Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću postaviti par pitanja danas. Prvo pitanje je upućeno Ministarstvu za rad, boračka i socijalna pitanja, a tiče se kada će porodice čiji su članovi oteti u železničkoj stanici Štrpci i u Sjeverinu dobiti status civilnih žrtava rata i kada će im biti isplaćena puna reparacija? Drugo pitanje se tiče Komisije za nestala lica – dokle se stiglo sa otkrivanjem posmrtnih ostataka otetih u Štrpcima i u Sjeverinu? Mislim da minimum što kao ljudi, građani i društvo dugujemo porodicama čiji su članovi oteti u Štrpcima i u Sjeverinu, ali i svim drugim nestalim licima, jeste pravo da njihove porodice dobiju grobno mesto ili, kako mi Bošnjaci kažemo, mezar. Zanima me, video sam pre neki dan inicijativu Ministarstva i Komisije, dokle se došlo, a svakako to zanima sve građanke i građane, pogotovo u Sandžaku. Treće pitanje je upućeno Tužilaštvu za ratne zločine – dokle se stiglo sa postupcima u ova dva slučaja? Da li se utvrđuje pozadina, odnosno inspiratori, i kada se mogu očekivati presude? Šta se, u stvari, desilo? Znači, u subotu, 27. februara, navršava se 28 godina od kada je 19 građana, 19 ljudi, 18 Bošnjaka i jedan Hrvat, uvidom u lična dokumenta, oteto u železničkoj stanici Štrpci od paravojne formacije „Osvetnici“. Šta su ti ljudi radili u tom vozu, ili ovi u Sjeverinu u autobusu? Pa, radili su ono što ja i većina kolega radimo svake nedelje – putujemo za Beograd, odradimo svoj posao i vraćamo se. Većina putnika voza Lovćen 671 su putovali u Beograd radi svojih obaveza, radnih obaveza, da bi prehranili svoju porodicu. Neki su putovali da bi se školovali, a neki da bi se lečili. To su bili lojalni građani većinom Republike Srbije. Nisu išli ni da ratuju, ni da švercuju. Ova država je bila dužna da ih zaštiti. Minimum što možemo da učinimo prema njihovim porodicama jeste da im se prizna status civilnih žrtava rata i da im se isplati puna reparacija. Što se tiče lokalnih samouprava u Prijepolju i Priboju, one su radile ono što je u njihovoj moći, moram to da istaknem. Stranke na lokalnom nivou, i bošnjačke i srpske, su činile što mogu da olakšaju bol porodicama – izgradili su spomen komplekse, godišnje se organizuje komemorativna akademija i isplaćuje se simbolična pomoć porodicama onoliko koliko je lokalna samouprava u mogućnosti. Međutim, ono što smo mi dužni, kao društvo, kao država, kao savesni građani, jeste da posle 28 godina pokušamo da umanjimo bol porodicama, jer tih ljudi nema. Zločinac nema ni veru ni naciju. On ima ime. Ima svoje vlastito ime i za ona nedela koja je učinio treba da odgovara. Molim boga da se Štrpci i Sjeverin više nikada i nikom ne ponove. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Enis Imamović ima reč.
Hvala, uvaženi predsedniče. Koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, kao čovek i kao predstavnik Bošnjaka, bošnjačkog naroda u ovom parlamentu, svoje obraćanje počeću minutom ćutanja za sve nevine žrtve nacističkog logora u Jasenovcu. Neka sećanje na ove žrtve bude lekcija i pouka svima da se nikada i nikome ne dogodi da budu žrtve nacističkog i fašističkog režima i logora kakvi su oni bili. Nažalost, nakon Jasenovca, dogodio se genocid u Srebrenici. Dogodili su se logori u Foči, u Banja Luci. Dogodio se i Prijedor. Jedan takav koncentracioni logor u kojem su bili zatočeni Bošnjaci, u Prijedoru su po istim fašističkim metodama obeležavali bošnjački narod belim trakama preko ruke, a bošnjačke kuće belim čaršafima i upravo se žrtvama Prijedora u Srbiji ovih dana na televiziji sa nacionalnom frekvencijom izruguju. Te žrtve se vređaju i ponižavaju. Nakon desetina presuda za logore u Prijedoru, nakon filmova, nakon knjiga, nakon svedočenja, pa i onih o Fikretu Aliću, jedan voditelj i jedan reditelj poslednjeg filma o logoru u Jasenovcu na toj televiziji sa nacionalnom frekvencijom ismejavaju, vređaju i omalovažavaju jednog izgladnelog zarobljenika logora u Prijedoru. Čak mu ne znaju ni ime. Nazivaju ga „onaj mršavi“, ali mu zato znaju dijagnozu. Znaju da je navodno bio bolestan od tuberkuloze itd. Izgladnelog Fikreta Alića nazivaju propagandom protiv Srba, nazivaju ga cirkuzantom kojeg vode po Evropi i, da sve to bude još odvratnije, u tom vređanju i relativiziranju logora sudeluje čovek koji je režirao poslednji film o logoru u Jasenovcu. Komentari tog reditelja su strašni, morbidni. Međutim, oni su u prvom redu omalovažavajući, uvredljivi, neodgovorni prema žrtvama u Jasenovcu. Ako se zaista bavio pitanjima, problemima i patnjama žrtava u Jasenovcu i ko se zaista bavio tom temom nema snage da se ismejava i izruguje tuđim žrtvama drugih logora, a kamoli da se usudi da omalovažava i da na televiziji sa nacionalnom frekvencijom logorsku patnju jednog naroda naziva cirkusom i propagandom i sve to je nekažnjeno i nezapaženo u zemlji čiji Ustav kaže u članu 49. da je zabranjeno i kažnjivo svako izazivanje i podsticanje rasne, nacionalne, verske i druge neravnopravnosti, mržnje i netrpeljivosti. U ovoj zemlji bi trebalo da postoji Republički javni tužilac. Ja pitam Republičkog javnog tužioca šta je uradio po ovom pitanju? Pitam Ustavni sud da li je pokrenut postupak po ovom pitanju? Pitam RRA šta je uradila po ovom pitanju? Danas se u institucijama Srbije negira genocid, relativizuju zločini, a veličaju zločinci. Na sportskim manifestacijama se uzvikuje „Nož, žica, Srebrenica“. Prodaju se suveniri sa tim sloganima koji pozivaju na novi genocid. „Oj Pazaru novi Vukovaru, oj Sjenice nova Srebrenice“ se čuje na sportskim manifestacijama, vređaju se sportisti. Šta u ovoj zemlji radi Republički javni tužilac? Šta radi Ustavni sud? Dozvoljavaju da se tuđe žrtve ismejavaju, da se omalovažavaju i posle se takve institucije čude negativnim izveštajima iz Evrope. Za dva dana je godišnjica otmice u Štrpcima u kojima su žrtve bili Bošnjaci.
Gospodine Imamoviću, pošto je isteklo pet minuta, molim vas…
Završavam. Žrtve, ni ovi ostaci do danas nisu pronađeni, niti su njihove ubice kažnjene. Te žrtve su bile žrtve istog genocidnog talasa koji se desio u Srebrenici, kao što su žrtve Prijedora, Foče, Višegrada itd. Nedostatak kazne dovodi do potpunog odsustva pijeteta prema žrtvama.
Hvala.
Postavio bih pitanje kada će pravda za ove žrtve?
Nemate više vremena. Danas će doći…
Nema smisla više postavljati ovo pitanje zbog toga što pravda u ovoj zemlji je vrlo selektivna i, koliko vidimo, za Bošnjake vrlo nedostižna.
Vi možete da pitate šta hoćete, ali nemate više vremena. Znači, možete na drugoj sednici. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Gospodine predsedniče, zahvaljujem. Imao sam nameru da postavim drugo pitanje, zapravo da uputim vama molbu i da izrazim određeni niz konstatacija lično vama, ali počeću sa onim što je malopre rečeno – genocid u Srebrenici. Ja želim da podsetim da je ovo jedini parlament u regionu koji je izrazio jasan stav po pitanju Srebrenice i usvojio Rezoluciju o Srebrenici. Donošenjem Deklaracije o Srebrenici mi smo izvršili i moralnu i međunarodnu obavezu. Da li je to učinio bilo koji parlament u regionu? Da li znate šta je genocid u Srebrenici? To kada predsednik države ode da se pokloni žrtvama, a za uzvrat pokušaju ubistvo predsednika države. Kada već postavljate pitanje tužilaštvu, onda postavite pitanje da li je neko to osudio, da li je neko bilo šta uradio po tom pitanju? Ali, da se vratim na ono što sam želeo da pitam danas. Uvaženi predsedniče, film „Dara iz Jasenovca“ poslanička grupa Socijalističke partije Srbije smatra da je veoma važan za naš narod, jer govori o mestu najvećeg stradanja našeg naroda. To nije propaganda, to je glas žene koja priča o stradanju i logoru koji je bio jedinstven po tome što je u svom sistemu imao logor smrti, nažalost, za decu. Ne postoji nijedno više i veće stratište i stradanje srpskog, romskog i jevrejskog naroda. Nakon 75 godina, država, predsednik i Vlada su se setili da bi trebalo da se učini nešto što će da govori o našim žrtvama u Drugom svetskom ratu. Kritike koje su upućene na račun ovog filma su neutemeljene, neistinite, neprimerene i političke. Kritike nisu upućene konkretno na račun filma. Ove kritike su upućene kako bi se osporilo pravo Srbiji da priča o žrtvama i o stradanjima Srba, Roma i Jevreja u Jasenovcu. Sada želim da napravim jednu paralelu. Predsednik i Vlada su učinili svoje. Poslanički klub Socijalističke partije Srbije je razmatrao, analizirao, razmišljao na koji način mi kao najviši organ zakonodavne vlasti možemo da pomognemo u svemu tome da se žrtve Drugog svetskog rata ne zaborave i ja želim da vas podsetim, predsedniče, da mi imamo Komisiju za saradnju Narodne skupštine Republike Srbije sa Državnom dumom i sa Kinom i da je to najviši oblik bilateralne saradnje koji ima Narodna skupština Republike Srbije. Na poslednjem zasedanju Komisije za saradnju Narodne skupštine Republike Srbije i Državne dume povodom 75. godišnjice obeležavanja Drugog svetskog rata i pobede nad fašizmom, na inicijativu upravo predsednika Državne dume, usvojena je, zapravo prihvaćena je inicijativa za stvaranje jednog instituta za očuvanje istorijskog sećanja. Mi smatramo da je to od izuzetne važnosti i izuzetnog značaja. Mislim da je ovo predlog od ogromnog značaja za Srbiju i za srpski narod, jer svi smo svedoci pokušaja revizije istorije i pokušaja da se minimiziraju žrtve. Naš zajednički zadatak, zadatak svih nas je da sačuvamo naše zajedničko nasleđe, jer važno je i da se nauka uključi sa ciljem da se sačuva prava istina o kreiranju slobodne Evrope. Gospodine predsedniče, ja znam da vi imate komunikaciju sa predsednikom Državne Dume, gospodinom Vjačeslavom Volodinom i moja molba, nije pitanje, moja molba upućena vama je da u narednom razgovoru sa predsednikom Državne Dume postavite pitanje dokle se stiglo sa realizacijom ove inicijative, jer znam da je ova inicijativa prihvaćena i od srpske strane, učestvovao sam u tom sastanku, smatram da je od velike važnosti i značaja za Srbiju i za srpski narod. Zahvaljujem.
Hvala. (Mihailo Jokić: Povreda Poslovnika.) Po ovim tačkama nema povrede Poslovnika, niti replike. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da postavim pitanje nadležnim organima u Republici Srbiji, šta će da preduzmu da se licu pravde privede Naser Orić, koji je u periodu od 1992. do 1995. godine, sa svojim oružanim formacijama, izvršio teške pokolje srpskog stanovništva u Podrinju i ubio oko 3.500 Srba, pretežno, većinom žena, dece i staraca? Svedoci koji su preživeli njegove masakre svedoče da je nekim ljudima na živo vadio oči, a da je jednog čoveka zaklao. Tom čoveku je suđeno u Haškom tribunalu i osuđen je na neku beznačajnu kaznu zatvora od, ako se ne varam, godinu dana i sada je slobodan građanin Bosne i Hercegovine, učestvuje u televizijskim emisijama i optužuje Republiku Srbiju za agresiju na Bosnu i Hercegovinu. Ono što želim da kažem zbog građana Srbije, zbog građana Srbije koji su i srpske i bošnjačke nacionalnosti, za one Srbe koji su, nažalost, bili očigledno patološki tipovi, kakvih je bilo na svim ratnim stranama i u Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini i za zločine u Prijedoru i u Omarskoj i Keletermu i Štrpcima i u Sjeverinu, počinitelji su osuđeni. Nebojša Ranisavljević, koji je organizovao zločin u Štrpcima, osuđen je od suda u Bijelom Polju na kaznu zatvora od 15 godina. Milan Lukić, komandant paravojne formacije Osvetnici, za zločin u Sjeverinu osuđen je od suda u Beogradu na 20 godina zatvora, a nakon toga mu se sudilo u Haškom tribunalu. Ovde je bilo reči o filmu „Dara iz Jasenovca“ i data je minuta ćutanja za žrtve Jasenovca, ali čini mi se ne čistog srca, nego sa namerom da se zločin u Jasenovcu izjednači sa zločinima u Prijedoru, u Foči, u Sjeverinu i u Štrpcima. Kao što vidite, za sve ove srpske zločine, Srbi su osuđeni. A, ja sada pitam, ne znam da li da pitam Republiku Srbiju ili da pitam istorijsku pravdu, a šta je sa Alijom Izetbegovićem, za čije vladavine je pobijeno preko 10.000 Srba u mestu Kazani kod Sarajeva, na Trebeviću, gde su im mačetama odsecali glave? Šta je sa onima koji su BiH doveli odred mudžahedina El Mudžahid? Imate televizijske snimke kako jedan pripadnik tog odreda oštri sekiru i nakon toga se vidi odrubljena glava zarobljenog srpskog vojnika. Niko im nije sudio. Gospodin koji je govorio pre mene, iz stranke Demokratske akcije Sandžaka, pričao je o Jasenovcu. Ja ga pitam, kad ga već tek toliko bole žrtve iz Jasenovca, da li zna da je ruci pravde umakao i Ante Pavelić i Vjekoslav Luburić? Andriju Artukovića su doveli 1986. godine u Zagreb da umre u svojoj domovini. Dinka Šakića su doveli u Zagreb 1998. godine da umre u svojoj domovini. Nebrojeni ustaški koljači, ne samo iz Jasenovca, ustaški koljači iz BiH, umakli su ruci pravde. Da li treba da vas podsećam šta je uradila Francetićeva Crna legija, kada je vodila operacije i protiv partizana i protiv četnika početkom 1942. godine, kakve je zločine počinila na samoj reci Drini? Da nije bilo generala Nedića, kakav god da je bio, pale bi još na hiljade srpskih glava. On ih je spasao od ustaškog noža. Da li treba da vas podsećam na zločine i da li se iko izvinio Srbima za zločine koje je počinila SS divizija tzv. handžar divizija, koja je formirana 1943. godine, a koja je počinila najteže moguće zločine nad Srbima u BiH? Jel se neko izvinio Srbima zbog toga što je Ante Pavelić formirao tri pukovnije, kako ih je on zvao, 369, 373. i 392. koje je poslao na Istočni front, da se bore protiv Crvene armije, pa kad su se vratili sa Istočnog fronta, onda su ubijali decu sa Kozare, onda su učestvovali u svim nemačkim ofanzivama na Neretvi, na Sutjesci, pa čak i ovde u Srbiji? Ne znam da li vam je poznato, u jesen 1942. godine, goneći potpukovnika Dragutina Keserovića, jednog od najistaknutijih Mihailovićevih komandanata, pored Nemaca, Bugara, učestvovali su i pripadnici te famozne 369. vražije divizije Ante Pavelića. Draža Mihailović poslao je telegram predsedniku Vlade Slobodanu Jovanoviću u London i rekao – znači, sad Hrvati ubijaju Srbe i u Srbiji, nije im dovoljno što ubijaju u NDH.
Gospodine Martinoviću, samo moram da vas upozorim da vam je isteklo vreme.
Dobro. Ja sve ovo govorim da bi građani Srbije znali, oni među Srbima koji su okrvavili ruke, oni su osuđeni ili ogromna većina njih, neki od domaćih sudova… Hvala ovim kolegama što puštaju muziku dok se govori o ovoj temi. Dakle, oni među Srbima koji su počinili zločine su osuđeni, ali šta ćemo sa onima koji nisu osuđeni i na strani Hrvata i na strani Bošnjaka? Jel treba da vas podsećam da je Ante Gotovina slobodan čovek, da je Markač slobodan čovek? Jel treba da vas podsećam da je Republika Srpska Krajina napadana istovremeno 1995. godine iz 11 pravaca? Pod optužbom su bili samo komandanti dva napadna pravca – Ante Gotovina i Mladen Markač. Niko nije osuđen za „Oluju“. Niko nije osuđen za „Bljesak“. Niko nije osuđen za „Maestral“. Niko nije osuđen za operaciju „Ljeto 1995. godine“, apsolutno niko. Od bosansko-hercegovačkih Hrvata osuđeni su samo oni koji su učestovali u zločinima nad Bošnjacima.
Gospodine Martinoviću, ja stvarno moram da vas prekinem.
Evo, završavam. Niko nije osuđen za prvi zločin koji se desio u Bosni i Hercegovini, a to nije ubistvo srpskog svata na Baščaršiji, nego ubistvo 19 srpskih civila u mestu Sijekovac kod Bosanskog Broda u martu mesecu 1992. godine, koju su izvršili pripadnici tzv. regularne hrvatske vojske Franje Tuđmana i Hrvatskog vijeća odbrane zajedno sa lokalnim muslimanima. Hoću da kažem, za srpske suze očigledno niko ne haje. Klanjam se duboko žrtvama i hrvatskog i muslimanskog, odnosno bošnjačkog naroda, ali vas molim kad ustajete da date minut ćutanja za žrtve u Jasenovcu radite to čistog srca. Vi ste to danas uradili iz dnevno političkih razloga i mislim da treba da vas bude sramota zbog toga.
Hvala. Ja bih samo želeo da zamolim sve koji koriste ovaj član da razumeju da ovde nije reč o političkim polemikama, replikama i svemu ostalom. Dopustio sam da se govori više od pet minuta, kako je jasno predviđeno Poslovnikom. Isto tako Poslovnikom je predviđeno da se može postaviti pitanje ili tražiti određena obaveštenja ili objašnjenja. Svako drugo tumačenje i prilaz ovome podrazumeva da mi u stvari ulazimo u neke druge tačke dnevnog reda i da onda vodimo jednu raspravu sa polemikama, replikama, povredama Poslovnika itd. Imajući u vidu važnost ove teme i ovih tema, neka ovo bude poslednji put da na ovaj način koristimo ovaj član, jer valjda imamo dovoljno vremena i prostora da u svim ovim raspravama koje imamo ova tri dana o ovoj temi raspravljamo i van ovog člana 287. Ako imate pet minuta da postavite pitanje, tražite objašnjenje ili odgovor, to iskoristite. U tih pet minuta nema mesta za iznošenje političkih stavova i polemike. To govorim samo zbog toga što bi sada ispalo da verovatno mnogo njih, kao što je gospodin Jokić tražio povredu Poslovnika, što nije predviđeno. Nije predviđeno ovim Poslovnikom, a verovatno bi izazvalo i veliki broj replika. Tako da shodno tome, ja sam i kada je govorio gospodin Imamović, ja sam mu dozvolio, da ga ne prekidamo zbog tog minuta ćutanja, pa je govorio više od šest minuta. Gospodin Martinović je takođe govorio duže, imajući u vidu značaj ove teme i potrebe da se iznesu određeni stavovi. Zamolio bih vas da sledeći put koristimo ovaj član isključivo kako je predviđeno Poslovnikom. Ako nam taj član i ovo vreme ne treba, da ga ukinemo. Imamo polemike, imamo raspravu, sada počinje rasprava o drugoj temi gde, kao što znate, niko nikome neće oduzimati reč, čak i ako govori nešto što nije usko vezano za temu. Pošto se više niko ne javlja nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres o 7. tački dnevnog reda – IZVEŠTAJ O RADU KOMISIJE ZA ZAŠTITU KONKURENCIJE ZA 2019. GODINU SA PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA PRIVREDU, REGIONALNI RAZVOJ, TRGOVINU, TURIZAM I ENERGETIKU OD 3. FEBRUARA 2021. GODINE Saglasno članu 90. stav 1. i član 239. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Nebojša Perić, predsednik Komisije za zaštitu konkurencije, Čedomir Radojčić, Danijela Bokan, Miroslava Đošić i Siniša Milošević, članovi Saveta Komisije. Pre nego što krenemo dalje, samo bih želeo da vam dam određena obaveštenja o današnjem radu. Imajući u vidu da danas imamo praktično četiri celine, želim da znate da bi do 13.00 časova trebalo da raspravljamo o ovoj tački dnevnog reda, odnosno ovom Izveštaju, od 13.00 do 15.00 časova bi tema bila rasprava u pojedinostima o Zakonu o poreklu imovine, onda je pauza od 15.00 do 16.00 časova. U 16.00 časova počinjemo sa postavljanjem pitanja, pošto je poslednji četvrtak u mesecu, članovima Vlade i u 19.00 časova, kada se to završi, biće glasanje. To je neka okvirna satnica koje ćemo se danas držati. Primili ste Izveštaj o radu Komisije sa zaštitu konkurencije, kao i predlog zaključaka. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Shodno članovima 192. i 238. st. 3. i 4. Poslovnika, otvaram jedinstveni pretres o Izveštaju o radu Komisije za zaštitu konkurencije za 2019. godinu sa Predlogom zaključka Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku. Da li predstavnici predlagača žele reč? Gospodine Periću, izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče Skupštine, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da na samom početku napomenem da je sadašnji Savet Komisije za zaštitu konkurencije izabran od strane Narodne skupštine 14. novembra 2019. godine, ali bez obzira na to želim da kažem da mi je čast što u ime Komisije za zaštitu konkurencije, kao važne državne institucije, mogu da prezentujem rezultate rada ovog tela, koji pokazuju kontinuitet u obavljanju bitnih aktivnosti u oblasti zaštite konkurencije koje su pred zakonom poverene Komisiji. Kao što i sami znate, Komisija za zaštitu konkurencije osnovana je zakonom iz 2005. godine, a prvi Savet počeo je sa radom 2006. godine. Ukoliko bismo posmatrali rad Komisije sa tog aspekta onda bismo rekli da, u odnosu na nacionalna tela u drugim razvijenim zemljama, naša Komisija za zaštitu konkurencije predstavlja relativno mlado telo i da smo, naravno, svesni da broj kumuliranih „kejsova“ upravo čini iskustveno značajnijim jednu instituciju, ali u dosadašnjem periodu svakako da je Komisija za zaštitu konkurencije stekla značajna iskustva, da je značajno podigla kadrovski kapacitet, ali da takođe postoji prostor za izvesnim napretkom, posebno jer je reč o jednoj ipak multidisciplinarnoj i specifičnoj oblasti koja predstavlja, sa jedne strane, kombinaciju prava i ekonomije. Reč je o oblasti koja je suštinski značajna i bitna za svaku zemlju, za blagostanje građana, za fer konkurentsku utakmicu. Međutim, ono što bih takođe hteo da istaknem ovde, a mislim da je bitno jer se često u javnosti stvara zabuna po pitanju nadležnosti same institucije, a to je da Komisija za zaštitu konkurencije ne štiti konkurente na tržištu, niti je regulator na tržištu, već Komisija za zaštitu konkurencije štiti konkurenciju kao institut od javnog interesa. Kada je u pitanju sam administrativni kapacitet Komisije za zaštitu konkurencije, mogu da kažem da broj zaposlenih odgovara trenutnoj angažovanosti Komisije. Međutim, imajući u vidu brzinu razvoja pojedinih tržišta, smatramo da u budućnosti će zasigurno biti potrebe za kadrovskim ojačanjem Komisije, za unapređenjem rada Komisije u smislu obuka samih zaposlenih u Komisiji, bilo kroz određene domaće i međunarodne projekte i kroz neke dodatne edukacije. U pogledu samog finansiranja za rad Komisije, treba napomenuti da se Komisija samostalno finansira iz sopstvenih prihoda i to najviše od prihoda koje ostvaruje od izdavanja akata prilikom izdavanja, odnosno odobravanja koncentracija, jednim manjim delom od pojedinačnih izuzeća restriktivnih sporazuma, ali da su rezultati Finansijske komisije uvek pozitivni i da praktično ostaje višak prihoda koji se svake godine uplaćuje u budžet Republike Srbije, pored, naravno, kazni, odnosno mera zaštita konkurencije koje se svakako već uplaćuju u budžet. Smatramo da je ovakav način finansiranja Komisije dobar zato što on i te kako omogućava operativnu nezavisnost Komisije u njenom radu. Kada je reč o pregledu najvažnijih i najznačajnijih aktivnosti koje je Komisija obavljala u izveštajnom periodu, svakako da su to postupci za utvrđivanje postojanja povreda konkurencije, ispitivanje postupaka koncentracija pojedinačnih izuzeća restriktivnih sporazuma o zabrani, sprovođenje sektorskih analiza i analiza uslova konkurencije u određenim granama privrede ili pojedinačnim tržištima, davanje mišljenja iz delokruga nadležnosti Komisije, aktivno učestvovanje u pristupanju Republike Srbije Evropskoj uniji kroz Poglavlje VIII, učestvovanje u međunarodnim i domaćim projektima, odnosno domaća i međunarodna saradnja. Pokušaću sada da na jedan precizan i koncizan način vas sprovedem kroz sve ove oblasti koje sam pomenuo, odnosno najznačajnije oblasti u obavljanju svojih aktivnosti koje obavlja Komisija za zaštitu konkurencije. Naravno, potrudiću se da vas ne zatrpavam prevelikim brojem statističkih podataka, jer su oni već sadržani u samom izveštaju o radu Komisije, ali ću svakako pomenuti neke koji i te kako pokazuju, odnosno merljivi su vezano za rezultate rada same Komisije. Tako ste mogli videti u Izveštaju o radu kada je reč o prijavama koncentracija a da napomenem da su koncentracije najjednostavnije rečeno, određene transakcije koje se obavljaju između kompanija na tržištu u smislu preuzimanja i sticanja kontrole jedne kompanije nad drugom, neke statusne promene koje se dešavaju unutar njih, odnosno promene upravljačkih prava, odnosno kontrole unutar samih kompanija. Kao što ste videli, takvih predmeta, odnosno prijava u 2019. godini je bilo ukupno 197, što na jedan izvestan način govori i o aktivnostima tržišta i gustini transakcija koje se sprovode u Republici Srbiji. Svakako, najznačajnija aktivnost Komisije za zaštitu konkurencije odnosi se na povredu konkurencije i Komisija je u 2019. godini ispitivala postojanje povrede konkurencije u 23 ispitna postupka, od kojih je 10 okončano i to na način da je u nekim postupcima izrečena mera zaštite konkurencije, da su neki postupci obustavljeni usled nedostatka dokaza, dok je u nekim postupcima određen prekid postupka koji podrazumeva obavezu ispunjenja određenih naloženih mera strankama u određenom vremenskom periodu. Naravno, bez obzira na rezultate koji su postignuti, mi svakako smatramo da i u budućnosti fokus rada Komisije treba da bude u stvari na povredama konkurencije, bez obzira da li se radi o restriktivnim sporazumima, horizontalnim ili vertikalnim ili zloupotrebi dominantnog položaja. Ono što mislim i smatram, to je da smo za sve ovo vreme postojanja dovoljno ojačali institucionalno, ako hoćete i kadrovski i tehnički, da možemo da se upustimo i u one oblasti kojima se Komisija do sada u svom radu nije bavila, a što ćete imati prilike da vidite već kroz Izveštaj o radu za 2020. godinu. Takođe, Komisija je i tokom 2019. godine nastavila sa korišćenjem mehanizama koji joj stoje na raspolaganju prilikom otkrivanja, odnosno dokazivanja povreda konkurencije, od kojih bih ja izdvojio i dva možda najznačajnija, a to su nenajavljeni uviđaji i "leniency“ program. Dakle, nenajavljeni uviđaji su oni uviđaji koji se sprovode u situacijama kada se na osnovu osnovane pretpostavke pokrene postupak, kao i da bi se sprečilo eventualno uništavanje ili sakrivanje dokaza, sprovode se nenajavljeni uviđaji. Zaista, za sve ovo vreme su se pokazali kao efikasno sredstvo za otkrivanje povreda konkurencije. Posebno što smo i mi, evo, kroz praksu ustanovili da očigledno i same kompanije sve veću pažnju poklanjaju ovoj oblasti i da sve ređe se u samim ugovorima ili u pratećoj dokumentaciji uz ugovore mogu naći eksplicitne odredbe vezano za povredu prava konkurencije. Upravo iz tog razloga ne najavljeni uviđaji su dobar mehanizam, odnosno dobar instrument da se dođe do dokaza koji samo potvrđuju postojanje takve vrste povrede. Takođe, u izveštaju za 2020. godinu imaćete priliku da vidite kakvi su rezultati bili vezano za sprovođenje nenajavljenih uviđaja. Kad je reč o drugom institutu, institutu "leniency", odnosno tzv. "pokajničkog programa", radi se o institutu kada učesnici u restriktivnom sporazumu mogu da prijave postojanje takvog restriktivnog sporazuma. Ukoliko postupak nije pokrenut, mogu da budu oslobođeni odgovornosti, a ukoliko je postupak pokrenut, a ispunjeni su određeni uslovi, propisani zakonom, u tom slučaju učesnik restriktivnog sporazuma može da bude blaže kažnjen. U 2019. godini postojao je jedan "leniency" aplikant na osnovu kog je Komisija i pokrenula postupak. Naravno, to smatramo da nije dovoljno. S jedne strane, očigledno da postoje određene, rekao bih, i kulturološke barijere za prijavljivanje od strane učesnika za postojanje restriktivnih sporazuma. Sa druge strane, iskustva drugih nacionalnih tela su takva da je u stvari ovo jedan od najefikasnijih načina za otkrivanje restriktivnih sporazuma, prvenstveno kartela, učesnika na tržištu. Mi ćemo svakako i u budućnosti nastaviti sa promocijom ovog instituta. Takođe, smatramo da je neophodno da se podsetimo i osnovnih tekovina zaštite konkurencije, a to je svakako obezbeđenje fer tržišne utakmice između igrača na tržištu, sa ciljem maksimizacije blagostanja krajnjih potrošača, odnosno efekata koje će odluke komisije imati na krajnje potrošače. Sledeća aktivnost Komisije za zaštitu konkurencije tokom 2019. godine odnosila se na pojedinačna izuzeća restriktivnih sporazuma o zabrani. Dakle, radi se o takvim sporazumima koji po svojoj prirodi su restriktivni, ali ukoliko su ispunjeni zakonom propisani uslovi, oni mogu biti odobreni od strane komisije za određeni vremenski period, bez obzira, kažem, što su po svojoj prirodi restriktivni. Tokom 2019. godine Komisija je odlučivala o 28 ovih predmeta i u 21. predmetu je donela rešenja kojim se izuzimaju od zabrane takvi restriktivni sporazumi, dok je u sedam predmeta postupak obustavljen zato što sporazumi koji su podneti nisu bili restriktivni. Takođe, jedan vrlo bitan segment u radu Komisije predstavljaju sektorske analize i analize uslova konkurencije. Naime, sektorske analize su korisne pre svega za integralno sagledavanje konkurentskih trendova u jednoj grani. Sam Zakon o zaštiti konkurencije je predvideo da u situacijama kada kretanje cena ili druge okolnosti na tržištu ukazuju na moguće sprečavanje, narušavanje i ograničavanje konkurencije, mogu se sprovoditi ovakve sektorske analize. Tokom 2019. godine Komisija je sprovela dve sektorske analize i jednu analizu uslova konkurencije. Ono što predstavlja iskorak u 2020. godini, što ćete takođe imati prilike da vidite kroz izveštaj za 2020. godinu, jeste da se Komisija više posvetila sprovođenju sektorskih analiza, odnosno svojoj proaktivnoj ulozi zato što smo zaključili da dobro urađene sektorske analize ne samo što nam daju sliku o stanju tržišta ili stanju konkurencije u određenoj grani privrede, nego zato što po pravilu sadrže i dokaze koji i te kako mogu biti dobra polazna osnova, odnosno predstavljati osnovanu pretpostavku za pokretanje postupka u odnosu, recimo, na anonimne podnete prijave ili inicijative koje po pravilu ne sadrže dovoljno dokaza. Kada je upitanju promocija zaštite konkurencije, napomenuo bih da postojanje Komisije za zaštitu konkurencije nije vezano isključivo i samo za kažnjavanje, odnosno za izricanje mera zaštite konkurencije, već prevashodno i za edukaciju učesnika na tržištu. Pošto smo primetili da neke od povreda se često dešavaju i iz nehata, akcenat je nekada više na preventivi nego što je na reaktivni. Jedan od načina kako Komisija može preventivno da deluje jeste i davanje svojih mišljenja prilikom izrade određenih zakonskih propisa koji sa jedne strane nisu obavezujući, ali i te kako mogu da predstavljaju određenu preventivu. U pogledu međunarodne saradnje, trenutno se sprovodi projekat sa italijanskim telom za zaštitu konkurencije, gde jedan od segmenata i upravo obuka sudija upravnog suda, imajući u vidu da odluke koje Komisija donosi u upravnom postupku su konačne, ali da njihovu zakonitost provera upravni sud i da čak i u nekim nacionalnim telima, odnosno zakonodavstvima drugih zemalja postoje specijalizovana odeljenja u okviru sudova koja se bave samo ovom oblašću. Za kraj, hteo bih da vam se zahvalim na prilici da prezentujem rezultate rada Komisije za zaštitu konkurencije u 2019. godini, sa najavom da će sledeći izveštaj za 2020. godinu, koji će se uskoro naći pred vama sadržati još veću gustinu aktivnosti Komisije i još bolje i merljive indikatore performansi Komisije za zaštitu konkurencije. Zahvaljujem se još jednom na pažnji i stojim na raspolaganju za sva vaša eventualna pitanja.
Zahvaljujem, gospodine Periću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, kao predlagač ispred Odbora za privredu. Izvolite.
Dame i gospod narodni poslanici. Kao što se često pomisli u našoj javnosti da je Komisija za zaštitu konkurencije ta koja ima primarnu ulogu da zaštiti krajnjeg potrošača od monopolskog položaja pojedinih učesnika u trgovini. Međutim, sama suština rada ove Komisije mnogo je ozbiljnija i dublja nego što to običan građanin može da pomisli, a verujem i većina nas narodnih poslanika jer je teško razumeti ko je sve posledice možemo da imamo u slučaju da Komisija ne radi svoj posao ili ne postoji. Ovde je reč o jednom jako važnom organu koji odgovara za svoj rad, pre svega Narodnoj skupštini. Mi kao narodni poslanici u obavezi smo da ukoliko taj organ radi kako treba, da uživa našu punu podršku i zaštitu od svega onoga što može da im se desi u njihovom radu. Da li je uvek bilo baš tako? Pa, ne mogu da kažem da jeste. Često naši organi koje smo postavili da bi regulisali određena dešavanja u ekonomskom, političkom i svakom drugom životu Republike Srbije budu ometana u vršenju te svoje primarne funkcije. Pre svega, ako neko ima monopolski položaj na tržištu, nije samo pitanje po kojoj će ceni da pruža svoje usluge ili prodaje svoju robu i da na taj način štitimo krajnjeg potrošača, odnosno konzumenta robe i usluga, već ako neko ostvari taj monopolski položaj on počinje da kontroliše sve privredne tokove u Srbiji. Na žalost, imamo jako bolna iskustva iz prošlosti da se to dešavalo. Cilj svake države jeste da se u najvećem delu izdržava od domaće potrošnje. Domaća potrošnja pokreće na prvom mestu domaću privredu, a količina domaće potrošnje opredeljuje državi saznanja u kakvom ekonomskom i socijalnom statusu ima svoje građane. Druga stvar, vezano za domaću potrošnju jeste i učešće svih dobavljača u tom procesu i nekoj trgovini ili pružanju usluge. Imamo jedno jako loše iskustvo kako to izgleda kada Komisija nije postojala, čak i kada je postojala bila ometana od raznih državnih organa, sudova, od predsednika Vlade i nije mogla da zaštiti, odnosno ostvari svoju primarnu delatnost zbog čega je osnovana od Narodne skupštine. S druge strane, zbog nepostojanja ili nemoći Komisije da uradi ono što se od nje očekuje imali smo jednu jako duboku ekonomsku krizu u kojoj je jedan mali broj ljudi sticao veliku ekonomsku dobit, a pri tom je uništavan svaki sektor u Srbiji koji je imao bilo kakve veze sa delatnošću koja se obavljala na toj teritoriji. Početak tog jednog zločinačkog, ekonomski zločinačkog poduhvata koji je bukvalno osiromašio ne samo građane, već i onaj zdravi deo i realni deo srpske privrede, započeće 2005. godine. U tome su učestvovali, mogu da kažem i tadašnji predsednik Vlade Vojislav Koštunica i mnogi drugi, naravno uz posredovanje i predsednika Republike Srbije Borisa Tadića. Reč je o preuzimanju C marketa od strane kompanije Delta. Tada Komisija nije postojala, možda je postojala neka Vladina, ova kakvu sada imamo, ne. Ona je započela sa radom februara meseca 2006. godine, čini mi se. Ovde je reč o 2005. godini kada za 44 miliona evra i stečaja, uz saglasnost Trgovinskog suda koji je vodio stečajni postupak, kompanija Delta postaje vlasnik 60% udela, odnosno imovine C marketa. Pričam o 44 miliona evra, ali pričam i o 64% tržišta i udela na tržištu koji je imala kompanija Delta i koji je dobila preuzimanjem C marketa. Kada kontrolišete 2/3 tržišta, vi kontrolišete sve, svakog dobavljača, bez obzira da li je proizvođač, da li je uvoznik, da li je velikoprodaja. Sve privredne tokove u Srbiji. Kada imate 2/3 tržišta, vi određujete rokove po kojima ćete da platite robu, uslove kako ćete da je nabavite i kako ćete da je prodajete, koliko će dobavljač da vam plati što ćete da prodajete njegovu robu, sa kojim rokovima ćete da mu plaćate robu i na koji način ćete da gomilate njegov kapital na svojim računima ili imovini kompanije kojom raspolažete? Takav jedan potez koji je napravljen 2005. godine i koji nije mogao da se desi bez političke podrške države, pre svega mislim na tadašnjeg predsednika Vlade, Vojislava Koštunicu, njegovu Vladi, ali i sudova koji su u tome i te kako učestvovali. Šta su rekli tadašnji nekakvi ekonomisti, analitičari? Kažu da je to presedan i ukazuju na to da je bez odgovarajuće reakcije državnih organa. Prošla je i činjenica da jedan čovek na poziciji direktora firme koja se prodaje i na čelu firme koja se kupuje. Obzirom na to da je Delta već vlasnik Maksi diskonta, da je kupila Pekabetu, kupovinom C marketa, Delta bi mogla da postane monopolista kada je reč o trgovini. Tu bi trebalo da reaguje antimonopolska komisija i da utvrdi koliki procenat tržišta Delta ima. Možda je bila pri Vladi ta monopolska komisija, ali ne ova kakvu sada imamo. Znači, kupovinom C marketa, Mišković je postao 2/3 vlasnik Srbije. Počeo je preko svoje kompanije da isisava novac, da uzima, da otima od svakog dobavljača, jer ako se ne prihvate njegovi uslovi neće nabavljati robu i nabavljaće robu od konkurentske firme. Rokovi su bili bajkoviti, godinu i više dana. Preduzeća koja su bila prinuđena da rade sa „Delta kompanijom“ da bi pokrivali svoju likvidnost podizali su kredite koji su bili indeksirani u evrima, a Centralna banka da bi još više osiromašila te dobavljače, a pomogla Miškoviću da postane bogatiji određivala je visoke kamatne stope na dinarske kredite, pa su mogli da biraju hoće li da se izlože riziku promene kursa dinara u odnosu na evro ili će bez rizika da kupe kredit koji ne mogu da otplate. Rezultat je bio da ni jedan, ni drugi kredit nisu mogli da otplate, jer je kompanija „Delta“ raznim špekulacijama kupovala devize na tržištu, držala na raznim računima sestrinskih kompanija bo belom svetu i plaćala robe i usluge koje je konzumirala posle godinu dana 20% i 30% jeftinije u evrima nego što je to bilo u trenutku nastanka dužničko-poverilačkog odnosa. Mnoge kompanije su tada otišle iz Srbije, mnoge kompanije su propale u Srbiji da bi „Delta lend“ bio bogatiji. Pričam ne samo o stotinama miliona evra, pričam i stotinama hiljada izgubljenih radnih mesta, sve zato što, na prvom mestu, država nije htela da radi svoj posao. Kako se dalje odvijala situacija? Valjda zbog pritiska koji je Srbija trpela, jer, znate šta, srpsko tržište je zanimljivo i drugima, Mišković dolazi na ideju da proda svoj trgovinski lanac, zaradio je dovoljno novca. U toj transakciji treba da se zaradi još malo. Da ne bi neko rekao da ja pričam neke stvari koje nisu osnovane govorim vam sledeći primer kako je Narodna skupština postupala tada. Da bi se uvećala vrednost imovine koju je Mišković hteo da proda morali ste da napravite neke zakonske pretpostavke po kojima će ta vrednost da postane još veća. Narodna skupština jula meseca 2010. godine, na predlog ministra trgovine, Slobodana Milosavljevića, donosi nov Zakon o trgovini, zakon kojim direktno povećava vrednost imovine kojom raspolaže „Delta kompanija“. U članu 45. zakona se kaže – za trgovinske formate čiji ukupni prodajni i skladišni prostor iznosi preko 2.000 kvadratnih metara bruto površine izrađuje se studija uticaja na strukturu tržišta. Studija uticaja naročito sadrži ocenu u pogledu interesa potrošača i drugih kupaca za postojanje trgovinskog objekta date površine i namene, potrebe postojanja različite strukture različite strukture trovinskih formata i različitih trgovinskih subjekata na širem i užem tržišnom području, potrebe unapređenja trgovine uvođenjem novih oblika prodaje i distribucije robe, itd., da ne čitam. Znači, niko nije mogao ni jedan ozbiljni trgovinski format da otvori u Srbiji bez ove studije koju je bilo nemoguće dobiti kao pozitivnu. Ako bi se neko pobunio od narodnih poslanika opozicije bio bi napadnut da štiti interese velikih trgovinskih lanaca, a ne malih pružaoca trgovinskih usluga, a te male više niko nije mogao da zaštiti zato što je Mišković kontrolisao 65% tržišta. Bili su osuđeni na propast gde god se nalazila „Delta“, jer niti su mogli da nabave robu po uslovima po kojima je kupovala „Delta“, ni po ceni, ni po drugim rokovima. Narodna skupština usvaja ovaj zakon. Na taj način smo oterali već i „Ikeu“ i „Lidl“ i svakog drugog, svaki drugi trgovinski lanac koji je hteo da bude prisutan u Srbiji. Da je to tako govorim, a činjenica je šta se dešavalo sledeće. Pričam o julu 2010. godine. Jula 2011. godine započinje formalna prodaja jednog dela „Delta kompanije“, odnosno „C–marketa“ i povezanih lica koja su to radila u „Delta kompaniji“. Naša Komisija dva puta odbija da da saglasnost. Dva puta Upravni sud poništava odluku Komisije za zaštitu konkurencije i dva puta je vraća na ponovno odlučivanje, da bi iz trećeg puta Komisija dala pozitivno mišljenje. A, što ga ne bi dala? Jesu li imali podršku Narodne skupštine? Nisu, to se vidi po Zakonu o trgovini iz 2010. godine. Jesu li imali podršku pravosudnih organa? Nisu, jer su sudovi donosili odluke, iako su odluke Komisije bile potpuno u skladu sa zakonom. Jesu li su imali zaštitu Ministarstva trgovine? Nisu. Jesu li imali zaštitu predsednika Vlade? Nisu. Jesu li imali zaštitu predsednika Republike tada, Borisa Tadića? Nisu. Naprotiv, svi su oni učestvovali u tome da se Mišković još više obogati. Svi do jednog. Tadić je išao da pregovara sa „Delezom“, da im potvrdi svoju odanost Miškoviću i transakciji Zakonom o trgovini iz 2010. godine. Cvetković je pregovarao sa Miškovićem, pomagao mu da se ta transakcija obavi. Šta su rekli na kraju? „Delez“ kupuje „Maksi“, odnosno trgovinski lanac koji pripada „Delti“, za 932,5 miliona evra. Pazite, 2005. godine je Mišković to kupio za 44 miliona evra, samo 44. Na ovaj iznos treba dodati 300 miliona evra dugova koje kupuje „Deleze“, koji su nastali neplaćanjem obaveza dobavljačima koji su snabdevali „Delta“ kompaniju i tih 300 miliona evra „Delta kompanija“ je na razne načine rasporedila po svojim sestrinskim i povezanim licima u okviru Miškovićeve imperije. Kako prolaze mali akcionari? Nikako. „Deleze“ je kupovinom preuzeo sve obaveze „Maksija“, pa i sudske sporove. Čuli smo za spor sa deoničarima „C-marketa“ i „Delez“ poštuje zakone u svim zemljama pa će tako uraditi i u Srbiji. Jelena Krstović je napomenula da je odbačena žalba deoničara „C-marketa“ tako da „Delez“ neće imati nikakvih problema kada je u pitanju pravni spor u vezi sa privatizacijom „C-marketa“. Sud je potpuno očistio sve Miškovićeve dugove, prevalio ih je na obične građane. Više ništa ne duguje. Šta kažu dalje iz „Delte“? Da je to srpska kompanija i da porez ostaje ovde. Tačan iznos još nije poznat, jer se tek rade finansijski obračuni. Sredstva od prodaje uložićemo u agrar, primarnu proizvodnju voća i povrća. Povećavamo naš voćnjak u Čelarevu, a novac će biti usmeren i u nove tehnologije u agraru. Deo sredstava će ići u izgradnju šoping molova, pa se priprema početak radova u Bulevaru Despota Stefana i na Autokomandi. U planu su i centri u Banjaluci i Novom Sadu. Dame i gospodo narodni poslanici, ništa od ovoga nije ispunjeno. Novac je ispumpan iz Srbije, završio je jednim delom u Sloveniji, jednim delom je završio u Bugarskoj, jednim delom i to najvećim na Kipru. Nigde više, ni porez nije plaćen u Srbiji. Sve laži. Sve je laž do laži. Dok nas iz Delte tako obmanjuju, šta kaže premijer tadašnji Mirko Cvetković? „Siguran sam da će velikih ulaganja biti još i da će Srbija ove godine ostvariti planirani nivo investicija od tri milijarde direktnih investicija belgijskog Deleza od skoro milijardu evra, jedne od najvećih u poslednjih nekoliko godina.“ To je ta njihova najveća strana investicija, prodaja imovine koja je kupljena iz stečaja od države. Time se hvali i Đilas. Time se hvalio i Mirko Cvetković. Time se hvalio i Boris Tadić. Time se hvalio i Balša Božović. Time se hvalio i ovaj predsednik Fiskalnog saveta. Ne znam samo da li je možda i „Ces Mekon“ učestvovao u ovome, u o voj nečasnoj celoj priči. Znači, ništa od svega ovoga se nije desilo. Nismo suštinski imali te prave, stvarne investicije strane u Srbiji. Jer, nije isto kada na livadi napravite fabriku i u nju zaposlite ljude, s tim da to ne može da se meri. Kada kupite trgovinski lanac i zaposlite ljude koji već rade u njemu i to prikažete kao stranu investiciju, a od te strane investicije novac je završio u egzotičnim poreskim rajevima. Tako su vodili državu do 2012. godine. I to im je bilo malo. Šta kaže Miodrag Kostić? Ne vidim ništa dramatično u odluci Miškovća, mada je priznao da bi više voleo da je ostao u društvu velikih srpskih biznismena itd, da ne čitam eksponente politike bivšeg režima. Dame i gospodo narodni poslanici, i to im je bilo malo. Nije samo Zakon o trgovini promenjen 2010. godine da bi se Mišković još više obogatio. Promenjen je još jedan zakon, jer je trebao da bude amnestiran za sva krivična dela koja je radio u privredi, za koje je povlačio krivičnu odgovornost, a i ovaj novac koji nije mali i koji je Srbiji u tom trenutku bio preko potreban, koji je izneo van Srbije. Te iste 2011. godine menja se i Zakon o deviznom poslovanju, i po tom zakonu iz 2011. godine Delta je mogla da iznese novac iz Srbije, da avansira plaćanja roba i usluga i da nikada ne uveze tu robu, nikada ne uveze te usluge i nikada ne vrati devizna sredstva u Srbiju. Zašto bi to i radio, ionako je zarađivao na rastu kursa evra, na propadanju standarda života građana i propadanju srpske privrede. Sada, neka me neko ubedi iz bivšeg režima da Mišković nije imao podršku za sve ovo što je radio. Neka me ubede ovi iz bivšeg režima koji bi ponovo na vlast, pre svega mislim na Đilasa i Šolaka, a da ne sarađuju sa Miškovićem, da bi on opet u nekoj situaciji sve ovo ponovio samo sa nekom drugom kompanijom. Mene niko ne može da ubedi. Naš posao, narodnih poslanika, jeste pre svega da one državne organe koji nama odgovaraju za svoj rad zaštitimo od bilo kakvih spoljnih uticaja, da očekujemo od njih da rade u skladu sa zakonom, da u skladu sa zakonom koji smo mi izglasali donose odluke i regulišu ono za šta smo očekivali da bude regulisano kada smo ih osnivali, da kao narodni poslanici postavimo sve institucije na svoja mesta i ne dozvolimo da više bilo ko, bilo kada, na bilo koji način, ponovi nešto što je uradila Delta kompanija sa Srbijom, sa srpskom privredom i sa srpskim građanima. Jedna jako teška i bolna lekcija. Tako da, ne vidim nijedan od razloga, pošto je izveštaj sasvim korektan, tačno su opisane nadležnosti koje ima Komisija, šta su radili sa tim nadležnostima u 2019. godini, kakvi su njihovi kadrovski kapaciteti, kakve imaju planove za stručno usavršavanje kadrovskih kapaciteta i za još bolji rad te Komisije, tako da ne vidim nijedan razlog zašto ne bismo ovaj zaključak koji je predložio Odbor za privredu usvojili i na plenumu Narodne skupštine.
