Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, shodno članu 86. stav 1, a u skladu sa članom 211. Poslovnika Narodne skupštine, na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da današnjem radu prisustvuje 128 narodnih poslanika. Na osnovu predloga poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije Srpske radikalne stranke i Liberalno demokratske partije, a u skladu sa članom 204. i članom 206. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović odredila je petak, 27. mart 2009. godine, sa početkom u 10.00 časova kao Dan za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnim temama. Aktuelne teme u vezi sa kojima će pojedini ministri i drugi funkcioneri u Vladi Republike Srbije odgovarati na poslanička pitanja su: Prva tema – REZULTATI I POSLEDICE DOSADAŠNjE SARADNjE REPUBLIKE SRBIJE SA HAŠKIM TRIBUNALOM, koju je podnela poslanička grupa Srpske radikalne stranke. Podsećam vas da je poslanička grupa SRS zatražila da na poslanička pitanja u vezi s ovom aktuelnom temom odgovaraju: Mirko Cvetković, predsednik Vlade, Ivica Dačić, prvi potpredsednik Vlade - zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova, Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova, Snežana Malović, ministarka pravde, Rasim Ljajić, ministar rada i socijalne politike i predsednik Nacionalnog saveta za saradnju sa Međunarodnim krivičnim tribunalom za bivšu Jugoslaviju, i Svetozar Čiplić, ministar za ljudska i manjinska prava. Druga tema – OSTVARIVANjE AUTONOMIJE AP VOJVODINE, PITANjE POTVRĐIVANjA STATUTA AP VOJVODINE I PRIPREME I RAZMATRANjA ZAKONA KOJIM SE UREĐUJE RASPODELA NADLEŽNOSTI IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I POKRAJINSKE AUTONOMIJE, koju je podnela poslanička grupa LDP. Podsećam vas da je poslanička grupa LDP zatražila da na poslanička pitanja u vezi s ovom aktuelnom temom odgovaraju: Snežana Malović, ministarka pravde, Verica Kalanović, ministarka za Nacionalni investicioni plan, i Žarko Obradović, ministar prosvete. Takođe vas podsećam da ste primili obaveštenje generalnog sekretara Vlade Republike Srbije da današnjem radu, zbog službenog odsustvovanja, nije u mogućnosti da prisustvuje Ivica Dačić, prvi potpredsednik - zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova. Identično obaveštenje primili ste i za predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Mirka Cvetkovića, ali to obaveštenje stavljamo van snage pošto je gospodin Mirko Cvetković, predsednik Vlade, prisutan u sali Narodne skupštine i spreman da odgovara na poslanička pitanja. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja u vezi s aktuelnom temom. ''Ukoliko je podneto više predloga poslaničkih grupa, predsednik Narodne skupštine određuje redosled tema prema vremenu pristizanja urednih predloga'' - član 206. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. ''Pravo da postavljaju pitanja nadležnom ministru imaju svi narodni poslanici i to prema redosledu prijavljivanja po temi koja je na dnevnom redu, a do isteka ukupnog vremena za postavljanje pitanja i davanje odgovora. Narodni poslanici podnose predsedniku Narodne skupštine prijave za postavljanje pitanja u pisanom obliku do početka odgovaranja ministra na postavljena pitanja, a usmeno u toku trajanja odgovaranja. Jedan poslanik može da postavi najviše tri pitanja'' - član 208. Poslovnika Narodne skupštine. Član 207. Poslovnika: ''Odgovaranje na poslanička pitanja može trajati najduže 180 minuta...'' Dakle, vreme od 180 minuta sekretar Narodne skupštine i mi za predsedavajućim stolom merimo samo za odgovore koje daju pozvani predstavnici Vlade na današnjoj sednici, a vreme koje imaju narodni poslanici se ne uračunava u vreme od 180 minuta koje je na raspolaganju predstavnicima Vlade. Vreme odgovaranja na poslanička pitanja koje traje 180 minuta ''obavlja se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika u sali za sednice''. ''Vreme u okviru koga narodni poslanik usmeno postavlja pitanje iznosi najduže tri minuta. Nadležni ministar se obraća Narodnoj skupštini najduže pet minuta kako bi odgovorio na pitanje. Posle odgovora nadležnog ministra, narodni poslanik koji je postavio pitanje može da postavi još najviše dva potpitanja, u ukupnom trajanju do tri minuta. Nadležni ministar daje odgovor u ukupnom trajanju do pet minuta. Nakon toga pravo na postavljanje pitanja imaju i drugi narodni poslanici prema redosledu prijava...'' - član 209. Poslovnika Narodne skupštine. ''U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika'' - član 211. Poslovnika. U skladu s tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Formulari za prijave narodnih poslanika koji žele da učestvuju su na radnom stolu (bili su i na stolu gde se vodi stenogram, ovde su na stolu predsedavajućeg). Sekretara Narodne skupštine molim da vodi računa o redosledu podnetih prijava. Obaveštenje o predstavnicima Vlade, pozvanim i prisutnim na današnjoj sednici. Osim predsednika Vlade gospodina Mirka Cvetkovića tu su i: ministarka pravde Snežana Malović, ministar rada i socijalne politike Rasim Ljajić, ministar za ljudska i manjinska prava Svetozar Čiplić, ministarka za Nacionalni investicioni plan Verica Kalanović, ministar prosvete Žarko Obradović, pomoćnik direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo Ranka Vujović i direktor Kancelarije za saradnju sa Haškim tribunalom Dušan Ignjatović. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. (Dragan Todorović: Po Poslovniku.) Narodni poslanik Dragan Todorović traži da govori o povredi Poslovnika. Prema članu 211. Poslovnika Narodne skupštine, nisu dozvoljene ni replike ni ukazivanja na povredu Poslovnika i to je primena člana 211. Sve što želite da kažete moći ćete u okviru vremena koje je dato za postavljanje pitanja. Predstavnici poslaničkih grupa koji su predlagači aktuelnih tema imaju prednost, a onda poslaničke grupe od najmanje prema najvećoj, naizmenično. Kao predstavnik poslaničke grupe koja je predlagač aktuelne teme, reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, predsednik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, sad možete da vidite na delu šta znači stvarni teror u Skupštini Republike Srbije. Ovaj poslovnik, koji je donela vladajuća većina, sama je pisala. Mi u tome nismo učestvovali jer smo shvatili pokušaj prevare i obmane. Kada ste ga već napisali, onda se pridržavajte onoga što ste stavili u ovaj poslovnik. On je vrlo precizan. Ovo što vi radite je brutalno gaženje prava poslanika Skupštine Republike Srbije. S obzirom da nećemo pristati da nas ponižavate, da postupate s nama na ovakav način, mi ćemo vam dati sve mogućnosti da pred javnošću pokažete karakter vaše vlasti. Karakter vaše vlasti je vrlo jednostavan – teror i pljačka, i to nemilosrdna pljačka države Srbije i građana Srbije. Da biste to omogućili, vi sprečavate poslanike Skupštine Republike Srbije da o tome govore. Da bi bilo jasno građanima Srbije, pročitaću član 205. stav 1. Poslovnika: ''Predlog poslaničke grupe upućuje se predsedniku Narodne skupštine u pisanom obliku i mora da sadrži precizno navođenje aktuelne teme o kojoj će se postavljati pitanja, ime i prezime...'' Poslanička grupa SRS je navela temu i tražila današnju sednicu Skupštine Republike Srbije. Član 207. kaže da odgovori na poslanička pitanja mogu da traju najduže 180 minuta, ne računajući vreme postavljanja pitanja, i tu je stvar potpuno jasna. Poslanička grupa SRS i poslanička grupa LDP su dve poslaničke grupe. To što vi dajete pravo i poslaničkoj grupi koja ima 57, ili 30, ili 40, ili 13, 12, pet, uopšte nije bitno, to je stvar Poslovnika, o tome ste morali da vodite računa, ali ne možete na ovu sednicu da stavite obe teme. Mi na to nećemo pristati. Tu je stvar potpuno jasna. Logika o tome govori. (Predsedavajuća: Tri minuta, narodni poslaniče. Isteklo vam je vreme za postavljanje pitanja.) Samo da završim. Vi možete šta god hoćete, ali ne možete dokle hoćete. Pretpostavljam da bi ova upozorenja koja stižu od građana Srbije koji su na ivici izdržljivosti, jedno od njih je i ovo jučerašnje upozorenje... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da završite.) Samo da završim. Daćemo vam, ako se slažete, sve vreme od ovog vremena koje ima na raspolaganju SRS, nemojte da se plašite...
Narodni poslaniče, u obavezi ste, ne samo kao predlagač aktuelne teme, da koristite tri minuta za postavljanje pitanja. Vaša primedba da su članovi koji su trenutno u primeni na sednici Narodne skupštine posledica novog poslovnika je netačna. Članovi po kojima radimo su iz prethodnog poslovnika i nikakve izmene i dopune oko članova za poslanička pitanja i posebnu sednicu, dakle članovi 204-211, nisu u primeni. Zahvaljujem. Da li želi reč predsednik poslaničke grupe LDP, kao predlagač druge teme? (Da.) Vreme na raspolaganju je tri minuta.
Gospođo potpredsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Cvetkoviću, ovo nije atmosfera u kojoj možemo sebi dopustiti da razgovaramo o tako važnom pitanju kao što je pitanje vojvođanske autonomije. Želeli smo da tu temu otvorimo ovde u Skupštini kako bi se ona rešavala kroz politički dijalog, kako bi se u institucijama pronašao odgovor na probleme koji su mnogo dublji od nesposobnosti jedne vladajuće koalicije ili pojedinih stranaka članica vladajuće koalicije da daju adekvatan odgovor na situaciju koja je i suviše komplikovana da bismo je mogli dalje ignorisati. Znate, gospodine Cvetkoviću, retko koja stranka u ovoj skupštini je pokazivala tako veliko razumevanje za vašu vladu kao što je to radila LDP. Mi smo i vašu sporost, i vašu nesposobnost, i nemoć i objektivne probleme doživljavali kao svojevrsnu obavezu da vam pomognemo, a ne da na tome poentiramo. Zbog toga nam je bilo posebno važno pitanje o kome smo danas želeli da razgovaramo, pitanje odnosa republičkih i pokrajinskih institucija, pitanje ambijenta koji je stvoren unutrašnjim nesposobnostima vlasti na prostoru Vojvodine i u samoj Srbiji, jer mislimo da je loše izbegavati činjenice koje su više nego zabrinjavajuće. Šta se desilo sa vojvođanskom autonomijom i gde se ona zagubila u prethodne tri godine? To je ono o čemu danas želimo da razgovaramo, ali ne mislimo da se Vojvodina sme dodatno ponižavati i kažnjavati otvaranjem tog pitanja u ovakvoj atmosferi. Promenjen je Poslovnik na jedan ishitren, brzoplet način, svakog dana se suočavamo sa posledicama koje uvećavaju probleme u radu Skupštine i mislim da voditi raspravu o Vojvodini u ovakvim okolnostima ne bi bilo pošteno prema Vojvođankama i Vojvođanima, kao ni prema nama samima. Jedna poslanička grupa je pre mesec i po dana podnela zahtev za održavanje ove sednice, sa temom koja je za njih važna. Svakome je njegovo ''ja'' jako veliko, bez obzira na broj poslanika. SRS je tražila da razgovara o Haškom tribunalu. Mi smo pre nedelju dana pokrenuli ovu inicijativu zbog toga što je očigledno da se ne može ignorisati, jer je život nameće, ali LDP ne želi da na ovakav način dodatno opterećuje politički život u Srbiji. Ne može se 180 minuta podeliti bez prethodnog dogovora svih stranaka i spremnosti da svako na svoj način doprinese prevazilaženju ovog problema. Razgovaraćemo sa Vojvođanima i Vojvođankama. Nadam se da ćete se pojaviti u nekoj drugoj prilici. Želim vam što pre zakon o nadležnostima koji će nas ujediniti, a ne podeliti. Gospođo Čomić, nemojte nas više pozivati da učestvujemo u raspravi po ovoj tački dnevnog reda. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Dajte to vreme SRS ako će to doprineti smirivanju situacije.
Bez obzira što dugujem zahvalnost za sugestije, ne postoji način da postupam protivno Poslovniku Narodne skupštine. Molim vas da predlozima ne pozivate na kršenje pravila koja smo sami usvojili. Svi narodni poslanici, uključujući predlagače i sve druge koji mogu da učestvuju u raspravi, imaju pravo da postavljaju pitanja. Dokle god bude postavljenih pitanja, biće i odgovora predstavnika Vlade Republike Srbije. Predlažem da počnemo Vladi da postavljamo pitanja koja želimo kako bi sednica bila... Molim narodne poslanike da se pristojno ponašaju u sali Narodne skupštine, da nedostojno i nedolično ponašanje ne bude slika sednica Narodne skupštine i da se poštuje član 104, bez dobacivanja, bez demonstracije nepristojnosti i nepoštovanja odredaba Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Vladan Batić bi imao pravo da dobije reč ako želi. Želite? (Da.) Molim narodne poslanike da ne dobacuju i da se ponašaju pristojno. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, želeo sam da pitam Vladu, gospodina Ljajića, koji je na čelu Nacionalnog saveta za saradnju sa Haškim tribunalom, ministra inostranih poslova – da li će Vlada nakon poslednje presude Haškog tribunala bivšim političkim liderima, vojnim i policijskim generalima, preduzeti neku vrstu medijske i diplomatske kampanje, da čitav svet i čitava međunarodna zajednica vide obim zločina OVK na KiM nad nealbanskim stanovništvom? Mislim da je to izuzetno značajno zbog predstojeće presude, odluke ili savetodavnog mišljenja Međunarodnog suda pravde, da se ne bi dogodilo da ono što se događalo na KiM bude označeno kao borba za nacionalno oslobođenje Albanaca sa KiM, a ne zločin i teror. S tim u vezi, da li će se uložiti protest Ujedinjenim nacijama povodom najave da će Ramuš Haradinaj biti posrednik između pobunjenika i vlasti u Ugandi? Čovek čije su ruke krvave do lakata sada još postade i mirotvorac. Takođe, da li će Vlada uložiti protest što je Sulejman Selimi, zvani "Sultan", postao komandant Kosovskih bezbednosnih snaga? Mi koji smo prikupljali dokaze o zločinima OVK svojevremeno smo Haškom tribunalu dostavili obilje dokaza o zločinima Sulejmana Selimija. Kako će onaj ko je ratni zločinac da bude komandant Kosovskih bezbednosnih snaga? To je jedno pitanje. Drugo, u obrnutom smeru, da li je Vlada spremna da prihvati predlog jedne rezolucije kojom bi parlament Srbije abolirao holandski bataljon od odgovornosti za događaje u Srebrenici? Ili, bolje rečeno, da li smo spremni da priznamo da za zločin u Srebrenici nije kriv holandski bataljon pod zastavom UN, odnosno Unprofora, nego neki naši sunarodnici koji su u naše ime počinili taj stravični zločin? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović, predstavnik poslaničke grupe PUPS. Ako smo pažljivo slušali ono što smo čitali onda znamo (da ponovim ako nismo) da predstavnici poslaničkih grupa koji su se prijavili dobijaju reč naizmenično, od najmanje do najveće, tako i narodni poslanici koji budu tražili da postave pitanje po jednoj ili drugoj temi, a predstavnici Vlade se javljaju i dobijaju reč za davanje odgovora odmah po javljanju.
Gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, uvažena predsedavajuća, svedoci smo obeležavanja desetogodišnjice bombardovanja Srbije. Konačno je obelodanjena istina vezana za zločin u Račku. Lažno izveštavanje o tom zločinu u Račku iskorišćeno je kao povod za bombardovanje Srbije, odnosno tadašnje SRJ. Posledica toga nam je svima poznata - brojni zločini, velika materijalna šteta, uništavanja... Nema potrebe da objašnjavam, svi smo bili svedoci tih teških dana u toku bombardovanja. Takođe, povodom tog zločina sudi se našim ljudima u Hagu, presude su izuzetno visoke i u vezi sa tim postavljam pitanje – da li Vlada namerava da pokrene proces protiv Vokera, koji je svojim lažnim svedočenjem naneo ogromnu štetu i izazvao najveći zločin protiv mira i čovečnosti? Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li predstavnik Poslaničke grupe manjina želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Balint Pastor, predstavnik Poslaničke grupe manjina. Sledeća po redu je poslanička grupa NS, pa poslanička grupa SPS-JS, poslanička grupa Napred Srbijo, poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica, poslanička grupa G17 plus i poslanička grupa ZES.
Gospođo predsedavajuća, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, 5. marta sam postavio sa ove govornice pitanje premijeru Republike Srbije gospodinu Mirku Cvetkoviću kada će Vlada utvrditi predlog zakona o nadležnostima Vojvodine. Vlada je u obavezi da da odgovor na pitanja poslanika u roku od 15 dana. Do dana današnjeg nisam dobio od premijera odgovor na to pitanje. Smatram da je to nepoštovanje Narodne skupštine od strane Vlade Republike Srbije i zbog toga Poslanička grupa manjina danas, posle mene, neće postavljati druga pitanja. To nećemo učiniti ni zbog toga što smatramo da sada nije trenutak za postavljanje pitanja kada će statut biti na dnevnom redu Narodne skupštine i kada će Vlada utvrditi predlog zakona o nadležnostima Vojvodine, nego je sada i već nekoliko meseci vreme za to da Narodna skupština raspravlja o predlogu statuta i o predlogu zakona o nadležnostima AP Vojvodine. Isto tako sam i gospodina Čiplića pre dva dana pitao kada će biti u proceduri predlog zakona o nacionalnim savetima. Ni na to pitanje, nažalost, nisam dobio odgovor. Mislim da bi Vlada trebalo mnogo ozbiljnije da shvata ulogu Narodne skupštine i da ne krši dostojanstvo parlamenta Republike Srbije. Što se tiče statuta i zakona o nadležnostima AP Vojvodine, SVM je prethodnih meseci uradio sve da bi taj statut i taj zakon bili završeni, da stignu na dnevni red Narodne skupštine i mi ne snosimo nikakvu odgovornost za to što se ne poštuje ni dostojanstvo parlamenta AP Vojvodine i što nemamo na dnevnom redu predlog statuta bez obzira na to što je Skupština Vojvodine taj predlog uputila u skupštinsku proceduru republičkog parlamenta pre više od pet meseci. Imao bih jedno pitanje za gospođu Malović, ministarku u Vladi Republike Srbije. Pre nekoliko dana se pojavio transparent u Novom Sadu: "1999… bombe tada, statut sada… 2009!!! Cilj ne bira sredstva". Pitao bih gospođu Malović kako ona, kao ministar pravde u Vladi Republike Srbije i kao član radne grupe za izradu zakona o nadležnostima Vojvodine, gleda na taj transparent, jer mi smatramo da je to sramno i skandalozno. Hvala.
Da li želi reč predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, poštovani građani Srbije, s obzirom na vrlo specifično i ozbiljno pitanje koje se otvara, pitanje statuta Vojvodine, moram, kao Srpkinja iz Vojvodine, da postavim jedno pitanje pre svega Vladi. Ovako važno pitanje i ovako važan problem, koji će ubuduće rešiti mnoga druga pitanja i otvoriti mnoge nove probleme, pre svega u Vojvodini, bilo je uputno da se uputi građanima na referendumu. S obzirom da širom Srbije svi učestvuju u promociji statuta Vojvodine, u istočnoj, zapadnoj i centralnoj Srbiji (vidimo to na medijima), ne shvatam zašto to pitanje nije postavljeno kao referendumsko pitanje. To je prvo pitanje. Drugo, interesuje me da li ovako važan problem, kakav se otvara ovim pitanjem, ima prateću dokumentaciju u projekciji budućeg budžeta AP Vojvodine. Koji će biti izvori finansiranja i kako će biti finansirani budžetski korisnici? S obzirom na to da dolazim iz prosvete, a prosveta je na republičkom budžetu, zabrinuta sam jer znam jednu direktnu posledicu. Predškolske ustanove su svojevremeno upućene na budžete lokalnih samouprava i nikada više nisu mogle da stignu prosvetu po primanjima. Ako je to budućnost koja čeka Vojvodinu, a definitivno će izvori finansiranja tada biti vrlo problematični, jer su finansije svakako iza ovog pitanja koje se otvara statutom i to jeste jedno od gorućih pitanja, interesuje me da li neko ima uopšte projekciju budžeta Vojvodine za period koji dolazi posle usvajanja statuta Vojvodine.
Ministarka pravde Snežana Malović želi da da odgovor. Molim i ministarku Snežanu Malović i sve druge predstavnike Vlade koji budu odgovarali na pitanja da kažu kom poslaniku odgovaraju i na koje pitanje. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, gospodine Pastor, zahvaljujem vam se na pitanju. Moje viđenje transparenta koji je osvanuo u Novom Sadu upravo je onakvo kao što ste i vi sami rekli – to je sramno i skandalozno. Očekujem od organa koji se bave razotkrivanjem da što efikasnije rade, to očekujem i kao ministar i kao građanin Srbije, a kao ministar pravde mogu da vam kažem da ću, kada dođe do otkrivanja počinilaca tog krivičnog dela, preduzeti sve mere da postupak bude efikasan i da vrlo brzo dobijemo osuđujuću presudu. Podsetiću vas da smo, kao Ministarstvo pravde, zajedno sa Republičkim javnim tužilaštvom, inicirali zabranu organizacije Nacionalni stroj, s obzirom da postoji i presuda kojom su određeni članovi te organizacije osuđeni zbog svog delovanja. U toj svojoj inicijativi smo apostrofirali na šta je usmerena ova organizacija i naše viđenje da bi trebalo zabraniti njihovo dalje delovanje. Mislim da smo, kao Ministarstvo pravde, u potpunosti i na delotvoran način doprineli tome da se poštuje ono što je ustavna obaveza i što su načela Ustava, a to je poštovanje ljudskih i manjinskih prava, i mislim da tokom svih onih meseci kada smo raspravljali o paketu pravosudnih zakona, u Zakonu o sudijama smo to načelo mogli da sagledamo na način na koji smo mi predstavili. To ćemo i ubuduće činiti. Zahvaljujem.
Podsećam poslanike da nakon odgovora predstavnika Vlade poslanik koji je postavio pitanje ima pravo na dva potpitanja u trajanju od tri minuta. Odgovor želi da da i Svetozar Čiplić, ministar za ljudska i manjinska prava.
Poštovano predsedništvo, poštovane poslanice i poslanici, iako nije direktno, striktno vezano za današnja pitanja, svakako da gospodinu Pastoru dugujem odgovor odranije. Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina se svakako može i treba posmatrati u sklopu i svih onih akata koja se tiču unapređenja ljudskih, a pogotovo manjinskih prava. Kratko i jasno, ovaj zakon je ove nedelje, prekjuče, dobio i poslednje mišljenje koje je bilo potrebno Ministarstvu finansija, tako da će biti upućen na Vladu da se usvoji kao predlog sledeće nedelje.
Odgovor želi da da ministar prosvete Žarko Obradović.
Hvala, gospođo Čomić. Poštovane kolege narodni poslanici, izašao sam ponukan pitanjem gospođe Đerić i zahvaljujem na tome. Ne mogu reći da dajem određeni odgovor u ime Vlade, odnosno Ministarstva prosvete, vezano za položaj ljudi u predškolskim ustanovama, ali mislim da će biti korisno da i poslanici Narodne skupštine Republike Srbije čuju jednu informaciju vezanu za ono što mi imamo nameru da uradimo vezano za njihov status, i materijalni i uopšte. Naime, Ministarstvo prosvete planira da ovaj zakon bude predmet razmatranja Narodne skupštine Republike Srbije početkom maja, zajedno sa drugim zakonima iz oblasti prosvete. Ne samo zakon o predškolskim ustanovama, nego i zakon o studentskom i učeničkom standardu, zakon o udžbenicima, izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju i sistemski zakon - zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Mi smo u prosveti uočili da ljudi koji rade u predškolskim ustanovama stvarno puno sebe daju za taj posao, ali su u situaciji da njihov materijalni status zavisi od finansijske situacije koja postoji u lokalnoj samoupravi, odnosno oni, po pravilu, dobiju toliko novca koliko lokalna samouprava ima. Ponekad su, nažalost, suočeni i sa situacijom da njihov materijalni status zavisi od, ako mogu reći, ne samo finansija, nego i od tumačenja normativa vezanih za njihovu platu. Onda, ako imate skalu od-do, po pravilu se primenjuje niža skala. Faktički, imamo situaciju da ljudi koji rade u predškolskim ustanovama u Srbiji imaju veoma različita primanja, u zavisnosti od opštine, odnosno finansijske situacije. Znači, situacija u Apatinu je drugačija u odnosu na onu u Dimitrovgradu, Crnoj Travi, nekoj drugoj opštini, Beogradu, a mi bismo želeli da to pitanje sistemski uredimo i da se utvrdi onaj najniži, ne najniži, nego ono što jeste izraz potreba ljudi koji rade u predškolskim ustanovama i, naravno, stručne spreme koju poseduju, pa onda, ako lokalna samouprava eventualno ima novca da nagradi taj rad preko onoga, onda neka izađe u susret. U svakom slučaju, mi smatramo da to pitanje treba tako sistemski rešiti i da oni ne treba da budu predmet pogađanja bilo političih stranaka, bilo koalicija ili lokalne samouprave i objektivno da trpe, jer su oni strašno važni za sistem obrazovanja i vaspitanja. Različita istraživanja pokazuju da što je veći obuhvat dece u predškolskim ustanovama, to su bolji rezultati u kasnijem dobu. Znate, mi imamo onaj pripremni predškolski program, to plaća Republika, a ostalo je na nivou lokalne samouprave. Objektivno, gledaćemo da sistemski položaj predškolskih ustanova unapredimo u sledećem periodu. Ne ulazim sada u pitanje finansija, koliko će biti budžet, koliko ostale stvari, ali sistemski ćemo to pitanje urediti, da ne bude predmet pogađanja, nego da se tačno zna u odnosu na ono što rade koliko primaju novca. Hvala vam.
Pravo na potpitanje ima narodna poslanica Zlata Đerić. Molim narodne poslanike koji imaju nejasnoća o tome kako teče sednica da uzmu reč. Svi imaju pravo da dobiju reč. Narodna poslanica je postavila pitanje koje se ticalo jedne od tema, u okviru toga je bilo i pitanje za ministra prosvete na koje je on dao odgovor. Nemamo mogućnosti ni za replike, ni za povrede Poslovnika, ali svi imamo pravo da se javimo za reč i pitamo prisutne predstavnike Vlade i predsednika Vlade šta god je u vezi s temama kojima je danas sednica posvećena. Izvolite, narodna poslanice, imate tri minuta za dva potpitanja.
Zahvaljujem gospodinu ministru na iscrpnom odgovoru i poštujem njegove napore. On je zaista ministar koji poznaje resor kojim se bavi, ali suština onoga što sam rekla nije bila da prozovem Ministarstvo prosvete, ni ministra (mada mu, kažem još jednom, zahvaljujem na iscrpnom odgovoru), nego sam to navela kao primer, jer je Vojvodina u specifičnom položaju, a otvara se jedan njen još specifičniji položaj. A da vam kažem, u ovom trenutku koji je pred nama, u ovoj svetskoj ekonomskoj krizi i svemu što se događa, mi se suočavamo sa nečim, da u Vojvodini jedina redovna primanja jesu primanja koja dolaze sa budžeta Republike Srbije – prosveta, zdravstvo, policija i ostalo. Ako mi insistiramo na ovome što se promoviše statutom, i ako se ta slavina, da to kažem figurativno, zavrne – da li će Vojvodina biti u boljem ili gorem položaju? To je pitanje pre svega za Vojvodinu, a mislim, kao Srpkinja iz Vojvodine, da će biti u gorem položaju. To je ono što sam želela da kažem.
