaze na otpor. Otpor koji pružamo mi ostali, ne samo mi ovde u parlamentu, nego i građani Srbije. Ne samo to, nego čak je izvršena i neka vrsta napada na Srpsku Pravoslavnu Crkvu, koja nije viđena od komunističkih vremena, kada se mitropolitu, koji je inače čuvar Pećkog trona, preporučuje da sam napravi svoju stranku, pa da se onda bavi politikom. Pošto sam Srpkinja iz Hrvatske, prosto ne mogu a da napravim neku paralelu sa Erdutskim sporazumom, na koji mi ovaj sporazum briselski veoma liči. Da podsetim sve narodne poslanike, ali naravno i građane koji nas u ovom trenutku gledaju, da su Erdutskim sporazumom takođe Srbima u Hrvatskoj nuđene mnoge stvari, bez malo isto kao i ovde što je nuđeno Srbima na Kosovu i Metohiji, ovim sporazumom, ali šta se desilo? Na kraju imamo epilog priče, da je sada problem čak i upotreba ćirilice u Vukovaru. Moram takođe da podsetim da je otprilike 30 hiljada Srba, nakon primene Erdutskog sporazuma, moralo da napusti Sremsko-baranjsku oblast, zato što su se zamerili tuđmanovskoj hrvatskoj vlasti. Plašim se da, ukoliko, ne daj Bože, dođe do primene ovog sporazuma, narod koji živi pogotovo na severu Kosova, od čuvara mosta pa nadalje, a samim tim se i zamerio Tačijevoj vlasti, moraće kad tad da napusti svoja ognjišta i svoje kuće. Toliko o tim garancijama o bezbednosti koju su usmeno dobili Srbi sa Kosova i Metohije. Moram da se osvrnem i na tačku 14. koja najjasnije govori o tome šta je ovaj sporazum i o čemu se ovde radi. U ovom sporazumu nije samo što u sporazumu piše, na šta nam stalno skreću pažnju članovi pregovaračkog tima, nego i šta proizilazi iz onoga što piše. Ali evo, u tom sporazumu lepo crno na belo piše - da se Srbija obavezala u tački 14. da Srbija neće sprečavati Kosovo na putu u EU. Pošto znamo da u EU ne ulaze ni regije, ni autonomije, nego suverene države, onda je potpuno jasno da je Kosovu de fakto, pa bezmalo i de jure, priznata ovim nezavisnost. Srbija je tako postala, u novijoj evropskoj istoriji, jedina zemlja koja se odrekla važnog dela svoje teritorije i to ne makar kakvog dela svoje teritorije, to je deo teritorije koji ima posebnu psihološku, kulturnu, istorijsku i ekonomsku vrednost. Slade nam se nekih 200 miliona evra sa tom rekom para koja treba da poteče, onda kada se ovaj sporazum usvoji. Međutim, samo bih podsetila da je takozvana vlada Kosova prodala Telekom u Prištini za 270 miliona evra, a da na Kosovu leže resursi u rudama i u drugim metaličnim elementima koji su procenjeni na preko 200 milijardi evra. Mi smo predali Kosovo, a dobili smo datum. A ovaj datum, 19. april, ostaće doveka zapisan kao datum kada je Srbija predala Kosovo i Metohiju sa svim Srbima, manastirima, rudnicima i sirovinama Hašimu Tačiju i njegovim separatistima. Pokazali su srpski vlastodršci celom svetu koliko Srbi mogu da budu galantni, ne samo za kafanskim, nego i za pregovaračkim stolom. Moram da citiram SPC i apel srpskog Patrijarha, koji apeluje na poslanike i predsednika Srbije, da pred Bogom, istorijom i savešću odmere svoju moralnu i istorijsku odgovornost. Neću se obraćati predsedniku Srbije, on zna šta mu valja činiti kada mu se obraća, kada na njegovu savest apeluje srpski Patrijarh. Obratiću se vama. Poštovane kolege narodni poslanici, obratiću se vama, da danas glasate u skladu sa svojom savešću. Znam da je vrlo važna partijska disciplina, ali vlastita savest je mnogo važnija od partijske discipline, verujte mi. Mi danas donosimo važnu odluku, čini mi se da je ta odluka od najvažnijih koje smo doneli u životu. Molim vas, postupajte po svojoj savesti, a naročito se obraćam kolegama sa KiM, onima kojima je pupčanik podvezan u kosovskom metohu. Ako je meni ovako i ako mi se duša cepa zbog onoga što se u ovoj skupštini sprema, mogu da mislim kako se vi osećate. Ali, verujte, ovaj dan će proći, a sutra će vam biti još gore. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Narodni poslanik Bojan Đurić, izvolite.
Uvažena potpredsednice, predsedniče Vlade, ministri, članovi Vlade, gospodine Pavićeviću, dame i gospodo narodni poslanici. Gospodine Dačiću, skoro čitav dan sam proveo u sali, ako se ne varam, pre nekoliko minuta sam vas video prvi put, možda je to bio drugi ili treći put, da se makar malo nasmejete. Ne znam zašto je to bilo, možda zbog neke poruke koju ste dobili, ali moram da vam kažem da bi mi bilo mnogo draže i normalnije da se danas ovde češće smejete i da ova sednica ne teče u raspoloženju koje, moram da vam kažem, nekako najviše liči na opelo. Situacija jeste teška, ali zašto takva mora da budei atmosfera u ovoj zemlji? Zašto na ovome insistiram na samom početku? Apsolutno se slažem sa tim da je ovaj sporazum postignut u teškim okolnostima, da nismo ili da niste imali mnogo izbora kada ste odlučivali o tome da li ćete ga prihvatiti, ali isto tako duboko verujem da ovaj sporazum, čak i u ovakvim ograničenim, limitiranim okvirima, u kakvim je postignut, u tekstu koji je postignut, može da bude osnov za novi početak ili novi kvalitet života i Srbije i Srba na Kosovu i Albanaca na Kosovu. Ako mene i LDP pitate zbog čega, pre svega, treba podržati ovaj sporazum, a mi ćemo za ovaj sporazum glasati bez ikakvih uslova, bez ikakvih stranačkih zahteva ili stranačkih pogodbi, onda je njegova značaj pre svega u tome što je to prvi ozbiljan politički sporazum između albanskog i srpskog naroda ili srpskog i albanskog naroda, kako god hoćete. Za LDP ovo nije sporazum koji je postigla jedna Vlada, jedna vladajuća koalicija, bez obzira na to koliko je podrške ona imala na izborima, koliko ima, eventualno, podrške sada i bez obzira na to koliko se politika koju danas stidljivo, ali ipak vodite, između ostalog i tako što branite ovakav sporazum u ovom parlamentu, razlikuje od onoga kakva je bila i vaša i retorika vaših koalicionih partnera, ne samo u predizbornoj kampanji pre oko godinu dana, nego i u godinama pre toga. Zbog toga, gospodine Dačiću, mislim da morate biti optimističniji kada govorite o ovom sporazumu i da nekako morate da motivišete možda i ostale članove Vlade da se uključe u ovu diskusiju. Ako ste se vi uzdržali od više komentara na ono o čemu govore narodni poslanici, zbog toga što ste se uplašili da ne uđete u raspravu kakvu ste imali jutros, mislim da ste pogrešili. Mislim da u nekoj drugoj vrsti rasprave, sa drugim poslaničkim grupama, recimo sa LDP, da smo mogli da dođemo i do nekih novih odgovora na pitanja koja su pred nama, a koja nisu sadržana u ovom sporazumu. Za LDP je ovaj sporazum kraj jedne epohe i za nas su manje ili više besmislene rasprave o tački 2), 7), 14), razgovori o tome kakva je jedna ili druga varijanta ovog sporazuma. Za nas je suštinski važno ono što će se desiti sutra, ono što će se dešavati u narednim nedeljama. Da li će ovaj sporazum imati nekakav smisao, isto tako kao što je i pitanje – da li će taj datum, a verujem da niste ovo uradili samo zbog datuma, imati neki smisao i za građane Srbije, ali i za Srbe na Kosovu. Kada se upinjete vi i neki drugi članovi vladajuće koalicije prethodnih dana da dokažete koliko vam je bilo teško, koliko je ograničeno dejstvo tog člana 14. koji govori o tome da Srbija neće sprečavati ili da jedna i druga strana neće sprečavati onu drugu na putu evropskih integracija, onda mislim da i tu morate biti mnogo hrabri. Interes Srbije je da ne sprečava Kosovo na putu evropskih integracija, zbog toga što Srbi na Kosovu i severno i južno od Ibra jedinu šansu za ozbiljno poboljšanje svog života imaju ukoliko se kosovsko društvo modernizuje, ukoliko bude uspostavljeno na principima vladavine prava, ukoliko se u njemu sprovedu reforme. I vi i ja, gospodine Dačiću, kao što i svi poslanici u ovoj sali znaju da ni srpsko ni albansko društvo, nažalost, iz mnogobrojnih razloga nisu u stanju da krenu u ozbiljnije reforme bez pomoći EU ili bez štapa i šargarepe EU, ukoliko hoćete da budemo potpuno otvoreni. Da jesmo, onda ne bismo ni imali ovaj problem sa Kosovom, ne bismo imali ovakav sporazum, ne bismo imali ovakvu raspravu, ne bi plato ispred Narodne skupštine danas izgledao onako kako izgleda i ne bismo imali još 1.000 problema u našoj zemlji koji nemaju nikakve veze sa Kosovom, ali je zloupotreba pitanja Kosova, ne samo u prethodnih 20 godina, nego mnogo duže od toga, zapravo bio izgovor da se o tim problemima ne razgovara. Više ne mogu da slušam te priče o tome koliko ima srpske zarobljene rude na Kosovu koju nam sada neko otima. Kada smo tako ozbiljna zemlja i ozbiljan narod, šta nas je sprečavalo u proteklih 100 godina da eksploatišemo tu rudu, gospodine Dačiću? Možda bi nam, da smo bili u stanju da svoje društvo tako organizujemo, da svoju ekonomiju tako organizujemo, bilo lakše da odbranimo Kosovo, a vrlo verovatno ne bismo ni ušli u rat sa čitavim svetom u kome smo unapred bili osuđeni na poraz. Zbog toga mislim da grešite, gospodine Dačiću, kada i te svoje retke intervencije u ovoj današnjoj raspravi zapravo počinjete tim dokazivanjem šta je bilo pre 5. oktobra, a šta je bilo posle 5. oktobra i kako je zapravo Kosovo izgubila ona politička snaga ili ona politička elita koja je Srbiju vodila posle 5. oktobra. Vi odlično znate da je to vrlo heterogena ili da su to vrlo različite političke opcije i da period od 2000. do 2012/2013. godine apsolutno ne možemo da posmatramo kao jedinstven politički proces. Biću do kraja iskren. Samo jedan kratak period posle 5. oktobra 2000. godine, između ostalog, vi i vaša politička partija niste učestvovali u vršenju vlasti ili podržavanju vlasti u ovoj zemlji. Na tome vam ne zameram, samo očekujem jednu vrstu političke iskrenosti koja bi onda olakšala vama, meni i svim članicama vladajuće koalicije, gospodinu Arsiću, gospodinu Markoviću i svakome u ovoj sali da mnogo ubedljivije zvuči to kada kaže - možda bi sporazum bio bolji da smo ga prihvatili pre pet ili šest godina ili da su u zemlji postojale okolnosti da se tako nešto desi. Nije bila nesreća sa neba ili nekakva prirodna nepogoda to što nismo sa kosovskim Albancima razgovarali pre šest godina. To je bio rezultat loših političkih odluka. Neke partije su u tome učestvovale, neke su taj koncept sukoba ili odlaganja tog razgovora sa Albancima osmislile, a neke političke partije nisu imale hrabrosti da se tome suprotstave jer su bile u Vladi. Tako je bilo, gospodine Dačiću, i 2006. i 2007. i 2008. godine. Naravno da se to ne tiče i ne odnosi samo na vašu političku partiju, nego i na mnoge druge. Neke od njih su danas u Vladi, a neke su u opoziciji. Liberalno demokratska partija ima tu mogućnost da danas kaže da je tada bila u pravu, ali da to kažemo bez ikakve radosti. Mi smo najnesrećniji zbog toga što je izgubljeno tih šest ili sedam godina. Kada smo vam mesecima u ovom parlamentu, gospodine Dačiću, vama i gospodinu Vučiću i svim drugim liderima vladajuće koalicije govorili da je krajnje vreme da reagujete na pretnje desničara, na atmosferu linča koja se stvara u našem društvu, na to stalno pravljenje spiska izdajnika, ne zbog toga što morate da vodite računa o nama ili nekim drugim ljudima koji se označavaju kao izdajnici, nego zbog toga što će jednog dana, kada sporazum bude parafiran i potpisan, te pretnje stići vas, čini mi se da nije bilo dovoljno spremnosti sa vaše strane i sa strane drugih lidera vladajuće koalicije da taj dobronamerno upućeni apel poslušaju. Nadam se da vam je bar u ovim danima koji su iza nas postalo jasno koliko je bilo značajno da to učinite u tom trenutku. Kao što sam već rekao, LDP će, naravno, podržati ovaj sporazum, ali prosto moram da se osvrnem na još nekoliko stvari o kojima ste vi, gospodine Dačiću, govorili i jutros na početku rasprave i proteklih dana. Neke se odnose na vas, neke se odnose na ono što govore ili rade vaši koalicioni partneri. Nažalost, svestan sam toga da odgovore na neka od tih pitanja neću moći da dobijem od vas. Danas ste, čini mi se, gospodine Dačiću, rekli pet ili šest puta da su Srbiji važni njeni saveznici, da Srbija mora da ima saveznike. Koji su to saveznici, gospodine Dačiću? Da li su naši ključni politički saveznici zemlje EU i zemlje zapada ili možda na nekom drugom pitanju ili u implementaciji ovog sporazuma želite, sanjate, a ja vam kažem uzaludno se nadate pomoći nekakvih alternativnih saveznika, recimo Moskve? Mislim da ste se vi, inače, dobro držali u toj poseti Moskvi, koja je, makar se meni čini, najmanje bila rezultat vaše želje, a mnogo više ambicije nekih drugih da vas gurnu u tu Moskvu pred Putina i da to bude poslednji pokušaj da vas slome i da možda ovog sporazuma ne bude. Onda budite dosledni do kraja. Vi ste premijer vojno neutralne zemlje. Voleo bih da je Srbija zemlja koja ide prema članstvu NATO saveza, ne zato što volim NATO, nego zato što mislim da bi nam bilo lakše, recimo, da sačuvamo interese i bezbednost Srba na Kosovu da smo članica NATO saveza već u ovom trenutku, ili makar da smo doneli odluku da prema tom savezu idemo. Ali, ako niste u stanju da to kažete, i vi gospodine Dačiću, iako sam potpuno siguran da i vi i vaša vladajuća koalicija to mislite i da ćete za godinu, dve ili tri biti na onim pozicijama na kojima je LDP danas kada je u pitanju integracije Srbije u NATO, onda nemojte da odete u Niš i da povodom tog ruskog humanitarnog centra kažete da to nažalost nije vojni centar. Nema razloga da govorite da nažalost nije. Nije i odlično je što nije, mislim i sa mog stanovišta i sa vašeg stanovišta, ako se već zalažete za vojnu neutralnost. Ako suprotno postupate, to je onda, gospodine Dačiću, ideja trajno zamrznutog konflikta. Danas smo u ovoj raspravi čuli od poslanika opozicije, ali i od, što mene mnogo više brine, poslanika vladajuće koalicije da je ovo privremeno rešenje, da je ovo na deset godina. Ova zemlja više ne može da izgubi nijednu generaciju svog stanovništva, gospodine Dačiću, koje će sanjati promenjene međunarodne okolnosti u kojima ćemo dobiti priliku za novi rat ili novo razračunavanje, ispravljanje nepravdi ili ispravljanje računa sa kosovskim Albancima ili bilo kojim narodom oko nas. Za tako nešto više nemamo vremena, snage, mogućnosti, ekonomske snage. Vi ste potpisali ovaj sporazum ili parafirali, gospodine Dačiću, zato što je to epilog činjenice da smo pre 14 godina izgubili rat na Kosovu i da se time završila epopeja naših slavnih poraza u ratovima na teritoriji čitave bivše Jugoslavije. U istom onom Starom Merkatoru u kome se danas donosi odluka SNS o podržavanju sporazuma, koju ja pozdravljam, valjda je taj Merkator trebao da bude prva žrtva one čuvene kampanje bojkota slovenačke robe. Pre nekoliko dana je, gospodine Dačiću, bila godišnjica parole "Niko ne sme da vas bije". Vi ste naslednik te politike i ne očekujem od vas da možete da priznate u ovom parlamentu, makar ne još uvek, da je od te rečenice "Niko ne sme da vas bije" nastala tragedija ili da je time pokrenuta tragedije u kojoj su najviše batina dobili Srbi. Ne samo Srbi na Kosovu, nego u svim delovima bivše Jugoslavije. Nažalost, to se završava tako što ovih dana batine dobijaju Srbi u samoj Srbiji i to od Srba. Da li se tako završavaju ti nesrećni nacionalni projekti ili se završavaju ovakvim govorima kakve je jutros, recimo, imao gospodin Marković, a na koje niste reagovali, ne znam da li iz razloga što je to vaš koalicioni partner? Kažem vam, tih 14 ili 15% glasova, gospodine Dačiću, nije dovoljno da biste oćutali takve stvari, zbog toga što to ugrožava vas i vašu buduću politiku, kao što vas i danas ograničava i na mnogo načina ugrožava to što danima pred prošle izbore u samoj izbornoj kampanji niste imali više snage da govorite na drugačiji način ili istinitiji o Kosovu. Liberalno demokratska partija, a ja pogotovo, vam nije zaboravila ono kada ste išli u Banja Luku da zajedno sa Dodikom šaljete poruku kako je LDP neprihvatljiva u koaliciji zbog svog stava o Kosovu. Neću pokušati da poentiram na toj činjenici danas. Neću vam vraćati za to, zato što mislim da je odgovornost i obaveza svakog od nas da ovaj sporazum danas bez ostatka podrži. Mislim da je vaša obaveza i obaveza svih drugih u vladajućoj koaliciji da se zauvek odreknu ideje da će moći da koriste ovog, onog nacionalnog lidera, region, sukobe sa nekim, kao platformu za isterivanje, moram da kažem, sitnih partijskih interesa. Još jednom vam kažem, gospodine Dačiću, moralo bi mnogo više ambicije da bude u onome o čemu vi danas ovde govorite. Naravno da rešenje nije referendum. To je vrlo jasan stav LDP, ali vam još jednom kažem, nemojte kalkulisati sa referendumom. Ako želite da donesete odluku da se ide na referendum, onda referendumsko pitanje ne može da bude – da li ste za sporazum ili ste protiv sporazuma? Ako se izjašnjavamo o jednoj propaloj iluziji, a to je, recimo, iluzija o Kosovu iz Ustava Srbije, hajde da se onda, gospodine Dačiću, izjasnimo na referendumu i o drugim zabludama i iluzijama. Hajde da novi Ustav Srbije bude tema za referendum o kome će se građani izjašnjavati. To bi bio možda način da rešimo probleme u ovom društvu i da rešimo neka od onih pitanja koja prete, gospodine Dačiću, da postanu na mnogo načina krizna žarišta, slična Kosovu, ne mislim u smislu separatizma ili nekih sličnih stvari. Mislim na Vojvodinu, mislim na pitanje ljudskih prava, mislim, recimo, gospodine Dačiću, na model izbora predsednika, mislim na regionalizaciju zemlje. To su pitanja na koja bismo morali da odgovorimo na referendumu, a ne na pitanje – strana ili domaća čizma. To nisu pitanja za 2013. godinu. Anahrona su, gospodine Dačiću, bila i 1987. i 1988. godine. Ako to vi i vaši današnji koalicioni partneri niste shvatali tada i niste shvatali 1999. godine i niste shvatali 2004. godine, da nam je važan NATO, i 2007. godine, koliko dobra osnova za razgovore može da bude Ahtisarijev plan, ili niste shvatali u maju 2012. godine, onda vi, gospodine Dačiću, neka gospodin Vučić, neka gospodin Nikolić, koji ne može doveka da sedi sa strane i docira političarima koji moraju da donose teške odluke, probajte da to shvatite baš danas, ne zbog zadovoljstva LDP, nego zbog sudbine sedam miliona ljudi u ovoj zemlji. Hvala vam.
Gospođa Rašković Ivić. Po kom se osnovu javljate? (Sanda Rašković Ivić: Replika.) Niste pomenuti, niti je vaše izlaganje. (Sanda Rašković Ivić: Prethodnik, gospođo predsedavajuća, je rekao da je dosta više te priče o rudnim bogatstvima i resursima, zašto ih onda nismo iskorišćavali?) Molim vas, neću vam dati pravo na repliku. Izvinite. Izvolite, javite se još jednom.
Pre svega, zahvaljujem kolegi Đuriću, a onda zahvaljujem i vama što ste mi dali reč. Htela bih da kažem nešto, gospodin Đurić je rekao – zašto nismo koristili ta rudna bogatstva? Naravno da smo i te kako koristili ta rudna bogatstva i iz korišćenja tih rudnih bogatstava je izašla ona krilatica "Trepča radi – Beograd se gradi". Da malo one koji nisu dobri sa istorijom podsetim na to da je za vreme italijanske okupacije Trepča bila eksteritorijalna i pripadala je direktno pod nemačku upravu. Takođe bih htela da kažem da ću doživotno pričati o resursima koji su na Kosovu, upravo zbog toga što se sada Srbima, narodu u Srbiji, stalno priča priča koliko se troši za Kosovo i Metohiju, koliko košta izražavanje Srba na Kosovu i Metohiji, a treba reći koliki resursi tamo leže i šta bi Srbija mogla sve od toga da ima, da mi to iskorišćavamo. Ovde su i ministri, oni sigurno znaju, kada pomenem "Telekom" i kada pomenem energetiku, o čemu govorim. Hvala na pažnji.
Hvala. Gospodine Đuriću, izvolite.
Gospođo Rašković Ivić, mislim da taj primer koji ste vi pomenuli i tu krilaticu - u Trepči se radi ili u Trepči se vadi, Beograd se gradi, zapravo jeste najbolja potvrda onoga o čemu sam govorio, potvrda jednog potpuno pogrešnog ekonomskog, a taj ekonomski model je bio posledica lošeg političkog modela, u kome Trepča niti je bila efikasna i cela zemlja, a pogotovo taj deo Kosova je imao utisak da su oni zapravo žrtve i da se troše njihovi resursi, ne mislim na Srbe ili Albance, mislim generalno na stanovništvo, da bi se izgrađivao Beograd ili bilo koji drugi kraj ove zemlje. Mislim da ne moram posebno da vam dokazujem koliko je loša ekonomija u ovoj zemlji. Ako sanjate danas modele Trepče iz vremena okupacije ili iz vremena komunističkog, socijalističkog, društvenog uređenja, mislim da duboko grešite, kao što mislim i da je jedan od osnovnih razloga za slom politike ove zemlje pre 20 ili 25 godina zapravo to što nije niko shvatio, makar vladajuće političke elite u ovoj zemlji, da se više ne mogu održavati one pozicije na onom modelu koji se u to vreme rušio u čitavoj Evropi. Imam još jedno pitanje. Da li u te rezerve računate i rezerve nikla? Da li ćemo na Kosovu da eksploatišemo nikl, a u Srbiji ćemo zabranjivati eksploataciju nikla, zato što je navodno otrovan? Samo da se odlučimo koji koncept od ta dva podržavamo.
Hvala. Gospođa Rašković Ivić ima reč.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Odgovorila bih gospodinu Đuriću da nisam govorila ni o kakvoj efikasnosti, niti sam govorila najmanje na način da želim da pohvalim tu efikasnost Trepče u komunističkom sistemu. Nikad nisam bila deo komunističke partije, niti iko moj. Ono što želim da kažem jeste da je bilo eksploatacije i takođe da se na Kosovu i Metohiji proizvodila struja koja se izvozila po bivšoj Jugoslaviji i u regionu. Što se tiče nikla, to nije pitanje za mene, to je pitanje za Ministarstvo i ministra. Da, ima nikla, ali pored nikla ima jako mnogo i drugih ruda, i srebra i zlata i germanijuma, bez koga danas ne možete napraviti ni jedan mobilni telefon.