Zahvaljujem. Pre nego što pređemo na predsednike poslaničkih grupa koji su se javili za reč, jedno obaveštenje o današnjem radu. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Komisije za zaštitu konkurentnosti, dame i gospodo narodni poslanici, tema zaštite konkurentnosti, iako na prvi pogled ne tako inspirativna, ali je veoma važna tema za zdravost privrede, ali isto tako i za zdravost celokupnog društva, u privrednom, sociološkom i svakom drugom pogledu. Ukoliko jedno društvo želi da se razvija normalno, da napreduje i da ima željeni prosperitet, jedan od ključnih uslova jeste ambijent u kome će svi oni koji žele da rade moći da zarade i ostvare i kušaju rezultate svoga rada, gde će onima vrednima, sposobnima biti valorizovan rad kroz mogućnost da ostvare željene rezultate. To znači da oni drugi koji ne žele da rade, neradnici koji spavaju do podne, zapravo neće moći postići ono što postižu ovi prvi. Sve to je moguće, između ostalog, ukoliko imamo zakonske okvire i norme koji se korektno i dosledno primenjuju, gde se taj ko hoće pošteno i zdravo da radi štiti od onoga koji hoće nekom prečicom da dođe do istih ili većih rezultata. Osiguranje ambijenta lojalne konkurencije i konkurentnosti je zapravo jedan od takvih uslova i ukoliko se on poremeti gubimo mogućnost dinamike razvoja koju obezbeđuje lojalna konkurencija ili zakonita konkurencija. Pretenzija prema monopolu je nešto što postoji otkako postoji ljudska vrsta i otkako postoji bilo koji oblik poslovanja, jer imati monopolni položaj znači izbaciti konkurenciju, a to znači nelojalno ili nelegalno osigurati profit, uspeh, pobedu, šta god od toga bilo. Zato ova tema, ma koliko zvučala proceduralno, kao što je pitanje usvajanja izveštaja Komisije o zaštiti konkurentnosti, zapravo je veoma važna. Možda bi ova tema i ovaj izveštaj bili manje važni da smo mi zaista ostvarili onaj stepen zaštitne konkurentnosti koji je poželjan ili kojim se odlikuje ili treba da odlikuje jedno uređeno društvo, odnosno uređena država i uređeni državni aparat i sistem. Nažalost, imamo pokazatelje koji nam potvrđuju da je to drugačije. Ja ću i ovoga puta ostati dosledan da govorim samo o onome što znam i onome što mi je poznato, a poznato mi je ono što se dešava oko mene tamo gde živim, u Novom Pazaru i na prostoru Sandžaka. Neću navoditi one primere koji su teže dokazivi ili koji nisu tako očigledni ili koji izgledaju relativno u pogledu namere zbog kojih se navode. Pitanje televizije Novi Pazar, ranije poznate pod imenom Regionalna televizija, je nešto što je po pitanju konkurentnosti odnosno antikonkurentnosti, tj. nepoštovanja zakonitosti konkurencije više ne samo očigledan primer brutalnog kršenja zakona i nezakonitog ponašanja i nezakonitog ispumpavanja i pljačke novca građana i pri tom sa tim novcem sticanja takve monopolske pozicije u medijskom prostoru u lokalno-regionalnom za Novi Pazar i širu regiju. Naime, već godinama, a evo, imamo i najsvežiji primer od pre nekoliko dana, gradska uprava u Novom Pazaru je raspisala konkurs za podršku medijima i medijskim projektima. Na tom konkursu ili po tom konkursu je 55 miliona dinara stavljeno na raspolaganje medijima koji su se javili na taj konkurs. Javilo se 19 medijskih subjekata. I zamislite kakav je bio ishod odluke komisije koja je određena od strane gradske uprave? Podela se desila na sledeći način – 85% tih sredstava, negde oko 46 miliona je dodeljeno jednoj televiziji, televiziji Novi Pazar, odnosno regionalnoj televiziji Novi Pazar, čiji je suosnivač gradonačelnik Novog Pazara. I to se dešava u proteklih najmanje tri ili četiri godine. Ja ne mogu da verujem da za to niko ne zna. Ne mogu da verujem da treba i ova komisija i svi ostali nadležni organi da čekaju mene, narodnog poslanika, da ih o tome obavestim iz poslaničke klupe, i to nakon tri, odnosno četiri godine. Ponekad i pomislim da stvarno informacije iz Novog Pazara i Sandžaka ne mogu da preskoče ni Kopaonik, ni Goliju, ni Zlatibor, ni Mokru Goru, da su toliko visoke da predstavljaju takvu barijeru da ovde mogu da dospiju samo neistine i poluistine. Pa sam se malo i time pozabavio, zbog činjenice da mediji u Beogradu, posebno televizije sa nacionalnim signalom, nemoguće da ih ne zanima šta se dešava južno od ovog pomenutog planinskog masiva. Onda sam došao do još jednog frapantnog podatka koji je svakako vezan i za ovo o čemu sam prethodno govorio. Svi dopisnici svih medija u Beogradu, osim RTS-a, koji je imao dopisnika od ranije, su na platnom spisku iste televizije, iste političke stranke, istih vlasnika, istih šefova. E, zamislite vi kako se ovde čini nepravda. Znači, opljačka se 46 miliona dinara, skoro 400 hiljada evra iz budžetskih sredstava gradske uprave Novog Pazara, tj. sredstava građana Novog Pazara i sa tim novcem se finansira privatna televizija gradonačelnika i njegove političke partije. Da, mogući je kriminal. Da, moguća je korupcija. Ali, da li možete da dokučite koliko je ovo štetno ne samo na konkurentnost, ne samo što će ovih 18 medija kojima je samo 15% dodeljeno tih sredstava, biti u prilici da prežive ili ne prežive ili svedu svoje medijske aktivnosti broju uposlenika i sve ostalo na totalni minimum da samo prežive, to je jedan aspekat štete. Ali, ova sredstva ukrasti, staviti ih u privatnu firmu, a potom finansirati i držati pod kontrolom ljude koje ste zbog političkog uticaja već instalirali kao dopisnike skoro svih beogradskih medija i time ste zapravo na liniji Kopaonik-Golija-Zlatibor-Mokra Gora postavili tako gusto sito kroz koje ne mogu da prođu istine. Moram vam još nešto priznati. Jedan od razloga što sam se lično uključio u politiku, iako sam ranije obavljao duhovne funkcije, i to veoma važne, kao što mnogi znaju, je zapravo bio jedan trzaj, ljudski trzaj, da razbijem ili da pomognem da se sruši ta barijera laži koja stoji ovim planinskim masivom i kojim se sandžačka regija drži u mraku neznanja, neinformisanosti i neistina. Naravno da kada imate samo laži koje vam dolaze, a koje zbog korupcije, pljačke budžetskih sredstava plaćaju sami ti građani, plaćaju sopstvenu propast, plaćaju laži i sebi, onda vam je jasno kada godinama ili decenijama imate takvu cirkulaciju odnosa i laži koliko će se formirati predrasuda. Zato su poslanici Stranke pravde i pomirenja zapravo neko ko ruši taj zid i mi smo ovde da srušimo taj zid. Da vi ovde u Narodnoj skupštini, ali i javnost Srbije vidi da postoje Bošnjaci koji niti su poltroni koji bi prodavali veru za večeru, niti su oni koji će gurati prst u oko bilo kome od vas ovde, individualno ili kolektivno. Dakle, već da se radi o ljudima koji vole svoju veru, svoju naciju, autentično pripadaju svom narodu i svojoj zajednici, ponosni su na to što jesu, ali isto tako su svesni da žive u državi u kojoj nisu sami, u kojoj postoji većinski srpski narod sa kojim su gradili komšijske dobre odnose kroz celokupnu istoriju i ponosimo se takvim odnosima, čak i kada su se dešavali sukobi u nekim ratnim ambijentima, odnosno i sami zločini, uvek je to bilo izazvano spolja, nekom politikom i nekim otrovom koji je ubačen. Zato ne smemo i ne želimo da se pomirimo sa time da ovo postane normalno. Kriminal se može desiti, zlo se može desiti, korupcija se može desiti, pljačka se može desiti, zloupotreba vlasti se može desiti. To je samo po sebi nešto što je loše, nešto što je zlo, ali veće zlo i mnogo lošije od toga je da to postane normalno i da nas oni svojim bezobrazlukom, svojom drskošću ubede da je to normalno. I da nakon nekoliko godina takve bezočne pljačke i otimačine, i Komisija nadležna za ovo, državni organi, nadležni da progone lopove, pljačkaše i nosioce korupcije. Zaćute i kažu – u redu je, evo to je tako bilo i proteklih godina. Ukoliko budemo ćutali, onda imamo to zlo gde i oni koji ne žele da se bave korupcijom i oni koji ne žele da pljačkaju sopstvene građane i narod, da će u nekom trenutku kazati – pa nije moguće drugačije. Ovo je nametanje novih standarda, gde i oni drugi pošteni će biti naterani da kažu – e, pa sada ćemo i mi da se borimo da i mi se dočepamo nekog komada vlasti, pa da tako radimo. Ovih dana izašla su u javnost dokumenta gde je bivši predsednik opštine u Sjenici poklonio 830 hektara zemljišta na Pešteru. Seo u kafanu i potpisao kao da mu je dedovina. Bez jedne odluke, opštinske vlasti, bez jednog, apsolutno koraka legalne procedure, on je fino sedeo, i nekoj stranoj firmi koja je opet povezana sa njima u nekim interesnim relacijama, poklonio 830 hektara zemljišta. U redu, odlučio se čovek na kriminal, mislio da će doveka ostati na vlasti, da će moći to da krije, ali nakon što se saznalo on i dalje hoda Sjenicom, kabadahijski koristeći svoje pare i sve ono što je opljačkao od svog naroda, a da pri tom ni policija ni tužilaštvo ne reaguju, tačnije dozvoljavaju mu da se tako ponaša. Juče, na zasedanju gradske skupštine u Novom Pazaru, tokom rasprave u salu Skupštine ušao je direktor Doma kulture, odnosno sada to zovu Kulturnog centra, i nastojao, pokušao da tuče odbornika opozicije zato što mu se ne dopada diskusija. Dakle, imate snimke, ganja po sali, hoće da tuče ljude zato što diskutuje onako kako mu se ne dopada. Zamislite da u ovu Skupštinu uđe neki direktor, neke javne ustanove i sada ne sviđa mu se moja diskusija ili ne znam čija i on sada nasrće, hoće fizički da se sa njim obračuna. Znate gde je problem? Da li ste to videli na nekoj televiziji ili nekom mediju u Beogradu? E, pa niste to videli. E, pa nećete ga ni videti. Zašto? Zato što su svi dopisnici tih medija u Beogradu plaćenici, odnosno na platnom spisku jednog čoveka, jedne političke partije, tačnije same te gradske vlasti. Onda se vi ovde izčuđujete za tog predsednika opštine, izčuđujete se kada vam ja govorim da tamo proteklih 15, 20 godina, ne znam da li je ijedan seoski put, u režiji tih lokalnih vlasti u Novom Pazaru, Tutinu i Sjenici asfaltiran, bez toga da narod nije opljačkan. Imali su dve linije, Beograd, odnosno Direkcija za puteve ili ko je već davao novac, finansira put, gradi se put, a lokalni vlastodršci skupljaju pare od naroda sa pričom kako ovi u Beogradu neće da asfaltiraju dok im se ne daju pare. Onda se skupi 50 hiljada, 100 hiljada. Nema problema, krstite se, čudi te se, znam da se čudite, ja znam da su ovo novine, ali ovo mora da se kaže. Ovo su gole istine. Znači, onaj ko želi može dobiti spiskove, dakle, na kojima je skupljan taj novac, količine, evo sada u Tutinu, selo Dobri Dug traže da im se vrate pare pošto im nisu asfaltirali put itd. Dakle, ovo su stravične stvari, ovo je nešto sa čim mi moramo da se suočimo. Prema tome, moramo srušiti tu barijeru. Mi godinama imamo priču o tome kako neko hoće Sandžak da otcepi, kako postoje neke politike. Ljudi, i ta priča je uvek bila priča za dnevnopolitičke upotrebe i performanse nekih političara koji su hteli skretati na sebe pažnju, ali najgori oblik ugrožavanja suvereniteta zemlje na jednom prostoru jeste držati taj prostor u laži, držati taj prostor u mraku, držati taj prostor u nepravdama. Najgore od toga što narod tamo ne kaže, pljačka nas gradonačelnik ili predsednik opštine ili ova partija, lokalna ili ova. Ne, nego, građani govore da ih ne štite ovi iz Beograda oni to ne bi mogli da rade. E, pa gospodo mi moramo da pokažemo, iz Narodne Skupštine i od strane ostalih državnih organa da oni ne mogu imati zaštitu, niti iz Beograda, niti od policije, niti od tužilaštva, niti od pravosuđa i da se ne mogu zaklanjati iza partnerskih odnosa sa bilo kime u politikom smislu i da definitivno se moraju pipci te hobotnice rezati. Drago mi je, danas ministar policije u Novom Pazaru, što je po drugi put u poslednje vreme, što to ukazuje na odlučnost da se krene sa obračunom sa organizovanim kriminalom koji jeste opasan i strašan samo kada ima podršku od određenih politika. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik poslaničke grupe SDPS, Branimir Jovanović. Izvolite.
Hvala predsedavajuća. Poštovani članovi Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, koleginice i kolege, za trenutak sam se malo pre zbunio i morao sam da proverim šta je zapravo tačka dnevnog reda. Govoriću o onome što je na dnevnom redu i neću koristiti i zloupotrebljavati tačku dnevnog reda da pričam jednostrano neke priče koje su suviše propaganda nego što su teme o kojima treba danas razgovarati. Kada govorimo o Izveštaju Komisije za zaštitu konkurencije važno je što danas raspravljamo o njemu. To je jedan sadržajan izveštaj i uvek treba nešto reći kada govorimo o Izveštaju i osamom radu Komisije za zaštitu konkurencije kao o jednom centralnom telu koje se bavi pitanjem konkurentnosti na tržištu i koji ima pre svega zadatak između ostalog ali možda i najvažniji, da spreči svaku vrstu monopola na tržištu. Koliki je značaj Komisije za zaštitu konkurencije navešću samo, odnosno reći ću po tome da su nadležnosti Komisije da brine o pravima i obavezama svih učesnika na tržištu. Da učestvuje u izradi propisa koji se odnose na zaštitu konkurencije, da donosi uputstva i smernice u sprovođenju zakona, da prati i analizira uslove na tržištu ali i da određuje upravne mere. Kada ekonomisti često govore i citiraju Adama Smita i njegovu metaforu o nevidljivoj ruci koja reguliše procese na tržištu, na slobodnom tržištu upravo ulogu Komisije za zaštitu konkurencije vidim u tome da ona obezbedi uslove da bi ta nevidljiva ruka normalno funkcionisala i regulisala kretanja na tržištu. Ovo telo pre svega mora da bude nezavisno i tu nezavisnost garantuje mu to što se finansira iz sopstvenih prihoda. U Izveštaju se navodi da je u 2019. godini ostvaren višak od 266 miliona dinara i od te sume je 160 miliona uplaćeno u budžet Republike Srbije, što je za svaku pohvalu. Uz sve nadležnosti koje sam malo pre naveo moram da kažem da je još jedna značajan uloga Komisije za zaštitu konvencije i ta, što ona u kontinuitetu radi na razvijanju svesti o potrebi zaštite konkurencije. To je jedna edukativna uloga koja je neizbežna i koju Komisija uspešno obavlja. Ali, kada govorimo o toj edukativnoj ulozi, ne mislim tu samo na proces u koji je usmeren prema građanima, prema javnom mnjenju, već i prema zaposlenima u samoj komisiji i u izveštaju video podatak, da je u 2019. godini da su zaposleni učestvovali na 16 radionica i konferencija u inostranstvu i mislim da će to pozitivno uticati na njihovu stručnost ili na obavljanje posla u budućnosti. Koliko je važna ova tema? Ima mnogo načina da dokažemo, ali obično o njoj razgovaramo u nekim kritičnim vremenima, odnosno koliko je važna Komisija, vidimo i njen rad, vidimo tek onda kada izostane konkurencija na tržištu, kada se pojavi monopol. Tada je šteta nemerljiva kako i za sve privredne subjekte tako i za potrošače, kao krajnje korisnike roba i usluga. Za uspešan rad komisije, naravno, neophodno je da sarađuju sa svim institucijama i po prirodi posla povezane sa Upravom za javne nabavke, Komisijom za zaštitu prava, Državnom revizorskom institucijom, pravosudnim organima i organima izvršne vlasti. Da bi se javni interes zaštitio na najbolji mogući način važno je da ove institucije rade usaglašeno. Takođe, važno je i međunarodna saradnja. Vi ste, malopre, gospodine Periću, rekli da je Komisija i u izveštaju se navodi, imala dobru saradnju sa Italijanskom komisijom za zaštitu konkurencije i to će u svakom slučaju, kao što sam i malopre reko, siguran sam doprineti osposobljavanju zaposlenih u komisiji za dalji rad. Socijaldemokratska partija Srbije, opšte je poznato, zalaže se za evropski put Srbije, za pristupanje Srbije EU i u tom smislu je važno da naše zakonodavstvo bude usaglašeno sa zakonodavstvom EU. Upravo će i ovo pitanje, pitanje zaštite konkurencije biti možda jedna od najosetljivijih ekonomskim i možda najsloženijih pitanja kada govorimo o pristupnom putu, odnosno pristupnom pregovorima Srbije sa EU. Od predstavnika Komisije očekujemo uspešan rad u pregovaračkoj grupi za Poglavlje 8, koji se odnosi upravo na politiku konkurencije u Poglavlju 10, koji se odnosi na informaciono društvo i medije i u poglavljima 14. i 15, koji se odnose na transport i energetiku. Za pohvalu je, sa druge strane, što je i sada naše zakonodavstvo poprilično u ovoj oblasti usklađeno sa zakonodavstvom EU i to je potvrđeno u izveštaju Evropske komisije kada govori o napretku Srbije. Na početku izlaganja, gospodin Perić je konstatovao da je naša Komisija mlada, mlado telo koje se bavi ovim poslom u odnosu na druge evropske komisije. Jeste sigurno mlada kada je uporedimo sa nemačkim regulatornim telom koji je nastalo još 1954. godine, i zaista ovakva jedna tela u EU nastajala su 1980. godine prošlog veka, ali sa druge strane, možda i nije mlada kada uporedimo sa Luksemburgom, gde je ovakvo jedno telo uspostavljeno 2007. godine, dakle, dve godine nakon što je formirano u Srbiji, a opšte Luksemburg je jedna uspešna tržišna ekonomija koja ima najveći BDP po glavi stanovnika u Evropi. Možemo da budemo ponosni što je Srbija jedna od malobrojnih zemalja koja je početkom 20. veka svojim propisima tretirala ovu jednu temu. Već početkom 20. veka postojali su zakoni koji su se bavili zaštitom konkurencije na tržištu u Srbiji. Kada govorimo o značaju zdrave ekonomije, moramo da znamo da je konkurencija na tržištu ono što je demokratija u politici, ali i sa druge strane moramo da budemo svesni da savršena konkurencija postoji samo u teoriji, u praksi teško je ostvariti. Postoji mnogo prepreka na tom putu da bi ona bila savršena i uvek je potrebno boriti se protiv monopola. Monopol je antipod zdravoj konkurenciji i monopol je omiljen samo tamo gde se bogatstvo stiče uz nečiju pomoć, uz pomoć privilegija i gde se stiče samo na monopol. Kada govorimo o sprečavanju monopola, taj fenomen je veoma važan i on, pre svega, se odnosi na tri ključne stvari na tržištu, a to su cene, kvalitet proizvoda i usluga i sloboda izbora. Svaki monopolista kada je u toj situaciji, on će povećati cene, jer kupac nema alternativu. On na taj način uvećava svoj profit, sa druge strane, potrošač je prinuđen da plati nešto više nego što bi inače platio da postoji konkurencija. Kada postoji zdrava konkurencija, onda je situacija na strani potrošača. Zato je važno da Komisija, ne samo Komisija nego i drugi državni organi konstantno prate kretanje na tržištu da bi se sprečilo nelegalno udruživanje i stvaranje monopola. Slično je i kada govorimo o kvalitetu. Ako postoji monopol od strane jednog proizvođača ili pružaoca usluga, u tom slučaju on neće mnogo voditi računa o kvalitetu, neće imati motiva da pruža kvalitetne usluge ili da pravi kvalitetne proizvode, on čak neće ni razmišljati o unapređivanju kvaliteta, ali kada postoji zdrava konkurencija, odnosno kada ima više proizvođača ili pružaoce usluga, to je jedan dobar motiv za svakoga da usklađuje kvalitet sa cenama da bi privukli što više kupaca. Još jedna opasnost, stalan je pristup od monopola, a to što u takvim situacijama često bude sužen izbor potrošačima, a sloboda izbora je jedan efikasan mehanizam koji pritiska proizvođače da vode računa i o ceni, i o kvalitetu, odnosno afinitetu potrošača. Iz izveštaja Komisije za zaštitu konkurencije moram da izdvojim i da pohvalim organizovanje javnih debata koje su posvećene novom zakonu, koji ima za cilj upravo da unapredi politiku zaštite konkurencije. Takođe, i Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija je obrazovalo radnu grupu koja radi Nacrt zakona i nadam se da će novi zakon dati, pre svega, bolje mehanizme Komisiji da može da reaguje na tržištu, ali i da će unaprediti samo poslovanje na tržištu. Navedeni su u izveštaju i postupci koje je pokrenula Komisija za zaštitu konkurencije, navedene su i analize koje je sprovela Komisija i njihov cilj, zapravo, jeste bolji uvid u stanje konkurencija na tržištu gde se određeni parametri sagledavaju na jedan, rekao bih, objektivan način. Upravo ti parametri nekada mogu da budu upozorenje na mogućnost potencijalnog ograničenja ili narušavanja konkurencije na tržištu. Krajem prošle godine emitovan je jedan video spot koji je Komisija emitovala. On promoviše mehanizam pokrajničkog programa. O tome ste nešto govorili. On je izazvao veliku pažnju u javnosti. Šta je program, odnosno, mehanizam pokrajničkog programa? To je potpuni ili delimični imunitet za otkažnjavanje za učesnike koji prijave restriktivni sporazum na tržištu. U 2019. godini, koliko vidimo u izveštaju, nije bilo nijedne ovakve prijave, u 2018. godini jedna, ali se nadam da će Komisija nastaviti u kontinuitetu da promoviše jedan ovakav mehanizam koji je zaživeo u drugim razvijenim zemljama i koji se pokazao kao dobar. Ja namerno iz izveštaja, iako je izveštaj zaista sadržajan, iscrpan, nisam želeo da navedem niti jedan pozitivan primer, niti jedan negativan primer. Smatram da to možda ne bi bilo korektno, možda i bi, ali bi se moglo posmatrati kao tendenciozno, ako bih ja to izgovorio odavde. Poslanike štiti imunitet za izgovorenu reč za ovom govornicom, i to im daje za pravo da kritikuju. Često kritikuju i neopravdano, često iznose neistine. Lako je optužiti bilo koga, ali treba to i dokazati i da li je zaista tako. Ne možemo jednostrano da gledamo. Lako je optužiti i novinare da rade u svojim matičnim televizijama ili novinama i da su dopisnici drugih novinara i televizije. Sve je to lako, ali treba sagledati kakvi su uslovi u kojima novinari rade. Ja sam radio kao novinar, znam kolika je plata. Imam mnogo kolega na lokalu koji su novinari. Teško žive. Zamislite nekoga ko je završio fakultet koji mora da vodi računa o svom ponašanju, o svojoj dikciji, o svom izgledu i radi za platu koja je veća od minimuma. Svako traži da bude dopisnik, da ima još jedan dodatan posao i nekorektno je spočitavati njima što žele da rade više da bi više zaradili. Naravno, možda to neko ne može da razume sa svoje pozicije, koja je prilično lagodna, ali opet kažem namerno nisam naveo nijedan ni pozitivan, ni negativan primer. Želeo sam da ukažem na značaj Komisije za zaštitu konkurencije i želeo sam da ukažem na značaj postojanja zdrave konkurencije u našem društvu i da brižno moramo da se odnosimo prema ovoj temi i da kontinuirano radimo u ovoj oblasti. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe Jedinstvena Srbija Života Starčević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Komisije za zaštitu konkurencije, danas raspravljamo o vašem izveštaju, o Iizveštaju Komisije za zaštitu konkurencije za 2019. godinu. Jedinstvena Srbija smatra da ste vi, odnosno to nezavisno regulatorno telo važan kontrolni činilac u funkcionisanju našeg domaćeg tržišta i zbog toga će naša poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje glasati za ovaj vaš izveštaj. Mi iz Jedinstvene Srbije smatramo da je konkurencija neka vrsta tržišne utakmice, nadmetanja, rivalitet između pojedinaca, preduzetnika, između privrednih subjekata za što bolji položaj na tržištu, za stvaranje što većih prihoda, za pridobijanje novih kupaca, za jednostavno nadmetanje i borba za poslovne interese tih privrednih subjekata. Naime, slobodno tržište mora biti prostor gde ima mesta za sve, a koliko će ko od tog prostora imati mora zavisiti, pre svega, od menadžerskih, preduzetničkih sposobnosti, od inovativnosti, kvaliteta, cene i mnogih drugih faktora. Suprotno stanje od konkurentnog tržišta jeste monopol. Monopol je stanje na tržištu gde na jednoj strani, na strani ponuđača, imate jednog prodavca koji u poziciji u kojoj jeste ima najveći uticaj i na formiranje cene i na kvalitet proizvoda. Na drugoj stran je više kupaca, koji, nažalost, zbog takve situacije nisu u stanju da biraju ponuđače, niti da bitno utiču na cenu i na kvalitet. Jednostavno, monopolistička situacija na tržištu podrazumeva maksimalizaciju profita monopoliste. Komisija za zaštitu konkurencije je osnovana 2006. godine sa osnovnim zadatkom da se stara o zaštiti konkurencije, odnosno o zaštiti slobodnog tržišta. Iako je ovakav način regulisanja tržišta putem nezavisnog regulatornog tela, hajde da kažemo, relativno nov za nas ovde u Srbiji, takav način regulisanja nije nov u svetu. Negde kamen temeljac toga, početak toga jeste bio 1911. godine, kada je čuveni Rokfelerov „Standard Oil“ razbijen na čak 34 kompanije. Danas ta regulatorna tela u svetu imaju veliku moć. Kolika je moć, recimo, antimonopolske Komisije EU pokazuje nam i slučaj iz 2017. godine, kada je ta antimonopolska Komisija EU kaznila firmu „Alfabet“, vlasnika „Gugla“ za, ako se ne varam, rekordnih 2,42 milijarde evra zbog zloupotrebe dominantnog položaja. Kažem, kod nas je Komisija formirana 2006. godine, u okruženju su takva tela formirana ranije. Recimo u Češkoj i Mađarskoj 1991. godine, u Rumuniji i Sloveniji, ako se ne varam, 1997. godine. Od 2006. godine do danas mi možemo izneti i primedbe i pohvale u radu Komisije za zaštitu konkurentnosti i neki narodni poslanici su pričali o tome, ali ono što bih ja ovde naveo jeste da je Komisija za zaštitu konkurentnosti nezavisno regulatorno telo koje je dobilo pozitivan izveštaj od Evropske komisije koja prati vaš rad kroz Poglavlje 8 u procesu pristupanja Srbije EU, što je, takođe, važno i bitno. Koliko je veliki značaj fer konkurencija na nekom tržištu upravo nam govori i definicija Evropske komisije koju sam maločas spomenuo, koja kaže da konkurencija omogućava efikasnu upotrebu ograničenih društvenih resursa, omogućava veći i brži tehnološki razvoj, inovacije, niže cene, veći kvalitet, raznovrsnost proizvoda i, na kraju krajeva, ono što je najvažnije, povećava produktivnost. Direktna posledica konkurentskog tržišta jeste jeftinija roba većeg kvaliteta za kupce i to je ono što je najvažnije. Naravno, svako ko se bori na tom slobodnom tržištu, svako od tih konkurenata teži da osvoji što veći prostor na tržištu, što je i prirodno, po mogućstvu da dostigne taj status monopola, jer trka na tržištu jeste u krajnjoj liniji trka za profit, pa je samim tim i ta antimonopolska borba neka večita borba, rekao bih, mačke i miša. Ono što je bitno reći jeste da vi radite po Zakonu o zaštiti konkurencije i da prepoznajete dva različita oblika povrede konkurencije. To su restriktivni sporazumi i zloupotreba dominantnog položaja. Vi ste u 2019. godini odradili puno predmeta, negde oko 80 predmeta, ali što se tiče povrede konkurencije, tu ste završili tri predmeta vezana za restriktivne sporazume i sedam predmeta vezanih za zloupotrebu dominantnog položaja. U javnosti smo mogli čuti više vaših reakcija na te negativne pojave narušavanja slobodnog tržišta. Poznata je i ona vaša reakcija na najveće uvoznike, distributere i prodavce sportske obuće koji su se, naravno, međusobno dogovarali o ceni te sportske obuće koja je bila višestruko, neverovatno bih rekao, veća od nabavne cene tamo gde se ta sportska obuća radila u zemljama kao što su Vijetnam, Bangladeš itd. Vi ste te privredne subjekte tada kaznili sa nešto više od 45 miliona dinara. Ipak, najveća takva vaša sankcija bila je kada ste reagovali na zloupotrebu dominantnog položaja na tržištu sladoleda i kada ste firmu koja je izvršila tu povredu, ne bih sada pominjao ime, kaznili sa skoro 302 miliona dinara ili sa 2,8 miliona evra. Što se tiče rada Komisije, javnost često misli da vi utičete, odnosno postavljate relaciju između vaše Komisije i konkurenata, što jednostavno nije tako. Ljudi teško prihvataju da monopol sam po sebi nije kažnjiv, već da je kažnjiva samo zloupotreba tog monopola, odnosno vaš zadatak je da se starate o postojanju jednakih uslova za sve i pružanju šanse konkurentima da, na osnovu svojih sposobnosti, zauzmu određeni deo prostora na tom tržištu, odnosno Komisija nema, kako bih rekao, tu robinhudovsku ulogu da štiti male od velikih. To nije posao Komisije. Posao Komisije jeste da stvori iste uslove za sve, a kako će se ko snaći na slobodnom tržištu, to je, praktično, stvar koja zavisi od sposobnosti privrednih subjekata. Naravno, svako ograničenje i povreda konkurencije dovodi do negativnih pojava kao što su gušenje inovacija, kao što je zatvaranje tržišta za druge učesnike, naročito one manje i takva situacija može obuhvatiti čitave grane i sektore privrede, industrije itd, ali, ono što je bitno, nema razvoja privrede, guše se mala i srednja preduzeća tako i, jednostavno, sve stagnira. Možda najbolji primer tih negativnih pojava na tržištu jeste i može se ilustrovati kroz dogovaranje ponuđača u postupku javnih nabavki i to spada u jedan od najtežih oblika povrede konkurencije. Naravno, opet na kraju kupac je taj koji trpi najveće konsekvence takvih pojava. Mi iz Jedinstvene Srbije svakako podržavamo borbu protiv takvih negativnih tržišnih aktivnosti, da tako kažem. Ono što bih rekao jeste da ne postoji ni jedna tržišna ekonomija na svetu koja u nekom segmentu nema ograničenje konkurencije, samo je pitanje kada će se to ograničenje otkriti i kako će se sankcionisati. Srbija nije ništa posebno u odnosu na druge takve države i na druga tržišta, odnosno, ono što sam hteo da kažem je da u Srbiji stepen ograničenja konkurencije nije ništa veći nego u nekim drugim čak razvijenijim tržištima i ekonomija sveta, a razlog tome je zato što imamo usaglašene svoje propise sa evropskim i, da kažem, svetskim zakonodavstvom u toj oblasti. Ono što bih rekao jeste da vi imate neke instrumente, pomenuli smo kažnjavanje, ali nije cilj kažnjavanje. Cilj je da se tržište i konkurentnost na tržištu dovedu u red, da ono što je moj kolega narodni poslanik maločas rekao – konkurentnost u ekonomiji jeste kao demokratija u politici, i prosto, da se tu dovedu stvari kako treba. Vi imate i druge mere, ne samo kazne, recimo, čak meru da se zabrani učestvovanje u javnim nabavkama ili neke druge aktivnosti u tržištu na određeni vremenski period, usled čestog povređivanja, da tako kažem, pravila ponašanja na tržištu. Da rezimiram, mi iz Jedinstvene Srbije zalažemo se za funkcionisanje slobodnog tržišta, za stvaranje što veće konkurentnosti u našoj privredi i našem tržištu, jer na taj način preduzeća u našoj zemlji posluju i usmerena su na kvalitet, na kreiranje konkurentskih cena, na inovativnost, pa samim tim će vremenom biti konkurentni ne samo na domaćem tržištu, već i na inostranom tržištu i na taj način osnažićemo još više privredni i ekonomski razvoj naše države. Iz ovih razloga poslanička grupa Jedinstvena Srbija u danu za glasanje podržaće ovaj vaš izveštaj. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Savez vojvođanskih Mađara Rozalija Ekres. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani članovi Saveta, Komisija za zaštitu konkurencije je osnovana Zakonom o zaštiti konkurencije pre više od 15 godina kao stručno i nezavisno telo od izuzetne važnosti za unapređenje sistema zaštite i obezbeđivanja konkurencije na tržištu Republike Srbije. Komisija ima zadatak da sa posebnom pažnjom, bez diskriminacije, preduzima mere u cilju efikasnog sprovođenja odredaba propisanih upravo spomenutim Zakonom o zaštiti konkurencije. Nakon pažljivog sagledavanja podnetog Izveštaja o radu Komisije za zaštitu konkurencije za 2019. godinu, koji se nalazi pred nama i o kojem Narodna skupština Republike Srbije danas raspravlja, je 14. izveštaj koji komisija podnosi Narodnoj skupštini. Kao ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Savez vojvođanskih Mađara, podržavajući aktivnosti i mere koje je do sada sprovodila Komisija, apostrofirala bih sledeće oblasti, najpre sa ciljem jačanja njenog integriteta, kao i daljeg unapređenja sistema zaštite i obezbeđenja konkurencije. Najpre bih istakla važnost edukacije i saradnje sa telima EU za zaštitu konkurencije i jačanje stručnih kapaciteta Komisije, ali i stručnih kapaciteta Upravnog suda u vezi sa značajem zaštite konkurencije, koji rešava sporove po podnetim tužbama preduzeća protiv rešenja Komisije. Bitno je informisanje i edukacija široke javnosti u vezi sa značajem zaštite konkurencije. Za Savez vojvođanskih Mađara je od izuzetnog značaja harmonizacija nacionalnog zakonodavstva sa propisima EU, u ovom slučaju u oblastima zaštite konkurencije. Stoga aktivno pratimo rad pregovaračke grupe za Poglavlje 8. – Politika konkurencije, kao i aktivnosti u pregovaračkom procesu za Poglavlje 5. – Javne nabavke i posebno Poglavlje 23. – Pravosuđe i osnovna prava. Efikasna primena politike zaštite konkurencije podrazumeva da se u narednom periodu intenzivira i unapredi saradnja Komisije za zaštitu konkurencije sa drugim državnim telima, kao što su Kancelarija za javne nabavke, Republička komisija za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, DRI i Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija, a posebno sa nedržavnim telima, kao što su npr. udruženja za zaštitu potrošača. Navedeno je važno zbog činjenice da su u Zakon o javnim nabavkama ugrađena načela obezbeđivanja konkurencije i zabrane diskriminacije, kao i posebna ovlašćenja koja se ovim zakonom daju organizaciji nadležnoj za zaštitu konkurencije, tj. Komisiji, da privrednim subjektima može da izriče mere zabrane učešća u postupcima javnih nabavki ukoliko se utvrdi da su oni povredili konkurenciju. Izveštaji o izvršenim revizijama DRI o javnim nabavkama u javnom sektoru sadrže veliki broj nepravilnosti i značajnih vrednosti, kao i konstatacije da se u velikom broju slučajeva u postupcima javnih nabavki pojavljuje samo jedan ponuđač koji nema nikakvu konkurenciju. Iz sažetog pregleda aktivnosti Komisije za 2019. godinu se vidi da je značajan broj okončanih predmeta, mada se nekoliko desetina i prenelo za rad u narednoj godini. Data su mišljenja kako na predloge propisa, tako i na važeće propise koji imaju uticaj na zaštitu konkurencije i izrađene su tri izuzetno značajne sektorske analize. Cilj ovih analiza jeste da se dobije bolji uvid u stanje konkurencije na onim tržištima za koje osnovni tokovi ili za koje cenovni tokovi ili druge okolnosti upozoravaju na mogućnost nastupanja ograničavanja, narušavanja ili sprečavanja konkurencije. Raduje nas što su veliko interesovanje poslovne i akademske zajednice za unapređenje zakonskog okvira politike zaštite konkurencije, kao i njihovi komentari osnažili namere Komisije da je saradnja sa poslovnom i akademskom zajednicom pravi put ka unapređenju ambijenta koji će obezbediti ravnopravne uslove za sve učesnike na tržištu. Da zaključim, poslanička grupa SVM podržava Izveštaj o radu Komisije za 2019. godinu, kao i generalno aktivnosti Komisije na zaštiti i unapređenju konkurencije u Republici Srbiji, kroz stalno unapređenje saradnje sa nezavisnim telima i državnim organima i organizacijama. Posebno podržavamo međunarodnu saradnju, kao i aktivnost u procesu pridruživanja Republike Srbije EU i aktivnosti na podizanju svesti javnosti o značaju politike zaštite konkurencije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, predsednik poslaničke grupe SPS. Izvolite.