Da li predstavnik poslaničke grupe SPS-JS želi reč? (Ne.) Da li predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe Napred Srbijo.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Napred Srbijo pripremila je novi predlog za sednicu na kojoj bismo saslušali Vladu Republike Srbije povodom mera ekonomske politike, novih poreza, smanjenja finansiranja lokalne samouprave na zahtev MMF zbog mogućeg kreditnog aranžmana koji bi trajao, čini mi se, do aprila 2011. godine. Odnosno, ove mere, koje će se strahovito odraziti na standard stanovništva, predviđeno je da traju do kraja krize, pošto je Vlada zamislila da je svaka plata preko 12.000 dinara luksuz koji treba da bude oporezovan. Voleo bih da toj sednici prisustvuje gospodin Cvetković i ovi njegovi eksperti iz G17 plus, naravno i gospodin Đelić, naravno i gospođa Dragutinović, da vidimo kako to MMF granicu luksuza u Srbiji vidi na 12.000 dinara mesečne zarade. U vezi s ove dve teme koje su tražile dve poslaničke grupe, naravno da imamo izuzetno negativan stav prema svemu onome što radite sarađujući sa Haškim tribunalom po svaku cenu. Pitam ministra pravde da li joj je ikada palo na pamet da predloži našem pravosuđu da obnovi sve postupke vođene u Hagu, da naše sudije sude po presuđenim predmetima u Hagu. Da vidimo mi da li bi se i naše sudije obrukale kao što se brukaju sudije koje nemaju nikakvu odgovornost, koje nemaju ni komšiju, ni rodbinu, ni prijatelje. Kako spavate? Da li spavate mirno, gospodine Ljajiću i svi ostali, kada ste 44 državljana Srbije izručili u Hag, na ovaj ili onaj način? Tamo im je sudbina izvesna, ne neizvesna. Izvesno loša. Kako vam je u duši i kako i dalje uspevate da ostanete u tom poslu? Povodom statuta Vojvodine, gospodine Cvetkoviću, imam jasno pitanje za vas. Recite mi da li ste vi za ovakav statut Vojvodine.
Odgovor želi da da ministar Rasim Ljajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Nikoliću, ja spavam sasvim mirno. Nisam prekršio zakone ove zemlje. Nisam učinio ništa što bi ovu zemlju dovelo u nepovoljan ili lošiji položaj nego što je bila. Naprotiv, učinili smo ono što je naša zakonska obaveza. Da ste vi bili na vlasti, učinili biste to isto, bez obzira koliko sada govorite protiv saradnje sa Haškim tribunalom. Tačno je da je veliki broj građana, državljana Srbije izručen Tribunalu, da je samim tim Srbija pri okončanju saradnje sa tim sudom i da će se time stvoriti sve pretpostavke da se oslobodi dalji međunarodni i politički pritisak, barem po ovom pitanju. Mislim da vam je jasno da se za istu stvar ne može dva puta suditi, da smo mi dobili svega jedan postupak koji je prenet sa Tribunala na pravosuđe Srbije, da je u nekim drugim postupcima koji su bili u fazi istrage prenet znatno veći broj predmeta po kojima se postupa pred domaćim pravosudnim organima. Inače, pred domaćim pravosudnim organima procesuirano je 276 lica zbog učinjenih krivičnih dela iz domena ratnih zločina. Kada sam već tu, da ogovorim na nekoliko pitanja koje je postavio poslanik Vladan Batić. Naravno, ovo jeste jedna od važnih tema, o kojoj smo juče razgovarali sa tužiocem Bramercom. Izneli smo ono što je već više puta rečeno od više predstavnika Vlade Srbije o činjenici da je Tribunal imao i koristio dvostruke aršine, da su neke presude koje su donete pred tim sudom, sa našeg stanovišta, i nepravedne i neobjektivne, ali da to ne može da zaustavi našu dalju saradnju sa sudom u Hagu. Presuda koja je doneta protiv Haradinaja još uvek nije pravosnažna. Tužilaštvo Tribunala je uložilo žalbu. Mi ćemo dostaviti, kao što ste uostalom dostavili i vi, dok ste bili ministar pravde, veliki broj dokumenata za taj predmet. Nakon prvostepene presude mi smo nastavili saradnju u oblasti dostave obilja dokumenata koji će potvrditi i služiti kao dokaz za zločine koje je Ramuš Haradinaj učinio na Kosovu. Što se tiče drugog pitanja, vezanog za, navodno, njegovo učešće u mirotvornoj misiji u Ugandi, mi smo kontaktirali sve, od UNdo EU, i niko nije imao pojma o čemu se radi. Očito se radi o jednom novinskom članku i tekstu jednog novinara koji je kao izveštač bio na Kosovu. To je predložio i sve je ostalo samo na tome. Što se tiče toga da Vlada abolira holandski bataljon, mi naravno nismo o tome razgovarali, niti razmatrali to pitanje na Vladi. Smatramo da nema prečice da se ova tema okonča, osim da Ratko Mladić što pre bude izručen Tribunalu. Ništa drugo neće promeniti stav Holandije, kako zbog unutrašnjopolitičkih prilika, tako i zbog griže savesti koju taj bataljon ima zbog zločina koji se dogodio u Srebrenici. Za svaku promenu politike Holandije bila bi potrebna saglasnost parlamenta, što oni na svaki način žele da izbegnu. To su razlozi zašto će Holandija istrajati na svom stavu. Zato smo mi fokusirani da se problem reši izručenjem Mladića, a ne traženjem nekih drugih, alternativnih puteva, koji bi bili svakako i dobri i poželjni, ali plašim se da nisu realni.
Reč je tražio Vladan Batić, ima pravo na postavljanje potpitanja, pa onda reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković. Tri minuta je vreme za potpitanje, izvolite.
Gospodine Ljajiću, ja verujem u vašu spremnost koja se tiče izručenja Ratka Mladića, ali nisam i dalje siguran da postoji politička volja, barem većinska, čak ni u Vladi Republike Srbije, da Mladić bude izručen. A mi treba da idemo u susret događajima. Holandija neće da dozvoli našu akreditaciju za EU zbog svojih unutrašnjih političkih prilika. Ja sam to već govorio, ali ću opet reći, zbog prisutnih članova Vlade i zbog javnosti. Vi znate da je holandski bataljon u sastavu Unprofora bio nadležan za zaštićenu zonu, za zaštitnu zonu Potočari. U toj zoni je bilo oko 3.500 Bošnjaka. Napravljen je sporazum sa snagama bosanskih Srba da se oni iz zaštićene zone Potočari evakuišu posredstvom bosanskih Srba pod vođstvom Ratka Mladića. Umesto evakuacije, svi muškarci su bili odvedeni na stratište i streljani. Došlo je do velike političke debate u Holandiji. Usledio je izveštaj i na bazi tog izveštaja je pala holandska vlada 2002. godine. Holandski bataljon imao je 1.500 vojnika profesionalaca. Oni su se vratili. Sedamdeset posto je napustilo vojsku. Njih deset je izvršilo samoubistvo. Većina su postali socijalni slučajevi. To je unutrašnji politički problem Holandije. Jedan gest Vlade ili, bolje, Parlamenta, da se donese jedna politička rezolucija, opet simbolička, kao gest dobre volje Srbije, koja znači da mi preuzimamo odgovornost za zločin na Srebrenici i na taj način aboliramo Holandiju, jer ona nije ni nastupala kao bataljon Holandije, nego Unprofor, pod zastavom Ujedinjenih nacija. Da li će to izazvati pozitivnu reakciju Holandije, to ne znamo, ali mislim da to treba da učinimo, da kažemo - prošli smo kroz tu moralnu katarzu i priznajemo da su neki naši sunarodnici odgovorni za zločin u Srebrenici. Hvala.
Odgovor želi da da predsednik Vlade gospodin Mirko Cvetković.
Dame i gospodo, u vezi sa pitanjem statuta Vojvodine i odnosom Vlade prema njemu, pre svega želim da kažem da je dokument koji Vlada priprema zapravo zakon o prenosu nadležnosti i to je ključna veza Vlade sa statutom. Taj dokument je napravljen u nekoj približno finalnoj verziji, moći će još neke izmene da se izvrše. Pre nekoliko dana sam ga uručio gospodinu Bojanu Pajtiću. Očekujem da se o tom dokumentu još malo raspravi i nakon te rasprave će se ići ka definitivnom dokumentu. Na konkretno pitanje kakav je moj stav, moj stav prema tom dokumentu koji radi Vlada je pozitivan i biće potpuno pozitivan, sa svim dokumentima koji proizađu iz njega i iz rasprave u Skupštini.
Pravo na tri minuta i potpitanje ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa ministar Rasim Ljajić u odgovoru na potpitanje narodnog poslanika Vladana Batića.
Taman sam se pripremio da samo gospodinu Ljajiću, inače prijatelju koga izuzetno cenim, kažem da ne cenim previše kad čovek krije podlost i tako mi se obrati, kad evo i gospodina predsednika Vlade. Zaista ne mogu da shvatim, gospodine, da vi vodite jednu državu, a da niste shvatili moje pitanje ili da vi mene potcenjujete da ja nisam shvatio vaš odgovor. Konkretno sam vas pitao kakvo je vaše određenje prema statutu Vojvodine, a vi meni kažete da ste pozitivno određeni prema zakonu koji ste napisali. To je bezobrazluk. Što dolazite u ovu skupštinu? Da vređate narodne poslanike i da ih ponižavate? Mogli ste da mi kažete - šta vas briga kakvo je moje mišljenje. Ja bih onda rekao da me je briga pošto ste predsednik Vlade. Ne pitam obične građane, pitam predsednika Vlade šta će dalje biti sa tim statutom Vojvodine. Valjda od vas zavisi nešto, gospodine predsedniče Vlade. Ili da pitam Borisa Tadića? Neće da dođe ovde da kaže. Vi, gospodine Ljajiću, prezumpciju kukavičluka koju ste mi nabacili, nemojte više. Otkud vi znate šta bih ja radio da sam bio u Vladi kada ste vi sarađivali sa Haškim tribunalom? Sad vam kažem, ne bih ponižavao svoju državu i svoje građane da na ovaj način sarađujem sa Haškim tribunalom. To što niko osim vas nije prihvatio odgovornost da potpisuje naloge za izručenje, valjda vam jasno govori o tome kakav je stav onih koji su u svemu tome učestvovali. Vi ste izloženi na taj stub, ali vi ste to želeli. Mislim da čak i uživate u tome što baš vi potpisujete te naloge, a što je odbio, recimo, Vuk Drašković i svi ostali kojima je to pripadalo. Jer, mislim da to nije socijalno pitanje, to je veoma ozbiljno pitanje. Možda je predsednik Vlade trebalo da bude predsednik tog vašeg tela koje sarađuje sa Haškim tribunalom. Vi ste preuzeli tu odgovornost, nemojte meni da nabacujete šta bih ja radio. Ja bih se sigurno ponašao i časnije i moralnije nego ova vlada. Gospodine Cvetkoviću, još jednom ste me ubedili da se vi zaista ni za šta ne pitate.
Pravo na odgovor ima ministar Rasim Ljajić, pa predsednik Vlade gospodin Mirko Cvetković.
Prvo ću dati odgovore poslaniku Batiću. Pre svega želim da kažem da više niko, čak ni u Holandiji, ne postavlja pitanje da li postoji politička volja za hapšenje Mladića. Problem jeste samo u tome što Holanđani smatraju da će Srbija tu obavezu izvršiti samo ukoliko bude pod konstantnim međunarodnim pritiskom, tačnije pritiskom Evropske unije, ali pitanje da li Srbija hoće zaista da izruči Mladića nakon izručenja Karadžića apsolutno više niko ne postavlja. To je odgovor na ovaj drugi deo vašeg pitanja. Ukoliko bismo mi pokušali da tražimo bilo koji alternativni put, to bi se smatralo kao nedostatak političke volje, kao traženje nekih drugih rešenja i puteva da dođemo do Evropske unije, a ne da izručenjem Mladića praktično Srbiju oslobodimo daljih međunarodnih pritisaka. I upravo, ukoliko bismo mi na bilo koji način pokrenuli ovo pitanje, da mi aboliramo holandski bataljon, to bi se i u samoj Holandiji shvatilo kao izbegavanje ostvarivanja i realizacije onog osnovnog cilja, a to je da Mladić bude izručen. Dakle, ne bismo ništa postigli s tim, već naprotiv, plašim se da bismo samo otvorili novu polemiku i nove dileme da li postoji ova politička volja o kojoj ste vi govorili. Gospodine Nikoliću, ne kažem da vi niste častan i moralan čovek. Nisam rekao da biste vi ovo radili na časniji i moralniji način nego što mi radimo. Mi radimo ono što nam zakon nalaže. Mi procenjujemo situaciju u kojoj se zemlja nalazi i, da nismo uradili ovo što smo uradili, međunarodni i svaki drugi položaj ove zemlje bi bio drastično gori nego što je danas, iako i danas nije u najboljoj poziciji. Sve dok ne završimo punu saradnju sa Haškim tribunalom, suočavaćemo se sa mnogim problemima sa kojima se nijedna druga zemlja u regionu nije suočavala.
Reč ima predsednik Vlade gospodin Mirko Cvetković.
Nemam nameru, niti ću se ikada spuštati na neke lične nivoe, već želim prevashodno da se držim činjenica i dam odgovor na pitanje, bez obzira šta ja mislim o ovom ili onom. Činjenica jeste da je odgovor koji sam dao sledeći - da ću ja ne prihvatiti, nego imati pozitivno mišljenje i stati iza svih dokumenata iza kojih bude stala ova skupština, gde sam podrazumevao ne samo zakon koji radi Vlada i koji poznajem od samog početka, nego i statut koji će biti podržan od strane ove skupštine. Hvala.
Ministarka pravde Snežana Malović ima reč.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, želim da odgovorim na poslaničko pitanje vezano za ponavljanje postupaka protiv naših državljana koji su optuženi pred Međunarodnim krivičnim tribunalom u Hagu. Na osnovu Ustava, zakona i opšteprihvaćenih pravila međunarodnog prava koji govore da se ne može dva puta suditi, kažem vam da kao ministar pravde nisam razmišljala o ponavljanju postupka. Međutim, takođe ću vam reći da sam pre nekoliko dana dobila informaciju o činjenicama koje u velikoj meri bacaju drugačije svetlo na jednu presudu koja je među prvima izrečena u Međunarodnom krivičnom tribunalu u Hagu. Preduzela sam izvesne korake u saradnji sa Tužilaštvom za ratne zločine i Nacionalnim savetom za saradnju sa Tribunalom. Trudićemo se da te činjenice budu percipirane i, ukoliko postoje mogućnosti, da dođe do ponavljanja postupka. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS.
Gospodine predsedniče Vlade, mi se danas po drugi put vidimo po ovakvim tematskim pitanjima gde Vlada daje odgovore u roku od 180 minuta. Prošli put smo se pokajali što smo došli na tu sednicu, jer ona je bila organizovana na taj način, gospodine predsedniče Vlade, iako je bila zakazana od strane predstavnika vladajuće koalicije, onih koji vas podržavaju u parlamentu, da se dezavuiše pravo poslanika opozicije da vam postave ozbiljna i provokativna pitanja. Umesto toga, vi ste bili, za ono vreme koliko je to trajalo, servisirani pitanjima od strane onih koji vas podržavaju ne biste li napravili sopstvenu promociju i jednu produženu konferenciju za novinare tog dana. Nažalost, ni današnji dan neće proteći bolje. On, zapravo, i dosadašnji tok ovoga što ste do sada radili, pokazuje upravo taj manir, od načina na koji se odgovara na pitanja, redosleda kojim se javljaju ministri servisirani prethodno određenim pitanjima, za koja ste se verovatno već unapred dogovorili i to, otprilike, onako kako ide današnja sednica. Što je najgore, a na to sam bio i pisanim putem, gospodine predsedniče Vlade, upozorio i predsednicu parlamenta, dve teme koje su danas na dnevnom redu - pitanje Haškog tribunala i posledice saradnje i načina na koji se odvija i položaja AP Vojvodine i pitanje statuta - su dve teme koje su danas spojene u jednu sednicu, iako su predložene od strane dve poslaničke grupe, različite po veličini, i iako su u pitanju dve teme koje su potpuno različite po svom sadržaju i značaju. Jednostavno, na taj način se dezavuiše ideja ove tematske sednice. Unatoč svemu, mi smo hteli da učestvujemo u svemu ovome i da postavljamo određena pitanja, verujući da se neće teme spojiti u 180 minuta vaših odgovora, jer bi, ako bi se ovako radilo ubuduće, moglo da se desi da i sedam ili osam poslaničkih grupa postavi svoju temu, pa da se sve spoje u 180 minuta vaših odgovora. A ako odgovori budu išli tako kako ste vi krenuli to da radite, jednim pukim samoreklamerstvom, tako što će se pojedini ministri javljati, čak i oni koji bi trebalo da se pokriju ušima zbog dejstvovanja njihovih državnih sekretara prošle nedelje, kada su ubeđivali pravosuđe da ne treba da postupa u radnim sporovima koje su pokrenuli oni koji su oštećeni i koji traže novac koji im poslodavci duguju da bi mogli da prežive, postupajući po principu da se otme siromašnima i da bogatima. To je cela vaša logika. Zato mi ne možemo da učestvujemo u ovim poslaničkim pitanjima. Ne vidimo na koji način bismo mi s vama komunicirali, a da vam ne damo priliku da ovde pravite produženu konferenciju za novinare i dezavuišete sve nas. Molim vas, predsedavajuća, nema potrebe da dajete reč onima koji su se prijavili od strane poslaničke grupe DSS, a vi izvolite, razgovarajte sami sa sobom.
Treći put tokom ove sednice narodni poslanici daju uputstva predsedavajućem da krši Poslovnik Narodne skupštine, što nije moguće i što neće biti činjeno. Molim da se politički stavovi poslaničkih grupa ne mešaju sa obavezom primene članova Poslovnika kojima se reguliše tok sednice sa posebnom temom, a to je sednica kojoj svi zajedno prisustvujemo, za koju su se poslanici prijavili i ako ima znanja i volje da se postave pitanja, tu su i predstavnici Vlade da na njih odgovore, a poslanici koji su nezadovoljni kvalitetom odgovora postave potpitanje i da sve zajedno bude dobra informacija za one zbog kojih svi sedimo u ovoj sali, a to su građani Republike Srbije. Da li želi reč predstavnik poslaničke grupe G17 plus? (Ne.) Poslaničke grupe ZES? (Da.) Reč želi narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predsedniče, gospodo ministri, mislim da je ovo što ću sada pitati deo strategije vladajuće koalicije, ali i ono što opterećuje sve narodne poslanike i sve građane Srbije. Čini mi se da će moje pitanje odstupiti od onoga što je prethodni kolega rekao, zbog činjenice da SPO ima, u pogledu decentralizacije, regionalizacije i policentričnog razvoja, svoje viđenje tog problema i čini nam se da je to osnovni problem koji danas Srbija treba da reši sveobuhvatno i sistemski. Činjenica je da je, po mnogim statističkim podacima, odnos između razvijenih i nerazvijenih opština u Srbiji, po nekim podacima 1:15, po nekima 1:21, po nekima čak 1:23, ali i bez tih podataka, ako putujemo Srbijom, a putujemo svi, vidimo da je stanje u pogledu demografskog pražnjenja, pre svega istočne i južne Srbije dramatično. Slično je stanje i u Raškoj oblasti, a jedna anketa, skoro objavljena u uticajnom dnevnom listu, pokazuje da preko 90% studenata iz unutrašnjosti Srbije sa beogradskih univerziteta ne planira da se vrati u provinciju, zbog činjenice da nemaju svoju perspektivu. Ovo pitanje je vezano delom i za ono u vezi s nadležnostima i statutom Vojvodine, zbog činjenice da SPO smatra da celokupna Vlada i resorni ministri treba što brže da rade na sistemskom donošenju strategije za ravnomerni regionalni razvoj, zbog činjenice da nam pojedini delovi Srbije bukvalno odumiru. Jedno selo u okolini Rekovca, u Šumadiji, odakle dolazim, skoro je prazno, a nekoliko sela je sa malim brojem stanovnika. Nije to specifičnost samo Šumadije i istočne Srbije, problemi tog tipa su prisutni i u evropskoj lokomotivi Srbije, u današnjoj Vojvodini. Zbog toga SPO smatra da, u skladu sa našim programskim opredeljenjem i onim što nam nalaže stanje stvari u Srbiji, Vlada Srbije što pre treba da donese jednu sveobuhvatnu strategiju ravnomernog regionalnog razvoja, da stanje razvijenosti i nerazvijenosti srpskih opština svede na podnošljivu meru. U tom delu je, naravno, Vlada učinila dosta toga, doneti su nacrti nekih zakona, doneće se zakon o nadležnostima Vojvodine, doneće se statut Vojvodine, ali čini mi se da je najveći deo nedoumica koje je izazvao statut Vojvodine proizašao upravo iz činjenice da nismo doneli strategiju ravnomernog razvoja cele Srbije i decentralizacije cele Srbije, pa se onda jedna dobra namera zloupotrebljava. Hvala. Ovo je pitanje, pre svega, za premijera.
Reč ima Verica Kalanović, ministarka.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, ovih dana je jedna od najvećih tema u Srbiji, pored ekonomske situacije, tema regionalizacije. Sa dužnim poštovanjem svih koji se njom bave, regionalizacija jeste tema o kojoj se jako malo zna u našoj zemlji, zbog toga što je naša zemlja u prethodnom periodu bila u značajnoj meri centralistička, sa asimetričnim regionima. U ovom trenutku imamo jednu suštinsku autonomiju koja je definisana na nivou NUTS 2 statističke metodologije kao region, a to je region Vojvodine, koji ima i administrativno obeležje; imamo i drugu pokrajinu, koja takođe ima administrativne granice, međutim, suštinski nema sve one atribute regiona i veze sa Republikom koje ekonomski razvijeni i administrativni regioni imaju sa teritorijom cele zemlje; i imamo jedan veliki deo Srbije - Beograd i tzv. centralnu Srbiju, koja nema nikakvu regionalizaciju. Postavlja se pitanje da li ćemo mi, zbog toga što nemamo ni zakonsku regulativu, ni osnove za regionalizaciju u centralnoj Srbiji, sprečavati ono što jeste činjenica, a to je da nadležnosti moraju da se spuste do potreba građana. Ako danas pogledamo zakon o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine, koji proizlazi naravno iz statuta i za koji se i ja takođe duboko zalažem, vidimo činjenicu da nešto više od polovine ljudi koji o njemu diskutuju, diskutuju kao o zakonu o prenosu nadležnosti. A ja bih rekla da je to zakon o utvrđivanju nadležnosti i o spuštanju nadležnosti na rešavanje problema i interesa građana na teritoriji na kojoj oni žive. Kao član radne grupe duboko sam se zalagala za to da sve ono što ne ugrožava teritorijalno jedinstvo Srbije, sve ono što nije suprotno strategijama i zakonima zemlje u celini, bude spušteno na nivo regiona, administrativnog regiona Vojvodine. Kada je u pitanju drugi deo Srbije i direktan odgovor gospodinu Čikirizu, Strategija ravnomernog regionalnog razvoja je doneta 2007. godine, za petogodišnji period 2007-2012. godine. Strategija definiše donošenje Akcionog plana, a jedna od prvih faza Akcionog plana jeste donošenje zakona o regionalnom razvoju. Zakon o regionalnom razvoju, kao krovni, u sebi sadrži i deo koji se odnosi na ravnomerniji regionalni razvoj. Ravnomerniji regionalni razvoj nije moguć bez mera i podsticaja. Mere i podsticaji predstavljaju jedan poseban deo zakona o regionalnom razvoju. Naravno, u ovom trenutku ni Vlada, ni Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj, u čijoj nadležnosti je bavljenje ekonomskim razvojem, kao integralnim, i ravnomernijim regionalnim razvojem, kao jednim delom, ne čekaju donošenje zakona. Mere jesu programi i instrumenti države koji u ovom trenutku jesu usmereni na razvoj nedovoljno razvijenih područja. Da podsetim, ti programi su definisani preko Fonda za razvoj malog i srednjeg preduzetništva, preko programa NIP za stopostotnu podršku razvoja infrastrukture, preko programa Ministarstva za poljoprivredu vezanih za ruralni razvoj, preko programa Sijepe vezanih za podsticaj direktnih investicija domaćih i stranih u ta područja. Te mere i podsticaji se i danas sprovode na teritoriji nerazvijenih opština. Takođe, ove godine je prvi put napravljena metodologija koja...
Pet minuta vam je na raspolaganju. Hvala vam. Pošto je lista predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa iscrpljena, prelazimo na listu po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za postavljanje poslaničkih pitanja u vezi sa dve aktuelne teme ove posebne sednice. Prvi prijavljeni na listi je narodni poslanik Balint Pastor. Imate pravo na postavljanje još jednog pitanja. Ne želite. Narodna poslanica Zlata Đerić. Da li želite da postavite pitanje? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Čedomir Jovanović ima pravo na postavljanje pitanja.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, imam za vas kratko pitanje. Šta ste podrazumevali pod terminom "suštinska autonomija Vojvodine"?
Pravo na odgovor na potpitanje ima ministarka Verica Kalanović.
Podrazumevala sam sve one nadležnosti u punom svom značaju koje su vezane za zadovoljavanje potreba građana Vojvodine. Znači, nikako nisam podrazumevala više nego što je definisano zakonom o nadležnostima, nisam podrazumevala podrivanje zakona Republike Srbije i rušenje teritorijalnog integriteta. Ali svakako jesam podrazumevala i nove institucije i bolje funkcionisanje institucija vezanih za podizanje standarda, zadovoljavanje određenih potreba, za bliži odnos sa građanima i, na kraju, vezanih za jednu efikasniju administraciju.
Narodni poslanik Konstantin Arsenović želi da postavi potpitanje. Prvo ima pravo na potpitanje u trajanju od tri minuta narodna poslanica Zlata Đerić, kao pravo koje koristi na odgovor ministarki, pa onda narodni poslanik Konstantin Arsenović, isto potpitanje. Izvolite.
Hvala lepo na odgovoru. Pozdravljam to što ste rekli da ne podržavate podrivanje teritorijalne celovitosti Srbije, ali me interesuje jedna stvar koju ste pomenuli. Iz ovog što ste odgovorili vidi se, naravno, da će tu biti tušta i tma, što bi se reklo, nove administracije. Već sam pomenula u svom prvom obraćanju pitanje budžeta i finansiranja. Ta nova administracija jeste nešto što nas u Vojvodini pomalo plaši. Voleli bismo da imamo informaciju o tome iz kojih sredstava će ta nova administracija biti finansirana, s obzirom na situaciju u koju ulazimo. To nije beznačajno pitanje, s obzirom da je u Vojvodini privreda na kolenima, a poljoprivreda gotovo uništena.
Reč ima predsednik Vlade gospodin Mirko Cvetković.
Vrlo ću kratko, vezano za ovo pitanje sredstava. Suština je u tome da budžeti sadrže sredstva za obavljanje određenih funkcija. Ako se pomeri neka funkcija, onda se pomeraju ta sredstva koja su već u budžetu. To je neka vrsta principa, tako da se tu ne radi o dodatnim sredstvima. Međutim, mi u ovom trenutku nemamo jasne obračune i najverovatnije će biti potreban poseban zakon koji će definisati to pitanje materijalnog dela. Ovde se sada radi o utvrđivanju nadležnosti. Hvala.
Narodni poslanik Konstantin Arsenović ima pravo na postavljanje dva potpitanja u trajanju tri minuta.
Pošto nisam dobio odgovor na moje pitanje, pretpostavljam da je možda pravnički glupo. Ja nisam pravnik, pa sebi dozvoljavam da postavim glupo pitanje, ali postoji valjda pametan odgovor. Pitanje Račka i Vokera sam postavio iz prostog razloga što želim konačno da istina bude prisutna, jer znamo dobro da je sve što se dešavalo na Kosovu posledica laži. Prema tome, hajde da preformulišem pitanje ako ne može da se odgovori na moje konkretno postavljeno pitanje – šta ćemo učiniti da istina o Kosovu konačno dođe do punog izražaja? Hvala.