Hvala. Narodni poslanik Goran Bogdanović ima reč.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Poštovani predsedniče Vlade, poštovani ministri, poštovani narodni poslanici, upravo ova zadnja replika koja je trajala nekoliko minuta pokazuje da mi danas najmanje govorimo o sporazumu koji je parafiran u Briselu. Upravo ove krilatice oko Trepče ili nepoznavanje situacije koja je trajala unazad 20, 30, pa i 40 godina, ko je tu krilaticu forsirao i ko je govorio, daje nam za pravo da pre svega Srbi na Kosovu i Metohiji budu zabrinuti za svoju budućnost i za svoj opstanak na prostoru Kosova i Metohije. Ništa vam novo neću reći ako kažem da je pred nama jedan izuzetno težak period, kako za državu, tako pre svega za Srbe na prostoru Kosova i Metohije jer i danas smo mogli čuti i pesimističke i optimističke izjave, ali, verujte mi, poštovani narodni poslanici, da nama treba, Srbima na Kosovu pre svega, istina. Kada kažem istina, pre svega, šta je pre svega u Briselu dogovoreno? Iz ovog sporazuma koji je ovde pred nama, narodnim poslanicima, ne može se, nažalost, videti prava istina. Iz tog razloga, danas ću, zarad istine, zarad budućnosti i opstanka Srba na Kosovu i Metohiji, ovde morati da budem potpuno otvoren i da kažem kako Srbi na Kosovu i Metohiji, a kako lično ja, a verujem i svi vi, narodni poslanici, gledate na ovaj sporazum. Moramo da budemo iskreni pre svega prema sebi, a i prema građanima, da javnosti saopštimo da, nažalost, ovim sporazumom država Srbija nestaje sa prostora Kosova i Metohije. Moramo takođe reći da po prvi put na jednom delu teritoriji Kosova i Metohije će zaživeti institucije države Srbije. Mi nigde ovde ne možemo da vidimo u ovom sporazumu kako će izgledati naše školstvo u budućnosti, kako će izgledati zdravstvo, kako će izgledati lokalne samouprave itd. Ali, ono što nažalost, što je istina, mi moramo da pogledamo u oči svemu tome da budemo hrabri i da sasvim jasno i decidno kažemo da će u narednom vremenskom periodu sve diplome u školama koje se budu izdavane nositi zaglavlje republika Kosovo. Da će nam zdravstveni sistem biti u sistemu tzv. države Kosovo. Da ćemo lokalne samouprave izbore održavati po zakonima države Kosovo i nigde ne možemo ovde videti i zato postavljam pitanje, ali znam unapred odgovor - da li će se lokalni izbori na teritoriji na severu Kosova i Metohije odigravati po Ahtisarijevom planu? Poštovani poslanici, poštovani građani, reći ću vam da pre svega sever Kosovske Mitrovice gde imamo, gde se Ahtisarijevim planom oduzeta neka sela i mesta, pre svega Suvi Dol, Vitomirić i druga sela. Da li će ona biti obuhvaćena u toj novoj opštini severna Kosovska Mitrovica? To sve stvara dilemu kod tih ljudi i zato insistiram na istini i samo istini, kako god ona bila teška, kako god ona bila bolna, ali građani na Kosovu i Metohiji zaslužuju da im se kaže ta istina. Mislim da u poslednjih dana se stvorila nekakva fama da kosovski Srbi žele da na neki način uspore dalji razvoj Srbije. Verujte mi da to nije istina. Mogu slobodno da vam kažem u ime kosovski Srba da Srbi bez jake države Srbije, bez razvijene države Srbije ne vide svoj opstanak, ne vide svoju budućnost, ne samo na prostoru Kosova i Metohije nego u čitavoj Srbiji. Iz tog razloga i ovo nezadovoljstvo i ovi protesti nisu usmereni na bilo koga ovde u centralnoj Srbiji. Znate, ako živite duži niz godina u neizvesnosti, u strahu, kad očekujete svaki dan sve težim i težim onda treba razumeti donekle i te proteste i tu frustraciju i možda donekle neku retoriku sa kojom se lično ne slažem. Zato verujem, da ćemo pre svega uspeti da nađemo zajednički jezik sa našom Vladom, sa našom državom, jer mi smo svesni, bez podrške naše države, bez podrške naše Vlade, šta god ja mislio o toj Vladi, nama nema budućnosti. Šta god bilo sa Kosovom i Metohijom ja znam da će veliki broj Srba ostati na tim prostorima. Lično ću ostati, šta god da bude. Zato vas molim da na bilo koji način i u svojim diskusijama i svojim ophođenjem ne podstičemo na neki razdor, da ljudi pomisle da je država Srbija digla ruke od svega toga i da više neće voditi računa o Srbima na Kosovu i Metohiji. Zato je obaveza ove Vlade pre svega da potpuno jasno i decidno saopšti da li će dalje finansirati institucije ma u kojem sistemu bile, da li će finansirati zdravstvo, prosvetu, socijalu, lokalne samouprave, da li će preneti ovlašćenja na zajednicu opština što se tiče javnih preduzeća. Vi imate javna preduzeća EPS, imate PTT, vidim da se PTT nigde ne pominje u ovim sporazumima u ovim dogovorima. Na koji način i šta se podrazumeva pod transparentnim finansiranjem? Da li će novac ići preko budžeta vlade Kosova pa će dalje cenzurisati prema Srbima? Moramo biti otvoreniji i reći pravu istinu da bi Srbi znali na čemu su. Da bi Srbi znali šta im valja činiti. Takođe moramo govoriti više šta raditi sa ljudima koji rade u upravi prihoda. Šta radimo sa ljudima koji su radili u inspekcijama? Da li ti ljudi ostaju bez posla? Moramo, ponavljam i do kraja izlaganja ću stalno govoriti da moramo reći istinu, ma kakva ta istina bila. Jer, neko će posle svega ovoga, možda napustiti Kosovo. Verujem da niko neće napustiti šta bude sa Kosovom. Ali, je obaveza ove Vlade, ove države da nastavi da i dalje pomaže pre svega opstanak i bezbednost Srba na prostoru Kosova i Metohije. Spadam u možda one ljude koji će se kritički odnositi prema ovom sporazumu tj. principima koji regulišu normalizaciju odnosa. Nemojmo da se mi mnogo zamajavamo, da mnogo budemo optimistički, pre svega oko te zajednice opština. Gospodine predsedniče, ta zajednica opština je ovde kako je napisano u ovom sporazumu, verujte već postoji na prostoru Kosova i Metohije, te su u tu asocijaciju uključene albanske opštine. Imaju predsednika, imaju potpredsednika, imaju savet, znači, prosto, ne vidim ni jednu veću nadležnost u svemu ovome nego što imaju te albanske opštine, južno od reke Ibar. Iz tog razloga ne treba gajiti neku veliku iluziju da ćemo sa zajednicom opština imati mnogo veće ingerencije, da će ta zajednica opština imati mnogo veće nadležnosti, da će ta zajednica opština uticati direktno na neke procese u samoj Prištini. Ne vidim potrebu, ne vidim razlog da lokalne samouprave prenose svoja ovlašćenja na tu zajednicu opština. Što bi prenosili ovlašćenja sa lokalnih samouprava na tu zajednicu? Valjda se treba izboriti za neka veća ovlašćenja ili nadležnosti koje ne postoje u tim opštinama, a da budu u korist Srba na prostoru, pre svega severa Kosova i Metohije, a svakako i južno. Mnogo se ovde govorilo oko policije. Mi imamo dole jednu realnost, jedno stanje koje je i sada funkcionisalo što se tiče kosovsko policijske službe. Mi sada imamo da su Srbi na severu Kosova i Metohije 99% u KPS. Mi sada imamo četiri komandira policijskih stanica. Jeste novost regionalni komandir koji će biti zadužen za sever Kosova, ali kada imate u vidu činjenicu da tog komandira imenuje ministar MUP onda i to na neki način stvara zebnju. Neću svakako reći da će taj komandir policije biti Tačijev ili pod komandom i da će raditi protiv interesa kosovskih Srba, ali moramo otvoreno reći da nažalost sve ingerencije države Srbije koje je imala, da potpisivanjem ovog sporazuma prestaju pre svega na severu Kosova i Metohije. Sasvim na kraju želim pre svega da se zahvalim i mojoj stranci koja mi je omogućila da glasam pre svega protiv ovog sporazuma, a drugo da imam i svoje mišljenje uvažavajući pre svega interese i Srba na severu Kosova i Metohije, u kojoj se situaciji nalaze. Glasaću protiv ovog sporazuma u nadi da ćemo naći zajednički jezik sa Vladom Republike Srbije, sa našom državom i da ćemo napokon početi normalno da živimo i da stavimo tačku na sve te nesporazume koji su nekoliko godina unazad postojali između kosovskih Srba i Vlade Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvaženi predsedniče Vlade Republike Srbije i ministri u Vladi, dame i gospodo narodni poslanici, dragi prijatelji, o predmetnom izveštaju govoriću kao i najveći broj narodnih poslanika iz perspektive njegove treće glave, još uže, Sporazuma o normalizaciji odnosa Beograda i Prištine. Naravno, sav taj sporazum nije slika svih detalja koji se tiču organizacije stanja na severu Kosova i Metohije u perspektivi, jer se on i zove Sporazum o principima koji regulišu normalizaciju odnosa. Nedvosmisleno je jasno da ovaj sporazum poštuje usvojenu Rezoluciju u ovom Domu, sve njene četiri tačke, što je iz izveštaja očigledno, kao i onu prvu i osnovnu što je najvažnije akcentovati, da jednostrano proglašena nezavisnost Kosova i Metohije nije priznata ovim sporazumom. Naravno, ono što se u izveštaju takođe posebno akcentuje, jeste činjenica da je primena sporazuma ono što predstavlja najveću odgovornost i najznačajniju obavezu koja nas neposredno očekuje. Posebno, i završiću taj uvodni deo, napomenom akcentujem da se pred Narodnom skupštinom Republike Srbije ne nalazi sporazum, čime se upravo potvrđuje teza o pridržavanju prve tačke Rezolucije, jer bi Narodna skupština u sporazumima eventualno mogla odlučivati. Kada je reč o ratifikaciji međunarodnih ugovora, ovde je naprosto jedan izveštaj Vlade Republike Srbije o sporazumu koji je već usvojen na sednici Vlade i mislim da je izuzetno važno da se pokaže snažna podrška toj politici i tom sporazumu među neposredno izabranim predstavnicima građana u Narodnoj skupštini iz razloga koji su, podsetiću, za nas iz URS najpreciznije apostrofirani u uvodnom izlaganju gospodina Ilića, šefa poslaničke grupe, pre svega jer je to sporazum koji otvara istorijski period pomirenja dva balkanska naroda i zato što, citiraću "Postajemo svesni da su omraze i srbofobija i albanofobija nanele ogromne štete i jednom i drugom narodu, a da su jedini istinski profiteri oni koji su imali koristi od takvih sukoba, kriminalizovani, kvazinacionalistički slojevi". Međutim, kako je iz razloga o kojima se može diskutovati značajno povećana temperatura rasprave nad ovim izveštajem, dragoceno je što su nas, bar za mene kao pravoslavca i predstavnici SPC, pozvali da u najširem duhovnom kontekstu promislimo o svom odnosu prema ovom izveštaju i sporazumu. Mislim da je dragoceno da malo produbljenije o svom razlogu podrške govorim otvoreno. Ja sam zapravo stav već izneo i neki su ga verovatno videli na internet adresi [email protected], koja je zapravo zvanični portal Kancelarije "Zajedno za Šumadiju" URS i bio je predmet razmene i komentara na mrežama. Izričito sam ovaj sporazum okvalifikovao kao podvig Vlade Republike Srbije. Zbog čega tako krupna reč? Zato što mi se čini da je najvažnije u osiromašenoj, dezorijentisanoj, duhovno malaksaloj Srbiji, pre svega probuditi nadu. Najvažniji zadatak politike jeste uspostavljanje perspektive. Ovim sporazumom mi zapravo stojimo na pragu jednog čina, čiji su dosezi znatno veći, značenje znatno dublje nego što su paragrafi jednog postignutog sporazuma ili tehničke formulacije izveštaja o celom procesu. O tom činu bih želeo da govorim, ne toliko o onome što u samom sporazumu piše, već o jednom širem kontekstu u kojem se on ima čitati, o onome što u kazanom nije iskazano, a zapravo predstavlja suštinu i razlog dramatičnosti u polemici i u raspravama nad ovim sporazumom. Naravno da se to tiče emocija. Ne verujem da ikoga ovde ima da skriva činjenicu uzbuđenja pred ovom odlukom. Ne mislim, međutim, da se ovde sporazumom emocije potiskuju zarad nekakve gole, trivijalne stvarnosti, to naprosto nije adekvatno tumačenje zato što i nema stvarnosti pre bilo kakvih emocija i stvarnost nije nimalo trivijalna niti je ljudskom čulu neposredno dostupna. Čovek nema čulo za stvarnost, o tome se i radi što se stvarnost kreira u našem razumevanju posredovano ukupno kulturom, znanjima, interesima i blizancem interesa, a to su emocije. Baš kao što i sveti spisi kažu "jer onde gde je srce vaše, onde je i blago vaše". Interesi i emocije su pokretači i naše viđenje stvarnosti uveliko odatle potiče. Zašto su tako dramatično različita viđenja stvarnosti? Tu bih se pozvao na onu, svima nam dobro znanu iz udžbenika, o art iluziji belog peščanika na tamnoj pozadini, u koju ako se malo bolje zagledamo otkrivamo zapravo belu pozadinu na kojoj se dva tamna profila susreću u poljubac. Da li vidite ljubavnike koji streme poljupcu ili peščanik, zavisi od mnogo čega. Obe su slike moguće, prisutne. Činjenica je sa kojom se moramo suočiti upravo danas na ovoj adresi, da smo predugo bili opterećeni tumačenjima koji zapravo pripadaju kulturi mita. Celo nasleđe sukoba, omraze, konflikta i konfrontacija zasnivano je na mitološkoj percepciji stvarnosti. Nemojmo ni mit potcenjivati. Savremeni čovek, savremene civilizacije, makar u nekom sublimiranom obliku, jeste podložan delovanju mita i otuda uzbuđenje i emocije svakoga kod nas, bez obzira koju poziciju zastupao u odnosu na ovu temu. Sama činjenica da je naša kultura donosila političke odluke u XX veku dominantno inspirisana i naknadno opravdavana argumentima sa tog stabla civilizacije, mitološke providence, zaista govori o problemima napredovanja našeg društva i činjenice da imamo jednu primitivnu kulturu, izvornu, naivnu, kako je draže, da ne bi bilo ko osetio da je povređen time, ali je naprosto nedopustivo ulaziti u stvarnost u HHI veku sa mitološkim projekcijama i predstavama o njoj. Stvarnost je, kao što piše Pavle Jovanović svojevremeno u Politici "nevidljiva, ali stvarna kao buldožer" i sa pogrešnom idejom o njoj, možete doživeti samo da vam pri tom susretu pukne kičma. Moramo imati očigledno adekvatnije odražavanje, razumevanje i pronicanje stvarnosti. Nemam ništa protiv mita u guslarskom nasleđu, epskom predanju i u desetercu. To je potpuno nesporno značajan deo naše kulture, književnosti, nacionalnog identiteta, ali je ogromno velik problem ako otud motivisana svest gradi političke predstave i donosi političke odluke, jer nije epsko predanje samo slobodarsko, samo narodno, nego je i hajdučko. Političke konsekvence hajdukovanja su veoma opasne, jer suprotnost građanske svesti onda dovode u poziciju jataka. Znate, jatakovanje je savezništvo sa hajducima samo iz spoljne perspektive. U unutrašnjem odnosu jatak je taoc. Srpsko građansko društvo se mora iz te mitsko-hajdučke koncepcije osvrnutosti ka prošlosti i zaveta svaki svoje da okaje stare, da se okrene ideji budućnosti i generacijama koje dolaze. To je ono za šta ovaj sporazum nudi u svojim pretpostavkama potencijal. Srbija ima užasno tešku ekonomsku situaciju, ali bezidejnost, bezperspektivnost, nedostatak nade mnogo teže opterećuju građane, nego što je finansijsko stanje i ekonomska situacija i da im odgovorna vlast kaže – nenadajte se ničemu u svom životu, ali se napregnite za izgradnju dogledne, organizovane budućnosti da bi za vašu decu i generacije koje dolaze društvo u Srbiji bilo lakše. Ovakav sporazum obnavlja nadu, uverenje da Srbija ima budućnost. Njegovim usvajanjem konačno ulazimo u prvi razred građanskog demokratskog društva, da učimo s razumevanjem i u politici pesmu našeg pesnika da se domovina brani lepotom, da otadžbina nije onaj hajduk, onaj tiranin, čudovište i monstrum koje traži od vas da se odreknete sebe i da poginete za nju, nego da je otadžbina ona jedina među zemljama sveta koja od vas traži da budete lepi zbog sebe, da budete dobri i vedri zbog sebe, da budete uspešni i bogati zbog sebe, a država će u otadžbini naći načina da vaš individualni uspeh prisajedini ukupnoj količini zajedničkog dobra i naći načina da vašu sebičnost upregne u kočije opšteg interesa. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić.
Dame i gospodo, 19. april 2013. godine ostaće kao dan, da tako kažem, srpske predaje ili prodaje KiM. On nas vraća na jedan period 100 godina unazad naše kosovske stvarnosti. Vraća nas na 1911. godinu, jer 19. aprila 2013. godine sve što miriše na institucije srpske države je proterano i prognano sa KiM u svakom smislu, od prosvete, policije, zdravstva i svih drugih funkcija. Postavlja se pitanje zašto se sve to napravilo, uradilo i odradilo? Neko će da kaže da će biti transparentnog finansiranja. Da vas podsetim, i za vreme turske carevine je ondašnja Kraljevina Srbija plaćala više od 700 škola, a finansiranje je išlo preko Carigrada, koje je onda davalo plate srpskim učiteljima. Ono što takođe mora da se kaže jeste koji je razlog za ovakvu predaju institucija srpske države. Pre svega, mislim da leži u obavezama koje sadašnji čelnici SNS, a ondašnji predstavnici SRS imaju prilikom razbijanja sopstvene stranke i samog dolaska na vlast. Normalna je stvar da se kaže sledeće – mi to nismo predali zbog obaveza koje smo imali prema onima koji su nam pomogli da dođemo na vlast i da razbijemo SNS, nego to činimo eto zbog boljeg života i ulaska u EU. U samu EU i sami znate da novaca i para nema. Pare su na istoku, nisu na zapadu. Vidimo da se u Bugarskoj spaljuju zbog gladi. Već je četvoro lica izgubilo život. Kada smo potpisali taj famozni sporazum moram da vam kažem da nam je španska štampa čestitala, da smo izgradili put za "Titanik". Da je ovo tačno oko ovih obaveza svedoče i izjave bivšeg kancelara za KiM gospodina Vulina, koji kaže otprilike sledeće – nama je Ketrin Ešton rekla da ako ne potpišemo ovaj sporazumda ćemo ostati i ja, a bogami i vi bez funkcije. Šta se desilo? Naši predstavnici su zadržali svoje funkcije, samo je nestalo srpske države na KiM. Da je to tačno govori i činjenica da nam ovaj sporazum dele negde na Vidovdan 2013. godine. Tada smo imali poraz u Kosovskom boju, predaju predsednika Srbije Slobodana Miloševića i sada treba na Vidovdan da se odreknemo države Srbije. Ono što takođe može da se kaže jeste da veliki broj zemalja upravo najavljuje da će priznati KiM. Da je sporazum dobar i da nije na našu štetu, nego na albansku korist sigurno je da i Slovačka i Rumunija ne bi priznale KiM. Na žalost, ono što smo takođe imali u Briselu da vidimo jeste da naš predsednik Vlade nije bio dovoljno kredibilan upravo zbog raznih natpisa i veza sa problematičnim odnosima sa narko klanom Darka Šarića, odakle je čini mi se najveći deo dopisa išao od njegovim koalicionih partnera pre svega u samoj Vladi. Čuli smo takođe da je tamo bilo dosta teško, da su morali na sve da pristanu. Čak je sporazum morao da bude potpisan, jer nije bilo higijenskih uslova, s obzirom da je prvi potpredsednik Vlade morao da bude na drvenoj stolici. Prodali smo institucije srpske države, zaboga, jer prvi potpredsednik Vlade je morao da sedi na drvenoj stolici. S obzirom na samo vreme, moram da vam kažem još jednu činjenicu, da ćemo ostati u izolaciji. Mi nismo potpisali Ahtisarijev plan i, čini mi se da je to bilo 2008. godine, nikakve izolacije za Srbiju do dana današnjeg nije bilo. Da ne bih više gubio vreme, poštujem ono što i predsednik i potpredsednik Vlade čine, recimo, za svoju decu koja hoće da žive u EU, ja to pozdravljam, ali nemaju prava da guraju decu kosovskih Srba u tzv. "žutu kuću" kod Hašima Tačija.
Narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što u Skupštini čujem neke reči za koje mogu da kažem da su najmanje nečuvene i to iz političke stranke koja je na najgrublji mogući način poništila Ustav SRJ, isti onaj Ustav na kome se zakleo Vojislav Koštunica trajao je samo godinu dana i na neustavan način doneta ustavna povelja o državnoj zajednici Srbije i Crne Gore. Iz te iste strankedok je predsednik te stranke bio premijer u Vladi Republike Srbije, Crna Gora je proglasila nezavisnost. Dok je taj isti premijer iz te iste stranke bio predsednik Vlade Republike Srbije, Kosovo je proglasilo nezavisnost. I sada, posle svega ovoga oni pričaju kako je neko prodao Kosovo, o tome govorite. Šta ste radili dok ste bili na vlasti? Što to niste sprečili? Vi ste se bavili tada Haškim tribunalom. Zbog čega? Pa, zbog EU. Ni zbog čega drugog. Što ste potpisali CEFT-u? Zbog EU. Nemojte sada nama, ono zbog čega je vaša stranka dovela Srbiju da se sada nalazi u ovakvoj teškoj situaciji to nama prebacujete. Ovo što se sada dešava je spašavanje od rezultata do koga nas je vaša stranka i politika dovela. Još nešto. Kada je u pitanju patriotizam najviše me nervira patriotizam i jako ljuti koji je unosan biznis i ništa više.
Hvala. Slobodan Samardžić, repliku u ime DSS.
Pošto smo sada čuli jednu seriju optužbi za DSS i njenu prošlost od 2000. godine na ovamo, zaista moram da demantujem to što je rečeno, zato što je rečeno gotovo u afektu i bez imalo rezona. Naime, prvo Ustav SRJ je bio neodrživ u ono vreme iz prostog razloga što ga crnogorska vlast nije poštovala. Trebalo je naći rešenje, ono je nađeno u Beogradskom sporazumu i kasnije ustavnoj povelji. Drugo, Kosovo jeste proglasilo nezavisnost, 17. februara 2008. godine kada smo mi bili na vlasti sa drugim strankama, ali problem nezavisnosti Kosova nije vezan za vlast tih stranaka i za Vladu tadašnju, već za volju Albanaca da se odvoje i pomoću Amerikanaca da im u tome učine. Ne znam da li vi znate da su Amerika i NATO bombardovali Beograd i Srbiju celu, SRJ, 1999. godine, zbog toga. Oni su se izdvojili zato što su imali jakog saveznika koji je silom i nasiljem kršeći međunarodno pravo njima omogućio da jednostrano proglase nezavisnost. To morate da pročitate u nekim knjigama da biste uopšte o tome govorili. Nije tome doprinela Vlada nego je Vlada bila nemoćna da to spreči i to svi znamo. To ne znači da Vlada treba sada sa tom Amerikom koja je pomogla Kosovo da pravi sporazum preko EU da preda Kosovo. To su dve različite stvari. Ako vam nameće okupacijom rešenje vi to ne možete da sprečite, ali možete da ne priznate ili ako imate takvo stanje ali ga sami priznajete. To su dve kvalitativno različite stvari i tu ste pobrkali stvari. Vama se sada čini da za ceo istorijat odnosa Srba i Albanaca, Srbije i njene Pokrajine Kosovo da su krive vlade u kojima je predsednik bio Koštunica. To je najžalosnija zamena teza i sa zdravim razumom nema nikakve veze.
Reč ima narodni poslanik Marko Jakšić, replika.
Mislim da je kolega jako nervozan. Ne znam zašto tolika vika, ali postoji jedna jevrejska poslovica koja kaže – najgora stvar na svetu je ljudska nezahvalnost. Šta to otprilike znači? Da nije bilo DSS, SNS i njen predsednik nikada ne bi bili na vlasti. To je sušta činjenica. Nažalost, kada neko ne može da vam vrati on počne da vas pljuje, da vas ruži i da sve o vama najgore govori. Mi vas nismo podržali da izdate Kosovo, da prodate teritoriju i za to nemate pravo. Imajući sve to u vidu, ono što lično mislim jeste da najgora priča jeste prodaja države Srbije na KiM.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Jako dobro se sećam bombardovanja Srbije i SRJ, tada sam nosio uniformu. Što se tiče prodaje, niko ovde nije prodao Kosovo, niko ovde nije izdao Kosovo i niko ovde nije izdao Srbe koji su ostali na Kosovu. Najveći problem jeste što su tu najveći protivnici tzv. predstavnici sa Kosova. Imaju u kući stanove po Srbiji, po Beogradu i zavode onaj narod tamo i guraju ga u sukob sa sopstvenom državom. Neki imaju stanove i u Londonu, neki su od tog patriotizma postali najbogatiji ljudi i na Kosovu i u Srbiji. Jel to taj patriotizam? Jel se tako čuvalo Kosovo proteklih godina? U tome jeste problem. Imali ste priliku, što niste pokušali? Kada je ovde bio 2005. godine u Skupštini Srbije Baburin kaže – kažite nam šta hoćete sa Kosovom, podvucite crtu i mi ćemo za to da se borimo. Nikad Vojislav Koštunica na to nije dao odgovor. Evo do dana današnjeg u tome je problem. Ovaj sporazum nije ništa drugo nego rezultat, pokušaj spasavanja zbog jedne politike koja je proteklih godina bila katastrofalna. Možemo da biramo hoćemo li da Hašim Tači polako preuzima institucije, ali onako kako on hoće, bez ikakve kontrole i bez ikakvog odgovora, ili da pokušamo da bar to stavimo pod kontrolu i da barem u jednom delu prizna suverenitet Srbije na teritoriji Kosova i Metohije?
Hvala. Za reč su se javili gospodin Marko Jakšić i gospodin Slobodan Samardžić. Molim vas jedan će imati pravo na repliku, pa se dogovorite. Izvolite gospodine Samardžiću.
Gospodine Arsiću, zaista sam zapanjen vašim poznavanjem ili nepoznavanjem prilika. Kako možete govoriti o Koštunici koji je 2005. godine rekao ili uradio nešto drugo od onoga što je vama Baburin govorio, kada imate mnogo jače činjenice koje morate znati? Koštunica je obezbedio 2007. godine rusku i kinesku podršku Savetu bezbednosti za odbijanje plana Marti Ahtisarija koji je trebao da zameni Rezoluciju 1244. Prema tome, to je mnogo jača stvar koju ne pominjete, jer je očigledno ne znate, ali znate šta vam je rekao neki ruski naučnik, ovako u četiri oka. Morate govoriti ozbiljnije a ne onako proizvoljno. To vam ništa ne vredi, te činjenice su čvrste i tvrde i njih ne možete demantovati. Kada je reč o Srbima sa Kosova, vrlo ružno govorite o njima. Govorite o nekima stvarajući nagovor da se stvar uopšti, pa da se kaže svi su oni zapravo takvi. Danas imate posla sa Srbima sa KiM koji legitimno predstavljaju svoje birače. To su SO i njihovi predstavnici i svaki dan ih vidite ili u Mitrovici ili u Beogradu. Govorite o njima, oni predstavljaju Srbe a ne neki fantomi, lopovi, itd, koje ste krajnje proizvoljno naveli da biste nekog uplašili, a ljudi dobro znaju o čemu se tu radi. Niko danas sem vas ne dovodi u pitanje legitimnost predstavljanja Srba na Kosovu. To ste vi učinili danas stvarajući iluziju za nepoznavaoca i to ste namerno uradili, da njih predstavljaju neki kriminalci koji imaju stanove po Beogradu i Londonu, vodite računa o tome šta govorite. To je najlegitimnija vlast koja postoji danas u Srbiji. Ona je izabrana na izborima, ona svaki dan istupa, ima podršku aklamasionu i demokratsku od strane onih koje predstavlja. Dolazili su u Beograd, izražavali svoje mišljenje i nemojte ih vređati. Vodite računa šta govorite.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Povređen je član 107. Poslovnika – dostojanstvo Skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo ministri, verujem da u ovoj sali sede ljudi koji znaju da čitaju. Verujem da sede ljudi koji znaju, ako ne na srpskom onda bar na engleskom da pročitaju tačke sporazuma. Ni u jednoj od tih tačaka ne piše ni prodaja, ni predaja, ni izdaja, ni bilo kakvo predavanje srpske zemlje na Kosovu i Metohiji. Nemojte da plašite ljude. Nemojte da se bavite insinuacijama, lažima, prevarama, jer s druge strane, to što ovde ne piše, na nekim drugim stranama piše, i kako se kupuje stan u Londonu, a ne kupuje se za lepe oči i šta je i kako je radio gospodin Žarko Vujović na Kosovu i Metohiji prodajući i sklapajući duple kupoprodajne ugovore za albansku zemlju i s kim je delio taj novac. Mnogo toga još piše i lepo je i lako je reći baviti se insinuacijama i lažima i prevarama i uzbunjivati ljude. I u vas gledam, gospodine Jakšiću. Nemojte to da radite. Nemojte da se bavite takvim stvarima. Bavite se činjenicama, bavite se onim što u ovom dokumentu piše.
Gospodine Babiću, s obzirom da ste zloupotrebili vreme povrede Poslovnika za repliku, odbiću vreme vašoj poslaničkoj grupi. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika u ime poslaničke grupe. Izvolite. Samo vas molim da pratite sednicu. Dakle, Veroljub Arsić sada dobija repliku po osnovu izlaganja gospodina Samardžića. Ono je bila povreda Poslovnika i oduzeto je vreme od poslaničke grupe. Vi želite isto, gospodine Aligrudiću? Izvolite.