Zahvaljujem uvažena predsedavajuća. Poštovani predstavnici Komisije za zaštitu konkurencije, poštovani predsedniče resornog Odbora Narodne skupštine Republike Srbije, pokušaću da budem relativno kratak obzirom da smo ograničeni sa vremenom, kako bi ostale kolege mogle da govore. Dakle, politika konkurencije, kako je danas poznajemo, relativno je nova pojava, mada su njeni elementi poznati još od antičkih vremena. Razvoj moderne politike konkurencije započeo je na severno američkom kontinentu dok je u Evropi moderna antimonopolska politika počela da se primenjuje između Drugog svetskog rata. Politika konkurencije oslanja se na sledeća četiri postulata - zabrana dogovora o cenama, kontrola spajanja firmi, ograničavanje dominantnog položaja i na državnu pomoć. Politika konkurencije je veoma značajna za građane i ima određene pozitivne efekte - obara cene, poboljšava kvalitet cena i usluga i povećava, pre svega, slobodu izbora, što je od velike važnosti i značaja. Naša vizija je da se uspostavi tržište na kome će svi učesnici pod ravnopravnim uslovima boriti se za naklonost i lojalnost potrošača i kvalitetom i cena, poštujući pri tome obaveze koje su utvrđene, pre svega, zakonom, koje su definisane zakonom. Naša zemlja je prešla dug puta u pogledu razvoja politike konkurencije. Prvi propisi, podsetiću su u ovoj oblasti doneti su pre nepunih stotinu godina, tačnije mislim 1922. godine u Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca, zatim za vreme Jugoslavije, SFRJ, Savezne Republike Jugoslavije. Komisije za zaštitu konkurencije osnovana Zakonom o zaštiti konkurencije. Taj zakon je usvojen 2005. godine. Počela je sa radom 2006. godine kao nezavisna i samostalna organizacija i ima status pravnog lica. Za svoj rad odgovara Narodnoj skupštini Republike Srbije kojoj podnosi godišnji izveštaj o radu o kojem mi danas i govorimo. Komisija takođe ima finansijsku nezavisnost. Finansira se, to je veoma važno istaći, iz sopstvenih prihoda i donosi godišnji finansijski plan na koji saglasnost daje Vlada Republike Srbije. Ako se godišnjim obračunom prihoda i rashoda utvrdi da su ukupno ostvareni prihodi Komisije veći od ostvarenih rashoda, razlika se nakon izdvajanja sredstava za rezerve uplaćuje u budžet Republike Srbije. Oblast zaštite konkurencije na tržištu Republike Srbije u cilju ekonomskog napretka društva i potrošača, zatim osnivanje položaja i ovlašćenja Komisije utvrđena je Zakonom o zaštiti konkurencije. Poslednje izmene i dopune mislim da su donete 2013. godine, nizom vladinih uredbi. Komisija, takođe, ima obavezu da na odgovarajući način primeni kriterijume koji proizilaze iz pravila kojima se reguliše konkurencija na tržištu EU. Zakon definiše povrede konkurencije, kao akte ili radnje učesnika na tržištu koji za cilj ili posledicu ili mogu imati značajno ograničavanje, narušavanje ili sprečavanje konkurencije. Oblici povreda konkurencije su restriktivni sporazum definisani članom 10. Zakona i zloupotrebe dominantnog položaja, definisane članom 16. Zakona. Komisija u svom radu sarađuje sa regulatornim telima, državnim organima, organizacijama, civilnim sektorom, fakultetima i sa njima ima zaključene sporazume. Danas razgovaramo i razmatramo Izveštaj o radu Komisije konkurencije za 2019. godinu. Komisija je shodno Izveštaju koji smo imali prilike da sagledamo sprovela brojne aktivnosti u vezi sa harmonizacijom propisa i usklađivanja prakse sa EU, dala je mišljenje na predloge propisa i važeće propise koji imaju uticaj na konkurenciju na tržištu, sarađivala sa međunarodnim institucijama i drugim telima za zaštitu konkurencije. Komisija je u 2019. godini ostvarila pozitivan finansijski rezultat, što posebno pohvaljujemo. Ostvareni prihodi u 2019. godini, kao i prethodnih godina bili su dovoljni za finansiranje rada Komisije, ali i za prenos viška prihoda, ono o čemu sam maločas govorio, u budžet Republike Srbije. Komisija za zaštitu konkurencije ima značajnu ulogu u pogledu harmonizacije našeg zakonodavstva sa pravom EU, pre svega za Poglavlje osam – politika konkurencije, ali je bila aktivan učesnik i za niz drugih poglavlja, ona koja se odnose na politiku transporta, energetike, javne nabavke, pravosuđe i osnovna prava. U Izveštaju Evropske komisije stoji da su preporuke za 2019. godinu delimično sprovedene i da postoji izvestan nivo primenjivosti. U toku 2019. godine radilo se na izradi Nacrta zakona o zaštiti konkurencije, kojim bi se uveli novi instituti, prava konkurencije u naše zakonodavstvo, da se otklone upravo nejasnoće i teškoće koje postoje u primeni postojećeg zakona i nastavio proces harmonizacije našeg zakonodavstva sa pravnim tekovinama EU. Zadatak Komisije za zaštitu konkurencije je da štiti konkurenciju, odnosno omogući da se stvore jednaki uslovi za sve na tržištu i mi smo u potpunosti sigurni da će Komisija ovaj cilj i realizovati kao i do sada, tako i u narednom vremenskom periodu. Poslanička grupa SPS u danu za glasanje će podržati ovaj Izveštaj. Zahvaljuje.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu Decu, Đorđe Dabić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, uvaženi članovi Komisije za zaštitu konkurencije, Komisija je osnovana 2005. godine tadašnjim Zakonom o zaštiti konkurencije, a tek sada imamo priliku prvi put da razgovaramo o Izveštaju za prethodnu godinu, odnosno za 2019. godinu. Nadam se da ćemo uskoro imati i za 2020. godinu ovde u parlamentu, odnosno u plenarnoj sali Narodne skupštine. To je svakako dobra vest da ćemo ustanoviti jednu novu praksu koja će se i narednih godina ovde primenjivati, odnosno da imamo prilike da svake godine razgovaramo o radu, ne samo vaše Komisije, već i ostalih nezavisnih tela koja funkcionišu u našoj državi. Podsećanja radi, mi smo imali nedavno predstavnike ostalih regulatornih, odnosno nezavisnih tela ovde u parlamentu. Imali smo predstavnike Fiskalnog saveta. Imali smo predstavnike Agencije za borbu protiv korupcije, Komisije za hartije od vrednosti, REM-a i ostalih, koji su takođe izlagali svoje izveštaje ovde u plenarnoj sali Narodne skupštine, i to je, kažem još jednom, dobra vest zato što ćemo uneti jedan duh transparentnosti u ceo proces rada Narodne skupštine i rada vaših tela, vaših regulatornih tela. Cilj Komisije za zaštitu konkurencije je, da bi građani koji nas prate putem malih ekrana imali lakši uvid šta to danas radi, čime se bavi, da spreči pojavljivanje bilo kakvog oblika monopola u bilo kojoj privrednoj grani. Kada imate monopol, onda imate jednu situaciju koja donosi benefite samo onome za koga se monopol pravi, odnosno privrednom subjektu za koga se monopol pravi, a svi ostali trpe i to razara tkivo određene privredne grane kada postoji bilo gde u našoj državi monopol. Imali smo priliku da vidimo kako je to izgledalo od 2000. do 2012. godine kada smo i te kako bili u situaciji da znamo da se određeni zakoni prilagođavaju upravo tajkunima i ljudima koji su na taj način koristili jedan takav monopolski položaj na tržištu i sticali enormno bogatstvo. Prisetimo se da smo imali situaciju da je firma bivšeg gradonačelnika Beograda Dragana Đilasa „Multikom grupa“ imala apsolutno monopol u pogledu izdavanja sekundi na RTS-u, od prodaje tih reklamnih prostora, panoa u Beogradu. Imali ste apsolutno monopol u toj privrednoj grani, što je gušilo tržište, i to nije bilo dobro. Doduše, tada predstavnici Komisije nisu baš bili revnosni u tome da reaguju, da ukažu na neke stvari, na probleme. Danas regulatorna tela u našoj državi i te kako imaju pravo i obavezu da kažu kada postoje određeni problemi. Imali smo priliku da razgovaramo članovima Fiskalnog saveta ovde. Jedan otvoren dijalog smo imali. Pavle Petrović je iznosio otvorene kritike na rad rukovodstva Vlade Republike Srbije, na rad vladajuće koalicije danas, i to je bilo potpuno normalno da mi suočimo argumente i odavde mu je upućen odgovor na sve one mere za koje su oni rekli da nisu bile dobre. Mi ovde iz naše vladajuće koalicije izneli odgovore, argumente i imali smo jedan normalan dijalog koji ranije ovde nije bio primenjivan u praksi. Kada govorimo o radu Komisije za zaštitu konkurencije, svakako treba pohvaliti vaš rad u prethodnoj godinu, u godini koja je prethodila, 2019. godina. Svakako ste te godine imali dosta rada. Šest mišljenja na zakone. Izvršna vlast je izlazila u susret, menjala zakonska rešenja, predloge, određene restriktivne sporazume o kojima ste danas govorili. Sve gde ste vi smatrali da treba reagovati tu je svakako naša izvršna vlast imala dovoljno sluha da se te stvari promene. Imali ste dve sektorske analize, učestvovali ste na dosta foruma. Imali ste jednu živu aktivnost, kada je reč o saradnji sa EU, sa ostalim međunarodnim adresama i svakako da je pohvalno to što predstavnici Komisije aktivno učestvuju u radu pregovaračke platforme naše države u saradnji sa EU, odnosno Poglavlja osam – politike konkurencije, koja svakako brzo treba da bude otvorena, odnosno da završimo taj pregovarački proces. Evropska unija kroz svoj zadnji Izveštaj i te kako pohvalno govori o našim naporima naše države, kada je reč o harmonizaciji ovih zakona koji se tiču zaštite konkurencije. Svakako da je dobro to što Srbija dosta radi i harmonizuje svoje zakonodavstvo i usklađuje sa zemljama EU. U tom pogledu je vaš rad veoma bitan. Naravno da je važno to što smo i ranije ovde čuli, a to je da će uskoro da se donese novi zakon o zašiti konkurencije, i to će svako biti novina i sigurno će olakšati rad Komisiji za zaštitu konkurencije. Nadamo se da će to uskoro biti usvojeno ovde u sali Narodne skupštine. Kada govorimo, dakle, o radu regulatornih tela naravno da moramo pomenuti da nekada u ne tako davnoj prošlosti mi nismo ovde imali priliku da govorimo o pitanjima koja su važna, jer da su tada regulatorna tela mogla da rade, kao što danas mogu slobodno da funkcionišu i da rade, mogli bismo da čujemo da, recimo, Agencija za borbu protiv korupcije nije, pazite, ni jednim slovom se oglasila kada je Dragan Đilas od 70.000 evra prihoda dospeo do stotinu miliona evra na svojim računima preko svojih firmi. Danas kada naš funkcioner ne prijavi imovinu na vreme dobije krivičnu prijavu, i to je novina. Dakle, mi smo uveli jednu normalnu praksu da bez obzira ko je na vlasti mora da odgovara ako prekrši zakon, pa makar to bilo i tako banalno kao što je neprijavljivanje imovine na vreme. Ranije, dakle, nije bio slučaj, nije bilo prosto normalno da Agencija reaguje, jer su smatrali da su oni iznad zakona, da oni koji donose zakone i koji vrše izvršnu vlast ne treba da podležu tim istim zakonima. Dakle, zakoni su očigledno bili pisani samo za narod, a za predstavnike vlasti to nije bio slučaj. Prema tome, Agencija za borbu protiv korupcije se nije oglasila tada i objasnila na koji je to način stekao Dragan Đilas toliko bogatstvo. Fiskalni savet se takođe nije oglasio tada, pa da kaže kako je moguće da se mi 2011. godine zadužujemo po zelenaškoj kamatnoj stopi od 7%. Pazite, 2011. godine Srbija se zaduživala po zelenaškim kamatnim stopama od 7%, toliko je bila obveznica 2011. godine koju smo uzeli. Danas kad refinansiramo tu istu obveznicu sa kamatom od 1,09% to je zapravo pokazatelj koliko je Srbija na jednim, da kažem, stabilnijim nogama, koliko danas imamo zdraviju ekonomiju i stoji apsolutno činjenica da je, naravno, rezultat SNS i Aleksandra Vučića, pre svega. Samo, dakle, bila je moja namera da podsetim građane koliko nekada regulatorna tela nisu imali pravo da normalno, argumentovano iznesu svoje stavove, da čujemo mišljenje Fiskalnog saveta, kada smo imali zaista prilike da čujemo da nešto što nije dobro oni kao regulatorno telo i to ovde prezentuju i da kažu. To nije bio slučaj. Danas Pavle Petrović dođe u Narodnu skupštinu Republike Srbije i kaže da se ne slaže sa određenim merama, naši poslanici mu daju odgovore. Nismo, doduše, čuli, bila je zanimljiva rasprava ovde u parlamentu, kako to da se ne slažu sa onom merom da se 100 evra da svakom punoletnom građaninu Srbije, a svi članovi Fiskalnog saveta su, pazite, se prijavili za 100 evra. Zaista je bilo interesantno čuti, dakle, diskusiju Pavla Petrovića koji nije umeo da objasni kako to da ono što oni smatraju da građani ne treba da dobiju oni sami smatraju da njima pripada. Zaista je tu bilo dosta situacija, ali, opet kažem, u jednom duhu dijaloga možemo da razgovaramo danas, što ranije svakako nije bio slučaj. Takođe, Komisija za zaštitu konkurencije je možda mogla da kaže nešto o tome kako to da smo imali potpuni monopol na RTS-u kada su Đilasove firme „Multikom grupa“ prodavali sekunde. Dakle, nije se nigde oglasila u tim godinama, iako je i te kako trebalo da se o tome otvoreno razgovara. Danas, kažem još jednom, sve institucije mogu slobodno da rade svoj posao i to je nešto što ćemo mi i u narednom periodu sigurno ovde imati u Narodnoj skupštini i generalno u dijalogu koji zaista želimo da vodimo i da na pravi način pokažemo da danas zaista postoji kultura dijaloga, a ne, kao što nam neki spočitavaju, da ovde postoji diktatura, kad vidimo iz primera da dok su oni bili na vlasti niste mogli da očekujete da bilo ko radi svoj posao na jedan civilizovan, normalan način, a da ne bude sankcionisan za svoje delovanje koje bi eventualno bilo protiv tih tadašnjih vlasti. Još jednom da kažem, Srbija danas potpuno drugačije izgleda nego pre 2012. godine. Od 2012. godine do danas mnogo toga se promenilo. Neki se danas pitaju, pa se čude – kako je to Srbija prva u Evropi već nedeljama po stopi vakcinisanih, kako to da je Srbija 2020. godine završila godinu sa svega 1% pada BDP-a. Dakle, najbolje rezultate u Evropi smo demonstrirali prethodne godine, kada je reč o ekonomiji. Naravno da se uvek mi moramo složiti i objasniti građanima da ne bi ničega bilo da nismo 2012. godine doneli jedan ozbiljan paket strukturnih reformi, da nismo ozbiljno stezali kaiš, da nismo se posvetili rešavanju onih nagomilanih problema koji su godinama bili iza nas. Neki od rezultata na koje smo veoma ponosni svakako su tokom 2020. godine, da podsetimo građane Srbije, pad od svega 1% BDP-a, najmanji u Evropi, 2020. godine industrijska proizvodnja je porasla čak u odnosu na 2019. godinu za 0,4%, 2020. godine porastao je izvoz u odnosu na 2019. godinu. Inflacija je stabilna na 1,6%, iako smo imali godinu krize, godinu kada su mnoge inflacije u Evropi otišle daleko iznad onih parametara koji su bili 2019. godine i sve to u godini najveće krize od 1929. godine do danas. Dakle, imali ste kriznu godinu u kojoj je Srbija pokazala koliko je bilo značajno da imamo jaku privedu, da imamo ceo onaj paket reformi koje su prethodile tome da mi danas možemo da se pohvalimo dobrim rezultatima. Naša Vlada i resorni ministar Siniša Mali, nedavno je, to treba pomenuti, predstavio Evropskoj komisiji odnosno EU strateški dokument za naredne tri godine koji će biti temelj svega onoga što će Ministarstvo finansija i generalno Vlada Republike Srbije raditi u narednom periodu, govorimo o, dakle, dokumentu kojim se predviđaju 24 velike reforme, kao što je u naredne tri godine ispred naše države u osam ključnih oblasti. Privredni rast i zapošljavanje je svako ključ svih tih reformi i to će biti realizovano u narednim godinama. Svakako je u tom dokumentu naglašeno da će Srbija najviše raditi na smanjivanju stope odlaska naših ljudi u inostranstvo. Radićemo na tome da ih vratimo ovde u Srbiju. Pokazali smo da prošle godine kada se 400.000 mladih vratilo u vremenu kada je krenula kriza da je moguće naći im poslove ovde i zadržati ih ovde i ne dozvoliti da oni danas traže sreću negde drugde. Akcenat će biti stavljen, pre svega, na zdravstveni sektor zato što zdravstveni sektor i te kako moramo da ojačavamo da bi smo plate uskladili sa evropskim platama i na taj način se svakako približili tom kvalitetu života i to će svakako biti mera koja će sprečiti da zdravstveni radnici masovno odlaze iz Srbije i to je zaista urađeno. Da vas ne podsećam da smo i te kako podigli plate zdravstvenim radnicima, da smo davali kroz nekoliko tranši pomoć u prethodnoj godini i to je svakako bilo nešto što je za pohvalu. U ovom dokumentu se, takođe, navodi da će da se radi na skraćivanju obimnih procedura kada je reč o poslovanju u Republici Srbiji. Mi ćemo se truditi da sve one birokratske prepreke smanjimo na minimum kako bi poslovni ambijent bio u Srbiji na nivou evropskog i da bi smo na taj način uspeli da tu tržišnu utakmicu zadržimo i da ovde konkurentnost naših ljudi, naših firmi, zadržimo na jednom nivou koji treba da bude zadovoljavajuć. Kod poljoprivrede takođe se navodi da ćemo kroz ukrupnjavanje poseda, komasacije u narednoj godini se truditi da takođe povećamo konkurentnost naših poljoprivrednika. Pedeset tri milijarde dinara je budžet za 2021. godinu. To je zaista tri puta veći budžet nego pre osam godina kada smo preuzeli vođenje države. Da navedemo, dakle, da se u poljoprivredu planiraju takođe velike subvencije. Trideset i osam miliona dolara će biti stavljeno našim poljoprivrednicima kroz različite grantove na raspolaganje naredne godine. Kažem još jednom, u godini krize pokazujemo da možemo i da moramo mnogo bolje da radimo nego što je to bio slučaj ranije. Takođe se navodi u ovom strateškom dokumentu da će se nastaviti ulaganje u energetski sektor, da ćemo se truditi da i tu takođe popravimo tu sliku, da povećavamo udeo obnovljivih izvora energije u našoj proizvodnji struje. Naravno da ćemo akcenat staviti na zaštitu reka i tih planinskih područja o kojima je ranije bilo i te kako mnogo polemike. To ova Vlada upravo time što je zaštitila te reke koje su bile predmet polemike, pokazuju da i te kako društveno odgovorno pristupa svim problemima koji su pred nama. Da pomenemo, takođe, da je predsednik Aleksandar Vučić, skoro, pre neki dan, imao komferenciju za štampu na kojoj je najavio ambiciozne projekte kada je reč o železničkog putnoj infrastrukturi. Ići ćemo od Beograda do Novog Sada za 27 minuta naredne godine. To je svakako nešto što ljudima treba reći i govoriti konkretno o programima o onome za šta se mi zalažemo i zašto hoćemo da i dalje ova politika beskompromisne borbe protiv kriminala i korupcije i politika ubrzanog razvoja bude i dalje ovde vodeća, a da sve one politike koje se trude da to zaustave, dakle da sprečimo. U parlamentu imamo priliku da govorimo o tome. Moramo da podsećamo građane Srbije koliko smo uradili i šta planiramo da uradimo, a šta smo imali do 2012. godine. Kada govorimo o tom periodu koji je bio iza nas, mi moramo svakako da, opet kažem, opomenemo, da prosto ljude upozorimo, ko su ljudi koji danas pričaju da Srbija ne ide u pravom smeru, ko su oni koji nama spočitavaju da danas ne radimo dobar posao za Srbiju. To su ljudi okruženi oko tajkuna Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, koji sramno izlaze pred mase i govore kako bi oni uradili nešto bolje i kako bi oni vodili bolje ovu državu, sa sve onim roleksima od 10-15 hiljada evra na rukama, i na taj način pokušavaju da nam sugerišu da je neko vreme pre osam godina bilo bolje za Srbiju, kako je ono što smo nekad imali bolje, nego ovo što imamo danas. Tako sramno nam govore da je bolje biti, imati 400 hiljada ljudi na ulicama nego danas kada imate isto toliko novozaposlenih. Govore nam kako je bolje imati 35 kilometara auto-puteva koji su rađeni za njihovo vreme, nego 350 koje radimo danas. Da je bolje, evo, dolazim sa Zlatibora, 4,5 sata mi je trebalo da dođem u ovaj visoki dom sa Zlatibora, danas za dva 2,5 sata vi ste tu. Do Požege ćete imati auto-put u punom profilu do kraja godine. Mi govorimo o programima, oni govore konstantno o unazađivanju naše države. Govore nam isti ti ljudi koji su opustošili državu, da oni opet treba da se vrate na vlast, da oni treba da vladaju i to ne nudeći nikakav program, nikakva rešenja, ne govoreći ni o čemu o čemu bi građani imali sluha da prosto čuju nešto za šta se oni zalažu. Mi smo došli na vlast kada smo 2012. godine izneli program reforme, „Bela knjiga SNS“, za oporavak Srbije, tada sećate se, bila je naš predizborni program, mi smo ljudima ponudili programe, ponudili smo ono što smo hteli da uradimo u Srbiji, i za to su građani dali plebiscitarnu podršku. Danas nam oni nude, pratio sam ovih dana u medijima, ta neka suvoparna saopštenja, kaže Zelenović, nudimo Srbiji, kaže da izađemo na izbore pre izbora da odaberemo ko će to da bude opozicija. Pošto oni ne mogu da se dogovore ko danas treba da vodi opoziciju, oni će kaže, da građanima, da izađu, da organizujemo izbore, potrošimo stotine miliona dinara na izbore, da bi izabrali njihovog kandidata koji će da se suprotstavi Aleksandru Vučiću i SNS. Možete da zamislite da danas u Srbiji postoje ljudi koji žele da dođu na vlast, ali nisu tolio sposobni da se međusobno dogovore koga će da kandiduju nego i tu odgovornost žele da prebace na građane. Apsolutno imate situaciju da jedna manjina koja nema ni cenzus priča nama kako bi oni voleli da upravljaju državom, kako bi oni bolje neke stvari uradili, nego što SNS danas radi. Mi im kažemo – iznesite programe, izađite ispred nas sa programima, recite – ne valja, mi bi to uradili bolje. Ali, oni to nemaju, zato što znaju da to nemaju, zato što znaju da apsolutno svaki građanin će da ih podseti da su imali priliku i da ništa nisu uradili sve te godine. Takođe, najnovija glupost koju sam čuo od strane naše opozicije jeste da treba odložiti ustavne reforme zakonodavstva, koje su da podsetimo, najvažnije sprovesti to brzo da bismo ubrzali put Srbije ka EU. Oni traže, dakle, EU insistira na tim promenama našeg zakonodavnog okvira da bismo omogućili, kako oni kažu još veću nezavisnost pravosuđa, i ako smo o tome imali priliku da pričamo, i da je ovde pravosuđe više nego nezavisno. Ali, opet kažem, mi hoćemo da sve te norme uskladimo, želimo da stanemo ispred građana Srbije, da kažemo da smo uradili sve što možemo, da se što pre pridružimo evropskoj porodici naroda. Oni kažu – sve to treba stopirati dok oni ne uđu u Skupštinu. Pazite, znači Skupština ne može da funkcioniše dok oni nisu ovde. Kad oni budu tu, onda ćemo moći da razgovaramo o svemu, do tada treba da budemo paralisani, da budemo blokirani zato što eto Dragan Đilas danas ne sedi u Skuštini i to je velika šteta za građane Srbije. Zaista treba da govorimo o svemu tome da građane podsetimo ko su ti ljudi koji danas pričaju da Srbija ne ide u dobrom smeru. To su ljudi koji su ojadili ovu državu i to ćemo uvek ponavljati. Nećemo da prestanemo da pričamo. Kažu neki – dosadni ste sa tim pričama. Naravno da želimo da ljude upozorimo da vide sa koje strane dolazi opasnost ko želi da preuzme našu državu. Oni koji su je opljačkali, oni koji su je opustošili, koji su ostavili dugove iza sebe, koji su državu zadužili da smo bili 75% javnog duga. Danas kada smo sveli sve ispod nivoa mastrikta, mi možemo da govorimo o ovim reformama, možemo da govorimo da smo prvi u Evropi po broju vakcinisanih, da smo apsolutno država sa najboljim trenutno stanjem u ekonomiji i to ne bi bilo da nije bilo Aleksandra Vučića i SNS. Na kraju krajeva, ono što posebno želim da naglasim, što je važna tema i ovih dana se mnogo priča. Kada imate jaku Srbiju, kada imamo stabilnu finansijsku situaciju, tada Srbija može da pomaže svojim sunarodnicima u okruženju, tada Srbija može da bude tu, krov za ceo naš narod koji i te kako gleda ka našoj državi kada je reč o srpskom nacionalnom interesu. Ranije to nije bio slučaj, nismo smeli da pominjemo ni Jasenovac, ni Jadovno, ni Oluju, ni Bljesak, ni Košare, nigde gde su Srbi stradali, gde su se Srbi borili za slobodu, to niste smeli da pomenete do 2012. godine. To je možda i gora stvar nego ekonomija koju su razorili. Ubili su nacionalni ponos. Govorili su nam da smo mi koljači, da smo mi ti koji treba da se ovde posipaju pepelom i da govorimo da smo mi ti koji treba da se izvinjavaju, a nisu smeli da pomenu nijednu jedinu srpsku žrtvu. Niste mogli da čujete nigde o bilo čemu što je srpski nacionalni interes, na nacionalnim televizija, u medijima od strane predstavnika vlasti. I danas kada o ovome govorimo, može da spočitava šta ko hoće i predsedniku Vučiću i da nam govore oni koji su prodali Kosovo, oni koji su stavili pečat na kosovsku nezavisnost kao Jeremić sa onim idiotskim pitanjem pred Međunarodnim sudom pravde, oni da nam govore da smo mi izdajnici, a da su oni patriote koji su napunili džepove. U njihovo vreme nije smelo da se pomene ništa što je danas na dnevnom redu. Gledali smo svi „Daru iz Jasenovca“ pre nekoliko dana, u subotu. Plakala je cela Srbija, cela Republika Srpska, Crna Gora, srpski narod u Crnoj Gori. Svi su u osam sati bili ispred televizora. Videli smo stradanje našeg naroda o kome se ćutalo 76 godina. Nismo smeli da pomenemo naše žrtve, 76 godina su zatirali svaki pomen svega onoga što smo imali priliku da vidimo. Plakala je Srbija, milioni suza su to veče otišle za milionima poklanih Srba. O tome nismo smeli da govorimo. Hoću da kažem zato što iako ne želim da politizujem ovu priču, da unosim bilo kakvo strančarenje u celu tragediju koja se desila našem narodu, ali moram da kažem, Gaga Antonijević reditelj je rekao – neki nisu smeli, neki nisu mogli, Aleksandar Vučić je smeo i mogao. Nisu smeli da pomenu Jasenovac. Moglo se snimiti i ranije, nije niko smeo da krene o tome, dok danas imamo priliku da govorimo i o Jasenovcu i o Jadovnu i o Jasterbarskom i o svim našim stratištima i da govorimo o tome koliko je danas naš narod u regionu ugrožen, da neki ne bi pomislili da je to nešto što je prošlost. Nije prošlost. (Predsedavajuća: Kolega Dabiću, privodite kraju. Isteklo je vreme.) Prethodne godine imali ste 331 napad na Srbe. Samo da pomenem još jednu stvar. Bitno je reći, iako bi neki da kažu da je to iza nas, da treba da se okrenemo suživotu, pa ljudi, prethodne godine 331 napad na Srbe ste imali u Hrvatskoj, jel Jasenovac nešto što je prošlost ili što je sadašnjost? I dan danas imate ljude koji bi isto to da rade. I dan danas imate ljude koji bi da ratuju protiv srpskog naroda, imate najave da bi da ratuju protiv srpskog naroda, najave da ukinu Republiku Srpsku da završe ono što su započeli Olujom i Jasenovcem. Zaista do dolaska na vlast SNS o ovim stvarima se nije smelo pričati. Danas imamo priliku da pričamo o tome i želimo da kažemo da jaka Srbija, snažna Srbija je jedini garant da se takve stvari nikada više neće ponoviti našem narodu ni u Hrvatskoj, ni u BiH, na Kosovu, Crnoj Gori, ni bilo gde drugo. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto više nema prijavljenih predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na listu govornika. Reč ima Milija Miletić. Izvolite
Zahvaljujem se predsedavajuća. Uvaženi predstavnici Komisije za zaštitu konkurentnosti, uvažene kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić. Dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbija koja se nalazi pored grada Niša. To je najlepši grad u Srbiji. Inače sam izabran na listi Aleksandar Vučić – Za našu decu i kao poslanik predstavljam USS u Skupštini Srbije. Uvek sam i sada i ranije govorio o konkretnim problemima za one zakone koji se donose i za ono šta bi trebalo da se uradi. Ranije, a i sada vezano konkretno za ovaj izveštaj, reći ću, a o tome se uvek i govori, problem našeg jugoistoka Srbije, problem malih sredina, problem naših ljudi, poljoprivrednika, seljaka koji žive na selu i od sela. Svi smo svedoci da ovde govorimo o rezultatima i našeg ministarstva i Vlade, što se može videti, ali uvek moramo reći i neke stvari, ono što se ovde ne čuje, a treba da se zna. Što se tiče stočarstva, poljoprivrede, mlekarstva, veliki problem jeste kod svih nas koji živimo na jugoistoku Srbije, mlekare, odnosno mesta gde naši poljoprivredni proizvođači, naši ljudi koji se bave stočarstvom treba da prodaju mleko da bi od toga mogli sutra da kupe osnovno za svoj život jer od toga žive. Što se tiče stočarstva i mlekarstva, to je sada veliki problem, zato što smo ranije, konkretno u opštini iz koje ja dolazim, Svrljig, imali mlekaru koju je 1995. godine preuzela „Niška mlekara“, pa je 2013. godine, uz pomoć države Srbije, ta svrljiška mlekara počela ponovo da radi, uposlila 40-ak ljudi, imali smo blizu 30 hiljada litara dnevno predatog mleka. Godine 2016. „Niška mlekara“, koja je bila veoma aktivna, imala je blizu 300 radnika, dnevno je prerađivala preko 120 hiljada litara mleka. Došla je situacija da tu „Nišku mlekaru“, kao i „Subotičku“, kao i „Novosadsku mlekaru“, kao i „Zaječarsku mlekaru“ kupi jedan veliki proizvođač i tada počinje problem. Posle kupovine „Niške mlekare“ se zatvara svrljiška mlekara, otpuštaju se radnici, u tim našim malim mestima sada nema mogućnosti da ti naši ljudi prodaju mleko, da od toga mogu da žive. Ali, vrlo brzo posle toga se zatvara i „Niška mlekara“, gube se radna mesta i od 300 radnika sada tu ima 20-30 radnika, jer je tu centar za prodaju tih koji su kupili i „Nišku mlekaru“ i „Zaječarsku“ i „Novosadsku“ i zatvorili ih. Sada nema više 300 radnika, sada ima 30-ak radnika i tamo se sada ništa ne radi. Tu je sada problem konkurentnosti. Oni koji sada otkupljuju mleko kod tih naših proizvođača, pošto nema konkurencije, niko tamo sada ne dolazi, problem je gde da prodamo to naše mleko, a uvek govorimo o zdravoj hrani, o zdravoj sredini, o kvalitetnim proizvodima iz tih područja, jer smo mi kao Svrljig, kao Bela Palanka i taj deo jugoistočne Srbije prepoznatljivi po kvalitetnoj hrani, po svrljiškom siru, svrljiškom mleku, kačkavalju, belmušu. Sada ima samo nekih priča, ali nema rezultata. Ulažemo u stočarstvo, ulažemo u mlekarstvo, ima mogućnosti, ali gledajte vi sad iz Komisije, kako rešiti problem, jer je neko dao da se otkupe te mlekare i neko je to zatvorio. I šta sad? To je sad zadatak za vas kao Komisiju za zaštitu konkurentnosti. Potrebno je da što veći broj ljudi tamo rade, ali neko ko je nešto otkupio on sad to zatvara, uzeo je tržište i kao što kaže Marijan Rističević, dolazimo do toga da je bolje uvesti nego proizvesti. Dolazimo do toga da je bolje nešto tuđe nego što je naše. Prema tome, dragi moji kolege poslanici i vi koji ste u toj Komisiji za zaštitu konkurentnosti, na tome treba da radimo. Moramo sačuvati ono što je naše. Moramo pomoći tom našem poljoprivrednom proizvođaču i tom našem seljaku koji se na svaki način bori tamo da ostane. Moramo pomoći našim malim sredinama kao što je Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, Babušnica, Prijepolje i drugim opštinama. Ali, kako im pomoći? Treba im omogućiti da tamo ljudi mogu od svog rada da žive, da im se otkupe proizvodi, da ti proizvodi, pošto su stvarno kvalitetni, geografsko poreklo, sve ono što treba. Sve je to na mestu, ali, badava, kad neko dođe ko ima veliki novac, otkupi, zatvori i šta sad? Da uzmemo sa strane? Da uvezemo sa strane? Gde će ti naši ljudi da rade? O tome sam uvek govorio i mislim da je to potrebno da se kaže, i ovde i sa ovog mesta. Govorio sam o tome i ranije i tražio da se neke stvari reše. Konkretno, sada ima objekat koji je obnovljen 2012. godine i gde su upotrebljena sredstva države Srbije. Taj objekat sada nije u funkciji, sve je zatvoreno, a mi želimo napredak naše poljoprivrede. Tu treba vi da radite. Tu treba da zaštitite naše poljoprivredne proizvođače i da se obezbedi što veći broj mlekara, da dođu, da uzmu, da kupe, da se takmiče ko će kupiti kvalitetno mleko, zato što je nama priroda dala sve, mi smo tu u Skupštini da o tome govorimo i da Vlada Srbije, zajedno sa nama, pomogne te naše poljoprivredne proizvođače i ta nerazvijena područja. Još jednom, uvažene kolege, poštovani predstavnici Komisije, ja vas pozivam da na tome radite, da zaštitimo te naše male proizvođače, naše seljake od nekih moćnih kompanija koje samo žele tržište, a ne žele naše proizvode. Ja bih toliko. Kao poslanik Ujedinjene seljačke stranke uvek ću na tome insistirati, zato što je to jedini način da spasimo našeg seljaka i naše selo, a to je moguće uz pomoć naše države i našeg ministarstva… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Narodni poslaniče, uvažavajući značaj teme i odakle ste vi došli i sa koje liste ste ušli u parlament, vreme predviđeno za poslaničku grupu kojoj vi zvanično pripadate je isteklo pre skoro dva minuta, tako da sam bila vrlo korektna. Vidim da je Marijan Rističević tražio repliku. Izvolite, dva minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, osnov je pominjanje imena i verovatno lapsus. Ja nikada nisam rekao da je bolje uvesti nego proizvesti. Rekao sam obrnuto. Znači, ja sam govorio o poljoprivrednoj proizvodnji da je bolje proizvesti nego uvesti, a da je deviza one bivše vlasti bila sasvim obrnuta. Ja smatram da je proizvodnja hrane najbitnija za ekonomsku moć jedne zemlje i tvrdim da će se uskoro ekonomska moć zemlje, zahvaljujući pre svega promenama klime, meriti ne toliko količinom zlata i dijamanata već količinom hrane i količinom pijaće vode koju ova zemlja može proizvesti. Otuda uvek govorim da je bolje proizvesti nego uvesti, a da je deviza bivše vlasti, za čije vreme je, recimo, nestalo 200 hiljada krava, bila – bolje uvesti nego proizvesti. Ovo čisto radi razjašnjenja, poštujući u potpunosti grupu muftije Zukorlića, čisto da znamo šta je bila istina o onome što sam ja govorio. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeća na listi je koleginica narodna poslanica Sanja… (Milija Miletić: Hteo bih da odgovorim…) Milija, molim vas, pokušajte da štedite vreme, znate kakav je plan današnjeg rada. Zapravo, nemate pravo na repliku, da odgovarate jedni drugima. Kratko, gospodine Miletiću, izvolite.
Zahvaljujem se. Jeste bio lapsus. Uvek smo govorili da je bolje proizvesti nego uvesti i ja sam tu pogrešio, zbog vremena, jer gledam da u tih šest minuta, koliko ima naša grupa, sve kažem. Inače, u pravu je gospodin Rističević i uvek je bio u pravu, ja sam uvek to podržavao – bolje je proizvesti nego uvesti. To je bio lapsus, a greška je zbog toga što želim što više da kažem, a zbog vremena napravim grešku. Tako da, zahvaljujem se još jednom, vrlo ste tolerantni. Prošli put je predsednik Skupštine rekao da poslanička grupa gde sam ja, da to nije manjinska poslanička grupa, nego mi smo svi tu isto.
Hvala. Razjasnite to drugom prilikom. Zahvaljujem. Narodna poslanica Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, ja ću pokušati da se pridržavam dogovora koji smo imali u vezi sa vremenom koje mi je preostalo bez obzira na vreme koje moja poslanička grupa ima. Uvaženi predsedniče Komisije, članovi Saveta, koleginice i kolege narodni poslanici, pripremajući se za ovu diskusiju o izveštaju Komisije za zaštitu konkurencije prosto je bilo nemoguće ne osvrnuti se na nastanak i uopšte način na koji smo došli do Komisije koju danas imamo. Za početak možda bi trebalo napraviti razliku između politike konkurencije i prava konkurencije. U tom smislu, politika konkurencije ima neki širi pojam i ona zapravo podrazumeva način na koji državne institucije funkcionišu, predviđaju odgovarajuće mehanizme kako bi delovale na samo tržište i to bi trebalo da bude naš fokus dana. Mislim da smo u tom smislu i uspeli prilikom onoga što smo danas mogli da čujemo od narodnih poslanika. Nesumnjivo je da je politika konkurencije jedna od stvari koja je neophodna za Srbiju ukoliko želi da postane članica EU. Sam član 73. Sporazuma o pridruživanju zapravo obavezuje Srbiju da uskladi svoje zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU. Tu nas čekaju važni koraci i u tom smislu imamo dosta stvari koje još uvek treba popraviti kako bismo došli do određenog nivoa koji će zadovoljiti one potrebe koje EU pred nas postavlja. Pohvalno je, recimo, to što je naš zakonodavni okvir veoma dobar, što su uspostavljene institucije, što se iz ovog izveštaja može i videti, i što one rade svoj posao. Međutim, mi još uvek imamo odgovarajuća ograničenja koja se suštinski odnose na samu primenu onih pravnih pravila koja važe u ovoj oblasti. Tu, pre svega, mislim na broj zaposlenih koji imate, a koji možda nisu odgovarajući ni po strukturi ni po načinu na koji oni rade, imajući u vidu obim posla koji imate i uopšte organizaciju same Komisije, pa tako u odnosu na region, kao što u Izveštaju piše, čak 20 do 40% manji broj ljudi radi u ovoj Komisiji nego što je to slučaj sa zemljama u okruženju. Mislim da je vrlo važan korak ka unapređenju rada i same Komisije i uopšte zaštite konkurencije u Srbiji, suštinski da pronađemo ono što predstavlja prepreku kako bismo tu istu prepreku mogli da prevaziđemo i da u tom kontekstu nastavimo da radimo. Eto, jedna od takvih jesu organizacioni stručni kapaciteti o kojima sam malopre govorila. Stiče se utisak da potrošačke organizacije nisu dovoljno prisutne u ovoj materiji i da nije zabeležena neka značajnija saradnja sa Komisijom. Mislim da to ne bi bio loš korak. Sledeća stvar o kojoj želim da govorim jeste i poslovna zajednica koja kao takva, s jedne strane, ima u vidu propise koje mi primenjujemo, ali kao da nije dovoljno uključena u smislu predlaganja nekih novih pravila, mera ili postupaka koje Komisija treba da preduzme kako bi poboljšala stanje u oblasti zaštite konkurencije u Srbiji. Moj kolega je malopre govorio, gospodine Periću, vi takođe, o delu koji se odnosi na delovanje sudija i na to da je potrebno unaprediti kapacitete suda, pre svega kroz specijalizaciju ovog predmeta. Eto, možda nije loše da razmislimo o ideji da se stvori neka posebna organizaciona celina u vidu specijalizovanog sudskog veća koja će se baviti time i koja bi vama u mnogo čemu pomogla i kasnije kada tumačite same odluke i obaveštenja koja bi onda bila koezistentnija i koja bi bila razumljivija svima onima koji se zapravo ne bave tom temom na način na koji se vi njome bavite. Pošto nema mnogo vremena, zaključiću sa time da zaštitu konkurencije u Srbiji i na tržištu treba posmatrati kroz neki vid podsticaja malih, mikro i srednjih preduzeća, da se oni kao takvi udruživanjem u klastere zapravo mogu javiti kao jedan konkurent velikim preduzećima koji stvaraju rizik za postojanje opasnosti koje se javljaju u pogledu zaštite konkurencije. Možda je to ono na čemu treba raditi osnaživanjem malih, mikro i srednjih preduzeća, oni imitiraju rad velikih preduzeća i stvaraju neko potpuno drugačije tržište kao uslov za jedno dobro funkcionisanje tržišta u Srbiji. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednica Skupštine, narodna poslanica Marija Jevđić. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsednice. Poštovani gospodine Periću sa saradnicima, danas imamo priliku da raspravljamo o Izveštaju Komisije za 2019. godinu i poslanička grupa Jedinstvene Srbije u Danu za glasanje podržaće izveštaj, jer smo mogli iz rada Komisije da vidimo da ste dosta radili na harmonizaciji i usklađivanju propisa sa propisima EU. Dosta ste učestvovali, ali ste i organizovali konferencije i seminare širom Srbije, u Beogradu, Novom Sadu i drugim gradovima. To je dobro, jer time objašnjavate i približavate privrednim subjektima značaj konkurencije. Podržavamo vašu intenciju da jačate kadrovske kapacitete, s obzirom na nove oblasti sa kojima ćete se baviti u narednom periodu. Vi ste u svom izlaganju i nagovestili to. Dobro je što se Komisija finansira iz sopstvenih prihoda, jer je to jedan od načina da ostanete nezavisni. Na finansijski plan i Vlada je dala pozitivnu ocenu u oktobru 2018. godine. Tokom 2019. godine ste imali pozitivni finansijski rezultat, višak prihoda je uplaćen u budžet Republike Srbije. Kao što sam rekla, pozitivno i efikasno poslujete. Kada kažem efikasnost, mislim na rešavanje predmeta i ona je vrlo visoka. Raduje me podatak da je sve veći broj mladih ljudi zainteresovan za obrazovanje, za sprovođenje politike i zaštite konkurencije i da se pišu i radovi na tu temu na ekonomskom i na pravnom fakultetu. To je dobra stvar, da razvijamo kulturu zaštite konkurentnosti. Kada pogledam početak vašeg rada 2006. i sada 2021. godinu, vidi se da se iz godine u godinu napredovalo i što se tiče kadrova, ali i sa tehnikom mehanizma zaštite konkurencije koja prati Evropu i, što je jako bitno, s obzirom na pregovaračku poziciju Srbije i na Poglavlje 28 koje se upravo odnosi na zaštitu potrošača. Komisija je u toku 2019. godine imala aktivnu ulogu u ispunjavanju obaveza iz Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Imali ste odličnu saradnju sa institucijama EU i niz uspešnih aktivnosti. Kada je u pitanju zaštita konkurencije, ocena Evropske komisije je pozitivna. Na osnovu podataka iz izveštaja, možemo da konstatujemo da je Komisija jedna organizovana institucija koja obavlja poslove utvrđene zakonom, a u skladu sa Statutom i drugim aktima Komisije, i da poslove obavlja srazmerno dobro s obzirom na mali broj zaposlenih u odnosu na druge institucije iz država regiona i EU. Koliko je tema konkurencije na tržištu kompleksna, govori i niz izmena i dopuna Zakona o zaštiti konkurencije koje smo imali u proteklih desetak godina, čiji je cilj da se domaća regulativa uskladi sa međunarodnom, a trenutno stanje, kao što sam i rekla, po pitanju konkurencije je zadovoljavajuće. Komisija, inače, nije imala pravo izricanja mera zaštite konkurencije po zakonu iz 2005. godine, to je omogućeno zakonom iz 2009. godine, a prve mere su izrečene tek 2011. godine. U vašem izveštaju vidimo da je taj mehanizam nastavljen i u 2019. godini. Kao što sam i rekla na početku svog izlaganja, izveštaj jasno pokazuje da je Komisija u 2019. godini imala intenzivnu aktivnost na glavnim poljima svog delovanja i ni u jednom trenutku izveštajnog perioda Komisija nije bila ugrožena, niti je bilo dovedena u pitanje njena finansijska nezavisnost. Međutim, na sednici Odbora za privredu mnoge kolege su postavile pitanje, prvenstveno koliki je stepen efikasnosti vaše komisije s obzirom na osam zaposlenih, a rešavali ste, na primer, 197 predmeta u 2019. godini. Kao što sam rekla, vaš plan je da se poveća broj stručnih ljudi u narednom periodu. Poslanička grupa Jedinstvene Srbije veruje da će biti tako, jer znamo koliko je bitno i za samu državu jednako i ravnopravno tržište. Mi smo u decembru 2019. godine usvojili Zakon o javnim nabavkama, čiji je cilj povećanje transparentnosti, smanjivanje administrativnog opterećenja, ali i povećanje konkurencije u poslovima javnih nabavki. Imali smo često slučajeve gde su se ponuđači unapred dogovarali oko javnih nabavki i tako je dolazilo do eliminacije konkurencije među njima, a krajnji rezultat ovakvih nedozvoljenih dogovora, koji je inače i zabranjen Zakonom o zaštiti konkurencije, podrazumeva izdvajanje više novca na teret države, a samim tim i na građane kao poreske obveznike. Komisija za zaštitu konkurencije u dosadašnjoj praksi je vodila i pravosnažno okončala određen broj postupaka, upravo ovakvih postupaka. Samim tim se stvara i potreba da se analiziraju nova zakonska rešenja koja su od značaja za ponuđače koji učestvuju na tržištu javnih nabavki u Srbiji. U vašem izveštaju smo mogli videti da je u zadnjih godinu i po dana formirana jedna radna grupa koja u saradnji sa Ministarstvom trgovine upravo i radi na Nacrtu novog zakona o zaštiti konkurencije. Tu postoji prostor za unapređenje institucionalnog kapaciteta Komisije, posebno u svetu direktive Evropske komisije, jer su kroz direktivu predviđena nova pravila i alati kako bi nacionalna tela za zaštitu konkurencije koja funkcionišu u okviru EU bila što efikasnija. S obzirom da Srbija teži putu u EU, ovakav pristup novom Zakonu o zaštiti konkurencije bi bio dobar jer bi se stvorili povoljniji uslovi i pravno sigurnije okruženje, ne samo za razvoj prava konkurencije u Srbiji, već za unapređenje zagarantovanog prava svih učesnika na tržištu. Kada već govorimo o Nacrtu zakona o zaštiti konkurencije, treba reći da je on ovakav postojeći inače skoro 90% usklađen sa propisima EU iz oblasti zaštite konkurencije. Mi smo svesni i čuli smo i od drugih kolega da konkurentsko tržište nikada ne može biti idealno i zato postoje institucije poput komisija, samo tržište i, naravno, krajnji kupci će odlučiti ko je najbolji, ko je najpovoljniji. Komisija za zaštitu konkurencije odnedavno sprovodi i poseban uviđaj koji predstavlja nenajavljenu posetu privrednim subjektima od strane službenih lica Komisije, a koja je u evropskoj praksi poznata kao „prepad u zoru“. Ova istražna komisija se koristi radi otkrivanja povreda konkurencija na tržištu Srbije i predstavlja izuzetno efikasno sredstvo za prikupljanje dokaza. To je još jedna od aktivnosti koja se sprovodi u skladu sa evropskim propisima. Ja sam imala jedno pitanje, ne znam da li ćete imati vi vremena, gospodine Periću, da mi odgovorite, prvenstveno kao narodna poslanica ali i kao građanin. Pretpostavljam da je jako interesantno za privredne subjekte, ali i za same građane da nam kažete – u kojem sektoru ste najviše do sada imali primera gde su preduzeća izvršila povredu konkurencije, odnosno gde je zloupotrebljena dominacija određenih firmi na tržištu, odnosno u određenom sektoru? I sama ideja konkurentnosti predstavlja ne samo sposobnost privrednog subjekta da se uspešno takmiči na tržištu, već i sposobnost privrede da se neprekidno nosi sa globalnom konkurencijom, jer postojanje konkurencije na nekom tržištu ima pozitivne efekte, kao što su poboljšanje kvaliteta roba i usluga, povećanje slobode izbora samih potrošača i omogućavanje nižih cena. Mislim da vizija naše zemlje treba da bude tržište na kojem će svi učesnici pod radnopravnim uslovima moći da se bore za potrošače kvalitetom i cenama, naravno, poštujući obaveze i zakon, a sve u cilju i želji da se građanima obezbede najbolje usluge po najboljim cenama. I kada sam već spomenula potrošače, želim da kažem da je sektor za zaštitu potrošača mnogo postigao u ovoj oblasti. Srbija nastavlja da sprovodi aktivnost koja doprinosi daljoj afirmaciji i jačanju institucionalnog okvira zaštite potrošača. Postoje nova strateška rešenja kojima će se otkloniti dosadašnje prepreke, kao što je jačanje sistema vansudskog rešavanja potrošačkih sporova, unapređivanje zaštite potrošača na digitalnom tržištu, koje je jako bitno i popularno u poslednje vreme i to je neka budućnost, i unapređenje informisanosti potrošača kroz sprovođenje zaštite potrošača u nastavni program. Jedinstvena Srbija se nada da će izveštaj Agencije za 2020. godinu biti još uspešniji, da će vladavina prava i na samom tržištu biti primenjena u skladu sa svim težnjama i naporima Srbije, da budemo zemlja jednakih šansi za sve. Izvinjavam se ako sam prekoračila vreme. Zahvaljujem, potpredsednice. Zahvaljujem, gospodine Periću.