Da li narodni poslanik Čedomir Jovanović želi da postavi pitanje? (Da.) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo potpredsednice, poštovani narodni poslanici, predstavnici Vlade, mi ćemo iz respekta prema Vojvodini praktično odustati od bilo kakvog razgovora u ovako ponižavajućoj atmosferi i daljeg produbljivanja problema. Gospođo Čomić, vas kao potpredsednicu parlamenta koja predsedava ovom sednicom, obavezuje makar funkcija. Na šta liči postavljanje pitanja o statusu Vojvodine u ovakvoj atmosferi i kakvi su odgovori koji se na ta postavljena pitanja daju? Šta je cilj ove sednice, da li da se ti problemi prodube ili da se na njih daju adekvatni odgovori kojim bi se ta situacija rešavala? To je jako neodgovorno. I ono što je sada uradio predsednik Vlade, koji je napustio ovu raspravu posle nepunih sat vremena, dovoljno govori o odnosu države prema građanima, prema Vojvodini, prema nama ovde u Beogradu i prema svima. Gospodine Ljajiću, tema Haga je veoma ozbiljna. Mislim da su je drugi poslanici pokrenuli iz motiva koji nisu blizu našim, ali ono što nas u ovom trenutku interesuje jeste zapravo odgovor na taj problem odsustva jasne strategije, jer nam se čini da smo dovedeni u mrtav ugao. Neprihvatljivo je da se sve prepusti slučaju. Očigledno je da država godinama traga i ne uspeva da, uz brojne probleme koje polako prevazilazi, da odgovor na to finalno pitanje, tj. uhapsi one za kojima su raspisane poternice od strane Haškog tribunala. Šta država čini kako bi uverila međunarodnu zajednicu da ona daje sve od sebe i šta je ono što mi, kao političari, možemo učiniti da bi se jedna takva poruka prenela? Mi smo u novembru prošle godine na godišnjem kongresu evropskih liberalnih i demokratskih partija praktično dobili podršku za rezoluciju kojom se apeluje na parlament Holandije i od njega traži da deblokira proces evropske integracije Srbije uprkos činjenici da nisu uhapšeni svi optuženici, upravo zbog uverenja koje je tamo postojalo da Srbija daje sve od sebe kako bi ispunila svoje međunarodne obaveze. Tačno je da su neke druge zemlje nailazile na tu vrstu razumevanja, da su im omogućene integracije i otvorena evropska vrata uprkos činjenici da nisu uhapsili sve one koje su bili dužni da uhapse. Tu mislim na Hrvatsku. Ali, šta čini naša država kako bismo i mi dobili jednu takvu priliku? Gde je ta naša strategija, koji još potez možemo da povučemo? Potpuno je bezizlazna situacija u kojoj se nalazimo, u kojoj gubimo vreme, tapkamo u mestu i na takav način propuštamo tu veliku priliku. Mislim da je Vlada dužna da nam to kaže i da ste vi u prilici da makar ukažete na potrebu definisanja te strategije. Hajde da vidimo šta može da učini opozicija, šta mogu da učine stranke na vlasti, šta može da učini kulturna javnost, svi oni koji imaju neku svoju poziciju u Srbiji i u svetu, kako bi se ta situacija promenila i kako bi drugi počeli da nam veruju.
Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Dva su načina da uverimo pre svega Holandiju i delimično Belgiju, koja više podržava Holandiju nego što je na njenom stanovištu ili, bolje rečeno, Belgija je na pola puta između ostalih članica EU i Holandije. Jedan je da završimo posao i time zatvorimo ovu hašku priču, i to je najefikasniji, najbolji, najdelotvorniji i sigurni način da se ova priča što pre okonča. Drugi je, za koji ne kažem da će biti tako delotvoran, upravo onaj koji ste, mislim, na najbolji način demonstrirali prošle godine kada ste u Evropskom parlamentu na jednom sastanku, kao predstavnik opozicije, govorili upravo o toj spremnosti države da završi saradnju sa Haškim tribunalom i neophodnosti da se deblokira put Srbije ka EU. Ukoliko bi na takav način glasovi Srbije stizali i od vlasti i od opozicije, nevladinog sektora, ne kažem da bi to sigurno promenilo stav Holandije, ali u velikoj meri bi olakšalo i ove napore države da se ova priča što pre završi.
Pravo na dodatna pitanja ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine Ljajiću, tačno je, to je jedan primer i mislim da nije usamljen. Svi koji su bili u prilici da govore o tim problemima, ukazivali su na veliki značaj nastavka evropskih integracija i kritikovali tu politiku uslovljavanja Srbije, s obzirom da, uprkos svim problemima, naše društvo sve vreme pokazuje ne samo veliku želju, nego i konkretan napredak u usvajanju tih vrednosti koje nas približavaju samoj Evropi. Ali ja vam postavljam vrlo jasno pitanje. Vlada treba da definiše jednu strategiju. Mi smo u nedelji u kojoj se obeležava deset godina od bombardovanja Srbije. Način na koji je to urađeno je vratio Srbiju u 1999. godinu. Nije sporno da je bombardovanje Srbije bilo zločin, ali moramo razumeti potrebu shvatanja te 1999. godine kao poslednje faze u kojoj je Srbija platila cenu za jednu neodgovornu politiku koja je prethodnih godina svoj račun ispostavila nekim drugima. Pre Beograda su bombardovani drugi gradovi. Mi smo bili u tako velikom nesporazumu sa svetom, da je postalo legitimno bombardovati Srbiju, ubijati građane na ulicama, kršiti međunarodno pravo i ne možemo ignorisati činjenicu da smo za tako nešto makar jednako odgovorni kao i oni koji su odlučili da se prema nama ponašaju onako kako smo se mi ponašali prema svima drugima. Zaustavljati život u Srbiji u 12.00 sati sirenama, organizovati komemoracije i akademije na kojima se, praktično, abolira ta neodgovorna politika i beži od odgovornosti i suočavanja sa prošlošću je stvaranje atmosfere u kojoj ste vi usamljeni u svojoj nameri. Nije Ratko Mladić vaš lični problem, niti je lični problem direktora BIA. Da li mi znamo da je preduslov transformacije našeg društva ne samo hvatanje Mladića, nego i shvatanje šta je to bilo pogrešno u devedesetim godinama? Mladić je posledica jednog tragičnog sistema vrednosti, i Mladić i Karadžić, i suočićemo se sa činjenicom da će jednog dana ioni biti prošlost, a da ćemo mi biti taoci te politike koja se prenosi s generacije na generaciju. Bili smo dužni da organizujemo u ovoj godini susrete sa onima sa kojima smo bili u tako tragičnom nesporazumu devedesetih godina, pa da pozovemo ovde u Beograd predstavnike zemalja sa kojima smo bili u ratu, pa da kažemo: ljudi, posle deset godina, evo je nova stvarnost. Sa njima smo razvili nove odnose, pa na tim novim osnovama mi gradimo uverenje da će budućnost biti bolja nego prošlost. Mnogo toga smo izgubili pre Kosova, ali Kosovo je posledica. Od toga možemo da bežimo, ali nećemo pobeći. Kosovo je posledica naših unutrašnjih nesposobnosti, grešaka koje smo napravili, i to je danas valjda svakome jasno. Možemo da ćutimo o tome, ali nema puno smisla u politici koja jedne nedelje daje antidiskriminacioni zakon, a druge nedelje misli da je previše dala, pa bi da se vrati da uspostavi ravnotežu. Mislim da je to ono o čemu danas treba da razgovaramo. Ta strategija nam je potrebna. Stiče se utisak da mi treba da aboliramo Holanđane od neke odgovornosti. Srbija je osuđena pred Međunarodnim sudom pravde kao zemlja koja nije sankcionisala one koji su izvršili genocid i koja nije sprečila genocid. Mi nismo odgovorni za sam genocid, ali šta smo učinili po ta dva stava Međunarodnog suda pravde? Ništa. U međuvremenu su predstavnici Vojske, policije i države osuđeni u Hagu za zločinački poduhvat. Mi to ignorišemo. To samo po sebi ne može ostati za nama činjenicom da je neko izrekao presudu i da je samim tim stavljena tačka na devedesete. To nosimo u sebi. Zato je ta strategija nama potrebna, da izađemo i kažemo šta je ono što možemo da uradimo kako bi Srbija bila drugačija (Predsedavajuća: Tri minuta.), kako bi se Mladić osećao neprirodno. On je danas mnogo bliži karakteru Srbije nego bilo ko iz Vlade koja treba da ga uhapsi ili vi lično. Vi se osećate ovde na stranom terenu, a ne on.
Odgovor želi da da ministarka pravde Snežana Malović, pa ministar Rasim Ljajić.
Pokušaću da dam odgovor na poslaničko pitanje poslanika Arsenovića vezano za to šta će država Srbija učiniti da se istina o Kosovu sazna. Iako ste vi pokušali da formulišete to sa pravničkog aspekta, reći ću vam da je to, nažalost, više političko nego pravničko pitanje, ali ne kažem da državni organi Republike Srbije koji se bave otkrivanjem i procesuiranjem krivičnih dela, prvenstveno ratnih zločina koji su se desili na prostoru KiM, to i ne čine. Tužilaštvo za ratne zločine je, nevezano za to kojeg je državljanstva počinilac ili žrtva, pokrenulo niz postupaka u prethodnim godinama. Za neke od njih postoje i osuđujuće presude. Trenutno je u toku jedna velika kampanja koju je Tužilaštvo za ratne zločine, zajedno sa Ministarstvom pravde i drugim državnim organima, pokrenulo vezano za trgovinu ljudskim organima na prostoru KiM kao posledica svih onih dešavanja koja su usledila tokom 1998. i 1999. godine. Da kažem da smo uspeli da izađemo iz okvira samog krivičnog postupka i da skrenemo pažnju raznim međunarodnim forumima, tako da trenutno i Savet Evrope o tome raspravlja, postavio je specijalnog izvestioca, gospodina Dika Martija, koji treba da izradi izveštaj i da pokuša da rasvetli taj događaj. Takođe je i predsednik Srbije pre nekoliko dana govorio o istom tom pitanju u Savetu bezbednosti. Prilikom poseti Italiji, svom italijanskom kolegi gospodinu Alfanu, ministru pravde Republike Italije, takođe sam skrenula pažnju. To ćemo i ubuduće činiti ne bi li, kao što ste i sami rekli, istina došla na videlo.
Reč ima ministar Rasim Ljajić, odgovor na dodatna pitanja.
Govorio sam o strategiji države koja je bazirana ka ostvarenju jednog osnovnog cilja, da se preostala dva optuženika što pre lociraju i izruče. To je jedina i glavna strategija. Ovo o čemu je poslanik Jovanović govorio je nešto što nesumnjivo stoji, to je opšta politička klima i ambijent koji mi sada imamo u društvu i kao posledicu ratova koji su vođeni, i kao posledicu sankcija i kao posledicu sadašnje svetske finansijske krize. Plašim se da mi polako iz ove ekonomske krize prelazimo u jednu širu društvenu krizu. To su činjenice, i svi ovi problemi koji su posledica zločina koji su učinjeni na prostoru bivše Jugoslavije sada još više postaju manifestni nego što su bili, recimo, pre nekoliko godina. Ali u ovom trenutku, što se tiče konkretno saradnje sa Tribunalom, svaka naša druga inicijativa, pre svega diplomatska, može da bude shvaćena kao što je i shvaćena inicijativa Ministarstva spoljnih poslova, da se pošalje jedna misija EU koja bi utvrdila da li u Srbiji postoji spremnost, volja da se Mladić izruči Haškom tribunalu. Mislim da vi to dobro znate. Ta inicijativa je shvaćena kao zaobilaženje Tužilaštva, kao zaobilaženje odgovornosti, kao još jedan izgovor Srbije da ne rešava ono što je ključni problem, a to je lociranje preostala dva haška optuženika. Prema tome, ništa drugo osim dovršetka saradnje neće dati rezultat ili neće biti sigurno da će EU to prihvatiti kao argument da Srbija deblokira proces evropskih integracija. Ja se s vama potpuno slažem da imamo jednu političku klimu i ambijent u društvu koji ne pogoduje nečemu što je cilj ove zemlje, a to je da postane deo EU, da prihvatimo sistem vrednosti koji važi u toj EU, ali dok ne završimo saradnju sa Tribunalom, nećemo moći ni taj posao uspešno da okončamo.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, ministre Ljajiću, rekli ste jednu veliku istinu. Do sada je zapravo svaki pokušaj traganja za nekom vrstom interpretacije koja bi uverila međunarodnu zajednicu, ili pre svega EU, kako mi činimo sve u tom procesu saradnje sa Haškim tribunalom bila doživljavana kao izbegavanje te obaveze i traganje za nekom vrstom izgovora i argumentacije koja treba da prikrije naše unutrašnje nesposobnosti, nemoć itd. Ali, ono o čemu mi govorimo je zapravo potpuno suprotno tim ad hok inicijativama, recimo Ministarstva spoljnih poslova. U trenutku u kome smo izgubili svaki kontakt sa tom Evropom, pogotovo u svim dodirnim tačkama, Ministarstvo poziva predstavnike Evropske komisije na konferenciju za novinare zato što je tom ministru u tom trenutku to palo na pamet - da oni dođu u Srbiju i uvere se kako mi činimo sve da bismo uhvatili Ratka Mladića. Kada je uhapšen Karadžić, momentalno smo reagovali tražeći da, kao kontrapotez Evropske unije, bude praktično ratifikacija SSP. Znate li šta su nam rekli? Rekli su - zašto ne uhvatite Mladića? - Ne znamo gde je. – Pa to ste nam rekli i za Karadžića. Činjenica je da smo mi u sukobu sa Evropom. I druge zemlje su imale tu vrstu problema koji ima i Srbija. Hrvatska, pre svega. Praktično identičan. Gotovinu, heroja koga vlasti, pod sumnjom da su mu sklone, ne hapse, a Evropa ipak pronalazi razumevanje za tu Hrvatsku i ne blokira proces evropskih integracija. Zašto? Zato što je Hrvatska imala prijatelje u EU. Gde su naši prijatelji? Na kojim osnovama možemo da ih stvorimo? Da li možemo da ih stvorimo, recimo, na osnovu činjenice da i oni osećaju veliku odgovornost zbog onoga što smo preživeli 1999. godine, da niko u Evropi nije srećan zbog toga što je bombardovao Srbiju, da su i lideri koji su uveli svoje zemlje u rat sa nama to učinili pre svega zbog toga što više nisu znali šta da rade, a nisu bili spremni da priznaju poraz pred onim pred kojim svakako na tako nešto nisu imali pravo ili na to nisu smeli da pristanu (mislimo na Slobodana Miloševića)? Evo, deset godina kasnije, da li možemo da kažemo da je Srbija drugačija, pa da u toj Srbiji pronađemo potencijale za onu vrstu saradnje sa svetom koja će nam omogućiti to razumevanje? Nema smisla tražiti od sveta da dođe ovde sa nekom komisijom i pogleda ispod stola da li je u nekom kabinetu Mladić. Nama je potrebna ona vrsta podrške koju nećemo dobiti ukoliko ne uspostavimo normalnu saradnju i ne vidimo kako možemo da rešavamo, zajedno sa tim svetom, probleme koje smo, pre svega, sami stvorili. Da li su to problemi na Kosovu, problemi u odnosima sa Hrvatskom, problemi u BiH, da li su to problemi koji prate naš proces evropske integracije kroz nespremnost Srbije da prihvata određene vrednosti, ali sve zajedno, mi se i suviše dugo pretvaramo da bismo na kraju mogli da očekujemo od te Evrope da nas ona ovakve kakvi smo prihvati. Poslednja nedelja je najveća kontrausluga koju je Srbija sama sebi mogla da učini. Od sirena u 12.00 sati, koje je, pre svega, trebalo da Srbiju da vrate u onu psihozu u kojoj se nalazila u prošlosti, a ne da pokažu iskrenost i spremnost države da prizna i poštuje žrtve iz 1999. godine. Nikoga ova Srbija ne poštuje, ni one koji su poginuli 1999, ni milione koji su nestali poslednjih 200 godina. Zemlja nam je napravljena na milionima izgubljenih ljudskih života, a prema tome nikada nismo pokazali nikakvo poštovanje. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Sakrivanje iza herojstva pilota, vojnika, iza tragedija civila, zapravo je dokaz da se ovde još uvek razmišlja na način na koji se razmišljalo 1999. godine, da se još uvek politika pretpostavlja svakom životu i da zbog toga, naravno, na kraju život gubi tu trku. Ponavljam još jedanput - izađite s predlogom, s inicijativom. Ne sa krivično-pravnim karakterom. Sa političkom kampanjom. Ali ne tužilaštva, tužilaštvo ne može da vodi kampanje (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da završite izlaganje.), nego neka naša država pokrene razumnu kampanju, u kojoj će se pojaviti ljudi kojima se veruje.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, nije prisutan. Narodni poslanik Oto Kišmarton, a posle njega narodni poslanik Nenad Čanak. Narodni poslanici pitaju o redosledu. Po Poslovniku su dati i članovi poslaničke grupe Napred Srbijo nakon što ste dobili spisak od 14 narodnih poslanika prijavljenih za postavljanje pitanja i dobićete uređen spisak vrlo skoro. Izvolite, poslaniče.
Hvala lepo. Poštovano predsedništvo, poštovani ministri, poštovani narodni poslanici, imam pitanje za ministarku Vericu Kalanović u vezi s autonomijom Vojvodine. Malopre je govorila o tome da će se većom autonomijom i usvajanjem statuta Vojvodine stvoriti efikasniji državni aparat. Verovatno će se uvećati taj novi vojvođanski državni aparat i građani Vojvodine će, pored toga što sada plaćaju državu Srbiju, morati plaćati i taj državni aparat u Vojvodini. Hoću da kažem da, što se tiče nas u Vojvodini i drugim gradovima, u lokalnim samoupravama, ali uglavnom nas u Vojvodini, nama je svejedno da li će pare koje se zarade u lokalnoj samoupravi otići za Beograd ili za Novi Sad. Naš cilj, cilj građana Vojvodine je da veći deo para koje se zarade u toj opštini, u toj lokalnoj samoupravi, ostane građanima u toj lokalnoj samoupravi, a ne da finansiramo ubuduće dva državna aparata, dve vlade. Dakle, ne možemo se složiti s tim da je potrebno usvajanje novog statuta Vojvodine da bi se povećao i stvorio efikasniji državni aparat u Vojvodini. Hvala.
Reč ima ministarka Verica Kalanović, želi da odgovori.
Poštovani poslanici, na ovako konkretna pitanja dozvolite mi da odgovorim konkretnim primerima. Utvrđivanje nadležnosti i spuštanje nadležnosti na nivo običnog čoveka jeste ovaj srednji nivo vlasti koji predstavlja približavanje vlasti potrebama građana. Konkretno, kada kažete - šta će administracija učiniti za bolje funkcionisanje aparata (ja ne bih rekla državnog aparata, nego funkcionisanja uopšte institucija koje su ili na centralnom, ili srednjem, ili lokalnom nivou), poslužiću se jednim primerom, koji je više nego očigledan, šta znači uvođenje srednjeg nivoa vlasti. U trenucima kada se jedan veliki broj investitora pojavio u opštini Inđija, gradonačelnik Ješić je uputio niz zahteva Ministarstvu prosvete za promene profila učenika, promene usmerenja u srednjim školama u opštini Inđija. Tada je govorio o tome da mu je bilo potrebno više od godine dana da dobije određena ovlašćenja sa nivoa Ministarstva prosvete. Mi smo mislili da to ipak nije moguće i da nije to baš sve tako kao što se priča, pa smo onda videli da sada, kada je grad Kragujevac uputio zahteve, takođe mora da prođe kroz jednu dosta komplikovanu proceduru. Vratili smo se na to šta se dobija utvrđivanjem nadležnosti i prenošenjem na srednji nivo. To da takve i slične stvari mogu da se reše za mesec dana. Nema kvalitetnijeg rešavanja potreba od onih gde su institucije koje donose odluke blizu građana. A autonomija Vojvodine upravo ima za cilj da institucijeprilagodi potrebama građana Vojvodine, utvrđivanju tih potreba, utvrđivanju interesa, u skladu sa republičkim strategijama,u skladu sa pravnim sistemom Republike Srbije, kao srednji nivo izvršne vlasti.
Pravo na postavljanje potpitanja, narodni poslanik Oto Kišmarton.
Ukoliko se od Ministarstva prosvete i drugih ministarstava čeka odgovor i godinu dana, to ne znači da moramo stvoriti novo ministarstvo, nego to ministarstvo treba da radi bolje. Verovatno loše radi, ako se čeka godinu dana na odgovor na pitanje iz lokalne samouprave. Ono što sam govorio je da je naš cilj jačanje lokalne samouprave, a ne stvarati sada novog posrednika između nje i Vlade Srbije. Tako je bilo ranije. Jesam za to, za jačanje lokalne samouprave, da ne moramo za sve da se obraćamo nekom. Sada ćemo se obraćati pokrajini, posle toga i Beogradu. Toliko.
Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak, posle njega narodna poslanica Aleksandra Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih hteo da se duže zadržavam na elaboraciji činjenice da je ovaj statut koješta. Hteo sam da postavim par pitanja. Prvo, članom10. Ustavnog zakona uređeno je da organi i službe AP Vojvodine preuzimaju nadležnosti predviđene Ustavom stupanjem na snagu novog statuta i zakona. Ovim nacrtom zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine uglavnom su uređena pitanja koja Republika poverava AP Vojvodini. Dakle, postavljam pitanje Vladi Republike Srbije – zašto nije ispoštovan Ustav i zašto ovim zakonom nije određeno koja su pitanja od pokrajinskog značaja? Jer, samo pitanja od pokrajinskog značaja mogu se smatrati zaizvorne nadležnosti Pokrajine, dok povereni poslovi, sada povereni ovim sledećim zakonom, mogu ovde biti oduzeti i prošireni. Samim tim, ovaj nacrt zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine je, praktično, nacrt zakona o prenošenju nadležnosti, poveravanju nadležnosti, a ne o nadležnostima. Drugo pitanje – pitanje imovine izvornih prihoda nije definisano. Član 7. kaže da se imovina AP Vojvodine, način njenog korišćenja i raspolaganje uređuje zakonom. Ako se uređuje zakonom, znači da svaka sednica Narodne skupštine Republike Srbije može to da promeni, dakle, Vojvodina ne poseduje imovinu. Ako nešto posedujete, onda to ne može da vam se oduzima nečim takvim, nego mora biti ipak striktnije nekako garantovano. I, postavio bih jedno suštinsko pitanje, u stvari jedino na koje me zaista interesuje odgovor, pa bih molio nekoga od prisutnih ministara da mi odgovori, s obzirom da je gospodin premijer napustio ovaj skup pre vremena, pa nisam imao vremena da mu postavim pitanje na koje me odgovor zaista interesuje. To pitanje glasi – šta je to ''ugrožavanje teritorijalnog integriteta Srbije'', po definiciji koju podrazumeva Vlada Republike Srbije? Zbog toga što se svaka stvar vezana za autonomiju Vojvodine uvek sklanja sa dnevnog reda pod izgovorom da se ne sme narušavati teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije. Voleo bih da već jednom čujemo tačno šta je to što ugrožava teritorijalni integritet i suverenitet, da bismo onda znali da se preko te granice ne sme ići. Ovako, pošto to nije definisano, stalno smo u poziciji da se pod teritorijalnim integritetom i suverenitetom praktično podvlači samovolja državnog aparata. Hvala lepo.
Reč ima ministarka Snežana Malović.
Pokušaću da odgovorim na poslaničko pitanje, ali, pre nego što pristupim tome, dozvolite mi samo da kažem par rečenica uopšteno, kako ide izrada Predloga zakona o prenošenju nadležnosti AP Vojvodine. Imamo jednu radnu verziju zakona koju smo dostavili organima AP, međutim, želim jednostavno da pojasnim kako je do toga došlo. Ona nije nastala isključivo na osnovu intervencija radne grupe koju ovde nas troje predstavljamo i Sekretarijata za zakonodavstvo Vlade Republike Srbije, nego su pre toga obavljene i brojne konsultacije gotovo svih ministarstava u Vladi Republike Srbije sa pokrajinskim sekretarijatima. Neki od sekretarijata i ministarstava su čak zaključivali i sporazume oko toga koji poslovi treba da budu u nadležnosti AP Vojvodine. Taj tekst smo mi kao radna grupa uobličili, međutim, tekst nije gotov, izrada teksta zakona nije završena. Očekujemo reakciju organa AP i svakako da će se organizovati sastanak na kome će se, duboko sam uverena, finalizirati tekst zakona, a pre nego što se postigne potpuna saglasnost, tekst se neće naći na sednici Vlade. Znači, naša intencija je u tome da postoji potpuna saglasnost AP Vojvodine i Vlade Republike Srbije pre nego što predlog zakona, kao takav, bude definisan u Vladi. U svoje lično ime, a i u ime Vlade Republike Srbije, mogu da kažem da smo mi apsolutno opredeljeni da se Vojvodini da suštinska autonomija, da se poštuje ustavni princip decentralizacije i dekoncentracije vlasti, da se u potpunosti poštuje član 12. Ustava Republike Srbije koji kaže da je državna vlast ograničena pravom građana na pokrajinsku autonomiju. Takođe, Ustav u članu 183. kaže koja su pitanja od pokrajinskog značaja koja se uređuju ovim zakonom. To su pitanja kao što su prostorno planiranje i razvoj, zatim poljoprivreda, vodoprivreda, šumarstvo, lov, ribolov, turizam itd., da ne citiram član Ustava. Mislim da je došlo do pogrešnog tumačenja radne verzije Predloga zakona u pogledu određenja izvornih i poverenih poslova. Za određene tačke je rečeno da se rade kao povereni poslovi, ostali su izvorni poslovi u nadležnosti AP Vojvodine. Zahvaljujem.
Pravo na postavljanje dva potpitanja ima narodni poslanik Nenad Čanak.
Ipak bih molio odgovor na pitanje šta je to narušavanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije po viđenju Vlade Republike Srbije, da bismo imali jasnu viziju o tome kada se raspravlja o pitanju nadležnosti AP Vojvodine - šta to znači, a da se ne zadre u ovu temu koja je apsolutno protivustavna i nezakonita.
Odgovor na dodatno pitanje, ministarka pravde Snežana Malović.
Bila sam uverena da sam vam odgovorila kroz stav Vlade Republike Srbije da je Autonomna Pokrajina Vojvodina ima, ponoviću, suštinsku autonomiju i da se poštuje princip decentralizacije i dekoncentracije vlasti. Ne mogu da, odnosno morate mi dati konkretan primer da bih mogla da vam odgovorim vezano za to, ali reći ću vam da je postojala određena razmena mišljenja po pitanju toga da li AP Vojvodina može da donosi zakone ili ne. Mislim da je to ovlašćenje isključivo u nadležnosti Narodne skupštine Republike Srbije, a da sve ostalo, što ima manju pravnu snagu od zakona, svakako može da bude u nadležnosti AP Vojvodine, ako ste na to mislili.
Narodni poslanik Nenad Čanak želi reč.
Još jednom se izvinjavam, ali ipak nisam razumeo. Opredeljenje Vlade Republike Srbije je da Vojvodina dobije suštinsku autonomiju? Da li sam vas dobro razumeo? Suštinsku? (Da.) To je protivustavno, zbog toga što je u Ustavu jasno zapisano da samo AP Kosovo ima suštinsku autonomiju, a Vojvodina ima samo autonomiju. Tako da je vaše zalaganje protivustavno. Ja mislim da Ustav treba menjati, ali to ne može da uradi Vlada. To je prvo. Drugo, ja nikako da čujem odgovor na moje jednostavno pitanje – šta je narušavanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije, po viđenju Vlade Republike Srbije? Dakle, šta je ono o čemu se ne može razgovarati, po viđenju Vlade Republike Srbije, kada je u pitanju autonomija? Hvala lepo.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković. (Narodni poslanik Nenad Čanak, sa mesta: Hoću da mi se odgovori na postavljeno pitanje.) Narodni poslaniče, postavljanje potpitanja podrazumeva drugačije pitanje od onoga koje je postavljeno pre postavljanja potpitanja. Dakle, ovde smo iscrpeli dijalog u davanju odgovora. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković, a posle nje narodni poslanik Slobodan Maraš.