Ja vas molim, reklamirao sam povredu Poslovnika član 107. Ovo što je gospodin Babić maločas ispričao, to je krajnje uvredljivo za sve narodne poslanike, pogotovu one koji su pismeni, imaju sporazum ispred sebe i mogu da ga čitaju. Najlepše vas molim da nas spasete ovakvih kvalifikacija i kada je po svom izlaganju gospodin Babić dopustio sebi da uđe u meritum rasprave, ja ću samo da mu kažem jednu vrlo prostu i jednostavnu stvar. Gospodine Babiću, pošto svi mi znamo da čitamo, možemo vrlo lepo da pročitamo član 14. ili paragraf 14. ovog sporazuma u kojem vrlo jasno, nedvosmisleno stoji da Srbija, odnosno Beograd i Priština su se dogovorili o tome da neće jedna drugu blokirati u evropskim integracijama. Gospodine Babiću, da bi neka država postala član EU, mora prvo biti država. Da bi postala član EU, mora pristupiti evropskim konvencijama. Da bi pristupila evropskim konvencijama, mora biti član Saveta Evrope. Da bi bila član Saveta Evrope, mora prvo da postane članica UN. Gospodine Babiću, ako išta znate na ovom svetu, to znate. Ako ste se obavezali da ne blokirate Prištinu od ulaska u EU, vi ste se obavezali na priznanje nezavisnosti Kosova.
Gospodine Aligrudiću, pošto ste i vi zloupotrebili vreme povrede Poslovnika za repliku, i vaše vreme ću oduzeti od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Jakšić, replika.
Što se tiče raznih kuća, stanova i zloupotreba, apsolutno sam za to, svako ko je krao treba da ide u zatvor. Uostalom, potpredsednik Vlade Srbije ima četiri obaveštajne službe, pa se nadam da će lako da ih nađe. Ako je gospodin Babić mislio da ja imam stan u Londonu, evo ja vam ga ovde poklanjam pred svima i dabogda da se dobro sa njim služite. Što se tiče ostalih stvari, moram da kažem sledeće. Tako mi Gospoda Boga, zaklinjem se pred svima vama da neću da se smirim dok ne vratim Kosovo ponovo u sastav države Srbije. To su reči Tomislava Nikolića i mislim da se sad sigurno smirio. Moram da kažem još jednu stvar. U intervjuu sa Ljubicom Gojgić, kada je pitala da li ćete ostaviti institucije srpske države, on je rekao – nećemo. Ako ipak hoćete, onda će biti Marko Jakšić u pravu, da sam ja izdajnik, jer sam prodao institucije srpske države. Šta hoću da kažem? U ovih 15 tačaka sporazuma nigde ne piše država, niti Republika Srbija. Ako je šta izdaja, ako je šta predaja, onda je to. Uostalom, gospodine Babiću, vi znate da nijedna žena koja je lakog morala neće za sebe da kaže da se bavi tim poslom, ko što jedan izdajnik neće za sebe da kaže da je izdajnik.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Prvo, ne znam da li sam ja neobavešten ili je neka druga stranka neobaveštena, zajedno sa njenim predsednikom. Gospodin Baburin nije neki tamo naučnik, nego potpredsednik Ruske Dume i razgovor nije bio u četiri oka, nego je bila zvanična delegacija Ruske Dume. Toliko o tome. Kada spominjemo neke stvari koje su meni bile prebacivane, samo da podsetim na reči koje su išle iz vašeg poslaničkog kluba. "Guramo decu u "žutu kuću" Hašima Tačija". "Sporazum nije potpisan zato što nisu bili higijenski uslovi i zato što je prvi potpredsednik Vlade sedeo na drvenoj stolici". Ili hoćete da je neko izdao, da je neko prodao? Ne znam koja još teža reč postoji. Ako neko misli da sam ja izdajnik, neka mi to kaže, samo ne u ovoj zgradi, pa da vidite kako će da prođe. Nije Tomislav Nikolić pustio Fljoru Brovinu, nego Vojislav Koštunica. Nije Tomislav Nikolić pustio braću Mazreku, nego Vojislav Koštunica, zajedno sa još 1200 terorista. Ti koje ste pustili, ponovo su ubijali Srbe u martu mesecu 2004. godine. Pušten je čovek koji je priznao da je silovao devetogodišnju devojčicu i ubio je zato što je Srpkinja i spalio je u jedinom krematorijomu u Evropi posle Drugog svetskog rata, u Klečki. Kakve ste vi to patriote onda?
Imam tri prijavljena narodna poslanika iz poslaničke grupe DSS. Da li neko želi Poslovnik da reklamira? Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Moram, gospođo predsedavajuća, da kažem da kada je vruća tema u pitanju, logično je da bude i malo uzavrele atmosfere. Član 107.
Pre nego što nastavite gospodine Aligrudiću, samo mi recite koji član Poslovnika?
Jeste li vi gluvi? Član 107. Tri puta sam vam rekao. Dakle, ovakvu količinu besmislenih uvreda jedne političke stranke nisam skoro čuo i vađenja nekih idiotskih primera iz naftalina, da bi se opravdao protivusatvan izdajnički čin. Priča se o Fljori Brovini, kao da je Fljora Brovina zaslužan, čitav slučaj sa Fljorom Brovinom za našu izdaju. Kakve to može da ima veze? To može samo da padne na pamet nekom ko oseća debelu krivicu za ovo što radi. Po ovom sporazumu, gospodine Arsiću, ste napisali, zajedno sa Šiptarima s Kosova, da će na Kosovu postojati jedinstvene policijske snage u okviru kosovske policije, pa ste napisali da će sudske vlasti biti integrisane i funkcionisati u okviru kosovskog pravnog sistema, pa ste napisali da će izbori za zajednicu opština biti raspisani po kosovskom zakonu, pa ste napisali da će kosovski zakon i kosovski ustavni sistem da se tamo primenjuje. Kakve to veze ima sa Fljorom Brovinom? Kakve to veze ima sa svim o čemu ste maločas pričali, da biste našli za shodno da vređate jednu normalnu i patriotsku stranku u ovom parlamentu? Da li ste to govorili kao srpski radikal ili kao srpski naprednjak? Objasnite u kom svojstvu ste ovo izgovorili.
Gospodine Aligrudiću, mislim da ste i ovo vreme iskoristili za repliku, tako da ću i ovo vreme oduzeti od vaše poslaničke grupe. (Miloš Aligrudić, s mesta: Ne može.) Samo nemojte da vičete na mene. Izvolite, povreda Poslovnika, ali oduzeću vam ovo vreme, kao što sam i rekla.
Izvinite, ja vičem zbog toga što vi mene ne čujete, to je očigledno. Druga stvar, ne možete mi oduzimati od vremena poslaničke grupe, jer nije po proceduri. Možete me kazniti, ako hoćete, ako sam prekršio pravila Poslovnika, ali ovo je rasprava u načelu, koja ima svoja pravila. Da smo u raspravi u pojedinostima, možete oduzimati od vremena poslaničke grupe. Ovo nemate pravo da radite. Upozoravam vas na to da ćete prekršiti Poslovnik.
Gospodine Aligrudiću, podsetiću vas na odredbu Poslovnika. Član 103. stav 8. kaže – u slučaju stava 7. ovog člana,predsednik Narodne skupštine je dužan da vreme koje je narodni poslanik koristio, zloupotrebljavajući pravo iz stava 2. ovog člana, oduzme od ukupnog vremena koje pripada njegovoj poslaničkoj grupi u pretresu o tekućoj tački dnevnog reda, tako da njegovoj poslaničkoj grupi preostaje od preostalog vremena za pretres. Dakle, mislim da sam postupila u skladu sa Poslovnikom. Molim vas da u cilju dalje rasprave prekinemo ovu repliku da bismo omogućili i ostalim narodnim poslanicima da imaju pravo da izlože svoje mišljenje. Po redosledu, reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević.
Gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kao predstavnik Srba sa Kosova i Metohije, južno od Ibra, ne smatram da je ovo jedini Sporazum, niti će ovaj sporazum da reši pitanje KiM, kao i ova žučna rasprava i način razgovora oko KiM. Ovo smatram delom Sporazuma i otvaranjem novog procesa i novog poglavlja u rešavanju KiM. Pitanje KiM nije od juče već višedecenijsko i vekovno pitanje. Hronološki ću da se vratim unazad 50 godina i da ukažem na događaje koji su uticali da se mi danas u državi Srbiji i na prostoru KiM nalazimo u stanju u kojem se nalazimo. Želim da vas podsetim, vas i javnost, da je 1963. godine došlo do velikog iseljavanja Srba sa prostora KiM, pa se onda pitamo – ko je doneo Ustav 1974. godine, kada su autonomnim pokrajinama dati atributi državnosti, pa 1981. godine, odnosno 1968. i 1971. demonstracije, a 1981. godine studentske demonstracije, navodno zbog loše hrane u studentskim domovima? Slušajući ovu raspravu ovde, nema razloga za tenziju, nema razloga za nervozu, moja generacija 35 godina živi pod ovim uslovima na KiM. Verujte mi da je narod na KiM mirniji, strpljiviji, izdržljiviji, jači i otporniji nego od vas pojedinca koji navodno vodite brigu i brinete za sudbinu srpskog naroda na KiM. Od 1989. godine do 1999. godine, za vreme vladavine Slobodana Miloševića, Srbi na prostoru KiM su mogli da kažu da su svoj na svome. Onda dolazi do bombardovanja, potpisivanja Kumanovskog sporazuma, Rezolucija 1244, gde sta nas optuživali i optužili za izdaju i gde ste tada govorili da smo izdali srpski narod, da nismo znali da sarađujemo sa međunarodnom zajednicom, da nismo znali da sarađujemo sa Albancima, da smo bili kruti i onda ste vi uzeli vlast. A kako ste uzeli vlast? Godine 2000, odnosno 2001. pitam ja vas – ko je uveo carinu na KiM? Ko je postavio prve punktove na Merdaru i u Končulju ? Ko je potpisao Sporazum CEFTA? Godine 2004, kada se desio pogrom na KiM, šta smo mogli da radimo mi kao država Srbija? Samo smo držali zatvorene sastanke Odbora za bezbednost i Odbora za KiM i tražili i molili i upućivali zahtev južnom krilu NATO-a da spreči nasilje albanskih separatista i terorista i etničko čišćenje, jer i ono malo Srba što je ostalo po gradovima je napustilo svoja sedišta i svoje domove. Da nije bilo u 15,00 časova na Odboru za bezbednost i Odboru za KiM zvanično saopštenje južnog krila NATO-a da će, ukoliko Albanci nastave sa nasiljem, biti upotrebljena bojeva municija. Tada se prestalo sa tim nasiljem. Godine 2008. je proglašena nezavisnost. Pitam ovde sve vas, kao da nemamo osećaj za realnost, kao da smo u zabludi, kao da Albanci ne postoje na prostoru KiM, kao da nema EU, kao da nema međunarodne zajednice, kad kažem međunarodna zajednica – Amerika i velike sile, kao da smo mi sami pa se sada dogovaramo kako ćemo da primenjujemo Sporazum. Kako ćemo mi da zovemo to? Kako mito nazivamo? Da li je to samozvana, takozvana nezavisna država Kosovo? Očigledna je i evidentna činjenica da su oni za ovih 13 godina napravili određene atribute državnosti na prostoru KiM. To je fakata, to je realnost. Zato danas Srbija i Srbi na prostoru KiM po ko zna koji put se nalazi na raskrsnici. Po ko zna koji put su pred Hamletovskom – biti ili ne biti? Prihvatiti ili odbiti ovaj sporazum? Otići ili ostati na prostoru KiM? Teško, složeno, mučno, bremenito, bolno, najteže je Srbima na prostoru KiM, Srbima u Srbiji, a rekao bih i pregovaračkom timu, na čelu sa predsednikom Vlade, gospodinom Dačićem i prvim potpredsednikom Vlade, gospodinom Vučićem. Kada raspravljamo o Sporazumu danas i o njegovoj primeni, nema razloga za veliki optimizam, a nema razloga ni za totalni pesimizam. Razlozi za određenu dozu optimizma su: 1) spremnost da se dobijene garancije realizuju i na taj način obezbedi bezbednost, sloboda kretanja i mir na KiM; 2) spremnost preuzimanja odgovornosti za implementaciju Sporazuma; 3) spremnost i odgovornost za zaštitu Srba severno i južno od Ibra, po prvi put, na KiM. Veoma ključno pitanje i mislim jedno od suštinskih pitanja i problema koje provejava kod naroda, gde provejava određena doza straha, rezerve i sumnji, a to je spremnost za nastavak finansiranja i ekonomsko jačanje Srba na prostoru KiM, i izrada projekata za 14 generacija mladih koji su, bez obzira na nedaće i teškoće, završili srednje i visoko stručne škole. Neophodno je iznalaženje mogućnosti i projekata za njihovo zapošljavanje. Nikada ne prihvatiti nezavisno KiM. Zašto doza rezervi i pesimizma? Dosadašnja iskustva su pokazala brojne opstrukcije i blokade i nespremnost za realizaciju dogovorenog, odnosno potpisanog, pre svega od strane EU, posebno kada je u pitanju albanska strana. Činjenica je da ni jedan zločin nije rasvetljen, počev od "žute kuće" ili Varnica kod Podujeva, starogradska, Goraždevca itd, i one su dokaz za opstrukciju, a istovremeno i odgovornost EU i albanske strane za realizaciju potpisanog Sporazuma. Pod dva, mnoge stvari koje su od životne važnosti za Srbe sa prostora KiM, kako onih koji su otišli na KiM tako i ovih u raseljenju, nisu ni dotaknuti, mislim na povratak preko 200.000 raseljenih, pitanja imovine, obeštećenja Srba i države Srbije, posebno države Srbije za sredstva koja su od 1974. godine ulagana na prostoru KiM, da vas podsetim, milion dolara je tada dnevno ulagano i tzv. bivše SRJ na prostoru KiM, definisanje i rešavanje pitanja sudbine kidnapovanih i nestalih, kao i zaštita kulturno-istorijskog i crkvenog blaga. Ono što želim da kažem, a što se vidi ovih dana i sve ovo što se događalo u Briselu, očigledno da je Sporazum parafiran pod neviđenim pritiskom i uslovljavanjima, mislim na EU, toliko velikom žurbom, navrat-nanos, kao da će biti smak sveta. Želim da ovde istaknem i mislim da nije dobra ta podela ili opasna,a ako je ima - ona provejava, ako ne postoji, a to je da čitavog dana spominjemo Srbe sa severa, čiju borbu i doprinos za opstanak na prostoru Kosova i Metohije ne sporim i podržavam i pozdravljam razgovor predstavnika Srba sa severa Kosova i Metohije sa rukovodstvom naše države. Nadam se da će iznaći adekvatno rešenje u interesu svih Srba i na prostoru Kosova i Metohije i države Srbije. Ali, ne mogu a da ovom prilikom ne kažem i ne izrazim doprinos Srba južno od Ibra. Ako u severnom delu postoji 40 hiljada Srba po podacima UN, EULEKS.U centralnom delu postoji 40 hiljada ljudi, Srba računajući tu i Brezovicu, Štrpce, u pomoravskom kraju - Novo brdo, Gnjilane, Vitina i Kamenica, oko 40 hiljada i ne prihvatam rečenicu koja je izrečena da smo pristali da očuvamo svoju kožu, kako sam razumeo, na republiku kosovo, što nije tačno. Koristim priliku da oni koji su ostali na Kosovu i Metohiji, na severu, ali posebno oni u Gračanici, u Ranulugu, na Goraždevcu, Velikoj kočiji, odam doprinos, i oni su očuvali institucije države Srbije na prostoru Kosova i Metohije. Kada se radi o zajednici srpskih opština, mislim da se radi o modelu i može da se napravi spoj severnog i ostalih delova Kosova i Metohije. Veoma kratko, od kvaliteta, sposobnosti, racionalnosti, mudrosti i spremnosti ljudi koji će činiti zajednicu srpskih opština u mnogome će zavisiti dalje funkcionisanje zajednice, a rekao bih i opstanak Srba na prostoru Kosova i Metohije. Ima mnogo pitanja koja se postavljaju u javnosti ovih dana. Prvo pitanje – da li su Srbi koji su ostali otpisani, prevareni, zapostavljeni, zaboravljeni i da su za korak dalje od matice Srbije? Drugo pitanje – ako prihvatimo sporazum, bukvalno rečeno progutamo knedlu, ispijemo gorke pilule, da li je to kraj ucenama i rastakanju države Srbije? Treće pitanje, veoma važno – koji će simboli i pečati biti korišćeni na javnim mestima i skupovima? Pokušao sam u razgovorima sa članstvom SPS i sa našim koalicionim partnerima i ljudima na prostoru Kosova i Metohije da dam odgovore na pitanja, a i da tražim odgovore od njih. Kao što sam njima postavo pitanje, a i ovde danas nisam čuo, ako odbijemo Sporazum, koja je alternativa? Šta je alternativa? Ne prihvatanje, odbijanje ili referendum? Ili, šta bi bilo sa nama Srbima, kako onih sa severa, tako i onih južno od Ibra da je pregovarački tim odbio i pokušao da odugovlači parafirani Sporazum? Koliko nas bi ostalo na prostoru Kosova i Metohije bez garancije srpske policije, bez garancije KPS policije i bez garancije NATO alijanse? Potpuno sam svesan situacije u kojoj se nalazimo i mi Srbi na prostoru Kosova i Metohije i država Srbija i stanje u kojem se Srbija, kao država, našla. Pre svega mislim na političko, na međunarodno i na ekonomsko stanje. Kada kažem na ekonomsko mislim na standard ljudi u našoj državi. Zato ovaj sporazum za mene predstavlja nužno zlo, bez kojeg Srbija ne može dalje i on je iznuđena varijanta. Nismo prošli idealno, daleko od idealnog i dobrog. Da li je možda moglo bolje, pod ovakvim okolnostima? Kao što vidimo nije bilo moguće. Zato od implementacije, od strategije i donošenja novog ustavnog zakona zavisi će od toga mnogo, zavisiće od toga sudbina Srba na prostoru Kosova i Metohije i sudbina Srba, odnosno cele države Srbije. Zahvaljujem vam se.
Hvala. Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Hvala. Hajde da raspravimo narodskim jezikom neke stvari. Šta je urađeno ovim sporazumom? Idemo odmah na Sporazum, da ne bi gubili vreme, jer neću mnogo da pričam. Maločas sam vrlo jasno analizirao kako stvari stoje i u tom Sporazumu jasno stoji da sve ovo što je navodno govoreno za položaj Srba na KiM oni već imaju po sopstvenim pravilima ponašanja, po pravilima države Srbije plus će još izgubiti mnogo toga jer će se sve stvari poništiti i preseliti u nadležnost kosovske države. Pod jedan, vi uništavate institucije Srbije na KiM. Sve pretvarate u institucije države kosovo, a ono za šta ste se u medijima hvalili da ste izborili, kao što je komandir policije na severu Kosova, podsetiću vas još jednom, čitam tu odredbu – na Kosovu će postojati jedinstvene policijske snage koje se zovu kosovska policija. Sva policija na severu Kosova će biti integrisana u okvir kosovske policije. Plate će isplaćivati samo kosovska policija, pa će onda kosovska policija izabrati komandire iz redova etničkih Srba na KiM da nosi kosovske poete, kosovske oznake republike Kosovo. To je ono što ste se vi izborili. Onda ste se izborili da sudovi budu kosovski sudovi koji će prihvatiti pripadnike etničkih Srba na KiM, sudije da budu članovi tih sudova i da sude po kosovskim zakonima. Onda ste se izborili u ovom famoznom članu 14. da je dogovoreno da nijedna strana neće blokirati ili podsticati druge da blokiraju druge strane na njenom putu ka EU. Znači, prevodimo na narodski jezik – ako bi Rusija sutra htela u Savetu bezbednosti da spreči Kosovo da postane članica UN, mi bi morali da sa Rusima razgovaramo i da sprečimo da to rade, ili da ih barem ne podstičemo jer bi time definitivno ugrozili put Kosova u evrointegracijama. Zašto? I vi to svi vrlo dobro znate i to je moje pitanje za Vladu. Odgovorite mi na to pitanje jasno i konkretno, da ne širimo priču dalje. Da li je moguće da neko, neka država postane članica EU a da prethodno, pažljivo slušajte i odgovorite mi, nije pristupila svim evropskim konvencijama? Misli se na konvencije Saveta Evrope. Vi znate da to nije moguće. Kosovo da ih ne bi blokirali mora postati članica Saveta Evrope. Da bi postalo članica Saveta Evrope prema Statutu ono prethodno mora biti članica UN. Ovo je jasno kao dan. To nije podložno pregovorima, gospodo, vi ste to potpisali. Hajde da sad stvari vratimo na normalu, šta ste vi potpisali? Da li ste potpisali priznanje KiM, odnosno tzv. nezavisnost kosova? Jeste. Vi možete da niste, ali jeste. odgovorite mi da li je ovo tačno što sam rekao ili nije. Vrlo dobro znate da je tačno. To što se gospodin Babić krevelji pa mu je krivo što sam u pravu je druga stvar. Ali, vi morate znati da je ovo tačno. Šta je sledeće što ćete da uradite? Kako mislite da upravljate ovim postupkom dalje? Kako mislite da održite vaša obećanja jer ste većinom glasova Rezoluciju usvojili u ovom parlamentu da nikada nećete priznati nezavisnost Kosova? Kako? Znate li šta je najgore od svega? Grozno je što kršite Ustav. Grozno je što ste izdali Srbiju i Kosovo, ali je još gore od svega toga što nas pravite budalama i malo će vremena ostati dok ljudi van ove sale, vas ovde ima više od dve trećine koji ćete podržati ovaj sporazum, mi nećemo, kada ukapiraju šta ste uradili, a ukapiraće zato što ćemo im mi reći, onda će ovaj odnos snaga kojim se vi hvalite danas u skupštinskoj sali biti bino promenjen jer je već danas promenjen uz svo neznanje i strah u kojim ih držite, strah od propasti evrointegracija, hoćete da im tresete gaće od toga, strah od nekih sukoba. Šta vi ljudi radite? Koji su vaši motivi? Da li je moguće da su samo motivi učlanjenja u EU? Ja se bojim da nisu i da su oni na tragu onoga što je gospodin Jakšić pričao.