Zahvaljujem, potpredsednice. Tačno ste ušli u vreme predviđeno za poslaničku grupu JS. Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženi predstavnici Komisije, uvažene kolege narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pred nama je jako bitan izveštaj Komisije za zaštitu konkurencije koji je dobro napravljen i to nije sporno. Ali ovaj vaš izveštaj i uopšte rad vaše komisije prethodnih godina samo potvrđuje da sada u Srbiji imamo jedno normalno vreme i da više nemamo vladavinu monopola. Mi moramo prosto uvek da podsetimo i građane i da podsetimo javnost koliko su bitna regulatorna tela, koliko je bitna vaša komisija, ali i šta je alternativa. Alternativa je ono što se dešavalo do 2012. godine, kada smo imali vladavinu monopola, vladavinu monopola Dragana Đilasa, Miroslava Miškovića, Dragana Šolaka. Neki od njih i dan-danas, poput Đilasa, poput Šolaka, imaju monopol po pitanju SBB-a, njihovih medija, kontrole i njihove nenormalne želje da unište sve što je državno. Da se oni pitaju, i Đilas i Šolak i Jeremić i njihovi saborci, ne samo da vaša institucija, jako bitna komisija, ne bi postojala, nego bi oni verovatno osnovali neku privatnu instituciju koja bi imala jedino zadatak da sprovodi njihove monopolske ciljeve. Na sreću, imamo i Vladu Srbije, imamo i predsednika Aleksandra Vučića koji to sprečavaju, imao i vašu komisiju i druge institucije koje to sprečavaju, jer ova Vlada Srbije i mi kao narodni poslanici, mi vodimo računa i o malim privrednicima, mi vodimo računa ne o hiljadama, o stotinama hiljada zaposlenih u Srbiji. Svaka čast velikim preduzećima koja zapošljavaju tri, sedam ili deset hiljada zaposlenih, to je u redu, pod uslovom da plaćaju porez i sve druge neophodne doprinose prema državi Srbiji, porez svakako. Ali nije u redu da monopolskim putem pojedini tajkuni uništavaju male i srednje privatne preduzetnike i uništavaju sve ono o čemu su govorile moje kolege Rističević i Miletić. Zato podržavam rad i vaše komisije, zato podržavam i ovaj izveštaj, jer i ovaj izveštaj ide u prilog tome da u Srbiji vlada vladavina prava, što je nama i cilj. Zato je i SNS došla na vlast, ne samo da stane na put mafiji, nego da stane na put i korupciji, da stane na put i vladavini monopola. Moram na kraju svog govora da se osvrnem na izlaganje moga dragog kolege iz poslaničke grupe Đorđa Dabića, koji je toliko dobro govorio da sam podstaknut da kažem nešto i na tu temu. Tema nije vezana za izveštaj vaše komisije, oduzeću dva minuta vremena, nadam se da mi neće moje kolege zameriti, a reč je o zločinima nad Srbima. Jeste da svaki dan ovde u ovom parlamentu govorimo o tome, ali moramo da govorimo, zato što i dan-danas, nažalost, u Hrvatskoj, pa i u Bosni i Hercegovini postoje oni ustaški elementi koji ne žele dobro Srbima i ne žele dobro antifašistima i antinacistima. Kao što je posle Drugog svetskog rata na teritoriji SFRJ, tj. Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine dvadesetak hiljada ustaša koji su se tada zvali križari maltene do kraja 60-ih godina se kretali po šumama i planinama Hrvatske i Bosne i Hercegovine i ubijali srpski narod. Tako i danas imamo potomke i tih ustaša i tih križara, nadam se samo da su u što manjoj meri, na teritoriji Hrvatske koji ne žele dobro našem narodu i koji žele da se počine zločini. Kad kažemo reč genocid, prvo moramo da znamo i šta je genocid i šta je zločin. Kao što je rekao i naš šef poslaničke grupe dr Aleksandar Martinović, osuđujem sve zločine koji su počinjeni i nad srpskim i hrvatskim i bošnjačkim narodom i 90-ih godina i u Drugom svetskom ratu, ali kada se kaže genocid, mora da se zna šta je genocid. Genocid je namera da jedno stanovništvo ne postoji na jednoj teritoriji i da se protera i otera svim mogućim metodama. To smo imali u Drugom svetskom ratu i to smo imali i 90-ih. U Drugom svetskom ratu taktika ustaša, nacista i fašista je bila trećinu pobij, trećinu proteraj, trećinu pokatoliči. A 90-ih smo imali isto to i u Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini. Da ne govorim o Oluji, Maestralu, Bljesku, Lori, Bratuncu, Skelanima, logorima oko Sarajeva, gde je u svakom logoru stradalo ne po nekoliko stotina, nego po nekoliko hiljada ljudi. A zašto mi danas govorimo o ovome? Ne govorimo mi danas o tim zločinima zato što želimo da se oni ponove. Ne, nego želimo da se oni ne zaborave, da se nikada ne bi ponovili, da se nikada ne ponove ni genocid nad srpskim narodom ni ratni zločini. Mi želimo da se ne ponove ratni zločini, ali isto tako ne želimo da se ponovi i vladavina monopola i vladavina tajkuna, vladavina Dragana Đilasa i njegovih saradnika, kojima su u glavi bile samo, ne bile nego i ostale, da zarade desetine, stotine, pa ako mogu da zarade i milijarde evra. Koje milijarde evra? Milijarde evra, tj. stotine miliona evra našeg naroda, od svih poštenih građana Srbije, a svi smo ovde takvi u parlamentu, koji plaćamo svoje obaveze državi i koji podržavamo i rad vaše institucije i ovaj izveštaj. Zato što mora da postoji zaštita konkurencije. Zato što svi mi volimo našu državu Srbiju i svi mi verujemo Vladi Srbije i predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću koji našu državu Srbiju vodi u bolju budućnost, budućnost za našu decu. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama govornika nema više prijavljenih, zaključujem jedinstveni pretres i zahvaljujem se predstavnicima Komisije za zaštitu konkurencije na njihovom prisustvu na današnjoj sednici. Mi nastavljamo sa pretresom u pojedinostima Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Maja Popović, ministar pravde, koju pozdravljamo, Siniša Mali, ministar finansija, Jovan Ćosić, pomoćnik ministra pravde i Vladimir Vinš, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Poštovani narodni poslanici primili ste jedan amandman, koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Vladimir Đukanović. Primili ste izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu kao i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Đukanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, da zakon stupi na snagu odmah ja se slažem sa tim, da nam ovi koji su najsumnjiviji, ne pobegnu falkonima i drugim avionima. Dame i gospodo narodni poslanici, ono što je pretnja ovom zakonu je što je veliki deo te imovine prenet u inostranstvo na Sejšelska, Maldivska, Pukova i druga ostrva. Druga opasnost su firme, zato što se umetnici i dobitnici tranzicije veliki deo ukradenih stvari, dok su vršili javni posao, a uspešnost u javnom poslu ne bi smeo da se meri količinom novca, ni količinom nekretnina koje stekneš za vreme dok si vršio javni posao. Hajde, recimo, ti te nekretnine i finansije prebaciš na multikome, emošene, idt, a pri tome si, zahvaljujući svom javnom poslu napravio privatne biznise. Pa, si recimo 104 emisije sa RTS pretvorio u 208, pa se to zove 48 sati svadba, pa je to u okviru te emisije sve prikriveni marketing, pa si recimo, dobio milione od RTS i to si strpao na firmu „Emošen“, „Multikom“ itd, i to se onda tretira kao imovina firme i od onih 619 miliona evra, verovatno je na računima firme u imovini firme veliki deo tog novca, a samo su nekretnine na njega i njegovog brata ostale kao predmet moguće istrage kojom se svakako valja baviti. Zašto sam - za da se prihvati ovaj amandman, zato što tvrdim da oni od svog bogatstva samo imaju strah da ga ne izgube. Znači, prilikom donošenja ovog pravila, i recimo ako usvojimo ovaj amandman od svog bogatstva Dragan Đilas i ostali dobitnici tranzicije imaju samo strah da ga ne izgube. To su ljudi koji misle da sa novcem mogu da urade sve i mi treba da dokažemo da to nije tačno. Dame i gospodo narodni poslanici, i danas se krade. Ta ekipa Šolak, Đilas godišnje iz Srbije ukradu više od stotina miliona evra. Mi dok donosimo zakon oni prave rupe u svim drugim zakonima i preko lažnih i prekograničnih kanala ispumpavaju ogromne količine novca. Ja sam lično pitao luksemburškog regulatora da li 30 kanala Junajted medije, među kojima su najpoznatiji N1, Nova S, sport klubovi, Sinemanija, Grand i drugi kanali da li emituju program u Luksemburgu. Dobio sam odgovor od luksemburškog regulatora - da, tačno je, oni su registrovani u Luksemburgu, ali ne emituju program i po luksemburškim zakonima mogu da budu registrovani, a da pri tome nemaju obavezu emitovanja programa. Ovde oni nastupaju kao reemitovani televizijski kanali. Takvi kanali se ne registruju u Srbiji. Ne moraju da se registruju i kablovski operatori svojim ugovorima sklapaju posao sa tzv. prekograničnim kanalima i postoji Evropska konvencija o prekograničnim kanalima koja kaže isto kao domaći zakoni da je reemitovanje istovremeno preuzimanje programa bez izmena prekrajanja i dopuna. Mi danas u Srbiji imamo tridesetak kanala Junajted medije, koji su vlast na određen način u vlasništvu SBB, koji je gle čuda, sem što je operator i distributer televizijskih kalana postao njihov vlasnik zato što su u Briselu izlobirali određenu kancelariju da to mogu bit. Ali, to mogu biti pod uslovom da ti kanali budu registrovani i onda imaju pravo da emituju program, a svi drugi kanali napolju se reemituju, istovremeno preuzimaju bez izmena i dopuna. Oni u Srbiji nastupaju kao piratski kanali. Televizija N1, gospođo ministarko, nema PIB. Televizija N1 nema PIB, N1 televizija se koristi PIB-om Adrija Njuz d.o.o. Beograd. Sad ja vas sve pitam, kako može da postoji neka firma bez PIB-a, dakle, da koristi PIB druge firme? Čak da je Adrija Njuz d.o.o. Beograd osnivač N1 televizije, novonastala firma takođe mora da ima svoj PIB. Recimo, sada ako je neko vlasnik firme, ukoliko ta firma osniva drugu firmu i ta druga firma mora da ima različiti PIB. Ne može jedna firma da se koristi PIB-om druge firme. Televizija N1 je čudo. Strana televizija koja je navodno strana, koja se reemituje, ta strana televizija koristi PIB domaće firme, druge domaće firme. Ja ne znam kako N1 televizija plaća, verovatno plaća sa računa Adrije Njuz, kako plaća svoje usluge, kako prihoduje. Tu Adrija Njuz d.o.o. Beograd drže u gubicima, da slučajno mi ne bi sad zatekli taj novac i oduzeli jer je stečen nelegalno. Oni koriste programe domaćih kanala, a imate više vrsta prekograničnih kanala. Imate te čiste piratske lažne, prekogranične kanale. Vi ste radili u BIA i svakako možete da se raspitate o onome što ja govorim. Imaju i drugi prekogranični kanali. To su klasični pravi prekogranični kanali, to su BBC, CNN, ne znam, TV Crna Gora, Hrvatska televizija i tako dalje. To su prekogranični kanali čiji se programi ovde reemituju bez ikakvih izmena, sa izvornim reklamama koje se emituju tamo. Imate treću vrstu prekograničnih kanala, to su prekogranični kanali čije programe oni menjaju ovde, izmenama i ubacivanjem reklama. Vi pokušajte da prebacite, a ja na primer imam Total, to je vlasništvo SBB. Vi probajte na SBB-u da prebacite na FOX Movies kanal, imaćete u jednom filmu oko hiljadu sekundi reklama, po ceo dan emituju reklame, na klasičnim prekograničnim kanalima čiji program menjaju i reklame koje idu u Americi menjaju se sa domaćim reklamama i tako prekrajaju programe prekograničnih kanala, što je takođe nezakonito. Na takav način emitovanja EPP, marketinga, oni ugrožavaju rad domaćih kanala, zato što domaći kanali koji su registrovani u Srbiji se u većini slučajeva, sem RTS izdržavaju emitovanjem reklama i naplaćivanjem. Ukoliko im to ukrade Šolak, Đilas i družina, u tom slučaju oni ugrožavaju slobodu medija, jer mediji bez novca i nisu preterano slobodni. Oni ne mogu da budu vlasnici, mogu da budu vlasnici svoje slobode. Televizija N1 može da emituje što kog hoće, po meni, ali mora da se registruje, ne sme da krši Zakon o elektronskim medijima i Konvenciju o prekograničnim kanalima. Domaćim televizijama SBB ne plaća ništa, čak je počela na internetu i na EON-u neovlašćeno da emituje programe domaćih televizija RTS, recimo i film "Dara iz Jasenovca" išla je neovlašćeno kroz platformu EON, išla do gledalaca. Pri tome oni naplaćuju reklame iako nemaju pravo na takav način da se ponašaju. Domaćim televizijama ne plaćaju ništa, nikakvu nadoknadu što koriste njihov proizvod. Za mene je to neodrživo. Kada bih ja kao poljoprivrednik izneo svoje poljoprivredne proizvode, dao nakupcu, distributeru na televiziji besplatno, a pri tome on drži drugi deo robe, u ovom slučaju tv kanala, koji svoj program naplaćuju, SBB plaća svojim kanalima reemitovanje, a emitovanje domaćim televizijama koje su gledljive u Totalu, u SBB-u 80% ljudi gleda domaće televizije kroz kabal, te domaće televizije ne mogu da se bune zato što iz velikih gradova gde je uobičajno da se program prati kroz kabal, bi bili udaljeni iz SBB i onda bi bili manje gledani. Ne smeju da se bune, oni koriste program džabe, a pri tome SBB svojim kanalima, prekograničnim, koji se manje gledaju plaćaju i po nekoliko miliona evra mesečno za lažno reemitovanje. Sad ja vas pitam. Ako bez emitovanja nema reemitovanja kakvu uslugu SBB i ta grupacija kompanija plaća u Luksemburg za reemitovanje? To ti je kao kad bi platili uslugu neku fiktivnu u inostranstvu, a da je nismo koristili. To bi bilo pranje para, ispumpavanje dobiti itd. Da li u ovoj državi neko ima snage da stane na put toj pljački? Samo kroz marketing, ubacivanjem reklama, da li neko hoće da mi kaže na „Fox Movie“ da Amerikanci gledaju reklame, da je to izvorni program, da gledaju reklame „Jelen“ piva, „Zaječarskog“ piva, „Dijamnta“? Da li te reklame dolaze iz „Discovery“, „History“, „Fox“ kanala, da li one dolaze tek tako? Da li se emituju? Da li je to izvorni program u Americi? Što zakon kaže, da je reemitovanje prenos, istovremeno preuzimanje programa iz inostranstva koji je neizmenjen. Znate li da oni uzmu na takav način iz marketinga gotovo 100 miliona evra godišnje, plus ove pljačke koje vrše na druge načine? Pri tome, ne štitimo, bilo o konkurenciji reč, nisu konkurentni. Dakle, domaći mediji koji plaćaju sve SOKOJ-u, REM-u, sve nadoknade plaćaju, ovi ništa ne plaćaju. Recimo, otvorite obućarsku radnju u Beogradu i registrujete se i onda neko otvori pored vas i vrši te uslove, kaže – ja ne plaćam ništa, ja sam registrovan u Luksemburgu fiktivno. To je za mene nemoguće. Da li ima neko snage u ovoj državi? Znam da oni dižu dreku o neslobodi medija, kako su oni nezavisni, slobodni mediji. Nisu oni nezavisni mediji, ni slobodni, oni su opozicioni mediji, na to imaju pravo. Neka uređivačka politika „N1“, „Nova S“ bude kakva god hoće, „Sport klubova“. Znate li koliko oni uzmu na reklama na lažnim Sport klubovima koji emituju sport, tu je najskuplja reklama, još drsko kažu – dobro veče iz beogradskog studija. Da li je to program koji ide, REM ne radi svoj posao, da li neko u državi može da stane na put i REM-u i Šolaku i da zaustavi ovu pljačku, pre svega, domaćih medija koji ne rade pod istim uslovima i čiji program drsko prikazuju, ne plaćaju ništa, pljačkaju kroz reklame, jer bez marketinga domaći mediji će ostati bez hleba? Ja želim da prihvatim ovaj amandman i da glasam za njega, zato je moje pitanje da li ćemo dopustiti da gospoda zadrži svoju imovinu nelegalno stečenu zato što je prešla na firme i da li ćemo pustiti da nelegalno stečena imovina krivičnim delom kojim sam pokazao bude zadržana u džepovima Šolaka, Đilasa, njihove rodbine i njihove braće? Znate li kolika je plata u Đilasovim i Šolakovim medijima i zašto novinari beže tamo? Zato što oni ništa ne plaćaju, dobijaju pare za lažno reemitovanje i imaju taj novac jer su opljačkali domaće medije i onda mogu da plate pet puta više novinare koje instaliraju da rade sasvim različite stvari nego kad su radili u javnom servisu. Dame i gospodo narodni poslanici, ta grupa koja je nekad sedela tamo, ja je poredim sa najvećim razbojnicima. Da je Al Kapone danas živ, bio bi sitna riba pljuckavica za Đilasa i njegovu ekipu. Toliko bi bio sitan da ga ni u njegovu stranku ne bi primili. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka sa saradnikom, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, mislim da i ovaj amandman jasno pokazuje koliko je neophodno, hitno, i pre svega, u interesu građana da se primenom ovog zakona i sve što će nam doneti ovaj zakon krene odmah. Iz nekog ličnog svog mišljenja i iz diskusije koju smo imali u utorak, verujem i koje ćemo danas imati, negde se nosim mišlju da nam nije dovoljno ni 10 sati da potrošimo na sve primere kako se čerupao, otimao budžet građana Srbije, kako su ta sredstva završila u privatnim džepovima i kako su predstavnici bivšeg režima, a danas ljudi koji pokušavaju da se vrate na vlast zloupotrebili i iskoristili svoj položaj i na svaki mogući način iskoristili priliku koja im je ukazana da urade nešto za zemlju, učinili sve da urade nešto samo za svoj privatni interes i za svoj džep. Poslednjih dana intenzivirala se histerija, pre svega, kod Dragana Đilasa, zatim i kod Vuka Jeremića, kao se približava datum kad ćemo početi sa preispitivanjem imovine svih funkcionera kada će Zakon o poreklu imovine početi da pokazuje svoje rezultate. Ono što sam rekao u utorak, poštovana ministarka, o rezultatima ovog zakona možemo da pričamo tek kada budemo videli konkretne rezultate i primenu istog. Ovo sve govorim zato što u utorak smo imali onu emisiju u kojoj je Dragan Đilas pokušao sebe da opravda, a poput pileta u kučine se upetljao, kao što narod kaže i sam potvrdio da je svoje norlobe, bogatstvo stekao 2005. godine, dakle, već kad je bio duboko u politici. Ali zbog toga što je drugi najbogatiji čovek tog dela režima, Vuk Jeremić, od juče, što narod kaže, skrenuo sa pameti, pa pored otvorenih pretnji koje je upućivao ljudima na društvenoj mreži, danas nastavio sa nekakvom anketom, gde, poštovana ministarka, on sada anketira svoje pratioce i prema tome će da deluje u koliko dođe na vlast. Pokušaću da vam citiram. Dakle, postavio je pitanje: „Da li svi oni koji podržavaju SNS ne smeju više da budu u javnom sektoru ili da im se zabrani zapošljavanje u periodu od deset godina?“ Juče sam pitanje postavio ministru policije, gospodinu Vulinu. U toj diskusiji mislim da ima mesta i za vas, kao vrsnog pravnika, pa bih voleo da možda na kraju ove diskusije samo iznete svoje mišljenje i kažete mi da li je normalno da neko ko pretenduje da se vrati na vlast bude najviši državni funkcioner, predsednik, premijer, za šta sve aplicira u svojim snovima, se podređenim ljudima obraća na način gde im imenom i prezimenom kaže sledeće: „Na listi si, nećemo te zaboraviti prijatelju, zapamti šta sam rekao.“ Dakle, imenom i prezimenom se obratio jednom korisniku: „Proći će i ovo zlo, kao i svako pre njega, a onda će vas naći ono što ste zaslužili. Nećete vi biti kažnjeni iz osvete, već zato da se zlo nikada ne bi ponovilo.“ Moja koleginica Sandra Božić, uvažena, juče je pročitala jedan tvit, i za razliku od mnogih koji predstavljaju taj savez i predstavnike bivšeg režima nikada do sada nije kukala, žalila se ili držala konferencije iznoseći pretnje koje njoj svakodnevno stižu, ali je u ime svih žena juče pročitala jedan tvit i ja želim da ga ponovim, da ga ja danas pročitam, pa da vidite kako oni danas posmatraju svakog ko im samo sugeriše na zlodela koja su činili ili na štetu koju su napravili u našoj zemlji: „Milice, jadnice, nesposobna da za život zarađuješ drugačije, nego moralnom prostitucijom.“ Zamislite, tako se karakteriše žena koja je samo iznela svoje mišljenje. „Ti mladi, koji za razliku od tvojih vlasnika ne kupuju diplome i koji razmišljaju svojom glavom, oni će biti graditelji Srbije nakon što vas pošaljemo tamo gde pripadate, u kanalizaciju.“ Dakle, svako ko se ne slaže sa Vukom Jeremićem završiće u kanalizaciji. „Aleks, kada se završi sve ovo preuzećemo botovske servere, neće ostati skriven nijedan identitet, uključujući i tvoj. Praćeš klozete do kraja života.“ Poštovana ministarka, ja ću ovo izlaganje završiti i nastaviću u ovom smeru sa još jednim pitanjem. Ako sve ovo nije dovoljno, recite mi, molim vas, kako da tumačimo deo u kome se kaže – nemojte jednog dana baš mnogo da cvilite? Ne znam na šta misli, zbog čega bi građani Srbije ili svako ko ne podržava Vuka Jeremića ili podržava SNS, jednog dana cvilio, ali me zanima da li će neko od nadležnih institucija naći za shodno da reaguje na ovo? Mi sa ovog mesta, kao narodni poslanici usvojili smo Kodeks gde nam je ograničeno ili suženo delovanje u smislu iznošenja onih problema i muka koji imaju naši građani i pitanja koji oni nama postavljaju, ja sam za to i pridržavam se tog kodeksa, kao i moje kolege. Ali, šta ćemo da radimo sa ljudima koji su našu zemlju upropastili? Danas pretenduju da se vrate na vlast i ovako se ophode prema građanima Srbije i ljudima koji će možda glasati za nas, sigurno za nas ili možda neće ni glasati, ali jedino što je sigurno za ovakve ljude nikada više neće glasati. Ovaj čovek je pominjao nekakve pozajmice, uzimanje para od stranih zvaničnika, a paradoksalno je da je baš on, u periodu dok je predstavljao našu zemlju u UN, bacio ljagu na našu zemlju, na naš narod, jer su mu najbliži saradnici sa kojima je on sarađivao, sa kojima se viđao i u Trampovoj kuli, gde je bio posrednik, pohapšeni zbog svetske afere koja se razrešava u Americi, a potresla je ceo svet, od Emilija Lozoje do Patrika Hoa. U svim tim aferama, kao što možete videti, on je na slikama sa ljudima koji su i uhapšeni, ali i koji su osuđeni na te kazne. Ono što je zanimljivo, u svim tim izveštajima Vuk Jeremić se nalazi u središtu te hobotnice i tih dešavanja. Zašto? Zato što je svoju poziciju u UN koristio da poveže sve ove, ispostaviće se kriminalce, koji su svoj novac i svoj uticaj koristili da bi svoje bogatstvo dodatno uvećali. U prilog tome govori i činjenica da je od Patrika Hoa, koji je osuđen na trogodišnju zatvorsku kaznu, njegov nekakav centar koji on predvodi dobio više od sedam miliona dolara i to baš u periodu kada je zastupao njegove interese. Dakle, kada je Patrika Hoa povezivao i upoznavao sa Lozojom, za koga na Tviteru kaže da je njegov brat i da se zajedno slikaju i dive se jedan drugom, sedam i po miliona dolara je dobio od tog Patrika Hoa. Kada se sam upetljao u svoje laži, pokušavao je nevesto da se na jednoj od televizija Dragana Đilasa, koje se ovde pominju više puta, ali pominjao ih je gospodin Marijan Rističević, da se iščupa nekakvim izjavama o nekom nameštenom intervjuu, pa ga je novinarka silom prilika, ili tako nekako, nesvesno naterala i da prizna da iznosi neistine. Naime, uputila mu je pitanje - koja mu je od dva pravnih lica upućivala sredstva, da li je to „Čajna enerdži“ ili „Čajna enerdži fond komiti“, gde je on rekao - obe. U jednoj emisiji je rekao obe te fondacije mu uplaćuju. Nedugo nakon toga, možda mesec dana kasnije, opet u toj emisiji na istoj televiziji, kada je bio suočen sa tim da će Patrik Ho otići na zatvorsku kaznu, ispravio se i rekao da mu je to uplatila kompanija, a ne institut na čijem čelu se nalazi Patrik Ho. Ovo vam sve pominjem, poštovana ministarka, zato što histerija koju on vodi na Tviteru ovih dana i kampanja nekakvog progona svakog ko ne misli kao on ili možda ko će se usuditi da ukaže na njegove manifetluke, se pojačava upravo sada kada će doći do ispitivanja imovine svih nas. Ovo je jako bitno zato što ako ste u stanju da primite 7,5 miliona evra od nekoga zarad njegove promocije i spajanje, vršenje poslova ostvarivanja kontakta, nameće se pitanje da li će građani moći da se osećaju slobodno ako taj novac Vuk Jeremić možda iskoristi, pa ove pretnje svoje sa Tvitera pretvori u delo? Kada pričamo o Zakonu o poreklu imovine, siguran sam da je jako teško objasniti da od perača prozora, trgovca žvakama, čime li već, neuspešnog i propalog preduzetnika sa 70.000 evra, ženinom kućom i polovnim automobilom SAAB, koji ste imali na početku političke karijere 2004. godine, kao što je Dragan Đilas imao, 2012. godine izlazite iz politike, a 2018. godine sami prijavljujete imovinu u nekretninama veću od 25 miliona evra, zaista me zanima kako će to neko objasniti? Ono što želim, poštovana ministarka, još da vam sugerišem, danas ta kampanja kojoj ćete i vi biti izloženi dobila je svoj drugi oblik. Stranka Dragana Đilasa slobode i pravde je poturila svog nekog novog ekonomskog eksperta, stručnjaka koji je izašao sa neverovatnim podacima koje nigde nisam mogao da pronađem, o nekakvom ekonomskom padu, nazadovanju Srbije, ne znam ti ja čim sve ne bi li se nekako ovaj zakon i današnja diskusija bacila u senku. Ne mogu da ostanem nem na to, jer građani Srbije moraju da znaju da laži koje on i njegova stranka predstavljaju građanima nemaju veze sa životom. Samo želim građane da podsetim da je rast BDP 2009. godine, kažemo rast, bili smo u minusu 2,7%, dok smo 2019. godinu završili sa 4,2% u plusu i bili najbolji u Evropi. Broj zaposlenih 2012. godine je bio negde više od 2,2 miliona, dok je 2019. godine iznosio skoro tri miliona. Nezaposlenost u njihovo vreme je bila 23 – 24, pa čak i do 26% je išla. Naša država je uspela to da spusti pod rukovodstvom Aleksandra Vučića i Vlade Srbije negde oko 7%. Prosečna zarada 2012. godine je bila negde oko 300 evra, dok danas ministar Siniša Mali iznosi podatak da je u decembru prešla 560 evra. To su konkretni rezultati. O direktnim stranim investicijama možemo pričati, ali svima je jasno da je i po tom parametru današnja Vlada na najboljem mogućem nivou i najbolja u Evropi i za takve stvari dobijamo potvrde iz celog sveta. Da li je to Fajnenšel tajms, da li je to MMF, da li su to bilo koje druge strane investicije, svi nam odaju priznanje, ali ne i Dragan Đilas, koga ove podaci jako bole, povređuju i samo su dokaz sposobnosti Aleksandra Vučića i Vlade Srbije, ali bogami i dokaz kako je on u vreme dok su Vuk Jeremić i bratija okupljena oko DS i njihov režim upropašćavali našu zemlju. Sa svim ovim podacima moraju građani da se suoče, jer u narednom periodu nema te laži koju neće ponoviti, koju neće izneti ne bi li pokušali nekako da bace u senku sve što je dobro, što naša zemlja postiže i na polju vakcinisanja i na polju ekonomskog razvoja i rasta. Za građane koji možda to nisu čuli i ne znaju, verujem da ovde imamo poslanike koji su iz Valjeva, predsednik Aleksandar Vučić je najavio da će na leto biti postavljen kamen temeljac za fabriku u Valjevu koja će zapošljavati više od 500 ljudi, a nakon toga će doći još jedna fabrika. To je odgovorna politika koju sprovodi Aleksandar Vučić i Vlada Srbije i to je najbolji odgovor na sve laži koje danas čujemo. Sa time ću završiti, kada pričamo o Vuku Jeremiću, namerno nisam mnogo vremena i mnogo više koliko zaslužuje posvetio tajkunu Draganu Đilasu, koji je 619 miliona evra zaradio svojim kompanijama, ponavljam i u prvi plan stavljam Vuka Jeremića iz prostog razloga što ove pretnje nisu više samo slučajnost, već postaju praksa i zbog građana koji me pitaju da li on to stvarno misli da pretoči u delo ako jednog dana dođe na vlast, mada sam uveren da do toga neće doći, jer građani, pre svega, cene rad, zalaganje, a ne nekakvu politiku koju on danas predlaže, pominjem zato što je taj čovek dok je bio ministar spoljnih poslova, dragi građani Srbije, na svoja putovanja potrošio tri i po miliona evra. Na službena putovanja je potrošio tri i po miliona evra. Do ovih podataka se došlo internom revizijom u Ministarstvu spoljnih poslova. Čovek je kao šef diplomatije na službenim putovanjima proveo 959 dana. Znači, 959 dana za četiri ili pet godina, koliko je obavljao tu funkciju. Sa time ću završiti. Dok su građani Srbije radili 2011. i 2012. godine za nešto oko 300 evra mesečne plate, u toj godini najbliži saradnik Dragana Đilasa, jedan je radio na čerupanja Beograda i beogradskog budžeta od građana Srbije i građana Beograda, a drugi je to radio na nivou Republike sa pozicije ministra za spoljne poslove, u 2011. godini samo za dnevnice je uzeo 12.000 evra. Dakle, prosečan građanin je za te pare 2011. godine u tom periodu morao da radi tri i po godine, čini mi se, a on je samo u jednoj godini na ime dnevnica uzeo 12.000 evra. Zato što građani sve ovo znaju, zato što znaju u šta su nas i u kakvu su nas situaciju doveli i na rub propasti totalne i bankrota, njegova histerija, kao i histerija i panika Dragana Đilasa je danas na najvećem mogućem nivou. Vama ministarka uvažena i vašim saradnicima želim da istrajete i da ovaj zakon primenjujete doslovno na svakog, ne deleći na one koji su bliski Srpskoj naprednoj stranci i na one koji su protiv Srpske napredne stranke, da nema jednakih, jer je to u interesu građana Srbije, jer je to u interesu stvaranja još lepše i još bolje Srbije. Hvala vam i živela Srbija!
Hvala, gospodine Mirkoviću. Reč prvo ima ministarka Maja Popović. Izvolite.
Želim da odgovorim uvaženom poslaniku na pitanja koja mi je postavio. Apsolutno sam saglasna da su ovde izvršena krivična dela ugrožavanja sigurnosti, da kažem, i uvrede i klevete. U tom smislu, mislim da mi treba da budemo postojani u zakonitom ostvarivanju i zaštiti svojih prava, da treba da im odgovorimo svaki put tužbom, da budemo na nivou Vlade Srbije i ovih naših ciljeva koje želimo da ostvarimo. Želim sa ove govornice da obećam da njihovo zastrašivanje, maltretiranje po medijima, po društvenim mrežama nas neće zaustaviti, samo nas pojačava u ovoj borbi protiv kriminala i njihove korupcije. Mi tu nećemo stati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, gospođa Sandra Božić. Izvolite.
Zahvaljujem. Ministarka, zaista nemam šta da dodam na ovaj vaš odgovor i srećna sam zbog toga što imamo zaista nekoga na čelu Ministarstva pravde ko je odlučan u nameri da čak i ovakvi slučajevi, pa ko god to bio, da li je to političar iz bivše vlasti, sadašnje opozicije, ili bilo ko drugi, da stanemo jednom i za svagda na kraj ovakvom načinu obraćanja, pogotovo ako su u pitanju političari, bivši političari koji se obračunavaju sa običnim građanima, jer zaista postoji opasnost da se taj vid nervnog rastrojstva, pošto ne vidim način kako bih drugačije opravdala ovakvo ponašanje, prelije i na ulicu. Mislim da takvi ljudi, zaista, verovatno predstavljaju i neku vrstu opšte opasnosti. Složiću se, naravno, opet mi je moj kolega dragi, gospodin Mirković, dao zaista jednu odličnu priliku da u okviru ovog amandmana spomenemo i da utvrdimo da nam je zaista malo vremena ovo jedno zasedanje i da bi verovatno možda bili potrebni i dani, meseci i godine da razgovaramo o svim malverzacijama, kriminalnim marifetlucima koji podležu, verovatno će biti i možda tema ispitivanja Zakona o poreklu imovine, kako bismo došli do svih zaključaka i svih predmeta, kažem, onih koji se tiču spomenutih političara bivše vlasti, ali ima ih, svakako, još. Ne završava se i ne počinje sve, nažalost, na imenu Dragana Đilasa, ali ništa manje nisu bili ažurni u ostalim kriminalnim radnjama, otimanju novca iz džepova građana Srbije, ni ostali političari koji danas stoje upravo pored istog Dragana Đilasa. Da li su od njega i tada učili, divili mu se i hteli jednog dana da postanu kao on, na nama je prosto da se zamislimo, i na građanima Republike Srbije, ali definitivno i de fakto, postoje neke stvari koje daju određene indicije da je takvih kriminalnih radnji bilo i u njihovim biografijama i to, naravno, za vreme vršenja političe vlasti. Tako, nemojmo zaboraviti, molim vas, Mariniku Tepić, koja živi vrlo neskromno, rekla bih, za današnje uslove i možda neprimerenog bogatstva za jednog poslanika bivše vlasti. Svakako da je stan od 300.000, kada se zaradi jednim mukotrpnim radom, nešto što je za poštovanje, jel tako, ali s obzirom da mi ovde znamo da je ovo žena koja je vršila javnu funkciju, postavlja se pitanje odakle i kako je Marinika Tepić zaradila stan od 130 kvadrata, koji danas na najeksluzivnijoj lokaciji u Novom Sadu je u proceni od oko 300.000 evra? Zaista se postavlja jedan veliki znak pitanja. Kada znamo da je Marinika realizovala projekat „Zlatni most – seks za početnike“ kada je bila pokrajinski ministar za sport i omladinu, Marinika Tepić je dok obavljala tu funkciju pokrajinskog sekretara, sa 6,7 miliona finansirala upravo ovaj projekat. To je projekata nevladine organizacije, ko ne zna. Naziv nevladine organizacije je „Skas“ i ništa tu ne bi bilo sporno da se na tom čelu nevladine organizacije nije nalazio visoki pokrajinski funkcioner, njen tada stranački kolega Dušan Jakovljev. Podsetiću, ko je zaboravio, verujem da vam je jako teško da se setite, da prebrojite stranke iz kojih je i gde preletela Marinika Tepić, to je jedna evolucija koju je zaista teško ispratiti, ona je tada bila član Lige socijaldemokrata Vojvodine. U tri tranše je nevladina organizacija Jakovljeva, tadašnjeg potpredsednika Pokrajinske skupštine, prebačeno 6,7 miliona dinara, a po tvrdnjama pojedinih političara u Skupštini Srbije, tim parama Jakovljev je kupio stan upravo u komšiluku Marinike Tepić, kod Banovine. Ja bih rekla onda da su im ukusi očigledno dosta slični. Nije to jedina malverzacija Marinike Tepić dok je bila pokrajinski ministar, ima ih dosta. Razgovaraćemo sasvim sigurno i o njima. Ja opet ovim putem molim tužilaštvo da još jednom sve ono što mi narodni poslanici sa ovog mesta govorimo i iznosimo zaista neko iz tužilaštva pogleda i sagleda, jer zaista bi bilo preterano da sve to što smo mi ovde izneli, a masa je dokaza, ne postoji nijedan osnov kako bi se pokrenuo najzad određeni postupak za sve kriminalne radnje Marinike Tepić, a videli smo da su i njoj i Draganu Đilasu te kriminalne radnje vrlo bliske, s obzirom da su očigledno učili od nekih koji su u tim krugovima bogami najcenjeniji, kao što je Vlada Japanac, sa kojim su se slikali, kao što su Filipović i Đukanović iz Pančeva. Dakle, ja vam nabrajam narko-dilere, ubice i pripadnike zemunskog klana, koji su zaista, rekla bih, prvi krug prijatelja ovog dvojca. Ne stajemo tu. Što se tiče ostalih koji su, takođe, pripadnici bivše vlasti, a poznati su po tome što im je parola bila – desna ruka, levi džep, tokom 2013. godine na inicijativu još jednog od bivših poslanika i pripadnika bivše vlasti Miroslava Aleksića, SO Trstenik, a podsetiću vas da je upravo vezano i za ovu opštinu i za sve ono što smo, takođe, sa ovog mesta iznosili kao narodni poslanici, za vreme mandata Miroslava Aleksića i kao direktora javnog preduzeća i kao predsednika opštine je nanizano baš dosta optužbi za kriminalne radnje, korupciju i ostale malverzacije. To nije neproverljivo i to nije baš da nije ostalo neprimećeno, s obzirom da je DRI i pokrenula određene postupke. Moj kolega je u utorak, čini mi se, i postavio jedno dobro pitanje, koje se odnosi upravo na situaciju vezano za Aleksića dok je bio predsednik opštine. Pitanje je glasilo – dokle se zaista stiglo u tim postupcima, da li je pokrenuta krivična prijava, s obzirom da znamo da je DRI na stotinak strana, možda i više, 300-ak strana, iznela sve ono što je bilo sporno dok je Miroslav Aleksić bio predsednik opštine Trstenik, a odnosi se na mnogobrojne malverzacije, između ostalog, malverzacije koje se tiču i uvlače u sve to i nepotizam, koji je u jednoj nameri, sa svojim tastom, koga je postavio za direktora Nacionalne službe za zapošljavanje i preko kojeg je i izvlačio pare, preko nevladine organizacije gde su zajedno bili vlasnici? Tu su milionski iznosi. O tome smo svi govorili više puta. Recimo, ovo je jedna stvar o kojoj nismo govorili. Dobro je što imamo građane kojima korupcija, kriminal i sve ono što je bivša vlast činila i dobro smo zapamtili i mi, a i građani Republike Srbije vrlo, vrlo, vrlo dobro, s obzirom da 400.000 ljudi dobro pamti kako je ostalo bez posla, na ulici i ukradene budućnosti. Ti ljudi se i danas javljaju i pitaju zašto niko od ovih političara iz bivše vlasti nije odgovarao. I sami prijavljuju oblike korupcije na koje su dolazili kada su pojedini iz bivše vlasti imali i vršili odgovornost za istu. Tako je, kao što sam maločas krenula, tokom 2013. godine, na Aleksićevu inicijativu, SO Trstenik donela odluku o dodeli lokacije građevinskog gradskog zemljišta u ulici Cara Lazara u Trsteniku građevinskom preduzeću „Tehno gradnja“ iz Kruševca za izgradnju petospratne stambene zgrade, e, sad, ovo je najzanimljiviji deo, a tiče se, naravno, cene, cena je bila prava sitnica. Cena je bila 10.000 evra. Odluku za tako nisku cenu gradskog građevinskog zemljišta Aleksić je pravdao tvrdnjom da je reč o podsticajnoj meri za pokretanje stanogradnje u Trsteniku. Nakon, ovo je još zanimljiviji deo, izgradnje pomenute zgrade, Aleksić je krajem 2016. godine na raspolaganje dobio stambeni prostor na poslednjem spratu gde je tokom leta 2017. godine, kako kažu zabrinuti građani koji su mi dostavili ove podatke, viđena Aleksićeva supruga koja je najavljivala useljenje u novi stan za kraj te godine. Ovaj stan je, za informaciju i narodnim poslanicima i ministarki pravde, nadam se da će neko iz Tužilaštva ispratiti ovaj moj govor i ove činjenice, pa se pozabaviti, veličine 146 metara kvadratnih, a vrednosti oko 80 hiljada evra. Ovaj stan, koliko je poznato, Aleksić nije isplatio u celosti, već preduzeću „Tehnogradnja“ iz Kruševca duguje još dvadesetak hiljada evra i još uvek ga nije uknjižio na sebe, tako da se stan i dalje vodi na pomenuto preduzeće, s obzirom da su imali zajedničke poslove i da je ovo bio najzgodniji način da Aleksić zapravo sakrije svoju imovinu. Sve ovo je vrlo povezano sa novim zakonom zato što, želim da kažem, će jako teško biti organima, koji budu sprovodili ovaj zakon, da utvrde zaista gde se nalazi imovina svih bivših političara. Upravo iz ovog razloga, zato što su bili prisutni različiti marifetluci koji su prikrivali svaki njihov trag. Tu su bili različiti poslovni partneri koji su za svoje usluge plaćali kojekakvoj rodbini, Miroslav Aleksić je možda najbolji primer te vrste nepotizma, ili su bili sa nekim vrlo bliskim prijateljima u kombinaciji oko nekih kuća koje su se bavile, recimo, reklamnim prostorom, koje su se bavile nekim advertajzingom, davanjem saveta itd, kojima su davali određene fiktivne iznose koji su se njima vraćali u kešu i na ruke. To će biti izuzetno teško ispratiti i dokazati. Najveći deo para zapravo i jeste, barem u slučaju Miroslava Aleksića… Po ovome što imamo i koliko podataka imamo, izjave ljudi koji su na ovakve stvari skrenuli pažnju, biće jako teško dokazivo. Kada govorimo o Draganu Đilasu, apsolutnom šampionu u malverzacijama, kriminalnim aktivnostima i krađi građana, kako Beograda, tako i Srbije, mislim da je, i u pravu ste, još jednom, gospodine Mirković, velika nervoza u tajkunskim krugovima, a upravo zbog ovog zakona, upravo zbog neprikosnovene i nepokolebljive borbe Aleksandra Vučića i Vlade Republike Srbije protiv kriminala i korupcije u Srbiji. Podsetiću vas da ako pogledate odredbe zakona i ne bila velika panika. U slučaju da se otkrije i dokaže, naravno, da Dragan Đilas mora da vrati deo svoje imovine, računajte koliko je 75% od 35 stanova, računajte koliko je 75% od 619 i mnogo, mnogo više miliona. S obzirom da je Dragan Đilas, koliko smo mogli da razumemo, u romansiranom pranju biografije u izvesnim emisijama najbolji i najefikasniji perač prozora na svetu i verovatno da je „Multikom“ trening centar upravo za najbolje i najvrsnije perače prozora. Sigurna sam da Dragan Đilas ne brine da će ostati bez dela svoje imovine, s obzirom da je pranjem prozora uspeo da zaradi ovakvu imperiju, ovakvo carstvo i ovakve milione. Predočiću vam da za njega nema zime. Vidite, građani, sigurna sam da su mnogi od vas ovakva stakla na kolima makar, ako ne na nekim drugim stvarima gde možete naći takvo staklo, videli širom grada, tako da posla za perače prozora ima. Poručujem Draganu Đilasu da nema zime i da se ne brine, s obzirom da neće ostati sasvim sigurno gladan, za njega će posla uvek biti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo Božić. Reč ima narodni poslanik Milan Radin.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovana ministarko, moram reći da ću ja podržati ovaj amandman, iako smatram da ovaj amandman kasni, čitav zakon kasni, kasni jedno 20 godina. Da smo ovakav zakon imali pre 20-ak godina, ostaje nam nada da možda, samo možda, ne bismo imali skakavce koji su pojeli Srbiju početkom ovog veka. Sa druge strane, nadam se da ćemo kroz ovaj zakon uspeti da pokucamo na vrata nekih pomalo zaboravljenih asova DS u nekim manjim mestima. Što se tiče Đilasa, to bismo svi voleli da znamo. Ja bih prvi voleo da znam kako je njegov brat Gojko zaradio 36 stanova. Iskreno rečeno, voleo bih da bude na neki legalan način. Imam i ja mlađeg brata, pa da znam na šta da ga uputim, mada moram reći da izražavam sumnju da je to na bilo kakav iole legalan način stečeno. Sa druge strane, nadam se da ćemo saznati kako je gospodin Zoran Milešević, visoki funkcioner DS iz Kikinde, uspeo da kupi hotel, ne 36 stanova, najluksuzniji hotel u centru Kikinde, da ćemo saznati šta je bilo sa čuvenom braćom Dulić koji su počistili Srbiju, koji su počistili Suboticu. Da li je od toga nešto ostalo i gde je to otišlo? Da li ćemo se podsetiti Bore Novakovića, Bore duge ruke solunske, koji je u ovom Domu uspevao iz Soluna da glasa? Da li ćemo saznati gde je otišlo preko 400 miliona koje je on sa Borovicom uspeo da ukrade na izgradnji bulevara u Novom Sadu? Mada, nije jedini on koji je radio sa tom firmom. Gospodin Pajtić je uspeo čitavu banku da upropasti. Uspeli su „Metals banku“, kasnije su je preimenovali u „Razvojnu banku Vojvodine“, da ugase, da upropaste, da sve iz nje iznesu. Naravno, kasnije se pričalo o Pajtićevoj kući u Senti, kako je deo tamo završio. Da li ćemo to saznati kroz ovaj zakon, da li nećemo? Ne znam. Ostaje nam da se nadamo. Jasno nam je da je skupo izdržavanje ergele srndaća. Nadam se da tužioci i poreski inspektori neće morati u to da ulaze koliko košta održavanje tako nečega. Što se tiče gospođe Tepić, kao što je prethodna govornica, poštovana Sandra Božić, pomenula, njen posao sa gospodinom Jakovljevim… Moram reći da je gospodin Jakovljev dobro prošao u tom poslu, s obzirom da su i dalje aktuelne priče kako je gospodin Tepić, suprug Marinike Tepić, tukao stranačke kolege u Temerinu. Sa te strane, razumem potrebu Marinike Tepić za tolikim stanom u Novom Sadu, da može da se skloni. Opet, i dalje, voleo bih da saznam kako su to zaradili? Znam dosta ljudi iz državnog sektora. Znam dosta ljudi i imam priliku da znam kolika su im primanja, manje-više, mogu vam reći da bi trebalo, po nekoj mojoj slobodnoj računici, da radim do kraja života na mestu narodnog poslanika, pa još možda i preko toga, preko prosečne starosti u Republici Srbiji, i opet je pitanje da li bi se moglo zaraditi na taj način stan u centru Novog Sada od 300 hiljada evra. Makar, eto, ono što mi je malo lakše jeste da znam da neću proći kao bivše stranačke kolege gospodina i gospođe Tepić. No, moj i dalje omiljeni bivši as DS je gospodin Goran Ješić. Kako će ovaj zakon uspeti da pokrije, ako će uspeti da pokrije, njegove nekretnine u Beču za koje znamo? Da li ih ima još negde? To je pitanje. Da li ćemo uspeti da saznamo i na koji način je stekao te nekretnine i da li te nekretnine takođe podležu ovom zakonu? Verujem da bi možda ovim zakonom podlegala mlekara koju je otvorio zajedno sa ujakom Amira Bislimija, ako se ne varam, i sa advokatom Srđanom Kovačevićem koji je imao priliku da zastupa jednu manje poznatu firmu. Doduše, tad je bila manje poznata, a sad smo svi čuli za nju – „Dajrekt medija“, a znamo ko je vlasnik „Dajrek medije“. Ako to klupko počne da se razmotava, poštovana ministarka, ako, samo ako, uspemo da kroz naplatu ovog specijalnog poreza dođemo do 70% svega onoga što su oni ukrali, mogu da kažem da nemam brigu za to da li ćemo u narednim godinama graditi osam ili 80 autoputeva u Srbiji, s obzirom koliko para je nestalo kroz malverzacije naših zaboravljenih asova DS. Kad kažem DS, da vas ne bunim, drage kolege, pitanje je da li stranka pod tim imenom postoji, ali su to i dalje isti ljudi. To su isti ljudi u Narodnoj stranci, u Stranci slobode i pravde i ostalim strankama koje su iznikle iz svega toga. Pokušaj rebrendiranja, neuspešan. Pokušaj vraćanja na vlast, neuspešan. Nadam se da će ovaj zakon pokazati da će biti neuspešno i pranje novca koji su izvukli, novca koji su ukrali od građana Srbije. Zahvaljujem.