Koliki je za Vladu značaj ove teme, verovatno se vidi i po tome što je premijeru bilo važnije da otvori Sajam automobila, nego da ostane ovde da odgovori na par pitanja. Mislim da je, na kraju, ovo i meta rasprave – rasprava o raspravi, jer koliko ja znam, statut Vojvodine je još od 15. oktobra u skupštinskoj proceduri i nikako da postane tačka dnevnog reda. Pitanja se svode praktično na dva. Ne znam ko će odgovoriti iz Vlade, pošto kažem da je premijer na Sajmu automobila, ali možda će mu neko preneti. Prvo pitanje – čitate li vi uopšte pisma građana? Drugo je – da li primate pisma? Zašto? Stiglo je otvoreno pismo više desetina uglednih ljudi, 64 akademika, univerzitetskih profesora, kulturnih i javnih radnika 17. oktobra 2008. godine i to pismo je, manje-više, bilo usmereno, naravno, na stopiranje ovako neustavnog statuta Vojvodine koji je predložen. U međuvremenu je napravljena i peticija za proveru ustavnosti i dato saopštenje mreže 17 srpskih nevladinih organizacija, organizovano je preko 20 tribina, gde zapravo suština jeste da se traži da statut uopšte ne uđe u skupštinsku proceduru pre nego što se o njemu i njegovoj ustavnosti izjasni Ustavni sud i, naravno, građani Srbije na demokratskom referendumu. Treće vrlo važno pismo jeste pismo Sinoda Srpske pravoslavne crkve. Da ne ispadne posle kako se crkva meša kad se nešto već donese, nekakav zakon ili predlog usvoji, crkva se i te kako umešala i uputila pismo i predsednici Skupštine, i premijeru i, naravno, predsedniku Srbije – da se zaustavi dalje rasparčavanje Srbije time što bi se, praktično, napravila još jedna nova država na njenoj teritoriji. E sada, ovo – da li primate pisma?, odnosilo se na informaciju koju sam ja praktično noćas dobila. Da li vi znate da je Kanada, bar što se poštanskih usluga tiče, priznala Vojvodinu? Evo, na zvaničnom sajtu Kanadske pošte postoji mogućnost da preko imejla vi pošaljete pošiljke na razne internacionalne destinacije. Tako, možete poslati pošiljku ili pismo u Srbiju, na Kosovo i u Vojvodinu. Da li to znači da je Kanada praktično prejudicirala vaš stav prema tome kakav će status imati Vojvodina? Znači, pitanje je – da li se stvarno iza ove ideje o novom statutu Vojvodine krije neka veća autonomija za Vojvodinu? Naravno, pitanje je – autonomija u odnosu na šta (u odnosu na sopstveni jezik, sopstvenu veru, sopstvenu naciju?). Ustavom je predviđena sasvim dovoljna autonomija za Vojvodinu, a statut koji donosite je neustavan i zapravo odgovara secesionističkim modelima koji su već bili viđeni i u Sloveniji i u Crnoj Gori. Znači, odgovorite mi na pitanje – da li to Kanada prejudicira vaš stav? Naravno, i na ono prethodno pitanje – čitate li pisma?
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, a posle njega narodni poslanik Zoran Babić. Predstavnici Vlade imaju prava u bilo kom trenutku da traže reč i da daju odgovor. Ja nemam poslovničkih mogućnosti da prozivam.
Poštovano predsedništvo, gospodo ministri, gospođe ministarke, dame i gospodo narodni poslanici, bio sam se spremio da postavim pitanja koja se pre svega odnose na statut Vojvodine, tačnije na zakon o nadležnostima. Naravno da sam hteo i da pitam – gde se zagubila autonomija Vojvodine u poslednje tri godine, kada će biti razmatrani u Skupštini Srbije predlog statuta i zakon o nadležnostima Vojvodine? Hteo sam da pitam i – da li su ministri svesni i da li barataju informacijom koliko je budžet Republike Srbije, odnosno budžet Pokrajine Vojvodine oštećen zbog toga što je menjan završni račun NIS i ko je odgovoran za to? Ali, pošto ja toliko volim Vojvodinu, iz koje dolazim, nemam nameru da je ponižavam na način na koji je vi ponižavate, da u ovakvoj atmosferi pričamo o takvim stvarima. Zbog toga bih se, pre svega, obratio gospodinu Ljajiću. Malopre ste konstatovali da je ono što je Čedomir Jovanović rekao tačno i da ova atmosfera u kojoj se nalazi naša država onemogućava naše priključenje EU. A zbog čega? Zato što smo imali slučaj, kada je uhapšen haški optuženik gospodin Radovan Karadžić, na Javnom servisu Srbije mi nismo čuli zbog čega je on uhapšen, zbog čega je on optužen, nego smo slušali kako doktor Dabić viskom leči pacijente i gde je voleo da popije rakiju i svira gusle. Ono što nas interesuje, gospodine Ljajiću, a želimo zaista konkretan odgovor, godinama smo slušali da se Ratko Mladić nalazio 2000. godine ovde, 2001. onde, 2002, 2003, 2004, 2005. godine, a nijednu reč za to vreme, a i sama haška tužiteljica Karla del Ponte je govorila da se ne zna gde je Radovan Karadžić. Radovan Karadžić je uhapšen. Objasnite nam, jer zaista je javnost malo zbunjena, ukoliko smo godinama slušali da se pratio trag Ratka Mladića i da se kasni za njim, a godinama nijednu reč nismo čuli o tome gde je Radovan Karadžić, otkud sad to da smo uhapsili Radovana Karadžića, a i dalje tvrdimo da ne znamo gde je Ratko Mladić i ne možemo da ga uhapsimo? Mi se zaista bojimo da postoji neki centar koji je držao i Radovana Karadžića pod svojim okriljem i da isto tako drži Ratka Mladića, da onemogućava Srbiji da ispuni one uslove koji su joj neophodni da bi pristupila Evropskoj uniji. Hvala.
Ministar Rasim Ljajić želi da da odgovor.
Kao što ste sami rekli, i sama tužiteljka je u više navrata govorila da nikakvih informacija o tome gde se krije Radovan Karadžić nema i da je, po njenim podacima, on negde na tromeđi, ili tačnije, kreće se na relaciji Srbija - Bosna - Crna Gora. Ali nikada preciznih podataka i informacija nije bilo, osim u jednom slučaju, kada je nadležnim organima dostavljena adresa u Beogradu, 2004. godine, gde se navodno krio Radovan Karadžić. Nakon toga su izvršene analize tog stana. Nije se moglo sa sigurnošću tvrditi da je on bio na tom mestu, ali se takođe nije moglo sa sigurnošću negirati da je bio u tom stanu. I to je jedini podatak koji smo mi imali vezano za Radovana Karadžića. Pre hapšenja, on je lociran nekoliko meseci ranije. Vršene su provere s obzirom na identitet, da li se radi zaista o Radovanu Karadžiću. Onog trenutka kada je procenjeno da postoji najmanji bezbednosni rizik za hapšenje, to je i učinjeno. Zaista ne verujem da postoji ikakav centar koji skriva haške optuženike. To važi i za Radovana Karadžića. Troje ljudi je znalo za lokaciju na kojoj se on skriva. Ne znači da i više ljudi nije znalo da je on u Beogradu, ali je troje ljudi znalo tačno gde se skriva, a više ljudi jeste znalo da je Radovan Karadžić u Beogradu, ali nemaju ti ljudi veze sa nekim državnim strukturama. Ne kažem da nema političke veze sa nekim strukturama, ali zaista ni sa jednom državnom institucijom nije imao bilo kakav kontakt ili komunikaciju.
Narodni poslanik Slobodan Maraš ima pravo na dva potpitanja.
Saglasan sam sa vama, gospodine ministre Ljajiću, i duboko sam uveren da nijedna institucija, pogotovo ona institucija na čijem se čelu vi nalazite, nema veze sa skrivanjem, odnosno držanjem u nekom podrumu i, kasnije, direktivom za poslednju prekomandu za te koji su u naše ime uradili određene stvari i po bivšim republikama zajedničke države. Ali, isto tako sam ubeđen da postoje oni čiji je interes da se nikada ne pronađu preostala dva haška optuženika. Ono što vama ne ide u korist, gospodine Ljajiću, to je atmosfera o kojoj smo pričalidanas ovde, koja postoji u Srbiji. Ono što je Čedomir Jovanović na veoma lep način opisao, umesto da smo puštali sirene u 12.00 časova, bolje bi bilo da smo pozvali one koji su nas 1999. godine bombardovali i pokušali da nađemo zajednički jezik sa njima, da im pokažemo da se Srbija promenila. Nažalost, Srbija se promenila malo. Moramo učiniti sve da se promeni klima u ovoj državi i da se više ne slave alijasi ratnih, odnosno haških optuženika, da ne slušamo na koji način leče, gde sviraju gusle, već da slušamo o zločinima za koja su optuženi, da se Srbija već jednom suoči sa prošlošću, jer bez toga naravno da nećemo moći da napravimo nijedan korak napred. Mi više nećemo imati pitanja, pretpostavljam ni po ovoj temi, a pogotovo o temi koju smo bili sami zakazali, o Vojvodini, znači o zakonu o prenosu nadležnosti, i već smo to, mislim, na najbolji mogući način obrazložili. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, a posle njega narodni poslanik Željko Tomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo ministri, pitanje statuta Autonomne Pokrajine Vojvodine je tema koju vi vešto koristite kao masku za katastrofalnu ekonomsku, egzistencijalnu i socijalno neodgovornu politiku koju vodite. Kako ćete sačuvati radna mesta sa uvođenjem novih dodatnih 6% poreza na plate preko 12.000 dinara? Vama je 12.000 dinara luksuz. Najavljujete povećanje poreza na imovinu. Pozivate da svi moramo da stegnemo kaiš, svi osim vas i vaše administracije. Prevarili ste građane Srbije da će dobiti 1.000 evra od prodaje javnih preduzeća. Fijat će ove godine u Kragujevcu sklopiti, ne proizvesti, rekordna 192 automobila. Decu nam ubijaju na ulici. Radnici masovno ostaju bez posla. A vi u stilu "selo gori, a baba se češlja" građanima Srbije bacate novu kosku koja se zove - statut Autonomne Pokrajine Vojvodine. Ja sam Moravac, živim u Vrnjačkoj Banji na obodu Šumadije i pitaću vas – šta to Vojvodina nema što imaju ostali krajevi Srbije? Da li će i po čemu građani Srbije koji žive u Vojvodini živeti bolje, imati veće plate, bolja radna mesta nakon usvajanja ovog statuta? Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić, ali nije u sali. Narodna poslanica Aleksandra Jerkov, a posle nje narodni poslanik Miroslav Markićević.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, pre nego što počnem da postavljam svoje pitanje koje se odnosi na statut Vojvodine i zakon o utvrđivanju nadležnosti, dala bih jednu sugestiju ministarki Kalanović. Ono što vi nazivate administrativnim regionom, zove se Autonomna Pokrajina Vojvodina. Ona postoji od 1848. godine, i sa svojom punom autonomijom, slobodnom voljom svog naroda je ušla u sastav Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca. Jedno vreme je imala zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast, bila je konstitutivni deo Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, tako da vas molim da, kada govorite o regionalizaciji Srbije, razmišljate i o decentralizaciji, a ne samo o pukoj administraciji. Zbog toga što, kada pogledamo na koji način i sa kojim stavovima pristupamo regionalizaciji Srbije danas, mislim da uopšte ne treba da nas čudi to što je, pored Makedonije, Srbija jedina zemlja u Evropi koja nema nikakve regione. Moje pitanje se odnosi na primenu, odnosno početak prenosa nadležnosti koje će se dati Autonomnoj Pokrajini Vojvodini s obzirom na to da je članom 187. Ustava Republike Srbije uređeno koja su pitanja od republičkog, pokrajinskog i lokalnog značaja i kaže se da ta pitanja određuje zakon. Isto tako, u članu 10. Ustavnog zakona uređeno je da organi i službe Autonomne Pokrajine Vojvodine preuzimaju nadležnosti predviđene Ustavom stupanjem na snagu novog statuta i, obratite pažnju, zakona kojim se uređuju pitanja od pokrajinskog značaja. Moje pitanje je kada će Vojvodina preuzeti nadležnosti, s obzirom na to da se ovim zakonom koji je predložen, koji je u nacrtu, kako je ministarka rekla, ne utvrđuje koja su to pitanja od pokrajinskog značaja, iako u statutu, koji je, kako vi tvrdite, bio polazni tekst za stvaranje ovog zakona, gotovo svaki član počinje tako da AP uređuje pitanja od pokrajinskog značaja. Tako da je tu, zapravo, glavna diskomunikacija između statuta Vojvodine i ovog nacrta zakona, pa je moje pitanje da li vi nameravate da u skorije vreme predložite i zakon kojim će se utvrditi koja su pitanja od pokrajinskog značaja. Ako da, kada će to biti, s obzirom na to da će Vojvodina tek tada moći da preuzme svoje nadležnosti i da počne da ih sprovodi. Hvala.
Ministarka Snežana Malović želi da da odgovor.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, pokušaću da odgovorim i na prethodno pitanje poslanika i na ovo poslednje postavljeno pitanje. Zašto se donosi statut? Zato što je to predviđeno Ustavom. Znači, Ustav Republike Srbije koji smo doneli 2006. godine predviđa da se statut Autonomne Pokrajine Vojvodine donese, ali je, naravno, za to potrebna prethodna saglasnost ove skupštine. Da bi statut uopšte ušao u pravni život, potreban je zakon o prenošenju nadležnosti. Koje su nadležnosti od pokrajinskog značaja, regulisao je sam Ustav u svom članu 183. Znači, ovim zakonom se te nadležnosti razrađuju. Što se tiče početka primene zakona, to je pitanje koje ćemo regulisati u saglasnosti sa organima Autonomne Pokrajine Vojvodine. Postoje različita mišljenja. Polazi se novca, naravno, i od utvrđivanja zakona o budžetu ili rebalansu budžeta. Kao što sam rekla, to pitanje ćemo razraditi i precizirati sa predstavnicima Autonomne Pokrajine Vojvodine i odluku doneti uz zajedničku saglasnost.
Pravo na dodatno pitanje, narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ovaj lapsus gospođe Malović u najboljoj meri ocrtava stvarnu nameru republičke vlade kada je u pitanju autonomije Vojvodine, a to je, zapravo, da se zamažu oči tzv. prenosom nadležnosti, koje su date ovim zakonom i svakim narednim zakonom mogu biti oduzete. Međutim, mislim da niste odgovorili na ovo pitanje, zato što se u članu 183. Ustava samo kaže da autonomne pokrajine, u skladu sa zakonom, uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u oblastima..., pa se kaže u kojim oblastima, ali nigde se ne kaže koja su to pitanja od pokrajinskog značaja. Šta više, u članu 177. Ustava Republike Srbije kaže se da pitanja od pokrajinskog značaja određuje zakon. Moje pitanje je gde je zakon kojim će se odrediti koja su pitanja od pokrajinskog značaja, s obzirom na to da se samo pitanja od pokrajinskog značaja mogu smatrati izvornim nadležnostima, a sve drugo -kako došlo, tako i otišlo. Hvala vam.
Ministarka pravde Snežana Malović želi da da odgovor.
Ne znam da li ste imali uvid u radnu verziju predloga zakona koji je izradila Vlada. Kažete da jeste imali uvida. Znači, u svakom članu radne verzije se pojašnjava koji su poslovi povereni. Ostali poslovi su poslovi koji su u apsolutnoj nadležnosti za uređivanje u AP Vojvodini. Da li je potreban član koji će posebno to regulisati? Možemo i tako da uradimo.
Narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Da, mislimo da je potreban član kojim će se regulisati pitanja od pokrajinskog značaja, zbog toga što je to isključivo, samo to će biti izvorna nadležnost pokrajine, a nadam se da ne mislite da su izvorne nadležnosti pokrajine ono što ovim nacrtom zakona nije definisano kao poverena nadležnost, s obzirom na to da se radi o davanjima mišljenja, slanjima člana u neki upravni odbor u kome on nema pravo glasa. A za ilustraciju nadležnosti koju kao izvornu dajete pokrajini, treba samo reći da čak i plan gajenja rasplodne divljači na teritoriji AP Vojvodina mora da se radi uz saglasnost nadležnog ministarstva.
Ministarka Verica Kalanović želi da dâ odgovor.
Dame i gospodo, ovih dana je statut Vojvodine otvorio mnoga pitanja koja su vezana za buduće uređenje Republike Srbije. Ako diskutujemo o tome šta su nadležnosti u AP Vojvodini, potpuno je logično da se postavljaju pitanja i šta su nadležnosti, sa kojim fondovima raspolaže južna Srbija, ili istočna Srbija, Čačak, ili Valjevo itd. Onda se postavlja pitanje da li ćemo u ovom trenutku otvoriti i pitanja koja su vezana i za neke druge odnose na teritoriji cele Srbije i kakvu mi to, u stvari, državu želimo. Gotovo da je očigledno da je asimetrična regionalizacija u ovom trenutku prisutna. Vojvodina nije kriva zato što traži prenošenje, odnosno utvrđivanje nadležnosti, jer ovaj zakon definiše i jednu i drugu oblast (definiše i utvrđivanje, definiše i prenošenje nadležnosti, i jedan i drugi termin je potpuno prihvatljiv), ali takođe otvara i pitanje šta sa daljom regionalizacijom. Nemam nameru da držim neki govor o regionalizaciji u Srbiji, niti se smatram previše kompetentnom da donosim neke nove termine, ali kao odgovor na pitanje administrativnih regiona želim da kažem šta je to neka evropska praksa u ovom trenutku. U ovom trenutku se prepoznaju ekonomski regioni, gde su određene teritorije, odnosno lokalne zajednice i gradovi sa tih teritorija napravili ekonomske regione, podižući svoj ekonomski razvoj kroz regionalne razvojne agencije. Imamo i neke statističke regione, koji su uvedeni da bi mogli apsolutno tačno ili, koliko je moguće, statistički tačno da se mere određeni pokazatelji na jednoj široj teritoriji, pa su to statistički regioni, svi već slušamo danas da su to NUTS 1, 2, 3 itd. Govorimo o administrativnim regionima i potpuno je jasno šta su to administrativni regioni. Ako posmatramo ovakve termine i ovakav način podele u skladu sa standardima kada su regioni u pitanju, AP Vojvodina jeste administrativni region.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, a posle njega narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana potpredsednice, na kraju ove radne sedmice hteo bih, u vezi s pitanjem koje hoću da postavim, da konstatujem nekoliko činjenica. U ovoj radnoj sedmici mi imamo prekinutu, nezavršenu sednicu. Radi se o oblasti pravosuđa, treba da se bira Savet, a prekinuta je. Juče smo imali jednu sednicu koja nije održana, povod znamo i oko tog povoda su se ujedinili svi poslanici, i opozicije i vladajuće koalicije. Danas imamo istu situaciju. Dakle, zahvaljujem ministrima i ministarkama koji su ovde došli, kao što sam im juče zahvalio, ali ovde nema premijera, pa postavljam suštinsko pitanje vama koji sad vodite ovu sednicu – kakva je razlika između jučerašnjeg i današnjeg dana? Nemojte da mislite da nemam mnogo spremljenih pitanja na koja sam zaista želeo da dobijem odgovor, a mislim još više građani Srbije. Dakle, kakva je razlika između jučerašnjeg dana, gde se ujedinila Narodna skupština, retko kao juče, oko toga da je juče omalovažena Narodna skupština, omalovaženi poslanici. Hajde što su poslanici, ali oni zastupaju neke građane. Kakva je razlika između jučerašnjeg dana i današnjeg? Isto se sve događa. Mi imamo jednu farsu. Tobože, mi sada neka pitanja postavljamo, ministri će da odgovore na ona što im se sviđaju, a na ona pitanja koja im se ne sviđaju ili ne znaju odgovor ili je to možda politički neprofitabilno za njih trenutno i za njihove resore, neće ni da odgovore. Kao što neće ministarka omladine i sporta, a postavljeno je po Poslovniku pitanje pre tri meseca, i nije ona jedina koja neće da odgovori. Kakva je onda svrha ovakvih sednica? A da slučajno ne pomislite da se nisam spremao za ovu temu, a to je statut Vojvodine, imam nekoliko pitanja. Zašto su razgovori o donošenju zakona kojima se nadležnosti sa državnih organa prenose na pokrajinske organe tajni? Zašto u ovoj zemlji ima i suviše tajni kada se radi o radu Vlade? Samo da podsetim građane Srbije, slučaj Kovačević – tajno, zakon o prenosu nadležnosti na pokrajinske organe – tajno. Zašto nema javne rasprave o tome? Pregovori sa MMF – tajna. Da li će ovim statutom Vojvodine ratni vojni invalidi žive na teritoriji Vojvodine biti pošteđeni ovog smanjenja od 25%? Šta je sa običnim narodom? Kakve koristi običan građanin ima? Da li znate kakve koristi, gospođo ministar? Ovaj koji je u Kovinu, tamo gde su lokalni izbori, do Beograda mu je trebalo 30-40 minuta, a sada mora da ide u Novi Sad ako, recimo, hoće da uzme recept ili neki lekarski nalaz. To je praktična korist od ovoga. A da se vlasti ne dosete, želim da podsetim sve građane Srbije, iza svake politike, kakva god da je, krije se ekonomski interes. Ovde je ekonomski interes oligarhije i manjine u Vojvodini. Samo da vas podsetim na Federaciju BiH, onaj jedan drugi entitet, oni sada ne znaju jadni ni koliko imaju parlamenata, ni koliko ministara, ni koliko poslanika i potpuno su bankrotirali. Dakle, gde su naši novci? Da li će svi građani Srbije da finansiraju vladu AP Vojvodine? Nekom je malo što je predsednik Izvršnog veća Vojvodine, sada hoće da bude i predsednik vlade Vojvodine. To su prave stvari na koje vi treba da odgovorite ovde.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, a posle nje narodni poslanik Vučeta Tošković.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, postaviću tri pitanja. Ovo kažem informacije radi, da bi se označilo vreme i znalo koliko ću govoriti sada za ovom govornicom. Pre nego što uopšte postavim ta pitanja, htela bih da vam skrenem pažnju na nešto što sam primetila dok sam slušala prethodne govornike, dok sam slušala pitanja i odgovore ministara. Karakteristično je za ovu vladu da, recimo, pitanja kao što je pitanje Haga i kao što je pitanje Vojvodine imaju očigledno dodirnih tačaka. Dakle, nešto što ne može imati ništa zajedničko, u ovom slučaju ima, tako da mi danas zaista možemo da raspravljamo o pitanjima u vezi sa Hagom i o pitanjima u vezi s Autonomnom Pokrajinom Vojvodinom. Zašto? Zato što očigledno ne postoji suštinska, prava volja da se reši pitanje Haga, a ne postoji ni prava suštinska volja da se reši pitanje autonomije Vojvodine. Da sada zaobiđemo pitanje Haga, znamo kako to ide, koliko jurimo te haške begunce, kako smo se založili, a posebno kada neko iz sveta dođe i pita - pa gde vam je taj Mladić? - e pa, tako smo ga tražili nešto, pa ne možemo da ga nađemo... Mislim da jedna ozbiljna država zaista treba da se zapita kakvi su joj to organi i institucije koji ne mogu da nađu dva čoveka. Dakle, to pitanje neću pokretati. Međutim, očigledno je da nema volje za rešavanje autonomije Pokrajine Vojvodine, jer sam Ustav koji je donet predviđa suštinsku autonomiju za jednu pokrajinu, a ne predviđa to za pokrajinu Vojvodinu. Interesantna je ova ministarska omaška, jer dva puta smo čuli danas od dva različita ministra koji su govorili o toj suštinskoj autonomiji Vojvodine, pa ne znam da li su baš onda kompetentni da uopšte i rade u toj radnoj grupi za izradu zakona kada ne znaju šta piše u Ustavu o toj autonomiji Vojvodine. Dakle, zašto ponižavati ovu Vojvodinu, zašto od oktobra do danas Vlada nije bila sposobna i spremna da akta u vezi s Vojvodinom, koja je već morala, zbog Ustava, da na razmatranje ovoj skupštini, kako bi ista mogla da ratifikuje statut Vojvodine? Nekoliko meseci je prošlo, mi statut još nemamo na dnevnom redu, a bilo je reči - danas će, sutra će, kroz mesec, kroz dva..., još ne znamo kada će. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Tri pitanja ću sada da postavim redom, zato sam to i napomenula kada sam izašla za govornicu. Dakle, taj zakon o nadležnostima Vojvodine takođe je... (Dozvoljavam svakom da ima svoje mišljenje, tako i način izlaganja i korišćenja vremena, a ovo je moj način.) Dakle, zakon o nadležnostima Vojvodine je očigledno veoma problematičan za ovu vladu s obzirom da nikako da stigne na dnevni red, nikako da se rodi, a očigledno postoje tu i neki problemi. Suštinski problem je finansiranje, finansiranje izvornih nadležnosti Vojvodine, a i finansiranje prenetih nadležnosti. To je ono što predstavlja suštinsku autonomiju Vojvodine. Dakle, finansiranje, fiskalna autonomija, to je ono što određuje da li će te nadležnosti Pokrajine imati suštinski značaj ili neće imati. U štampi smo mogli da pročitamo da se predviđaju određeni zakoni, posebni zakoni koji moraju da se donesu kako bi se te nadležnosti mogle realizovati. Dakle, ovde treba da se donese nekoliko zakona. Prvo moje pitanje je – da li će se i, ako hoće, kada doneti zakon o finansiranju izvornih nadležnosti Pokrajine Vojvodine, odnosno da li će se doneti zakon o vrsti i visini izvornih prihoda kojima će se finansirati nadležnosti Vojvodine? Drugo pitanje je – da li će se doneti i, ako hoće, kada zakon koji će odrediti kako će se finansirati poslovi povereni Pokrajini Vojvodini? Treće pitanje, u okviru kojeg ću postaviti i potpitanje, jeste – da li će se i kada doneti zakon o javnoj svojini? Da li Vlada zna da je do 31. decembra 2008. godine bila dužna da uskladi sve zakone koji su u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije? Jedan od tih zakona je zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije, zbog kojeg Vojvodina nema svoju imovinu. Ako Vojvodina nema svoju imovinu, ako se zakonom o nadležnostima Vojvodine ne predviđa na koji način će se finansirati sve nadležnosti Vojvodine, suštinske autonomije nema. Tako da ja sada, kada postavljam ova pitanja, u suštini i ne očekujem odgovore. Mislim da su to retorička pitanja, jer odgovori koje smo dobili danas na postavljena pitanja nisu bili suštinski odgovori.
Ministarka Snežana Malović želi da da odgovor, a narodni poslanik Miroslav Markićević traži reč za dopunska pitanja. Mora neko da vam da odgovor da biste mogli da dobijete pravo na dopunsko pitanje.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, što se tiče Predloga zakona o prenošenju nadležnosti AP Vojvodini, moj stav je bio da taj zakon treba kvalitetno uraditi, da ga ne treba uraditi brzo na uštrb kvaliteta, da se za sva pitanja za koja postoji mogućnost predviđena zakonom i Ustavom da se prenesu i povere AP Vojvodini to treba i učiniti. To je moj lični stav, kao građanina Srbije, ali svakako i kao člana Vlade. U vezi s ovim predlogom zakona mi smo razmišljali i o pitanjima finansiranja i došli smo do zaključka da je za to potreban dodatan rad i poseban akt kojim će se to urediti. Pristupiće se izradi zakona veoma brzo. Već postoji saradnja našeg Ministarstva finansija sa Pokrajinskim sekretarijatom za finansije. Očekujem da taj tekst imamo ubrzo i da se on nađe, takođe, u skupštinskoj raspravi. Što se tiče pitanja kako će biti finansirani povereni poslovi, to je već uređeno Zakonom o državnoj upravi i ti poslovi se finansiraju iz budžeta Republike Srbije. Što se tiče pitanja kada će biti donet zakon o javnoj svojini, radna verzija zakona je izrađena i nalazi se na javnoj raspravi. Takođe je urađen i predlog zakona o svojini sa stanovišta Ministarstva pravde i on se nalazi na javnoj raspravi.