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, razumem i shvatam da ova Vlada ima problem da suštinu ovog sporazuma i razloge za njegovo donošenje objasni svojim biračima, svojim članovima stranaka, pa čak, koliko sam jutros video, imate problem da razloge za donošenje ovog sporazuma objasnite i svojim poslanicima. Ako pogledate ovaj skup ispred Skupštine Srbije, imate vi problem da razloge za donošenje ovog sporazuma objasnite i onima koji su vas najglasnije podržali u kampanji u drugom krugu za izbor predsednika Srbije. Oni koji su vas najglasnije podržali, danas vas najglasnije optužuju. I kome ste se vi okrenuli? Onima koje ste 23 godine toliko revnosno gonili zbog evropske ideje, zbog evropskih vrednosti, zbog evropskih ideala. Potražili ste ruku DS koju smo vam toliko puta u prošlosti pružili, a vi ste toliko puta u nju pljunuli, vrebajući priliku da je odsečete kad god vam je to bilo simpatično i zgodno. Mi zbog toga nismo ljuti na vas. Mi vam zbog toga ne zameramo. Mi ćemo vam uvek pružiti tu ruku, koja vam je nekada bila toliko mrska. Znate, nije mala stvar kada se neko 23 godine besomučno, ne birajući sredstva, bori protiv evropske ideje i evropskih ideala, kada neko glumi dželata kome je sve dozvoljeno. Nije neobično u istoriji da se dželati ponekada postide pred dostojanstvenim držanjem svojih žrtava i prihvate ideale i ideje svojih žrtava. Nije to ništa strašno. Nije strašno ni kad dželati jauke i krike svojih žrtava pretvore u svoju pobedničku pesmu, u svoje vjeruj. Moram da vas pitam, nije prvi put u ljudskoj istoriji da Savle postane Pavle, a da pre toga kamenuje Stefana. Ali, pre nego što se taj preobražaj desi, uvek sledi iskreno pokajanje. Ne tražim od vas da se vi ovde sada iskreno kajete zbog toga što ste 23 godine saplitali ovu zemlju na evropskom putu, niti to očekujem od vas. Ali vas pitam – da li znate koliko bi Srbija bila srećnija zemlja da je Tomislav Nikolić tu strašnu, tuđu, nepoznatu reč – izvini, učio uz pesme Đorđa Balaševića, no u Srebrenici. Znate kako bi Srbija danas bila srećnija da nije bilo knjige Tomislava Nikolića "Sve za Kosovo i Metohiju". (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću, molim vas da se vratite na temu.) Hvala, gospođo predsedavajuća. Tema je KiM. Hoćete li malo da vam pročitam sad ovde šta piše u knjizi? Nemojte da me prekidate, pustite me da kažem. Razumem da savest ne mora da bude uvek mirna. Neću dugo, verujte. Pustite me, molim vas. Važna je tema zbog građana. Dakle, neću da pretvorim ovu raspravu u retrospektivu govora Tomislava Nikolića. Nemaju ništa od toga građani Srbije. Ni vi, ni ja. Dovoljno je danas Skupština Srbije na momente pretvorena u kaljugu i nema potrebe da baš svi siđemo u tu kaljugu da bi vas podsetili koliko je teško da se iz nje izađe. Dobro je što u Evropu više nećete preko Karlobaga, Ogulina, Virovitice, Karlovca. Nažalost, morali ste preko Jarinja i Brnjaka do Brisela. Da vas pitam sada – što niste pre 23 godine zaspali, kao radikali, probudili se kao Boris Tadić? Znate kako bi Srbija bila srećnija, bolja zemlja. Ne bismo danas uopšte imali raspravu o Kosovu. Danas bismo raspravljali i tražili konsenzus oko toga kako da reformišemo penzioni sistem, šta da radimo sa zdravstvenim osiguranjem. Kosovo i Metohija ne bi postojali kao tema u našim životima. I na tome je vaša velika istorijska odgovornost i vi od toga ne možete da pobegnete. Nema te retorike kojom taj balans i breme možete da prebacite na naša pleća. Znate, postoje olovke kojima može da se piše prošlost, sadašnjost i budućnost, ali ne postoji gumica kojom se prošlost briše. Tu prošlost morate da nosite, hipoteku prošlosti, na sebi. Opet vam podvlačim, i na temi KiM DS će vam pružiti ruku, jer su za nas evropske integracije i budućnost Srbije nešto što je veoma važno. Nešto od čega mi nećemo odustati i u čemu smo mi istrajavali svih ovih godina. Drago nam je da vi sada preuzimate naše vjeruj, naš sistem vrednosti, naše ideale. Ali, da ste tada obukli evropski frak, pre 23 godine, možda mladost Srbije na Košarama ne bi oblačila maskirne uniforme. Da ste tada obukli evropsko odelo, možda ne bismo znali da postoje Košare. Neću da vas pitam u ime kojih ideala su ti mladi ljudi tamo izginuli? Neću da vas pitam da li znate sa koliko truda je DS platila te napore da vas izvedemo na evropski kolosek? Koliko stradanja naših članova, koliko uhapšenih, nastradalih, prebijenih? Znate li sa koliko crnih marama, leleka udovica i plača siročića je plaćena promašena, utopijska, nerealna politika? Znate kolike su cene vaših zabluda? Stotinama hiljada ljudskih života se mere. To je istorijska odgovornost od koje ne možete pobeći. Zbog toga vas, ponavljam, neću osuđivati. Nemate vi boljih od nas da vas usmere na evropski put, niti mi imamo neke druge bolje od vas. Godine 1915. u jeku velikih bitaka u Prvom svetskom ratu, trojica poslanika tadašnje Kraljevine Srbije, iz suprotstavljenih tabora, zajedno su izvukli haubicu na brdo sa kog su gađali austro-ugarske mitraljeze i omogućili su povlačenje srpske vojske preko Albanije. Takva je sloga danas potrebna Srbiji. Bez obzira da li su nam ruku crne, plave, žute, krvave, žuljevite, ratarske, radničke, da zajedno izvučemo te topove uz brdo, a ne da se bijemo sa svetom. Danas se bitke više ne dobijaju na juriš. Danas se bitke dobijaju znanjem, inteligencijom, pameću. Opet vas pitam – gde smo izgubili 23 godine? Da je kojim slučajem DS danas predložila ovakav tekst sporazuma, da li bi ispred Skupštine bilo dve stotine ovih ljudi ili bi bilo 200 hiljada ljudi? Da li bi gorele strane ambasade ili bi goreli članovi DS na lomači? Da li bi ministar pravde trčao danas da pozdravi ovako oduševljeno ove danas? Što nije izašao da ih pozdravi? Rekao je da će uvek izaći kada se skupe. Evo, skupili su se danas. Da smo mi na vlasti, ne bi stigao da govori pred 200 hiljada okupljenih. Da vas podsetim, izbore ste dobili na rečenici da ćete poništiti sve sporazume i dogovore koje je napravio Borko Stefanović. Danas, u pregovorima ste vrlo često nudili i više nego što se tražilo. To nije dobro. Mora da postoji granica šta prihvatate, a šta ne prihvatate? Među sobom nemate istu viziju rešenja ovog problema. Ono što predsednik Vlade gospodin Dačić i premijer Vučić u Londonu, Briselu, Vašingtonu obeća na engleskom, to Tomislav Nikolić ne može da prevede na ruski, a potrebno je da se to prevede na srpski i albanski, ako hoćete napredak i razumevanje situacije u kojoj se nalazimo. Znate, sada kada shvatate da se u Brisel ne ide preko Karlobaga, nego preko Horgoša, kada ste odustali od politike zarđale kašike, kada ste odustali da budete dobrovoljni davaoci tuđe krvi, kada ste shvatili da se konflikti rešavaju dogovorima i pregovorima i kada sa razlogom očekujete podršku i širok konsenzus, nemojte da vređate one od kojih očekujete podršku, da su marginalni, da su nebitni, da je nebitno njihovo mišljenje i njihov stav. Valjda sada razumete teškoće sa kojima smo se suočavali dok ste skupljali autobuse i crtali keče Borisu Tadićui Borku Stefanoviću. Valjda sada razumete šta ste radili i koliko je teško saplitati ljude koji se penju uz brdo i guraju topove. Valjda sada, kada shvatate da se kosovskometohijski problem ne rešava paljenjem ambasada, već odlaskom, možda i na zgarište tih ambasada, ali da na tom zgarištu tih ambasada nema iskre koja će upaliti fitilj na zgarištu vaših propalih politika. Valjda shvatate da je važno pružati svetu ruku, ali pre nego što svetu pružite ruku i očekujete da vam sve uzvrati, pružite ruku prvo ljudima koji sede oko vas. Izmirite neke politike. Znate, jako mi je zasmetalo što u trenutku kada su vam propali kosovski pregovori, prisetili ste se oprobanog modela svog političkog delovanja. Napravili ste krizu koja nije postojala u Vojvodini. Promućkali ste aflatoksični jugurt i trk za Novi Sad. Pa ste neprijatnom igrom asocijacija zaključili da je baš, eto, na dan NDHdoneta odluka da se ta deklaracija raspravlja u skupštinskom zdanju u Vojvodini, u Novom Sadu. Može sada neko da vam nađe kalendar najstrašnijih mogućih događaja, šta se na današnji dan loše desilo u istoriji Srbije. To sam ja spremio, ali nije primereno da pravim takve asocijacije, da se tako igram sa javnim mnjenjem u ovoj zemlji. Današnji dan je bio veoma neprijatan u istoriji Srbije i u pamćenju njenih građana. Strašne su se stvari dešavale. U Drugom svetskom ratu na današnji dan su se dešavale strašne stvari u Jasenovcu, na današnji dan su se izdešavale tragedije u Prvom svetskom ratu, u Prvom balkanskom ratu i kada posegnete za takvim asocijacijama, onda vrlo često budete žrtva asocijacija. Naravno, moram da osudim još jednu stvar koju ste uradili. Okrenuli ste se ratu i sa Srpskom pravoslavnom crkvom jednog trenutka. Crkva je odvojena od države. Šta imate vi da polemišete sa crkvenim velikodostojnicima? Umesto da polemišete sa njima, prisetite se reči Svetog patrijarha Pavla. Ako ne znamo na koga treba da se ugledamo, hajde da se ugledamo na naše neprijatelje. Njih je svakoga dana sve više i sve su složniji, a nas je svakoga dana sve manje i sve smo posvađaniji. Prisetite se njegove takođe reči – za svaki greh postoji pokajanje. Pokajte se, nije teško. Ali, opet moram da vas podsetim, očekivao sam da u vreme redovnog zasedanja ne pravimo pauzu tri nedelje, nego da pravimo konsenzus oko bolnih pitanja koja nas čekaju, da pravimo dogovor oko reforme penzionog sistema, oko zakona koje moramo da donosimo. Probudite se. Evropa nije samo dobra želja. Evropa je naporan rad, da se dostignu evropske vrednosti. Evropa je konsenzus sa svim učesnicima u političkom životu, oko toga ko će preuzeti rizike za bolne reforme. Nije sve u rejtingu, ne mora baš sve da bude mera rejtinga. Šta dalje da vam kažem? Vi me podsećate na ljude koji su na kocki izgubili najbolju njivu, a onda pozovete najboljeg poljoprivrednog stručnjaka da vam kaže šta je tu moglo da se zasadi i da uspeva. Nemojmo da pričamo o onome što nemamo. Hajde da pričamo šta možemo da uradimo i kakav konsenzus da napravimo oko onoga što imamo. Ne vidim nijednu poslovničku mogućnost da se danas izjašnjavamo o bilo čemu ovde, da glasamo. O čemu da glasamo? O Izveštaju Vlade. O tome se u Poslovniku ne glasa. Mi danas ne glasamo o Sporazumu, jer ako glasamo o Sporazumu, faktički Skupština može samo da glasa o sporazumu dve nezavisne države. O Izveštaju Vlade, o tome se nikad nije glasalo. Ako hoćete o tome da se glasa, moju ćete podršku teško dobiti. Opet da vam kažem, ako hoćete da glasamo o reformama, da pravimo konsenzus oko onoga šta treba da radimo, kako da se ponašamo u budućnosti, kako da implementiramo ono što je dogovoreno, možemo, ali moramo da jasno definišemo kada ćemo izaći iz kaljuge i živoga blata, da sprečimo pretnje, da nam se ne dešava da nam prebijaju lidera opozicione stranke huligani koje amnestirate, da nam se ne dešava da vašem predsedniku stranke stižu preteće poruke, da predsedniku Vlade stižu preteće poruke. Mi iz Demokratske stranke nosimo vrlo bolno iskustvo kada se na takve poruke nije adekvatno reagovalo. Upozoravali smo da vodite računa koga amnestirate i šta radite. Bilo je i vas koji ste dali teške zakletve kada je reč o Kosovu i Metohiji. Prepustiću vašoj savesti da glasate onako kako mislite da treba da glasate. Daću vam savet mog kolege Nenada Čanka - ako ne znate kako da glasate, teško vam je zbog svega što ste kazali i izgovorili, onda sedite malo na ruku pre nego što glasate da dobro utrne, kao da ste glasali tuđom. A za vas koji znate šta glasate i zašto želite da glasate i šta stavljate na dnevni red, takođe imam poruku. Čekam već u ponedeljak da zakažete novu sednicu Skupštine, da se ovde radi, da više ne prisustvujemo ovakvim raspravama, da častite jedni druge izdajnicima. Nije to prijatno građanima Srbije. Gledaju ovo i ljudi u Republici Srpskoj, nazvao ih je predsednik Republike Bosancima, moje kumove, prijatelje, rođake Srbe je nazvao Bosancima. Da li to znači da će ovi moji kumovi iz Peći da budu Kosovari? Nemojte, čim napravite jedan korak napred, da pravite pet nazad. Dobro je što se izvinio u Srebrenici, što sledi put Borisa Tadića. Dobro je što se ponaša civilizovano na takav način da smiruje konflikte, a ne da ih podstiče. Ali nije dobro da neke stvari radite na ovakav način. Podvlačim, ne vidim način na koji možete ovde da obezbedite glasanje, jer to nije po Poslovniku. Izveštaj se prima k znanju ili se ne prima k znanju. Ako hoćete konsenzus i kompromis ovim bolnim reformama, da ne mora građani Srbije da skupljaju humanitarnu pomoć da nam se deca operišu, nego da vidimo kako da reformišemo zdravstveni sistem, penzioni, da vidimo šta nam je na putu do Evrope, zaista da radimo, imaćete snažnu podršku Demokratske stranke. Ako ne znate da napišete zakone, mi smo već tri stavili u skupštinsku proceduru. Olgica Batić takođe, Liberalno-demokratska partija takođe. Hajde od ponedeljka malo manje hipnotički prsti da rade, a malo više da rade prsti koji pišu zakone…. (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću, tema.) …. i da se oko toga pravi konsenzus. Mi smo spremni da radimo. Hvala.
Hvala. Gospodin Arsić, po Poslovniku.
Gospođo predsedavajuća, prekršen je Poslovnik po članu 106. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Gospodin Milivojević je osamnaest minuta pričao o predsedniku Republike Srbije, pričao je o Vojvodini, čitao nam je neke knjige, spominjao SRS, spominjao nekakve granične prelaze, spominjao Bosance, spominjao humanitarnu pomoć, spominjao pisanje zakona, opozicione lidere u inostranstvu itd, itd. Mislim da ste bili dužni da ga opomenete. Njemu lično ništa ne zameram, nije ni svestan da nije bio u temi i da mi je njegove pameti jedan dan, da se bar malo odmorim.
Slažem se sa vama, gospodine Arsiću. Kao što ste mogli da vidite, dva puta sam upozorila gospodina Milivojevića. Da je još pričao možda bi došlo do te opomene. Prosto sam postupala u skladu sa Poslovnikom. Ukoliko želite, možemo u danu za glasanje da se izjasnimo. Hvala. Reč ima narodni poslanik Siniša Kovačević. Vašoj poslaničkoj grupi ostalo je još šest minuta. Izvolite.
Zahvaljujem. To je dovoljno vremena da kažem ono što sam želeo. Dragi prijatelji, uvažena predsedavajuća, gospodo ministri, kažu Latini Vox populi, vox dei - glas naroda - glas Boga. U ovakvim okolnostima, kada je sudbina države u pitanju, ništa logičnije, ništa mudrije, ništa umnije, ništa pametnije nego da se posluša glas naroda. Ta čarobna reč je referendum, ali referendum na kome pitanje svakako neće definisati gospodin File, već referendum na kome će gospoda Dačić i Vučić dokazati svoje već poslovično poštenje i neće zloupotrebljavati svoje pozicije, neće se useliti na televizije sa nacionalnom frekvencijom, nego će taj referendum oslikati emocionalni, socijalni i politički momenat ovog trenutka, onakav kakav jeste, neopoziv, definitivan i pre svega pošten. Što se tiče tog glavinjanja, kako se to kolokvijalno kaže, odnosno srljanja ka toj neopozivoj činjenici koja se zove EU, moram samo da izrazim svoje žaljenje što je to tako i što u svemu ovome nema ni daška anticipacije, ni trunke nečega što predstavlja političku vrstu anticipacije, pa da se prisetimo toga da nijedna multikonfesionalna imperija nije opstala, da su se sve urušile u krvi i pepelu. Austrougarska, taj imperijalni model koji nasleđuje EU, izgrađuje jedanaest milenijumskih kula, slaveći hiljadu godina svoje carevine. Jedna od tih milenijumskih kula je i kula Sibinjanin Janka. Nekoliko godina nakon toga ona se raspala, nestala je u krvi i pepelu. Šta treba da se dogodi da shvatimo da je Evropa projekat koji je propao, da je to Titanik u koji uveliko ulazi voda? Čak je i onaj gudački kvartet, koji je svirao sve dok im voda nije došla do bokova, napustio brod i ukrcao se na čamac za spasavanje, a samo mi hrlimo prema tom Titaniku. Samo mi zajapureni veslamo prema tom bivšem brodu, prema tim vlasnicima bivše sreće koji će uskoro završiti na dnu okeana. To je ono što je zastrašujuće. Dakle, ovo je ponovo put bez alternative. Ovo je ideja bez koncepta. Šta ako se Evropa raspadne? Ona je već usrećila Bugarsku, usrećila Irsku, usrećila Mađarsku, et cetera, et cetera. Nema Kipranina koji je ne proklinje. Nema Irca koji je ne proklinje. Nema Španca koji je ne proklinje, a mi uporno i uporno idemo i srljamo prema EU. To je prosto neverovatno. Taj dnevnik uvreda koji smo odande dobili ima nekoliko hiljada strana. Ta usrećiteljka je usrećila Siriju, Libiju, Irak, Egipat. Treba li toj vrsti usrećenja da verujemo, za ime Boga? Da li može ponižen čovek biti srećan? Postoji nekoliko traktata o sreći, šta je potrebno da se bude srećan. Sada nemam vremena da o tome govorim. Potrebno je da provedete život sa osobom koju volite, da radite posao koji volite, da budete zdravi i potrebno je da budete dostojanstveni. Može li čovek koji kleči i lapće pomije iz čamčeta biti srećan? Može li čovek zavisiti od punog frižidera? Može li njegova sreća zavisiti od punog frižidera čak i onda kada je taj frižider napunila sedamnaesto godišnja ćerka čije je radno mesto ulica? O tome se radi, dragi moji prijatelji. Dakle, važno je da je čamče sa pomijama puno i to je ono što je suština. Kako bi rekao veliki Đura Jakšić: "Nažalost, mi živimo vreme jarećeg pečenja". Nijedan ideal osim jaretine nije ostao ovoj nesrećnoj zemlji. Neko je rekao danas – poslanici koji su rođeni na Kosovu. Mislim da je jagodinski korifej, ako se ne varam. Neka mi se oprosti ukoliko grešim. Svi smo mi rođeni na Kosovu. Svima nam pišu pogrešni podaci u ličnim kartama. Svima je mesto rođenja Kosovo i Metohija. To je praprostor srpske države, praprostor misaonog, emocionalnog, poetičkog, političkog, svega onoga što čini identitet. To je Kosovo. Na Kosovu su rođene najlepše srpske pesme, najlepše srpske žene, najlepše srpske mitologeme. To je Kosovo i sad vam se to otima. Otima se nešto što je identitet, nešto, dragi moji prijatelji, što se gradi sedam hiljada godina. Onoliko godina koliko traje civilizacija. To i takvo Kosovo, taj bahati evropski hirurg vam je odsekao bez anestezije, ubeđujući vas da ste sada lepši i zdraviji. Čak su mu naši bolničari, naše medicinske sestre zdušno pomagale, a mi sada sa promenjenom svešću, kako insistira velika Evropa, moramo da pristanemo na to kao da smo mi uzurpatori, kao da smo mi došli iza sitnih konja i sitne stoke. Kao da je Gračanica samonikli bršljan. Kao da je Devič nikao na kupusištu. Kao da je sve ono što je iskon srpski nekom oteto. To je ono što je suština i to je ono što ne razumemo. Neće Srbija propasti ako odbije ovaj sporazum. Nemojte mi reći da nismo u stanju kao misleća država, kao sistem vrednosti koji se izgrađuje u modernoj Evropi već 200 godina, da formiramo vlastitu državu. Hoćemo li se lečiti, ako ne uđemo u EU, ponovo mlevenim kopitima i mokraćom udovica? Koješta. (Predsedavajuća: Vreme.) Dakle, suština je u sledećem. Oni koji su nas bombardovali, oni koji su ubijali Srbe, oni koji su ozračili celo Kosovo treba sada da budu zaštitnici svega toga. To je kontradiktorno, to je paradoks koji se otima zdravom razumu. Ti isti su štitili i 17. marta 2004. godine… (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Kovačeviću.) Dozvolite mi samo jednu rečenicu, molim vas. (Predsedavajuća: Već sam vam dozvolila pola minuta duže.) Dozvolite mi jednu rečenicu, kao što ste dozvolili gospodinu Halimiju, bukvalno jednu rečenicu. Dakle, ničija sreća se ne može praviti na tuđoj nesreći. Dostojevski kaže: "Ako sudbina celog čovečanstva, sreća celog čovečanstva zavisi od jedne dečije suze, neka ta dečija suza ne padne". Ne možemo mi unesrećiti kosovsku decu da bi našoj deci namazali kiflu sa puterom. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun. Izvolite.
Uvaženi članovi Vlade, poštovane kolege narodni poslanici, prethodni govornik je u jednom svom delu izlaganja rekao ono čime sam ja hteo da počnem svoje izlaganje, ali ću ipak to na svoj način reći, čisto da pokažemo kako nam je cilj jedan. Možda se razilazimo u načinima i u viđenjima kako da dođemo do tog cilja. Kosovo i Metohija jeste koren svakog Srbina ma gde bio rođen, ma gde živeo. Kosovo i Metohija je naša najjača emocija. Možda zbog toga ima ovoliko žuči i ovoliko strasti u izlaganjima. I treba, ali je pitanje donošenja racionalne političke odluke pitanje koje mora da bude oslobođeno emocija. Ova vlada je dobila mandat da stvori uslove za održivu budućnost sedam i po miliona građana Republike Srbije, onih koji su izašli na poslednji popis, srpskog naroda koji živi na Kosovu i Metohiji, ali i onih Bošnjaka, Goranaca, Roma, pa i Albanaca koje i dalje tretiramo kao naše državljane u našoj južnoj pokrajini. Briga za budućnost države Srbije podrazumeva odsudnu bitku za sprečavanje konačne secesije Kosova i Metohije. Pri tome je pitanje kako da sprečimo da samoproglašena država završi proces u koji je ušla 2008. godine zvanično? Taj proces može biti završen članstvom u UN. Da li je to put da odbijemo bilo kakav dijalog sa onima koji efikasno kontrolišu teritoriju naše južne pokrajine? Tu teritoriju ne kontroliše Ruska Federacija, ne kontroliše Srbija. Uticaj i kontrolu nad tom teritorijom imaju oni koji tamo žive, u najvećem broju Albanci i međunarodno prisustvo. Srbija je prisutna na Kosovu u Metohiji onoliko koliko je prisutan njen narod i koliko bude u stanju da opstane i da se razvija. Smatramo da je jedini način razgovor, pregovor, dogovor sa onima od kojih zavisi šta će se dešavati na Kosovu i Metohiji. Sviđalo se nekima to ili ne, to jesu Albanci, to jeste NATO, odnosno KFOR, to jeste Euleks, odnosno EU. Mi sa njima pokušavamo da postignemo to da bar malo počnu da uvažavaju naše državne i nacionalne interese na Kosovu i Metohiji. Vreme je najbolji sudija da pokaže kakav je ovo sporazum. Ali, ono što je bitno i što je pred nama, a ovo je tek početak normalizacije odnosa između Beograda i Prištine, normalizacije za koju bi Priština želela da bude između dve nezavisne države, normalizacije koja je za nas normalizacija odnosa sa našom južnom pokrajinom, to je da se maksimalno, posebno članovi Vlade i oni koji će učestvovati u implementaciji, odnosno u primeni, posvete poboljšanju naše trenutne pozicije. To je sada prioritetan zadatak. Od ovog definisanog okvira koji je u mnogim aspektima uopšten, imamo mogućnosti, ako budemo dovoljno istrajni, da poboljšamo položaj posebno Srba na severu Kosova. Gospodine Dačiću, vi ćete verovatno u narednom periodu imati opet izuzetno značajnu ulogu. Moj predlog i sugestija je da budete još uporniji, još tvrđi, još istrajniji u odbrani naše pozicije, da poboljšamo ovaj sporazum koji u mnogim aspektima nije dobar po nas, ali koji u mnogim aspektima stvara mogućnosti da formiramo zajednicu srpskih opština koja bi se institucionalno povezala i koja bi imala kapacitet da se sama, uz podršku Beograda, bori za svoje mesto i za uticaj na procese i na događaje na Kosovu i Metohiji. U narednom periodu treba poboljšati ono što nije dobro u ovom sporazumu i to može preko primene. Mene posebno raduje što su, nakon osme runde, prihvaćene naše sugestije i neki naši predlozi. Na kraju, srpsko stablo na Kosovu i Metohiji je, poštovani narodni poslanici, kroz istoriju u više navrata bilo srubljeno do korena, pa su iznicale mladice, često uz visoku cenu. Verujem da je početak dogovora sa Prištinom ta mladica koja će uspeti da napravi veliki korak unazad za samoproglašenu državu Kosovo, a bar mali korak u odbrani vitalnih državnih i nacionalnih interesa na Kosovu i Metohiji. Zato ću, bez obzira na neprimerene optužbe onih koje 1999. godine ne videh na Kosovu i Metohiji, tamo gde su se najkrvavije bitke bile. Odbiti priču o tome da smo nekakvi izdajnici ili da smo prodali Kosovo i Metohiju, to što nosimo u srcu se ne prodaje, koleginice draga, i to što smo nosili u srcu 1999. godine, kada su padale bombe, kada su ljudi gubili noge, glave raskomadane i ostalo, kada smo se borili za svoju otadžbinu, ne dozvoljava nam da sada prodamo, a vama najmanje daje moralno pravo da bilo koga žigošete kao izdajnika. Duboko verujem da u narednom periodu, gospodine Dačiću, ćete imati dovoljno snage, kao Vlada Republike Srbije, uz našu podršku, da u značajnoj meri poboljšate ovaj sporazum u toku implementacije. Hvala vam.
Narodni poslanik Vojislav Vujić ima reč. Samo se prijavite, molim vas.
Gospodine predsedniče Vlade, gospodine predsedniče Skupštine, dame i gospodo ministri, kolege i koleginice narodni poslanici, poslaničkoj grupi JS, nažalost, ostalo je još samo dva minuta. Još jednom ću reći da je ono što je najbitnije danas poruka da je predsednik poslaničke grupe JS gospodin Dragan Marković Palma danas već rekao da ćemo podržati ovaj sporazum Brisela, Briselski sporazum, Prištine i Beograda. Danas više ne mogu da kažem ništa novo od činjenica koje prethodnici već nisu rekli, ali danas želim svima vama da pošaljem jednu poruku i da vas, predsedniče Vlade, zajedno sa vašim ministrima, sa našom vladom, zamolim da, ukoliko danas ne izvučemo pouku iz ovog dana, pouku iz istorije sa kojom otprilike nismo imali sreće zato što nam nikad nije bilo dovoljno da izvučemo neku pouku, a da od nje u budućnosti imamo koristi, a nažalost, ni demografska strana, kada je u pitanju geografija, nije nam bila jača strana. Molim vas da ovaj problem rešimo tako što ćete vi, kao vlada, nama ovde u Skupštini da ponudite jednu strategiju državne borbe protiv bele kuge jer sve probleme u koje zapadamo otprilike nam upravo nanosi bela kuga. U ovom trenutku na Kosovu imamo milion i po Šiptara, imamo 150 hiljada Srba. U ovom trenutku mi iz JS, a to radimo od 2004. godine, ne možemo sami u gradovima gde smo na vlasti da se izborimo sa belom kugom, iako se pokazalo da su rezultati vidljivi tamo gde smo to radili. To su činjenice sa popisa. Molim vas, da se više ne bi dešavali ovakvi sporazumi i ne bi ponovo dolazili u ovakvu situaciju, da se delimo na manjinu, većinu, na one koji više ili manje vole Srbiju, napravite tu strategiju u što hitnijem vremenu i istu donesite ovde pred nas. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Dejan Radenković ima reč.