Hvala vama. Reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam, potpredsedniče Narodne skupštine. Uvažena gospođo Popović sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, pre dva dana raspravljali smo o ovom Predlogu zakona u načelu i tada smo govorili da je dobro da usvojimo ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona i zbog čega je dobro. Ono što bih ja istakla i što građane najviše interesuje jeste zapravo činjenica da će pred organima koji su nadležni za primenu ovog zakona svi biti isti. Zašto je to za građane važno? Zato što su pravila jednaka za sve, zato što se od svih građana očekuje da poštuju zakone, a onda vidimo da se neki ljudi provlače i to oni koji su bili na javnim funkcijama, oni koji su zaradili velike pare, a koje nisu opravdali, koji su kupili stanove, poslovne prostore i pri tom su priznali da taj novac nisu imali pre nego što su počeli da se bave politikom. Zakon smo doneli pre godinu dana, sada razgovaramo o izmenama i dopunama ovog zakona u pojedinostima i ja mislim da je to sasvim u redu. To znači da se na ovom zakonu radi i da će se pratiti pažljivo njegova primena. Do 2012. godine, ako se malo vratimo u prethodne godine, mogli su da se stvore uslovi za donošenje ovakvog zakona, a zašto nisu, to će nam najverovatnije pokazati upravo njegova primena. Kako je moguće da vlast do 2012. godine nisu interesovala pitanja koja su važna za građane Srbije, da se građanima Srbije kaže – Dragan Đilas ima toliku i toliku platu, obavlja javnu funkciju tu i tu, na taj i taj način stekao je 619 miliona evra i to 25 miliona evra koje je on prijavio, a koje ima samo u stanovima. Dakle, od te i te plate i od vršenja te i te javne funkcije u Republici Srbiji. Naravno da takvi neće biti za donošenje ovog zakona. Sada ih čujemo i da kritikuju ovaj zakon, i Đilasa sam čula, i Borka Stefanovića i ostale, mnoge pristalice Stranke slobode i pravde i to je meni u neku ruku i logično, jer oni se nikada nisu interesovali za ono što je dobro za građane Srbije i za ono što je dobro za Srbiju, interesovali su se, kao što i sada pokazuju, samo za ono što se tiče lično njih. Posebnu draž tim njihovim ispadima daje sada pravdanje, baš pred početak primene ovog zakona, pa smo čuli kako je Dragan Đilas čak i prozore prao i radio na građevini i vrlo je moguće da se na taj način postane najbogatiji čovek u Srbiji, pa možda i na Balkanu, jer zaista se radi o velikim novcima. Dakle, radi se o čoveku koji je sam prijavio ušteđevinu od oko 50-ak hiljada evra, polovan automobil i kuću koja se vodi na njegovu ženu, onda kada je ušao u politiku i onda sam prijavio 619 miliona dinara, stotine miliona evra, posle vršenja javnih funkcija. I sada kada građane zanima kako je to moguće i kada građani sa pravom traže da se ispitaju eventualne trgovine uticajem, eventualne zloupotrebe položaja, načini na koje se došlo do tih para, to Dragan Đilas predstavlja kao napad na njega od strane SNS. Mi niti smo izmislili 50-ak hiljada evra, niti smo ih prijavili, niti smo izmislili njegovih 619 miliona evra, niti smo ih prijavili. Sve ovo govorim zato što želim da dam jedan primer potencijalnog kandidata za preispitivanje imovine i načina na koji se došlo do tih para. A zašto? To ćete videti iz pitanja koja možemo da postavimo nadležnim organima koji će biti nadležni za primenu ovog zakona. Da li te pare imaju veze sa aferama zbog kojih su mnogi Đilasovi saradnici hapšeni? Da li to ima veze sa kriminalcima sa kojima je on na slikama? Da li to ima veze sa novcem Beograđana dok je on bio gradonačelnik, datim za Most na Adi, za podzemne kontejnere, za rekonstrukciju Bulevara kralja Aleksandra, za BUS Plus, za softverske pakete, za privatizaciju Luke Beograd, za kontrolu medija, itd, itd.? I ponavljam – sve za vreme dok je Dragan Đilas bio gradonačelnik Beograda. Narodni poslanici, to je vrlo jasno, su glas građana u Narodnoj skupštini, glas građana koji su nas birali i koji su dali podršku političkim partijama koje su nas za ovo mesto kandidovale. Građani Srbije žele odgovore na ova pitanja. U tom smislu, podržavam ovaj amandman koji glasi da zakon stupi na snagu odmah. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovana ministarka sa saradnikom, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Srbije, kao i moje kolege i ja ću podržati u danu za glasanje amandman koji je pred nama, jer smo svi svesni koliko je samo ovo zakonsko rešenje koje je pred nama i predlozima koji su dati i dodatno unapređuje bitno u daljoj borbi protiv kriminala i korupcije. Imali smo prilike u prethodnoj tački da govorimo, kada je u pitanju zaštita konkurentnosti naše privrede i tržišta u Srbiji, pa bih pored svega što su moje prethodne kolege govorile, malo se osvrnuo i o tom segmentu, šta su zapravo radili i koliko su se zapravo borili da naša država ne bude konkurentna. Inače, kao što znamo, da bi bilo koja ekonomija mogla uspešno da privuče strane direktne investicije i da bi se razvijala, mora raditi na poštovanju osnovnih principa ekonomije, tržišnih zakona, kako bi privrednici i mali preduzetnici bili stimulisani da se dalje razvijaju i da dalje napreduju. Nažalost, u njihovo vreme to nije bio slučaj. U njihovo vreme su donošena takva zakonska rešenja i takve privatizacije su sprovođene koje videli smo kakve su efekte imale, a uglavnom su završavale sa katancima na fabrikama, radnicima na ulicama koji su protestvovali i gde gradovi u Srbiji umesto da budu mesta gde bi mladi ljudi ostajali da žive i da rade, uglavnom su bežali glavom bez obzira iz naše države. Nažalost, takva je situacija bila i u gradu odakle ja dolazim, u Kruševcu, gde zaista skoro sve privatizacije koje su oni sproveli su, nažalost, završavale na taj način, gde su ti ugovori raskidani, gde je država morala da preuzima dalje obaveze koje su bivši vlasnici tih firmi napravili i da rešava pitanje tih preduzeća koja, verujte, nisu nimalo laka. A i one malo uspešno privatizacije koje su bile, prema njima su se ophodili kao da se nisu ni desile, niti su imali volju da sa takvim privrednicima sarađuju na razvoju daljeg ambijenta, gde bi oni imali interesa da ostanu u Srbiji, da dalje proširuju svoju proizvodnju, već su smatrali – okej, ugovor smo potpisali, novac ste dali i to je to. Dolaskom na vlast Srpske napredne stranke 2012. godine celokupna priča se menja. Privredni ambijent se razvija, razvija se i konkurencija i videli smo i u izveštaju koji je bio pred nama da Komisija apsolutno radi svoj posao kada je u pitanju zaštita i unapređenje same konkurencije, koja stimuliše dolazak stranih investicija i koja zapravo omogućava da mi budemo šampioni kada je u pitanju privlačenje tih novih investicija. Sve to njima smeta, jer je poštovanje zakona nešto što remeti njihove dilove i poslove koje su imali sa svojim biznis saradnicima sa kojima, kako smo čuli, mahom Dragan Đilas nije ni potpisivao ugovore, jer je smatrao da kada su u pitanju pravni poslovi ugovor nije ni bitan. Ali, svako će vam reći da je zapravo prva stvar koju uradite kada krenete u neki posao da se pravno zaštitite i da potpišite ugovore. U tom izveštaju smo videli da i kompanije koje su njima privržene, konkretno, pričaću o SBB-u, su 2019. godine podnosile sedam prijava, gde su oni navodno utvrdili da je kršena konkurentnost samog tržišta i to mahom protiv „Telekoma“, jer su osetili konkurenciju, osetili su zapravo da njihova dominantna pozicija koju su oni izgradili u njihovo vreme, u vreme tog žutog tajkunskog režima, da zapravo se uzdrma i da prosto „Telekom“ koji je u njihovo vreme bila firma za izvlačenje novca, danas to više nije. To je kompanija koja se zapravo trudi da svojim korisnicima pruži kvalitetne usluge kada je u pitanju informaciona i komunikaciona tehnologija. Naravno, svi ti sporovi su odbijeni. I kada su ti sporovi odbijeni u skladu sa zakonom, u skladu sa načinom na koji se vodi upravni spor, oni, naravno, preduzimaju druge mehanizme, a to je angažovanje svojih megafona, među kojima se najviše ističe, naravno, Marinika Tepić, gde oni ispred „Telekoma“, ispred brojnih drugih ustanova, ispred EPS, izvode razne performanse gde pokušavaju da kreiraju te svoje afere, odnosno laži u kojima žive. Iznose i plasiraju kao da je istina i vrlo brzo nakon toga bivaju demantovani. Naravno, oni su nezadovoljni time i svojski se trude da što više tih lažnih afera izmišljaju, tako da nije ni čudo što znamo da danas Dragan Đilas i njegova kompanija su lideri kada je u pitanju „magla industrija“, odnosno „industrija laži“. Ono što je interesantno, a kaže jedna izreka, to je u sportskom žargonu – napad je najbolja odbrana; možete primetiti da kad god pričamo i o Zakonu o utvrđivanju porekla imovine ili u bilo kojim drugim zakonskim rešenjima gde se suprotstavljamo kriminalu, korupciji, gde hoćemo da se pravo poštuje. Kada vidimo da država ima i uspeha u borbi protiv kriminala i korupcije, oni kreću da napadaju, a zapravo oni se očigledno brane. Ono što će mene svakako interesovati, kao i brojne građane Srbije, to je da ispitamo konkretno od čega se brane? Šta to kriju? Upravo ovo zakonsko rešenje o kome smo diskutovali i ovaj amandman omogućiće da naši nadležni organi krenu polako da to ispituju, a kao što vidimo i na izborima je pokazano da ogromna većina građana Srbije veruje politici Aleksandra Vučića. Politika Aleksandra Vučića podrazumeva i da je sudstvo nezavisno i da će raditi svoj posao najprofesionalnije, što naravno može, da vidimo zapravo šta to oni kriju i da konačno saznamo kako su došli do tih, što kažu kolege Dragan Đilas 619 plus miliona, kako je Vuk Jeremić došao do tih silnih donacija prema svojem nevladinom sektoru, svojoj organizaciji i da zapravo vidimo kada je u pitanju gospodin Dragan Đilas koji, eto čuli smo naučio je da pere prozore, da vidimo koliko je to prozora on morao da opere da bi stekao taj inicijalni kapital sa kojim je došao i stvorio tih 619 miliona, ili da u stvari bar saznamo od čega su ti prozori napravljeni. Za tako kratak period siguran sam da toliki novac perući prozore nije mogao da stekne. U svakom slučaju u danu za glasanje, kao i moje kolege u poslaničkoj grupi Aleksandar Vučić – Za našu decu, podržaću i ovaj Predlog amandmana, podržaću i izmene zakona koje zapravo samo poboljšavaju uslove za rad nadležnih organa, kako bismo mogli da stanemo na put kriminalu i korupciji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovana ministarko, poštovani građani Srbije, jedan izuzetno važan zakon i za državu, možda najznačajniji kada idemo ka cilju, a cilj je borba protiv korupcije i kriminala i to jednostavno predstavlja jedan od ključnih ciljeva, jer imajući u vidu kako su radili oni pre nas, a oni pre nas su to radili do 2012. godine, jako veliki posao i jako veliki zadatak i pred ovom državom i naravno pred Vladom, Ministarstvom i ovom Narodnom Skupštinom. Jasno je da niko u ovoj državi, naravno ni u ovom skupštinskom sazivu nije protiv vrednih, bogatih i sposobnih ljudi, ali svi su protiv onih koji su otimali, koji su krali i koji su na nedozvoljene načine došli do enormnog bogatstva. Ko su ti ljudi, mi možemo da nagađamo, možemo da pretpostavljamo, ali država će upravo preko ovog zakona, a naravno uz ostale zakone koji već važe imati još jedan instrument da upravo te ljude procesuira i da građanima javno kaže ko je taj ko se drznuo da se bogati na teret svoje države ili bolje rečeno na teret svojih građana. Ne postoje problemi koji se ne mogu rešiti, pa ni ovaj veliki problem niko nije gurao pod tepih, nego se ide u pravcu rešenja, a upravo ovaj zakon je rešenje koje će odgovoriti na pitanje kako je neko, a taj neko se zove Dragan Đilas skupio ni manje ni više 619 miliona evra, ali jedan od problema je što nije on jedini. Ja ne bih hteo da zaboravimo na neke druge njegove prijatelje i saradnike i ne samo na Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i celu tu njihovu lopovsku ekipu. Ja ne želim da se zaborave ni drugi. Šapčani su izuzetno zainteresovani za ovaj zakon. Ko je 20 godina u Šapcu izvlačio pare iz budžeta? Ko je za 20 godina vlasti uradio "Behaton" u centru Šapca i to je jedino što je urađeno i što može da se vidi za 20 godina, posle 20 godina izvlačenja para iz budžeta? Ja mogu, evo i sa ove govornice da uputim pitanje i Dušanu Petroviću i Nebojši Zelenoviću i ostalima iz žute ekipe – gde su pare građana Šapca? Zašto i kako su uspeli da za 20 godina ne urade ništa? To je politika slepe ulice u koju su oni ušli pre 20 godina i iz te slepe ulice nisu uspeli da izađu sve do prošlih izbora i do promene vlasti u Šapcu. Nadam se da ćemo upravo i uz pomoć ovog zakona doći do odgovora na pitanja gde su pare? Jedini osuđeni gradonačelnik u Srbiji, Zelenović, za pet miliona evra iz budžeta grada Šapca nije doživeo da zbog presude koja je prestala da bude pravosnažna samo iz razloga protoka vremena, između ostalog neadekvatnog procesa, ali ovaj zakon će dati mogućnost da ponovo pitamo gradonačelnika kako i gde je potrošio pet miliona evra iz budžeta grada Šapca i to naravno nisu jedini milioni koje su oni skupili i odvojili iz budžeta svih građana. Ono što svakako treba napomenuti, to je da su političari, a evo za primer, kada je Šabac u pitanju, neka ispitivanje imovine krene od političara koji se nalaze u SNS, mada mislim i koliko vidim na prvi pogled da se niko tu ne može kvalifikovati svojom imovinom da uopšte bude obuhvaćen ovim zakonom, ali insistiram na tome da se dobro proveri, prvo političari SNS, pa svi ostali. Zašto je značajno da su pred ovim zakonom, odnosno pred zakonom koji ćemo izglasati, nadam se večeras i nadam se uz amandman o kome pričamo, a to je da primena ovog zakona krene odmah, zašto je značajno da to bude urađeno, zato što su svi jednaki i niko, apsolutno niko ko je povećao i ko je uvećao svoje bogatstvo na nedozvoljen način ili napominjen na bilo koji drugi način, a da to nije u skladu sa zakonom neće biti zaštićeni. Čisto da znaju građani, bitno je da se ponovi, 75% će biti uzeto onome ko nije prijavio redovno svoju imovinu i ko nije platio obaveze na svoju imovinu, a 100% kapitala će biti oduzeto onome ko je imovinu stekao nelegalnim poslovima, krivičnim delima. Znači, ko je kroz krivično delo stekao imovinu koju je stekao, 100% će biti oduzeto i vraćeno državi, odnosno građanima Srbije. ima li šta poštenije? I naravno da to deluje vrlo jednostavno, ali daleko je to od jednostavnog, ali ono što je bitno ovaj zakon će pokrenuti jedan izuzetno težak posao. Da li će biti potrebno u narednom periodu u hodu menjati određene stvari, pa menjaćemo. Menjaćemo sve što je potrebno da oni koji su zloupotrebili, koji su ukrali, koji su oteli od građana za to odgovaraju i da se imovina građana vrati državi Srbiji i lično građanima Srbije. Poreklo imovine je pitanje na koje država treba da da odgovor i ona će ga dati, a svi oni koji misle dobro ovoj Srbiji i koji žele da se pojave ispred svojih građana neka dobro razmisle kada budemo glasali večeras za ovaj zakon da li će ga podržati. Ja sam siguran da skupštinska većina ovaj zakon podržati hoće, nadam se u 100% kapacitetu, ali sa druge strane, pozivam i one koji stoje ispred različitih ustanova, različitih institucija i koji se stalno pozivaju na poštenje, neka stanu i neka kažu da li su ili su protiv ovog zakona, jer svi oni koji su protiv zakona, oni su protiv istine i protiv građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Savić.
Uvaženi potpredsedniče, gospodine Orliću, cenjena ministarko sa saradnikom, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pre svega želim da kažem da apsolutno ja kao i sve moje kolege iz SNS podržavamo ovaj amandman i ovaj zakon. Smatram da će ovaj i ovakav zakon uvesti red u pre svega nelegalno stečenu imovinu i uvesti red u imovinu stečenu onom nelegalnom žutom privatizacijom, koja je zahvatila našu zemlju početkom ovog veka. Ono što takođe mogu da kažem jeste da sva ova medijska hajka i pompa koju čujemo u prethodnih par dana znači da radimo dobru stvar i da smo na dobrom putu i da svi oni koji nešto imaju da kriju, upravo kao što je kolega pre mene rekao, na taj način pokušavaju sebe da odbrane. Druga stvar koja mene interesuje jeste da li će i kako, na koji način, biti ispitana imovina svih onih nazovi političara ili bivših političara koji su svoje bogatstvo stekli saradnjom i udruživanjem sa separatistima iz Prištine i sa narko klanovima sa KiM. Isti ti političari koji danas taj novac i prethodnih 10 godina koriste za napad na sve što je srpsko, napad na državu Srbiju, na Republiku Srbiju, na predsednika Aleksandra Vučića i na sve one napore koje on uspeva i koje on ulaže da bi očuvao srpsko jedinstvo i da bi očuvao Srbe na Kosovu i Metohiji. Kada pričamo o nelegalno stečenoj imovini, svi znamo da je sinonim za nelegalno stečenu imovinu Dragan Đilas i tih čuvenih 619 miliona za koje se zna, a takođe svi znamo da je njegov eksponent na Kosovu i Metohiji, odnosno predstavnik njegovog tajkunskog Saveza za Srbiju na Kosovu i Metohiji, upravo Rada Trajković, odnosno tzv. Rada sa Savskog venca, koja se za Srbe na Kosovu i Metohiji bori iz Beograda, koja Srbima na Kosovu i Metohiji priča kako treba da žive i kako treba da se organizuju, upravo odavde ne odlazeći na to Kosovo i Metohiju i ne deleći sudbinu svog naroda na Kosovu i Metohiji. Rada Trajković, kao i njeni koalicioni partneri na Kosovu i Metohiji, novac koji dobijaju od separatista ili iz Prištine, ali i novac koji dobijaju od Dragana Đilasa koji je pokrao od građana Republike Srbije koriste aktivno kako bi razbili srpsko jedinstvo na Kosovu i Metohiji, koristeći se svim dozvoljenim i nedozvoljenim sredstvima. Ono prvenstveno što oni koriste jesu te razne medijske dezinformacije i podmetanja lažnih vesti i medijskih spinova. Proteklih dana svedoci smo sinhronizovanih i dirigovanih pokušaja Prištine da se zakazana tuča srednjoškolaca u Gračanici, odnosno u Lipljan selu u kojoj je učestvovao sin tzv. samoproklamovanog političara sa Kosova i Metohije, Nenada Rašića našao i u kojoj je povređen, iskoristi kao povod da se ta tuča predstavi kao politički napad na njegovog oca zbog njegove politike. Ovakve neutemeljene, opasne, ali pre svega lažne optužbe direktan su pokušaj da se sakrije istina, umesto da njegov, možemo da kažemo slobodno, prištinski scenario koji je raskrinkan prizna, Rašić se svakodnevno dodatno upetljava u svoje laži. Jedina istina jeste da je deo odeljenja IV2, Gimnazija u Lipljen selu, u koje odeljenje ide njegov sin, ove nedelje ima onlajn nastavu, odnosno da je u trenutku kada se desila ta zakazana tuča, sin gospodina Rašića trebao da bude kući i da nastavu prati onlajn. Sada možemo da postavimo pitanje – šta je on u trenutku kada se desila zakazana tuča, kada za njega škola nije radila, traži u dvorištu škole kada u tom trenutku treba da prati nastavu od kuće? Svako iz ovoga može da zaključi da je mladi Rašić došao unapred na zakazanu tuču i to je svima jasno, i ne čudi mene Aljbin Kurti, koji kaže da je to politički obračun sa istomišljenicima srpske liste i Aleksandra Vučića. Ne čudi mene ni Vjosa Osmani, mene čudi novi Branković, odnosno novi Vuk Branković, Aleksandar Rašić, koji zajedno sa svojom koalicionom partnerkom ovekovečenim prištinskim saradnikom i žeton političarkom Radom Trajković, koju je kao, ni manje ni više, Dragan Đilas promovisao kao svog zastupnika na Kosovu i Metohiji, koristi svog sina u političke svrhe i stavlja se na raspolaganje Aljbinu Kurtiju koji to pokušava da iskoristi za napad na Republiku Srbiju, na srpsku listu, na SNS i na predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića. Da imaju malo obraza, a verujte malo obraza bi bilo potrebno da se Rada Trajković, Nenad Rašić, Mladen Đorđević, kum Dragana Đilasa i partner njegov i dugogodišnji advokat Kurtijev u Beogradu, ono što zamenik Dragana Đilasa i Boška Obradovića koga kosovski Srbi pamte po najvećoj izdaji srpskih interesa na Kosovu i Metohiji, izvini za širenje laži, neistina, ali pre svega da se izvine svi zajedno za političku zloupotrebu dece. Optužbe da je srpska lista organizovala tu tuču i napad na sina Nenada Rašića, ništa su drugo do očajnički pokušaji, medijski spin izdajnika Rašića, Trajkovićeve i drugih njihovih partnera iz Prištine kako bi opravdali još jedan u nizu izborni debakl i izborni poraz. Ono što gospoda ne znaju jeste da jedina tuča u kojoj srpska lista i SNS mogu da učestvuju jeste politička borba, jeste borba, izborna borba i mi u tu izbornu borbu uvek ulazimo otvoreno, ulazimo frontalno čistih ruku, otvorenih karata i mi u toj tuči ne želimo i nemamo potrebu da imamo podršku iz Prištine. Na prethodnim izborima, uprkos svoj podršci koju ste imali iz Prištine, vi ste osvojili ništa više nego jednu statističku grešku, a srpska lista podržana predsednikom Aleksandrom Vučićem, podržana od Srba na KiM i SNS, osvojila je rekordnih 96% srpskih glasova na KiM. Nikakve lažne vesti koje plasirate zajedno sa Kurtijem neće vam to promeniti, jer Srbi znaju ko radi za njih, Srbi znaju da jedino srpska lista, zajedno sa SNS i predsednikom Aleksandrom Vučićem, mogu da garantuju ostanak i opstanak i bezbednost srpskog naroda na KiM. Zato će sada Rada Trajković, odnosno Rada sa Savskog venca, Nenad Rašić i njihov prijatelj Aljbin Kurti da pričaju raznorazne neistine i laži, ali im to neće poći za rukom, jer su uhvaćeni u podloj nameri i što više pokušavaju da se izvuku na ovim lažima iz dana u dan, sve se više upliću u njih. Jasno je svima ovde i svima na KiM da Kurti koliko god mrzeo Srbe, njemu su zbog Međunarodne zajednice par takvih i potrebne. On sada pokušava da od svojih Srba, od Rašića, Trajkovićeve i ostalih njihovih saradnika napravi neke svoje Srbe, njih promoviše kao jedine legitimne Srbe na KiM, jedine legitimne predstavnike Srba na KiM i kao takve ih uključi ne bi li opravdao svoju buduću Vladu, kako ta Vlada u svom sastavu ima i manjinske stranke. Istina ne može da se sakrije, kao ni prizemni motivi albanskih separatista, ali nažalost i pojedinih srpskih političara sa KiM i Beograda, predvođenih Draganom Đilasom, a to je da lažnim optužbama pokušaju da kriminalizuju srpsku listu, SNS, državu Srbiju i predsednika Republike, Aleksandra Vučića, sve zbog ubedljive podrške naroda i uspeha na izborima koji im se ne prašta. Ja bi ih još danas samo i pitao, da li će se gospoda, pojedini ambasadori iz Prištine, koji su brže bolje potrčali da ovu organizovanu tuču dece osude kao politički napad izviniti zbog toga i da li će, kada neko drugo srpsko dete, čiji otac nije političar privržen Prištini, bude napadnuto ili bilo koji drugi Srbin na KiM, isto tako pohitati da ga zaštite i tražiti reakciju Međunarodne zajednice i reakciju vlasti u Prištini? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bratislav Jugović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, poštovana ministarka, poštovani građani Republike Srbije, pre nego što vrlo kratko prokomentarišem nešto vezano za ovaj amandman, želim javno da se zahvalim narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću na današnjem nastupu i izlaganju. Apelujem na studente Fakulteta političkih nauka, na sve koji žele da se bave politikom, na građane Srbije, da na internet stranici parlamenta pronađu taj njegov nastup i taj govor, taj čas istorije i da uče od najboljih. On je svakako jedan od najboljih u ovom parlamentu, ne samo u ovom sazivu, nego i u prethodnim sazivima. Što se tiče ovog amandmana koji je podneo poslanik, uvaženi poslanik Vladimir Đukanović, sa zadovoljstvom ću glasati i svi mi ćemo to naravno iz skupštinske većine izglasati i time šaljemo signal građanima Srbije da nam je jako stalo da se sa primenom ovog zakona krene u roku od odmah, odnosno u najkraćem mogućem roku. Podsetio bih da je gospodin Mika Jokić, narodni poslanik iz Valjeva, pre dva dana diskutujući o ovom zakonu napomenuo da smo mi u decembru 2019. godine izglasali ovaj zakon i da do dana današnjeg nije bilo primene. Dakle, neodoljivo ćemo podsećati svi na Boška Obradovića koji se formalno zalagao godinama da se donese ovaj zakon, a nikada nije javno postavio pitanje - odakle ti silni milioni gazda Đilase? Dakle, time hoću da kažem da je važnije od izglasavanja ovog zakona primena ovog zakona. Predsednik Aleksandar Vučić je rekao da se prvo krene od njega. I mi ovde insistiramo, prvo ministri u Vladi Republike Srbije, prvo svi mi ovde iz parlamenta, prvo lokalni funkcioneri SNS, pa onda ovi žuti lopovi. Siguran sam, SNS ima 500-600 hiljada članova, nemoguće da među 600 hiljada članova ne postoji niko ko se nije ogrešio, nisu svi baš tako časni i pošteni, potkrao nam se neko ko je u politiku ušao zarad sopstvenog interesa, ko je zloupotrebljavao budžet Republike Srbije ili budžet opština i gradova i stekao imovinu, da kažem veliku imovinu, neko nepristojno bogatstvo. Najviše ću se radovati kada se dokaže da je neko zapravo zloupotrebio uporište Aleksandra Vučića kod građana Republike Srbije, došao je na funkciju i krao je. Najpre volim da takvi budu obuhvaćeni ovim zakonom. Ne želim da Aleksandar Vučić plaća cehove nekih koji su nepošteni u SNS. Ali, istini za volju, takvih je veoma, veoma malo. Za nas ovde koji smo u skupštinskoj većini, i to malo je mnogo. Znate, došao sam na ideju da danas dođem u radničkom odelu sa šlemom i sa onim alatom za čišćenje prozora. Prosto me toliko vređa Dragan Đilas kada kaže da je zaradio 619 miliona tako što je čistio prozore. On se ismeva građanima Republike Srbije. Za nas su birači koji su glasali predsednik Aleksandra Vučića kapital, to je za nas neprocenjivo bogatstvo, a za njih to je samo nepotreban terete. Ovim zakonom će se očistiti politička scena u Republici Srbiji. Naravno, voleli bismo da na opozicionoj strani scene dođu neki časni i pošteni ljudi koji će biti alternativa ovoj vlasti. Mi se tome radujemo, zato što će tako Srbija da ide napred brže nego što ide, a već ide neuporedivo brže nego zemlje u regionu i za to, istini za volju, najveću zahvalnost dugujemo Aleksandru Vučiću. Možete da vidite današnja istraživanja koja su objavljena u dnevnom listu „Blic“ gde građani najviše veruju, odnosno smatraju da to što imamo ovoliki broj vakcina, 60% od građana koji su se izjašnjavali veruje da je to zbog ugleda koji Aleksandar Vučić ima u međunarodnoj politici. Dakle, da završim, možda sam i preterao preko pet minuta, treba i druge kolege nešto da kažu, primena ovog zakona je prioritet i tačka. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Koristim priliku da podsetim narodne poslanike da za 15 minuta orijentaciono završavamo ovu raspravu. Reč ima narodni poslanik Mihajlo Jokić.
Hteo bih da dam jednu dopunu. Glasam za ovaj amandman, glasao sam na odboru. Šta bih ja predložio, poštovana ministarka? Da vi na Vladi predložite ili da mi danas ovde u pisanoj formi zaključimo ili donesemo zaključak da ćemo na prvoj sednici jesenjeg zasedanja ponovo govoriti o ovom zakonu, odnosno o rezultatima primene ovog zakona. Mislim da bi taj zaključak, da bi to zapisivanje i ta vaša obaveza na Vladi bila dodatni stimulans za one koji će ovaj zakon primenjivati, za narod koji je ovaj zakon očekivao, jer ovaj se zakon dugo očekivao. Od ovog zakona se puno očekuje. To je moj predlog. Druga stvar, bilo je ovde ima li ko iz Valjeva. Gospodin Jugović je rekao – ja sam iz Valjeva. Mi iz Valjeva očekujemo jednu, dve, tri fabrike, za početak prvu fabriku. Put od Valjeva do Lajkovca napreduje predviđenim tempom. Očekujemo da će biti urađen u roku do 2022. godine. Grad Valjevo radi put u industrijskoj zoni i očekujemo boljitak. Toliko od mene i hvala.
Hvala vama, doktore Jokiću. Reč ima narodna poslanica Snežana Paunović.
Zahvaljujem, potpredsedniče Orliću. Neću koristiti mnogo vremena, ali ću iskoristiti prisustvo ministra pravde Vlade Republike Srbije. Nedavno sam postavila pitanje kancelariji za Kosovo na temu hapšenja mog sugrađanina Svetomira Bačevića i stigao je odgovor iz Kancelarije za Kosovo. Najpre, želim da se zahvalim gospodinu Petkoviću na odgovoru koji je stigao, jer dugo nisam dobila ovako kvalitetan odgovor na pitanje koje sam postavila kao poslanik. Sve ono što sam navela i u postavljanju pitanja kao pretpostavku ispostavilo se tačnim. Naime, Kancelarija za Kosovo je angažovala advokata koji pokušava da od neopravdanih optužbi odbrani gospodina Bačevića. Ono što je činjenično stanje koje je utvrdio advokat, jeste da je Svetomir Bačević prijavljen od strane Samir Čekua koji je brat albanskog političara Agima Čekua i monopolista u trgovini nekretninama za selo Belo Polje. Poznaje ga ta porodica, koliko se navodi u odgovoru Kancelarije za Kosovo, jer je početkom 2020. godine preko njega prodala deo svog imanja. Međutim, kada su insistirali da od porodice Bačević kupe svu zemlju koju imaju u Belom Polju, a oni to odbili, onda je odlučeno da ga prijave za navodni zločin prema izvesnoj gospođi Hatidže Kadrire, koju je navodno zlostavljao Svetomir Bačević. Inače, setite se da sam govorila o tome da je u pitanju težak srčani bolesnik. Dakle, uvažena ministarko, na tom kvazi Kosovu, ovo govorim svesno zbog javnosti, ne zbog toga što mi ne znamo da se to dešava, svako zna da se to dešava, ja u odgovoru imam i bezbroj, nažalost, drugih primera, ovo je selektivna pravda, ovo je organizovani pokušaj takozvanih vlasti u Prištini da ne dozvole niti povratnicima koji imaju želju da se vrate na svoja ognjišta da to urade, niti da odole pritisku da se od njih na silu kupuju imanja koja ne žele da prodaju. Nije slučaj gospodina Bačevića usamljen. Zoran Vukotić iz Prilužja, maltene identični slučajevi, Darko Tasić, Skender Bijelimi iz Kosova Polja, u pitanju je Rom koga je izručila Bosna i Hercegovina, Zoran Đokić, takođe raseljeno lice iz Peći, Zlatan Krstić, Goran Stanišić, Nenad Arsić itd, itd. Ovo je u nepunih godinu dana bezbroj primera. Kako to izgleda? Kada siđete u južnu srpsku pokrajinu sa ambicijom da ostvarite bilo koje od svojih prava, jer prosto imate određena prava, a onda vas u nemogućnosti da od vas na silu otkupe imanje uhapse pod lažnim optužbama. Bačeviću je čak bez znanja advokata, koliko stoji u navodima Kancelarije za Kosovo, pritvor od 30 dana koji je u startu određen produžen na 60 dana bez obrazloženja, iako za sve vreme koliko je u zatvoru nijedan deo istrage nije pokrenut, ništa se dogodilo nije u istražnom postupku na konkretnu temu. Ovo govorim zbog naše javnosti i ovo govorim zbog evropske javnosti, koja neretko ima selektivni pristup. Ovo govorim i zbog toga što se na nas stalno vrši neki pritisak da treba da unapredimo naše pravosuđe, pa razmišljam kakvi su to dvostruki aršini, koliko oni treba da budu transparentni, koliko mi trebamo da budemo pod konstantnim pritiscima, a da se pri tome pravimo nemi na sve ovo što se dešava i na ono što je praksa koju, nažalost, trpe naši građani. Ja ne mislim, da ne bi neko shvatio da je sada ovo, iako i na njega imam pristup, selektivni pristup, da bolje prolaze ni pripadnici albanske nacionalnosti koji žive na Kosovu i Metohiji, u smislu sprovođenja pravde. Dakle, ovo je pravda takozvanog Kosova, ovo je pravda države koju su napravili po svaku cenu, ali i ne čudi pod okolnostima da je država koja je pravljena isključivo novcem stečenim na nelegalni način, da ne navodim ponovo kako se do njega došlo. Hvala vam na strpljenju, hvala vam na razumevanju. Ovo sam morala da kažem. Želim još jednom da se zahvalim Kancelariji za Kosovo na jednom profesionalnom odnosu prema ovakvim teškim sudbinama ljudi, pre svega, ali i Vladi Republike Srbije koja je prepoznala da je neophodno imati ovakvu kancelariju i da ona nije kancelarija na papiru, kako umeju često da nas optuže, nego da zaista radi svoj posao u onom delu u kom se to od nje očekuje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Popović.
Hvala vam na ovom pitanju i ovom izlaganju, jer bih iskoristila ovu govornicu da popričamo i da iznesem pred javnost Srbije upravo te dvostruke standarde. Ono što sam ovom prilikom htela da iznesem jeste neodlučivanje Haškog tribunala, odnosno mehanizma koji je ostao nakon tog tribunala o zahtevima naših osuđenika o uslovnom otpustu. To je nešto što u svetu nije zabeleženo, a Srbiji se spočitava da ne radi dovoljno na ljudskim pravima. Oni uopšte ne odlučuju o ljudskim pravima. U konkretnim slučajevima ovde se radi o praktično izricanju smrtnih presuda, imajući u vidu da su haški optuženici ljudi od preko 70 godina i da neodlučivanjem o tim pravima upravo se krše ta njihova prava, a Srbiji se konstantno spočitava da ne radi dovoljno na poboljšanju ljudskih prava, čuveno Poglavlje 23. Jeste, mi želimo da uradimo sve da bi ispunili sve zahteve Poglavlja 23, ali smatramo da i svi naši građani treba da imaju isti tretman svuda gde se nalaze. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mladen Bošković.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine gospodine Orliću, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, poštovana ministarko sa saradnikom, javljam se po amandmanu na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu. Na Trećoj sednici vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu razmatramo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu je razmotrio amandman koji je podnet na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu i odlučio da predloži Narodnoj skupštini da prihvati amandman na član 11. Predloga zakona i da postoje opravdani razlozi da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku. Moje kolege narodni poslanici iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu su sve rekle o tome koliko je bitan ovaj zakon i izmene i dopune ovog zakona. Da bi građani Republike Srbije videli koliko je potreban ovaj zakon koji stupa na snagu 12. marta ove godine i izmene ovog zakona koje se nalaze u Skupštini, izneću argumentovane primere kako je pljačkan budžet Srbije i kako niz lica koja su to činila ne može da opravda vrednost svoje imovine i njeno poreklo. Takođe, ta lica su uglavnom na nezakonit način stekla prihode koji su izvor njihove imovine, a sva ta lica se bave politikom i u periodu nezakonitog bogaćenja obavljala su niz državnih funkcija. Kod nekih lica postoji pokriće za imovinu i njihovim prijavljenim prihodima, ali su sami prihodi stečeni na nezakonit način. Poreska stopa od 75% predviđena ovim zakonom za oporezivanje imovine kojoj se ne može utvrditi poreklo je odlična. Podsetiću vas, građani Republike Srbije, da ovaj zakon predstavlja jedan od dokaza kako se sprovode prioriteti koje je odredio predsednik Aleksandar Vučić u šest osnovnih ciljeva nove Vlade Republike Srbije, a jedan od tih ciljeva je borba protiv korupcije i borba protiv mafije. Govoriću o nezakonitom poreklu prihoda, a time i imovine nekadašnjih nazovimo lidera Demokratske stranke – Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i Bojana Pajtića. Dragan Đilas je u periodu od 2004. do 2014. godine obavljao tri državne funkcije, a njegove kompanije su u tom periodu stekle poslovni prihod od 619 miliona evra, po zbirnim podacima Agencije za privredne registre, a neto dobit njegovih kompanija je bila 106 miliona evra. Sumnja se da je taj ogroman novac stekao zloupotrebom službenog položaja. Postao je jedan od najbogatijih građana Srbije. Uz Đilasa, naravno, obogatio se i njegov rođeni brat Gojko, takođe suvlasnik kompanija svog brata. Na kraju Đilasovog mandata kao gradonačelnika Beograda finansije Beograda su bile nikada lošije. Dug Beograda je bio 1,2 milijarde evra. Tadašnja predsednica Saveta za borbu protiv korupcije Verica Barać je 2011. godine u izveštaju Saveta iznela ključne dokaze o tome šta je radio Đilas i citiram, rekla je: „Mediji u Srbiji su zarobljeni, a vlast je kontrolu nad medijima uspostavila preko Dragana Đilasa, najbližeg saradnika tadašnjeg predsednika Borisa Tadića“. Verica Barać je dodala da Đilas, nekadašnji gradonačelnik Beograda i potpredsednik Demokratske stranke, ima dve firme za medije preko kojih idu kanali za novac i kupovinu reklama i drugih uticaja na medije. Idemo zatim na Vuka Jeremića. Njegova supruga i članovi njegove porodice poseduju takođe veliki broj nekretnina u zemlji i u inostranstvu koje su, sumnja se, stečene na nezakonit način. Prema podacima o transakcijama, preko deviznih i dinarskih računa u periodu od 2013. do 2016. godine na račune preduzetničke pi-ar agencije i nevladine organizacije, tj. Centra za međunarodnu saradnju i održivi razvoj Vuku Jeremiću su plaćene donacije od 1,33 miliona dolara za agenciju i 5,95 miliona dolara za Centar za međunarodnu saradnju i održivi razvoj. To je, znači, 7,5 miliona dolara, poštovani građani Republike Srbije. Ali, postoje dokazi da je od tih 7,5 – 1,5 miliona dolara tog novca Jeremić koristio u kampanji za predsedničke izbore 2016. godine, iako je finansiranje predizborne kampanje novcem poreklom iz inostranstva najstrože zakonom zabranjeno. O načinu postupanja i poštenju Jeremića svedoče činjenice da je tokom petogodišnjeg ministarskog mandata on na svoja luksuzna ministarska putovanja potrošio više od 3,6 miliona iz budžeta Republike Srbije. Takođe je sebi dodelio, kako je rekao i naš poslanik Mirković, 12 hiljada evra godišnje, tj. petogodišnje oko 60 hiljada evra dnevnica, čime je duplirao iznos svoje petogodišnje plate. Za to su državni revizori još 2011. godine utvrdili nezakonito poslovanje Ministarstva spoljnih poslova. Osvrnuću se i na Bojana Pajtića i podsetiću građane Republike Srbije da je upravo on učestvovao u najvećoj pljački u istoriji Vojvodine otimanja narodnih para iz Razvojne banke Vojvodine i svih pokrajinskih fondova, a možete da zamislite, poštovani građani Republike Srbije da je sa svojim najbližim saradnicima opljačkao novac čak i od dece sa hendikepom, od invalida itd. Da vas podsetim, poštovani građani Republike Srbije, da je nekadašnji lider Demokratske stranke Bojan Pajtić odbio i poligrafsko ispitivanje i da je ovde kristalno jasno ko govori istinu, a ko laže. Ne želim da spominjem Sašu Radulovića, Mariniku Tepić, Boška Obradovića, Zelenovića. Oni su kao i ovi prethodni sami sve o sebi rekli ko su i kakvi su i koliko su opljačkali budžet Republike Srbije u vreme dok su bili na vlasti. Da li će ruka zakona stići ove lopove videćemo, nadamo se da hoće, a i sve ostale koji su na nezakonit način došli do ogromne imovine. Neka se svi ispitaju. Proveravaće se imovina svih lica, pri čemu se postupak započinje prema licima za koja se učini verovatnim da u najviše tri uzastopne kalendarske godine postoji razlika između uvećanja imovine i prijavljenih prihoda tog fizičkog lica koja je veća od 150.000 evra, u dinarskoj protivvrednosti, po srednjem kursu Narodne banke Srbije. Imajući u vidu da prema ekonomskom stanju u Republici Srbiji ovaj iznos predstavlja donju granicu sticanja imovine na koju se plaća poseban porez, ako se utvrdi u postupku provere imovine da je stečena imovina manja od propisane donje granice Poreska uprava će takođe primeniti ovaj zakon i oporezivati nezakonito stečenu imovinu koja je manja od propisane donje granice primenom poreske stope od 75%. Podržaću sve predloge zakona koji su razmatrani na Trećem vanrednom zasedanju Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Pozivam i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu da to isto učine. Živela Srbija!
Hvala vam, gospodine Boškoviću. Ovim izlaganjem smo iscrpeli planirano vreme za raspravu, te zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona. Zahvaljujem ministarki Popović i svim narodnim poslanicima koji su uzeli učešće u radu. U skladu sa članovima 27. i 205. Poslovnika, sada određujem pauzu. Nastavljamo sa radom u 16.00 časova u drugom delu sednice, kada očekujemo predstavnike Vlade Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16,00 do 19,00 časova, saglasno članu 205. Poslovnika Narodne skupštine. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja pitanja. Izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanje ne može da traje duže od tri minuta. Posle datog odgovora na poslaničko pitanje narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da u trajanju od najviše tri minuta komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše dva minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika. U skladu sa tim molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Kao što znate kao i u raspravi najpre će dobijati reč narodni poslanici koji ne pripadaju ni jednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od najmanjoj prema najvećoj poslaničkoj grupi. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. Želim da pozdravim premijerku Anu Brnabić i članove Vlade Republike Srbije i da se zahvalim na već uspostavljenoj praksi da i ona i veliki broj članova Vlade prisustvuju ovoj značajnom instrumentu za postavljanje pitanja i na neki način i kontrolu i nadzor nad radom Vlade Republike Srbije. Pošto su se poslaničke grupe već prijavile idemo redom. Prvi ima reč, Vladan Glišić.
Poštovana gospodo ministri, poštovane kolege, moje pitanje se tiče „Rio Tinta“ pošto ne vidim da je tu ministarka nadležna za rudarstvo. Očekujem možda premijer na to odgovori. Pre svega pitanje je zašto je izostala javna rasprava u vezi sa promenom prostornog plana posebne namene, jer je u prethodnom planu bilo predviđeno da Rio Tinto svoje deponije drži na brdima, a ne u dolini reke Jadra. Dolina reke Jadra je vodoplavno područje. Znamo da smo imali 2014. godine poplave koje su napravile veliki problem sa rudnicima koji su tamo mnogo manje opasni nego rudnik Rio Tinta. U situaciji smo da jalovina koja će tamo biti, a to su bukvalno milioni tona jalovina, nije obična jalovina, obična zemlja i glina već je to nus proizvod tretiran sumpornom kiselinom visokog koncentrata. Čuo sam od predsednika „Rio Tinta“ da će oni uložiti 100 miliona evra u ekološku zaštitu, međutim u trenutku kada oni dobijaju godišnje 551 milion evra od onoga što će izvlačiti, litijuma i bora, a država Srbija dobija samo 7,6 miliona od toga i u trenutku kada su njihovi službenici rekli kad krene rudnik da radi samo 700 ljudi biti tamo zaposleno. Postavlja se pitanje da li je to opravdano rizikovati tako veliku ekološku katastrofu koja može da se desi? To je veliko pitanje da li je javni interes, jer interes „Rio Titna“ je jasan. Koji je naš interes kada to može da zagadi ceo taj kraj i da nam uništi ono što smo mogli na poljoprivredi, organskoj hrani, svemu tome dobijemo u toj količini. Mislim da bi morali po pitanju multinacionalnih korporacija stranih koje dolaze ovde da imamo posebnu opreznost, jer je jasno i sada posle 30 godina divlje tranzicije u celom svetu, jasno je da multinacionalne korporacije nemaju interes da se razvija država u koju dolaze, da recimo Srbija koja ima rudnu rentu samo 4% za razliku od evropskih zemalja koje imaju do 20% rudnu rentu se na neki način kandiduje kao jeftina zemlja za njih. Koliko je meni poznato od svih tih elaborata kojima mi možemo da utvrdimo kolike su stvarne zalihe to je patentirano od „Rio Tinta“ i kada su ekološki aktivisti tražili da vide uvid dobili su osenčene sve bitne pozicije i o zalihama i o svemu tome, tako da su to sve signali da moramo da budemo oprezni kada su oni u pitanju. S druge strane, koliko znam ako je tačno da mi od rudarskih inspektora, imamo nekih pet službenika ili malo više. Kako će oni uopšte biti u stanju da kontrolišu „Rio Tinto“, jer na taj način mi njima mnogo verujemo, a kakav su trag ostavili u Papua Novoj Gvineji i Australiji, to govori o tome da moramo da budemo vrlo oprezni. Hvala vam.