Pravo na dva potpitanja ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Vreme na raspolaganju vam je tri minuta.
Poštovana potpredsednice, pošto mi ni vi niste dali odgovor na neka pitanja, iako bi danas trebalo ministri da odgovaraju, ali verovatno ni vi ne znate i niko ne zna odgovor na pitanje – šta se dešava kad ministri neće da odgovaraju na pitanja? Koliko znam, glupih pitanja nema, ima samo pametnih odgovora, ali otprilike ovde nema pametnih odgovora na pitanja koja mi postavljamo. Ovih dana vidimo da je aktuelna tema smanjenje broja ministarstava, administracije. Tobože smanjujemo broj ministarstava, a otvorićemo ih u Vojvodini. Želeo bih da mi neko kaže nešto o tome. Ako kažem samo jedan podatak, da u Ministarstvu omladine i sporta radi 500 ljudi, a u Ministarstvu infrastrukture samo 200 (kažem - samo 200, u odnosu na ovih 500), koliko će po vojvođanskim takozvanim budućim ministarstvima da radi ljudi? Da gospodin Ljajić ne bi slučajno bio uvređen kako njega zaobilazim u ovim pitanjima, imam jedno pitanje za njega pošto je on predsednik Saveta za saradnju sa Haškim tribunalom i naš specijalni tužilac, ili kako se već zove. Pre nekoliko meseci, gospodine ministre, vi ste, zajedno sa gospodinom Vukčevićem, pustili jedan podatak u medije, da je navodno gospodin Ratko Mladić u Beogradu, da se u vunenim čarapama šeta po stanovima. Da li biste mogli nešto bliže o tome da nam kažete, koje su boje te čarape, da li su bele, crne, one vezane sa opancima, da li je vuna od kojih su ispletene te čarape možda sa Pešterske visoravni i tako slično? Da ovo dalje ne bi ličilo na ovo što vi hoćete, da ministri odgovaraju na pitanja iz kafića (pre ove sednice sedeli ste sa ''vašim'' poslanicima), da i dalje ne bismo učestvovali u ovoj farsi, poslanička grupa NS će sa ogorčenjem napustiti ovo zasedanje, ovu sednicu Narodne skupštine, a ja vam dajem jednu poruku, kao Vladi i ministrima. Na pitanja na koja nećete da odgovorite ovde u Skupštini, pred narodnim poslanicima, verujte da ćete vrlo brzo odgovarati na ulicama. Mislim da vi to ne želite i niko to ne želi, ali vaše ponašanje će doprineti tome. Hvala lepo.
Pošto se radi o primeni Poslovnika, onda imam mogućnost da vam dam odgovor na pitanje šta se dešava u slučaju koji nije predviđen Poslovnikom i koji se neće dogoditi u Narodnoj skupštini, a to je da ministar ili bilo koji član Vlade ili predsednik Vlade odbije da odgovori narodnom poslaniku na postavljeno pitanje. Pitanje koje narodni poslanik postavlja šalje se ministru pismenim putem i obaveza odgovora potpada pod član Poslovnika u roku od osam, petnaest ili trideset dana. Tako da ne postoji poslovnička mogućnost da narodni poslanik ostane bez odgovora na postavljeno pitanje. Može naša sugestija da bude ministrima da je mnogo bolje za sve da na ovakvim sednicama daju usmene odgovore, a da ih, ako narodni poslanici nisu zadovoljni tim odgovorima, dopune detaljnim i pismenim odgovorima. S obzirom da se pitanje tiče i vrste sednice na kojoj se nalazimo, danas je posebna sednica, zakazana na zahtev poslaničkih grupa, sa temama čiji izbor imaju poslaničke grupe. Ova sednica se događa voljom i poslovničkom mogućnošću poslaničke grupe SRS i poslaničke grupe LDP i postupanjem predsednice Narodne skupštine Slavice Đukić-Dejanović po obavezi iz Poslovnika da sednicu zakaže. To je razlika u odnosu na jučerašnju sednicu. Jučerašnju sednicu ne zakazuje niko. Jučerašnja sednica, koja po Poslovniku mora da se održi svakog poslednjeg četvrtka u kalendarskom mesecu, obavezna je i predstavnici Vlade su obavezni da toj sednici prisustvuju. Na ovu sednicu, koja je posebna, tematska, predlagač teme koju smatra aktuelnom, koju smatra važnom da je tematizuje tokom naše rasprave, traži koji ministri, koji predstavnici Vlade, potpredsednik ili predsednik Vlade treba da bude prisutan. Razlika je suštinska, bez obzira što možda ne izgleda tako. Samo, kao prilog, da vam kažem da je od ukupno 286 postavljenih poslaničkih pitanja Vlada odgovorila u 242 slučaja. U ovim nedostajućim biće upozoreni da moraju. U onaj deo da se ministrima ne sviđaju pitanja, a da se poslanicima ne sviđaju odgovori, ne mogu da ulazim, po Poslovniku, i tu ima pomoći samo da što češće bude ovakvih sednica, pa da počnu da nam se sviđaju odgovori. Ministarka Verica Kalanović, pa ministar Rasim Ljajić žele da daju odgovor.
Želim da dam odgovor na deo pitanja gospođe Popović. Čini mi se da danas radna grupa koja je pozvana na ovu tematsku sednicu ima težak zadatak, da da odgovore na nezadovoljstva koja ne proističu iz zakona o utvrđivanju nadležnosti i statuta. Teško da je moguće da grupa ministara koja je ispred sebe imala jedan dokument koji je uradila pokrajinska administracija ili Pokrajinsko izvršno veće, na osnovu statuta, koji je akt između Ustava i zakona, iz kog će proisteći jedan zakon, treba da tumači šta je neko mislio. Uz uverenje da je statut i da je zakon o utvrđivanju nadležnosti istinska potreba i volja građana Vojvodine i da je gotovo konsenzusom donet i u Pokrajinskoj skupštini, a potpunim konsenzusom u Pokrajinskom izvršnom veću, mi smo ispred nas imali nešto što smo probali da upodobimo sa onim što treba da bude Srbija u narednom periodu i sa onim što Srbija danas jeste. Prisustvovala sam u sredu sastanku sa gospodinom Pajtićem i najvišim funkcionerima Vojvodine koji su na prvi pogled imali samo reči hvale na tekst koji su dobili kao povratnu informaciju. Zbog toga, pitanja da li je autonomija suštinska ili nesuštinska, da li je tačno da Vojvodina nema onu autonomiju koju ima Kosovo (ako sam možda pogrešno razumela, izvinjavam se), ne idu na ovu adresu. Radna grupa je uradila sve da sve nadležnosti koje je predložila Vojvodina kao objektivnu potrebu svojih građana uvrsti u zakon o nadležnostima i upodobi sa postojećim nadležnostima koja imaju ministarstva. Mislim da je u tome uspela. Radna grupa je uložila dosta truda da napravi taj most između ministarstava i sekretarijata u informacijama, u razumevanju, u prenošenju jednih i drugih iskustava. Koliko mi se čini, Izvršno veće Vojvodine nije nezadovoljno predloženim rešenjem onoliko koliko poslanici iz Vojvodine. Volela bih da ipak svedemo u okvire današnju diskusiju. Radna grupa je danas pozvana da govori o predlogu Vlade. Mi tvrdimo da predlog Vlade jeste napravljen u stopostotnom poštovanju onog što je bio predlog Pokrajinskog izvršnog veća, da se razlikuje od tog predloga u onim delovima sa kojima se slaže i Pokrajinsko izvršno veće, i da ispred sebe imamo jedan papir, jedan predlog, nacrt zakona koji jeste saglasnost i republičke vlade i pokrajinske vlade. Ako to tako gledamo, onda nikako ne možemo da kažemo da su odgovori radne grupe šuplji. Moguće politički, ali nemojte nama stavljati u dvorište odgovore na ona politička pitanja koja su predviđena za predizborne kampanje. Mi se time nismo bavili.
Reč ima ministar Rasim Ljajić, želi da da odgovor.
Da ne ostanem dužan odgovor na postavljeno poslaničko pitanje. Naravno, odgovor je jako kratak. Niko u ovom trenutku ne zna gde se skriva Ratko Mladić. Čitao sam i ja tekstove u novinama da je on navodno u Beogradu, ali niko od zvaničnika koji se bave ovim pitanjem to nije mogao da izjavi, jer niko takvu neodgovornu izjavu ne bi ni mogao da da. To bi značilo da stvarno ne postoji volja niti neko želi da ovaj problem suštinski reši. Da li nosi vunene čarape, da li ide bos po sobi, to stvarno ne znam niti mogu na to pitanje da odgovorim, ali sam, kao i vi, čitao o tome.
Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković, posle njega narodna poslanica Olena Papuga.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministri, neću da tražim odgovor na ovo moje pitanje od vas ministara jer, koliko sam video u ovom trenutku, vi sve to radite u rukavicama i, da ne kažem, demagoški odgovarate na postavljena pitanja. Gospođici Jerkov ću da kažem da je Vojvodina dobila pravu autonomiju u Austrougarskoj, a da je autonomija Vojvodine od 1945. godine Brozova tekovina, tako da nije isto kada to kažem ja i kada kaže Jerkova šta se dešava sa AP Vojvodinom. Moram da vas upoznam sa jednom činjenicom. Moji i ja smo izbeglice od 1941. godine sa KiM. Mene i moju familiju, i ne samo moju familiju nego mnoge familije, Šiptari su proterali sa KiM. Od 1945. godine KiM je isto tvorevina Brozova i postala je autonomna pokrajina. Ovde ima pet-šest ljudi koji su autori izvornog teksta statuta pokrajine Vojvodine. Ima ljudi koji su rekli u nekim emisijama da priznaju samo izvorni tekst i ništa više. Da ne pominjem koji su to ljudi, oni će se prepoznati, od ministara do čelnika nekih stranaka. Dakle, meni se ne seli još jedanput posle usvajanja ovog statuta, da iz pokrajine Vojvodine prelazim u centralnu Srbiju. Statut pokrajine Vojvodine je secesionistički od prvog do zadnjeg člana, i to nije, što je prethodno ministarka rekla, volja građana Vojvodine. To nije volja građana Vojvodine jer oni nisu glasali za DS, SPS i Ligu socijaldemokrata da se Vojvodina odvaja od Srbije. Ne tražim od vas nikakav odgovor, gospodo ministri, ali SNS i ja koji sam u njoj borićemo se legalnim putem da se ovaj statut ovde ne izglasa. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Olena Papuga, posle nje narodni poslanik Zoran Ostojić.
Poštovana predsednice, predsedništvo, članovi Vlade, kolege poslanici, žao mi je što se danas iznose neka razmišljanja da se neki poslanici bave Vojvodinom samo u kampanji. Mislim da se danas stvarno pokazalo ko se bavi Vojvodinom, s kojim namerama, kojim poslanicima je Vojvodina u srcu, duši i u duhu. Htela bih da postavim pitanje koje se odnosi na finansije. Čekali smo na zakon o utvrđivanju nadležnosti šest meseci, ne znam zašto, pa se pitam kada će biti donet zakon koji će utvrditi finansiranje. Da li će to biti isto tako oduženo ili će se doneti ranije? Još jedno pitanje. Kada je u pitanju imovina AP Vojvodine, u Predlogu statuta AP Vojvodine se govori o tome da Vojvodina može da bude osnivač i javnih preduzeća. Toga nema u zakonu o utvrđivanju nadležnosti, pa se pitam da li će se ta javna preduzeća izbaciti iz statuta ili iz zakona. Hvala.
Ministarka Snežana Malović želi da da odgovor.
Prvo pitanje mislim da je iscrpljeno u mom prethodnom odgovoru. Što se tiče zakona kojim će se utvrditi finansiranje nadležnosti AP Vojvodine, rekla sam da već postoje kontakti i da su već otpočeli dogovori vezani za taj zakon i duboko sam uverena, a i sam predsednik Vlade je rekao da ćemo taj predlog zakona imati ubrzo. Što se tiče osnivanja javnih preduzeća na teritoriji AP Vojvodine, mislim da niste pažljivo čitali radnu verziju predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti. Dovoljno će biti da pogledate član 27, pa ćete videti da AP Vojvodina može da osniva i javna preduzeća. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, ali nije tu. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, posle njega narodni poslanik Radovan Radovanović.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo ministri, poštovani narodni poslanici, hteo bih da postavim nekoliko pitanja vezano za statut Vojvodine. Jedan sam od onih koji misle da u statutu koji je usvojen u Pokrajinskoj skupštini ima odredaba koje su protivustavne. Pre svega, mislim da je jedna od tih protivustavnih odredaba ozvaničenje formiranja Vojvođanske akademije nauka i umetnosti. Ustavom je regulisano da je oblast nauke na nivou države Srbije i da se kao takva i finansira. Akademije nauka svuda u svetu su primarno naučnoistraživačke ustanove, u koje se biraju vrhunski naučnoistraživački radnici koji svojim znanjem i iskustvom pomažu u afirmaciji naučnoistraživačkog rada, školovanju mladih kadrova i čine naučnu elitu. Vojvođanska akademija nauka nikako ne može imati taj atribut, jer je ona postojala jedno vreme, pa je ukinuta, pa je sada opet voljom pokrajinske autonomaške vlasti formirana i statutom se to želi ozvaničiti. Žao mi je što nema ni ministra obrazovanja ni ministra nauke da ih pitam kakvo je njihovo mišljenje o tome koliko će postojanje takve akademije unaprediti naučnoistraživački rad u Vojvodini i koliko će unaprediti obrazovni proces. Ovde je ministar pravde, pa bih hteo da pitam, ako može da da svoje lično mišljenje, da li je formiranje Akademije nauka i umetnosti Vojvodine i njeno finansiranje u skladu sa Ustavom ili nije u skladu sa Ustavom. Drugo pitanje, da li je zakonom o prenošenju nadležnosti i data takva mogućnost, s obzirom da imamo jasan stav Srpske akademije nauka i umetnosti da se protivi tome, protivi se i veliki broj naučnoistraživačkih radnika i sa Univerziteta u Novom Sadu i sa drugih univerziteta u Srbiji. Prema tome, bilo bi normalno, pogotovo u ovoj ekonomskoj krizi, da ne dupliramo institucije ako se zalažemo da se koncentrišu sredstva, da se odvoje veća sredstva za finansiranje Srpske akademije nauka i umetnosti, da se u većem obimu finansira naučnoistraživački rad u celoj državi Srbiji, samim tim i istraživači u Vojvodini, i da se nikako ne dozvoli formiranje Vojvođanske akademije nauka i umetnosti. Zahvaljujem i nadam se da ću imati prilike da postavim dodatna pitanja.
Narodna poslanica Olena Papuga ima pravo na dodatna pitanja u trajanju od tri minuta.
Izgleda da se nismo razumeli. Nisam pitala da li Vojvodina može da osniva javna preduzeća, to je statutom Vojvodine određeno, već sam pitala da li će imovina tih javnih preduzeća koja Vojvodina osniva biti imovina AP Vojvodine, jer je statutom tako predviđeno, a ne i zakonom.
Narodni poslanik Radovan Radovanović ima reč, a posle njega narodni poslanik Igor Bečić.
Gospođo predsedavajuća, članovi Vlade Republike Srbije, članice radne grupe, koleginice i kolege narodni poslanici, dosta smo ozbiljno, bar mislim, do sada radili. Kao uvod da kažem, mi kada dolazimo iz Vojvodine, onda i razmišljamo da je taj odnos koji ostatak Republike Srbije - ne ceo, ali ima i takvih - ima o nama uzrokovan možda i time što, evo iza mene sede dvoje ljudi, gospođa Čomić i gospodin Novaković, koji predsedavajući sednicama Narodne skupštine šalju takve signale da u Vojvodini žive većinom smireni i strpljivi ljudi pa, prema tome, imaju Vojvođani strpljenja i imaju kada, pa će doći do suštinske autonomije kad-tad. To će i biti. No, da se uozbiljim i vratim stvar na moje pitanje. Čuli smo dosta toga danas o ovom nacrtu, kako je došlo do njega i poneku spornu stvar smo možda i razrešili, govorim o zakonu o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, ali nešto što nema u njemu i što nismo čuli danas, jeste da li članovi radne grupe, pa na kraju i članovi Vlade Republike Srbije razmišljaju da ovaj zakon treba da dobije karakter lex specialisa, da ne bi sledeći nekakav zakon umanjio ili osporio sve ove nadležnosti ili deo nadležnosti koji treba da njime pripadnu ili da se prenesu na AP Vojvodinu. Hvala lepo.
Odgovor želi da da ministarka pravde Snežana Malović. Posle nje ima reč Zoran Ostojić, ako ne bude bilo potrebe za dodatnim pitanjem od poslanika koji će u ovom obraćanju ministarke dobiti odgovor na svoje pitanje.
Zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine jeste u neku ruku lex specialis, jer predstavlja krovni zakon koji reguliše koje poslove AP Vojvodina ima direktno u svojoj nadležnosti, a koji će joj biti povereni. Stoga ne vidim mogućnost da se drugim zakonom menja taj zakon, jer će onda svakako biti u koliziji. Što se tiče prethodnog pitanja, vezanog za svojinu AP Vojvodine, mislim da se nismo najbolje razumeli, pa ću pojasniti. Zakon o javnoj svojini koji je izradilo Ministarstvo finansija se nalazi na javnoj raspravi. Ovu radnu verziju zakona smo pokušali da uskladimo sa radnom verzijom zakona o javnoj svojini i mislim da tu ne postoje razmimoilaženja i da ne postoje problemi. Što se tiče Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, koja je regulisana predlogom statuta, to nije ustavna kategorija. To je kategorija koja se reguliše zakonom. Ovim predlogom zakona o utvrđivanju nadležnosti mi smo se držali člana Ustava koji reguliše koje su nadležnosti AP Vojvodine u tom delu. Zahvaljujem.
Pravo na dva potpitanja ima narodni poslanik Zoran Mašić u trajanju od tri minuta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, sa žaljenjem moram da konstatujem, u odnosu na odgovor gospođe ministra, da ipak nisam razumeo šta je prihvaćeno od strane komisije koja je radila na zakonu o prenošenju nadležnosti. Sačekaćemo da dobijemo detaljan odgovor, ali računajte da će biti ozbiljne rasprave oko svega toga. Nadao sam se da ćete biti konkretniji. Pošto je došao gospodin Obradović, ministar prosvete, čovek koji radi na Univerzitetu, iskoristiću priliku da mu postavim direktno pitanje, s obzirom da nije bio tu malopre kada sam ga postavljao. Dakle, pitanje je da li je njegovo lično mišljenje da će formiranje Vojvođanske akademije nauka i umetnosti unaprediti obrazovni proces na Novosadskom univerzitetu. Na drugo pitanje koje želim da postavim tražim odgovor u pisanoj formi za sve narodne poslanike, a to je da se dostavi koliko je do sada izabrano redovnih članova Vojvođanske akademije, koliko dopisnih članova, koliko ima formiranih odeljenja u Vojvođanskoj akademiji nauka i umetnosti i koje su nacionalnosti izabrani akademici. Mislim da će i to biti od značaja za raspravu koja će slediti, jer je mnogo toga u proteklom periodu rečeno u smislu nepotrebnog postojanja te akademije, poput toga da su mnogo blaži kriterijumi za izbor akademika u Vojvođansku akademiju nauka nego u Srpsku akademiju nauka. Dalje, u Novom Sadu postoji Odeljenje Srpske akademije nauka i umetnosti. Znači, svi oni naučnoistraživački radnici, univerzitetski profesori ili istraživači sa instituta mogu biti ravnopravno kandidovani od Odeljenja Srpske akademije nauka i umetnosti u Novom Sadu i biti birani za akademike Srpske akademije. Isto tako, postojanje Vojvođanske akademije nauka i umetnosti neće ni u kom smislu unaprediti rad Matice srpske, koja je takođe jedna od vrhunskih institucija, i naučnih i kulturnih, sa ciljem negovanja pre svega osobenosti kulture srpskog naroda. Tako da stvarno molim, ako je moguće, ako smo se ovde okupili i ostali, da čujemo što direktnije odgovore na postavljena pitanja. Ovo što sam tražio u pisanoj formi, nadam se da će dobiti svi poslanici.
Ministar za ljudska i manjinska prava Svetozar Čiplić želi da da odgovor.
Poštovane poslanice i poslanici, iako lično nisam poslovno, odnosno sa zaduženjima vezan za pitanje zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, smatram da kada mogu da ponudim određene odgovore, to treba i da uradim. Što se tiče akademija, tu se često brkaju određeni pojmovi. Vojvođanska akademija nauka i umetnosti je regionalna akademija. U svetu imate nekoliko vrsta akademija, od državnih, kakva Srpska akademija nauka i umetnosti jeste i može jedina da bude takva, preko privatnih, fahovskih, do regionalnih. Ova akademija, odnosno njeno postojanje i osnivanje je začeto, čini mi se, 2004. godine odlukom Pokrajinske skupštine i, u tom smislu, ona ne može da menja svoj karakter, osim da je regionalna. Nema nikakve dileme da u Novom Sadu postoji odeljenje jedine državne Srpske akademije nauka i umetnosti i da postoji i Vojvođanska akademija, kao regionalna akademija. Osim političkog, meni se čini, problema, ovde drugih problema nema.
Ministar Žarko Obradović ima reč.
Zahvalio bih se kolegi Mašiću na pitanju, ali i kolegi Čipliću na odgovoru, u onom delu koji se odnosi na status Akademije. Da li će Akademija doprineti procesu obrazovanja i vaspitanja zavisi od toga ko bude radio i šta bude radio, na koji se način bude bavio zadatom temom. Ali, to nije samo pitanje Akademije u Novom Sadu, već je to pitanje svih obrazovno-vaspitnih naučnih institucija u ovoj republici. Imate mnogo njih koje postoje, a čiji su rezultati, skromni u odnosu na ciljeve koje su postavili i obrnuto, imate mnogo onih koji i te kako rade kvalitetno svoj posao. Zavisi šta bude predmet istraživanja i koja se vrsta naučne argumentacije bude upotrebljavala i metodi primenjivali u naučnom istraživanju. Mi, u Vladi Republike Srbije, polazimo od toga da se želi postići pozitivan rezultat i posmatramo stvari sa ove pozitivne strane, naravno vodeći računa da je uvek moguće da nešto bude i negativno. Ali zašto razmišljati o negativnom? Optimisti vole u životu da postave stvari na pozitivan način. Mi to jesmo, bar ja lično, i neću da posmatram stvari s one druge strane, kad bi bilo i ako bi bilo. Naravno, treba o tome govoriti, ali ne u kategorijama da je sigurno tako. To je moguće, hipotetički je sve moguće, ali ne treba na taj način jednu dobru ideju odmah osuđivati. Želim da vam kažem, to je pomenuo i kolega Čiplić, primer je i naša SANU, koja ima svoju ulogu ne samo u obrazovnom i naučnom, nego i u kulturnom razvoju društva, pa se nekad svi slažemo da možda Akademija ne zauzima o nekim pitanjima određene stavove. To se uzima kao element stanja Akademije i, nadam se, ne sa negativom, nego sa nečim što jeste. Mislim da u tom kontekstu treba posmatrati i ovo pitanje. Kolega Čiplić je vrlo jasno obrazložio kakav je status Akademije i ne treba odmah, apriori, ići sa nekim negativnim zaključivanjem. Barem ja to tako mislim. Hvala vam.
Reč ima poslanik Zoran Mašić.
Gospođo predsedavajuća, ja vam se zahvaljujem. Izvinjavam se što se treći put javljam, ali ipak sam na neki način direktno sada i prozvan. Prvo bih želeo gospodinu Čipliću da kažem. Gospodine Čipliću, ja sam univerzitetski profesor, na Novosadskom univerzitetu, na Poljoprivrednom fakultetu, tako da dobro poznajem situaciju što se tiče naučnoistraživačkog i obrazovnog rada. Kada kažete da se Akademija osniva kao regionalna, onda bi bilo normalno da iz tog regiona ona bude i finansirana, znači da taj region ima neka izvorna sredstva koja će koristiti za finansiranje istraživačkog rada u toj akademiji. To nije bilo do sada tako, a neće biti ni ubuduće tako. Ta akademija će biti finansirana od sredstava koja građani Srbije izdvajaju u budžet Republike Srbije i biće preneta AP Vojvodini. Vi ćete reći – tako se finansira i obrazovanje. Jeste, finansira se obrazovanje, ali obrazovanje postoji kao potreba i ne može se tretirati kao regionalno. A u ovoj situaciji, pogotovu ako se zalažemo za racionalizaciju i štednju, onda bi trebalo da vi prvi budete ti koji će da kažu gospodi koja tamo egzistiraju u toj akademiji da sada nije vreme da se osniva, da sačekaju sa svojim aktivnostima, a da imamo jednu državnu, uglednu naučnu instituciju, koja afirmiše i nauku, i kulturu i istoriju srpskog naroda i svih drugih naroda koji egzistiraju u Republici Srbiji, kao što imamo i Maticu srpsku. Prema tome, gospodine Čipliću, nemojte sa autonomaških pozicija braniti nešto što u ovoj situaciji ne može da se brani. Hvala.
Ministar Čiplić želi da da odgovor.