Dame i gospodo, poštovani predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, drage koleginice i kolege, kao i uvek kada je Kosovo na dnevnom redu, uvek su mučne rasprave i padaju teške reči. Naš narod koji živi na prostoru Kosova, koji pomno prati ispred malih ekrana sve što mi ovde govorimo, posle ovakvih rasprava mislim da mu ubijamo još ono malo nade za opstanak na prostoru Kosova i Metohije. Danas sam pažljivo slušao neke moje kolege. Neću im pominjati imena, neka se sami prepoznaju, ali iz dana u dan ne mogu da ih prepoznam. Jedno jutro se probude u kosovskoj vladi, jedno jutro u srpskoj vladi, jednog dana su članovi DS, danas po stavovima mogu da zaključim da su članovi DSS. Pravo da vam kažem, ne znam kakve su to poruke i šta hoće i da li na taj način doprinose boljem životu i opstanku srpskog naroda. Mislim da je dobro što smo danas realni, što znamo šta hoćemo. Nažalost, ima i onih koji su nerealni, koji ne znaju šta hoće, a na sreću našu, oni su manjina. U jednoj polemici danas sa jednim kolegom poslanikom, pričao sam o tome kako je, godinama unazad - izdajnik, izdajnik, danas postalo olako da kažeš nekom – izdajnik. Verujte, više ne znam, ta reč "izdajnik" je usputna. Kad nemaš šta nekome da kažeš, kažeš – ti si izdajnik! Verujte da bih voleo da sam bio izdajnik devedesetih godina i da sam tada bio za Plan tri plus tri, to je Sporazum o obrazovanju, a ne organizovao studente i proteste da budu protiv toga, krivio svoju vladu i svoje rukovodstvo države da ne misli na nas, da hoće da nas izda, ali kasnije sam shvatio, ali bilo je kasno, a to je već bio Sporazum Holbruk-Milošević, gde smo sve radili na brzinu da nešto uradimo, da ne dođe do onog scenarija koji je, nažalost, došao. Bio bih danas najsrećniji da živim tamo gde sam se rodio. Ne kažem da je to nemoguće, to je moguće, ali nije isto kao što je bilo. Voleo bih da smo tada to prihvatili, tu sugestiju i države i Vlade i da se borimo u takvim okolnostima kakve su bile na Kosovu i Metohiji. Tada nam niko nije bio do kolena, mislili smo da smo najjači, da nam niko ništa ne može, a onda smo se obreli, što kaže jedna pesma, ko biseri rasuti po svetu, jedni na jednu stranu, drugi na drugu stranu. Neki su se snašli, neki i dalje tumaraju po kolektivnim smeštajima, ne mogu da se vrate svojim domovima i ono što doživljavaju je da su najviše sluđeni od poruka koje im dolaze od različitih vlada u kontinuitetu, kako su se menjale u Srbiji. Fokusiraću se na jednu političku stranku, neću da je imenujem, neka se prepoznaje koja je uz pomoć tada NATO pakta, optužujući nas da mi ne znamo, da smo se konfrontirali sa međunarodnom zajednicom, došla na vlast u Srbiju i u SRJ. Potezi koji su bili, kada bi krenuli da analiziramo, to je bilo samoubistvo, kaže se posle bitke lako je biti general, ali ne priznavati UN, optuživati prethodno državno rukovodstvo za izdaju za pomenutu Rezoluciju koja im je kasnije bila slamka spasa. Mada se plašim i ono što me najviše brine kada je u pitanju Rezolucije 1244 jeste da mnogi koji pričaju o njoj nisu je ni pročitali ili čitaju ono što im se sviđa iz te Rezolucije. Ono što nas je vodilo ka onome što se danas dešava to ili nismo hteli da čitamo ili nismo čitali. Onda su neki tada smatrali da ne treba da se izađe na izbore koje je UNMIK organizovao, pa su prećutno odobravali onaj prenos nadležnosti koji je išao ka nezavisnosti Kosova i Metohije, pa su bili protiv izbora, a onda su u poslednjem minutu rekli da treba da se izađe na izbore i da nema bojaznosti. Ne mogu sad da čitam i da citiram neke kolege koji su tada bili savetnici predsednika Vlade savezne, a kasnije ministri zaduženi za taj resor. Imali smo rezultat tih izbora koaliciju "Povratak" u kosovskom parlamentu. Tada smo imali dva ministra u kosovskoj vladi, jedan je bio iz DS, a drugi je bio iz DSS. Kao član SPS koja je tada bila u opoziciji, očekivao sam od tadašnjeg predsednika SRJ Vojislava Koštunice da mnogo više učini za srpski narod na prostoru Kosova i Metohije zbog dobrih odnosa sa Havijerom Solanom i ostalih koji su mu pomogli da dođe tada na vlast. Nažalost, dešavalo se sve suprotno. Danas posle svih tih pogrešnih poteza tu smo gde smo. Imao bih mnogo toga da navodim i mnogo slučajeva gde je žrtvovan srpski narod na Kosovu i Metohiji od toga da se uveče nekome kaže šta će se sutra desiti, a da se ne saopšti ljudima nego da doživimo ono što smo doživljavali u severnom delu Kosovske Mitrovice u sudu, a dan pre toga visoki funkcioner sedi najvišim funkcionerima UNMIK do mnogih, mnogih drugih slučajeva. To je sve žrtvovanje srpskog naroda u interesu, kako se kaže, viših ciljeva. Na kraju se ispostavilo da to nisu državni interesi. Sada je problem da je neko izdao nešto. Danas sam rekao jednom zemljaku iz severne Mitrovice koji je bio na Odboru za KiM da predsednici opština naravno trebaju da prihvate odgovornost, na neki način su odgovorni za narod na teritoriji svoje opštine, ali isto tako moraju da prihvate i odgovornost za taj narod ako se desi nešto nemilo po taj narod. Godine 1999. svedok sam da su mnogi funkcioneri, mnogi predsednici opština su se snašli i smestili se u svoje stanove i zaposlili svoju decu, a narod ko narod video je gde je i šta je. Oni su bili prvi na čelu kolone i rekli da mora da se krene – bežite, pobiće nas sve. Najlakše je to reći, najlakše je dizati paniku i strah kod naroda. Kada bipričali o tome šta hoćemo, a šta nećemo. Neki se ovde sećaju, stariji su od mene, učestvovali su i u Bečkim pregovorima ako tamo mogu da ih nazovem, pa im onda kosovska strana izvadi spiskove Srba koji primaju plate iz kosovskih institucija, a onda naša strana tj. iz Beograda, ljudi koji sede u pregovaračkom timu budu iznenađeni jer im ovi sa Kosova to i ne kažu. Onda kada bi ušli u uvid tih spiskova onda vidimo i žene visokih funkcionera kako primaju plate iz kosovske vlade, iz naše Vlade i onda, pitam se da li smo mi za poštovanje, da li smo mi iskreni u toj borbi koju vodimo da ne priznajemo kosovske institucije. U severnoj Mitrovici red ispred PIO fonda Kosova, svi su u koloni da se prijave za penzije. Hajmo malo o sporazumu. Albanski intelektualci ozbiljno su protiv ovog sporazuma, kažu da im se ne sviđa, da je Hašim Tači primoran da potpiše nešto što nije dobro za to njihovo nezavisno Kosovo. Kažu – vaši su iskreni, kažu šta su potpisali, ali im na žalost ne veruju Srbi. Ne veruju im neki a mislim da oni koji ne veruju oni su politički motivisani i motivisani iz nekih ličnih interesa, nema tu drugih stvari. Znate, kada vam izmiče stolica, više godina držiš vlast na jednoj teritoriji, u kontrolisanom haosu, ne priznaješ ni jednog ni drugog, priznaješ jednog koliko ti odgovara, pa čas drugog, naravno, to bi bilo najlepše da traje. Nema nikakvih plaćanja ničega, to je jedan haos, a rezultat toga je samo unesrećeni naš narod koji živi u takvim okolnostima. Kada pričamo o realnosti, ja sam to često govorio, a onda me opet optužuju da sam NATO plaćenik i sve ostalo, ali verujte da je to tako. Isto kada sam pre nekoliko godina smatrao da Srbi trebaju, jer su to oni pričali sa mnom, da treba da izađu na te lokalne izbore za decentralizovane opštine, da ne bi neko izašao tamo slučajno pa ga oni gledali četiri godine da on upravlja tom opštinom. Tada je stav bio da se ne izađe, pa su nam neki Srbi koji su tamo izašli bili nužno zlo. Kako nužno zlo? Lepo, kada nešto treba država Srbija da pošalje dole ona ne može da pomogne Srbima ako neki od tih predsednika opština ne prihvati da je za tu opštinu, a naše opštine, uz puno poštovanje, koliko god da ih volim i koliko god da su državne i srpske i kako god hoćete da ih nazovemo, on ne može, jednostavno nije realno. Nemaju nikakvu izvršnu vlast. Šta ćemo, da živimo i dalje u toj iluziji, aluziji, kako god ovde neko rekao. Nećemo, jer taj narod dole jednostavno ne očekuje to od nas. Mi ne smemo više da se poigravamo sa sudbinom naroda i to je premijer lepo rekao i mislim da je to za svako poštovanje. Najlakše je kritikovati. Kritikuješ, napadaš, pljuješ, a zaboravljaš i hoćeš da prikriješ ono za šta si odgovoran. Da neko ko je sada na vlasti nema drugog izlaza i nema drugog puta zato što su neki već utrli neki put. Ishitreno traženje mišljenja Međunarodnog suda pravde, a neko je dobacivao – pitanje je kako je to bilo, tako ili ovako, pa Rezolucija u Skupštini UN koja se ishitreno predaje, pa se onda menja, sve su to ljudi moji ozbiljne greške. To nije dobro. Isto kao što nije dobro da kažete da neće da se izađe na izbore, pa se onda na severu Kosova tajno spreme birački spiskovi, pa onda izađu članovi jedne stranke, pa onda predsednici tih opština iz te stranke, a evo ih i dan danas kada bi proverili, mislim da primaju i imaju produženi mandat od 2002. godine pa im je RIK produžio na šest meseci, a mislim da im i dalje na tekuće račune ležu plate iz kosovskih institucija, a ovamo se bore za prava srpskog naroda i pričaju prazne priče lažu ih, smem slobodno da im kažem da ih lažu. Nije istina, Srbi na KiM moraju da veruju svojoj Vladi, moraju da veruju svom predsedniku, moraju da veruju svom predsedniku Vlade, moraju da veruju svojim ministrima. Nema drugog puta. Nema druge sreće za njihov opstanak. Ta Vlada, taj državni vrh je na vrhu brda i vidi dalje od njih. Problem je, a to vam kažem krajnje iskreno, iz nekog iskustva, ne mogu da mi pričaju neki koji, a moram da iskoristim tu malu pošalicu. Neke moje kolege su videli Albance samo kad dođu u Prištinu da kupe cipele, jer u njihovim mestima na severu Kosova tada, nažalost, u takvim nije bilo. Nije bilo prodavnica cipela i nisu imali priliku da imaju susrete sa Albancima, ja ih razumem i razumem njihov strah. Isto razumem strah Srba sa severa Kosova da prihvate te kosovske institucije zato što čak i Srbi koji žive južno od Ibra vide da ništa nije implementirano od onoga što je pisalo u Ahtisariju, a sada je pretočeno u kosovske zakone. Mislim da ovim sporazumom Srbi po prvi put dobijaju priliku da donose sami svoje odluke, važne za njihov opstanak i uređivanje života u sredinama gde žive. Od toga kako će se oni organizovati i živeti i koliku će snagu imati, mnogo je bitan njihov politički kapacitet. On nije mali ako bi se dobro i složno organizovali. Taj njihov politički kapacitet, da nećemo da pričamo opet da se ne vraćamo propuštenim šansama, ako budu složni sada mogu da se izbore za potpunu sigurnost. Uz pomoć i zaštitu koju ću imati od Vlade Republike Srbije, posle 14 godina trebalo bi da obezbede normalan život bez straha i imaće perspektivu za brži razvoj. Ovim sporazumom se otklanja strah i opasnost od incidenata usmerenih protiv Srba. Sporazum obezbeđuje viši stepen zaštite stanovništva južno od Ibra, ne smemo da ih zaboravimo, njih je dve trećine, ne smemo da te ljude tek tako odbacujemo, pa i oni su Srbi. Gde god živi Srbin, valjda treba da se borimo za tog čoveka i za njegov opstanak. U školama, što je najbitnije jer se diže i tu se manipuliše studentima, u školama i na univerzitetu će se učiti po programima Srbije, što otklanja problem i opasnost od tih asimilacija. Srbi postaju, opet kažem, ukoliko budu jedinstveni u zaštiti svojih interesa, ne zaobilazan faktor odlučivanja na prostoru Kosova. Moramo gledati u budućnost ... (Predsednik: Vreme.) Završavam. Moramo gledati u budućnost, a ne na dnevne političke interese. Ovo je put da Srbija jača i da je jaka, više pomogne opstanku Srba na Kosovu i Metohiji, da pokrene procese povratka imovine. Zahvaljujem se, izvinite što sam prekoračio.
Hvala. Reč ima gospodin Samardžić, replika, kao šef poslaničke grupe. Izvolite.
Iako je ovaj govor, gospodina Radenkovića, bio jako konfuzan i bilo ga je jako teško pratiti, ipak se moglo videti da on sa puno insinuacija i aluzija govori o delovanju nekih prethodnih vlasti na Kosovu i Metohiji i u jednom momentu je pomenuo mene, iako meni je imenom pomenuo, ali je dovoljno jasno to rekao da je evidentno da je mislio na mene. Naime, rekao je da je u vreme kada je bio napad na sud u Mitrovici, da su dan pre toga predstavnici vlasti sedeli sa UNMIK, tako je rekao. Zaista, ja sam tada bio kao predstavnik vlasti, ministar za Kosovo i Metohiju, kao što sam često tada boravio na Kosovu, imao sam te večeri 16. marta 2007. godine, sastanak sa predstavnikom UNMIK, sa gospodinom Larijem Rosinom, koji je zamenjivao specijalnog predstavnika Joakima Rikera. Mi smo njemu tada predali neka dokumenta i planirali da sutradan idemo na Moleban u Gračanicu povodom godišnjice pogroma, a onda je došla vest još malo ranije da je u Mitrovici došlo do tuče između naroda i policije kosovske i vojske UNMIK, koja je hapsila sudije. Onaj ko je pratio te događaje, njemu je jasno šta je tada urađeno u Mitrovici, a možda ako je neko više vodio računa o tome šta se događalo, dobro zna šta je bila moja uloga u tom trenutku, pošto sam tamo bio i neprekidno bio na vezi sa Larijem Rosinom. Zahvaljujući tim intervencijama i smirivanju naroda, ali i opsadom suda, mi smo uspeli da izvodimo i albansku vlast i UNMIK vlast da vrate sve sudije. Znači, to je jedan događaj koji se ovako an pasan kaže, nagovor se pravi da sam ja bio na Kosovu i sastao se sa UNMIK dok su ovi napadali sud u Mitrovici. To zaista nema smisla, na taj način se ne može ovde razgovarati i ja sam zaista morao da protestujem zato što je to jedna neistina, a toga inače u govoru gospodina koga sada pokušavam da naučim kako se govori, je bilo izuzetno mnogo tokom ovih poslednjih 15 minuta. O tome bi se dalo mnogo više reći, ali jedan ovaj primer je, čini mi se, dovoljan za ilustraciju takvog načina obraćanja poslanicima.
Hvala. Reč ima dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj dan nije dan za teške reči, ova sednica nije obična sednica i čini mi se da je većina narodnih poslanika pazila da ne izgovara teške reči. Bilo je prepodne onih koji su se vraćali u rečnik 90-ih. Međutim, na sreću nije ih bilo puno. Ovo je sednica na kojoj i pozicija i opozicija, ako ne može da postigne potpuno jedinstvo, treba da se makar složi oko jedne činjenice da je ovo što danas ima na dnevnom redu veoma ozbiljno pitanje, da je položaj Srba, položaj Kosova i Metohije nacionalno pitanje. Ako je nacionalno pitanje, treba da sa sobom nosi odgovornost najznačajnijih političkih subjekata i da se pokuša o tom pitanju razgovarati na taj način da se ne ide ka tome da se zarađuju jeftini politički poeni, već da se pokuša naći minimum zajedničkih interesa koji bi na kraju krajeva rezultirali i jedinstvenim stavom bilo kroz glasanje, bilo kroz podršku onome što se zove sporazum ili podrška izveštaju. Da vas podsetim, odnosno da nas sve zajedno podsetim, mi danas na dnevnom redu imamo izveštaj o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga sa privremenim institucijama samouprave u Prištini uz posredovanje EU, uključujući proces implementacije postignutih dogovora. Kako je moj kolega Borko Stefanović rekao, 98% tog izveštaja se odnosi na dijalog pre ovog sporazuma. Poslednja stranica jeste, mogli bismo reći ključna, jeste sporazum koji je Vlada Srbije parafirala sa privremenim institucijama na Kosovu i Metohiji, ali ipak da se podsetimo da se mi danas izjašnjavamo verovatno o celokupnom procesu pregovaranja, a samim tim i o ovom sporazumu. Dakle, treba nam, koliko je moguće, zajednička ocena ovog dokumenta. Moramo poći od nekih ne tako davnih istorijskih iskustava koje nas nažalost uče da moramo razmišljati mimo interesa političkih partija, dakle, ne samo imati u vidu interes političkih stranaka i njihov rejting. Nije tako davno bila 1995. godina, nije tako davno bila "Oluja", nije tako davno bila sudbina koja je zadesila Republiku Srpsku Krajinu. Išli smo, tadašnja vlast, principom svršenog čina i neću pominjati ko je tada porušio vlast u ovoj zemlji. Nažalost, to je proizvelo kolone izbeglica, prognanika. To je dovelo do činjenice da je uništeno 40 hiljada domova, kuća, stanova i da se između 25 i 30% tog stanovništva vratilo svojim kućama. Nažalost, struktura tih povratnika je vrlo loša. Uglavnom su se vratili stari ljudi. Ne bih da govorim o veoma lošim prognozama i perspektivama tog područja sa kojeg su ti ljudi morali da pobegnu. Verovatno je svima jasno šta hoću da kažem. Mi kao Demokratska strankajesmo odgovorna stranka. Ne idemo za rejtingom na nacionalnim pitanjima. Mi ne bi želeli da se "Oluja" ili neka slična elementarna nepogoda ponovi na Kosovu i Metohiji. Zbog toga Demokratska stranka smatra da po ovom pitanju ne bi trebali da se preglasavamo, već da vidimo zaista da li takva opasnost postoji. Teško je reći da ne postoji. Teško neko sa sigurnošću može da kaže da ne postoji i u tom smislu Demokratska stranka kada je razmatrala na svojim telima ovaj sporazum nije bila sasvim sigurna da je on idealan, daleko od toga. Moglo bi se reći da je ovaj sporazum sticaj okolnosti možda lošeg pregovaračkog tima, možda loših političkih okolnosti i to je nevažno. Sporazum je tu pred nama. Tu smo pred zidom, nemamo kud dalje i jedino što nam u ovom momentu ne treba to su prazne floskule. To je demagogija koju smo, nažalost, slušali ovih dana u vreme vođenja ovih pregovora. Bilo je tu puno priča o nevažnim stvarima - koliko su široki hodnici, kolike su veličine sobe u kojima je sedela naša delegacija, koliko su udobne fotelje, činjenica da su neki morali da se odmaraju na podu, činjenica ko je kojim tonom govorio, da li je neko skidao sako. Mislim da to nisu stvari koje interesuju naše ljude, ni ljude na Kosovu. Mislim da ih ne interesuje ni to da li je neko iz pregovaračkog tima ostao tog dana gladan, a bilo je i o tome priča. Mnogi ljudi su na Kosovu i Metohiji gladni, nažalost i u Srbiji. Nažalost, preko SMS pred drugi dnevnik prikuplja se novac za narodne kuhinje na Kosovu i Metohiji. Mislim da je onaj koji je izgovarao činjenicu da je bio gladan tamo dva dana trebao razmišljati o tome i da tamo razgovara o činjenici da niko ne treba da bude gladan u Srbiji, a ni na Kosovu i Metohiji. Zbog toga mi smatramo da ovaj sporazum jeste bitan i jeste nešto oko čega treba da postignemo dogovor. Kada je sam meritum sporazuma u pitanju, mislim da su tu četiri stvari, po meni, nejasne, nema ih ovde, a ne bi voleo da nam se opet ponove neke situacije koje smo imali prilike da gledamo. To je status ove zajednice opština. Prema Erdutskom sporazumu, kojim je integrisana Slavonija i Baranja u pravni sistem Hrvatske, bilo je predviđeno formiranje zajedničkog veća opština koje su činile ili trebale da čine srpske opštine sa tog područja. Da li znate kako je to izgledalo, recimo, pre godinu i po dana, dve? Bio sam kopredsednik međuvladinog mešovitog odbora za prava manjina, pa sam imao priliku da razgovaram o tim temama. To zajedničko veće srpskih opština je bulo u statusu nevladine organizacije. Kao pčelarska zadruga, kao udruženje ribolovaca bilo je registrovano u tom registru. Nije bilo rešeno finansiranje. Nije bilo rešeno čak ni to da li ta zajednica opština može biti ugašena usled nekih okolnosti ukoliko ne ispuni uslove koje važe za nevladine organizacije. U tom smislu molim predsednika Vlade da u narednom periodu sagleda činjenicu kakav će pravni status imati ta zajednica srpskih opština na Kosovu i Metohiji.Jedno je sporazum, a drugo je pravno utemeljenje i pravni temelj na kome će počivati ta zajednica. Druga stvar, neko je to već pomenuo, jesu garancije, usmene NATO garancije da kosovska vojska, ako bude formirana, neće doći na sever. Ja to nisam video u ovom sporazumu. Razumeo sam da su to usmene garancije. Sećamo se usmenih, pa i pismenih aneksa Kumanovskog sporazuma koje nikad nisu realizovane. Da pomenem slanje 1000 vojnika na granice Kosova i Metohije. To pitanje bi trebalo staviti u neki dokument. Ne znam koji je to dokument, ali dokument koji će biti više od usmenog dogovora u tako neudobnoj prostoriji. Treću stvar koju nas opet skora istorija uči jeste pitanje krivičnog gonjenja ljudi sa severa Kosova, i toga nema u ovom sporazumu, po pitanju eventualnih nepoštovanja kosovskih zakona koji mogu biti raznih vrsta – od učestvovanja u, moglo bi se to kategorisati, neformalnim formacija do nekih drugih mogućih progona. Mislim da bi to u narednom periodu kroz implementaciju trebalo precizirati. Četvrto pitanje tiče se budućih parlamentarnih izbora, republičkih, predsedničkih izbora - da li će dole biti moguće, po sadašnjem stanju stvari, da ne idemo dalje u možda neke nove dogovore, organizovati izbore ne kao u susednoj zemlji, nego da budu biračka mesta otvorena u svakoj mesnoj zajednici, u svakom selu na području Kosova i Metohije? To su neka od pitanja koja sam smatrao bitnim da skrenem pažnju. Voleo bih da narednih dana posle ove sednice pokušamo da se suzdržimo od patetike, od demagogije, od nekih stvari koje mi se nisu svidele, podsećale su me na političku igru, a tiču se, recimo, ostavke jednog od članova pregovaračkog tima, pa sutradan informacija da će Kancelarija biti ukinuta. Nekako mi to liči na ne dobro izvežbanu predstavu.Mislim da nam to u ovom momentu ne treba. Nisam sasvim siguran. Možda je to zaista politička realnost da član pregovaračkog tima i njegova partija neće podržati ovaj sporazum, ali mi se to tako ne čini ili ja to tako ne vidim. Imajući u vidu ovakvu situaciju, ovakav položaj, moguće reperkusije, Demokratska stranka će podržati, uz sve moguće ograde pojedinih poslanika, ovaj sporazum i tako još jednom pokazati svoju odgovornost pred građanima Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jadranka Joksimović.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, predstavnici Vlade, kada se radi o pitanjima koja su izrazito politička pitanja i pitanja koja se tiču državnih i nacionalnih interesa, uvek postoji opasnost, a mi smo u tu opasnost nažalost danas skliznuli, da pogrešite na dva načina. Sa jedne strane lako upadnete u zanos nacionalne patetike i patosa, da biste dobili političke poene, možda nekad i iskreno, mada u ovom trenutku iskrena da budem, čisto sumnjam u to, a sa druge strane da odete u neku vrstu pragmatičnog rešavanja problema i zbog toga zaista neukusnu egzaltaciju. Mislim da ni na koji način danas ne treba da se rukovodimo ni jednim od ova dva loša manira političkog nastupa. To su veoma sumnjivi etički principi u politici, posebno kada se radi o ovako važnim pitanjima. Zbog toga zaista mislim da je nedopustiva situacija danas u parlamentu, da se čuju reči veleizdaja, izdaja i sve ono što dolazi od onih stranaka koje su uvek na ovaj ili onaj način u poslednjih 12 godina vršile vlast. Potpuno relaksirana i potpuno oslobođena, mogu da vam kažem, s obzirom da nisam bila deo ni jedne od tih vlasti, da su svi manje ili više učestvovali u kreiranju uslova za rešenja koja danas neki delimično sa pravom kritikuju, drugi opet sa pravom i rekla bih više sa pravom proglašavaju nečim što jeste manje zlo. Ako bismo se rukovodili čistim pragmatizmom, nemam problem to da kažem i to ću zaista reći otvoreno, mislim da je ovaj sporazum više nego što je iko od nas mogao da očekuje. Zašto tako mislim? Prvo, politički aspekt parafiranih okvirnih principa se odnosi na nekoliko stvari. Iako se u javnosti i uopšte u ovoj skupštini danas pominje da je parafiran izvestan sporazum, volela bih da uvedemo i jednu terminološku preciznost. Dakle nikakav sporazum nije potpisan, sporazum tek treba da bude usaglašen, tekst koji je parafiran u stvari predstavlja platformu, okvirne principe za usaglašavanje predstojećeg sporazuma a to je ono što jeste problem, jer će to biti izuzetno mukotrpan i težak posao. Taj budući sporazum mora da se definiše bukvalno detaljno, jer od toga zavisi kakav će integritet Srbija uspeti da zadrži na severu KiM. Zbog toga bih volela malo više preciznosti u diskusijama nego veleizdaja, izdaja i sve ostale etikete koje podižu nacionalnu patetiku u trenutku kada nama osam miliona ljudi u Srbiji živi na ivici egzistencije, što takođe nije demagogija nego je nažalost realnost i zbog toga što mi moramo da ponekada rukovođeni državnim interesima suzimo rezon politički i idemo nekom trasom koja ponekada deluje i surovo. Evo zašto ću objasniti zašto deluje surovo i zašto moramo da pričamo otvoreno o tome. Okvirni principi koji su parafirani su odlična polazna osnova da budući sporazum nekada preraste u specijalan status za sever KiM. O tome niko nije govorio, a gde je odgovornost osim na Beogradu? Odgovornost je na onima koji će vršiti lokalnu vlastna severu Kosova, koji treba da pokažu ozbiljnost i jedinstvo, a ne da unapred i apriori odbacuju ovako važan domet kakav god da je on zaista težak, kao teško rešenje za čitavu naciju i za čitavu Srbiju, dakle oni apriori odbacuju. Eksplicitno protiv toga i nisam čula dobru argumentaciju za to. Na osnovu trenutnog stanja stvari i gledajući sa aspekta ovlašćenja lokalnih nivoa vlasti ovi okvirni principi pružaju odličnu bazu za političku implementaciju statusa koji na lokalnom nivou vlasti postoji, neko je pomenuo kao pokušaj da stignemo južni Tirol. Zašto nije južni Tirol? Zato što po pitanju centralnih nadležnosti ovde je situacija kod nas drugačija u odnosu na pomenutu regiju, ali se u budućnosti može očekivati da će se te nadležnosti postepeno proširivati, ako i ukoliko bude odgovornosti onih koji budu nosioci lokalnih vlasti, uz podršku Beograda. Postizanje ovog efekta je važno i mislim da o tome može da se govori. Ne znam koliko je uputno da o tome javno