Zahvaljujem. Premijer Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Poštovani narodni poslaniče želim da vam zahvalim na pitanju. Mislim da je izuzetno važna tema. Važna je tema i za naše građane i u oblasti životne sredine, važna je tema i za privredu Republike Srbije i za našu sveukupnu privrednu transformaciju. Izuzetno važna tema za našu budućnost i hvala vam što ste pokrenuli ovde ovom poštovanom domu, zato što mislim da je važno da razgovaramo o ovome što više, što otvorenije, što transparentnije, zato što se barata poluinformacijama ili dezinformacijama, a zaista je izuzetno važna tema. Tako da nema boljeg mesta od ovoga da razgovaramo o tome. Čak sam razmišljala da u okviru Ministarstva za ljudska, manjinska prava i društveni dijalog pokrenemo jednu debatu na ovu temu. Hoću pre svega vama i svim građanima Republike Srbije, a posebno građanima i stanovnicima Loznice i zapadne Srbije da kažem da će najveća pažnja biti poklonjena elaboratu o zaštiti životne sredine, da će kao i do sada od „Rio Titna“ biti zahtevano da se pridržavaju najboljih ekoloških standarda i da ćemo nastaviti na tome da radimo sa njima. Što se tiče javne rasprave o prostornom planu. Koliko ja znam ona je održana, što ne znači da se neće o tome dodatno razgovarati. Oni su u postupku izrade studije o proceni uticaja na životnu sredinu. Opet koliko ja znam, a često razgovaramo sa njima, u to vas uveravam, i pratim ovaj projekat do detalja. Oni su u postupku, znači izrade studija uticaja na životnu sredinu koja treba da se završi do juna ove godine. Naravno dok se studija uticaja na životnu sredinu ne završi, dok se ne završi javna rasprava o toj studiji uticaja neće biti donete nikakve finalne odluke o daljem toku tog projekta. Nekoliko puta sam razgovarala sa ljudima iz „Rio Tinta“, oni me uveravaju da oni imaju zaista izuzetno dobru i stalnu komunikaciju sa lokalnom zajednicom, ne samo sa gradom Loznicom već upravo sa ljudima koji su na terenu. Dakle, tamo gde će biti taj rudnik, odnosno gde je potencijalno moguće gde će biti rudnik. Još jednom želim da napomenem za sve one koji ne razumeju da je to podzemni rudnik, da taj rudnik u tom smislu neće nikako ugroziti obradive površine, poljoprivredno zemljište ili bilo šta drugo. Dakle, to je najmoderniji podzemni rudnik. Razgovara se o dve lokacije za tu tzv. deponiju ali obe lokacije su i dalje u opticaju, razgovara se i o jednoj i o drugoj. Na kraju krajeva, biće onako kao što bude utvrđeno studijom uticaja na životnu sredinu, ali će naravno o svemu tome najveći glas imati i lokalno stanovništvo u Loznici ali i u Krupnju. Važno je napomenuti da oni takođe rade na najmodernijoj tehnologiji za obradu tog svog otpada, tako da to ima najmanji mogući uticaj na životnu sredinu. Koliko razumem to će biti sada neki čvrsti otpad, koji neće nikako ugroziti ni životnu sredinu, a ne daj bože reku, ali zaista mislim da svi mi zajedno treba da nastavimo da razgovaramo o tome, da sve to mora da bude u potpunosti i apsolutno transparentno. Na kraju krajeva, ja sam otvorena da razgovaram sa lokalnim stanovništvom. Gde je tu javni interes? Reći ću vam nekoliko stvari, pričala sam, na kraju krajeva, i u ekspozeu o ovom projektu. Javni interes je u tome što je to ukupna investicija od preko milijardu i pet stotina miliona evra u Republici Srbiji, odnosno u Loznici, dakle svakako nezanemarljiva. Pored toga, po svemu što mi imamo u ovom trenutku od podataka ovo je ležište koje Republici Srbiji obezbeđuje oko 10% svetskih rezervi litijuma i apsolutno najveće ležište litijuma u Evropi, ležište koje može da se meri sa Čileom, Argentinom, Australijom, dakle zaista jedno ogromno bogatstvo. To bogatstvo nikada neće biti bogatstvo bilo koje kompanije, pa ni „Rio Tinta“, to je naše bogatstvo. Oni dobijaju pravo na eksploataciju, ali je to naše bogatstvo. Pri tome, mi zaista sa „Rio Tintom“ imamo odličnu komunikaciju u odnosu na sve ostale investicione ugovore, tako da smo mi rekli – apsolutno će biti nemoguće litijum izvoziti iz Srbije kao sirovinu već mi moramo u Srbiji da pravimo polu proizvod ili finalni proizvod da bi ukupna naša ekonomija na osnovu toga mogla da se razvija. Oni su bili otvoreni i razgovarali su i pomagali, na kraju krajeva, nama da razgovaramo sa svim proizvođačima baterija, električnih vozila i svega ostalog. Ja mislim da će građani Republike Srbije moći u narednom periodu da vide i neke prve ugovore, a opet od svega toga imaju najveću moguću korist građani Republike Srbije, naša privreda, naša ekonomija, prosečne plate, budžet, penzije, dakle zaista jedan ogroman resurs. Tako da, između te dve stvari, između toga da mi postanemo evropski centar za proizvodnju baterija, za proizvodnju električnih automobila, za proizvodnju nekih drugih stvari od litijuma, da sve to bude u Republici Srbiji, i sama investicija „Rio Tinta“ od preko milijardu i pet stotina miliona evra, uz naravno, što ne moram ni da govorim, dakle maksimalno poštovanje svih životnih standarda, mislim da je to jedna stvar i jedan prilika za Srbiju koju mi ne smemo i ne možemo da propustimo. Kažem vam, dve osnovne stvari – poštovanje životne sredine i druga stvar – nećemo dozvoliti da se litijum izvozi kao sirovina, zato što je to naše bogatstvo, bogatstvo Republike Srbije. Hvala vam na pitanju. Tu sam da nastavimo da razgovaramo. Možete da dođete kod mene u kancelariju da nastavimo da razgovaramo o ovome. Zaista mislim da u ovom trenutku teško da postoji neko bitnije pitanje, sveobuhvatno, i za privredu i za životnu sredinu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Glišić. Izvolite.
Dobar je podatak da neće litijum biti izvožen iz naše zemlje, to je dobra činjenica i mislim da je to pravi put. Ono što je zanimljivo jeste pitanje te naše rudne rente koja je na četiri i nešto posto. U drugim evropskim zemljama ona ide mnogo više, od 10% do 20%, a sa drugim pripadajućim taksama, jedna od njih je ta za slučaj da se minerali izvoze, pošto se ovde neće izvoziti nije ni normalno da je naplaćujemo, ali imaju ekološke takse i imaju takse raznog nivoa, vezano za iskopavanje zemljišta. One idu u nekim zemljama čak do 50%. Ne mora, naravno, Srbija koja se bori za industrijski i ekonomski razvoj da ide u tom pravcu, ali mislim da bi bilo dobro da se razmišlja u pravcu podizanja te rudne rente. Nešto što je isto pitanje tiče se mog kraja, Aranđelovca, koji ima mineralnu vodu. Koliko sam obavešten, mi nemamo baš nikakvu naknadu za mineralnu vodu koja se iskopava. Ona, za razliku od rudne rente, nije obuhvaćena i to je isto veliki problem. Tako da, u svakom slučaju ova investicija jeste značajna i na taj način može da se opravda taj javni interes. Međutim, s druge strane, kada pogledate da su sve te tehnologije patentirane, kojima oni to rade, mi moramo da im verujemo na reč da će one biti takve da će to biti jalovina koja moguće da se skladišti da ne izazove ekološku katastrofu. Međutim, dosta ljudi iz ekološkog nevladinog sektora, neki drugi stručnjaci kažu da tu postoji problem jer su dva modela. Jedan je sa koncentrisanom sumpornom kiselinom da se spira ta ruda. Tu treba velika količina vode. Veliko je pitanje kako će to posle biti skladišteno. Takođe, kako sam razumeo taj proces aktivira i na temperaturama od 250 stepeni Celzijusa. To je ogromna količina energije koju na taj način moramo da dovedemo nekim novim termoelektranama gde će se koristi ili fosilna goriva, što znači, opet, sekundarno dovodi do situacije neke moguće ekološke i zagađenosti i problema. Sve to opet vraća na to koliko mi u državi imamo organa koji to mogu da kontrolišu i koliko će moći da kontrolišu „Rio Tinta“. Mi znamo da imamo problem sa stranim investitorima i po pitanju inspekcija rada i po pitanju svega, pre svega što nemamo brojčano dovoljno ljudi koji bi mogli da vrše tu kontrolu. Sve su to pitanja koja se nadovezuju na ovo. Hvala vam na pozivu. Biću slobodan da odgovorim na vaš poziv. Voleo bih ako bih mogao da dođem u pratnji ekoloških aktivista, da i oni postave neka pitanja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima premijerka Ana Brnabić. Izvolite.
Poštovani narodni poslaniče, dogovorili smo se za sastanak, tako da biće mi zaista najveće zadovoljstvo. Želim da svi mi zajedno učestvujemo u ovome, zato što ovo nije zaista stvar partikularnih interesa i da shvatimo ovo na najozbiljniji mogući način, da imamo sve informacije ispred sebe kada donosimo odluku i da to bude naša zajednička odluka i da zajedno stojimo iza nje. Ono što je, takođe, izuzetno važno, ja mislim da svi građani Republike Srbije razumeju i svi mi ovde, a to je da nismo samo mi ti koji kontrolišu ceo proces, i ako su naši standardi prilično visoki, mi ćemo se kao vlada truditi da ih dodatno i unapredimo i povećamo. Ono što je važno da se razume, a što će nama biti poseban izazov u budućnosti kao zemlje, je što se čitava ta industrija promenila. Dakle, vi danas ukoliko želite da, recimo, iskoristite litijum za proizvodnju baterija i za proizvodnju električnih vozila, što je ogromna industrija, ogromno potencijalno bogatstvo za Republiku Srbiju i za naše građane, fenomenalni poslovi odličnog kvaliteta, odlično plaćeni poslovi, ali ono što će biti svakako izazov i što, na kraju krajeva, „Rio Tinto“ mora da poštuje, a to je da vi imate proizvod koji je čitavim svojim lancem čist. Dakle, kada i „Rio Tinto“ bude prodavao, na kraju krajeva, taj „Battery grade lithium“, odnosno litijum koji je dobar za proizvodnju baterija, oni će morati da dokažu da su poštovali sve standarde životne sredine, jer neki proizvođači električnih vozila, među kojima su „Volkswagen“, „Mercedes“, „Daimler Chrysler“, generalno, neće kupovati to ako nemaju potvrdu da su se svi standardi životne sredine u tom smislu ispunili. To gde je izazov za Republiku Srbiju je što je i dalje kod nas mahom proizvodnja električne energije iz termoelektrana, 70% iz termoelektrana, a nekih 30% iz obnovljivih izvora energije. U tom smislu mi imamo ono što se zove prljava mreža. Tako da je to naš najveći izazov da dovedemo te ljude. Mi ćemo moći te ljude da dovedemo da proizvede, recimo, električna vozila ili baterije u Republici Srbiji tek kada im pokažemo da i mi krećemo u našu energetsku tranziciju tako da će oni imati čistu energiju iz koje će vući, koje će koristiti za svoju proizvodnju. Tako da je to sve zajedno jedna zelena ekonomija kojom se teži, pa u tom smislu nećemo biti jedini koji ćemo kontrolisati čitav taj proces proizvodnje, ali će i od nas zahtevati da imamo energetsku tranziciju, za koju mi mislimo da je dobra, i kao vlada smo tome posvećeni. Ali, sa druge strane, mi moramo da vodimo računa o životnom standardu naših građana, da cene električne energije, jer ne rastu suviše brzo, dakle da ne rastu pre nego što rastu naše prosečne plate i penzije, da sačuvamo i poboljšamo životni standard građana. Tako da, ja moram priznati da je to jedan zaista kompleksan zadatak koji je ispred Vlade Republike Srbije. Ja sam razgovarala nekoliko puta i sa stalnom konferencijom gradova i opština i sa lokalnim samoupravama oko naknada za sirovine koje se koriste od strane lokalnih samouprava i evo, obećavam da ću sesti sa ministrom finansija i ministarkom Obradović, da vidimo kako možemo da rešimo taj problem, ali sam lično za to da, makar, jedan deo tih naknada ide lokalnim samoupravama, mislim da bi to bilo više nego fer. Što se tiče pitanja rudne rente, to je takođe kompleksno pitanje, gde vi gledate da ta rudna renta ne bude visoka, da obeshrabri investitore, a opet da ne bude niska, pa da mi nemamo prihod za budžet Republike Srbije, odnosno za sve građane Republike Srbije. Znate da je i ministarka Mihajlović pokrenula to pitanje, razmišljamo o tome, ali gledamo da u svakom slučaju imamo negde stabilan okvir za investitore, da znaju zašto mogu da računaju u Republici Srbiji, da bi nastavili sa ovim trendom dovođenja i stranih direktnih investicija, ali imamo sve više i sektoru rudarstva lokalnih kompanija, što posebno ohrabruje i da ohrabrimo i njih da investiraju više. Završila bih zaista još jednom sa skretanjem pažnje na poruku predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića danas za sve građane Valjeva za novu investiciju u Valjevu, gde ćemo kamen temeljac postaviti ovo leto. Još jedna velika važna stvar za Valjevo, novih 500 radnih mesta i pregovori sa još jednim nemačkim investitorom, tako da guramo dalje, ali sve to ne bi moglo da nemamo zaista potpuno stabilno poslovno okruženje. Važno je da to čuvamo, ali i da brinemo o interesima našeg naroda, naših građana, naše privrede, ali i naših rudnih bogatstava i svih ostalih sirovina. Uputiću vam poziv, pa se vidimo ovih dana kod mene. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik prof. dr Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovani nosioci izvršne vlasti, dame i gospodo narodni poslanici, poslanici Stranke pravde i pomirenja u neposrednom su kontaktu sa građanima, a sam naš program jako je okrenut prema budućnosti. Imajući u vidu činjenicu da i u ovom vremenu koje je jako izazovno, vrlo često smo svesni da jednino veliki strateški projekti mogu doprineti i sigurniju budućnost našim budućim generacijama. Želim postaviti dva konkretna pitanja koja se tiču veoma značajnih investicionih projekata koji će uticati na celokupni način življenja svih građana Republike Srbije. Prvo od njih je „Balkanski tok“, nešto što je veoma važno i na čemu bismo trebali graditi veliki deo budućnosti naše države. Naravno, ono što interesuje nas i građane Republike Srbije jeste šta znači za građane konkretno podrška Ministarstva građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture ovom projektu? Drugo pitanje, koje je takođe vrlo važno i koje se decenijama proteže kroz različite vidove u društvenoj javnosti, jeste izgradnja beogradskog metroa. To pitanje često se aktuelizira u predizbornim kampanjama. Vrlo često smo imali različite povode, različite načine da se o njemu govori. Međutim, nas konkretno interesuje, kao i građane, kada će početi radovi na izgradnji beogradskom metroa i šta je do sada urađeno po tom pitanju? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima premijerka Brnabić. Izvolite.
Hvala. Što se tiče pitanja „Balkanskog toka“, odnosno gasovoda, zaista izuzetno važno pitanje u nekoliko segmenata za sve građane Republike Srbije. Prvo, izuzetno sam srećna i jako ponosna što smo mi uspeli da završimo izgradnju „Balkanskog toka“ u rekordnom vremenu i što smo mi to pustili 1. januara ove godine. „Balkanski tok“ za Republiku Srbiju znači dve velike stvari. Znači da imamo još jedna izvor gasa, znači da imamo veće količine gasa u Republici Srbiji i samim tim znači mnogo veću energetsku bezbednost i stabilnost. To takođe znači da ćemo moći da obezbedimo jedan zaista važan energent za budući dalji rad privrede, ali i izuzetno važan energent za dalju našu transformaciju u oblasti zaštite životne sredine, jer već do kraja ove godine mi planiramo da u nekim od najzagađenijih gradova zamenimo sisteme za centralno grejanje, odnosno kotlarnice tamo gde su na mazut i gde su na ugalj da dovedemo gas i to će značiti zaista neopisivo mnogo za građane tih gradova. Jedan od prvih gradova gde ćemo to uraditi je Kragujevac i to će biti jedna od najvećih stvari i mislim koju ćemo generalno i uraditi u mandatu ove Vlade. Zaista, ako nešto možete da uradite za građane, a da je vidljivo, da je važno za građane danas, za budućnost, to će biti zamena ove kotlarnice i to nam sve omogućava ovaj „Balkanski tok“. Pored toga, jedna velika stvar o kojoj možda ne pričamo dovoljno, „Balkanski tok“ za nas znači da mi postajemo iz zemlje koja kupuje gas i plaća tranzitne takse u tranzitnu zemlju, odnosno zemlju kojoj neko plaća tranzitne takse i to je potpuna promena perspektive i za našu energetsku bezbednost i, na kraju krajeva, za prihode za budžet Republike Srbije. Dakle, mi postajemo tranzitna zemlja za gas. Velika stvar. Politički nije bilo ovo lako izgurati. Velika zahvalnost predsedniku Vučiću zato što je uspeo, na kraju krajeva, i zato što sa njegovim insistiranjem i njegovom saradnjom sa partnerima iz Ruske Federacije smo uspeli to da završimo u ovom rekordnom roku. To nam je značilo mnogo i za naš BDP i 2019. godine i ove teške 2020. godine, tako da u ovom trenutku mi već jesmo nekako potpuno drugačije pozicionirani sa ovom energetskom bezbednošću. Šta sad to dalje stavlja pred nas kao zadatke? Pa, to da vidimo kuda dalje širimo gasovodnu mrežu, koliko brzo i kako prioritizujemo tako da bi mogli da obezbedimo da se privreda još brže razvija i da posebno tamo gde nemamo trenutno dovoljno investicija dovedemo gas kako bi mogli da privučemo investitore i u industrijske zone. Veliki posao je tu urađen i od strane Ministarstva privrede. Ja se tu zahvaljujem i Anđi na svemu što je uradila kao ministar privrede. Nastavljamo sa izgradnjom i opremanjem, potpunim komunalnim opremanjem industrijskih zona širom Republike Srbije i nadam se da ću skoro moći da posetim i Trstenik. Tamo smo uradili jednu modernu industrijsku zonu. Dakle, dalje „Balkanski tok“ nama omogućava da širimo gasovodnu mrežu širom Republike Srbije. Što se tiče beogradskog metroa, mi već potpisali predgovore sa nekim kineskim kompanijama, sa nekim francuskim kompanijama. Budžetirali smo u 2021. godini za početak izgradnje metroa, za studiju izvodljivosti, za sve one studije koje su nam potrebne za početak izrade projektno-tehničke dokumentacije i sada sa najvećom izvesnošću mogu da kažem da ćemo mi do kraja ove godine krenuti u izgradnju beogradskog metroa. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar Momirović. Izvolite.
Dobar dan. Poštovani predsedniče Vlade, poštovana predsednice, dragi narodni poslanici, dragi članovi kolege Vlade, pre svega, ako mi dozvolite, pošto je ovo prvi put da se obraćam u ovom domu Narodne skupštine, osnovno mesto u našem političkom sistemu, samo bih želeo da kažem kolika je ovo čast za mene i privilegija i zaista ću se truditi kao član Vlade i pred vama kao narodnim poslanicima da opravdam poverenje da zajedničkim snagama učinimo dosta toga u korist Republike Srbije. Još jednom želim da istaknem da mi je veliko zadovoljstvo što kao član Vlade imamo tako jaku podršku narodnih poslanika. Pre nego što odgovorim na pitanje, voleo bih samo još da dodam da zaista imam malu tremu kada govorim pred ljudima koje sam u prošlosti jako puno slušao u Narodnoj skupštini, od kojih sam mnogo toga naučio, od kojih sam jako učio i o politici i o društvenom sistemu i o ekonomiji i o socijalnoj organizaciji društva i sada, u ovoj situaciji kada ja treba da se obraćam kao član Vlade, ne mogu da kažem da mi je svejedno. Zaista bih voleo da to istaknem kao jedan reper ove političke organizacije koja vodi ovu zemlju skoro deset godina na čelu sa predsednikom Republike, koje smo svi mi zajedno deo i koji sam uveren da smo napravili zajedničkim snagama neverovatne korake u prethodnom periodu i uveren sam da ćemo u ovo najteže vreme u poslednjim decenijama, u uslovima korona krize uspeti da izvučemo zemlju i da ostvarimo neverovatne rezultate, u najmanju ruku kakve smo napravili prošle godine, kada smo prva zemlja po rastu BDP-a u Evropi. Ja se izvinjavam, sebi dajem preveliki uvid, ali ne mogu da ne kažem još jednu stvar. I u prethodnom periodu i kao član Vlade i malo pre toga sam zaista slušao i moje kolege narodne poslanike koji su prvi put ovde. Ja sam se iskreno osećao ponosno dok sam njih slušao. Mislim da su imali sjajna izlaganja. Mislim da su se pokazali kao pravi borci i normalno je da su svi oni koji nikada, verovatno, neće biti njihovoj poziciji pokušali da ih omalovaže. Nemojte da se obazirete na to. Ja ne želim da se obazirem na to. Mi smo ovde zato što smo pobednici. Mi smo ovde zato što vodimo ovu zemlju odgovorno, zajednički i molim vas da nastavite zajedno, da svi mi nastavimo zajedno, da pobedimo. Ovde se, pre svega, obraćam mlađim kolegama koji su pokazali snagu, znanje, umeće, nekad možda kao ja izvesnu tremu, pa su se možda nekada i zbrzali, napravili neku grešku. Da li je to strašno? Ne. Pokušaće da vas ismeju, pokušaće da vas stave iza. Ne obazirite se na to, gurajte napred, to dugujete i vi ovoj zemlji, to dugujemo i mi ovoj zemlji. Samo zajedničkim snagama možemo da pobedimo i da ovu zemlju izvučemo i da nadoknadimo sve ono što je decenijama propušteno. Zaboravite, nije 2012. godine ovoj političkoj organizaciji i, pre svega, predsedniku Republike, a onda i svima vama, ova zemlja data u najboljem mogućem stanju. Plate su bile male, nezaposlenost je bila preko 25%. Danas mi o tome više ne govorimo. Ja se zaista izvinjavam, ne bih želeo previše da širim o ovome, ali mislim da su ovo jako važne stvari da kao neko ko se prvi put obraća, još jednom pomenem. Pitanje - beogradski metro. Da li bih mogao da se nadovežem na sve ovo što sam rekao? Da li iko, ako ozbiljno se zamisli, ozbiljno može da poveruje da mi pričamo o beogradskom metrou kao nečemu što je realan projekat, koji ćemo mi realno prvo vrlo brzo prvo krenuti da radimo do kraja ove godine, konkretno u novembru na depou, a onda sledeće godini na prvoj liniji, koja će ići od Železnika do Mirijeva, za dve godine posle krećemo drugu liniju od Zemuna do Mirijeva? Da li je iko pre samo 10 godina mogao o tome da priča? Ne zaboravite, o beogradskom metrou se priča od sedamdesete godine. Mnoge administracije su o tome pričale. Da li je nešto urađeno pre nego što je ova politička organizacija došla, na čelu sa predsednikom Republike? Ne da se nije odmaklo, nije urađeno ništa. Ovaj najkompleksniji projekat, koji je projektovana vrednost oko 4,4 milijarde za prve dve linije, a podsećam, naš cilj je da izgradimo tri linije, je najveća investicija u istoriji Beograda. Mi ćemo to vrlo brzo krenuti da radimo. Do kraja ove godine kreću radovi na depou, dve godine posle toga, tj. sledeće godine kreću radovi na liniji dva, 2028. godine završavamo prvu liniju, 2030. godine završavamo drugu liniju. Ne bih želeo da vas previše opterećujem tehničkim detaljima oko kojih smo dosta pričali i mogao bih stvarno o tome mnogo da pričam. Voleo bih ovde da pomenem, pre svega za građane Beograda i sve koji gravitiraju Beogradu, izgradnja beogradskog metroa ne može da se gleda izolovano za sebe. Paralelno sa izgradnjom beogradskog metroa mi krećemo u investicije u Beogradski voz, lokalnu saobraćajnicu, krećemo da investiramo, krećemo drugu kolosečnu trasu da radimo ka Batajnici, da spojimo sa aerodromom, sa druge strane sa Obrenovcem. Jednostavno, saobraćaj u Beogradu je deo jedne celine. Mi moramo tako da ga posmatramo. Zato paralelno pregovaramo sa ljudima koji će nam pomoći da organizacija saobraćaja bude i u narednom periodu adekvatna. Ne bih želeo zaista i kao, da kažem, najmlađi član ove Vlade i kao neko ko prvi put priča, da previše uzimam reč, mogao bih posle još dosta toga da kažem. Voleo bih samo kratko da se osvrnem na gasovod i na Balkanski tok, iako je to u principu primarno polje energetike. Investicije u Balkanski tok su oko 1,5 milijardi evra, u BDP-u one čine malo više od 3,3%, 3,4%. One su jako značajne za građevinu Srbije. U prethodnom periodu, prethodnih mesec dana zaista smo naporno radili na izmeni pravilnika vezano za priključke za gasovod i tu bih zaista želeo da se zahvalim koleginici Ireni Vujović, ljudima iz Srbijagasa. Naporno smo pokušavali da to rešimo kako bi smanjili cenu za priključke ljudi na gasovod. Dakle, 95% korisnika gasovoda su mala domaćinstva i mali potrošači do 400 kvadratnih metara. Mi moramo njima da omogućimo da se lako prikače na gasovod, da krenu da koriste taj ekološki perfektan energent i, naravno, kao što je rekla predsednica Vlade, nema industrije bez gasovoda. Mi smo tu napravili velike korake. U narednom periodu ćemo napraviti još veće korake. Ako mi dozvolite, uz izvinjenje zašto kasnim ovde, da se izvinim i predsednici Vlade i svima vama, bio sam na trasi puta Lajkovac-Valjevo. Velike investicije, predsednik Republike i ljudi iz njegovog kabineta velike investicije dovode u Valjevo i zaista smo pod pritiskom da tu saobraćajnicu maksimalno brzo uradimo. Ona deluje dosta jednostavno. Pričamo o 18 kilometara. Međutim, imaju dva mosta ukupne dužine od 2600 metara. Zaista ćemo dati sve od sebe da Valjevo prikačimo na "Miloš Veliki", odnosno da izgradimo tu brzu saobraćajnicu, kako bi i te investicije i sve druge još brže dolazile u taj grad. Hvala još jednom i prijatno.
Hvala. Da li poslanik Fehratović želi ponovo reč? Izvolite.
Zahvaljujem se na odgovorima. Verujem da će, posebno ove najave, da će se sredstva dobijena iz ovih infrastrukturnih razvojnih projekata dalje raspoređivati na obnovu i novoizgradnju drugih, posebno onih u unutrašnjosti delova važnih infrastrukturnih projekata, obradovati sve građane, kao što će obradovati građane Sandžaka koji sa nestrpljenjem iščekuju gasifikaciju. Moje dopunsko pitanje će se odnositi sada sa ove makro-investicione politike na mikro-investicionu politiku, tj. na problem koji smo zamoljeni od strane malinara iz Priboja da iznesemo ovde i da zamolimo u ime njih pomoć od državnih organa, posebno od vrha izvršne vlasti, a reč je o 17 malinara kojima je to porodični biznis, koji su u stvari sa pokretanjem tog porodičnog biznisa pokušali da obezbede elementarna sredstva za život za sebe i za svoje porodice. Međutim, pre nekoliko godina su naišli na problem da su izvesnom Babiću iz Arilja dali svoje maline. Reč je o nekih 50 tona malina. I nikada nisu dobili novac za to što su proizveli. Ti ljudi su na ivici egzistencije. Niko od njih ne radi nijedan drugi posao i njihove porodice žive, u stvari, od tog malinarstva. Za njih tih 50 tona, odnosno tih 50.000 evra, koliko otprilike minimum iznosi taj dug, znače opstanak na tim područjima koja su ionako ugrožena i koja su ionako prepuštena na vetrometini da se ti ljudi bore za vlastitu egzistenciju. Toliko je to težak slučaj da ti ljudi su pokušavali da na razne načine dođu do svojih sredstava, pa su se raspitivali kod određenih advokata da pokrenu postupke. Međutim, sredstva koja su im tražena za to su jako velika, enormna, da oni nisu u prilici da to priušte kako bi rešili svoj problem. Zato bih u njihovo ime zatražio i od premijerke, koja je prilikom svoje posete Priboju ohrabrila tamošnje stanovništvo da će se vratiti proizvodnja, a naročito je ohrabrila predstavnike bošnjačke i muslimanske zajednice svojim rečima da će se rešiti te tehničke stvari oko izgradnje džamije, da se angažiraju oko ovog problema, kako bismo kroz primer tih malinara, koji su prepušteni sami sebi, dali ohrabrenje svima koji su se upustili u porodične biznise, da nastave da se bave tim poslom i da je država ta koja garantira i koja će stati uz njih, a protiv svih onih koji zloupotrebljavaju njihovu muku i njihov rad i trud da obezbede sredstva sebi i svojoj porodici.
Hvala. Reč ima premijerka Brnabić. Izvolite.
Znam za taj problem. Svestan je tog problema i ministar poljoprivrede gospodin Nedimović. Ono što jeste problem tu je što je to kupoprodajni odnos između dve strane i tu malo šta država može da učini. Dakle, moraju da se umešaju, pretpostavljam, pravosudni organi i da vide šta može da se učini, ali ja vam još jednom obećavam ovde da ću videti sa ministrom Nedimovićem da li postoji bilo šta što možemo da uradimo, pa ćemo biti u kontaktu. Pored toga, želim još jednom da zamolim sve naše proizvođače prehrambenih proizvoda da pogledaju šta su uradili naši pčelari, da uče iz primera Saveza pčelarskih organizacija Srbije, koji su se ujedinili, izašli, došli kod Vlade sa jednim fenomenalnim projektom gde su tražili da oni izgrade svoj pogon, da sami pčelari imaju svoj pogon za prikupljanje i pakovanje i plasman meda, gde smo i mi dali finansijsku podršku. Opština Rača dala je najbolje uslove. Taj pogon je izgrađen danas. Zahvaljujući tom pogonu, cena meda, odnosno prodajna cena meda je skočila između 100% i 250%. Taj med se donosi u njihov pogon. To je pogon Pčelarske organizacije Srbije, plasira. Mi smo kao Vlada pomogli tu i sa još nekom opremom, pomogli smo i sa marketinškom kampanjom, sa pakovanjem. Taj med se skoro u potpunosti izvozi. Sve se plaća avansno. Pčelari, mislim, nikad nikada nisu bili zadovoljniji. Imate pčelare iz čitavog regiona, iz Hrvatske, iz BiH, koji pokazuju to kao primer i govore - pa kako to ne može kod nas. Dakle, zaista jedan neverovatan projekat, ali ugledajte se na njih, organizujte se, ljudi, nemojte da zavisite od veletrgovaca samo. Negde ima smisla, ali ako vidite da možete sami da postignete cenu, organizujte se zajedno, dođite kod nas, pokušajte da sami plasirate to na tržište i imate svoju bezbednost, svoju sigurnost, dobićete sigurno najbolje cene, a mi smo tu da vam pomognemo. Zaista, to što smo uradili, pozivam sve da odu u pogon pčelara u Raču, da vide kako je to urađeno. To je zaista na ponos Vlade Republike Srbije, naših pčelara, čitave Republike Srbije, i to je nešto što smo uspeli da uradimo, verujte, za 18 meseci. Dakle, brzo, efikasno, sa jako motivisanim pčelarima. Nemojte da dolazite u ovakvu situaciju, a ja obećavam, evo, još jednom, da ćemo sa ministrom Nedimovićem pogledati ovo, videti koliko god možemo da pomognemo tim ljudima i da nastavimo da se borimo zajedno. Toliko. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem se, uvaženoj premijerki. Vrlo je važno da građani, a posebno oni ljudi koji se bave ovim porodičnim biznisom čuju ovakve poruke ohrabrenja i ono što bi država trebala uraditi, što verujem da će uraditi, jeste barem da ima ovu pravnu pomoć u svakom smislu obezbedi, a naravno da nađe i mehanizme, načine da sa njima nekako nadoknadi štetu, jer od toga zavisi njihov dalji rad, od toga zavisi budućnost njihovih porodica. Ja sam danas ova pitanja postavljao iz razloga što smo kao poslanici Stranke pravde i pomirenja svesni da ovi kapitalni projekti jesu zalog za budućnost države Srbije i svih koji žive na njenom prostoru. Naravno, oni su utemeljeni u Sporazumu Stranke pravde i pomirenja i SNS, kao osnova, kao baza na kojoj smo se mi susreli i za koju ćemo se boriti u narednom periodu, u svakom smislu, da zažive maksimalno i zato je vrlo važno što smo čuli danas sve ove poruke. Vrlo je važno da ovi kapitalni projekti ne zaobilaze ni jedan deo države Srbije, da su za sve podjednako pristupačni, podjednako će svi građani osetiti benefite svih ovih projekata. Zato nas raduje dalji angažman na svim ovim projektima, kao i da će se realizovati sve ono što je u Sporazumu između Stranke pravde i pomirenja i SNS, kao glavnog i vodećeg nosioca izvršne vlasti u Republici Srbiji, biti implementirano i na prostoru Sandžaka, ali i na prostoru celokupne teritorije države Srbije. Hvala.
Hvala. Samo želim da još jednom podsetim predstavnike Vlade, naročito one koji do sada nisu bili u Vladi, a ni u Skupštini. Kada se ovako postavljaju pitanja, kada se po treći put javi narodni poslanik, on se u stvari izjašnjava o odgovoru u trajanju od dva minuta. Znači, posle tog njegovog trećeg izlaganja nema više javljanja predstavnika Vlade. Ako imate nešto da odgovorite, nađite neku proceduralnu mogućnost da odgovorite drugima. Da vas malo podučim, da ne bi kršili Poslovnik. Idemo dalje. Reč ima narodna poslanica Nataša Mihailović Vacić.
Zahvaljujem se, predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije gospodine Dačiću. Uvaženi ministri, koleginice i kolege narodni poslanici i narodne poslanice, postavljam pitanje ministarki državne uprave i lokalne samouprave Mariji Obradović. Pitanje se odnosi na podršku Ministarstva jedinicama lokalne samouprave. Naime, rekli ste, kada ste preuzeli odgovornost za rad ovog resora u ovom mandatu, da će jedan od prioriteta Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave biti upravo podrška jedinicama lokalne samouprave, i to ne samo kroz budžetske fondove, već i na druge razne načine i kroz druge vidove podrške i saradnje. Zanima me šta ste do sada uradili po tom pitanju i na čemu tačno u ovom trenutku Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave radi? Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Marija Obradović.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo, hvala vam što ste u ovako velikom broju prisutni u sali Skupštine Srbije, jer je veoma važno da građani Srbije vide koliko su poslanici zainteresovanje za korišćenje ovog mehanizma kontrole nad radom Vlade Srbije, i to zaista pokazuje koliko smo ozbiljni kao društvo i koliko želimo da budemo prisutni, informisani o svim procesima koji se u državi dešavaju i ovde u ovom zakonodavnom telu, a svakako i u okviru Vlade Srbije. Gospođo Vacić, hvala na ovom pitanju. Mi ne dolazimo iz iste političke stranke i pomalo ste me iznenadili što je pitanje upućeno baš meni, ali u svakom slučaju to pokazuje da ste jako zainteresovani za ono što se dešava širom Srbije u gradovima i opštinama. Ono na čemu stranka iz koje vi dolazite insistira na terenu jeste dobra saradnja sa predstavnicima SNS u gradovima i opštinama, i to je nešto na šta smo zaista ponosni, jer građani treba da vide svakodnevno to jedinstvo političkih stranaka koje pokušavaju u ovom teškom trenutku da naprave nešto što je za Srbiju dobro, u ovom teškom trenutku kada se borimo i sa kovidom, a istovremeno pokušavajući da održimo neki tempo ekonomskih reformi. Važno je da građani vide kada je potrebno da smo jedinstveni, da mi to zaista jesmo i utoliko mi je važnije što ste mi zapravo vi postavili ovo pitanje. Ja sam ga nekako shvatila, iako je upitno, kao podršku onome što radi Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, jer se mi u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave trudimo da budemo roditeljska kuća gradovima i opštinama. Mi nismo na prvom mestu Ministarstvo koje ima veliki budžet i zahvaljujući čijim fondovima ćemo moći značajno da pomognemo gradovima i opštinama i ne možemo da se merimo sa Ministarstvom privrede, građevine, energetike, ekologije. Svakako to nije red veličina naših fondova. Ali, ono što jeste naša snaga i naša prednost, to je svakodnevna komunikacija sa gradovima i opštinama, jedinicama lokalne samouprave, gde pokušavamo da svakodnevno pomognemo u komunikaciji sa ostalim ministarstvima, sa drugim institucijama i ovde su sada i poslanici koji zaista dolaze redovno u Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave pokušavajući da pomognu svojim gradovima i opštinama. Mi u Ministarstvu četvrtkom od 14.00 časova, pa ponekad ostanemo i do 22.00 časa uveče jer se smenjuje po nekoliko gradova, pokušavamo da vidimo koji su to projekti gde možemo da pomognemo i upravo je pre nekoliko dana završen poziv za sredstva iz budžetskog fonda gde se dodeljuju sredstva i za neke infrastrukturne projekte, ali i za finansiranje unapređenja „e-uprave“, unapređenja rada opštinske uprave, pomažemo oko unapređenja i uvođenja e-parlamenata, finansiramo različite manifestacije, sportske, kulturne. Ono što jeste tradicija na lokalu i ono što je za mene izuzetno zanimljivo je da je ovaj budžet u vrednosti od 460 miliona dinara. Mi smo dobili 225 prijava u Srbiji sa ukupnom sumom od 2,5 milijarde dinara, što znači da preko puta više nego što smo u prilici da dodelimo sredstva. Šta to pokazuje? Da gradovi i opštine više nego ikada imaju projekte koje žele da finansiramo, da su se probudili gradovi i opštine i da zaista žele da na što bolji način iskoriste sredstva u republičkom budžetu. I ono što jeste takođe dobro mi ne finansiramo u potpunosti, rekoh nema tu mnogo novca, ali mi često finansiramo jedan deo novca za koji lokalna samouprava nema dovoljno novca ili radimo nešto u saradnji sa drugim ministarstvima. Tu je i ministarka kulture, gospođa Gojković, koja će sigurno da posvedoči da ima dosta projekata gde mi zajedno finansiramo, posebno kada su recimo neki objekti kulture, neki značajni muzeji, neke druge ustanove kulture, nešto što je zaista blago u gradovima i opštinama, a to je neka velika količina novca, suma novca pravilnije rečeno, i zaista Ministarstvo kulture ozbiljno radi, čini mi se, kroz program „Gradovi u fokusu“, u pravu sam da. Tako da, jako je dobro što su se gradovi i opštine probudili, što su shvatili Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave kao roditeljsku kuću, pa ako i nema dovoljno novca da pomognemo u saradnji sa drugim ministarstvima, institucijama da zaista se to i realizuje. Želim da pohvalim mnogo novih gradonačelnika, posebno žena gradonačelnica i predsednica opština. Žena ima 15 koje su prvi put na rukovodećem mestu u gradovima i opštinama, inače ih ima 20 žena, ali želim da pohvalim i muške kolege koji su prvi put na tom mestu i čini mi se da to što imaju novu energiju, novu snagu, što su prvi put na tom mestu može da bude njima otežavajuća okolnost, ali ta nova energija koju oni donose, ta posvećenost da zaista u svom gradu nešto urade, neka to bude i početni zanos, ali u svakom slučaju rezultira, barem kada su projekti Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave u pitanju. Dakle, sve vrste pohvala posebno za te mlade ljude koji su prvi put na mestu gradonačelnika, a njih ima oko 60 u Srbiji, novih gradonačelnika koji nikada nisu bili ranije na toj poziciji. Dakle, osim ovih sredstava, gde ćemo uskoro poslati odgovore gradovima i opštinama ko je prošao na tom konkursu, mi imamo jedinstveno upravno mesto. To je, čini mi se, omiljeni projekat gradova i opština kada je naše Ministarstvo u pitanju. Otvaranje jedinstvenog upravnog mesta je zapravo formiranje iz nekadašnjih uslužnih centara, tako je to popularno nazvano u jedinicama lokalne samouprave, to prerasta u jedinstveno upravno mesto gde vi u jednoj šalterskoj sali zapravo na nekoliko šaltera možete da pronađete sve one informacije zbog kojih ste ranije lutali kroz nekoliko službi u okviru opštine sada se to nalazi na jednom mestu, elektronski objedinjeno gde su različite službene evidencije, gde vi vrlo brzo za kratko vreme štedite novac i vreme i dobijete informaciju koja vam je potrebna ili završite neki svoj predmet za koji je trebalo ranije mnogo više vremena. Bez obzira da li je to neki predmet ili tematika koja se tiče urbanizma ili nešto što se tiče lokalne poreske administracije ili neki podatak iz matične službe ili su to neka davanja za dečiji dodatak, za materinski dodatak ili nešto od boračkih invalidnina, nešto slično tome. Dakle, sada rešavate na jednom mestu za kratko vreme. U Srbiji postoji 14 jedinstvenih upravnih mesta, za sada otvorenih. Ovo je projekat koji funkcioniše od 2018. godine i u ovoj godini potpisali smo i ugovor sa Paraćinom, Topolom i Kosjerićem, a u toku je poziv. I eto, to je zanimljivo, da posetimo gradove i opštine, da na sajtu Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave mogu da pronađu informaciju kako se prijaviti za jedinstveno upravno mesto. Imamo 40 miliona dinara, to je otprilike za šest do sedam gradova ili opština gde možemo otvoriti nova, jedinstvena, upravna mesta. Osim jedinstvenog upravnog mesta ono što je za mene bilo izuzetno pozitivno, to je obilazeći u Šapcu jedinstveno upravno mesto pre neki dan, bila sam u prilici da se sretnem sa jednim mladim čovekom za koga je Uprava u Gradu Šapcu odlučila da mu da ugovor o stalnom radnom mestu. Šta je zanimljivo? Taj mladi čovek je zapravo, nažalost, u svojoj 19. godini se razboleo, inače je informatičar programer, u svojoj 19. godini je počeo da gubi vid i sada je u 30. godini potpuno slep, ali taj mladi čovek je napravio takvu aplikaciju koja sada pomaže u jedinstvenom upravnom mestu građanima da oni brže završe svoj posao. Za mene je bilo izuzetno važno to što je gradska uprava prepoznala da jedan mlad čovek, uprkos svom invaliditetu, je toliko aktivan, posvećen, energičan i mi treba da zamolimo sve gradove i opštine koji prepoznaju takve ljude, koji su možda sprečeni nekom vrstom invaliditeta, da zapravo postanu potpuno ravnopravni građani, kao i svi mi koji nemamo neku vrstu invaliditeta, a rekla bih da tu vrstu energije koju smo tada prepoznali kod tog mladića u Šapcu je nešto što zaista, ja sam tog dana rekla i to je negde preneto u medijima, to zaista treba da zvoni Srbijom, ta njegova energija i posvećenost, da uprkos tome što je sprečen zbog invaliditeta, nije odustao od daljeg usavršavanja, obrazovanja i profesionalne karijere. Sve pohvale gradu Šapcu, svakako treba da bude primer za celu Srbiju. Odužila sam, ali ću samo u dve rečenice uputiti još jedan apel. Dakle, osim toga da se prijave za poziv za jedinstveno upravno mesto, ja bih zamolila gradove i opštine u Srbiji, jer upravo pripremajući se za ovo zasedanje, pitanja poslanika, zatražila sam podatke od svojih saradnika o „Adresnom registru“. To je nešto što je jako zanimljiv projekat koji je pokrenula gospođa Ana Brnabić i sada je on izdvojen, zapravo, iz Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, ali mi i dalje snažno to podržavamo, pomažemo, dajemo logistiku oko cele priče. „Adresni registar“ je projekat koji je vredan dva miliona evra. Dakle, Vlada Srbije je izdvojila dva miliona evra kako bi smo mi imenovali one ulice koje za sada u Srbiji nisu imenovane, nemaju svoje ime i obeležili zgrade i kuće, objekte koji nemaju brojeve, redne brojeve. Složićete se da je vrlo teško i to ljudi dobro znaju, kada pozovu hitnu pomoć, vatrogasce, policiju, pa na kraju i poštare, koliko se ti ljudi sreću sa problemima što nemamo dobro označene ulice i kućne brojeve. Nećete verovati, u Srbiji, u 21. veku mi imamo 67.300 ulica koje nisu obeležene i upravo tome služi „Adresni registar“. To je projekat, dakle, koji postoji poslednjih nekoliko godina, ali nam je ostalo još 67.000 hiljada ulica da obeležeimo. Ja bih pozvala 33 gradova i opština, oni dobro znaju koji su, nisu se ozbiljno posvetili ovom pitanju i ja molim te gradove i opštine da zaista, jer mi samo na njihov predlog možemo da damo saglasnost kao ministarstvo, da zapravo pošalju predloge za nazive ulica, a Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave daće saglasnost na te nazive. Mi zaista imamo jedan registar, jedan predlog imena kako da se zovu te ulice ako građani, odnosno gradovi i opštine nemaju predlog kako da nazovu određene ulice, zaseoke. Mogu da nas kontaktiraju i iz tog predloga, iz te baze imena koja se inače koriste u Srbiji, možemo da damo predlog. Mislim da je vrlo važno da budu obeležene sve ulice, da sve kuće i objekti imaju svoje redne brojeve, kućni broj i oznaku i ono što jeste važno za građane, kad se menjaju i nazivi ulica i kada se postavljaju novi nazivi ulica, građani obično pitaju – pa, to će sad značiti da ja moram da promenim lična dokumenta, ja ću imati dodatni trošak, to je nešto na šta građani uvek loše reaguju, što je normalno. Treba da znaju da u ovoj zameni ličnih dokumenata, posebno ličnih karata nema troškova. Dakle, MUP, odnosno država će snositi sve troškove oko zamene ličnih dokumenata prilikom promene naziva ulica. Toliko u ovom trenutku. Ima mnogo stvari koje radi Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, ali sve pohvale za gradove i opštine, zaista, izuzetno su aktivni, četvrtkom je 60 gradova i opština već došlo kod nas, samo za ova tri meseca. Svakako da očekujem da svih 145 gradova i opština dođu i pomognu. Posebno sam sad na konsultacijama dok pretresamo ove projekte šta je to što je prošlo što može Ministarstvo da finansira. Hoću samo još jednu stvar i evo završavam. Izvinjavam se svima zbog suviše oduzetog vremena. Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave pomaže organizaciju vakcinacije širom gradova i opština, posebno za organizaciju vakcinalnih punktova. U ovom trenutku mi u Srbiji imamo oko 319 punktova gde se organizuje vakcinacija. Sve pohvale, poseban pozdrav za medicinsko osoblje, ali i za ono administrativno osoblje i volontere koji pomažu na terenu u svim gradovima i opštinama i evo, neka poslednja cifra, od 15.30 u Srbiji je vakcinisano 866.563 čoveka prvi put, 497.310 revakcinisanih u Srbiji. Hvala vam. Izvinjavam se što sam oduzela ovoliko vremena.
Hvala. Nataša, izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo Obradović, na veoma iscrpnom odgovoru. Mi imamo vremena, što reče kolega Obradović, do 19.00 o Poslovniku brigu vodi predsednik parlamenta i predsedavajući. Ono što hoću da vam kažem, ne treba da vas čudi što pitanje dolazi iz naše poslaničke grupe. Socijaldemokratska partija Srbije naravno podržava rad ne samo vašeg ministarstva, nego rad cele Vlade. Kao manjinski ali veoma posvećen i konstruktivni koalicioni partner ima interes da zajednički ostvarimo što bolji rezultat i građanima što je moguće pre isporučimo i bolji život i ono što oni osećaju u svom svakodnevnom životu i funkcionisanju kao izuzetnu olakšicu. To je rezultat zbog kog su nam građani i dali poverenje i glasali za nas na izborima i mi preuzeli odgovornost da im što je moguće pre isporučimo bolji život, unapređenje životnih uslova, u što je moguće kraćem roku i to nam je svima svakako cilj. Dobro je što ste pomenuli adresni registar, jer da niste to bi bilo moje dopunsko pitanje. Ukoliko premijerka, budući da ste pomenuli da je to izdvojeno iz vašeg resora i nadležnosti, ukoliko premijerka želi da dopuni, jer smatram da je to pitanje od izuzetne važnosti, čuli smo već podatke da ne ponavljam koliko, naime, kuća nema uopšte brojeve, nema ulice, to nije obeleženo. Mislim da je adresni registar takođe, ta mala razlika koja će napraviti ogromnu razliku u svakodnevnom kvalitetu života ljudi u malim sredinama širom naše zemlje.