Izgleda da imamo nesporazum oko činjenica. Nije ta akademija državna. Rekao sam vrlo jasno - "regionalna". Ona je već osnovana 2004. godine, od strane Skupštine APV. Ono što posledično sledi, ne može je Republika finansirati. Dakle, postoji, zna se ko je i šta je. I bio sam u pravu kada sam rekao da je ovo političko pitanje. Svako ko da neki odgovor, u ovom slučaju o Akademiji, proglašen je za autonomaša. Mi imamo nesporazum oko činjenica. Dakle, ponavljam, taakademija je, da li se to nekome dopadalo ili ne (da li, kao što je rekao kolega Žarko Obradović, ona ima neki doprinos nauci, ja to ne znam, to bi trebalo vi da znate, jer je vaša, regionalna, a univerzitetski ste profesor), to je faktičko stanje. Ali je potpuno netačno da će ono što je osnovala AP biti na teret građana i budžeta Republike Srbije. To naprosto nije tačno. Onaj ko osniva, taj i finansira. To je bilo po prethodnom Ustavu iz 1990. godine, to je i po ovom Ustavu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Poštovana potpredsednice, gospodo i gospođe ministri, koleginice i kolege narodni poslanici, moje kolege su govorile o statutu Vojvodine i o zakonu o prenosu nadležnosti. Ja se ne bih na tome zadržavao. Na kraju krajeva, svi mi znamo da se odluka o tome ne donosi u Vladi, nego na nekom drugom mestu. U jednoj partiji ili u Kremlju, mislim beogradskom. Mi ćemo naše stavove reći građanima i građankama Vojvodine. Žao mi je što gospodin Cvetković nije tu, ali tu je dosta ministara i ministarki, pa ću se ja vama obratiti kao Vladi, kao da on jeste tu. Za početak jedna sugestija. Ovde je rečeno da niko u Hagu i Briselu ne spori političku želju i volju Srbije da završi saradnju i izruči Hadžića i Mladića, pa je moja sugestija (ovo nije pitanje, ako se osećate prozvanim, možete komentarisati) sledeća – onda prestanite da dajete izjave kako je Srbija talac Mladića i Hadžića, jer Srbija nije talac njih dvojice, nego je Srbija talac ili nesposobnosti da se oni privedu pravdi ili izostanku političke volje. Svaki put kad kažete da je Srbija talac, vi time sugerišete da od njih očekujete da se dobrovoljno predaju. A ako očekujete da se dobrovoljno predaju, onda znači da nema političke volje da se hapsi. Nismo mi taoci njih dvojice, nego taoci toga što oni nisu uhapšeni, a to radi država. Ne možemo biti taoci nekoga ko je opljačkao banku, pa se krije po šumi, nego smo taoci nesposobnosti Vlade da završi saradnju sa Hagom. To je samo jedna sugestija. S tim u vezi je jedna druga moja primedba, ko se oseti prozvanim može da odgovori. Proslava ili obeležavanje desetogodišnjice bombardovanja je apsolutno bila prilika da se progovori o uzrocima tog događaja. Ta prilika je propuštena. Ja vas pitam – da li ste imali utisak kao da je vreme stalo ili kao da se vreme vratilo? Vi, gospodine Obradoviću, verujem da niste mogli imati ništa u stomaku jer, naprosto, izgledalo je kao da je Milošević živ. Pitam vas druge. Ono što se na tzv. Javnom servisu radi proteklih dana - sednica Vlade, ''pumpanje'' koje se uvek završi onako kako se završi, sa tzv. huliganima ili desničarskim organizacijama, nije dostojno obeležavanje tog tragičnog događaja za državu. A zaista je bila prilika da se podsetimo šta je do toga dovelo. S tim u vezi, kada govorimo o kontinuitetu, opet nema ministarke finansija, pa ću pitati ministarku pravde. Znate da se protiv Jovanovića vodi kampanja. Tu kampanju vodi jedna osoba, koja je 1996. godine za RTS, zvala se ''crna žena'', blatila demonstrante da su izdajnici, da su plaćenici, da su nosili strane zastave. Eto vam kontinuiteta od 1996. I danas takva osoba, isto, za nekog drugog, odrađuje zadatak. Setite se "crne žene". Da li je normalno, gospođo Malović, da direktor Poreske uprave komentariše jedno fizičko lice, Jovanovića, u mediju koji duguje državi milione dolara za porez? Da li je to sve kontinuitet, od koga se normalnim građanima prevrće želudac? Da li se nekom od vas, kada se ovako poređaju činjenice, to isto dešava? Isključujem vas, gospodine Obradoviću. Hvala.
Reč ima ministar Žarko Obradović.
Kao ministar u Vladi Republike Srbije, mislim da je Vlada Republike Srbije na pravi način odala poštu ljudima koji su poginuli pre deset godina i na pravi način našla meru prema događajima koji su bili pre deset godina. Da li to nekom smeta ili ne smeta, to je već drugo pitanje. To je pitanje i gledanja na događaje koji su bili pre deset godina. Ali ja vam kažem, ne može se ni kod nas ni na drugim stranama napraviti korak napred dok se ne smogne snage da se razgovara o svemu. Nije Vili Brant postao to što jeste zato što je bio predsednik SDP ili savezni kancelar, nego zato što je priznao da su Nemci to radili u odnosu na Jevreje. Pre ili kasnije neko će morati da kaže - jesmo, uradili smo to i izvinite, građani Republike Srbije. Ako krenemo logikom koju, nažalost, neki od naših kolega i poslanika i šire javnosti koriste, da je naše samo da ćutimo i da bez roptanja prihvatimo sve što nam se nameće, tu nema države. Mislim da ste videli i u radu Vlade, kroz otvorenu sednicu, ono što je govorio predsednik Vlade Mirko Cvetković, i kroz ponašanje poslanika, ministara koji su obišli određena mesta i kroz govor predsednika Tadića iz Njujorka, da je Vlada i da je država Republika Srbija našla meru u odnosu na to. Imam utisak da to više cene oni na koje se to odnosi nego neki naši građani koji pokušavaju politički da profitiraju na tome. Zna se šta je bilo 1999. godine, pogotovo sada 2009. godine, i o uzrocima i posledicama. Tema nije problematična, nego se postavlja pitanje da li će u odnosu na činjenice zaključak biti onakav kakav treba da bude ili ćemo poći od one Marfijeve - ukoliko se vaše mišljenje ne slaže sa činjenicama, utoliko gore po činjenice. To je problem kod nekih naših ljudi. Jesmo, bombardovani smo. Odlučili su da nas bombarduju i to je bio konačan rezultat jedne politike. Evo sada, u međuvremenu, i Račak i sve one druge stvari su doživele svoje mesto u istoriji, zato što su neposredni akteri tih događaja dali svoj sud. Znači, ne mi, nego oni su o tome rekli šta misle. Imamo istinu, što će nam sutra, prekosutra, u nekim godinama... Promeniće se, i drugi se menjaju, ne treba tražiti samo od nas da se menjamo, a drugi da ćute. Govorim vam, Vili Brant nije postao to što jeste time što je bio predsednik ili kancelar, nego time što je priznao da je pre tri, četiri, pet decenija (kada je on to uradio, to je već bila daleka prošlost) država uradila nešto. Znači, pre ili kasnije će to doći. To je moje mišljenje, ali sam potpuno ubeđen da je država Republika Srbija to uradila na jedan apsolutno dostojanstven način. Moram vam reći, bio sam u Varvarinu. Bilo mi je jako teško jer sam stajao pored čoveka čija je ćerka poginula 1999. godine, koji je pripadnik SPO, stranke s kojom smo devedesetih godina mi socijalisti bili na potpuno drugim pozicijama. Verujte mi na reč, ništa se moj rečnik, kao ministra u Vladi Republike Srbije, nije razlikovao od onoga što je on rekao kao predsednik opštine ili kao roditelj koji je izgubio ćerku. O tome vam ja pričam. Mnogo se toga promenilo i mi moramo da budemo svesni da se svet menja, ali nemojte samo da tražimo unutar nas, unutar nas, unutar nas... Menjaju se i drugi. Da li oni to priznaju ili ne, to je druga priča. Svi prave greške, i mali i veliki, samo je razlika između malih i velikih što veliki to ne priznaju. Oni povlače svoje poteze na drugi način. Izvinite, hajde prokomentarišite vi kako doživljavate poruku američkog ambasadora kada je otišao u Pančevo i izvinio se, priznao da je bilo ljudskih žrtava i materijalne štete. Kako vi to doživljavate? Izvedite zaključak sami. Ne treba Vladu Republike Srbije prozivati zbog onog što u interesu države radi. Nije tu bilo nikakvih ni hvalospeva ni slavlja. Odata je pošta prema ljudima koji su poginuli 1999. godine i prema 2.500 civila, 89 dece i 1.005 vojnika i policajaca. Svi su oni na jedan drugi način branili zemlju ili su bili žrtve onoga što se desilo. Tu su činjenice i gotova stvar, samo je pitanje da li smo svi spremni to da prihvatimo i na koji način 1999. godinu ili ovo što sad Vlada radi upotrebljavamo. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, pravo na dva potpitanja u trajanju tri minuta.
Gospodine Obradoviću, ja sam vas izuzeo. Prosto mi je neverovatno da vi odgovarate u ime ministara koji ovde sede. Znam da bi, da je Milošević sada predsednik Vlade ili države, ovako izgledalo obeležavanje pobede nad NATO. Nemojte se kriti iza žrtava. Žrtva je i Slavko Ćuruvija, pa zar nije trenutak kad se to obeležava da se pomene i to? Bežali su ljudi od bombi, ali su bežali i od vaše politike i ubica državnog aparata u inostranstvo. Na šta to liči da se krijete iza toga? Govorim o politici koja je dovela do toga. Zar nije desetogodišnjica prilika da se o tome govori? I, izuzeo sam vas. Vi ste zadovoljni, pitam njih. Taj kontinuitet svakako da vama prija, to nije sporno, ali šta se u ovoj zemlji promenilo za deset godina? Hoćemo da kažemo da je to bila politika odbrane zemlje, pa sve ono što smo pričali? Hoćemo da uđemo u Evropu. Da li smo usvojili neke nove vrednosti? Juče smo usvojili antidiskriminacioni zakon. Puna su nam usta Evrope, a pričamo na stari način, u starim matricama. Pogledajte RTS, samo još da nema ''Slavice'', mislim filma ''Slavice''. S druge strane, govorim o kontinuitetu i kada govorim o kontinuitetu uopšte ne mislim na vas, pa vi ste kontinuitet, pitam druge ministre kako se osećaju. Kada žena koja je svakodnevno blatila građane 1996. i 1997. godine preko RTS (tad je bila vaš sluga, a sada je nečiji drugi) to radi Jovanoviću - o tom kontinuitetu pitam, i to ne vas, nego druge ministre. Žao mi je što tunije Cvetković. Kakve veze ima Cvetković sa vašom politikom od pre 5. oktobra? Vi ste tu, ali ja ne vidim da dominantna stranka, vladajuća stranka nameće svoju politiku. Vidim ono, i to pitam ministre, što je bilo i u prošle dve vlade, da manja stranka Demokratskoj stranci nameće politiku i da ona vodi tu politiku. Zbog toga nisam zadovoljan i, prosto, kada sam vas izuzeo, nisam očekivao da ćete vi izaći da mi odgovorite, nego neko drugi.
Da li još neko od narodnih poslanika prisutnih u sali želi da postavi poslaničko pitanje? (Ne.) Da li neko od predstavnika Vlade, ministara Vlade Republike Srbije želi da da još neki odgovor, ukoliko smatra da je propustio? (Ne.) Pošto više niko ne želi da postavi poslaničko pitanje, a ni da daje odgovor, pre nego što završimo rad, zahvaljujem ministrima koji su davali odgovore na poslanička pitanja u vezi s aktuelnim temama. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su ministri od poslovničkog vremena, od 180 minuta, potrošili 72 minuta, tako da je bilo još 108 minuta na raspolaganju za davanje odgovora na pitanja. Podsećam Narodnu skupštinu da je članom 207. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da, ukoliko u predviđenom vremenu nije odgovoreno na sva poslanička pitanja, što nije situacija koja je nastupila na današnjoj sednici, predsednik Narodne skupštine može odrediti i drugi dan kada će ministri odgovarati na ta pitanja, te je tom poslovničkom odredbom obezbeđeno da, bez obzira koliko poslaničkih grupa predloži aktuelne teme, bude vremena za ministre da daju odgovore na sva poslanička pitanja koja budu postavljena u toku te posebne sednice. Ovim završavamo rad u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnim temama. Zahvaljujem svima na učešću i obaveštavam Narodnu skupštinu da će nastavak Treće sednice, koja je otvorena juče, biti u 15.00 časova. Zahvaljujem.
TREĆA SEDNICA PRVOG REDOVNOG ZASEDANjA 27. mart 2009. godine (Drugi dan rada) (Sednica je počela u 15.05 časova. Predsedava Gordana Čomić, potpredsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 128 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Velimir Ilić i Jelena Travar-Miljević. Narodni poslanik Đuro Pejić danas je bio odsutan samo tokom prepodnevnog dela, a sada je prisutan i spreman za popodnevni rad. Prelazimo na 1. i 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI KANDIDATA ZA IZBOR ČLANOVA PRVOG SASTAVA VISOKOG SAVETA SUDSTVA I DRŽAVNOG VEĆA TUŽILACA (zajednički jedinstveni pretres) Zastali smo kod trenutka sednice kada imaju pravo da govore predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili ako još neko želi reč. Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, manir kršenja Poslovnika je nešto što zaista postaje sinonim za predsedavajuće ovog parlamenta. U prepodnevnom delu najavili ste da nastavak sednice počinje u 15.00 časova. Vi ste prekršili član 86. koji vas obavezuje da, kao trenutno predsedavajući, otvarate sednicu i na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujete broj narodnih poslanika koji prisustvuju sednici. Mi koji smo bili ovde u 15.00 časova bili smo svedoci da ste se dogovarali, trčali, nema vam ovog, nema vam onog, videli smo, i vi ste sami između sebe zaključili da nemate dovoljan broj narodnih poslanika koji vam obezbeđuje kvorum za početak današnjeg radnog dana. Zbog čega sam se javila? Vama je, rekoh, ovo uobičajena praksa, ali vam je neko od narodnih poslanika dobacio da treba da počnete, jer je prošlo 15.00 časova. Vi ste, gospođo Čomić, rekli da koristite poslovničku mogućnost, a tada je bilo 15.07 časova, i rekli ste: "Imam još osam minuta". Sada želim, gospođo Čomić, da vi kažete narodnim poslanicima gde to piše u ovom poslovniku da Narodna skupština za početak svog rada može, mimo ovog poslovnika, da koristi nekakvih, kako se to popularno kaže, akademskih 15 minuta. To nisam pročitala, moguće je da ste vi pametnija žena nego ja, ali vas molim, naučite i mene. Od vas svakako jeste, jer vi barem niste pokazali ni šta znate ni šta ne znate. Dakle, molim vas, odgovorite…
Dva minuta. Zahvaljujem. Vreme početka rada je u 10.00 časova pre podne i u zakazano vreme nakon pauze. Vreme u kojem se utvrđuje kvorum, potpuno ste u pravu, nije definisano nijednim stavom nijednog člana Poslovnika Narodne skupštine, ali predstavlja deo parlamentarne prakse. Svi smo ovde svedoci da ono što je utvrđena praksa u našem radu ima jednaku snagu važenja kao što je to i član, odnosno stav Poslovnika Narodne skupštine. Uvažavam insistiranje da kvorum bude utvrđen u Poslovnikom utvrđeno vreme i da se na takav način ukine parlamentarna praksa, kao što postoje i drugi vidovi parlamentarne prakse koju smo ovde utvrdili mimo jasnih definicija u Poslovniku. Da li ste zadovoljni odgovorom ili želite da se izjasnimo u danu za glasanje? (Vjerica Radeta, sa mesta: Nisam razumela da li ima povrede Poslovnika.) Narodna poslanice, zaista vas molim da pažljivije pratimo objašnjenje i da sa više koncentracije pratimo tok sednice. Dakle, rekla sam da ste potpuno u pravu da ni u jednom članu i ni u jednom stavu ne postoji propisanih 15 minuta u kojima utvrđujemo da li kvorum za rad postoji ili ne. Rekla sam da se radi o parlamentarnoj praksi i da snaga prakse ume da bude jednaka snazi utvrđenog člana i stava u Poslovniku. Svi smo ovde svedoci da je postojala i parlamentarna praksa mimo jasno propisanog člana i stava u Poslovniku Narodne skupštine i zahvalila sam vam se na sugestiji da se sa takvom parlamentarnom praksom prekine i da kvorum bude utvrđen u Poslovnikom utvrđeno vreme. Dakle, ako ste sada pratili, pitam vas da li želite da se izjasnimo u danu za glasanje o povredi Poslovnika? Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Sada ste, gospođo Čomić, povredili član 104. Poslovnika. Ne možete vi da govorite o nekoj ustaljenoj parlamentarnoj praksi. Podsećam vas, recimo, samo na višegodišnju ustaljenu parlamentarnu praksu da je predsednik Administrativnog odbora iz najveće opozicione partije. Vi ste to pogazili. I ne samo to, vi ne da gazite parlamentarnu praksu, vi na najgrublji mogući način gazite i kršite ovaj poslovnik. Vi sada pitate da li sam zadovoljna vašim odgovorom, a zapravo ste sami rekli da jeste prekršili Poslovnik. Hajde, ponašajte se jednom u životu na tom mestu demokratski, pa kažite – evo, zaista sam prekršila Poslovnik i neka to bude zabeleženo u stenografskim beleškama. Mi ćemo da se izjašnjavamo u danu za glasanje, kada se vi jedva okupite da izglasate ono što je na dnevnom redu, i naravno da ćete izglasati da nije bilo povrede Poslovnika, a to je toliko očigledno. Insistirala sam upravo zato što vi kršite u svakom pogledu Poslovnik, da vas ne podsećam, a podsetićemo vas u toku dana na ono što ste uradili juče i na ono što ste uradili danas u prepodnevnom delu. Vi gazite parlamentarnu praksu, vi gazite Poslovnik, vi gazite Ustav, vi gazite dostojanstvo Narodne skupštine. Vi vređate dostojanstvo narodnih poslanika. Vređate dostojanstvo građana Srbije, jer mi ovde nismo došli onako sa pijace, pa svratili; nas su ovde birali građani Srbije. Mi moramo i mi hoćemo da se ponašamo u skladu sa voljom građana koji su nas birali. Pretpostavljam da su svi oni koji su birali vas, gospođo Čomić, i vašu poslaničku grupu...
Zahvaljujem. U obrazloženju kojim ste pokušali da kažete da je povređen član 104. nema povrede člana 104. Sadržaj vašeg izlaganja ukazuje na to da jednu parlamentarnu praksu smatrate dobrom, a to je parlamentarna praksa da predsednik Administrativnog odbora bude iz redova opozicionih stranaka, a drugu parlamentarnu praksu, da čekamo između jednog i 15 minuta za utvrđivanje kvoruma, smatrate lošom. Dakle, parlamentarna... (Dragan Todorović, s mesta: To vi radite.) Molim vas da ne dobacujete. Narodni poslanik Dragan Todorović... Molim vas da slušate poslanike kada izlažu za govornicom. Dakle, u slobodnom citatu, narodna poslanica Vjerica Radeta je rekla da je parlamentarna praksa, što nigde ne piše u Poslovniku, da predsednik Administrativnog odbora bude iz redova opozicionih stranaka bila dobra i da je vladajuća većina ukinula tu, po vama, a možete pogledati u stenogramu, dobru parlamentarnu praksu. To ste pokušali da u izlaganju date kao obrazloženje stava da je parlamentarna praksa da se za utvrđivanje kvoruma sačeka između nula i 15 minuta loša i da bi trebalo da se prekine. Dakle, ne može oba, ne može parlamentarna praksa za koju smatrate da je vama u interesu da bude dobra, a parlamentarna praksa za koju trenutno smatrate da vam nije u interesu da bude loša. Mi svi zajedno, nas 250, učestvujemo u građenju kako prakse tako i dobrih pravila u Poslovniku Narodne skupštine. Jedna od stvari koju ste propustili da uočite kao povredu Poslovnika jeste da narodni poslanici sede u sali u vreme utvrđivanja kvoruma i krše član Poslovnika koji obavezuje sve narodne poslanike da učestvuju u utvrđivanju kvoruma, jer Poslovnik Narodne skupštine ne poznaje poslanike vladajuće većine i poslanike opozicije. Vreme kada mi čekamo, nekoliko minuta, da se utvrdi kvorum jeste vreme koje je parlamentarna praksa da se toleriše poslanicima koji dolaze pod udar člana Poslovnika u obavezi utvrđivanja kvoruma da to smatraju svojim političkim pravom. To je kršenje pravila. Zajedno sa striktnom primenom Poslovnika ići će i striktna primena tog člana Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, ili će biti prestanka radnog odnosa koji je zasnovao poslanik na stalnom radu ili će biti utvrđivanja kvoruma od strane svih narodnih poslanika. Zahvaljujem. Drago mi je što imam nepodeljenu podršku i opozicionih političkih grupa i vladajuće većine za striktnu primenu članova Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na rad, po redosledu. Narodni poslanik Vladan Batić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da imamo jednu delikatnu tačku dnevnog reda i mislim da treba biti vrlo obazriv prilikom odabira tužilaca u Državno veće tužilaca. Kada je o tužilačkoj organizaciji reč, Srbija, nažalost, ne može da se pohvali da je to garant vladavine prava u pravnoj državi. Mi smo u poslednjih nekoliko godina imali situaciju da su državni tužioci najpre bili penzioneri, mislim na okružnog tužioca u Beogradu, a onda su i jedan i drugi već dugo vremena u takozvanom v.d. stanju. Kada biramo tužioce treba, valjda, da ovde u njihovim biografijama stoji u koliko krivičnih prijava su postupali, koliko su podneli zahteva za pokretanje istrage, koliko optužnica su podigli, koliko je po njihovim optužnicama doneto pravosnažnih presuda, da vidimo o kome se radi. Plašim se da smo u poslednje vreme imali puno prodaje magle, dimnih zavesa, puno obmana i pominjanja velikih afera. Kada ispod tih velikih afera začeprkate, nije ostalo ništa. Šta je sa pričom o aferama „pancir“, „cvećara“, „satelit“, „Knjaz Miloš“, „Kargo centar“, „Meridijan houm“ itd.? Šta je sa hapšenjem Radeta Terzića, Milana Obradovića i mnogih drugih ljudi? Šta je sa stvarima koje se ne procesuiraju, sa kiparskim parama, sa „HVB bankom“, sa „Evroaksis bankom“, sa ruskim gasom, sa sirijskom naftom, sa češkim dugom? To stoji u fiokama. O tome se ne priča. Hajde da uzmemo još jedan primer, primer tzv. fudbalske mafije, kako tužilaštvo u Srbiji sprovodi selektivnu pravdu. Ko je bio meta tih postupaka? Ljudi iz Crvene zvezde, Dragan Džajić i Cvetković, i ljudi iz OFK Beograda sa Zvezdanom Terzićem na čelu. Tako je želeo kabinet jednog premijera i jedan ministar unutrašnjih poslova, da ljude stave na stub srama, da hapse Džajića pred kamerama, sa lisicama i pred decom i pred porodicom; da Zvezdana Terzića proglase za državnog neprijatelja broj jedan; ne samo za kriminalca, nego je, pošto neće da se odrekne svojih crnogorskih prijatelja, onda i izdajnik. Znači, državni neprijatelj broj jedan. Šta je sa drugim fudbalskim klubovima, sa njihovim predsednicima, sa praksom koja traje godinama? Oni imaju svoje mecene, svoje zaštitnike u pojedinim političkim liderima, pre svega iz bivše vlasti, ali i u pojedinim tajkunima. To je selektivna pravda. Upozoravam v.d. državnog tužioca i v.d. okružnog tužioca u Beogradu da više ne sprovode selektivnu pravdu, da vidimo ko to ima voljenog premijera ili voljenog ministra, pa ne može da se nađe na optužnici, pa ga nema na poternici, pa ga nema sa lisicama. Sve ćemo to obelodaniti. Još jednom upozoravam državnog tužioca i okružnog tužioca u Beogradu da ne sprovode selektivnu pravdu. Šta je sa političkom pozadinom ubistva Zorana Đinđića? Šta je sa sramnom aferom "Topčider"? Ceo svet zna da su dva dečaka streljana, a tužilaštvo ćuti. Nateraćemo ga da progovori i da ne sprovodi selektivnu pravdu. Ili svi treba da odgovaraju, ili niko neće odgovarati. Hvala.
Pre nego što pređemo na raspravu, a po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč, obaveštavam vas, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a po raspravi o ovoj tački dnevnog reda. Saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele su sledeće poslaničke grupe: LDP, DSS i SRS. Dajem reč prvom narodnom poslaniku, narodnoj poslanici, po redosledu prijava za reč. Narodna poslanica Judita Popović, posle nje narodna poslanica Milica Radović.
Gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, pred nama je veliki posao. Danas treba da završimo raspravu o ljudima, konkretno o 22 ljudi, 11 što se tužilaca tiče i 11 što se sudija tiče, kako bismo napravili prvi korak ka jednoj opsežnoj reformi pravosuđa. Od naše današnje rasprave i od izbora tih ljudi zavisi u kom pravcu će se kretati ta reforma pravosuđa, o kojoj smo toliko toga govorili u proteklih nekoliko meseci kada je set pravosudnih zakona bio na dnevnom redu. Svi smo se tada složili da je ta reforma potrebna, da je potrebno da se obezbedi jedna samostalnost u radu sudova i tužilaca, složili smo se u tome da mi danas nemamo ni samostalnost u radu sudova i tužilaštava, složili smo se u tome da postoje veliki problemi i da su ti problemi mnogobrojni, što se tužilaštva i sudova tiče. Dakle, ako je to toliko ozbiljno i toliko komplikovano, onda bi zaista trebalo da ozbiljno pristupimo tome kada danas budemo diskutovali, kada danas budemo odlučivali da li su ti ljudi koji su predloženi za izborne članove Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca zaista dostojni toga da pokrenu veliki posao u Srbiji. Danas ćemo govoriti o tim izbornim članovima zato što samo o njima možemo da odlučujemo, a izvršni organ ima svoje stalne članove, tako da se podrazumeva da izvršna vlast ima određenu kompetenciju, što se budućeg rada Visokog saveta sudstva tiče, kao i Državnog veća tužilaca. Ako već možemo da odlučujemo o osmoro ljudi, što se Visokog saveta tiče, šest sudija, jednom advokatu i jednom profesoru, ili o osmoro ljudi u Državnom veću tužilaca, o šest tužilaca, jednom advokatu i jednom profesoru, onda bi trebalo da znamo ko su ti ljudi, da li mogu da podnesu taj teret, da li imaju lični integritet, da li znaju koje obaveze preuzimaju na sebe i da li te obaveze mogu da nose. Glavni zadatak Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca se sastoji u tome da izvrši opšti izbor sudija, kao i opšti izbor tužilaca. Drugi zadatak je da se obezbedi samostalno raspolaganje sredstvima koja se u budžetu Republike Srbije obezbeđuju za rad Visokog saveta i Državnog veća. Treći zadatak je da se obezbedi samouprava, i to sudska u pravosuđu, u sudstvu, a tužilačka u tužilaštvu, da se donese odluka o broju sudija i broju tužilaca. Podsetila bih vas da je 30. mart poslednji rok kada ti ljudi treba da se izaberu. U roku od sedam dana predviđeno je konstituisanje Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, 30 dana je potrebno da se donese ta odluka sa njihove strane o broju sudija i tužilaca, 90 dana je potrebno da isti utvrde merila i kriterijume za opšti izbor sudija i tužilaca. Ukoliko se sve ovo uradi, juni i juli mesec su ti meseci kada možemo biti spremni za to da se pokrene opšti izbor sudija i tužilaca. Dakle, to su ozbiljni zadaci koji stoje pred tim ljudima. Mi smo dobili spisak kandidata za Visoki savet i za Državno veće. Da li svi ti ljudi ispunjavaju te uslove koje je svako od nas poslanika predvideo da moraju da ih ispunjavaju da bi obavljali taj zadatak, pored tih opštih uslova koje zakon predviđa i koji, normalno, moraju da postoje za jednog budućeg člana Visokog saveta sudstva? Što se sudija tiče, pretpostavljam da su kolegijumi sudova bili toliko zreli i toliko sposobni da iz svojih redova odrede konkretne ljude. Pretpostavljam da su to uradile i advokatske komore, pretpostavljam da su to uradili i kolegijumi pravnih fakulteta. Ako je to tako, da li mi, da li ja lično imam pravo na bilo kakvu bojazan da mi danas nećemo dobiti kvalitetne ljudi koji će morati da urade sve ove poslove koje sam nabrojala? Od tih konkretnih imena lično ne bih mogla posebno da izdvojim nikoga, ni što se pozitivne strane tiče, ni što se negativne strane tiče, zato što jedan kandidat, jedan čovek ima toliko strana svoje ličnosti, toliko toga ima u svom životu što ne može da se stavi na papir, toliko toga obuhvata jedan ljudski život da mi ne možemo zaista biti sigurni da će taj čovek koji će danas dobiti (odnosno u ponedeljak) verifikaciju za tu njegovu buduću poziciju zaista i znati da uradi to što se od njega očekuje. Možemo samo da izrazimo nadu da će to biti oni pravi ljudi, koji će posao započeti i okončati onako kako se od njih i očekuje, po zakonima koje je ova skupština izglasala. Mislim da je sada situacija u pravosuđu takva da je postala skoro neizdržljiva. Znamo da ima puno toga da se uradi, da se puno priča o korupciji, da se puno priča o tome da je preveliki broj sudija, da je to veliki problem koji jedno društvo u tranziciji, u kojoj se mi danas nalazimo, ne može da izdrži i da nosi. Ako smo svakodnevno svedoci napada na sudije, lažnih dojava o podmetanju bombe i slično, onda znamo da smo dobro uradili što smo se odlučili za set pravosudnih zakona. Nadam se da će taj put kojim smo krenuli sa tim zakonima zaista da dovede do pravog cilja, a da će ti ljudi o kojima danas raspravljamo znati, umeti da dovedu priču do kraja, da se napokon konstituiše pravosuđe tako da može da obavlja rad koji je zaista potreban ovom društvu. Jer, to vam je kamen temeljac za celokupnu budućnost Srbije; ukoliko budemo imali sudove, ako budemo imali tužilaštva koja će moći da se nose sa izazovima ovog društva, moći ćemo da te izazove nosimo i da se suprotstavimo svim negativnim pojavama. Ukoliko to ne budemo imali, ukoliko ne budemo mogli da završimo posao u vezi sa reformom pravosuđa, onda zaista ne znam sa koje strane da krenemo i šta možemo da uradimo da ovo društvo ipak krene iz ove faze potpune letargije, potpune statike i, možda, polako kretanja unazad. Prema tome, danas kada budete raspravljali o ovim ljudima očekujem od svih vas, kolege i koleginice poslanici, da kažete svoje mišljenje konkretno o svakom kandidatu, da se konkretno izjasnite i kažete svaku primedbu, jer to će biti od velike koristi za odlučivanje.