govorim, neki će reći - kako možeš o tome javno da govoriš, to je možda plan ili strategija. Hajde da ljudima otvorimo oči, hajde da vidimo da li ovaj plan nudi nešto u budućnosti, ne odmah i ne sutra, ako budemo odgovorni i ako budemo racionalni. Opet moram da naglasim da to isključivo zavisi od sposobnosti lokalnih predstavnika srpske zajednice, da naprave prodor u institucijama međunarodne zajednice i da iskoriste šansu koja se pruža, a ne da je unapred odbijaju i odbacuju. Druga stvar o kojoj bih volela da govorim jeste da parafiranjem okvirnih principa je izbegnuta zamka izmene Rezolucije 1244, što nije nebitno i nije nevažno, a možda je i najvažnije. Ona iako trenutno predstavlja mrtvo slovo na papiru, predstavlja izvesne garancije za budućnost u ovom kontekstu o kojem sam malopre govorila. U smislu 3. tačke ovog sporazuma, za koju mislim da je izuzetno dobra i povoljna, mada nam trebaju dodatne garancije za to, važno je da se stvori bafer ili demilitarizovana zona, tj. da se ne dozvoli ulazak i boravak kosovskih snaga bezbednosti u području srpskih opština. To je izuzetno važna tačka ovog sporazuma. To je ključ budućeg sporazuma. Mislim da ovde treba biti veoma mudar i oprezan jer ne zaboravite da Vlada Kosova od 2011. godine prilagođava svoj ustav tome da će imati kontrolu nad celom teritorijom KiM. Zbog toga je tom eventualnom zabranom delovanja kosovskih snaga bezbednosti na severu KiM moralo da se insistira, što je prethodni kolega govorio, na nekoj vrsti garancije i dogovora sa NATO po pitanju da Srbija potpiše neki mogući sporazum ili zajednički sporazum, poseban sporazum koji bi bio garancija ovom bezbednosnom okviru. Mislim da moramo da pričamo malo odgovornije danas i da ne idemo u pogrešno usmeravanje nacionalne svesti, posebno kod građana srpske nacionalnosti na severu KiM. Zašto to mislim? Postoji jedan primer koji možda nije toliko dobar ali mi se čini da će da prikaže ono što želim da kažem. To je da ako imate jedan voz koji treba da stigne na neko svoje odredište, na neki svoj cilj, a u slučaju našeg voza je destinacija EU, zajedno se vozi deo putnika koji stalno povlači ručnu kočnicu i zaustavlja voz. Suština u rešavanju ovog problema je da se Albancima trebaju prepustiti putnici da povlače ručnu kočnicu a ne Srbiji, ili mislite možda obrnuto. Ja ne mislim obrnuto. Ali, volela bih da mi neko ubedljivo dokaže da su interesi kosovskih Albanaca preči od interesa građana Srbije. Po meni to je opasnost da Srbija istovremeno uđe u EU zajedno sa Kosovom. Mislim da je to velika opasnost, jer time mi ni na koji način ne poboljšavamo poziciju niti poboljšavamo mogućnost da se šire ingerencije i da naša zajednica na severu Kosova snaži i jača. Ali, dobro, ovde je demagogija ustupila mesto političkoj analizi i zdravom razumu. Na osnovu okvirnih principa sprečeno je članstvo u UN. Da nije došlo do parafiranja ovakvog budućeg sporazuma pretila je izvesna opasnost da sledeće pregovore nametne neko izvan EU a verujem da tada ozbiljni lobiji koji postoje bi sasvim izvesno preuzeli apsolutnu inicijativu na našu štetu i zbog toga je čini mi se i kosovska strana sve vreme opstruisala postizanje rešenja pod okriljem EU i namerno je opstruisan proces pregovora. Prema tome, mislim da je naš pregovarački tim uspeo da i u tome postigne, ne izvestan, nego veliki uspeh. Da su nekim slučajem pregovori propali, zaista mislim da bi Srbija izgubila svoj kredibilitet i da bi nam čak neke sankcije bile uvedene, koje bi najviše pogodile ionako lošu oblast ekonomije. Kada kažem sankcije, ne mislim možda bukvalno, ali šta znači otkazivanje ugovora? Smanjen obim investicija i svega onog što treba da projektuje bolju budućnost, ekonomsku budućnost za građane u Srbiji. Zbog toga mislim da mi treba prema članstvu u EU da krenemo u trećoj brzini, dakle, da iskoristimo trenutak da poboljšamo našu poziciju i time omogućimo i bolju poziciju Srbima na severu Kosova. Još jednu stvar koju bih takođe pomenula, a koju je nekoliko kolega ovde pomenulo, zamrznuti konflikt. Evo, šta mislim ja o zamrznutom konfliktu, a nadam se da većina deli to mišljenje. Dakle, dragi naši sunarodnici sa severa Kosova, umesto da razložno prihvate ove domete, koji naravno nikoga ne zadovoljavaju i niko ovde nije srećan, ni zadovoljan, ali je nešto što je realno i što predstavlja neki ozbiljni pomak, umesto da se prihvati razgovor o tome, umesto da se zajednički nastup omogući daljem napredovanju srpske zajednice na severu Kosova, ovde se traži zamrzavanje konflikta u kojem bi sva odgovornost bila na Srbiji. Odgovorno tvrdim da zamrznuti konflikt ne odgovara Srbiji. Ko može od nas da se bavi pitanjem Kosova i Metohije još 20 narednih godina, a da pri tome Srbija ostane izvan evropskih tokova, izvan integracija i da ostane izolovana? Srbija ne može da štiti samo interese 50 ili 70 hiljada Srba sa severa Kosova, a da pri tome zanemari interese svojih osam miliona stanovnika. Ako je to nekome teško da kažete, onda mi nemamo elementarnu solidarnost, razumevanje i empatiju jedni prema drugima, bez obzira koji je deo naše teritorije u problemu, da se izrazim kolokvijalno. Sporazum je dobar u onoj meri u kojoj omogućava održiv opstanak srpske zajednice na severu Kosova i Metohije i utire put stvaranju prerogativa za sticanje nekog nekada posebnog statusa. Sa Srbima na severu Kosova i Metohije se mora razgovarati. Videla sam da su to najviši predstavnici naše izvršne vlasti danas uradili. Mora im se objasniti ova ideja. Ne vidim da Srbija ima drugi izlaz, osim da postanemo ili, ako hoćete, ostanemo najzaostalija zemlja u regionu. To je što se tiče samog sporazuma. Nekoliko stvari bih samo volela da pomenem u odnosu na izlaganje kolega iz opozicionih stranaka, pre svega, to deljenje lekcija o patriotizmu. Znate šta, ja živim potpuno normalna život u svojoj zemlji kao većina građana i ne bih volela da mi lekcije drže oni koji su na virtuelnoj stvarnosti, koja je nekima odgovarala za sticanje ličnih i neću da kažem egzistencijalnih, davno su prevaziđeni egzistencijalni problemi, koji sa udobnih pozicija, sa ozbiljnim kontima i ozbiljnim računima objašnjavaju zaista ugroženim, osiromašenim i obespravljenim Srbima na severu Kosova kako ih Beograd izdaje. To je nedopustivo, to je licemerno i to je neodgovorno. Zbog toga neću uopšte dalje da odgovaram kolegama koji su na taj način obrazlagali. Pozdravljam i poštujem pravo na stav i na mišljenje, ali ta vrsta licemerja ne mislim da doprinosi konstruktivnim rešenjima, a posebno ne doprinosi boljoj budućnosti svih nas koji živimo u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvaženi predsedniče, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, u ovoj skupštini je bilo dosta teških odluka i dosta tužnih dana. Verujem da je današnji dan jedan od takvih dana. Ali, lično mislim da je bolje tugovati nego gajiti nerealne iluzije. Znam, pre nego kažem par reči o predlogu ovog sporazuma, da će me jedangrađana Srbije od ovog trenutka svrstati u izdajnike, ali ne želim kroz ovo moje izlaganje da branim ni sporazum, ni potpisnike, odnosno članove našeg pregovaračkog tima. Želim da branim realnost u kojoj živimo. Da smo bogata zemlja i da imamo moćne saveznike, stao bih na stranu onih koji danas predlažu da ovaj sporazum nikako ne bi trebalo prihvatiti. Ali, vi dobro znate da to nije tako. Srbija ne može više da bude talac nerealne i isprazne politike o Kosovu i Metohiji. Srbija ne može i ne sme da žrtvuje svoju budućnost zarad inaćenja nekih nerazumnih sa Kosova i Metohije, koji ne shvataju da smo mali i nemoćni i da u međunarodnim odnosima danas isuviše malo ima pravde. Možemo li mi, dame i gospodo, da zaštitimo srpski narod na Kosovu i Metohiji. Ne možemo, kao što ne možemo ni pitanje Kosova i Metohije da rešimo bez međunarodne zajednice. Stoga moramo onda, ma koliko bilo nepravedno, da uvažimo i stavove te međunarodne zajednice. Vlada je zauzela jedinstven stav i podržala sporazum. Kakva smo mi to onda zemlja ako ne verujemo sopstvenoj Vladi? Ovde se u diskusijama prethodnika malo osvrtalo na konkretna rešenja iz sporazuma. Ovde bih, gospodine premijeru, pošto sledi implementacija ovog sporazuma, ukazao na neke stvari koje su bitne. Bilo je dosta govora o lošim rešenjima. Kasnije ću reći i šta ovaj sporazum donosi. Moje pitanje je – ko daje saglasnost na izradu statuta zajednici srpskih opština na Kosovu i Metohiji? Vrlo je važno pitanje. Ukoliko to rade vlasti u Prištini, onda će i taj statut biti limitiran interesima kosovskih institucija. U jednoj od odrednica predloženog sporazuma se kaže da zajednica srpskih opština ima pun nadzor nad ekonomskim razvojem, obrazovanjem, zdravstvom, urbanizmom i regionalnim razvojem. Terminološki, ako tumačimo nadzor, onda to podrazumeva da u tim oblastima koje su nabrojane niti Skupština, niti izvršno veće zajednice srpskih opština nema ključnu ulogu, već nadzire ono što će primenjivati centralne vlasti u Prištini. Lično mislim da tu ima prostora da se to kroz implementaciju sporazuma sasvim drugačije uredi u korist srpske zajednice na Kosovu i Metohiji. Složiću se sa nekima od prethodnika, jedna odrednica koja sasvim nije trebalo da stoji u predlogu ovog sporazuma, to je da nijedna strana potpisnica sporazuma neće ometati jedna drugu prilikom ulaska u EU ili u evropskim integracijama. Znate, u EU ne ulaze mesne zajednice, niti gradovi. U EU ulaze države. Stoga mislim da je suvišna ova preambula, odnosno ovaj stav koji je unet u predlog sporazuma. Ovde je bilo malo diskusije o tome šta dobijamo kroz ovaj sporazum. Ukratko bih izneo šta srpska zajednica na Kosovu i Metohiji dobija predlogom ovog sporazuma. Prvi put terminološki se upotrebljava zajednica srpskih opština kao jedinstven entitet. Do sada je to u nekoj formi, kada je u pitanju sever Kosova, postojalo. Ove četiri opštine su u organizacionom, teritorijalnom i svakom drugom pogledu bile jedinstvena celina. Da li su to opštine južno od Ibra bile? Bile su rascepkane, razjedinjene na više enklava ili entiteta, a po prvi put se terminološki uvodi i sve te opštine se objedinjuju kroz jednu zajednicu srpskih opština, što je nov kvalitet u predloženom sporazumu. Obezbeđuje se da ta zajednica odlučuje o nekim vrlo važnim pitanjima za život Srba na Kosovu. Obezbeđuje se opstanak Srba na KiM. Obezbeđuju se garancije NATO saveza da kosovske bezbednosne snage neće biti prisutne na severu Kosova. Pa zar to nije dovoljno? Bilo je straha od upada specijalnih jedinica Rosu. Da li Srbija može da odgovori na takve bezbednosne rizike, da nam se ponovi upad specijalnih kosovskih jedinica u enklave koje su nastanjene srpskim življem? Ono što je najvažnije i o čemu je ovde bilo malo reči, obezbeđuje se da ne budemo izbačeni iz igre oko daljih pregovora o KiM. Mislim da je to ključni kvalitet ovog predloženog sporazuma. Lično mislim i pozivam, vreme će pokazati, ali mislim da treba da budemo jedinstveni oko prihvatanja ovakvog sporazuma, jer on je, ma koliko je neko cinički ovde rekao, mnogo bolji od onoga što je bilo u osmoj rundi pregovora. Mislim da je dosta i na tome sam zahvalan i Vladi i pregovaračkom timu, da je dosta dobrih rešenja i dosta dobrih osnova za dalje pregovore oko konačnog statusa KiM, a nadam se da ćemo vremenom uspetida ponovo vratimo pitanje rešavanja KiM iz EU u UN, preko naših saveznika. Gospodin Stefanović mi objašnjava kako, a ja mislim da se mi sada mučimo i da imamo posledice onoga što je 2008. godine urađeno, kada je pitanje rešavanja statusa Kosova izmešteno iz UN u EU i sada, naprosto, imamo taj problem i mislim da je to kobna greška i sve što je posle toga usledilo i posledice koje danas imamo su upravo posledice takvog, po meni jako pogrešnog, postupka. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani premijeru, poštovani ministri i kolege, danas smo otvorili po ko zna koji put najvažnije istorijsko pitanje svih građana Srbije, a to je uopšte pitanje rada, života i istorije koju sada, na neki način, kreiramo za budućnost, a to je život ljudi i život, pre svega, srpskog stanovništva u AP KiM. Ono što treba reći, a do sada smo dosta slušali o sporazumu. Mi se danas izjašnjavamo o izveštaju koji Vlada podnosi o tome kako je protekao proces pregovora uopšte sa Prištinom, uz posredovanje EU. Danas smo o tome malo slušali. Više smo slušali o sporazumu. Pokušaću samo ukratko, neću vas puno zadržavati, da vas podsetim na neke činjenice koje su, jednostavno, nepobitne. Danas je lako biti nacionalista i reći – ne treba uopšte da se razgovara sa Prištinom, ne treba ništa da se radi, treba pustiti da vreme prođe, pa ako se stekne neki istorijski trenutak, da Srbi ojačaju, onda ćemo svoju privredu transformisati i onda ćemo jednostavno ojačati. To je jednostavno nemoguće. Niko ne može da nam pomogne ako sami sebi ne budemo pomogli. Evo na osnovu čega možemo to da izvedemo, vrlo jednostavni zaključci. U vreme stare Jugoslavije, svesni smo toga da je uopšte područje KiM bogato prirodnim resursima i svesni smo toga da je u vreme stare Jugoslavije to zaista bio jedan centar zbivanja u pogledu transfera različitih vrsta prozapadnih tehnologija, sa mogućnošću otvaranja novih fabrika, novih radnih mesta i proizvodnjom onih proizvoda koji su mogli da se plasiraju na istočno tržište. Tada su Srbi bili vodeći menadžeri takvih firmi za vreme stare Jugoslavije. To je bilo vreme 80-ih godina, o kome govorim. U to vreme su i Albanci i Romi voleli da budu zamenici i direktori, da učestvuju u tom menadžmentu i da vode takva preduzeća. Danas ako pogledamo u novije vreme, posle 2000. godine do 2013. godine, možemo samo na osnovu postojeće statistike, koja je jako surova, da postavimo pitanje – koliko je to novih radnih mesta otvoreno za Srbe? Koliko je, na kraju krajeva, Srba ostalo da rade u nekim novim fabrikama i u nekim novim preduzećima? Ako uzmemo u obzir da je južno od Ibra oko 90.000 srpskog stanovništva, a na severu Kosova se nalazi 40.000 stanovnika, onda je u ovom trenutku jako važno da taj broj Srba ostane da radi i živi na toj teritoriji. Nacionalno pitanje danas je pre svega demografsko pitanje u Srbiji, a onda i ekonomsko pitanje, a onda i političko pitanje, ili je i političko i demografsko i ekonomsko zajedno. Ono što treba reći to je da ovaj izveštaj pokazuje da je zaista dosta toga pričano za vreme prošle Vlade, ali realni neki zaključci i, praktično, dogovori za budućnost su postavljeni tek onoga trenutka kada je nova Vlada počela da razgovara. To ću vam i dokazati. Ako ste pogledali malo bolje ovaj izveštaj, recimo po pitanju obrazovanja, po pitanju sertifikacije diploma, možete da vidite po izveštajima da se to tek dešava, taj proces, posle jula meseca 2012. godine. Onaj deo koji je vrlo interesantan, a to su telekomunikacije i energetika, pokazuje da u pregovorima u novembru mesecu i u periodu januar – mart, praktično druga strana nije prisustvovala tim sastancima i nije htela da razgovara o tome. Znate šta, nama se dešava da u Briselu na određenim konferencijama dolaze jake delegacije kosovskih Albanaca sa KiM i da čak dolaze njihovi sekretari ambasada, zbog toga što je Brisel priznao Kosovo i imaju svoju ambasadu. To je za nas uvek bilo poražavajuće. Zbog toga, ovaj način koji je ova Vlada izabrala i ovaj put kojim je krenula je put kojim je praktično iz defanzive prešla u ofanzivu jer želi da uzme sudbinu u svoje ruke. Stajanjem u mestu, tapkanjem, ne preduzimanjem bilo kakvih akcija, praktično ne radimo ništa ni za Srbiju u Beogradu, a ni za Srbiju u Kosovskoj Mitrovici, ali ni za one Srbe koji žive još uvek u Prištini. Možda ih je malo, ali ne smemo da ih zaboravimo. Prema tome, ono o čemu treba da se današnja skupštinska većina izjasni je da podrži ovaj izveštaj, da sa tom svojom punom podrškom jednostavno ne dozvoli da dolazi do bilo kakvih istupanja u podeli naroda. Ne postoje patriote i izdajnici, jer smo se dovoljno dugo, dugo delili. Posle rata smo se delili na Srbe i na kosovare, pa su se onda kosovari delili na starosedeoce i na Crnogorce, pa se onda delimo na južne i severne Srbe na Kosovu. Dosta je više bilo podela, podele ne smeju da postoje. Srbi će biti jedinstveni u svojim odlukama i na referendumu i posle referenduma, jer je to u interesu svih nas, i nas u Beogradu i onih u Prištini i onih u Kosovskoj Mitrovici. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Imate još pet minuta i 50 sekundi. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Gospodine predsedavajući, gospodine predsedniče, potpredsednici, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, tako to biva u Skupštini, malo emocija, malo političkih interesa, ali nije loše podsetiti se šta mi danas stvarno radimo. Današnja tema rasprave je razmatranje Izveštaja o onome što su predstavnici naše države ovlašćeni od strane ove skupštine koja je glasala za Rezoluciju o polaznim osnovama ih poslala da sa tih polaznih osnova u tom okviru i okviru naravno Ustava i zakona probaju da promene način, ulogu, u smislu aktivnosti Srbije u procesu rešavanja čitavog niza problema koji se tiču teritorije Kosova i Metohije i građana koji žive na Kosovu i Metohiji. U tom smislu naravno da ćemo slušati ovde i slušamo da je ovo sudnji dan, to je onaj datum od koga počinje nešto, pa to slušamo svaka tri meseca ovde, kako je ovo datum od kog se nešto lomi. Molim vas, niti je to tema, niti je to taj datum, a oni koji razumeju i poštuju Matiju Bećkovića, ne razumem zašto ne poštuju i ono što je davno rekao, a to je da je ovoj zemlji svaka budala prorok, samo ako govori - ovo je sudnje i ovo je veliko zlo, onda ćete kada tada biti u pravu. Ali, ovo nije to mesto. Ovde samo govorimo o tome da li su ovlašćeni predstavnici izvršne vlasti u skladu sa Rezolucijom koju je izglasala ova skupština, postupili u okviru te Rezolucije. Prirodno je onda ili bi bilo prirodno da svi koji su glasali za tu Rezoluciju glasaju i za ovaj izveštaj. Dobro je i ako neko promeni mišljenje ko nije glasao za tu Rezoluciju, jer se sa njom nije slagao, a sada veruje da ima razlog da se slaže. Pri tome, da odmah bude jasno, ja za tu Rezoluciju nisam glasao, ne zato što se nisam slagao sa Rezolucijom, nego što je ona podrazumevala da postoji još neki papir iza koji sam ja pogledao i u kome nažalost pravno ima neodgovarajućih termina, za koje neko ko drži do ozbiljnosti zakletve, ako je bio upoznat sa tim terminima nije mogao da glasa. Ne znači da su ljudi bili upoznatisa pratećim non pejperom koji je išao iza Rezolucije. Ali sada kada je Skupština tom Rezolucijom ovlastila naše predstavnike i dobro je da su u tome učestvovali i predsednik i ministri i potpredsednik Vlade, na nama je samo da konstatujemo da li je ta Rezolucija ispoštovana, jer time otpočinje, a kao što već vidimo u stvarnosti je već otpočeo proces za čiji rezultat, naravno i pregovarači, a i svako ko je stvarno ozbiljan u ovoj skupštini, moramo da budemo zabrinuti. Jer, naravno ovo je Srbija, ovo je Balkan, ovo je politika, mi ne rešavamo istoriju, mada priželjkujemo, kao što je gospodin Ilić rekao već godinama da se reši pitanje koje je srpsko pitanje, da se reši pitanje koje je evropsko, a to je albansko pitanje i da se reši dogovor između srpskog i albanskog naroda. Ali, ovo nije taj dogovor. Isto kao što je obmana i neznanje je čudo da je ovo prvi sporazum te vrste između srpskog i albanskog naroda. Na stotine sporazuma između srpskog i albanskog naroda o krupnim pitanjima je bilo, a ovo je o jednom simboličnom koji se tiče dela ovlašćenja i nadležnosti na delu teritorije gde većinu čine Srbi. Ako neko zastupa, ja zastupam dosledno uverenje da je KiM sastavni deo Srbije i moram da brinem o svim građanima tog dela. Nema sreće za Srbe na KiM ako mi pravimo prepreke… završavam za trideset sekundi, da igraju fudbal ili da učestvuju na festivalima naši građani, naši sugrađani Albanci. Moram da kažem da je crkva izrazila svoju zabrinutost sa razlogom i to davno. Podsećam vas izvorno kako glasi ta zabrinutost. Najmudriji srpski patrijarh gospodin Pavle je rekao – kada donosite odluke koje se tiču politike vodite računa o osnovnom načelu koje piše u Bibliji – čije je stado onog je i planina, pa ćete vodeći računa o tom načelu nalaziti puteve. Da li ćemo sada kada smo otpočeli ovaj proces dogovora taj put naći, ne znam, ali je obaveza da poštujemo temu koja je sada na dnevnom redu i da ne pravimo je ni velikom ni malom nego tačno onim što jeste i da kažem da ovo nije pobeda, nije istorija, ali jeste proces koji počinje i dajte da učinimo sve da bude završen kao što i ja završavam. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, već je više puta rečeno da će SNS podržati ovaj izveštaj i ovaj sporazum. Ono što želim posebno da istaknem je da se zaista divim šefovima naše delegacije, gospodinu Dačiću i gospodinu Vučiću u kakvim okolnostima su došli do ovih sporazuma i to je nešto što mislim da smo svi zaboravili danas kada smo ovde diskutovali. Svi su danas koristili emocije, svađali se ponekad, što svakako nije dobro u jednoj ovakvoj situaciji, ali smo potpuno zaboravili da je ceo svet maltene bio protiv Srbije u jednom ovakvom pregovaračkom procesu i da zahvaljujući jedno strpljenju, maksimalnoj upornosti našeg pregovaračkog tima je moglo da se dođe do ovog rezultata. Budimo krajnje iskreni, nije sigurno lako voditi pregovore kada su najveće države sveta već priznale Kosovo. Nemojmo zaboraviti, a to je naša realnost, da je Kosovo priznala i Amerika, Francuska, Turska, Velika Britanija, Australija, Nemačka, Kostarika, Avganistan, Albanija, Senegal, Litvanija, Danska, Estonija, Italija, Luksemburg, Peru, Belgija, Poljska, Švajcarska, Austrija, Irska, Švedska, Holandija, Island, Slovenija, Finska, Japan, Monako, Mađarska, Hrvatska, Bugarska, Južna Koreja, Norveška, Litvanija, Češka Republika, Kolumbija, Portugal, Crna Gora, Makedonija, Ujedinjeni Arapski Emirati, to su oni isti koji danas ulažu u nas, Malezija, Panama, Saudijska Arabija, Jordan, Novi Zeland, Honduras, Katar, Nigerija, Kuvajt i još 51 država na ovaj spisak koji sam sada pročitao. Kao pravnik moram da primetim da je naš pregovarački tim imao situaciju gde je više od pola priznatih država međunarodne zajednice već priznalo Kosovo. Moram da primetim da je naš pregovarački tim imao jednu neugodnu situaciju, a to je da je Međunarodni sud pravde pre dve godine dao pozitivan stav, za nas negativan stav, a to je da je Kosovo svoju nezavisnost proglasilo u skladu sa međunarodnim pravom. Tog dana kada je ta presuda doneta kao pravnik sam bio očajan i shvatio sam da definitivno međunarodno pravo koje sam učio na fakultetu očigledno ne funkcioniše. Smatram da je pitanje bilo dobro postavljeno. Smatram da se tadašnje Ministarstvo spoljnih poslova i gospodin Vuk Jeremić dobro borili, ali realni da budemo taj spor smo izgubili. Sada kada saberemo da je očigledno dobar deo međunarodne zajednice vršio ogroman pritisak na naš pregovarački tim na čelu sa gospodinom Dačićem i gospodinom Vučićem, kada shvatimo da smo već imali presudu Međunarodnog suda pravde postavlja se pitanje – da li je mogao da se postigne bolji sporazum? Iz današnje diskusije vidim da bolji sporazum nije mogao biti postignut. Razumem emocije. Razumem da su neki protiv ovog sporazuma iz emotivnih razloga. Dok danas ovde govorim sigurno i mene emocije donekle mogu povući jer moj otac je sa Kosova, rođen je u Peći, ali ja danas nemam više rodbine na Kosovu jer su svi ili pobijeni ili proterani. Isto tako sećam se da smo probali i drugim metodama da se borimo. Devedesetih je bilo ratova koje smo uglavnom izgubili. Zahvaljujući takvoj politici više od pola moje generacije i ljudi koji su malo mlađi ili malo stariji danas ne žive u Srbiji. Otišli su glavom bez obzira, a došli smo u situaciju da živimo u jednoj od najsiromašnijih zemalja Evrope. Iz tih razloga došlo je do izvesnih promena 2000. godine, došla je nova politika koja je dovela, evo vidimo dokle. Ta nemoguća situacija je kada govorimo o međunarodnom stanju, nemoguća je situacija kada govorimo o međunarodnom pravu za naš pregovarački tim. Siguran sam da je maksimalno izvučen. Što se pravnih aspekata sporazuma tiče, hajde da razjasnimo još jednom. Pažljivo sam kao pravnik, ne moram kao poslanik SNS, pročitao sporazum i, izvinite, nigde ne vidim da Srbija priznaje Kosovo. Nigde ne vidim da je Srbija i u jednom momentu obavezna da prizna Kosovo. Voleo bih da mi neko od pravnika kaže drugačije, a ne da na lažni način uzbunjuje građane ili priča razne besmislice. Čuli smo danas, ako izuzmemo emocije koje mogu da razumem, i mnogo kritizerstva. Kritikujemo, a nemamo kontra predlog. Iz tih razloga treba podržati ovaj sporazum, treba podržati naš pregovarački tim. Bili su hrabri, bili su uporni, doveli su do rešenja koje garantuje mir, doveli su do rešenja koje garantuje da neke buduće generacije, za razliku od moje pa i mnogih ovde prisutnih generacija, neće morati da ratuju, da beže iz Srbije, da idu glavom bez obzira. Dali su mogućnost i ekonomskom razvoju, kako našeg naroda na Kosovu, tako i celog Kosova, otvorili su put Srbije ka EU. Ako neko ima bolji predlog, neka iznese. Emocije moramo odvojiti po strani, ma koliko je lako da nas povuku, ali sasvim sigurno sam ubeđen da će ogromnom većinom ovaj sporazum već danas biti podržan, odnosno Izveštaj povodom ovog sporazuma. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Maja Gojković.