Hvala. Premijerka Brnabić. Izvolite.
Ministarka Obradović je to zaista dobro objasnila. Tačno je, mi smo to pokrenuli još 2016. godine. Bio je izuzetno, izuzetno kompleksan proces, ali to je jedan od onih procesa kojima smo mi svi zajedno uvodili nekako zdrav razum i red u državnoj upravi i u našoj državi, jer je bilo zaista sramotno imati zemlju u kojoj preko 50% stanovništva nema adekvatnu adresu i to je, nekako tada kad pomislite 2015. – 2016. godine zaista bilo, čini mi se, jedan od najboljih pokazatelja toga koliko su naši prethodnici, bivša vlast, danas vrla opozicija koliko ih je baš bilo briga za ono šta se u zemlji dešava, kako ljudi žive, pa OK, kažeš, ako ne mogu baš da ti napravim radno mesto, da dovedem investitora, da dam podršku domaćem investitoru, onda mogu makar da sredim da svaka ulica ima svoje ime, ali ni toliko ih nije bilo briga za to. Ja se sećam, mi smo tada 2016. godine ukrstili podatke iz MUP-a i Pošte Srbije i ideja je bila u stvari da mi počnemo da koristimo elektronsku upravu da bi ljudima na kuću slali neke informacije, podatke, vozačku dozvolu, zdravstvenu knjižicu itd. tako smo krenuli da radimo na tome. Onda smo videli da nemamo u stvari kućne adrese pa smo krenuli da radimo adresni registar, mada je to tako kompleksno pitanje da se zaista svi mi kao Vlada i javna preduzeća bave tim pitanjem. To pitanje je bilo izmešteno u Ministarstvo građevine kada smo pravili Zakon o adresnom registru, koji je uz veliku podršku Narodne skupštine u prethodnom sazivu dobio pomoć, odnosno izglasali ste taj zakon, tako da je to sada u tom resoru. Bez obzira na to, Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave radi sa lokalnim samoupravama i budžetiralo je u stvari da se obeleže konačno i sve te ulice i svi ti kućni brojevi. Tako da završavamo sa tim. Ove nedelje smo imali i sastanak sa resornim ministrom, doduše sa javnim preduzećima kako bi javna preduzeća počela da preuzimaju podatke iz tog adresnog registra. Ono što će u stvari biti nekako rezultat na kraju krajeva svega toga, pored svega ovoga o čemu ste vi pričali, a to je jedno veliko olakšanje i privredi i građanima Republike Srbije da recimo kada se presele ne moraju svaki pojedinačno organ u okviru Republike Srbije i lokalne samouprave da obaveštavaju, već obaveste jedan organ i mi svi onda podelimo to između sebe. Do sada, pa čak i dan danas dok ne završimo taj posao, građani moraju svakog pojedinačno da obevaštavaju da su se preselili ili privreda da je promenila adresu, jer to više neće biti slučaj, tako da nastavljamo da radimo u interesu građana i da zaista budemo svi zajedno njihov servis. Hvala na tom pitanju.
Hvala. Nataša, izvolite.
Zahvaljujem se i zaista jeste to izuzetno važno pitanje koje kao što rekoh može da napravi onu malu razliku koja će napraviti veliku razliku kada govorimo o kvalitetima života i uštedi vremena, u krajnjoj liniji, imajući u vidu sve ovo što ste na kraju spomenuli, da neće morati građani pojedinačno da obaveštavaju svaki organ državni da su se preselili, nego će to sve biti već i u nekom jedinstvenom registru i to jeste izuzetno važno. Dobro je što bez obzira što to pitanje više nije u resoru Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, dobro je i može da posluži kao primer dobre prakse, saradnje međuresorne, jer zapravo ta sinergija ministarstava čini rezultat Vlade još vidljivijim i napredak još bržim. Zato sve pohvale i svaka čast na toj podršci koju Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave pruća. U krajnjoj liniji, to je namenjeno isključivo građanima zbog kojih mi i sedimo ovde i vi sedite tu gde sedite. Tako da je to zaista za svaku pohvalu. Imala bih još dodatno pitanje, raduje me što se pojavila i ministarka Čomić.
Nataša, pošto si ti dugogodišnji poslanik, valjda znaš da nema dodatnog pitanja.
Znam, htela sam da iskoristim trenutak nepažnje predsedavajući….
Pa iskoristi drugi put. Hvala. Zamalo da prođe, ali idemo dalje. Sledeći narodni poslanik Života Starčević.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, uvaženi članovi Vlade Republike Srbije dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje sam želeo da postavim ministru Selakoviću. Obzirom da uvaženi ministar nije trenutno tu, postaviću pitanje predsednici Vlade. Naime, juče na Komitetu za spoljne poslove Evropskog parlamenta usvojen je Izveštaj o Kosovu i izvestilac za Kosovo, gospođa Viola fon Kramon zatražila je od Saveta EU i pozvala da se da zeleno svetlo za viznu liberalizaciju građana Kosova i apel je uputila zemljama EU koje nisu priznale nezavisnost naše južne srpske pokrajine. Obzirom na stavove pomenute gospođe siguran sam da taj predlog za viznu liberalizaciju nije proizašao iz poštovanja Ustava Republike Srbije u kome stoji da su građani KiM u stvari građani Republike Srbije, pa je želela da ispravi nepravdu EU, pa da tom drugom delu naših građana da istu viznu liberalizaciju kakvu imamo mi u ovim drugim delovima naše zemlje. Očigledno je da se vrši, odnosno da se stvara atmosfera pritiska ne samo na Republiku Srbiju, već i na evropske institucije i na članice EU koje nisu priznale Kosovo. Moje pitanje ide u pravcu – da li će naša diplomatija krenuti u jedan ofanzivni nastup u svim važnim i relevantnim evropskim institucijama i svetskim institucijama da objasni kako su ovakvi neodgovorni i loši potezi, izjave i odluke ne samo odstupanje od proklamovane statusne neutralnosti EU pregovaračkom procesu već direktno narušavaju sam pregovarački proces i negde, kako bih rekao, narušavaju i mir i stabilnost regionu. To je prvo pitanje. Drugo pitanje bih postavio gospodinu Lončaru. Naime, za neki dan navršiće se punih godinu dana od prvog slučaja zaražavanja kovidom 19 u Srbiji. Za proteklih godinu dana videli smo jednu divovsku borbu lekara, medicinskih sestara, nemedicinskog osoblja, protiv pošasti koja je zahvatila čitav svet, ne samo Srbiju. Država, ali i svi mi pojedinačno moramo i činimo sve da se nekako zahvalimo tim herojima današnjice za rešenost, odlučnost, postojanost u toj borbi. Pre neki dan je u ovom visokom domu, recimo Dragan Marković Palma predsednik Jedinstvene Srbije rekao da će organizovati odlazak 1.100 radnika u Grčku i da je za to pribavio sredstva od donatora. To je svakako jedan mali jest pažnje o ljudima koji nesebično vode brigu o zdravlju naših građana. Međutim, ovih dana u medijima možemo videti najavu pojedinih članova Kriznog štaba koji govore o neophodnosti pooštravanja mera za borbu protiv trenutne epidemiološke situacije, a usled povećanja broja zaraženih od korone. U ovim izjavama se pominje zatvaranje kafića, restorana i ugostiteljskih objekata koji u najvećoj meri poštuju propisane epidemiološke mere. Sa druge strane možemo videti, rekao bih neshvatljive prizore na Kopaoniku, na Zlatiboru, kao i tajne korona žurke u pojedinim noćnim klubovima. Moje pitanje je – može li Krizni štab doneti mere koje će malo preciznije gađati glavne izvore zaraze, mere koje će biti malo više konkretizovane, a malo manje generalizovane i opšte? Naime, ugostiteljski objekti koji poštuju sve propisane epidemiološke mere postaju u neku ruku žrtve neodgovornog ponašanja na onim mestima koje svi mi danas prepoznajemo kao glavne izvore zaraze. Imam utisak da ako bi krizni štab donosio malo preciznije mere da bi rezultati u borbi bili još uspešniji, a da bi građani bili zadovoljniji.
Premijerka Brnabić. Izvolite.
Hvala. Odgovoriću umesto ministra Selakovića, ali takođe može i ministarka Joksimović da pojasni još neke stvari u vezi funkcionisanja Evropskog parlamenta, ko koga to tamo predstavlja, kako onda oni brane svoje stavove, koliko ti stavovi u stvari imaju veze sa samom statusnom opredeljenošću ako pričamo o AP KiM sa statusnom neutralnošću EU, sa politikom Evropske komisije. Zaista ne mora da korespondira jedno sa drugim, pa kao, na kraju krajeva i u našem parlamentu svako od narodnih poslanika može da proklamuje neke stavove koji nisu stavovi ove Vlade, kao što i u Evropskom parlamentu neko od evropskih poslanika može da proklamuje neke stavove, zastupa neke stavove, poziva na neke stvari iza kojih ne stoji ili ne može da stoji Evropska komisija. Dakle, Viola fon Kramon je svakako u svakom slučaju jedan, rekla bih, živopisan lik, zaista njena objektivnost nije neupitna rekla bih, ona je stopostotno neobjektivna, žena koja je čini mi se daleko odmakla od bilo kakvih diplomatskih protokola, diplomatskog ponašanja i otvoreno žena neprijateljski žena raspoložena prema Republici Srbiji. Mogu samo da kažem da je meni drago što ona tako otvoreno neprijateljski raspoložena, zato što da je bilo kako drugačije možda bi neko mogao da dovede u pitanje njenu objektivnost. Ali, za Violu fon Kramon zaista to je neupitno. Dakle, kao takva, njeni stavovi na koje ona naravno žena ima pravo, svakako nisu stavovi EU i ne mogu biti stavovi Evropske komisije. Evropska komisija je, opet da pojasnimo i pojednostavimo za građane Republike Srbije, i Jadranka će me ispraviti ako grešim, praktično Vlada EU, kao Vlada EU ona mora da poštuje stavove država članica EU. U tom smislu pošto postoji čak pet država članica EU koje ne priznaju jednoglasno proglašenu nezavisnost Kosova ili tzv. Kosova Prištine ili grupe ljudi u Prištini koja nije proistekla čak ni iz referenduma, rekla bih kao minimum minimuma demokratskog ponašanja, demokratske pristojnosti. Dakle, Evropska komisija mora da poštuje njihove stavove zbog toga je EU, Evropska komisija statusno apsolutno neutralna. Sada, Viola fon Kramon koja je predstavnik, ako se ne varam, zelenih u Evropskom parlamentu, zastupa stavove, na kraju krajeva, sebe, zelenih, možda i zemlje iz koje dolazi, ali svakako ne EU. Ali, vidite, u ovome što je ona tražila viznu liberalizaciju za građane KiM, rekla bih da smo se našli možda na jedinstvenom stavu. Mi takođe podržavamo viznu liberalizaciju. Kada to čuje možda će odustati od te vizne liberalizacije zato što ona generalno ne deli nikakve stavove sa nama, pa čak ni kada su oni dobri, pošteni, ispravni, u skladu sa međunarodnim pravom, normama, aktima, istinom. Tako da, moguće da sada odustane od te vizne liberalizacije. Mi se zdušno zalažemo za viznu liberalizaciju za sve građane KiM. To je svakako u interesu Republike Srbije, na kraju krajeva, oni su i naši građani. Pozivamo na to i pozivali smo na to. Verujem da to toga neće lako doći, ako mogu da kažem verujem i da zato što većina zemalja zapadne Evrope, odnosno onih država članica EU zapadne Evrope zna da bi mnogi onda građani sa teritorije AP KiM, pre svega albanske nacionalnosti, verovatno napostili tu teritoriju i preselili se u ove druge zemlje. Tako da, nažalost ja mislim da do toga neće brzo doći, ali naravno u tome zdušno podržavamo gospođu fon Kramon. Što se tiče toga da se time narušava pregovarački proces. Pa, sve što ona radi narušava pregovarački proces i čini mi se da to dovoljno govori o tome koliko ona, na kraju krajeva, kao izvestilac u Evropskom parlamentu za tzv. Kosovo poštuje taj pregovarački proces i samim tim poštuje i Evropsku komisiju i moderiranje Evropske komisije, odnosno ukoliko ne poštuje mislim da je baš briga za pregovarački proces. Žao mi je zbog toga. Mislim da to najviše šteti upravo svim građanima KiM zato što oni bez dogovora sa Beogradom nemaju nikakvu, a po najmanje evropsku perspektivu. Tako da mislim da Viola fon Kramon ne radi u njihovom interesu, ali opet to je između njih i gospođe fon Kramon. Mi ćemo se boriti za naše interese, a naši interesi između ostalog i regionalna stabilnost i radna mesta i zapošljavanje i strukturna povezanost i šta sve ne samo da region bude bezbedniji, stabilniji i da mi svi zajedno bolje živimo. Mislim da tu nismo saveznici sa gospođom fon Kramon. Ali, kako je tako je, nama je, kao što sam rekla u prethodnom, da guramo dalje i da se borimo. Hvala vam.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi samo, pre nego što nastavimo dalje, da nekoliko minuta pažnje ukradem od ove teme. Juče smo, a i danas spominjali više puta i aktuelnu političku situaciju, ali i reakcije koje su u javnosti s jedne strane izuzetno emotivne, a sa druge strane i izrazito propagandističke protiv tog filma bile o filmu „Dara iz Jasenovca“. Imajući u vidu da smo svi mi govorili o tome da je za kolektivno sećanje našeg naroda, koji je narod Jasenovca i ostalih stradališta, izuzetno potresno, ali i potrebno bilo da se posle više decenija o ovome snimi barem jedan film. Imajući u vidu da smo to spominjali, pošto je danas u poseti Narodnoj skupštini bio Predrag Gaga Antonijević koji je režiser i producent tog filma, ja sam ga zamolio da bude na galeriji trenutno u ovom momentu. Hteo bih da vas zamolim da ga pozdravite. [[Aplauz]] Hvala puno. Hvala gospodinu Antonijeviću, ali isto tako želim da se zahvalim i predsedniku Republike Aleksandru Vučiću i Vladi Republike Srbije koji su učestvovali u realizaciji ovog projekta. [[Aplauz]] Odnos prema žrtvama nije političko pitanje, to je moralno pitanje, a izuzetno je nemoralno što se srpski narod odnosio ignorantski prema sopstvenim žrtvama svih ovih decenija. Zato još jednom ponavljam, hvala svima koji su u ovom projektu učestvovali u ime ne samo Narodne skupštine Republike Srbije nego i u ime celog naroda, odnosno građana Srbije i srpskog naroda u celini. Hvala puno. Hvala gospodinu Antonijeviću. Izvinjavam se što smo uzeli nekoliko minuta od ove teme, ali smatrao sam da je to izuzetno važno. Reč ima ministarka Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Naravno, tema kojom ste prekinuli ovo je vrlo važna. Samo bih se nadovezala, to je zaista najbolja opomena nepažnji zaborava i kulture, nažalost zaborava, koja nadam se da će se ovim zaista prekinuti i u našoj zemlji. To je velika stvar. Zaista, daleko od toga da treba da se izvinjavate što ste ovom temom prekinuli moj odgovor. Što se tiče samog pitanja, uglavnom je premijerka dosta dobro to zaista obrazložila i nema ni potrebe mi toliko da se bavimo analizom onoga što je izvestilac za tzv. Kosovo iz Evropskog parlamenta, ali je važno politički, naravno, pitanje i razumem vaše pitanje. Znate, Evropski parlament je jedan forum za debatu najrazličitijih političkih stranaka, od liberala, Zelenih, Evropske narodne partije, čak i ekstremne desnice, dakle, i tu se čuje svašta. Može se zaista čuti svašta, ali princip rada Evropskog parlamenta je na kraju donekle sličan i nacionalnim parlamentima, ali u nekim stvarima i znatno različit i svaki amandman koji se usvaja na predlog rezolucije, na primer o Srbiji ili o bilo kojoj drugoj zemlji u procesu, mora da bude rezultat kompromisnih amandmana, znači, da se postigne otprilike neki dogovorni tekst koji će svi prihvatiti. Ja sam više puta u razgovoru i sa evropskim poslanicima i sa izvestiocem za Srbiju Bilčikom apelovala na to da se jako kritični amandmani ostave u izvornoj formi, da bismo videli koje to tačno političke grupacije u Evropskom parlamentu imaju tako izrazito negativan narativ na primer o Srbiji i da se ne podvode i neki drugi koji navodno kažu da možda i ne bi glasali za takve amandmane, da prosto vidimo kakav bi njihov bio stav i kakvi bi ti amandmani onda bili. Međutim, praksa Evropskog parlamenta jeste usaglašavanje, ja to razumem, i onda zaista vrlo često kroz te navodno kompromisne amandmane prolaze formulacije i prolaze tekstovi koji zaista nisu ono što zvanična Evropska unija u smislu institucije i Evropske komisije može da stoji iza toga. Ali Evropski parlament je vrlo važan debatni forum i on utiče znatno na kreiranje javnog mnjenja i to je ono što, kao i naš parlament, kao i svi ovde poslanici. Međutim, ono što je važno to je da kažemo, jer se svake godine kada dođe tema predloga rezolucija, a sad da definišemo, nije usvojena rezolucija u Srbiji, nego su usvojeni amandmani na spoljnopolitičkom odboru, a sama rezolucija bi trebalo oko 24. marta mislim na plenarnom zasedanju Evropskog parlamenta da bude, pa će tada biti dovoljno vremena da sve izanaliziramo i da sve komentarišemo. Što se tiče izvestioca za tzv. Kosovo gospođe Fon Kramon, ona jeste predstavnik nemačkih Zelenih, dakle, partije Zelenih, i koja zaista pokazuje kontinuitet u jednoj vrlo kritičnoj intonaciji prema svemu u Srbiji, dakle, od onoga što smo već navikli od vladavine prava, već i do zaista nekih oštrijih formulacija koje uopšte nisu primerene Evropskom parlamentu, ali na kraju su možda i primereni. Jer znate, oni izražavaju svoje političke opcije, ali to nije ono što je politika zvanična Evropske komisije koja mora da bude statusno neutralna. Ona mora da bude statusno neutralna jer pet članica Evropske unije ne priznaje nezavisno Kosovo. Zato tzv. nezavisno Kosovo nije moglo da potpiše uobičajeni format Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju sa Evropskom unijom, koji je inače najviši domet njihovih u ovom trenutku evrointegracionih procesa zato što taj sporazum da bi bio potpun bi morao da bude ratifikovan u svim parlamentima država članica. Naravno da ne bi bio ratifikovan u ovih pet država članica. U tom smislu važno je da građani razumeju da nekada stvari koji dolaze iz Evropskog parlamenta jesu odraz različitih političkih viđenja, različitih političkih grupacija širom Evrope, širom evropskih država, ali nisu ono što je zaista zvaničan stav kakav mora da bude u ovom trenutku i Evropske komisije. Evo, mislim da je i portparol Evropske komisije Stano danas rekao, kao zvaničnik Evropske komisije, demantovao da se spremaju neki pritisci oko priznanja. Naravno, mi znamo šta su stavovi pojedinih uticajnih država članica i o tome nema dvojbe, ali oni moraju da zadrže tu vrstu statusne neutralnosti i u tom smislu, kažem, ponekada mi se čini da, iako je dobro dati na značaju pre svega Evropskom parlamentu, kao važnom forumu, da bismo videli kakve sve politike u Evropi postoje i kakve sve percepcije u Srbiji postoje. Imajte uvek na umu da su nekada amandmani koje predlažu određene poslaničke grupe zaista vrlo politički intonirane, jer su to političke stranke, kao i ovde parlamentu, koje zastupaju neke svoje interese. S druge strane, usaglašavanje znači da nekad prođe nešto što mislim da je prekritično, nekad opet prođe nešto što je možda prepozitivno za nekoga. U svakom slučaju, biće dovoljno vremena da analiziramo rezoluciju onda kada bude usvojena u plenumu parlamenta, a to će biti krajem marta. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Zlatibor Lončar. Izvolite.
Poštovani predsedniče, uvaženi narodni poslaniče, tačno je da prolazi godinu dana od pojave korona virusa i borbe celog sveta sa virusom i naravno svih u Srbiji, posebno zdravstvenih radnika. Ovu priliku još jednom koristim da zahvalim svim zdravstvenim radnicima, svima onima koji rade u sektoru zdravstva i koji su nemedicinski radnici i svima onima koji su na druge načine pomogli da se borimo sa ovom pandemijom i da dođemo dovde dokle smo došli. Naravno, nije kraj, nismo još na zadovoljavajućem nivou na kom bi želeli, ali to nije niko na svetu postigao. Tako da, ne možemo ni da predvidimo koliko će to još da traje, možemo samo da se nadamo da ćemo se što pre vakcinisati, što više ljudi, i da ćemo tako uspeti da stavimo ovu pandemiju pod kontrolu. Ne želim da dužim, sutra ujutru je sednica Kriznog štaba. Apsolutno ste u pravu, zato ovoliko i merimo već dva tri dana, da oni koji krše i gde je najveći problem, da ciljano idemo na njih, a da ne kažnjavamo one ljude koji se pridržavaju mera. Apsolutno ste u pravu, ovi brojevi koje sada imamo to je posledica ponašanja i onoga što se desilo i na Kopaoniku i na Zlatiboru, i u drugim centrima, možda nekim banjama, ili gde već. Ti ljudi su se vratili, možda oni koji su mlađi su bolje prošle, ali su bili prenosioci, zarazili su druge, ti drugi su završili u bolnici, neki i od onih koji su bili gore. Plus, imali smo tu neke događaje gde je bilo više ljudi, gde se nisu poštovale mere, i sada je ta cena koja je došla na naplatu. Sve ćemo uraditi da te stvari regulišemo. Ono što imamo saznanja da su svi kapaciteti popunjeni i dalje na tim planinama. Očigledno je da ljudi ne mogu da odu u inostranstvo ili negde drugde, skoncentrisani su da odu ovde, vremenske prilike im idu na ruku. Siguran sam da će sutra Krizni štab doneti takve mere da sprečimo dalje širenje, odnosno da idemo tamo gde je tačno epicentar i gde je izvor širenja virusa, a da ne diramo one ljude koji sprovode sve te mere. Sigurno su inspekcije i Ministarstva turizma i Ministarstva zdrava na terenu, biće rigorozna kontrola. Još jednom apelujem na sve ljude ako žele, i ako se toliko zahvaljujemo zdravstvenim radnicima, da imaju samo na umu kada se povećava ovaj broj, mi one ljude koje smo poslali na zasluženi odmor, koji su bili u crvenoj zoni i radili u kovidu, mi sada moramo da vraćamo sa odmora, jer nam se proširuju kapaciteti u crvenoj zoni. Otvaramo nove intenzivne nege, otvaramo nova mesta, i sve te ljude koje smo mislili da malo odmorimo, pa eventualno da rade vakcinaciju, ili nešto drugo, ili u nokovid sistemu, mi te ljude moramo opet da vratimo ili neke druge u kovid sistem, da prekidaju odmore da ne budu sa svojim porodicama. Najveća zahvalnost svim tim ljudima koji učestvuju u toj borbi bila bi da se poštuju mere. To je jedina istina. Ono što zahtevam za sve one koji ne poštuju mere, i koji rade i organizuju te žurke, i organizuju sve to, moraju da znaj jednu stvar da direktno utiču na zdravlje građana Srbije, direktno, najdirektnije organizuju nešto što dovodi do širenja virusa, širenja zaraze i direktno dovodi ljude u bolnice i na respiratore i do smrtnih slučajeva. Posle su ti i najglasniji, pitaju zašto ovo, zašto ono. Neka imaju samo to na umu. Sigurno ćemo ih sve sankcionisati, to stvarno nećemo dopustiti. Nemamo nikakav problem da neko ode da se skija, i da boravi u hotelu. Ljudi, imamo problem da sedite po kafićima jedan drugom na glavi, da dišete za vrat jedno drugome, da ste toliko blizu i da ne poštujete nikakve mere. Imamo problem kada organizujete žurke ovde u Beogradu ilegalne sa 700, 800, 1000 ljudi, 150, 250 ljudi. Kome vi prkosite? Šta pokazujete? Da ste jači od države, šta? Da ste pametniji od države? Da niko ne želi da se provodi, da izlazi i slično, nego ste samo vi toliko pametni. Sa tom vašom pameću mi imamo povećan broj obolelih i povećan broj ljudi koji su u bolnici. Onda, sve što radimo, da nabavimo vakcine, da vakcinišemo što više ljudi, mi to kompromitujemo, jer imamo jedan deo ljudi koji se opusti posle prve doze vakcine. Još jednom apelujem, posle prve doze nema tog imuniteta koji može 100% da vas zaštiti. Mora da dođe do revakcine i mora i od revakcine da prođe par nedelja, tek tada ste maksimalno zaštićeni. Hajde, jednom da se pridržavamo onoga što se kaže. Imamo šansu, šteta da ne iskoristimo ovu šansu da stavimo stvar pod kontrolu i da budemo među prvima koji će izaći i staviti koronu pod kontrolu, koliko je to moguće al ne možemo mi da je stavimo jer imamo situaciju u okruženju i u okolini da imamo mnogo zaraženih i da tamo nije stvar pod kontrolom. To je suština svega. Još jednom, ako želite dobro zdravstvenim radnicima, ako ste im zahvalni, ispoštujte mere na kojima oni insistiraju i nećemo imati nikakav problem. Još malo nam treba, hajde da budemo jedinstveni, hajde ovo da rešimo da bi mogli da idemo letos i na more i da se organizujemo i sve ono što nismo mogli do sada. Hvala svima.
Hvala vam. Poslanik Starčević. Izvolite.
Poštovani ministre Lončar, nadam se da će sutra Krizni štab doneti jednu mudru odluku koja će voditi računa o svim aspektima kako zdravstvenim, tako i o životu ljudi, radu i tako dalje. Što se tiče JS borba za očuvanje teritorijalnog integriteta jeste jedan od najvažnijih borbi koju naša država vodi danas, naravno, uz podizanje ekonomije i očuvanja zdravlja ljudi. Znamo da nije usvojen izveštaj za Srbiju, ali smo pričali o izveštaju koji je juče usvojen za Kosovo gde su provučene neke stvari koje su neprihvatljive za Republiku Srbiju. Postavio bih ovde pitanje ministru Ružiću. Naš obrazovni sistem je u prethodnih godinu dana bio pred velikim izazovom, izazovom funkcionisanja tog jako obimnog sistema u uslovima pandemije. Smatram da je taj sistem pokazao da je žilav. Taj sistem je pokazao da je adaptivan, prilagodljiv i da uz sve probleme naše škole postižu one proklamovane obrazovne ishode i ciljeve, a da naše škole nisu prepoznate kao mesta velikog rizika od zaražavanja. To je vrlo važno. Ono što je trenutno veliki posao Ministarstva prosvete, pretpostavljam sada je vreme za to, to je priprema obrazovnog sistema za izvođenje završnog ispita, naravno i prijemnih ispita na fakultet, odnosno upis učenika u srednje škole i na fakultete. Moje pitanje prema vama jeste – u kojoj fazi je taj proces i šta Ministarstvo radi po tim pitanjima? Kratko bih samo za ministarku privrede, gospođu Atanasković, kao iskusni privrednik, dugogodišnji, jako uspešan privrednik, imam jedno pitanje za vas. Holding fabrika kablova u Jagodini je već tri godine u procesu tzv. UPPR i fabrika kablova, znate da je decenijama bila zamajac razvoja ne samo Jagodine, Pomoravlja već čitave Srbije, baš kao što je to i „Prva petoletka“. Moje pitanje prema vama i vašem ministarstvu jeste – da li vaše ministarstvo prati situaciju vezano za trenutno stanje u fabrici kablova i da li postoji mogućnost pomoći za revitalizaciju te fabrike? Fabrika kablova i danas ima veliki potencijal, ima i dobar proizvodni program, ima nekoliko stotina zaposlenih ljudi. Javnost u Jagodini je jako zainteresovana, jer nema stanovnika Jagodine kome neko ili ne radi ili nije radio u fabrici kablova. U tom smislu znamo da je fabrici likvidnost najveći problem i da li se radi na nekom od modela. Da li je to neki investicioni fond? Da li je to neka druga vrsta investiranja ili partnerstva kako bi se ta fabrika ponovo vratila na onaj put na kome je nekada bila. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ministar, odnosno prvi potpredsednik ministar Ružić. Izvolite.
Hvala predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem na ovom veoma značajnom pitanju od strane narodnog poslanika Živote Starčevića. Mislim da je obrazovni sistem i u ovoj godini i u prethodnoj godini pokazao jedan visok stepen, kao što ste i vi rekli adaptabilnosti ali i rezistentnosti prema transmisiji virusa Kovid-19. Sve brojke i svi brojevi govore o tome da obrazovni sistem nije mesto gde dolazi do transmisije virusa. To je, pre svega, zahvaljujući odgovornosti i predanosti, kako nastavnog, tako i vannastavnog osoblja, ali naravno, pre svega, onih krajnjih korisnika, a to su naša deca, dakle, učenici koji pohađaju nastavu, neki po tradicionalnom, neki po kombinovanom modelu, ali od samih predškolskih ustanova, preko osnovnog, dakle prvog ciklusa, drugog i naravno srednjih škola i svakako visokoškolskih ustanova. Podsetiću, zbog javnosti, da se tu radi o 1. 250.000 naših građana, mladih građana, nečije dece i da je to najsenzitivnije pitanje o kome mi govorimo. Što se tiče ovog pitanja koje ste postavili naš cilj je da u svim segmentima završimo ovu školsku godinu i da je uspešno okončamo uz realizaciju svih planiranih i predviđenih aktivnosti. Tu mislim na probni i završni ispit i na prijemne ispite za specijalizovana odeljenja umetničkim školama i gimnazijama, takođe, i završni ispit na kraju osnovne škole, odnosno onu tzv. kolokvijalno nazvanu, malu maturu i naravno sve ostalo što je vezano za upis u srednje škole. Ovaj probni završni ispit će biti održan 26. i 27. marta. Prvog dana će se polagati matematika, drugog dana srpski jezik ili maternji jezik. Mislim da je taj probni završni ispit i da je taj rok koji smo postavili sasvim dovoljan da se deca pripreme, da se upoznaju sa procedurama i načinom polaganja, i da nakon ovog probnog završnog ispita urade neko fino podešavanje i pripreme se za završni ispit, jer će svakako taj probni završni ispit biti po kriterijumu kao i uvek do sada malo teži, prosto da motiviše i decu i roditelje, nego što će to biti sam završni ispit. Ono što je, takođe, važno to je da deca mogu i imala su zaista dovoljno vremena da pristupe, kako sticanju znanja, zahvaljujući upravo nastavnom osoblju, ali i da pristupe samouvereno polaganju tog probnog završnog ispita. Ono što jeste najznačajnije za njihov nastavak školovanja jeste taj završni ispit koji će biti održan 23, 24. i 25. juna. Prvog dana će polagati deca test iz srpskog jezika ili maternjeg jezika, drugog dana test iz matematike i poslednjeg dana će rešavati pitanja iz kombinovanog testa. Mi smo danas bili u Zavodu za vrednovanje kvaliteta vaspitanja i obrazovanja. Obišli Zavod koji je infrastrukturno, pre svega, kao institucija opremljen, da, evo, već drugu godinu za redom pripremi ovaj završni test i mogu samo da iskažem visok stepen zadovoljstva tim povodom, jer je Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo pomoglo da se i Kancelarija za informacione tehnologije da se ovaj Zavod osposobi da na jedan bezbedan i kvalitetan način pristupimo sprovođenju svih procedura koje se tiču ovog završnog testa. Mislim da je to veoma važno. Dakle, ono što je bilo nejasno do danas ili je nekima bilo nejasno, ovaj završni test ili završni ispit će biti održan na tradicionalan način, dakle srpski ili maternji jezik, matematika i kombinovani test. Ono što je, takođe, veoma značajno na tragu onoga što smo čuli ovde i mislim da je velika čast da smo imali ovde i producenta Gagu Antonijevića. Smatram da je obaveza i nas u Vladi i mislim da će se i predsednica Vlade složiti da iznađemo model i način da od septembra, dakle, od nove školske godine 2021/2022 uvedemo, ne kao imperativ ili obavezu, ali naravno, uz svu saglasnost roditelja, ako ništa drugo barem za srednjoškolce emitovanje filma „Dara iz Jasenovca“, jer mislim da bi to bilo značajno da upravo zbog onih koji ovih dana govore o tome da naš kurikulum tako nešto ne poznaje, ne predviđa, a pri tom ni na koji način nije tačno, čak, neki govore da se to pominje u jednoj rečenici, a i to nije tačno, jer imamo osam ili devet strana koje tretiraju, upravo pitanje onoga što se dešavalo u Jasenovcu. Mislim da bi bilo dobro da iznađemo jedan model koji je utemeljen u normama, kako bi upravo na taj način edukovali našu, hajde da kažemo, srednjoškolsku omladinu, kako to ne bi otišlo u zapećak i kako bi jedno, rekao bih, umetničko delo iskoristili upravo u funkciji dalje edukacije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Života Starčević. Izvolite.
Hvala na iscrpljenim i temeljnim odgovorima. Četiri pitanja koja sam postavio, otprilike, pokazuju i četiri najveća izazova u kojima se u ovom trenutku nalazi država Srbija, a to je očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta, i ta naša pravedna borba koju vodimo i koja je, naravno, pod velikim iskušenjima, ali je to borba koju moramo da nastavimo da vodimo i za šta se mi iz Jedinstvene Srbije jako puno zalažemo. Druga stvar je, naravno, očuvanje zdravlja nacije i nalaženje tog optimalnog balansa između mera koje su neophodne da se sprovode kako bi očuvali zdravlje stanovništva i one druge stvari koja se zove normalni život, ekonomija, privreda i tako dalje. Treća stvar koja je jako važna jeste, naravno, obrazovanje, koje je takođe bilo pod velikim izazovima u vreme kovida i mislim da smo uspešno prošli ovu godinu i da obrazovanje, jednostavno, nije smelo, hajde da kažem laički, pasti, iz prostog razloga što bi tada oštetili čitave generacije i mislim da smo i taj posao dobro obavili. Naravno, četvrta važna stvar je i privreda i razvoj privrede i ekonomije. Mislim da su to prioriteti za koje će, naravno, država i od Jedinstvene Srbije dobiti maksimalnu podršku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Daniel Đivanović. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, predsednice Vlade, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici. U ime poslaničke grupe Saveza vojvođanskih Mađara, pripremio sam za danas dve grupe pitanja za predsednicu Vlade, odnosno za ministra građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture. Želeo bih u prvom obraćanju da pokrenem ova pitanja kako bismo imali vremena i mogućnosti adekvatno raspraviti obe teme. Pitanja su povezana i veoma su važna, posebno za građane koje mi zastupamo iz SVM, ovde u Narodnoj skupštini. Prvo pitanje se odnosi na brzu prugu Beograd - Budimpešta, a drugo se odnosi na rekonstrukciju, odnosno, modernizaciju pruge Subotica - Segedin. Raduje nas to što danas ovde možemo da govorimo o tako velikim i važnim projektima i mislim da ne moram posebno naglašavati koliko je ovo značajno u sveobuhvatnoj saradnji dve zemlje, Mađarske i Srbije, ali i šire. Brza pruga Beograd - Budimpešta, koja će na određenim deonicama omogućiti brzino do čak 200 kilometara na čas, od strateškog je značaja u povezivanju ove dve zemlje, kako u ekonomskom, tako i u svakom drugom pogledu. Ova pruga se sastoji iz tri deonice na teritoriji Republike Srbije. Prva deonica je Beograd centar - Stara Pazova, druga je Stara Pazova - Novi Sad, a treća je Novi Sad - Subotica, odnosno državna granica sa Republikom Mađarskom. Što se tiče modernizacije pruge Subotica – Segedni, želeo bih posebno da istaknem važnost ove deonice za vojvođanske Mađare. Nakon 20 godina rada, u prošlom mandatu smo uspeli da definišemo ovaj projekat, da ga stavimo u svoje okvire, kao i u Koalicioni sporazum između Srpske napredne stranke i Saveza vojvođanskih Mađara, kao i da obezbedimo deo sredstava u budžetu Republike Srbije za 2021. godinu. Ova deonica je od izuzetnog značaja za građane sa severa naše zemlje, naročito za one koji, recimo, rade u Segedinu i okolini, a žive u Republici Srbiji. Pitanje za ovu deonicu bih postavio u sledećem obraćanju, a pitanje vezano za brzu prugu Beograd – Budimpešta glase: da li se radovi odvijaju u skladu sa dinamičkim planom; koji su rokovi za završetak prve, odnosno druge deonice i za kada je planiran početak radova na trećoj deonici između Novog Sada i Subotice? Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Momirović. Izvolite.
Poštovani gospodine Đivanoviću, hvala vam zaista na pitanju i što ste ga postavili iz jednog drugog ugla, o kojem se ne priča mnogo. Mi smo navikli da u poslednje vreme zaista puno pričamo o deonici od Beograda do Novog Sada. Ta deonica nije nešto što se dugo čeka, jer do pre 10 godina ja potpisujem da niko u ovoj zemlji nije mogao ni da zamisli da ćemo mi u Srbiji imati najmoderniju prugu i najmodernije vozove u istočnoj Evropi. Danas to više nije projekat koji se priprema za realizaciju, to je projekat koji se završava. To je projekat koji je u završnoj fazi. Prošle nedelje je raspisan tender za nabavku kompozicija voznih koje mogu da idu 200 kilometara na sat. Samo bih vas malo ispravio, on će na celoj našoj deonici od Beograda do Subotice, kada se završe obe te deonice ili hajde da kažem tri deonice, kako ste vi rekli ispravnije, i moći će da ide 200 kilometara na sat. Mi tako projektujemo, mi tako radimo i izvodimo. Kada imate tako složene radove, tehnološki zahtevne, nešto što u ovoj zemlji nije nikada pre izvedeno, budimo svesni, investicije u železnici su mnogo kompleksnije od investicija u putevima. No, to su potpuno drugačije investicije i naravno da je bilo puno problema. U jednom trenutku je čak bilo neophodno, zaista, i da se predsednik Republike uključi svojim autoritetom, jer mi tu radimo i sa našim kineskim partnerima i ruskim partnerima, odličnim kompanijama, koji drže odličnu dinamiku, ali ono što mi postavljamo ne samo na tom projektu, nego bilo gde drugde, to su rokovi koji idu ispred ugovornih rokova. Mi jednostavno kao, hajde da kažem, politički sistem, kao Vlada Republike Srbije smo svesni da mi više nemamo vremena za gubljenje. Decenijama smo gubili vreme. Prvo, naravno, u objektivnim okolnostima usled ratova i sankcija, a onda kasnije, kada smo svi očekivali promene, došli smo do toga da je u mnogo aspekata vreme možda bilo i teže nego u najteže vreme, devedesetih. Budite uvereni, ponoviću ovo po ko zna koji put, predsednik je jasno to rekao, dao nam je precizne zadatke da deonica, odnosno dve deonice od Beograda do Novog Sada će biti završeno do kraja ove godine. To će sigurno biti ispunjeno. Paralelno sa tim mi smo počeli da radimo pripremne radove na deonici od Novog Sada do Subotice, jer, kao što ste vi rekli, to je u suštini jedan koridor koji povezuje Beograd i Budimpeštu. To su za nas strateški pravci, kao što je na jugu dole strateški pravac da mi izađemo na jadransko more ili da izgradimo komplet železničku infrastrukturu dole do Preševa, da jednostavno vi od kad uđete železnicom gore na Horgošu, dole do Preševa imate potpuno modernizovanu prugu u kojoj će se 80% deonice voziti ili moći da se vozi 200 kilometara na sat, jer ne možete da vozite 200 kilometara na sat ako imate blizu stanice. Pokušavam plastično da objasnim da bi ljudi razumeli, ne želim da opterećujem sa previše informacija. Beograd – Novi Sad biće završeno od sledeće godine, Novi Sad – Subotica krećemo na leto i vrlo brzo ćemo i tu imati punu dinamiku i ići ćemo, budite uvereni, i ispred roka. Treću deonicu koju ste vi, takođe… U stvari, ne bih nazvao deonicu, nego je to paralelan krak, jer, nadovezaću se, pričamo o Beogradu – Budimpešti kao celom Koridoru, da bismo mi mogli da otvorimo radove kod naših mađarskih partnera, jer nije nikakva tajna da je Mađarska naš glavni partner u EU, stabilan oslonac i mi njoj naravno na Balkanu, zajednički ulazimo u ovako veliku, kompleksnu investiciju, da bi mi njima mogli da otvorimo njihove radove koji idu od Budimpešte do Segedina, mi moramo njima da otvorimo alternativu koja ide od Segedina prema Subotici, da bi mogli oni da blokiraju te radove. Naravno, vi ste uglavnom svesni, ali i građani treba da budu da je železnica jedan veliki prevoznik u smislu kargo saobraćaja i, jednostavno, niko ne može da dozvoli sebi da tako dugo drži blokiranu prugu, odnosno zatvorenu. Naš pravac, mi smo već daleko odmakli u tom smislu. Na leto, u avgustu je proglašen projektom od posebnog značaja. Formirana je radna grupa. Mi vrlo brzo ulazimo u pregovore o izboru za strateškog partnera. U budžetu Republike Srbije izdvojeno je 60 miliona evra za investicije u ovoj godini, što je i više nego dovoljno. Ono što je važno da i vi i svi građani znaju jeste da je nama poslednji rok za završetak ove deonici, znači, pričam o Subotici ka Segedinu, koja prolazi kroz našu zemlju, čija je vrednost ukupna 110 miliona evra, leto 2022. godine, da bismo mogli našim partnerima da otvorimo, da radove rade u punom kapacitetu. To je to što bih mogao da vam kažem vezano za ovo. Hvala.
Hvala. Reč ima poslanik Đivanović. Izvolite.
Uvaženi ministre, zahvaljujem se na odgovorima. Jasno je da je ovo ogroman i sveobuhvatan projekat i siguran sam da se svakog dana pojavljuju novi izazovi, ali sam takođe siguran da ćemo zajedničkim snagama moći da ih prevaziđemo i da završimo ovaj projekat. Da se vratim malo na ovu deonicu Subotica – Segedin. Ovde sam pripremio već nekoliko pitanja na koje sam već i dobio odgovor, tako da bih ta pitanja preskočio. Samo bih hteo da ponovim kako nam je važno, odnosno za naše građane na severu zemlje zbog putovanja na posao i nazad da se ta pruga što pre završi i da će ta pruga u velikoj meri doprineti i smanjenju iseljavanja građana Republike Srbije, jer će sada mnogi od njih moći da rade u Mađarskoj, ali da se svakodnevno vraćaju svojim kućama i svojoj porodici u Srbiji, a pri tome da ne čekaju i ne gube dragoceno vreme u kilometarskim redovima u kolonama na granici. Korist će, naravno, imati ceo region. Projekat rekonstrukcije i modernizacije pruge nosi sa sobom i rekonstrukciju i modernizaciju kompletne infrastrukture, ako dobro znam, oko pruge, uključujući i železničke stanice, što će u svakom slučaju doprineti ekonomskom napretku regiona duž deonice cele. Dozvolite mi da se osvrnem još kratko na javnu nabavku koja je objavljena 8. februara. Tiče se nabavke tri nove četvorodelne vozne garniture za brzine 200 kilometara na čas. Da li će kineska kompanija moći da proizvede vozove u skladu sa standardima EU ili ćemo biti primorani da tražimo druge, možda skuplje dobavljače, odnosno da li ćemo morati raspisati novu javnu nabavku ili odložiti uopšte nabavku? Zahvaljujem se, dobio sam odgovore na ovu trasu Suboticu – Segedin, samo bih dodao pitanje na kraju: kada možemo očekivati realizaciju drugog dela ovog projekta, modernizaciju pruge Subotica – Baja, koja će povezati Segedin sa Bajom, ali preko Subotice i doneti mnogobrojne prednosti Subotici, ali i Srbiji.
Hvala. Reč ima ministar Momirović. Izvolite.
Hvala vam na još jednom pitanju. Voleo bih i ja, eto, da se nadovežem, ako bi to bio odgovor. Nisam siguran. U potpunosti vladate materijom i znate o čemu pričate. Kao što znate, u Ministarstvu imamo koleginicu državnu sekretarku Emeše Lalić, koja je zaista stabilan partner, odličan inženjer sa velikim iskustvom i ona je direktno uključena u sve te projekte i meni je kao ministru mnogo lakše kada imam takve partnere u svom resoru da sprovodim ovako zahtevne projekte. Pričali smo o ovoj deonici kao alternativi puta Beograd – Budimpešta, ali mi smo apsolutno svesni da se ne radi samo o alternativi. Subotica i Segedin su vrlo važna dva grada, tako da ta pruga u koju mi sada investiramo njen zadatak nije samo da bude alternativa. Njen zadatak je i da jače i bliže povezuje Suboticu i Segedin i mi smo toga apsolutno svesni i o tome jako pažljivo razmišljamo. Generalno, kada razmišljamo i to je, ja mislim, nekako obris naše politike koju vodimo, odnosno koju predsednik Republike personifikuje, hajde da kažem, koji je na čelu ovog političkog sistema, koji je naš zaista politički lider. Ostao sam, čini mi se, dužan odgovor i po prethodnom pitanju, da li je u pitanju Horgoš, Subotica, da li je u pitanju Novi Pazar, Tutin, mi investiramo svuda podjednako, želimo da sve integrišemo. Želimo da cela Republika ima mnogo kvalitetnije infrastrukture. Ja sam prošle nedelje ili pre desetak dana možda obišao radove Novi Pazar-Tutin. Mi zaista imamo veliki napredak u infrastrukturi koji nije decenijama građen. Znači, zaista jako pažljivo razmišljamo o investicijama na teritoriji cele Republike Srbije i u tom duhu ćemo napraviti izuzetno kvalitetnu prugu koja će spojiti Suboticu i Segedin. Što se tiče nabavke vozova, mi smo raspisali jedan javni tender koji je potpuno transparentan, potpuno jasan i ono što je osnovna karakteristika, ne samo vezano za vozove, ne samo vezano za prugu, ne samo vezano za puteve, ne samo vezano za bilo šta gde Republika Srbija investira, to je da želimo poslednje evropske standarde. Želimo našim građanima da obezbedimo najkvalitetniju infrastrukturu, poslednju tehnologiju po optimalnom ceni. Ako mogu Kinezi to da obezbede, odlično, ako mogu Austrijanci, Španci, Rusi, Amerikanci, mi želimo najbolje za naše građane, mi želimo najjeftinije, najracionalnije. Mi nismo bahata administracija, mi smo administracija koja pažljivo vodi, ali ne želimo da naši građani više konzumiraju, ni u ovom segmentu, nešto što je prevaziđeno više decenija. Zato smo se odlučili i jasno opredelili da pruga Beograd-Budimpešta, odnosno sada Beograd-Novi Sad, sutra Novi Sad-Subotica, bude najbolja u istočnoj Evropi. To je ono što građani zapadne Evrope trenutno imaju, to je ono što će vrlo brzo imati i građani Srbije. Još jednom, hvala vam na pažnji i brzo će zaista svi projekti biti završeni.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đivanović. Izvolite.