Reč ima narodna poslanica Milica Radović. Posle nje narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj današnji dnevni red vidim kao nastavak diskusije koju smo vodili prošlog novembra o setu pravosudnih zakona. Tada je diskusija, kako u načelu, tako i u pojedinostima, jako dugo trajala. Prosto, mnogo toga je tada bilo rečeno. Poslanici DSS-a su izneli niz ozbiljnih zamerki na ovaj set zakona. One koje su najvažnije su odsustvo ozbiljne analize koja bi se bavila ispitivanjem trenutnog stanja u pravosuđu i nesagledavanje efekata novopredloženih zakonskih rešenja koji mogu da budu izazvani u samoj praksi. Potpuno sam uverena da predstavnici Ministarstva pravde koji su u tom trenutku radili na izradi seta pravosudnih zakona, s obzirom na to da je prošlo neko određeno vreme od trenutka kada su oni doneti, sada mogu potpuno da razumeju koliko su ta zakonska rešenja loša. Ovde prvenstveno mislim na novopredloženu mrežu sudova i tužilaštava, koja će na najozbiljniji način da poljulja sam sudski organizam iznutra. Sa druge strane, mislim prvenstveno na način na koji se bira prvi sastav Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, verujem da se većina poslanika seća da smo mi poslanici DSS-a tada najviše napadali nekonzistentan način izbora prvog sastava Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva u odnosu na svaki naredni izbor sudija i tužilaca. Tada smo rekli, ako je već opšti reizbor ustanovljen kao pravilo, da li je moguće da ova dva pravosudna tela, koja u formalnom i suštinskom smislu predstavljaju vrh pravosudne piramide, ne prolaze kroz isti? Gde je tu logika? Da li oni koji nisu "reformisani" mogu uopšte da reformišu pravosudni sistem? Ako za njih važi pojednostavljen, lak način izbora, onda se postavlja pitanje kako oni uopšte mogu da imaju, odnosno kako mogu da steknu određeni nivo poverenja, autoriteta, poštovanja od strane svojih kolega, od strane predstavnika iste branše? Smatram da ovakav način izbora nije smeo da se predvidi u samom zakonu, jer on obesmišljava svaki naredni korak koji bi možda čak i išao u pravcu poboljšanja stanja u samom pravosuđu. Ove sudije i tužioci koje danas biramo imaju za cilj da naprave čistku u pravosuđu. Umerenije govoreći, oni imaju obavezu da odluče ko će od 2.400 sudija, odnosno od 800 sudija za prekršaje, ostati u sudstvu, da utvrde tačan broj sudija, da utvrde kriterijume za reizbor, da predlože predsednika Vrhovnog kasacionog suda i sve sudije. Ne sumnjam da će oni to sve da urade, ali postavljam pitanje – sa kojim stepenom legitimiteta? Ovo pitanje se postavlja zbog toga što oni prolaze kroz jedan lakši način izbora od svih onih koje će kasnije da biraju, odnosno predlažu. Kao što se primećuje, u svom izlaganju se ne bavim kadrovskim rešenjima, iako smatram da među ovim predloženim kandidatima ima par vrlo kvalitetnih kandidata. Ovde se bavim principom, jer smatram da su imena koja su predložena mnogo manje važna od principa koji je zauzet prilikom samog izbora. Smatram, takođe, da ovde nije poštovano osnovno pravilo, u krajnjem slučaju i evropski standard, koje je trebalo ovde poštovati, a ono se odnosi na najširu predstavljenost sudstva. Što se tiče Visokog saveta sudstva, mogu da kažem da je beogradsko pravosuđe, koje je sa 60% prvostepenih predmeta i više od 30% drugostepenih predmeta, predstavljeno samo jednim predstavnikom. Ako to uporedimo sa dva predstavnika opštinskog sudstva sa područja apelacije u Kragujevcu, koje, usput, ima duplo manji broj sudija, onda se vidi da matematika nije tačna. Ako svemu tome dodamo i činjenicu da sa juga Srbije, odnosno jugoistoka Srbije nije izabran niko da bude kandidat za Visoki savet sudstva, odnosno Državno veće tužilaca, onda to debelo baca sumnju na ovakav izbor. Nažalost, situacija ni sa Državnim većem tužilaca nije drugačija. U Beogradu i u beogradskom sudstvu postoji 80 zamenika tužilaca. To je, otprilike, jedna petina od ukupnog broja zamenika tužilaca u celoj Srbiji. Postavlja se pitanje zar niko od tih 20% ukupnog broja zamenika tužilaca u Srbiji nije mogao svojim kvalitetima da se nađe među kandidatima za Državno veće tužilaca? Ako se tome doda još i informacija, i ako je u krajnjem slučaju tačna informacija, da okružno tužilaštvo nije održalo kolegijum gde bi predstavilo svog kandidata za Državno veće tužilaca, onda to još više baca sumnju na ovakav izbor. Pravosuđe u Srbiji je u vrlo ozbiljnoj situaciji. Iz dana u dan nivo poštovanja prema sudovima, prema nosiocima pravosudnih funkcija opada. Stranke bukvalno nogom otvaraju vrata sudnice, prete, fizički nasrću na nosioce pravosudnih funkcija. Pre neki dan smo imali u Knjaževcu, nažalost, nemili događaj, za samo godinu dana je ponovljen; ovog puta nije ubijen sudija, ubijena je supruga sudije za prekršaje. Smatram da ovom alarmantnom stanju u pravosuđu mora da se stane na kraj, mora da se iznađe rešenje da se iz ovoga izađe, ali to se ne postiže, nažalost, tako što se nameću rešenja koja imaju za cilj da samo dalje destabilizuju sam sudski organizam. Slobodno mogu da kažem da je za trenutno stanje u pravosuđu najodgovornije Ministarstvo pravde. Ono, da li zbog nesposobnosti, da li zbog nestručnosti predstavnika Ministarstva pravde, da li iz nekog drugog razloga, nije u stanju da izgradi sopstveni autoritet i da snagom sopstvenog autoriteta pokuša da reši stanje u pravosuđu. Umesto toga, Ministarstvo pravde Vrhovnom sudu Srbije pre neki dan šalje dopis državnog sekretara Ministarstva ekonomije kojim se traži da se prekine postupanje u radnim sporovima i da se zastane sa izvršenjem pravosnažnih sudskih odluka u radnim sporovima. Ne znam da li vi razumete o čemu se ovde radi, ovo je svojevrsni skandal. Ovako nešto nije zapamćeno nikada ranije. Jednostavno, Ministarstvo pravde je uputilo dopis Vrhovnom sudu Srbije, gde se po dopisu državnog sekretara, izvesnog gospodina Ćirića, traži da sudovi ne rade ono zbog čega su faktički i osnovani. Šta je to? To je, u krajnjem slučaju, posrnuće zdravog razuma, to je posrnuće demokratije, to je ubijanje pravne države, a sve zarad toga što je neko ko je jako finansijski zadužio ovu vladu to tražio. Na samom kraju, ne želim da se bavim kadrovskim rešenjima koja su ovde predložena, posmatrajući loš princip izbora kandidata za Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca mogu da kažem da čovek može da bude manje nego optimističan da će stvari u pravosuđu na bilo koji način da se poprave. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Petar Jojić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kao prvo, postavio bih pitanje predlagaču i pozivam ga da dođe da da obaveštenje. Naime, Visoki savet pravosuđa je dostavio predlog pod brojem 119-01-4/2009-01 od 29. 01. 2009. godine. U ovom predlogu kaže: "Na osnovu člana 50. stav 3, a u vezi sa članom 52. st. 5. i 6. Zakona o Visokom savetu sudstva ("Službeni glasnik RS", broj 116/08), Visoki savet pravosuđa u užem sastavu za sudije na sednici održanoj 28. januara 2009. godine doneo je odluku da predloži Narodnoj skupštini kandidate za Visoki savet pravosuđa." Postavlja se pitanje da li je ovaj predlog uopšte potpun i da li ispunjava uslove, ako je on dostavljen i u njemu izričito naznačeno da je Visoki savet u užem sastavu odlučivao da predloži, a ne kaže se čak ni koliki je broj koji predstavlja taj uži saziv. Dakle, koliko je tih članova bilo ovde, u ovom predlogu nema. Ovo je sporno pitanje i predlažem, gospodine potpredsedniče, da se ovaj deo, ova tačka skine sa dnevnog reda zbog toga što ona nije pravno valjana da po njoj možemo danas u republičkom parlamentu da odlučujemo. Narodni poslanici ne znaju šta je to uži sastav. Narodni poslanici ne znaju koliko je bilo prisutnih na tom užem sastavu. To je veliki nedostatak. To vam je odluka koja je ravna presudi koju donosi Vrhovni sud, i ako presudu nije doneo Vrhovni sud, ili okružni, ili opštinski, u predviđenom zakonskom sastavu, ta odluka ne proizvodi nikakvo pravno dejstvo i ne može se smatrati odlukom. Dakle, dame i gospodo, to je prethodno pitanje koje treba da se razreši i ovo treba skinuti sa dnevnog reda kada je u pitanju predlog da se predloži Visoki savet sudstva po ovom zakonu koji je donet. Kada je u pitanju pravosuđe i kada su u pitanju kandidati, ovde mnogo štošta treba reći. Prvo treba reći da li je to jedna od vrlo važnih institucija, kako u odnosu na sudove, kao Visoki savet pravosuđa, tako i u odnosu na Državno veće tužilaca. Ovo je nova institucija. Ova institucija treba da izvrši reformu pravosudnih organa u Republici Srbiji. Ovde se postavlja i pitanje kvaliteta kadrova koji se predlažu. Kako možete da prihvatite predlog da se predloži za Visoki savet pravosuđa kandidat Nadica Jovanović, sudija Opštinskog suda u Kragujevcu, rođena 1958. godine u Kruševcu, završila Pravni fakultet Univerziteta u Kragujevcu 1990. godine, sudijski pripravnik i sudijski saradnik u Opštinskom sudu u Kragujevcu, a tek od 2002. godine postaje sudija Opštinskog suda u Kragujevcu? Zar nemade Opštinski sud u Kragujevcu, Okružni sud u Kragujevcu, Okružni sud u Užicu, Okružni sud u Valjevu, Okružni sud u Nišu, da ne nabrajam, nekog boljeg kandidata, koji ima radno iskustvo, koji je radio na poslovima sudije najmanje 20 godina? Zašto? Da bi mogao taj sudija da predlaže i da učestvuje u izboru kandidata. Taj sudija mora da poznaje vanparnični postupak, parnični postupak, krivični postupak i sve strukture pravosuđa. Zatim, taj sudija mora da ispunjava sve uslove i kriterijume, a drugo, da ima dokaza da je taj sudija radio kao sudija toliko godina, da je u toj i toj godini konkretno primio u rad toliko i toliko predmeta, da je godišnje rešavao toliko predmeta, da mu je toliko predmeta preinačeno, da mu je određeni broj predmeta potvrđen, da mu je određeni broj predmeta ukinut. Takvih pokazatelja za kandidate ovde nemamo dovoljno. Dame i gospodo narodni poslanici, ovde ima i advokata i stručnjaka koji znaju i sledeću činjenicu. Možete misliti, ako je kandidat predložen za Visoki savet sudstva, a rešavao je predmete o nasleđivanju ili je rešavao supredmete, po predstavkama, prigovorima i žalbama građana, on je godišnje rešavao te predmete i ima veliki broj rešenih predmeta, ali ti predmeti nisu složeni predmeti. To nisu predmeti da on može da ima licencu da postane, pre svega, član Visokog saveta sudstva. Drugo, ako je radio na krivičnoj referadi, treba da se zna koliko je imao običnih krađa kao predmeta, lakih telesnih povreda, uvreda, teških krađa, razbojništava, silovanja ili ubistava i da li je iza sebe ostavio u toj svojoj pravosudnoj karijeri dobre rezultate. Ti ga rezultati, pre svega, afirmišu i oni ga vode na ovu funkciju. Ovo nije dobro. Nije dobro što se prvi saziv sudstva i prvi saziv i sastav Državnog veća tužilaca predlaže na ovakav način. Zašto? Svi sudovi, sva tužilaštva i stručna javnost su protiv ovakvog načina predlaganja. Zašto? Prvo, pravosudni organi, tj. sudovi, od opštinskog do Vrhovnog suda trenutno, dok se ne formiraju kasacioni sud i apelacioni sudovi, treba da daju predloge svojih kandidata, pa da dođe pred Visoki savet pravosuđa možda 50 kandidata. Od tih 50 kandidata, dame i gospodo, treba birati one koji imaju rezultate i koji mogu sutra sigurno da dele pravdu i koji mogu vršiti tu funkciju i garantovati prava i slobode građana. To je veliki problem sa ovim predlogom zakona. U pravosuđu ljudi nisu zadovoljni ovim. Ono što je dobro, čemu se ide, jeste da se u redove ovih institucija predlažu i advokati, jer su advokatske organizacije ustavna kategorija, a u svim zemljama sa razvijenim pravnim sistemima zapravo se iz advokature biraju najbolje sudije. Prema tome, dame i gospodo, dobro se ne piše. Na kraju, samo bih rekao, pošto ovo neće da zaživi i neće biti moguće da se primeni u praksi, pogotovu kada je u pitanju teritorijalna podela pravosuđa i izbori, na ovakav način ovo je ravno opelu za pravosuđe u Srbiji.
Reč ima gospođa Vesna Pešić, da je u sali, nema je. Reč ima gospodin Milan Lapčević. Vreme za vašu poslaničku grupu je 16 minuta i 12 sekundi.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, činjenica da ovde nema predsednika Odbora za pravosuđe je prilično ponižavajuća za ovakvu raspravu. Ali, dobro, bez obzira na to, ja ću se osvrnuti na temu; neću govoriti o samim kandidatima, već ću govoriti uopšte o načinu predlaganja i o tome da nije ispoštovan ni minimalno teritorijalni princip, u smislu predlaganja kandidata za Visoki savet pravosuđa i za Državno veće tužilaca. Naime, sa područja apelacionih sudova niko od kandidata iz redova tužilaca, niti iz redova sudija nije predložen za ova dva visoka tela sa područja Apelacionog suda Niš. Postavlja se opravdano pitanje – zašto je to tako? Da li je moguće da ne postoji niko iz redova tužilaca sa područja ovog apelacionog suda ko ima kredibilitet i integritet i rezultate u svom radu u prethodnom periodu da bude predložen za ovako visoke funkcije? Videli smo među predlozima i kandidate koji dolaze iz Beograda, iz Novog Sada, iz Nove Varoši, iz Kragujevca, Sremske Mitrovice, kada se govori o tužiocima. Kada se govori o sudijama, takođe ih ima iz Novog Sada, iz Beograda dva, Kragujevca, Kruševca, i opet nema nijednog kandidata sa područja južne ili jugoistočne Srbije. Dakle, kao da je tamo pao mrak i kao da tamo ne postoje ljudi koji vrše ovakve funkcije i koji imaju rezultate. Da li je baš tako da nema rezultata? Podsetiću vas samo na jednu činjenicu koja je očigledna i proverljiva, a radi se o području Okružnog suda u Nišu. Okružni sud u Nišu je tri godine zaredom, što se tiče velikih gradova, jedan od najboljih sudova u smislu rešenih predmeta i u smislu broja vraćenih predmeta, odnosno onih koji nisu prošli reviziju. Dakle, nije tačno da ne postoje ljudi koji rade kvalitetno i nije tačno da ne postoje ljudi koji imaju rezultate, već, izgleda, u smislu predlaganja, sam koncept zakona nije dobar. Onaj ko ima uticaja na izbor kandidata za Državno veće tužilaca i VSP očigledno nije želeo da taj svoj autoritet iskoristi. Dakle, govorim o predsedniku Odbora za pravosuđe gospodinu Bošku Ristiću, koji ni na koji način nije uticao, niti je, izgleda, želeo da utiče na to da se ispravi ova nepravda koja se tiče predloga kandidata za ova dva visoka tela, u smislu da ne postoji niko ko će biti predložen ispred sudija ili tužilaca sa teritorije jugoistočne Srbije. Šta je razlog za to? Ja u to neću da ulazim, da li postoje nekakvi lični motivi, ali prosto se nameće pitanje da li neko ko će biti po funkciji član VSS i ko će uticati ubuduće na izbor sudija sa teritorije sa koje dolazi, a pri tome naravno ima aktivnu advokatsku kancelariju, ne želi da bilo ko sa njegove teritorije bude takođe prisutan u tom Visokom savetu, da bi svi koji treba da budu reizabrani sa teritorije sudova jugoistočne Srbije morali upravo njemu da se obraćaju i upravo od predsednika Odbora za pravosuđe da traže određenu saglasnost da bi bili izabrani. To je svojevrstan sukob interesa. Mislim da na ovaj način sudstvo ne može da bude nezavisno i da će na ovaj način jugoistočna Srbija i sudije i sudovi sa ove teritorije biti hendikepirani, jer neće imati ko da ih predstavlja, već će odlučivati ili jedan čovek ili oni ljudi koji nemaju uvida u njihov rad i u njihovu kompetentnost. Smatram da su ovakvi predlozi relativno korektni, ali bez poštovanja teritorijalnog principa i bez poštovanja jedne velike teritorije, velikog broja stanovnika, u smislu kandidata sa te teritorije, mi ne možemo da govorimo o Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca kao kredibilnim telima, koja će sutra donositi kvalitetne odluke, birati kvalitetne tužioce i sudije koji će raditi svoj posao prema zakonu i onako kako treba. Mi kao DSS, naravno, nećemo podržati ovakav izbor, jer u startu smatramo da ni koncept zakona nije dobar, a ni sam predlog kandidata, koji nije uvrstio ljude sa teritorije jugoistočne Srbije, ne može da bude za nas telo koje će dati dobre predloge. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, trebalo bi da danas pokušamo da postavimo temelje reforme pravosuđa u Srbiji, a da li je to moguće? Pre nego što počnem da komentarišem ove dve tačke dnevnog reda moram da postavim jedno ozbiljno pitanje za DS i za predsednika Narodne skupštine gospođu Slavicu Đukić-Dejanović. Ko vas je i čime motivisao i inspirisao da o ovakvim tačkama dnevnog reda razgovaramo ovde bez predstavnika Ministarstva pravde, a, nažalost, i bez predsednika Odbora za upravu i pravosuđe? Juče je neko rekao – tu je predsednik Odbora za upravu i pravosuđe i može. To bi bilo kao kad bi ovaj parlament usvajao budžet ili rebalans pa umesto ministra finansija gospođe Dragutinović bio prisutan gospodin Zoran Krasić, kao predsednik Odbora za finansije, ili možda njegova koleginica Branka Ljiljak, i vi kažete – u redu je, rasprava može da se odvija. Mislim da su dva osnovna razloga zbog kojih bi trebalo da nadanašnjoj sednici Narodne skupštine bude prisutan ministar pravde; ako ni zbog čega drugog, onda zbog 16 ljudi o kojima mi danas razgovaramo i koje ćete vi da izaberete, njih osam u Visoki savet sudstva i osam u Državno veće tužilaca. Da, ova dva tela broje po 11 članova, ali tri će biti po izbornoj funkciji. Postavlja se još jedno pitanje. Mi znamo i meni Ustav ne dozvoljava da osporavam svojstvo ... Ja smem Ustav da spominjem zato što je Srpska radikalna stranka dala veliki doprinos prilikom njegovog usvajanja. Ako ništa drugo, onda preambula tog Ustava zaslužuje posebnu pažnju, jer ona ukazuje da je sastavni deo Srbije Kosovo i Metohija. Ustav ne dozvoljava da mi sada osporavamo sastav Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, pa da predsednik skupštinskog Odbora za upravu i pravosuđe bude član ta dva tela, ali da li je moralno da Boško Ristić kao predsednik tog odbora bude član Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca? Usput, osim što je poslanik iz DS, to nije sporno, on se bavi i advokaturom. Kad Visoki savet sudstva ili Državno veće tužilaca budu birali tužioce i zamenike, kakav uticaj i šta će očekivati oni koji treba da budu izabrani? Nije ovo jedini slučaj kada se od ove Narodne skupštine pravi farsa. Mi smo juče imali na delu ovde primer kako DS na najbolji način zloupotrebljava ovaj parlament. Danas takođe. Danas smo imali priliku da se uverimo kako to izgleda. Visoki savet sudstva je institucija koju je predvideo Ustav i posvetio joj tri člana, regulisao šta su nadležnosti, način izbora. Državno veće tužilaca je takođe ustavna kategorija, pominje se u dva člana Ustava, ali ovde u našem pravosudnom sistemu postoje tri veoma izražena problema, po mom viđenju, a njih je sigurno mnogo više. Jedan od velikih problema jeste i pritvor. Vrlo često u Srbiji se izriče mera pritvora, predugo traje i, nažalost, najčešće se izriče onima koji ne bi trebalo da se nađu tamo, a oni koji zaslužuju da budu procesuirani sede u Vladi Republike Srbije, svaki dan se šetaju po Srbiji i samo uvećavaju svoj imetak. Prilikom pritvaranja vrlo često se vrše pritisci na pritvorene osobe da bi, navodno, povezana lica okvalifikovali kao učinioce krivičnih dela, a njima se obećava brz izlazak. Često tako i bude, oni postaju zaštićeni svedoci, ali nakon izlaska na slobodu, svesni šta su učinili, vrlo često dignu ruku na sebe. To se sve stvara u jednom trouglu – policija, sud i mediji. Uglavnom politički protivnici tako rade. Nikad se više nije pričalo o demokratiji, o zaštiti ljudskih prava u Srbiji nego od 5. oktobra, od revolucije pa do danas. Nedavno smo imali priliku da se u ovom parlamentu izjašnjavamo o Zakonu o zabrani diskriminacije gde se ukazuje na povećanje nivoa ljudskih prava u Srbiji, a ona su, zapravo, iz dana u dan u sve manja i manja, iz dana u dan sve više ugrožena. Dobar primer ugroženih ljudskih prava jeste predsednik SRS dr Vojislav Šešelj. Otprilike, pravosuđe u Srbiji se pretvara u Haški tribunal, jer je poznato da tamo pritvor traje pet, šest, pa i više godina, dakle, govorim samo o pritvoru.To se vrlo uspešno prepisuje i u Srbiji, a posebno su zloupotreba i kršenje ljudskih prava došli do izražaja kada je pri Okružnom sudu i okružnom tužilaštvu u Beogradu formirano tzv. posebno odeljenje i posebno tužilaštvo, koji su sebe nazvali specijalnim odeljenjem tužilaštva i specijalnim odeljenjem suda. Oni se zaista ponašaju na specijalan, ali vanustavan i vanzakonit način. Oni ne primenjuju Ustav i zakon. Koji se drugi problem pojavljuje? U Republici Srbiji, odnosno u državi Srbiji 20 godina nije vršena analiza izrečenih krivičnih sankcija, a poznato nam je da se vrlo često za najteža krivična dela izriču krivične sankcije čak i ispod minimuma. Samo nekoliko podataka: 96% je ispod zakonskog minimuma, 89% svih zatvorskih kazni ispod minimuma, za primanje mita. Kada je u pitanju silovanje, za osnovni oblik u 87% slučajeva izriču se kazne ispod zakonskog minimuma, a kad su u pitanju dva teža oblika silovanja još je veći procenat izrečenih kazni ispod zakonskog minimuma. Kad je u pitanju pritvor, imamo izjavu koju je dao državni sekretar pravosuđa – mi sada imamo 9.974 pritvorenika i zatvorenika. Prema analizi Saveta Evrope, u odnosu na broj stanovnika u Srbiji bi trebalo da ima oko 12.000 zatvorenika. Dakle, EU i Savet Evrope projektuju broj potrebnih zatvorenika! Zato mi danas imamo izbor članova Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca na ovakav način – da bi mogli da ispunjavaju odluke EU i Saveta Evrope. Gospodo, moram da vas upozorim da u SRS nikada nećete imati salonsku opoziciju. Nikad nećemo biti opozicija građanima Srbije, ali vama ćemo biti prava opozicija. Ako hoćete salonsku opoziciju, nju možete naći; to ste već i našli i našli ste im prostor u Čika Ljubinoj ulici. Oni su malo opozicija, malo su vlast, kod njih možete naći... Jedan čovek je juče bio ovde; razumem da neko zaboravi ideologiju, to je moguće, ali da zaboravi matematiku, matematika je egzaktna nauka. Najveća opoziciona stranka jeste SRS. Ali, mi se ne slažemo, na sledećim izborima to će biti poziciona stranka i povesti građane Srbije tamo gde je mesto, sarađivati sa svima koji nas priznaju. Za početak su naši prijatelji, gospodo iz Demokratske stranke, oni koji nisu priznali nezavisnost Kosova i Metohije. Da li su oni članice EU ili nisu, to je manji problem, ali među njima tražite, posle Rusije, savetnika. Mi ćemo znati s kim ćemo sarađivati posle sledećih izbora. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima gospodin Nikola Žutić.