Poštovani predsedavajući, poštovani predsedniče Vlade, ministri, poštovane kolege i koleginice poslanici, evo privodimo polako kraju današnju veoma iscrpnu raspravu o Izveštaju Vlade o pregovorima, odnosno o parafiranom sporazumu Republike Srbije i predstavnika vlasti iz Prištine. Dakle, posle nekih začetaka burnih rasprava, emocija, političkih možda ishitrenih poteza i izjava, nekako svi idemo ka tom zaključku da slobodno možemo da kažemo da je ovaj sporazum zaista istorijski i da smo svedoci i učesnici kreiranja nove, pozitivnije politike i slike Srbije koju treba da pošaljemo večeras i građanima Srbije, koji nas slušaju pomno, nadam se, i ljudima u svetu. Dakle, ova istorijska nota je zaista oličena u tom parafu koji su na taj sporazum stavili premijer naše Vlade i predstavnik Prištine. Ovaj sporazum bih nazvala ozbiljnom prekretnicom, jer pre ovoga su vekovne, da kažem, smanjimo to na period višestranačja, desetine godina negativnih konfliktnih odnosa i prvi put u ovoj državi imamo političare koji vode ove državu, vode ovu vladu, predstavljaju izvršnu vlast, a koji imaju zaista političku hrabrost i koji su svesni da je politika, bavljenje politikom, ne neko politikanstvo, nego jedan stalni proces odlučivanja, proces donošenja odluka u kome treba da imate stav u kome znate da kažete kada ste za nešto, kada ste protiv i da za sve to što predlažete Skupštini, što predlažete građanima Srbije, da prihvate, da preuzmete i da stanete iza tih odluka svojom odgovornošću. Svedoci smo svi, jer ovde nema nikoga skoro u parlamentu ko jedno vreme nije vodio ovu državu ili je bio u parlamentu i donosio neke zakonodavne odluke, da većina političara to nikada nije želela i da je uvek bilo lepše i lagodnije u ovoj državi da nikada ne donosite nekakve ozbiljne odluke ili, ako već morate nešto da radite, da donosite neke beznačajne odluke. Imali smo premijera koji je u dva svoja mandata donosio odluke težine, nazvala bih to nazivom jednog filma "Uticaj gama zraka na sablast na nevene", jer je znao da je mnogo popularnije kad ne odlučuješ o bilo čemu i kada krupna pitanja, kao što je pitanje rešavanja Kosova i Metohije nešto što je bolje da ostane zauvek u nedefinisanom stanju i kako to njegovi poslanici vole da kažu u stalnom zamrznutom političkom konfliktu. Srbiju je u poslednjih 20 godina od, recimo, 2000. godine obeležilo vladanje takvih političara. Zaista mi je zadovoljstvo što sam deo vladajuće većine i što ovu vladajuću većinu ne krasi takva osobina. Rekla sam da su kod nas i premijer, i vicepremijer, ljudi, političari koji imaju političku hrabrost i kažu da danas jesmo za to i predlažemo vam ovako parafiran sporazum i predlažemo da usvojite izveštaj koji smo vam predočili. Naravno, kao i kolega Cvijan, pa da vidimo šta su oni to uradili od realnih šansi, koje su imali, i od uskih okvira, koje su im od 2000. godine, svaka vladajuća većina, smanjivali, smanjivali. Tako da, otprilike im je ostalo političkog prostora kao za fotografiju za ličnu kartu. Mislim da je ova vlada postigla maksimum u tom okviru, koji je uopšte imala, dozvoljen za zauzimanje nekakvih stavova u ovom političkom prostoru. Nadam se da je ovim vlada i vladajuća većina zauzela kurs, uopšte, posvećenosti rešavanju ovog pitanja, a u vidu nekog prihvatljivog rešenja. To što je postignuto, definitivno, je postignuto sa aspekta državnih i nacionalnih interesa. To je maksimum koji Srbija uopšte može, moramo biti realni, da ostvari u ovom našem geopolitičkom položaju. Danas u Srbiji sa pozitivnog regionalnog aspekta, sa pozitivnog evropskog aspekta, koji danas podržava, mogu da kažem, velika većina u ovom parlamentu, bez obzira da li predstavljamo vladajuću većinu ili opoziciju. Na kraju, možemo da se zapitamo, da li je ovaj potez Vlade popularan ili nije? Možemo o tome da raspravljamo još nekoliko dana. Kompliment je biti poslanik vladajuće većine, poslanik SNS i da vas u izvršnoj vlasti predstavlja neko ko je prvi put posle dužeg vremena umesto populizma izabrao nekakav državnički pristup rešavanju problema. Znamo da smo imali političare u bližoj i daljoj prošlosti koji su vodili politiku tako što su uzimali nedeljno rejtinge, ispitivanje javnog mnjenja, bilo im je važniji lični rejting, stranački rejting, a nacionalni interes, interesi države su bili na poslednjem mestu. Srećom, tako su prolazili i na izborima koji iza nas. Ova vlada je definitivno orijentisana ka boljoj budućnosti i mislim da će nas ova odluka, kao državu, samo ojačati, ujediniti, što je najvažnije, oko veoma važnog pitanja i vlasti i većine u opoziciji. Ovo treba da bude neki početak kraja osiromašene, izolovane Srbije koja je već 20 ili više godina na marginama Evrope. Uloga našeg parlamenta je očigledno, ne samo da držimo govore, nego da nekakvog političkom snagom, jedinstvom poslanika, koje ćemo pokazati na glasanju, kažem, i većine i opozicije, damo podršku Vladi Srbije za ovaj sporazum, za ovo parafiranje, u stvari za sporazum koji sledi. Naročito, ono što je još važnije, mnogo važnije, u implementaciju sprovođenja tog sporazuma sa Prištinom. Naravno, oni koji su imali disonantne tonove, razumemo, to je njihova politika, borba za opšti opstanak na političkom miljeu Srbije. Ovde niko, što je najvažnije, nije rekao da je ovaj sporazum idealan. To niko ni ne tvrdi, ali mislim da je dovoljno dobar da Srbija ne stoji u mestu. U ovom trenutku, zaista, Vlada Srbije je postigla maksimum. Za Kosovo i Metohiju nema jednostavnih rešenja, ali takođe, kolegama koji su iz opozicije govorili protiv, moramo da pošaljemo poruku da "status kvo" takođe ne proizvodi rešenje, niti za Kosovo i Metohiju, niti za srpski narod tamo i ne proizvodi rešenje ni za ostali deo Srbije. Bilo je mnogo govora i o patriotizmu. Mislim da ovde mnogi ljudi shvataju patriotizam potpuno pogrešno. Postoji salonski patriotizam, vreme za to je prošlo. Postoji i ulični patriotizam, videli smo koliko ljudi je danas izašlo, naravno, s punim pravom, to je njihovo demokratsko pravo da viču, da čitaju pojedinačno imena svih nas poslanika koji ćemo glasati za dogovore, da smo izdajnici, ali patriotizam je nešto potpuno drugo. U 2013. godini, posle svega što smo preživeli kao država i kao narod, treba da shvatimo da je patriotizam da ljudi ostanu ovde, da oni koji diplomiraju u inostranstvu se vrate ili da ih roditelji, koji kažu da su velike patriote, vrate u državu, da govore srpski jezik i da se ovde svi mi potrudimo da Srbija ne bude najsiromašnija zemlja u Evropi, nego da ti ljudi nađu posao. Traženje posla je danas veći patriotizam od čitanja imena izdajnika i pozdravljanja poslanika, takve grupe ljudi koji skandiraju – izdajnici, pred parlamentom Srbije. Patriotizam je da nas, kao narod, počnu da cene, gde god se pojavimo i da više ne bude negativan lik u holivudskim filmovima označen kao Srbin ili neko ko je učestvovao u nekim dešavanjima ranije u našoj bliskoj istoriji. Dakle, čeka nas primena ovog sporazuma i važno je da sve što radimo, da poruka odavde bude da to nije podređeno datumu za počinjanje pregovora o pristupanju EU. Naravno da je to izuzetno bitno, ali ovo što je uradila Vlada i što će danas parlament da velikom većinom podrži, to je važno da radimo zbog nas samih. Naravno da će poslanici SNS podržati ovaj predlog sporazuma koji imamo pred nama, odnosno Izveštaj Vlade Republike Srbije. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću, kao i svi ostali poslanici SNS, bez obzira da li prozivkom ili pritiskom na dugme, glasati za ovaj izveštaj koji je podnela Vlada i podržati Sporazum koji su pregovarači u ime svih nas napravili, dogovorili, parafirali u Briselu. Nadam se da će Vlada u narednom periodu primeniti taj sporazum, tj. implementirati ga što pre i krenuti što pre u pregovore i potpisivanje još drugih sporazuma koji su nam potrebni, kako bismo našu državu Srbiju pripremili za sve ono što nam predstoji u narednom periodu. Zašto mislim da je sve to potrebno? Zahvaljujući uvaženoj koleginici Dubravki Filipovski koja mi je dala ove podatke, mislim da je svako od nas poslanika ovo trebao javno da čita ovde na sednici, da bi građani koji ne mogu da gledaju prenos non-stop zbog obaveza koje imaju, u nekom trenutku kada uključe televizor i gledaju nas ovde, to čuli. Ovo su podaci Odbora za poljoprivredu, Srpske akademije nauka i umetnosti. Srbija ima 4600 sela, u 86% njih se konstantno beleži pad stanovništva. Dvesta sela nema nijednog žitelja. U 702 seoska naselja živi manje od 100 ljudi, što ukazuje da je svako četvrto selo nestalo ili je na putu da bude izbrisano iz geografskih mapa. Više od 50 hiljada kuća u selima je potpuno prazno, 145 hiljada se vodi kao privremeno nenastanjeno, a 360 hiljada neženjenih momaka i neudatih devojaka, koji imaju više od, pričam o momcima i devojkama, 50 godina u tim srpskim selima, sa veoma malim izgledom da osnuju bračnu zajednicu i ostave potomstvo. To nam je Srbija danas i to je slika Srbije, pored svih onih ekonomskih podataka koje znamo, nezaposlenosti i svega ostalog. Zato ovaj sporazum treba pod hitno prihvatiti i prestati da se obaziremo na pozive marginalnih grupa koje ne predstavljaju ni 10% biračkog tela u Srbiji, svi zajedno na gomili, koliko ih ima, koji pričaju bajke i epove o nečemu što u stvari nije život i nije ono što naši građani danas žive. Ovo je ono što naši građani danas žive. Zato, predsedniče Vlade i gospodo ministri, u narednom periodu očekujem od vas, kao narodni poslanik, ne samo da krenete u ove nove i sledeće sporazume koje treba da uradite, nego popravku reforme pravosuđa koja je bila loša, što se čeka i od nas da završimo, što pre da završimo, da donesemo do leta strategiju o borbi protiv korupcije, da promenimo naše društvo na taj način i da uvedemo sve one standarde u svim oblastima, koji važe u državama članicama EU, jer su to najbolji standardi organizovanog društva u savremenom svetu. Kako god mi gledali i na koje god vi meridijane bacali poglede, nigde se ne živi tako dobro i nigde nije, uz sve probleme koje imaju, nigde društva nisu tako dobro organizovana kao u EU. Nastaviti pregovore i popraviti odnose u regionu na taj način što će dovesti do popravljanja privrednog ambijenta, jer nam je to obaveza, privući nove investicije i zaposliti građane Srbije. Samo dobijanje datuma o otpočinjanju pregovora će popraviti kreditni rejting Srbije. Samo taj čin će učiniti da imamo bolji kreditni rejting i da imamo više investitora. Takođe, predsedniče Vlade i gospodo ministri, nemojte da se više dogodi da, kada imamo sednicu Odbora za evropske integracije i kada na sednicu dođe i sledeći put gospođa Grubješić, da nam podnese izveštaj o tome šta je urađeno u prethodnom periodu od onih obaveza koje imamo, u ispunjavanju obaveza koje imamo u evropskim integracijama i da nam kaže da postoji ministarstvo koje 100% nije ispunilo, a postoji. Ima ministarstvo i koje je 100% ispunilo, to ću pohvaliti i reći koje – Ministarstvo zdravlja, ali postoji i ministarstvo koje 100% nije ispunilo, to neću reći koje je, mada je ministar iz iste partije. Nemojte da se više to dogodi. Odmah kada se vratite u Vladu, a to vam kažem kao narodni poslanik, jer vas mi ovde biramo, a nas narod, odmah kad se vratite da prvo pogledate šta je to što su vam obaveze i da to što pre završavamo, jer u istoriji čovečanstva ne postoji primer, time ću završiti, da je neka nacija ili država odbranila ili ostvarila svoj nacionalni ili državni interes, a da nije ekonomski jaka i da nema zadovoljnog pojedinca. U Srbiji to nije slučaj. Da bismo do toga došli, moramo da dođemo do ovih standarda, moramo da postanemo deo EU i onda ćemo mnogo jače i mnogo bolje moći da branimo naše nacionalne interese i da zastupamo interese srpskog naroda u celom regionu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marija Obradović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, članovi Vlade, dame i gospodo, gorak utisak ostavlja ova današnja rasprava u parlamentu. Znate da građani Srbije sa izuzetnom pažnjom prate svaku reč izgovorenu u ovoj sali, a neki od vas danas su dobro zloupotrebljavali to, pokušavajući da ubede javnost da je ovaj sporazum loš. Naša je obaveza da danas Srbiji objasnimo šta zaista piše u Briselskom sporazumu, a ne šta neko tamo misli da piše ili mu je neko rekao da tamo verovatno piše. Ovaj sporazum je najbolje moguće postignuto rešenje. Ne mogu da dozvolim da se umanjuju napori pregovaračkog tima Beograda u Briselu, a posebno ne od strane onih koji su odmarali u centru Beograda dok se satima i danima mučno pregovaralo o svakoj reči sporazuma. Citiraću Aleksandra Vučića, ključnu figuru u pregovorima, garanta sprovođenja ovog sporazuma: "Nisam izabran da budem ratni poglavica Srba. Mnogi lupaju u ratne bubnjeve pod uslovom da ne pada kiša i da taj bubanj bude na Terazijama, nikako u Drenici i samo ako neka tuđa deca idu da prolivaju krv". To je suština današnjih licemernih i negativnih ocena - hajde da budemo protiv, hajde da šaljemo tuđu decu u rat, hajde da ne ponudimo nikakvo rešenje, a ovo što je teškom mukom postignuto i uz brojne teške kompromise ne valja. Najlakše je kritikovati iz udobne fotelje, ali svako od vas, drage kolege političari, ko je vodio bilo kakve diplomatske pregovore …
Molim narodne poslanike da čujemo govornika. Izvolite, niste vi krivi, nego galama, pa molim da se utišaju malo.
Bilo ko od vas kolege političari koji ste vodili bilo kakve diplomatske pregovore možete da pretpostavite težinu procesa postizanja ovog sporazuma. To mora da se uvaži jer je vreme da postanemo zemlja u kojoj se cene tuđi trud i zalaganje. Vreme je da budemo ujedinjeni, da složno podržimo novu politiku Vlade, da izaberemo izlazak iz tunela višegodišnjeg političkog tumaranja i napredak i mirniju budućnost za našu decu. Razjedinjeni ne možemo mnogo. Ako je potrebno, preispitaće se volja građana Srbije, ali sa jednim ciljem i uz jedan uslov, a to je da izađemo ujedinjeni, odnosno da se obavežemo da ćemo svi biti uz odluku referendumske većine. Ne želim da moju želju kao majke jednog tinejdžera, koja želi napredniju i bogatiju Srbiju za svoje dete, shvatite kao odricanje od Kosova. Ovaj sporazum je upravo briga za Srbe sa Kosova i Metohije, jer ovakvo stanje na Kosovu nije bilo više moguće, a odbijanje sporazuma značilo bi lošiju bezbednost za nealbansko stanovništvo na Kosovu i nikakvu garanciju njihovih prava. Ovim sporazumom je postignuto najoptimalnije rešenje kojim se garantuju prava Srba na severu Kosova i suština je u primeni dogovorenog. Primena sporazuma sa Prištinom na terenu neće ići brzo i jednostavno, a Srbija će …
Izvinjavam se narodnom poslaniku. Molim vas, ne znam da li ste svesni da je toliki žamor da ja, iako gospođa glasno govori, imam neprijatnosti da jednostavno ne mogu da je pratim. Ako imate potrebu za privatne razgovore, izađite i završite privatne razgovore, a ovde budite pažljivi. Imamo još malo vremena, nema mnogo govornika, završićemo brzo, ali da to bude stvarno dostojanstveno. Izvolite.
Žao mi je, za to vreme koje ste potrošili na opominjanje otprilike bih i završila izlaganje. Vama hvala. Dakle, Srbija će tek sada posle ovog mučnog političkog perioda postati zemlja koja će imati jednak ugled i uticaj sa zemljama u regionu. Kada je Evropska komisija dala preporuku za početak pregovora niko se nije hvalio time, jer moći ćemo da se pohvalimo tek kada građani budu bolje žive i kada budu mogli da sagledaju bolju budućnost za sebe i za svoju decu. Nadam se da će moj glas stići do svih pristojnih i normalnih ljudi u Srbiji, bez obzira na političko opredeljenje. Naš posao je da se ujedinimo i da ubrzanim korakom grabimo napred u investicije, u razvoj, u jačanje ekonomije. Nakon mnogo izgubljenog vremena dužni smo našoj deci uređenu, napredniju i bolju Srbiju, iz koje neće odlaziti. Drage kolege, prema poslednjim istraživanjima javnog mnjenja, sprovedenog posle potpisivanja sporazuma u Briselu, čak 60% građana Srbije otvoreno podržava potpisivanje i smatra da je ovo maksimum koji je Srbija u ovom trenutku mogla da dobije. Želim još samo jednu stvar da poručim građanima Srbije. Ovaj sporazum je rezultat prve generacije novih političara koji su se odvažili da u najtežim mogućim uslovima promene sliku Srbije kao zemlje loših momaka. Prvi put je Srbija izašla sa formiranim i zdravim, prihvatljivim predlogom. Srbija sada govori o budućnosti u regionu, a ne govori više o prošlosti. Međunarodna zajednica prvi put govori kao da nam nešto duguje. To je istorijski preokret. Hvala vam.
Reč ima Biljana Ilić Stojšić. Imate svega dva minuta na raspolaganju.
Ako je dva minuta, odustajem.
Hvala. Gospodine Babiću, vi ćete imati pravo kao ovlašćeni predstavnik da iskoristite svoje vreme nakon svih govornika sa spiska. Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, u prethodnom izlaganju smo se već osvrnuli na činjenicu da ovaj predlog, odnosno ovo za čega ćemo glasati u Skupštini je izveštaj sa pregovora Vlade Republike Srbije i njega ćemo u celosti podržati iz razloga što je LSV do sada uvek podržavala evropske integracije i naša politika se u prethodnih 23 godine, kao što vrlo dobro svi znate, nije menjala u pogledu nekih principa na kojima danas na svu sreću počiva i aktuelna politika kojom su se vodili ovi pregovori. Ono oko čega se mi možda malo ne slažemo sa predlagačima, odnosno današnjim pregovaračima, to je istorijski kontekst kako je došlo do situacije u kojoj smo se danas našli, te samim tim i malo čudna činjenica da se današnji pregovarači optužuju da na neki način gube Kosovo, koje u praksi i u teoriji ne može biti izgubljeno 2013. godine, jer postoji vrlo duga istorija onoga što se dešavalo do sada. Dešavalo se to da trenutkom kada je iz Beograda pokušano da se, uprkos tome što je Kosovo svojevremeno imalo demokratsko izabrane predstavnike, na nasilan način sruši pokrajinsko rukovodstvo i na silu se instaliralo drugo bazirano, pre svega i na etničkim principima, dok se u Beogradu uzvikivalo: "Uhapsite Vlasi, idite na Kosovo". Ovde se tada likovalo jer se mislilo da se na silu može preuzeti vlast u pokrajinama. Dvadeset pet godina kasnije smo došli dotle da smo opet u pregovorima i da se sa Srbijom konstantno pregovara, umesto da se razgovara, kao što se to danas radi u modernoj Evropi. Da se tada možda malo drugačije postupalo i razumelo da se silom ne može nametnuti vlast bilo gde, danas bi se Amerikanci verovatno slobodno šetali Irakom i Avganistanom. Bez obzira kolikom silom raspolaže centralna vlast, ispostavilo se da potezi koji su vučeni u prošlosti ne mogu doneti ništa dobro i to nas je dovelo do ovde gde smo danas. Principi dijaloga, suživota, mira, na kraju krajeva i autonomije, koji se danas promovišu u Evropi su jedna potpuna novina na ovim prostorima. Briga o teritorijama zasnovana na etničkim principima je nešto što je relikt 19. veka. Vrlo je interesantno da i dan danas u nekim izlaganjima ovde kolege poslanici vrlo često koriste i epske pesme što je potpuno neprimereno i za temu i za aktuelni društveni trenutak, s obzirom da stvarno mislim da očevidac srpske istorije Filip Višnjić nije bio putopisac i to nije nešto na čemu bi mi danas trebali da zasnivamo naše političke stavove, nešto što mnogi danas rade. Danas mislim da završavamo jednu istorijsko poglavlje koje je Srbiju dovelo u stanje masovne hipnoze, gde smo stvarali konstantno nekakve "sao" teritorije, balvan revolucijama i metodama koje su dovele do toga da danas mnogi sa žalom se sećaju tih vremena gde su iz svojih udobnih visokoplafonskih stanova u Beogradu komandovali narodom koji iz svega toga uglavnom izvlačio deblji kraj ivrlo malo grupa ljudi je uvek iz toga imala koristi. Kosovsko pitanje je bilo predmet manipulacije u proteklih ne 25 godina, nego i 30-ak godina. Mislim da ne bi bilo dobro da danas od Srbije pravimo vajmarsku Republiku i da stalno pričamo o tome kako smo mi nekako poniženi, kako smo uvređeni, kako nas na nešto primoravaju velike sile, bez toga da uđemo u suštinu i da se pozabavimo samim sobom, odnosno da se na kritički način osvrnemo na uzorke koje su nas dovele u situaciju u kojoj smo danas. Takođe, stalno slušamo da se ovde radi o nekakvom pomirenju naroda. Narodi se nikad ne svađaju, svađaju se političke elite koje ratove i organizuju i započinju, tako da mi nemamo šta da se mirimo sa okolnim narodima, jer narodi se nisu ni svađali. Bilo bi takođe izuzetno značajno da se o Kosovu priča na Kosovu, o Beogradu u Beogradu, a o Vojvodini u Vojvodini. Da se prestane sa konstantnimzamenama teza, gde kao i u prošlosti da se organizuju mitinzi, istine o Kosovudužinom bivše Jugoslavije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, uvaženi predsedniče Vlade, kolege narodni poslanici, iako ceo dan traje rasprava o ovom važnom suštinskom pitanju za državu Srbiju, smatram da što više narodnih poslanika treba da se javno izjasni o parafiranom sporazumu. Za poslaničku grupu Nove Srbije, ovaj parafirani sporazum znači da smo mi suštinski zamrzli konflikt i da Srbija više neće trpeti pritisak da prizna nezavisnost Kosova. Takođe, smatram da parafiranim sporazumom u Briselu država Srbija obezbeđuje trajno prostor za srpske institucije koje su ovim sporazumom prvi put međunarodno priznate. S druge strane, Albanci su izgubili mogućnost da dobiju pravu nezavisnost i to je njihov najveći gubitak, a Srbima se priznaje zajednica na celoj teritoriji. Potpuno sam sigurna da je naš državni vrh parafirajući ovaj sporazum u Briselu vodio računa o reakciji Srba sa severa Kosova i Metohije. Potpuno razumem i njihov strah i njihovo nepoverenje s obzirom šta su sve preživeli od 1999. godine do današnjeg dana, ali duboko verujem i izražavam nadu da će oni do utorka smoći snage da daju pozitivan odgovor jer ovim sporazumom, jer će shvatiti u stvari da ovim sporazumom država Srbija trajno ostaje na Kosovu i Metohiji i da prvi put od 1999. godine do danas imamo bezbedonosnu kontrolu kao i postignutim sporazumom kontrolu u svim sferama života kada je u pitanju ekonomija, pravosuđe, zdravstvo i školstvo. Više kolega je danas spomenulo da je implementacija ovog sporazuma veoma važna. Implementacija sporazuma zavisi od sve tri strane. Ali, takođe smatram da je vrlo važno da država Srbija još snažnije nego do sada nastavi da ulaže u Kosovo i Metohiju u infrastrukturu, u mostove, u škole. Da nastavi da pomaže naše univerzitet, da stipendira 11 hiljada do 12 hiljada studenata koji su kičma našeg naroda dole. Nije lako što je NATO garant sprovođenja ovog sporazuma, što su teroristi obukli odela, ali je to nažalost realnost u kojoj se mi danas nalazimo i naš državni vrh je smogao snage da to uoči i da javno prizna. Smatram da je primena ovog sporazuma korak ka normalizaciji odnosa između Srbije i dela njene teritorije koji će biti krunisan donošenjem ustavnog zakona kojim se utvrđuje autonomija Kosova i Metohije. S obzirom, da su mnogo do sada moje kolege rekle, samo još jednom želim da kažem da ćemo mi iz poslaničke grupe NS podržati parafirani sporazum. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Na raspolaganju vam je deset minuta.
Zahvaljujem se. Gospodine predsedniče Vlade Republike Srbije, dame i gospodo ministri, gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, SNS i naša poslanička grupa će u punom kapacitetu podržati i glasaće za izveštaj o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga sa privremenim institucijama samouprave u Prištini zato što su se oni vodili i postigli u okviru Ustava Republike Srbije i u okviru Rezolucije koju je ova Narodna skupština Republike Srbije usvojila ma šta se kome u ovoj sali priviđalo nešto drugačije. U ovoj sali smo danas čuli da su ovo bili statusni pregovori. Ne, nisu bili pregovori o statusu, a SNS koja je najveća politička stranka u Vladi Republike Srbije neće nikada priznati nezavisnost Kosova kao što ni Vlada Republike Srbije u kojoj je SNS partner neće priznati nezavisnost Kosova i Metohije. Uvek smo govorili istinu i onda kada smo odbili ništa, govorili smo istinu i onda kada smo pred građane Srbije i ovde pred vas došli i rekli da treba da prihvatimo sporazum kojim dobijamo nešto, a to nešto je daleko više od ništa što nam je u prvom trenutku bilo ponuđeno. Govorili smo da će biti teško i bilo je teško. Govorili smo i da će biti teško implementirati ovaj sporazum, a danas sam i siguran da će biti izuzetno teško implementirati ovaj sporazum zbog jedne rečenice izgovorene u ovom parlamentu, a to je u onom trenutku kada je gospodin Aleksandar Vučić juče, a danas premijer gospodin Dačić rekao da smo spremni i na referendum, ali da svi zajedno prihvatimo rezultate tog referenduma iz jedne poslaničke grupe je došao uzvik "ua" što znači ili će biti onako kako oni kažu ili neće biti nikako. Čemu onda referendum? Čemu onda sve to? Čemu onda pitanje naroda? Čemu onda volja naroda? Čemu izbori? Čemu bilo šta ako ćemo na volju naroda da kažemo – ua. Ono što takođe ne mogu da prihvatim, a to je da je SNS opisana kao stranka koja ima promenljivu politiku što apsolutno nije istina. Naročito što mi smeta što to sve dolazi od stranke koja je građane Srbije sa Kosova i Metohije prvo pozivala i gurala na barikada, a onda ih je silom maltene gurala sa tih istih barikada. Ne mogu da prihvatim kada tako nešto dolazi od stanke koja je dičeći se evropskim tekovinama koje gaji i neguje, pre samo nekoliko meseci podnela amandman na rezoluciju kojim treba Srbija da prekine taj evropski put. Zbog toga ću vam još jednom reći, SNS se zalaže za sve građane Republike Srbije i za one koji žive na KiM ali i oni koji žive u Kraljevu, Kruševcu, Čaku, Somboru, Novom Sadu. Nema parcijalnih rešenja, nema pojedinačnih rešenja, Srbija je jedinstvena i o njoj celoj moramo da vodimo računa. Pre nekoliko dana kada je briselski sporazum bio parafiran nakon nekoliko dana odlukom Vlade Republike Srbije i prihvaćen, nazvao me penzinisani oficir vojske Srbije, pukovnik Radić. Upotrebio je čitav arsenal epiteta na račun i Vlade Republike Srbije i pregovarača i onog, verujem dominantnog i većinskog dela Srbije koji podržava ovaj sporazum i koji prihvata jedino mirno rešenje za pitanje Kosova i Metohije. Kada sam ga pitao – gospodine Radiću, a šta bi vi uradili da imate mogućnost vođenja Srbije? Šta bi vi uradili sa Kosovom i Metohijom? I to pitanje sam danas u sebi postavljao ljudima koji su bili najveći kritizeri ovog i ovakvog sporazuma. Rekao je da problem Kosova i Metohije treba ostaviti budućim generacijama. U toj rečenici je ogoljena politika svih kritizera i svih onih ljudi koji ne prihvataju ovaj i ovakav sporazum. U toj rečenici je ogoljena politika bežanja od odgovornosti, jer ja danas nisam čuo građani Srbije, građani Srbije koji žive na Kosovu i Metohiji nisu čuli šta je rešenje ako je ovaj sporazum toliko poguban, kao što nije poguban. Šta dalje gospodo? Da li ćemo time rizikovati neku novu "Oluju", neke nove traktore, neke nove izbeglice, a onda će jedini odgovor biti moleban, i to je to? Nema više molebana. Miloš Crnjanski, veliki srpski pisac je napisao i rekao – voda i narod uvek nađu put, ali je pitanje samo uz koliko gubitaka. Mi više nemamo pravo na gubitke. Mi nemamo pravo da slavimo nepostojanje. Mi moramo da promovišemo život u Srbiji. Mi moramo da promovišemo bolji život u Srbiji. I ako je to politika da se problem Kosova i Metohije ostavi budućim generacijama, pitam vas kojim budućim generacijama? Koje će nas to buduće generacije sačekati ako 30 hiljada ljudi nestane u Srbiji za jednu godinu? Da li zato što više umre odnosu na one koji se rađaju ili zato što odlaze iz ove Srbije? Koga mi to opterećujemo hipotekama? Postoje dve vrste ljudi u Srbiji, oni koji svojim potomcima ostavljaju hipoteke, sporove, razgrađene parcele i dvorišta, kako ih zovu, a postoje i oni ljudi u Srbiji koji svojoj deci ostavljaju ograđena dvorišta, okrečene kuće, skromne koje ne prokišnjavaju. To ostavljaju svojoj deci da bi ta deca nastavila da žive tu, ti ljudi se u Srbiji zovu domaćini. Ovaj sporazum je sporazum domaćina. Sloboda i bezbednost su dve najveće vrednosti za jednog čoveka, duboko verujem u to, sve drugo se zaradi i potroši. Život na barikadama nije život. Život uz zvuke sirena za opasnost nije život. Život u latentnoj opasnosti od neke nove "Oluje", od nekog novog pogroma nije život. Borba za Srbiju, borba za Kosovo i Metohiju se ne vodi na Terazijama, ne vodi se u Nemanjinoj ulici ispred Vlade Republike Srbije i to pod uslovom da ne pada kiša, jer za Boga miloga, ne možemo da se borimo za Kosovo i Metohiju ako pada kiša. Mesto gde se vodi borba za Kosovo i Metohiju, ali i za ostatak Srbije, za život u Srbiji je Brisel, voleli mi to ili ne voleli. Rezolucijom UN, ceo taj proces je poveren EU i prebačen je u Brisel. Oni koji misle drugačije, oni koji misle da je borba za Kosovo u patikama iz Terazijskih izloga, moraju da odu, ne na Terazije, ne u Nemanjinu, ne na Trg Nikole Pašića, da odu u Prizren, pa tamo da prave društvo maloj Milici, detetu od osam godina, kao što je velika i moja mlađa ćerka. Na tom detetu je jedini stub srpske države u Prizrenu. Tamo gospodo u patikama iz Terazijskih izloga, tamo se čuva Kosovo. Na kraju, mnogo dobrih, kvalitetnih vozova je prošlo za sve ove godine kroz stanicu koja se zove Srbija.U neke kao država, kao društvo nismo ušli zato što nismo znali da su to vozovi, zato što nismo znali gde nas oni vode. U neke možda nešto sporije nismo smeli da uđemo zato što smo se plašili rejtinga, izbora, šta će građani reći. Sada je došao red na jedan mali voz, spor. U Srbii se on zove Ćira. Drvene su klupe, sporo ide, ali ako ne uđemo u taj voz, sledećeg neće biti ili ćemo sačekati neku dresinu. Znate šta je dresina, gledali ste u filmovima, u "Otpisanima". Nećemo da dozvolimo da Srbija bude "Otpisani". Ne možemo da stanemo na dresinu i nigde nećemo stići. Ovaj sporazum je karta za neki brži voz, ovo je karta za budućnost, ovo je karta za EU, ovo je karta za budućnost Srbije i zbog toga će SNS i podržati i glasati za ovaj sporazum.