Poštovani ministre, hvala na jasnim i konstruktivnim odgovorima. Uprkos svetskoj ekonomskoj krizi, koju je izazvala ova pandemija, srpska ekonomija čvrsto stoji na nogama i raduje nas to što ulaganja u infrastrukturu nisu prekinuta, a posebno nas raduje to što je projekat te rekonstrukcije pruge Subotica-Segedin u junu prošle godine proglašen projektom od posebnog značaja i kao što ste rekli, da je formirana radna grupa i siguran sam da će ova Vlada obezbediti sve uslove za početak rada. Hvala.
Hvala. Idemo dalje. Pre nego što pređemo na sledećeg poslanika, samo da vas podsetim da smo se dogovorili da neposredno posle završetka ove sednice, odnosno dela sednice postavljanja pitanja, bude dan, odnosno vreme za glasanje. Tako da, sve podsećam da se slučajno ko ne bi udaljio. Poslanik Hadži Milorad Stošić ima reč. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena predsednice Vlade sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, imam poslaničko pitanje za ministra Ministarstva za brigu o selu, gospodina Milana Krkobabića. Poštovani gospodine ministre, nakon izbora nove Vlade Republike Srbije i formiranja Ministarstva za brigu o selu, tema sela je značajno predstavljena u medijima Srbije i svakako približena našim građanima širom Srbije. Nakon vaših odgovora i objašnjenja datih na moja pitanja postavljena na prošloj sednici Skupštine Republike Srbije, pitanja Vladi, dobio sam veliki broj poziva, mejlova, i imao puno direktnih ličnih kontakata sa podrškom da se nastave aktivnosti koje je preduzelo Ministarstvo za brigu o selu uz podršku Vlade Republike Srbije. Nema poslanika u ovoj Skupštini, ni pojedinca u Srbiji, koji ne želi ili koji deli mišljenje vaše i akademijskog odbora za selo Srpske akademije nauka i umetnosti, Vlade Republike Srbije, normalno, i predsednika Republike Srbije, da je verovatno ovo poslednji momenat da se preduzmu ozbiljne mere za poboljšanje pozicije sela u sistemu Republike Srbije i poboljšanje položaja stanovnika Srbije. U tim razgovorima osetio sam i optimizam kod stanovnika sela da će Republika Srbija kroz započete aktivnosti zaista dosledno uraditi sve što je realno i moguće za poboljšanje pozicije sela i stanovnika sela. Ali, uočio sam, s druge strane, i ozbiljnu brigu o dosadašnjem njihovom uključivanju u odlučivanju njihovih lokalnih samouprava u delu brige o selu. Zbog toga vas pitam da li je po pitanju Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, Zakona o lokalnoj samoupravi, vaše Ministarstvo preduzelo neke aktivnosti, odnosno definisalo modele koji bi omogućili bolji položaj selima Srbije? Takođe, kakva iskustva zemalja EU možemo iskoristiti, te posebno kakva su iskustva bivših jugoslovenskih republika u odnosu prema ruralnom području, seoskim sredinama i specifičnim područjima, kao što su naša brdsko-planinska i pogranična područja? Primera radi, Srbija ima 170 gradova i opština. Sa druge strane, Hrvatska ima 128 gradova i 428 opština, Slovenija, takođe mnogo manja od Srbije, ima 211 gradova i opština. Da li bi nova teritorijalna organizacija, ili da tako kažem, reorganizacija, bila u skladu sa ovim nekim standardima evropskih zemalja? Takođe, da li postoje neke ideje da se donesu neki novi zakoni kojima bi se na bolji način tretirali pojedini regioni ili delovi Srbije?
Hvala, pošto je isteklo već tri i po minute.
Izvinite, gospodine predsedniče, morate ipak biti realni. Ako nekom dozvolite da postavlja pitanja od tri minuta, pet minuta, da meni uskraćujete, mislim da nije korektno.
Ne, nisam uskratio. Ja samo kažem da završavate, pošto imate još dva javljanja.
Ovde bih ponovo uporedio…
Mislim, morate da se svi navikavate na to koliko to traje. U drugim parlamentima to funkcioniše tako što se jednostavno isključi mikrofon, ali ja to nikome nisam uradio. Zato poštujte Poslovnik, ništa drugo.
Ponovo bih se osvrnuo na neke zakone koje je donela Hrvatska, pre svega zakon o otocima, zakon o posebnim područjima, gde mi takođe imamo potrebu da donesemo neke zakone koji bi taj regionalni nivo na neki bolji način regulisali. Pitam vas da li bi eventualno teritorijalna organizacija Srbije išla u tom pravcu? Za sada toliko. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Milan Krkobabić. Izvolite.
Gospodine Dačiću, gospođo Brnabić, uvaženi narodni poslanici i građani Republike Srbije, gospodine Stošiću, to vreme koje ste dobili je znak da se glas sela ipak čuje. Nemojte sad da očekujete da ćete imati ne znam kakvo vreme. Vreme sela tek dolazi, gospodine Stošiću. Vi ste mlad čovek. Pred vama je budućnost. Ali, hajde da budemo malo ozbiljniji. Na početku ove sednice čuli smo uvaženog narodnog poslanika i definisao je jedno, za mene, ozbiljno pitanje malina i duga koji ljudi imaju prema malinarima. Nisam hteo da odgovaram, sačekao sam, ali mislim da je upravo to pitanje ključno pitanje za taj ruralni deo Srbije. Ljudi su proizveli maline, ustupili su ih, prodali su ih, ali došli su do onoga što je najteže – kako to naplatiti? Čuli smo da traže da neko urgira. Hoće da urgira jedan ministar, drugi ministar. Ali, mislim da svi skupa u ovoj sali i u ovoj zemlji moramo da definišemo sistemska rešenja. Ne vredi da urgira ovaj ili onaj. Moramo da znamo unapred pravila igre. Ako urgiramo, od tog posla nema ništa. To je moj odgovor za njega. To su taj komercijalni odnos, obligacioni odnos, ali ono što je interesantno, on kaže – ti ljudi, gospodo narodni poslanici, evo, ovo mi je ostalo u sećanju, kaže, nemaju novca za advokate. Znači, treba neko taj spor da finansira, da plati. To je ujedno i odgovor na ovo vaše pitanje – šta činiti da pomirimo, izmirimo taj urbani deo i ruralni deo? Gde je tu to evropsko partnerstvo ta dva dela? I gde je to partnerstvo koje je definisano u određene zakonske okvire? Gde je tu Lajpciška povelja decembra meseca iz prošle godine? To su stvari koje su pred nama. Gospođa predsednica Vlade je rekla i uputila mu jednu dobru poruku, rekla je – udružite se. Šta su osnovni tu problemi? Mali posed, slab prinos i nemogućnost da se postane ozbiljni robni proizvođač. Odgovor je udružite se i naš je odgovor u tome. Poruka je za te ljude da formiraju zadruge specijalizovane, da ih povežu međusobno u više oblike, složene zadruge i da pokušaju da taj svoj proizvod plasiraju na tržištu. Ja sam ubeđen da mi možemo to da uradimo, ne da sam ubeđen, nego pred nama ne postoji drugi put. Petstosedamdeset hiljada domaćinstava u Srbiji sa šest hektara zemljišta, ponavljam šest, dole na jugu to je čak i manje, negde oko tri hektara, ne omogućava tim ljudima da pristojno žive. To je problem pred kojim se nalazimo. Uzroci su jasni i na nama je da ih otklanjamo. Ako krenemo redom, to je prvo edukacija tih ljudi, drugo, to je udruživanje i treće, ja bih rekao ključno, to je adekvatna finansijska podrška. Država mora, ponavljam, država Srbija mora da se „meša“ u taj deo, ako želimo, to su i subvencije, a to je ono što sam ja prošli put rekao ovde i nagovestio u razgovoru sa ministrom Nedimovićem i od toga neću odustati. To je nešto što se zove garancijski fond za jedan niz bitnih, strateških proizvoda. Među njima je i malina. Šta to znači? Hoćemo da unapred znamo cene za te ključne proizvode i ukoliko tržište kaže – da, cena je niža, mi kažemo – država Srbija će nadoknaditi taj iznos. Znači, to je nešto što je ključno za opstanak individualnih poljoprivrednih proizvođača. Rekli smo – finansije. Imamo li mi danas, poštovani prijatelji, „Agrobanku“, poljoprivrednu banku ili bilo koju drugu banku koja je spremna da pruži uslugu poljoprivrednom proizvođaču? Bojim se da nemamo. Evo jedan podatak, interesantan će biti za gospođu predsednicu i za ministra finansija, imamo podatke za devet meseci. Ja očekujem da će za prošlu godinu neto dobit poslovnih banaka u Srbiji biti blizu pola milijarde evra. U najtežoj krizi koju imamo, poslovne banke koje su uglavnom strane banke, inkasiraće pola milijarde evra. Hajde, gospodo iz Centralne banke, hajde gospodo mi iz Vlade, hajde mi iz parlamenta da definišemo da deo te enormne zarade bude usmeren na adekvatan način i u agrar. To su neke ključne stvari koje će uticati da mi ovde otklonimo te ključne uzroke o kojima je bilo reči. Istovremeno, kratak odgovor na vaše pitanje, da, nova teritorijalna organizacija. Ne da bismo imali više opština, ne da bi gospođa ministarka Obradović imala više kontakata, to nije cilj. Ne da imamo više činovnika, imamo elektronsku upravu, već da ljudi neposredno mogu u svojim sredinama da dogovaraju, da planiraju, da odlučuju, da imaju svoje budžete. Naravno, neko će reći, da uglavnom u tim opštinama ti budžeti su veoma mali. Onda će upravo država Srbija adekvatnim transferima da pomogne te opštine. Istovremeno, pomenuli ste i set nekih regionalnih zakona za koje se ja zalažem, ići ćemo sa nekim predlozima. Moramo da izdvojimo neka posebna područja u Republici Srbiji i da ih tretiramo na osoben način, po principu nečeg što se i u ekonomiji zove pozitivna diskriminacija. Hajde da vidimo da taj PDV u tim područjima bude niži. Hajde da oslobodimo ljude nekih poreza i doprinosa. Hajde da ih oslobodimo taksi i nameta, da stvorimo povoljnu klimu da ljudi koji žele da investiraju imaju mogućnosti, način da investiraju. Ovo su ključne stvari koje bi proizašle iz tog novog modela teritorijalne organizacije Srbije. Ja se za njega zalažem. Nagovestili smo predsednici Vlade tu ideju. Očekujem da će Ministarstvo za lokalnu samoupravu uzeti aktivno učešće. U krajnjoj liniji, to je njihov deo, ali ove ideje koje mi iznosimo one idu u pravcu da pomirimo ruralni i urbani deo. To je jedini način da nam sela, manja mesta danas, a sutra čak i veća, varošice ne ostanu prazne. Ne zaboravite, sad statistika je manje-više, 40,5% stanovnika Srbije živi u ruralnom delu. Oni to čekaju i ovo je prvi korak, taj zakonodavni, a onda slede ove ekonomske mere.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Hadži Milorad Stošić. Izvolite.
Hvala, gospodine ministre, na ovim odgovorima i vi ste u delu odgovora već načeli drugo pitanje koje želim da postavim, a iskoristio bih priliku da vas pitam za operativne, praktične korake za direktnu pomoć pojedincima koji upravo sada žive i rade na selu. Pričali ste o potrebi udruživanja. Kada govorimo o tom pitanju, onda moramo da napomenemo da je u prethodnom periodu, po projektu „500 zadruga u 500 sela“, formiran veliki broj novih zadruga i to je, koliko imam nekih podataka, 804 zadruge. Sve one imale su mogućnosti da projektno konkurišu i dobiju određena sredstva za svoja rad. Po informacijama koje imam, 152 zadruge su dobile sredstva, i to 80 novih zadruga, 68 starih i četiri složene zadruge, a sredstva koje je Vlada, preko tada kabineta ministra Krkobabića, izdvojila i podelila tim zadrugama nisu ni malo mala. To je negde oko jedne milijarde i 700 miliona dinara. Prema mojim saznanjima, ove godine se osnivaju nove zadruge za razliku od prethodnog perioda gde je bilo težište na poljoprivrednim zadrugama, a sada već imamo ideje za osnivanje novih socijalnih zadruga, zanatskih zadruga. Imamo u najavi formiranje turističkih zadruga, što bi posebno u ovim vremenima pandemije i ove bolesti mogle da dođu do punog izražaja. Zbog toga bih vas pitao – da li je i ove godine u pripremi konkurs za podsticajna sredstva za podršku zadrugarstvu, kao jednom veoma bitnom elementu u Srbiji? Takođe, naveli ste da će Ministarstvo za brigu o selu operativno pomoći lokalnim samoupravama pri adaptaciji i rekonstrukciji određenih seoskih domova, a znamo činjenicu da je u prethodnom periodu svako selo ili zaseok imalo takav prostor. Kroz to renoviranje ti bi objekti postali multifunkcionalni, mogli bi da budu neki elementi i za zdravstvo, i za druženje, i za poštanske usluge itd. Poštovani ministre, možete li nam reći – kakve modele podrške ste u Ministarstvu još planirali kao direktnu operativnu pomoć stanovnicima sela?
Hvala. Reč ima ministar Krkobabić. Izvolite.
Ovo je savršeno kada dobijete šansu od predsednika Skupštine da ne radite ništa. Hvala vam, predsedniče. Odgovor, gospodine Stošiću, ide u pravcu da u prethodne tri godine pomogli smo razvoj 800 novih zadruga. To je impresivna cifra. Istovremeno, pomogli smo i 152 zadruge sredstvima od 1,7 milijardi. To je nešto što predstavlja, ja bih rekao, početak ozbiljne privredne aktivnosti za desetak hiljada zadrugara i kooperanata. Istakao bih primer zadruge u Slankamenu voćarske koja ima ni manje ni više nego 500 hektara pod mrežom, sa navodnjavanjem kap po kap, sa svim onim što je neophodno, sa hladnjačom od 3.000 tona sa sortirkom. Ima takvih 152 primera, ali oni služe kao ilustracija. Išli smo sa programom i usvojen je program od strane Vlade Srbije. Mi ćemo uskoro u narednom periodu raspisati javni poziv i očekujemo da ćemo u narednoj godini između 50 i 60 zadruga finansijski pomoći na adekvatan način. Koje su to zadruge? To su povrtarske, to su voćarske, to su pčelarske, to su stočarske, sa iznosima od 15 miliona dinara za stare zadruge i 7,5 miliona dinara za nove zadruge. Jedno upozorenje koje je nužno, vi ste ga i nagovestili. Hoćemo da u ovom ciklusu pomognemo i neke poljoprivredne zadruge koje se bave seoskim turizmom. Istovremeno, hoćemo da pomognemo i one koje se bave nekim socijalnim aktivnostima. Pre svega one koje formiraju žene, koje su rešene da se bave zadrugarstvom. Imamo ih na desetine u ovoj zemlji. Znači, one su veoma uspešne, veoma dobre, ali to ne znači da i ostale, ajde da tako kažem, uslovno ranjive grupe koje se teško pronalaze na tržištu rada neće biti obuhvaćene. Konkurs uskoro ide i biće vredan 500 miliona dinara. Istovremeno, nagoveštavam mogućnost o kojoj ste govorili. Ići ćemo sa programom otkupa sada napuštenih seoskih kuća, ali naravno kuća koje imaju svog vlasnika i da možemo da ih otkupimo. Takvih kuća po nekim podacima ima 150.000 u Srbiji. Pokušaćemo da određenim precizno utvrđenim reonima ih otkupimo u zajedničkoj saradnji sa lokalnim samoupravama i da ih ustupimo mladim poljoprivrednicima. Recimo, da tu ne bude zabune da znamo o čemu se radi. Često danas tri generacije žive pod jednim krovom u selima. To ljudi dobro znaju. Hoćemo da ti najmlađi imaju mogućnost da se osamostale, a da istovremeno koriste mehanizaciju i sve ono što imaju u rodnoj kući. Druga grupacija ljudi kojoj je ovo namenjeno su, ajde da kažemo, mladi stručnjaci, ljudi koji se nalaze na adresi Nacionalne službe za zapošljavanje. To su agronomi, veterinari, jednostavno ljudi čije je znanje neophodno da bi ceo ovaj posao mogli da pokrenemo. Znači, bez savremenog znanja, bez savremenih tehnologija i bez tih ljudi to nam ne vredi. Znači, namenićemo i njima. Planiramo da te kuće grupišemo na jedan pametan način, ne da one budu razbacane širom Srbije, već da na takav način sa tim grupisanjem postignemo ove određene ciljeve koje smo zacrtali, da negde popravimo starosnu strukturu, populacionu, negde da pospešimo taj ekonomski razvitak, ali i negde da omogućimo taj transfer novih tehnologija i novih znanja. To su te dve stvari, ali da bi ljudi na selu mogli da dođu do punog izražaja. Reći će vam oni, to je uobičajena stvar. Da, imamo siguran i redovan prihod, ako ga imamo, ponavljam, rekli smo na koji način. Imamo infrastrukturu, o čemu smo malo pre slušali, imamo puteve regionalne. Na nama je sada da radimo lokalne puteve, a pogotovo atarske puteve. Pa će vam reći ako imamo i pijaću vodu, a mnogim selima je nemamo, ako imamo napon, ako imamo sve ono što savremeni čovek želi da ima, onda želi da ima i odgovarajuće sadržaje društvenog standarda i zdravstvenu zaštitu i obrazovanje i određene kulturne sadržaje. Mogu da najavim, ovo će biti interesantno za građane Srbije da ćemo u određenom broju sela obnoviti, adaptirati određen broj domova kulture, kao multifunkcionalne objekte gde ćemo im omogućiti upravo ove sadržaje. Istovremeno ćemo pokušati da u narednom periodu i pospešimo ono što se zove kulturna, istorijska baština, da je zaštitimo, da je prezentujemo na adekvatan način. Još jedna stvar, uvaženi narodni poslanici, kada smo usvajali budžet za ovu godinu, znamo tačno koliko i gde smo odredili sredstava. Sredstva koja smo namenili za razvoj sela su i mala i velika. Mala, kada navedete sve potrebe koje imamo, ali s druge strane i velika ako se zna da godinama, decenijama nikada ništa nije ulagano. Ovo je početak rada, ovo je mukotrpan posao i očekujemo, korisno je da čujemo sve ove stvari i korisno je da svaki narodni poslanik ima svest o tome, pogotovu ako dolazi iz ruralnih područja, u narednoj debati o rebalansu ili o novom budžetu budu izdašniji, budu spremniji da iznose ove zahteve. Ne vredi naknadno pametovati, ne vredi se ni kajati. Naprosto imamo sredstava koliko ih imamo, trudimo se da ih maksimalno korisno utrošimo. Ono što je glavno, to je da vi kao narodni poslanici imate pun uvid u sve to, da pratite šta radimo, kako radimo i kako trošimo taj novac. Hvala.
Hvala. Poslanik Stošić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine ministre, što ste nam dali ove veoma precizne odgovore i time omogućili našim sugrađanima koji žive na selu da imaju pravovremene i prave informacije, a tiču se upravo nekih programa koje Vlada usvaja ovih dana na predlog Ministarstva za brigu o selu. Sama činjenica da tim projektima poboljšavamo statusni i materijalni položaj ljudi na selu, svakako nam daje novu snagu da, ono što vi rekoste, da pomirimo selo i grad, da na neki način, mada nisu sigurno posvađani, ali da približimo ako ništa drugo bar uslove na selu da možemo da omogućimo mladim ljudima da ostanu na svojim imanjima i da eventualno, kada govorite o otkupu ovih domaćinstava, odnosno kuća, da eventualno neke koji žele da se vrate na selo, da jednostavno imaju onu početnu neku pravu situaciju da bar mogu da se smeste. Ja pozivam naše domaćine da iskoriste sve pogodnosti koje pruža država, a mislim da ne samo Ministarstvo za brigu o selu nego i druga ministarstva u određenim projektima mogu da doprinesu bolji taj statusni materijalni položaj, da se naši domaćini, a pre svega mladi ljudi, uz pomoć svoje lokalne samouprave i ministarstava sebi stvore neke bolje uslove. Ja bih samo napomenuo i pozivam sve koji su zainteresovani da u prostorijama i ispred Kancelarije za KiM postoji jedna maketa koju treba da vidite. Ja sam na sreću imao priliku da se u praksi uverim da ta maketa nije samo proizvod nečije mašte, nego nešto se tako dešava sada i na KiM. Pre desetak dana obilazio sam opštine Mitrovicu Severnu, obilazio sam Gračanicu i opštinu Zvečan. U Zvečanu se upravo po tom modelu te makete radi jedno moderno selo koje se zove „Sunčana dolina“ i ono je skoro 90% već završeno i koliko sam dobio informacije, da će to selo kroz konkurs dodeliti te kuće i stanove raseljenim licima i da će imati priliku da 28. juna na Vidovdan biti uručeni zvanično ključevi. To je sada neka informacija koju ja imam, ali jednostavno možda bi bio jedan od modela da se i u Srbiji razmišlja o takvim nekim planiranim selima koji mogu da prihvate ljude. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Uvažena premijerko, dame i gospodo ministri, pokušaću da budem relativno kratak i da omogućim i najvećoj poslaničkoj grupi da postavi pitanje i zato vas samo molim da produžite ovaj prvi deo, jer neću se drugi i treći put javljati, da bi i kolege imale priliku …
Pređi na stvar.
Prelazim odmah na stvar. Najpre kao Valjevac želim da zahvalim na jednom odgovornom i ozbiljnom odnosu predsedniku Republike Srbije, Vladi Republike Srbije, kada je reč o investicionim ulaganjima u Valjevo. Ja jesam predsednik političke opcije koja je u Valjevu opozicija, ali ja nikada ne mogu biti opozicija gradu i građanima i zaista hvala vam na tome. Želim da zahvalim gospodinu Momiroviću, ministru Momiroviću što je obišao jednu veoma važnu deonicu u Lajkovcu, jer ta deonica nije važna samo za Valjevo, važna je za čitavu zapadnu Srbiju, za dovođenje investicija i nadam se da ćete efikasno ovaj projekat dovesti do kraja i sprovesti u realizaciju. Prvo pitanje zato i postavljam vama - kada je o reč stanovima za pripadnike snaga bezbednosti koliko je država izdvojila sredstava, koliko se stanova gradi i koji je rok za završetak radova, kao i kako teče dinamika radova? Drugo pitanje – Zakon o naknadama za korišćenje javnih dobara uredio je koje naknade su prihod republičkog, a koje lokalnog budžeta, kao i raspodelu prihoda od naknada između republike i lokala u slučaju da je prihod zajednički. Isti zakon definiše naknade za vodu u članu 74. Članom 98. zakona definisano je da prihodi ostvareni od naknade za vode pripadaju budžetu Republike Srbije, a prihodi ostvareni na teritoriji AP pripadaju budžetu AP. Međutim, prilikom same eksploatacije i distribucije vode javlja se ogromna amortizacija infrastrukture koja se često mora sanirati iz budžeta upravo jedinica lokalnih samouprava. Kao primer navodim opštinu Mionica. Pitanje glasi – da li u cilju rešavanja ovog problema koji nije samo problem opštine Mionica se razmišlja o izmeni člana 98. zakona? Pre izmene zakona potrebno je uraditi dodatne analize kako bi se procenili troškove koje jedinice lokalne samouprave imaju u vezi sa eksploatacijom voda. Sledeće pitanje je za ministra prosvete. Naši učenici i studenti postižu izvanredne rezultate na nacionalnim i međunarodnim takmičenjima, pa u tom smislu bih pitao – na koji način Strategija predviđa da se postigne opšti nivo kvaliteta svih obrazovnih institucija i poveća briga o talentima? S obzirom na brz razvoj tehnologija svedoci smo da pojedina zanimanja nestaju, a nova nastaju. Na koji način Strategija obrazovanja prati brz proces promena, a da se pri tome ne izgubi identitet, jer postoje i naučno-obrazovne oblasti trajnog karaktera? Poslednje pitanje – koji su prioriteti razvoja nerazvijenih opština kao pristup u rešavanju istih? Molim ministre za kratak odgovor. Samo jedna digresija. Evo, nisam ni tri minuta iskoristio. Samo jedna digresija, pošto je maločas ministar Krkobabić napravio jednu konstataciju. Gospodine Krkobabiću, ne daje vama predsednik Narodne skupštine Republike Srbije mogućnost da radite ili ne radite, te naloge vam daje predsednica Vlade Republike Srbije, a predsednik Narodne skupštine Republike Srbije rukovodi i daje nama naloge, kao poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije. Zahvaljujem. Neću se javljati drugi i treći put. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima ministar Tomislav Momirović. Izvolite.
Poštovani gospodine Milićeviću, zaista hvala na ovom pitanju. Moje ministarstvo zaista pokriva jako veliki broj projekata, ali ako bih mogao da izaberem koji projekat, odnosno u koji projekat najviše unosim sebe i u kojem dajem ne maksimum, nego više od maksimuma, to bi sigurno bio projekat koji je započeo predsednik Republike, a odnosi se na stanove za pripadnike službe bezbednosti. Ne verujem da je iko mogao da veruje da će ovaj projekat, kada je počeo pre nekoliko godina, dostići ove razmere i da će biti ovako uspešan. Ukupno je odvojeno, što ste me direktno pitali, za njega oko 210 miliona, to je tačno 210 miliona evra. Predviđena je izgradnja stanova u velikom broju gradova. Neki imaju više uspeha u realizaciji, neki manje. Napomenuo bih samo da se u Beogradu trenutno gradi 1.000 stanova, razrađuju se još dve parcele za 2.200 stanova. U Novom Sadu u aprilu 500 stanova dodeljujemo svojim vlasnicima, u Kraljevu takođe u aprilu još 200 stanova, u Kragujevcu još 200 stanova. Imamo neke probleme u Nišu, u Sremskoj Mitrovici takođe. Trudimo se da sve projekte izvedemo maksimalno. Imajte na umu da mi gradimo oko 7.000 stanova. To je samo jedan deo mog ministarstva. Verujte mi da zaista pokušavamo probleme koji su objektivni, kada imate tako veliki problem, da rešimo. Zaista budite uvereni da kao neko ko je ceo svoj život proveo u ovoj zemlji, ko je u najteže vreme u ovoj zemlji bio ovde, ko je duboko svestan, ko je ovu zemlju branio devedesetih godina i bio jako slabo plaćen, neko ko je srcem svojim bio tu za ovu zemlju, osećam duboku obavezu, ličnu, i kao član stranke, i kao član Vlade, i kao član ovog sistema, i ne samo vi, gospodine Milićeviću, nego svi vi narodni predstavnici, da ću se zaista truditi da ovaj projekat koji je pokrenuo predsednik, a čija je ambicija da u narednim godinama ni jedan pripadnik službi bezbednosti nema nerešeno stambeno pitanje. Mi smo svesni da mi ne živimo u državi kao što je Luksemburg koja može da računa, ili kao Portugal koji je poslednji sukob imala pre mnogo vekova. Mi znamo da smo mi stalno politički ugroženi, mi zaista želimo da ispravimo neku, uslovno rečeno nepravdu i da za sve pripadnike službe bezbednosti, da ne postoji nijedan pripadnik koji nema nerešeno stambeno pitanje. To nas vodi i uveren sam da ćemo uspeti u tome. Zaista još jednom vam hvala na ovom odgovoru. Hoću da budem koncizan, mogao bih dugo da pričam, svaku investiciju koja prati ovaj projekat ćemo završiti. Naravno i uz veliku podršku ljudi iz Kabineta predsednice Vlade, koji takođe predano radi na tome, projekat koji ima veliku sada efektivnost i koji će u perspektivi biti još ofanzivniji. Hvala vam puno.
Hvala ministre. Pošto se po dogovoru Đorđe ne javlja za drugi, treći put, prelazimo na … (Đorđe Milićević: Ostali su drugi ministri kojima sam postavio pitanje.) Samo malo, jel se vi ministri javljate da odgovorite? Izvolite Ružiću, nisam video da ste se javili. Upozoravam vas da vodite računa da moramo da završavamo, a ima još jedna narodna poslanica. Budite džentlmeni.
Hvala predsedniče, razumem vaš šarm i želju da izađemo u susret narodnoj poslanici, ali mislim da je ovo što je narodni poslanik Milićević postavio, naravno neću ići u neku širu elaboraciju, ali je veoma značajno i za Vladu Republike Srbije. Radi se o strategiji obrazovanja i vaspitanja do 2030. godine. Dakle, jedan desetogodišnji period u kome obrađujemo sve veoma važne sektorske teme, od predškolskog, osnovnog, srednjeg, visokog obrazovanja, dualnog obrazovanja, digitalizacije. Takođe, onoga što rade referentni zavodi za unapređenje vaspitanja i obrazovanja i vrednovanja kvaliteta vaspitanja i obrazovanja. Mislim da je ako ništa drugo, neću zaista trošiti vreme, jer nemamo vremena za tako nešto, ali imamo vremena od sutra obzirom da je sutra prvi okrugli sto koji će biti u funkciji javne rasprave o ovoj strategiji. Sledeći je 2. marta i poslednji je 8. marta, tako da sva akademska i druga javnost koja je praktično zainteresovana za ovu strategiju je dobrodošla da iznese svoje konstruktivne kritike i da sagledamo šta je to što može da unapredi jedan ovako važan strateški dokument koji će nam biti orijentir i za mnoge akcione planove i za sve ono ostalo što ćemo u sledećih deset godina raditi. Hvala vam i izvinjavam vam se ako sam oduzeo vreme narodnoj poslanici.
Hvala. Reč ima ministar Novica Tončev. Apelujem na vaše džentlmenstvo iz Surdulice.
Poštovani predsedniče, poštovana predsednice Vlade, kolege ministri, narodni poslanici, prioritet svih nas ovde u Vladi, počev i od predsednika države i nas ministara, kao i vas narodnih poslanika koji donosite zakone je kvalitetniji i bolji život svih naših građana, a posebno građana koji žive u nedovoljno razvijenim opštinama. Naš cilj kao cele Vlade i mog ministarstva je da mladi koji žive i rade u svojim sredinama ostanu tu da žive i da rade. Uspeh Vlade će biti ako sprečimo iseljavanje mladih iz manje razvijenih opština u bogatije krajeve. Da bismo to uradili moramo da im obezbedimo bar približno iste uslove kao što imaju mladi koji žive i rade u bogatijim sredinama naše zemlje. Da ne bih dužio, to je naš posao, to ćemo mi da radimo. Moj kabinet je od 44 nerazvijenih opštine obišao 38, mi nećemo da sedimo u Beogradu da budemo u kancelariji, već ćemo da obiđemo svaku opštinu i da razgovaramo, ne samo sa predsednicima opština, već i sa građanima koji su njihovi problemi, a onda smo mi tu kao Vlada Srbije da ih rešavamo. Bio sam kratak. Predsedniče, hvala.
Hvala. Narodna poslanica Nevena Đurići. Molim vas slobodno, bez obzira što je ostalo još šest, sedam minuta, pošto smo mi malo kasnije počeli, slobodno možete da govorite u skladu sa Poslovnikom.
Uvaženi predsedavajući, poštovana premijerko, poštovani članovi Vlade, iskoristila bih ovu priliku da postavim pitanje potpredsednici vlade, ministarki kulture i informisanja gospođi Maji Gojković, povodom, slobodno mogu reći lažne afere koja je odjeknula prethodnih dana u medijima i koja je plasirana od strane onih medija kojima nije za cilj da se zna istina, već da se na sve načine potisnu i vaši rezultati, rezultati vašeg rada, rezultati predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića. Naime, ovog puta je na meti bio Prirodnjački muzej u Beogradu. Kada je reč o toj temi imamo prosto dve kontradiktorne stvari, s jedne strane imamo te pompezne naslove bez ikakve suštine, praktično, a sa druge strane imamo nacrt zakona o muzejskoj delatnosti i javna rasprava koja je održana prethodnih dana kada je reč o tom nastanku zakona, jasno nam kaže da je Prirodnjački muzej u Beogradu republička ustanova kulture, taj status ima u ovom trenutku i da je to status koji će sutradan kada nacrt zakona prođe svu zakonsku proceduru i dođe u Skupštinu, da je predviđeno i tim nacrtom zakona da Prirodnjački muzej u Beogradu bude republička ustanova kulture. U pojedinim naslovima se praktično pojavilo da Prirodnjačkom muzeju u Beogradu sledi gašenje u godini jubileja, da gubi svoj status republičke ustanove kulture i to su brže bolje dočekali pojedini opozicioni mediji pa su se brže bolje oglasili po toj temi. Išli su toliko daleko u svom neznanju i informisanosti da su jednu ustanovu kulture izjednačili sa pojedinim građevinskim objektima, ili kojekakvim zgradama. Vi ste se juče zvanično posle sastanka obratili saopštenjem, ali mislim da je jako bitno da zbog građana Republike Srbije još jednom iz prve ruke čujemo šta je praktično istina, kada je reč o ovoj temi, jer smo i jutros bili svedoci da se nije prestalo sa pisanjem i spinovanjem, kada je reč o ovoj temi. Drugo pitanje se odnosi na premijerno emitovanje filma „Dara iz Jasenovca“, koji je, to još jednom moram da napomenem, snimljen uz veliku podršku i inicijativu predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića koji je imao i volje i želje i hrabrosti da se odluči na jedan takav potez, jer imajte na umu da do dolaska Aleksandra Vučića na vlast mi nismo govorili o svim ljudima koji su svoje živote dali za našu otadžbinu, i praktično, posle svih događaja u kojima su stradali Srbiji sećali u tišini. Mi do Aleksandra Vučića nismo govorili ni o Jasenovcu, ni Oluji, ni o Bljesku, ni o Paštriku, ni o Košarama, ni o NATO bombardovanju. To su teme o kojima se do dolaska Aleksandra Vučića nije govorilo. Danas sa ponosom i uzdignute glave govorimo o svim onim datumima i događajima koji su vezani za patnju i stradanje srpskog naroda. Iz tog razloga ovoj je samo jedan i te kako težak film, ali, koliko god da je težak on ima jednu snažnu poruku, to je da mi naše žrtve ni u jednom trenutku ne smemo zaboraviti, mi o našim žrtvama ne smemo ćutati, mi tuđe žrtve poštujemo, sa pijetetom se prema njima odnosimo, ali o našim žrtvama ni u jednom trenutku ne ćutimo. Ovo je jedan važan napredak kada je reč o našoj filmskoj industriji, a podsetimo se još 2015. godine, sada predsednika, a tadašnji premijer je uveo velike podsticaje kada je reč o filmskoj industriji, pa je moje drugo pitanje vezano za to šta mi možemo u narednom periodu očekivati po tom pitanju. Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Gojković. Izvolite.
Hvala vam puno što ste postavili pitanje iz domena kulture, jer često se kod nas dešava da se o kulturi priča samo kada neko izmisli nekakav skandal, a ne priča se suštinski o tome. Ne znam zaista kome je išlo na ruku da izmisli čitavu priču o ukidanju Prirodnjačkog muzeja. Pretpostavljam da je to ono što su želeli oni koji su juče komentarisali neku lažnu najavu o ukidanju Prirodnjačkog muzeja kao republičke ustanove kulture. Njihova tendencija da nastave ono što su oni radili, da zatvore na 15 godina Narodni muzej i da zatvore i nikad da ga ponovo ne otvore dok nije na vlast došla SNS i Aleksandar Vučić, Muzej savremene umetnosti. Pa su valjda hteli preko društvenih mreža da nam preporuče da mi ne ostavljamo ono što su oni radili, da zatvaramo uporno muzeje. Naravno da to nije istina i to je lako bilo proveriti samo da je to neko hteo da uradi, jer se upravo završila javna rasprava o Zakonu o muzejskoj delatnosti. Sada se čitaju primedbe koje će biti sigurno one koje su dobre, uvrštene u taj tekst. I, da je neko hteo uopšte da se suštinski pozabavi statusom Prirodnjačkog muzeja koji ima trajnost od 125 godina, ali nema zgradu i o tome nisu razmišljali očigledno do juče oni koji su vladali ovom zemljom od 2000. do 2012. godine, mogli bi da vide da je status nepromenjen. Mogli su i da analiziraju budžet Republike Srbije i da vide sredstva koja su opredeljena i za rad Prirodnjačkog muzeja, ali i za raspisivanje konkursa radi pronalaženja idejnog rešenja za zgradu Prirodnjačkog muzeja koja je odlukom grada Beograda 2019. ili 2020. godine lociran na deo na Novom Beogradu gde je predviđeno da prosto imamo njenu četvrt kulture u gradu Beogradu gde bi se nalazio u krugu i Beogradska filharmonija i zgrada Prirodnjačkog muzeja koja je nesumnjivo potrebna, uvek interesantna deci zbog obrazovanja, ali i mnogobrojnim turistima, jer se to dešava svuda u svetu. Šta je moj problem? Moj je problem ako hoćete nešto da menjate, ako hoćete nešto da radite naravno da uvek imate neprijatelje. Neprijatelje koji su neradnici, koji se lako okupe samo kada treba da viču – ua i da protestvuju i da ne pruže podršku onom koji hoće nešto da menja i nešto da uradi. Naravno, u kulturi ima mnogo toga da se radi, to je zaista jedan zahtevan posao i ja se zahvaljujem predsedniku države, predsednici Vlade i svim svojim kolegama koji su u ovom mandati pokazali koliko imaju razumevanja za tu potrebu da kultura ponovo dobije svoj važan status u našoj državi. Kažem da je zaista muzej vredan zbog ljudi koji rade tamo. Postoji 125 godina, ali dobiće zgradu, razgovaraću naravno i sa predsednicom Vlade koja uvek ima razumevanja za takve projekte. Oni koji pišu i vređaju ministre kulture i čitavu našu Vladu, juče su u velikoj brizi za budućnošću Prirodnjačkog muzeja se setili da treba sve da nas vređaju da smo, ne znam, svinjci, da gradimo svinjce po Beogradu i takve neke reči. Nisam htela da im odgovorim samo iz razloga pristojnosti. Ovde u sali sede pristojni ljudi, pristojni poslanici koji predstavljaju građane Srbije i mi ne treba da odgovaramo na takav prostakluk koji smo juče kao zabrinutost za status Prirodnjačkog muzeja morali da gledamo. Drago mi je da je direktor ovog muzeja juče je dao saopštenje kojim je demantovao sve, izvinio se i Vladi Republike Srbije i ministru, ali se izvinio i svim onim ljudima, kulturnim ustanovama i u državi i u svetu i prirodnjačkim muzejima koji su zbog lažne vesti koju su sami plasirali slali najednom telegrame i mejlove podrške, ne znajući u stvari da je to jedna lažna vest i da će se sigurno pokazati kome i zašto je trebalo da Prirodnjački muzej iskoristi u nekakve političke svrhe. Samo da im kažem, u tim statusima na društvenim mrežama su pokazali da uopšte ne znaju da Prirodnjački muzej nema svoju zgradu, a da na Kalemegdanu postoji mala jedna galerija u kojoj se nekako snalaze da prikažu neku svoju postavku, jer su juče pisali kako mi idemo na Kalemegdan da rušimo Prirodnjački muzej. Toliko o njima, ali hvala zaista onima koji su krenuli u kampanju, a rade u muzeju, što su smogli snage i dali jedno saopštenje u kome se govori da ni u Zakonu o muzejskoj delatnosti, u čijoj su izradi i oni učestvovali, nema takve namene, a da su i oni podlegli nečijim dobro i vešto režiranim lažnim vestima. Što se tiče filma „Dara iz Jasenovca“, zahvaljujem se režiseru Gagi Antonijeviću što je danas bio ovde sa nama. Žao mi je što nije bila i žena koja je pisala scenario Nataša Drakulić koja je, moram to ovde da kažem, to nije poznata činjenica, dete koje je moralo da napusti Republiku Hrvatsku u onim ratnim dešavanjima, koja je došla ovde, koja je zahvalna što joj je Srbija pružila sve. Nedavno je dobila orden zasluge za pisanje scenarija za ovaj film od predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića i nije zaslužila da i ona bude napadana ovih dana na koji način i kada je ona napisala scenario i kako. Oni što su nju juče napadali pokazali su opet elementarno neznanje, navodili su rečenice koje su opštepoznate, koje svako od nas može da ponovi, reči čoveka koji je rekao kada su ga ustaše klale, udarale maljem i ubijale: „Neka, dete, samo ti radi svoj posao“. To nije napisao ni Lordan Zafranović, ni Nataša Drakulić, to je nešto što znamo svi mi. Ovaj film je značajan zato što govori o Dari iz Jasenovca. Svi smo mi ovde pripadnici jednog naroda pomalo Dara iz Jasenovca, jer smo desetinama godina bili prinuđeni da ćutimo, da sami od sebe sakrivamo istinu, da neko od nas ima tu privilegiju da u kući nešto čuje, ali nikada u školama nismo učili o tome šta se dešavalo srpskom narodu u prošlosti pa skoro do juče, a i danas na Kosovu i Metohiji. Zaista smo zahvalni što imamo predsednika države koji je odlučio, doneo odluku da mu je prioritet da razvijamo kulturu sećanja, jer onaj narod koji se trudi da zaboravi ono što mu se dešavalo u prošlosti – neće imati budućnost. I to je veličina. I oni kada napadaju režisere, kada napadaju scenario, kada napadaju glumce koji su bili briljantni, oni u stvari napadaju žrtve Jasenovca. I ja ću reći, sve to što je prikazano – malo je, zato što kada gledam, prosto vapim da se govori o svim žrtvama u Jasenovcu i žao mi je zbog onoga što je čitava ekipa filma prolazila i što su bili žrtve jedne političke kampanje protiv filma koji je samo govorio o istini i golgoti kroz koju smo mi prolazili. I meni je deda ubijen u Jasenovcu. Prema tome, nastavićemo tako, nastavićemo, naravno, i trudiću se da napravimo sporazum sa Ministarstvom obrazovanja, jer obrazovanje i kultura ne mogu da idu odvojeno i tako ćemo se mi kao dva ministra i kao čitava Vlada truditi da održimo tu kulturu sećanja koju smo počeli, da građenjem spomenika, snimanjem filmova o delovima naše istorije, pisanjem udžbenika o istoriji u kojima ništa neće biti sakriveno, jer nigde ni u jednoj državi u svetu ne postoje sakriveni delovi istorije, a pogotovo ne stradanje jednog naroda, da učinimo da ponovo budemo ponosni kao narod i da slika o nama ne bude lažna slika koju su pokušavali godinama da proture po svetu, a to da smo mi narod zločinaca. Ne. Mi smo narod žrtava. Hvala.
Hvala. Pošto su poslanik Milićević i poslanica Đurić odustali od drugog i trećeg javljanja, ja im se zahvaljujem. Time smo iscrpeli listu prijavljenih, tako da, pošto je već i prošlo 19.00 sati, završavamo rad u delu sednice koji se odnosi na poslanička pitanja. Zahvaljujem Vladi Republike Srbije, na čelu sa premijerkom Anom Brnabićem, i svim članovima Vlade na učešću. Pošto mi kažu da sam napravio lapsus, želim da se izvinim, nisam to primetio, želim da se izvinim i još jednom da se zahvalim Vladi Republike Srbije, na čelu sa Anom Brnabić, i svim članovima Vlade na tome što su bili ovde i što smo uvek imali puno prisustvo gotovo svih članova Vlade na ovako važnom zasedanju, odnosno da ova tema dobija na značaju samim tim što su svi oni prisutni ovde. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem četvrtak, 25. februar 2021. godine, sa početkom u 19.13 časova, kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Kao što znate, pre nego što pređemo na odlučivanje, potrebno je da utvrdimo kvorum. Kao što znate, kvorum postoji u Danu za glasanje ako je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim poslanike da ubace identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Molim ove što pišu ove pripreme da malo prilagode jeziku, da svi mogu da vas razumeju. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 184 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja poslanika i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prva tačka dnevnog reda. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu, u načelu. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanja. Ukupno 187, za - 186, nije glasao jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona, u načelu. Stavljam na glasanje Predlog da se utvrdi postojanje, naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno 187, za – 186, nije glasao jedan. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje na snagu zakona u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo sada glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanja. Ukupno 187, za - 185, nije glasalo dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju porekla imovine i posebnom porezu. Tačka broj dva. Stavljam na glasanje Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Nemačke razvojne banke KFW Frankfurt na Majni po zaduženju Akcionarskog društva „Elektromreža Srbije“ Beograd (Regionalni program za energetsku efikasnost u prenosnom sistemu II) u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanja. Ukupno 187, za - 186, nije glasao jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Nemačke razvojne banke KFW Frankfurt na Majni po zaduženju Akcionarskog društva „Elektromreža Srbije“ Beograd (Regionalni program za energetsku efikasnost u prenosnom sistemu II).. Pošto sada prelazimo na odlučivanje o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora, odnosno sporazuma (tačke od 3. do 6. dnevnog reda), podsećam vas da na osnovu člana 105. stav 3. tačke 4. i 6. Ustava Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuje javno zaduživanje i zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora većinom glasova svih narodnih poslanika. Imajući to u vidu, prelazimo na odlučivanje. Treća tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između KFW, Frankfurt na Majni i Republike Srbije koju predstavlja ministar finansija za projekat „Energetska efikasnost u zgradama javne namene i obnovljivi izvori energije u sektoru daljinskog grejanja – ozelenjavanje javnog sektora“, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanja. Ukupno 187, za - 186, nije glasao jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Četvrta tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o prosvetnoj, kulturnoj i sportskoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Meksičkih Država, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanja. Ukupno 187, za - 186, nije glasao jedan. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Peta tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o statusu između Republike Srbije i Evropske unije o akcijama koje sprovodi Evropska agencija za graničnu i obalsku stražu u Republici Srbiji, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanja. Ukupno 186, za - 186. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona. Šesta tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o saradnji u oblasti borbe protiv trgovine ljudima, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanja. Ukupno 186, za - 186. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona. Sedma tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Godišnjeg izveštaja o radu Komisije za zaštitu konkurencije za 2019. godinu, koji je podneo Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku 3. februara 2021. godine. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanja. Ukupno 186, za - 183, nije glasalo troje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zaključaka. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Trećeg vanrednog zasedanja i želim da vas obavestim da sledeće nedelje počinje redovno zasedanje. Zakazao sam sednicu za utorak, 2. mart, sa dve tačke dnevnog reda: Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Srbije za projektni zajam – infrastruktura u kulturi i Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Zahvaljujem se svima na učešću. (Sednica je završena 19.25 časova. )