Gospodine Samardžiću, po kom osnovu se javljate?
Po članu 104. Molim vas, biće vam jasno posle moje prve rečenice zašto sam se javio, da DSS … (Predsedavajući: Molim vas gospodo, izvinjavam se gospodineSamardžiću. Hajde da čujemo čoveka bez obzira koliko se kome to sviđalo ili ne. Izvolite, povreda Poslovnika.) Da DSS danas nekim slučajem nije učestvovala na ovoj diskusiji, gospodin Babić ne bi imao šta da kaže. On je ceo svoj govor posvetio DSS. Odgovoriću na nekoliko pitanja koje je on postavio. Jedno od pitanja je, dakle, šta vi nudite, niste ništa rekli?
Gospodine Samardžiću, izvinjavam se, molim vas, vi ste reklamirali povredu Poslovnika…
Hoćete li glasnije da govorite?
Nemojte mi sada zloupotrebljavati Poslovnik i da vodite repliku. To što se vama nije svideo stil i način govora gospodina Babića, to je drugi problem. Mislim da nije u redu, uz sva uvažavanja.
Ne, ja sam tražio repliku po članu 104.
Neću vam dozvoliti, ako hoćete povredu Poslovnika, izvolite, ako ne, repliku neću dozvoliti.
Imam pravo na repliku zato što je krivo tumačio ono što je DSS govorila.
To ste vi izveli zaključak, svako može da izvede zaključak, nije vas spomenuo ni vas lično, ni stranku, nikoga.
Nije me spomenuo, ni ja ne kažem ali je sve govorio ono što smo mi govorili.
Reč ima ovlašćeni predstavnika Borislav Stefanović, dva minuta vam je na raspolaganju. Izvolite.
Mislim da će i dva minuta biti dovoljno, ne da odgovaram na laž i optužbe koje su doduše stidljivo provejavale u jednom od prethodnih izlaganja, već naravno da ponovim naš stav da ćemo podržati sporazum. U ovom trenutku, objasnili smo razloge koji su, ali takođe i da kažem da ovi šumovi koji se čuju sada u par navrata, proističu pre svega, iz nerazumevanja onih koji su olako shvatili obećanja i onih koji ta obećanja nisu ispunili. Oni se jako slabo međusobno razumeju i sva ta frustracija iz njih izbija. To je onako jedna mala psihološka skica ovoga što smo čuli, a ima i jedna dopuna. Naime, ja sam jako zadovoljan i ne mogu ništa više da kažem osim ogromnog zadovoljstva, što smo i sada u završnoj reči predstavnika većine čuli, apsolutno potvrđivanje politike DS i svega što smo do sada radili. Hvala vam na tome i svaka vam čast. Ono što je činjenica, da me je neko uspeo vratiti vremenskom mašinom koju ima jedna druga stranka sa desnice, to znam pouzdano, kroz vreme nazad, ja zaista ne bih mogao da verujem da slušam ovakve stavove i to jeste ultimativna pobeda demokratske prosperitete evropske Srbije. Draga gospodo, ovo danas što smo videli, ova naglašena emocija na granici patetike upravo je suština unutrašnje borbe griže savesti konvertita u politici. To je ono što moramo razumeti kao ljudi i kao poslanici, kao građani ove zemlje i onda tu, naravno, proveje i ponekad mali recidiv neki devedesetih, prođe neka sitna neistina, prođe priča o balvanima od istih onih koji su ljude gurali na te balvane i sad pričaju kako nije to, ljudi, izlaze, ne valjaju balvani, ne sme se ići na barikade i to govore nama koji smo ljude već zatekli na barikadama. Stalno ponovljena laž pretvara se u istinu. To je ono što je tužno. Možemo mi sto puta objašnjavati. Ako mislite da može da se prebaci u UN, izvolite. Jednostavno nekome ne vredi objašnjavati. Uostalom, da ste ispunili 10% onoga što ste obećali ne bi ste imali sada ovaj problem sa sobom i onima kojima ste obećali da večeras do kasno u noć objašnjavate sebi šta vi to niste uradili. To najbolje znate sami. Hvala.
Pošto se više ne javlja ni jedan od šefova poslaničkih grupa, da li predlagač predsednik Vlade želi reč? (Da.) Gospodine Dačiću, izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih vas da me saslušate. Ja sam vas pažljivo slušao i nisam reč rekao kad god je neko od vas govorio i zato vas molim, ozbiljna je tema, da mi dozvolite da vam se obratim na način koji dolikuje ovom domu, bez obzira da li se neko slaže ili ne sa onim što ću reći. U ime Vlade Republike Srbije i predlagača ovog izveštaja želim da kažem da je ovo celoviti Izveštaj o učinku pregovaračkog tima od kada su pregovori prebačeni na posredovanje EU. Zato se u njemu sadrže ne samo rezultati rada ovog pregovaračkog tima, nego i onog prethodnog, odnosno prethodnih. Nadam se da to ne smeta bilo kome zato što svaka ozbiljna država, bez obzira da li se to nekome dopada ili ne, ne može da počne svoj politički život od nule ili ispočetka, a da pri tom poništava sve neke dogovore koje je prethodna vlast postigla. Ako imate neke važnije stvari, ja mogu i da sačekam. Ja sam ovde sedeo ceo dan i za to vreme mogao sam na prste jedne ruke da prebrojim poslanike iz vaših poslaničkih klubova koji su bili ovde. Zato iskažite poštovanje dok ja ovo govorim, pa makar posle toga glasali kako god hoćete zato što su upravu oni koji danas kažu da ovo nije pitanje samo ovog Izveštaja, ovog sporazuma ili bilo čega dugoga što piše u ovom papiru. Ovo je pitanje kursa kojim ova država ide, pristupa realnosti u kojoj se nalazimo. Zato, ako ste primetili, nisam ni elaborirao delove ovoga sporazuma, zato što smo valjda dosta o tome govorili. Ako insistirate na tome, reći ću. Mi nismo pregovarali sa NATO u smislu pismenih garancija naših odnosa, ali smo sa Ketrin Ešton učestvovali u razmeni pisama između Hašima Tačija i NATO, gde je Kosovo preuzelo obavezu, a pismom ih je obavestio Raspunsen da ne mogu da dolaze njihove vojne snage buduće na teritoriju severna Kosova bez saglasnosti KFOR, osim, i to je moguće jedino u slučaju prirodnih katastrofa, vanrednih situacija i to uz konsultaciju lokalnih srpskih lidera. Zato postoje razmenjena pisma i to je prvi put da je neko garantovao da kosovska vojska neće dođi na sever Kosova. Pitate šta će biti ako se to desi. Ako se to desi, Srbija ima pravo na adekvatan odgovor. Ako neko pita kakav je sastav policije, pravosuđa i šta će se suštinski promeniti u životu Srba na severu Kosova i Metohije, policija će biti sastavljena isključivo od Srba, pravosuđe takođe, odnosno zavisno od etničkog sastava stanovništva. Sada ćete me vraćati na kvalitet ovog sporazuma, da li je to bolje od Ahtisarija ili nije. Zaboravite Ahtisarija, zaboravite Rambuje, zaboravite 2005. godinu. Uzgred budi rečeno, Tači je tada učestvovao u pregovorima, a takođe je bio na poternici. Mislim da je bio i Čeku tada. Mislim da je Čeku bio premijer. Bio je na poternici. Vi ste pregovarali s njim, nisam ja. Kako sada odjednom ne može da se pregovara sa onim ko je na poternici i kako je sada odjednom to i SPC zaključila, a da pri tome mnogi sveštenici SPC na Kosovu razgovaraju i pregovaraju sa predstavnicima kosovske vlasti? Zašto? Da bi preživeli, da bi opstali. Zašto neko ima više pravo da opstane, a ostatak Srbije nema? Govorim o deci. Konstatacije koje ste iznosili da mi sada spremamo da srpsku decu sa Kosova šaljemo u "žutu kuću" Tačija itd, pretnje koje sam dobijao i danas dok je trajala ova sednica ovde da će mi život biti kratak posle ovoga, da li je to Srbija za koju se vi borite? Da li je to ponos Srbije? Ne, dame i gospodo, to je sramota i zlo Srbije i to ne sme da bude vodeća politika u ovoj zemlji i zato je ovo promena kursa kojim ide ova država i o tome se ovde danas govori, a ne samo o tome da li ćemo mi prihvatiti neki sporazum ili nećemo prihvatiti. Kakvo će biti stanje na terenu posle ovog sporazuma zavisiće od nas. Želim da vas podsetim da Srba danas ima više na jugu nego na severu, iako je 14 godina prošlo od kada su tamo kosovski zakoni. (Poslanik Demokratske stranke Srbije dobacuje s mesta.) Sve je u redu. Ne znam kakve to veze ima sa ovim što sam ja rekao? Rekao sam da volim da natalitet Srba bude svuda velik zato što ćemo sami sebe ubiti. To želim da vam najavim da ću lično pokrenuti da mi moramo da proglasimo sledeću godinu godinu porodice zato što ćemo ostati bez stanovništva. Rekao sam vam da Srba na jugu ima više, nego na severu. Molim vas, budite strpljivi, jer sam ja vas slušao ovde od 11.00 sati. Nikoga naravno ne teram. Ko ne želi, može da napusti salu, ali poštujte instituciju koju ja ovde predstavljam, kao što ja poštujem vas. Zašto će Srbi napustiti sever Kosova? Zato što će biti kosovski zakoni. Pa, čekajte, što ga nisu napustili na jugu? Što nisu otišli ovi iz Gračanice, iz Štrpca? Tamo ima 14 godina kosovskih zakona. Vekovima su bili turski zakoni, pa nismo napuštali Kosovo. Bili su kosovski zakoni i u vreme komunističke Jugoslavije. Ne znam da li ste vi pratili platformu predsednika Nikolića, koji je želeo da ovo sve bude postavljeno ustavnim zakonom u ustavno-pravni sistem Srbije, gde bi se ustavnim zakonom prenela neka ovlašćenja na pokrajinu Kosovo i na zajednicu srpskih opština. O kakvoj vi nezavisnoj državi Kosovo pričate? Teritorija bez naroda je veliki problem, zato moramo da sačuvamo narod. Isto kao što je crkva bez vernika prazna. Ovo nije zajednica koja se tiče samo severa. Ovo je prvi put da imamo srpsku zajednicu koja će imati devet, ili deset opština, osim četiri opštine na severu. Takođe, malopre ste govorili o Ahtisariju, da je bio bolji plan. Moram još jednom da vam ponovim. Na svako pominjanje Ahtisarija, oni kažu – vi to niste prihvatili. Na svako pominjanje Rambujea, prilikom razgovora o Ahtisariju, oni kažu – pa, vi niste prihvatili Rambuje. Sledeća faza je ako nećemo ovo, biće - pa vi niste prihvatili. Mi ne možemo više da imamo politiku samo odbijanja, nego moramo da učestvujemo u procesu, inače ćemo ostati i bez teritorija i bez naroda i onda više nećemo imati potrebe da raspravljamo u ovom parlamentu o Kosovu, kao što danas ne raspravljamo o Republici Srpskoj Krajini. U ostalom, nisam ni želeo i ne bih ni voleo i zaista upozoravam sve. Nije koncepcija Vlade Srbije u želji da opravdamo svoj potez time što smo prihvatili ovaj sporazum, da sada treba da napadamo Srbe sa KiM. To je suludo. Mi ne smemo da pravimo podele u našem narodu. Mi moramo da budemo jedinstveni isto kao što moramo da vodimo računa i o Republici Srpskoj, gde mislim da je danas opstanak Republike Srpske mnogo važniji nacionalni i državni interes, nego što je to opstanak Kosova u okviru naše teritorije, zato što tamo živi milion i 200, 300 hiljada Srba. Kada je reč o nekim primedbama koje ste imali na neke moje stavove, mogu da vam kažem otvoreno, vi znate za šta sam se ja zalagao i šta sam zastupao u poslednjim godinama. Na svaku moju ideju, na svaki moj predlog, većina vas je reagovala – to je nikakav predlog, o tome nećemo da razgovaramo, nećemo da razgovaramo o razgraničenju, nećemo ni o čemu da razgovaramo, samo hoćemo celo Kosovo da bude u okviru Srbije. Evo, sada i Srpska pravoslavna crkva kaže da je tomožda bolje rešenje nego ovo, a kada sam ja to predlagao, niko nije hteo da stane iza toga. Mi sa rešenjima koja su nerealna možemo da pobedimo samo ako imamo nekog saveznika, pa da natera drugu stranu da se to prihvati. Neko je ovde rekao da smo mi jedina zemlja koja se odrekla teritorije. Znate šta, neprijatno mi je da to kažem, jer ispada da polemišem sa svojim bivšim predsednikom. Nije valjda da neko od vas misli da smo mi pobedili u ratu sa NATO? Nismo mi jedina zemlja kojoj su uzeli teritorije. Zašto mi uopšte pregovaramo? Zato što nemamo vojsku i policiju na KiM. Čekajte, tada, 1999. godine, kada je potpisan Kumanovski sporazum, Rezolucija 1244, mi smo povukli osnovne atribute državnosti sa KiM. Čime ćemo mi da se borimo za ostvarivanje našeg punog suvereniteta i da li je to realno i da li možemo da uspemo? Mi se nismo odrekli dela naše teritorije. Nama su uzeli. Mi ne želimo i nećemo nikad prihvatiti nezavisno Kosovo, ali da bismo mogli da uopšte odlučujemo o nečemu, mi ne možemo imati samo apriori odbijajuće odgovore na svaki predlog. Pričali smo o "oluji". Moram da vam kažem potpuno otvoreno. U razgovorima koje smo imali u Briselu, nekoliko puta je Tači govorio o tome da ako mi nećemo, on će uspostaviti suverenitet na svoj način. Takođe, postojale su bezbednosne obaveštajne informacije o tome. Mi možemo to da ignorišemo. Znate šta, ja sam bio takođe i u vreme Miloševićeve vlasti, naše vlasti, nije bilo baš iz Srbije mnogo ubeđivanja vlasti u Republici Srpskoj Krajini da se prihvati plan Z4. Čak su toliko naši bili nezainteresovani da su ga zvali "tri 4". Govorilo se – nemojte to da prihvatite, dobićemo više, dobićemo bolje. Dobili smo "oluju" uz podršku NATO, a nakon toga je državno rukovodstvo Srbije reklo – pa, ne možemo mi sada da uđemo u rat. Ja neću da se to desi Srbima sa KiM i ova Vlada to neće dozvoliti. Zato moramo da vodimo jednu odgovornu politiku, inače ćemo se suočiti sa teškom sudbinom našeg naroda na KiM. Pominjali ste i mnoge stvari koje ne bih pominjao. Izvinio sam se vama gospodine Samardžiću i DSS, kada su neki iz moje stranke kao što je Branko Ružić, izričito sam ga opominjao, spominjao vašu stranku vezano za neke neproverene informacije itd. Mislim da ti maniri da nekoga napadate zbog različitih priča koje postoje ne dolikuju parlamentu. Neka to rade institucije sistema i ko je kriv neka odgovara. Pretvorićemo se međusobno u kopanje informacija jednih o drugima, a mislim da to nije ni vaš cilj. Hajde da razmenjujemo političke argumente, mi ovde nikoga ni našta ne teramo. Vodimo politiku, preuzeli smo odgovornost. Mi smo Vlada Republike Srbije, povukli smo potez, za njega odgovaramo. Nismo kao neki drugi da se krijemo, da nešto možemo ili ne možemo. Povukli smo potez, mislite da je to lako? Ako je to lako što ga nisu povukle druge stranke pre toga? Bio sam u koaliciji sa DS, šta mislite da oni nisu razmišljali o tome? Nisu smeli da povuku taj potez iako je to bila više njihova politika nego moja. Nisu smeli i zato danas kada je povučen ovaj potez ne treba to da koristimo za međustranačka prepucavanja, jer je reč o pitanjima koja su važna za sudbinu i budućnost naše zemlje. Prihvatam sa svim strankama dijalog o tome kakvu Srbiju želimo, ali sada ako bismo govorili o tomeko bi šta video da može vremensku mašinu da vrati 10 ili 20 godina unazad, znate šta? Kada bi je i vratili da ste zaspali 5. oktobra i da ste se sada probudili verovatno biste se prepali kada biste videli ko je sada na vlasti. Još više biste se prepali kada biste videli da vaš predsednički kandidat je sada protiv ulaska u EU, gospodin Koštunica. Hoću da kažem da ništa ne dobijamo od vraćanja filma unazad. Naravno, ne izbegavam odgovornost za sve što je bilo u prošlosti, ali mislim da je zaista suštinsko pitanje - da li možemo da promenimo suštinski poziciju naše zemlje, pristup naše zemlje problemima da bismo bili jači, da bismo mogli uspešnije da rešavamo probleme? Mislim da možemo. Imali smo sastanak sa Srbima sa severa. Nastavićemo taj sastanak u utorak gospodin Vučić i ja. Nećemo prekinuti finansiranje Srba na Kosovu i Metohiji, njihovih aktivnosti. Ovo nije sveobuhvatni sporazum. Ovo je samo jedan segment sporazuma koji se tiče zajednice srpskih opština. Treba da se razgovara o imovini privatnoj i javnoj. Treba da se razgovara o statusu Srpske pravoslavne crkve, o energetici, telekomunikacijama, o povratku, donošenju zakona, itd. Naravno da je važno kako će se glasati, ne zbog toga da li će neko imati većinu ili neće imati većinu za ovo, nego za šta smo mi, kakav put hoćemo da Srbija ima u budućnosti i hoćemo li da Srbija za deset godina bude lider na Balkanu ili da bude slepo crevo koje će biti odsečeno? Samo jaka Srbija može da sačuva Kosovo i srpski narod. Slaba Srbija ne može da sačuva ni centralnu Srbiju. Frustrirana Srbija, koja doživljava poraz za porazom, mladi ljudi koji nemaju perspektivu, nacionalno poremećeni sistem vrednosti i ne samo nacionalno, nego i etički, to su sve problemi sa kojima se danas suočavamo, ne samo danas, naravno. Kancelarija za Kosovo i Metohiju neće biti ukinuta, ne znam odakle vam ta ideja. To što je gospodin Vulin podneo ostavku, mi treba tek da razgovaramo o tome. Želim i njemu da se zahvalin. On je odigrao veliku ulogu, imao je veoma korektan pristup. Lično se ne slaže sa ovim što je prihvaćeno, ali ovo nije lično pitanje ni za koga od nas. Ni gospodin Vučić ni ja nemamo pravo na lični pristup ovde, jer šta smo mogli od ovoga da očekujemo, neku popularnost? Šta, ja sam popularan što sam se deset puta rukovao sa Tačijem, a vi ste svi bežali kao od kuge svih ovih godina od njega? Sada to je za mene popularno. Ja sam nešto time dobio. Preuzeo sam tu odgovornost, jer sam ovde izabran za predsednika Vlade Republike Srbije. Moja odgovornost je da to radim. Ako neću to da uradim za Srbiju, zašto bih uradio za sebe lično. Nemam nikakvog interesa. Tako da, ono što ste pričali da smo mi to uradili zbog nekog našeg uskog i ličnog interesa, kog interesa? Ili, ovaj priča o tome kakve su bile stolice, da li su bile drvene. To je besmisleno da se o tome razgovara. Kako je bilo u pregovorima? Isto tako kao i svaki put pre, vi to znate. Meni je drago da ste svi vi učestvovali u pregovorima ponekad. Ovde ja vidim mnogo ljudi. Gospodin Samardžić je bio ministar za Kosovo i Metohiju. Sanda je bila šef Koordinacionog tima. Borko je bio pregovarač. Zoran Anđelković je bio predsednik Privremenog izvršnog veća Kosova i Metohije. Zaista mislim da su se sve stranke ogledale u onome što… a izvinjavam se Goranu Bogdanoviću. On ima internacionalnu ulogu, pošto je on bio ministar i u kosovskoj vladi. Prema tome, ja ne znam Gorane, kako ja sada priznajem Kosovo, ti si bio u Vladi kod Redžepija, od 2002. godine do 2004. godine?To je bila koalicija "Povratak", pa smo to opravdavali, itd. Čini mi se da ste bili ministar u vreme 17. marta. Ostavku ste podneli? Izvinjavam se. Nisam uspeo da dođem do tog detalja, ali nema to nikakve veze. Sve u svemu, a pošto je i gospodin Tulimirović protiv iz koalicije "Nijedan od ponuđenih odgovora", zamolio bih ga da se više angažuje po pitanju položaja Vlaha u Srbiji, pošto je to pitanje koje je takođe važno za evropske integracije. Rumunija nam uslovljava evropske integracije time, a vi ste izabrani, gospodine Tulimiroviću, kao Vlah, iako ne znam da li imate vlaško poreklo. Važno je da ste protiv sporazuma za srpsku zajednicu na Kosovu i Metohiji, a ne znam šta ste uradili za interese Vlaha, čiji ste poslanik u parlamentu. Ili vratite mandat, zato što ste izabrani prijavivši se kao manjinska lista i manjinska stranka, stranka Vlaha. Kakve veze vi imate sa Vlasima? Ali dobro, ima i drugih koalicija, kao što vi kažete. Želim samo da vam kažem da priče o tome da bez obzira koliko poslanika glasa za ovaj izveštaj, da je to da su svi oni izdajnici, malo govori o tome da smo malo pomešali kantare. Zašto? Ako je ogromna većina za to, ne znači naravno da su oni u pravu, ali ne može da ispadne da je vas nekoliko desetina vrednije i važnije od 200 poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zato, molim vas da birate reči kada govorite o drugima. Nikome ne dozvoljavam da zove nas izdajnicima, zato što mi ovim ne izdajemo našu zemlju, mi branimo zemlju i njenu budućnost. Zato vas pozivam sve da glasamo za ovaj izveštaj i put od 1.000 milja mora da se započne prvim korakom. Nemamo više vremena za čekanje, za međustranačke rasprave. Moramo da idemo brzo napred, inače ćemo izgubiti sve. Kada je reč o Srbima sa Kosova i Metohije, ne glasamo protiv njih, niti imamo takvu nameru. Želimo da se zajedno sa njima izborimo za njihovu sigurnost, bezbednost, kako da premostimo ovaj period koji je težak za nas, bez saveznika na zapadu. Voleo bih da uopšte ne zavisimo od zapada, ali nažalost zavisimo. Ne možemo bez nekog saveznika na zapadu da ostvarimo naše nacionalne i državne interese. Uostalom, i sami ste rekli da nismo mogli da izdržimo ni bombardovanje, ni bilo šta što je usmereno protiv Srbije i srpskog naroda. Zato vam se zahvaljujem. Ubeđen sam da ćete velikom većinom prihvatiti ovaj izveštaj, ali vas još jednom upozoravam, ovo nije glasanje samo o izveštaju. Mislim da je veoma važno da iza toga svi shvatimo da mi generalno menjamo poziciju, pozicioniranje i sliku o Srbiji i ulogu Srbije u regionu i u svetu. Apsolutno sam saglasan sa svima onima koji su govorili da je potrebna vizija budućnosti. Ova Vlada Srbije je spremna da zajedno sa svima koji dele takvo mišljenje gradimo tu viziju u interesu jake i stabilne Srbije i našeg naroda, bilo da živi u centralnoj Srbiji ili na Kosovu i Metohiji, ili bilo gde van Srbije. zahvaljujem.
Zaključujemo pretres. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o jedinoj tački dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem petak 26. april 2013. godine, sa početkom u 22,05 časova, kao dan za glasanje u jedinoj tački dnevnog reda Druge poslovne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Pre glasanja o Izveštaju Vlade, izjasnićemo se o predlogu koji je dao dr Slobodan Samardžić, da se Narodna skupština Republike Srbije o ovom predlogu izjasni prozivkom narodnih poslanika. Stavljam predlog dr Samardžića na glasanje. Molim članove Vlade da izvuku kartice iz poslaničkih jedinica. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – šest, uzdržanih – jedan, nije glasalo 177 od ukupno prisutnih 202 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj Predlog. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – IZVEŠTAJ O DOSADAŠNjEM PROCESU POLITIČKOG I TEHNIČKOG DIJALOGA SA PRIVREMENIM INSTITUCIJAMA SAMOUPRAVE U PRIŠTINI UZ POSREDOVANjE EVROPSKE UNIJE, UKLjUČUJUĆI PROCES IMPLEMENTACIJE POSTIGNUTIH DOGOVORA Prelazimo na odlučivanje o Izveštaju o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga sa Privremenim institucijama samouprave u Prištini uz posredovanje Evropske unije, uključujući proces implementacije postignutih dogovora. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 173, protiv – 24, uzdržanih – jedan, nije glasalo pet od ukupno prisutnih 203 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Izveštaj o dosadašnjem procesu političkog i tehničkog dijaloga sa Privremenim institucijama samouprave u Prištini uz posredovanje Evropske unije, uključujući proces implementacije postignutih dogovora. Zaključujemo današnji rad. Hvala.