Gospodo poslanici, osvrnuo bih se na kandidate Visokog saveta sudstva koje su predložili pravni fakulteti, akademika profesora doktora Slobodana Perovića, profesora doktora Zorana Tomića, koji su kandidati pet državnih fakulteta, i profesora doktora Momčila Grubača koji je bio kandidat četiri privatna fakulteta. Već podatak da su prva dvojica kandidati državnih pravnih fakulteta daje im naučno-stručnu prednost u odnosu na profesora Grubača. Dobro je, kao što je već i kolega Krasić rekao, da je profesor Grubač povukao svoju kandidaturu. Ipak treba predstaviti Grubača kao kandidata privatnih fakulteta i o njemu treba progovoriti, jer taj slučaj ilustruje kakvog kandidata predlaže indirektno i DS. Profesor Grubač je doktorirao u punom naponu Kardeljeve samoupravne doktrine o podruštvljavanju svega i svačega, pa tako i prava i države. Naime, doktorirao je 1973. u Ljubljani, s temom "Prenošenje krivičnih pravosudnih funkcija s države na društvo". To je vreme tzv. samoupravne decentralizacije i razdržavljenja federalizovane savezne države Jugoslavije. Sprovodi se dezintegracija države, pa samim tim i dezintegracija sudstva. Osnivaju se vrhovni sudovi Vojvodine i Kosmeta. Stvaraju se, dakle, države u državi. U tim sedamdesetim godinama, fatalnim po Srbiju i srpski narod, profesor Grubač je bio na visokim zakonodavnim i prosvetnim funkcijama. Bio je prodekan novosadskog Pravnog fakulteta od 1975. do 1977, 1979. i 1980. i dekan istog fakulteta. Verovatno je radio na jačanju državnopravne konstitutivnosti Vojvodine u jugoslovenskoj federaciji. Naime, on je bio član zakonodavnopravnih komisija u skupštinama Srbije i Vojvodine. Krajem devedesetih počinje Grubačev haški ideološko-politički angažman. Naime, posle 5. oktobra 2000. inicirao je suđenja za ratne zločine; 5. novembra 2000. među prvima je izjavio da SRJ mora sarađivati sa Haškim tribunalom. U to vreme, za sudstvo iz vremena Miloševića je govorio da je to politički dirigovano sudstvo koje je osluškivalo šta misli politička vlast, jer je čekalo naređenje te vlasti, a nije se rukovodilo zakonom. Zaključio je da zbog toga nije bilo procesa vezanih za ratne zločine. Bio je veliki optimista po pitanju nezavisnog sudstva posle 2000. godine, jer je bio glorifikator novog demokratskog doba u kome je, po njemu, pravosuđe odvojeno od političkog uticaja, nezavisno od nečije političke volje i strogo u skladu sa zakonom. U prilog svojoj prohaškoj kampanji 2001. godine objavio je knjigu "Hag pred očima Beograda", a iste godine raspravljao u Opatiji o procesno-pravnim pitanjima koja se javljaju u postupku pred Haškim tribunalom. Za antisrpski list "Vreme" 9. novembra 2000. daje intervju pod naslovom "Haški sud je nepristrasan". Tim povodom kaže sledeće: "Sudu se ne mogu staviti političke primedbe. Sud je garant objektivnosti, nezavisnosti i nepristrasnosti. U njegov sastav ušle su vrhunske, elitne sudije, nekompromitovane u svojim nacionalnim sudstvima. One dolaze iz stabilnih demokratskih pravnih poredaka u kojima je odavno prečišćeno pitanje sudske nezavisnosti. Njihov autoritet je toliki da se ne može posumnjati u njegovu objektivnost i nepristrasnost njihovih presuda". Post festum svi smo se uverili kakve je sudske presude donosio Haški sud u odnosu na Srbe, a kakve u odnosu na muslimane, Šiptare i Hrvate. Ne treba zaboraviti da je profesor Grubač 26. juna 2001. godine, kao ministar pravde, predao Okružnom sudu u Beogradu zahtev Haškog tribunala da se Slobodan Milošević izruči tribunalu. U skladu sa anacionalnim ideološko-političkim radom, od 2005. postaje profesor Pravnog fakulteta Univerziteta "Union", privatnog fakulteta koji je pravna institucija anacionalnih disidenata sa državnih pravnih fakulteta, a koje odlikuje kritičnost prema srpskoj državi, tradicionalnim pravnim institucijama, tradicionalnim crkvama, naročito prema SPC. Međutim, "Unionovi" anacionalni pravni eksperti u medijima satanizuju srpski narod. Bivši dekan tog fakulteta prof. dr Vladimir Vodinelić poziva Srbe da se suoče sa svojom prošlošću, valjda zločinačkom, a pri tome ne poziva svoje sunarodnike Hrvate da se suoče sa svim zločinima koje su počinili nad Srbima tokom 20. veka. Nekolicina profesora fakulteta "Union" su aktivisti nevladine organizacije Centar za unapređenje pravnih studija, osnovane 1998. godine. Taj centar nekažnjeno i dalje državu Srbiju, Srbe i druge građane Srbije vređa i satanizuje. Oni su pokrenuli pravničke projekte vezane za pravno savladavanje prošlosti, preko zakona o lustraciji, zakona o otvaranju dosijea Službe državne bezbednosti itd. Poznato je da je prof. dr Kosta Čavoški lustraciju jednostavno nazivao običnom čistkom. Želim da istaknem da je Centar za unapređenje pravnih studija član Koalicije protiv diskriminacije, u kojoj su i švedski Helsinški odbor za ljudska prava, Gej strejt alijansa, Inicijativa mladih za ljudska prava, Labris, Antitrafiking centar i drugi. Ta koalicija je 6. marta 2009. poručila Vladi da hitno usvoji nepromenjen Zakon o zabrani diskriminacije. Dalje, taj centar, čiji su aktivisti pojedini profesori Pravnog fakulteta "Union", a verovatno i profesor Grubač, zajedno sa "Ženama u crnom" traži da Srbija prihvati standarde EU koji se odnose na osporavanje ratnih zločina i holokausta, kako bi same Srbe optužili da osporavaju genocid u Srebrenici. Pri tom, nijednom rečju ne pominju zločine nad Srbima u Sarajevu, Tuzli, Srebrenici, pre Srebrenice, Krajini i drugde. Dalje, Centar za unapređenje pravnih studija, zatim, Fond za humanitarno pravo, "Žene u crnom", Helsinški odbor za ljudska prava, Inicijativa mladih za ljudska prava i drugi zahtevali su da se 11. jul u Srbiji prihvati kao dan sećanja na genocid u Srebrenici. Akademika Slobodana Perovića, takođe kandidata za Visoki savet sudstva, koga je predložilo pet državnih pravnih fakulteta, upravo kritikuje Grubačev kolega sa "Uniona", bivši sudija Vrhovnog suda Srbije prof. dr Zoran Ivošević, koji kaže da je kandidatura prvog čoveka Kopaoničke škole prirodnog prava krajnje sporna, jer, tobož, nije politički nezavisan. Ivošević verovatno zaboravlja da u ovoj zemlji ima vrlo malo sudija koji su politički nezavisni. Gospodo poslanici, Vrhovni savet sudstva je, kao što svi znamo ovde, vrlo moćna institucija. Kao što vam je poznato, ona bira i razrešava sudije, odlučuje o prestanku sudijske funkcije, o njihovom premeštaju, u postupcima vrednovanja rada sudija i predsednika suda, imenuje sudije porotnike, odlučuje o imunitetu sudija i članova saveta, predlaže Skupštini izbor i razrešenje predsednika Vrhovnog kasacionog suda i sudija i drugo. Zbog svega prethodno navedenog, profesor Grubač, u slučaju da je bio izabran, vodio bi, dakle, kadrovsku politiku postavljenja sudija problematičnog ideološko-političkog profila po državne i nacionalne interese. Ali, pošto je Grubač povukao svoju kandidaturu, ostaju dvojica kandidata. Vladina većina treba dobro da razmisli koga će izabrati u ovo moćno telo. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Nebojša Ranđelović. Preostalo vreme za poslaničku grupu LDP je četiri minuta i 24 sekunde.
Gospodine predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, vreme na koje ste me upozorili je sasvim dovoljno da postavim par pitanja. Voleo bih da je tu i neko iz Vlade, da adekvatna pitanja postavimo i Ministarstvu pravde, ali se pitanja tiču i vladajuće većine. Jedno pitanje koje sublimira sve ovo o čemu želim da govorim, jeste: da li je ovo razrešenje krize u kojoj se nalazi naše pravosuđe ili će to samo biti kap koja će preliti čašu? Naime, želim da podsetim šta smo sve radili po pitanju pravosudnih zakona i po pitanju stanja u pravosuđu i u prethodnom mandatu Narodne skupštine i u ovom sadašnjem mandatu, da podsetim i na to da je kod nas u Srbiji na snazi Zakon o krivičnom postupku, koji je neprimenljiv i koji se ne primenjuje, a da primenjujemo derogirani Zakon o krivičnom postupku, koji smo čak i novelirali, što je u tehnici pravnog normiranja nedopustivo, da nam se ne bi desilo skandalozno puštanje kriminalaca iz zatvora. Sve to je progutala ova skupština, u nameri da se nekako izađe iz krize u kojoj se naše pravosuđe nalazi. Ispred sebe imamo papire na kojima se nalaze kadrovski predlozi za Visoki savet sudstva i za Državno veće tužilaca. Pored predloženih kadrovskih rešenja, može se postaviti pitanje da li je predlagač vodio računa o geografskoj zastupljenosti predstavnika u telima za koja su ti predstavnici predloženi? Da li će ova tela moći da na adekvatan način budu izabrana ili ćemo ponovo da formiramo krnja tela koja će imati dve trećine članova, pa će, shodno tome, i raditi sa dve trećine članova? Ovakvo pitanje se samo od sebe nameće. Znamo kako smo usvojili Zakon o zabrani diskriminacije, 127 poslanika je glasalo. Sramota je da je bila tako tesna većina i da je zakon jedva izglasan, i to uz pomoć poslanika LDP. Da li će nas vladajuća većina i ovog puta dovesti u takvu situaciju da ne bude dovoljan broj poslanika da se izglasaju predlozi svih predlagača i da li ćemo ponovo imati krnja tela koja će sa dve trećine članova raditi i zadovoljavati formu, a ne suštinu? Voleo bih da mi i predstavnici Vlade, ali i predstavnici vladajuće većine daju odgovor na ova pitanja.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kamera govori sve. Mislim da je ozbiljnija atmosfera na nekoj sednici kada se bira savet mesne zajednice, nego danas u Skupštini Srbije kada treba da raspravljamo o članovima najvažnijih pravosudnih institucija ove države - Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Da stvar bude gora, ovoj sednici ne prisustvuju ovlašćeni predstavnici predlagača, a čak nema, koliko vidim, gospodina Boška Ristića, predsednika Odbora za pravosuđe i upravu. Nema nikoga iz Advokatske komore Srbije, nema nikoga sa pravnih fakulteta u Srbiji, nema nikoga iz Visokog saveta pravosuđa. Mi o kvalitetu kandidata koji su predloženi možemo samo šturo da pročitamo iz kratkih biografija koje su nam dostavili. Nema nikog ovde ko bi rekao šta je to što predložene kandidate preporučuje da budu članovi Visokog saveta sudstva, odnosno Državnog veća tužilaca, u državi u kojoj se pravosudni sistem urušava na svaki mogući način, počevši od donošenja loših zakona po kojima će sudije biti ponovo birane, pa se već sada kod sudija stvara strah da li će biti ponovo izabrani na tu funkciju, rastrčali se partijski komesari DS-a po celoj Srbiji i šire lažne informacije – ti ćeš biti ponovo izabran sa sudiju, a ti nećeš, pa se stvara zla krv među sudijama; od toga da ministar za ekonomiju kaže sudijama, u vidu preporuke, da obustave radne sporove; od toga da se za v.d. predsednika Vrhovnog suda Srbije izabere, odnosno postavi gospođa koja je jedino čuvena po tome što je napravila onaj čuveni lapsus "Dobili smo, pardon, doneli smo presudu za ubice Zorana Đinđića" itd. To što nema ovlašćenih predstavnika predlagača, to je najbolja slika za vladajuću koaliciju i to je najbolji dokaz koliko je njima stalo da pravosuđe u Srbiji bude ozbiljno, odgovorno i nezavisno. Njima ne treba takvo pravosuđe. Njima treba pravosuđe koje je poslušno i koje će apsolutno da ispunjava svaki nalog režima Borisa Tadića i Ministarstva pravde, kao njegove ekspoziture. Danas kada raspravljamo o članovima Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca ne možemo a da se ne osvrnemo na skandal koji se danas desio u Narodnoj skupštini Republike Srbije, kada je Boris Tadić sprečio da se ovde vodi rasprava, odnosno da se postavljaju pitanja nadležnim ministrima o tome šta je urađeno u saradnji sa Haškim tribunalom, kakvi su rezultati i kakve su posledice te saradnje. Naravno, svakom ko je politički pismen jasno je zašto se taj skandal desio. Režim Borisa Tadića ne želi da se otvoreno, javno, pred građanima Srbije povede rasprava o tome koliko je štetna po državu Srbiju, po njene građane i po celokupan srpski narod ta saradnja sa tzv. Haškim tribunalom. Prošle godine ovde je slavodobitno gospođa Slavica Đukić-Dejanović saopštila informaciju da je Generalna skupština UN prihvatila inicijativu da se od Međunarodnog suda pravde traži savetodavno mišljenje o tome da li je proglašenje nezavisnosti Kosova i Metohije od strane Šiptara u februaru prošle godine izvršeno u skladu sa međunarodnim pravom ili ne. Mi smo pre izvesnog vremena dobili jednu poražavajuću presudu Haškog tribunala gde se kompletan politički, vojni i policijski vrh države Srbije, sem Milana Milutinovića, proglašava krivim i osuđuje na drakonske kazne zatvora zbog navodnih zločina nad Šiptarima na Kosovu i Metohiji posle početka NATO agresije 1999. godine. Naravno, režim Borisa Tadića se uplašio da ćemo mi postavljati pitanja ne samo o položaju Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu i kršenju njegovih ljudskih i procesnih prava, nego da ćemo tražiti informaciju šta je država Srbija konkretno uradila (kada kažem država Srbija onda mislim na režim Borisa Tadića) da se pomogne ljudima koji su osuđeni pred Haškim tribunalom za tzv. kosovske zločine. Samo politička neznalica, samo neko ko je krajnje politički nepismen, ko je politički kratkovid ne vidi vezu između mišljenja koje će da da Međunarodni sud pravde i činjenice da su ovi ljudi koji su predstavljali najviše državno, vojno i policijsko rukovodstvo Srbije optuženi, i to na drakonske kazne zatvora, zbog navodnih zločina nad Šiptarima na Kosovu i Metohiji tokom 1999. godine. Umesto da se ovde u Skupštini Srbije povede otvorena rasprava šta je država Srbija uradila da se pomogne odbrana haških optuženika u tzv. kosovskom slučaju, koji su to mehanizmi koji su stajali na raspolaganju državi Srbiji, Ministarstvu inostranih poslova, Ministarstvu pravde, Ministarstvu odbrane, Ministarstvu unutrašnjih poslova, da se pomogne odbrana tih ljudi. Oni su građani Srbije. Naravno, za režim Borisa Tadića to su ličnosti iz mračnih devedesetih godina. Ali, režim je tu prilično licemeran; postoje neke mračne ličnosti iz devedesetih godina i one koje nisu tako mračne. Te koje nisu tako mračne su članovi Socijalističke internacionale. Oni su poželjni koalicioni partneri da bismo napravili vladu koja će da pljačka građane. Imaju neki drugi iz mračnih devedesetih godina, oni treba da budu osuđeni pred Haškim tribunalom na 40 godina robije i baš nas briga za te ljude. Režim je razmišljao kratkoročno. On je morao da pomogne tim ljudima ne zbog njih samih, naravno, i zbog njih, zato što su u pitanju građani Srbije, nego pre svega zbog države Srbije, zbog činjenice, koja se već sada javno komentariše u naučnim, diplomatskim i političkim krugovima u Srbiji i van Srbije, da će na sadržinu tog konsultativnog mišljenja Međunarodnog suda pravde presudno uticati osuđujuća presuda u Haškom tribunalu i da će u najvećoj meri Međunarodni sud pravde, kada bude formulisao mišljenje o tome da li je proglašenje nezavisnosti tzv. republike Kosovo od strane Šiptara 2008. godine bilo u skladu sa međunarodnim pravom ili ne, da se bazira, nažalost, na dokazanoj krivici tih ljudi i da su odgovorni za zločine nad Albancima. Šta mislite, kakvo će mišljenje da zauzme Međunarodni sud pravde, imajući u vidu činjenicu da su Pavković i ostali osuđeni da su krivi zbog činjenice da je preko 700.000 Albanaca proterano sa Kosova i Metohije, da ih je više stotina ubijeno? Šta mislite, kakvo mišljenje će da da Međunarodni sud pravde? U toj situaciji, umesto da se povede otvorena rasprava o tome šta je država Srbija uradila i šta još uvek može da uradi za te ljude, režim Borisa Tadića preko vas koji sedite ovde u Narodnoj skupštini, preko predsednika Narodne skupštine, preko predsedavajućih, namerno opstruiše raspravu o tome. Namerno se opstruiše rasprava o tome šta je država Srbija uradila i šta još uvek može da uradi, da bi se pažnja javnosti sklonila sa pitanja Kosova i Metohije, zato što je za režim Borisa Tadića, nažalost, pitanje Kosova i Metohije rešeno. Sve ostalo što se radi je farsa. Da pitate Borisa Tadića šta intimno misli, on će vam reći – Kosovo i Metohija je izgubljeno. On takvu politiku i vodi i zato je sada važnije da se raspravlja o pravima homoseksualaca, da javno ispoljavaju svoju seksualnu orijentaciju, nego da se povede rasprava u Skupštini Srbije o tome kolika je krivica aktuelnog režima zbog činjenice da su ovi ljudi za tzv. kosovske zločine osuđeni u Haškom tribunalu. Danas, kada ste morali da poštujete Poslovnik, kada ste morali da zakažete samo jednu sednicu sa samo jednim dnevnim redom – rezultati i posledice saradnje Republike Srbije sa Haškim tribunalom, vi ste to na vešt način izbegli tako što ste napravili jedan politički koktel, malo ćemo da pričamo o Hagu, malo ćemo da pričamo o statutu Vojvodine, malo ćemo da pričamo o tome zašto pada kiša, odnosno zašto duva vetar, pa da građani Srbije više ne znaju šta je prioritet; homoseksualci, statut Vojvodine, Hag, porez koji se povećava za 6%, činjenica da će do kraja 2009. godine 300.000 ljudi ostati bez posla, sve je izmešano. To ste vi uradili namerno, ne mislim samo vi koji sedite ovde, nego oni koji su vaši mentori u zemlji i van zemlje, i to je vaša velika krivica. Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca neće ličiti ni na šta. Izabraćete ljude koji će biti vaši partijski poslušnici i onda će biti kraj jedine stručne vlasti u Srbiji, sudske vlasti; ona će biti isključivo pod kontrolom režima. Sudija više neće smeti da uradi ništa a da prethodno ne zatraži mišljenje, u najmanju ruku, od ministra pravde, a možda i od samog predsednika države. Činjenica da je pokrenut postupak za razrešenje troje sudija Vrhovnog suda Srbije zbog uslovnog puštanja na slobodu Milorada Bracanovića je najbolji dokaz za to. Sudija više neće smeti da uradi ništa, a da prethodno ne konsultuje režim. To je ono što vama treba – sudstvo koje je pod čizmom Borisa Tadića.
Reč ima gospodin Momir Marković. Preostalo vreme je 29 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od mojih prethodnika, u potpunosti razumem predstavnike Vlade što nisu danas došli. Već dva dana ih vladajuća većina rešeta vrlo teškim pitanjima, smučilo se ljudima, uplašili se ljudi, zato nisu došli. Pitanja su, inače, bila: "uticaj gama zraka na sablasne nevene", da li nama preti kriza – preti nam, hoćemo li da izađemo iz krize – hoćemo. Jutros sam gledao na televiziji kako idu i pitanja i odgovori i mogu da vam kažem da su se našli u nebranom grožđu. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, da se ne lažemo, ovo je poslednji pokušaj da Neron od preko puta stavi pod svoju čizmu sve tri grane vlasti. Ovu već ima, Vladu već ima, ovo je način da svoje ljude izabere i stavi sudsku vlast pod čizmu, a Poslovnik koji je nedavno donet je pokušaj da se i zakonodavna vlast stavi pod kontrolu. Onda može da se ide u Evropu. Pošto smo već tako u niskom startu za ulazak u Evropu, dvadesetak godina brzo prođe, moramo u međuvremenu da usvojimo ove evropske zakone, pa je i ovo jedan od uslova da se približimo Evropi. Visoki savet pravosuđa i visoki savet tužilaštva imenuju i razrešavaju tužioce i zamenike tužioca i sudije osnovnih i okružnih sudova. Biramo ih po predlogu Advokatske komore, i sa fakulteta. Mislim da je tu realno očekivati da će struka da kaže svoju reč. Međutim, kad se zna da se i na tim fakultetima i u tim advokatskim komorama na čelu nalazi upravo "žuto preduzeće", onda vam je situacija potpuno jasna. Naravno, po funkciji, i u jedno i u drugo telo ulazi Boško Ristić, Bole internacionale ili, kako ga već zovu po Srbiji, Bole Boreli. Dobio je nadimak kada je nedavno sve lokale koje je nekadašnja hrvatska firma "Borovo" imala po Srbiji... zastupao je "Borovo" i sudskim putem sve lokale je vratio hrvatskoj firmi "Borovo". Kada sam ga pitao ovako, u nevezanom razgovoru, kaže – kako da očekujemo da oni našima vrate, ako mi ne vratimo tamo? Pedeset hiljada stanova, 500.000 Srba je isterano iz Hrvatske, ali Bole Boreli vraća lokale sudom, vraća lokale u Hrvatsku. Da li je pri tom dobio neku kunu ili lipu ili možda evro, ne znam, ali s obzirom na to da ga znam, ne verujem da je išta radio za džabe. Kad Bole Boreli uđe u ova dva tela, od Batočine pa dole do Preševa i ovamo do Prahova teško da će biti izabran tužilac ili sudija koji nije Boletu po volji. Pošto vreme tako brzo ide, osvrnuću se samo na ovaj predlog koji je dao Visoki savet pravosuđa, odnosno Državno veće tužilaca. Prvo, kako je mogao predsedavajući Slobodan Radošević... Mi nemamo predsednika, nemamo državnog tužioca, imamo vršioca dužnosti. Izgleda da je cela Srbija u v.d. stanju, pa i tužilaštvo. Inače, da se razumemo, i tužioci i sudije rade vrlo odgovoran posao. Radili su vrlo odgovoran posao i rade ga, jer se radi o ljudskim sudbinama i životima, u krajnjoj liniji. Na te funkcije moraju da dolaze upravo odgovorni, a ne po ključu, ni tetkinom, ni stranačkom, ni bilo kom drugom. Ono što me je začudilo, to je da se u ovom predlogu pojavljuje ime Vukčevića. Da vas podsetim, to je onaj isti Vukčević koji je sad tužilac Specijalnog suda za ratne zločine, isti onaj Vukčević koji je hvatao golubove pismonoše ne bi li odneli poruku, isti onaj Vukčević koji je i zadnji papirić prosledio Haškom tribunalu, ali zato nije našao za shodno da po jednu kopiju prosledi onima koji su optuženi pred tim Haškim tribunalom, da i oni imaju. Dame i gospodo, očigledno je da će tog trenutka kada se ovi predlozi usvoje i kada se ovi ljudi budu izabrali, postavili i imenovali doći sumrak srpskog pravosuđa. Pozivam poslanike vladajuće stranke, ako smeju od Nerona od preko puta, a pogotovo pozivam poslanike opozicione stranke da u danu za glasanje povedu računa koga postavljaju na visoke funkcije i ko će nam sutra krojiti kapu. Bojim se da će onda Bole Boreli, samo kantar mu fali, umesto ovih ljudi odmeravati ko će, koliko, zašto i kad robijati ili platiti.
Hvala. Reč ima gospodin Mirko Munjić.
Dame i gospodo, kada smo svojevremeno raspravljali o zakonima iz oblasti pravosuđa, mi iz SRS smo ukazivali na određene suštinske razlike i pogrešan koncept ovih zakona. Jedna od osnovnih zamerki na koje smo tada ukazivali i na koju i sada ukazujemo jeste to što postoji supremacija ili prevlast izvršne vlasti nad svim ostalim granama vlasti, a prema tome, i prema sudskoj vlasti. Sva vlast u ovoj državi koncentriše se u rukama jedne političke partije. Sva vlast koncentriše se u rukama jednog čoveka. Iz jednog centra moći kontroliše se izbor sudija, izbor predsednika sudova, a samim tim i izbor nosilaca sudijskih funkcija u višim sudskim instancama, dakle, i ovde, prilikom izbora prvog sastava Visokog saveta sudstva i prvog sastava Državnog veća tužilaca. Time što se nosiocima sudijske funkcije ne priznaju i ne garantuju stečena prava koja im garantuje i Ustav pogažen je jedan od osnovnih ustavnih principa, tako da je, može se reći, na mala vrata uvedena lustracija sudija. Samo politički podobne sudije se biraju, ostali ostaju na belom hlebu. Donošenjem ovakvih zakona iz oblasti pravosuđa urušava se još jedan princip, a to je princip nepristrasnosti u vršenju sudijske funkcije. Mogu da kažem da je Haški tribunal mesto gde kršenje ovog principa predstavlja, zaista, jedan prototip kako se to radi. Tamo se urušavaju osnovna ljudska prava, pogotovo Srba. To je mesto gde se zaista može dosta toga naučiti, ali u negativnom kontekstu, i vi to zaista zdušno radite. Kršenje principa nepristrasnosti ovde kod nas direktno ima za posledicu nešto drugo, a to je bujanje nečega što predstavlja karcinom našeg društva, a to je korupcija. Kaže se obično da je zakon kao paučina – stršljen ga probija, a muva se hvata. Tako je i kod vas na vlasti, stršljeni proleću, a vi, kao, hvatate muve. Hoće li Visoki savet sudstva, u sastavu koji se predlaže ovim vašim predlozima, obezbediti i garantovati nezavisnost i samostalnost sudova i sudija, što je njegova ustavna obaveza iz člana 153 Ustava Srbije? Ovde ukazujemo na jednu principijelnu primedbu, a to je da je bar po jedan predstavnik predlagača trebalo da bude ovde i da nam argumentovano obrazloži sve pojedinačne predloge, kako bismo zaista došli do zaključka da su oni i najbolji. Od 11 članova Visokog saveta sudstva troje su po funkciji: predsednik Vrhovnog kasacionog suda, ministar pravde i predsednik Odbora za pravosuđe, a osam bira Skupština. Da li se u nekoliko šturih rečenica o predloženim kandidatima može garantovati da će to telo biti samostalno i nezavisno i kao takvo da li će ono garantovati samostalnost i nezavisnost lica koja oni biraju, dakle, predsednika sudova i sudija? Na primer, predsednik Odbora za pravosuđe gospodin Boško Ristić je po funkciji član, a po zanimanju advokat i narodni poslanik. Ako on kao advokat neposredno vrši izbor sudija i predsednika sudova, postavlja se pitanje da li je to sukob interesa i da li je to na drugoj strani direktan uticaj na sudije? Sigurno da jeste. Postoji jedna fina izreka, neka mi ne zamere kolege advokati, i ta izreka kaže – bolje je biti miš u mačijim ustima, nego klijent u advokatovim rukama. To je latinska izreka, a ja bih rekao – bolje je biti miš u mačijim ustima, nego predsednik suda i sudija u rukama Boška Ristića onoga časa kada bude izabran za člana Visokog saveta sudstva. Ubrzano donošenje ovih zakona, kao i ubrzan izbor ovih visokih državnih institucija zaista na vodi ničemu. Međutim, sve će se to u krajnjoj instanci reflektovati na položaj građana Srbije kao učesnika u brojnim sporovima. Podsetiću vas samo na brojne nerešene slučajeve nakaradnih, protivzakonitih i mafijaških privatizacija. One se ne rešavaju ne zato što sudije i tužioci nisu stručni, već upravo iz razloga koji sam na početku naveo, a to je supremacija izvršne vlasti u odnosu na sudsku vlast. Dakle, tužioci i sudije ne rešavaju ove slučajeve zbog toga što ima neko iznad njih ko im, normalno, nalaže kako će i u kom momentu da reše koji slučaj. Međutim, sa vama na vlasti to ubrzano rešavanje ne vodi ničemu, jer sasvim je, u stvari, svejedno da li je ubrzano ili usporeno, kod vas je to sasvim svejedno. Dok ste vi na vlasti građane snalazi po onoj izreci "ideš li polako, stigne te nesreća, ako ideš brže, stigneš nesreću", tako da je u stvari sa vama, sve dok ste vi na vlasti, potpuno svejedno. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospođa Vjerica Radeta. Preostalo vreme je 16 minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas nastavismo raspravu o predlogu kandidata za članove Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, ali smo pre podne bili u obavezi, odnosno vi iz vladajuće većine ste bili u obavezi da omogućite poslaničkoj grupi SRS da govori o temi koja je nama od izuzetnog značaja, ne samo poslanicima SRS nego celoj Srbiji, a to je ono što se dešava u Haškom tribunalu i posledice toga za Srbiju i za srpske nacionalne interese. Jutros ste na najgrublji mogući način pogazili i Ustav Srbije i Poslovnik Narodne skupštine, poslanička prava i zaista više nemate moralnog prava da se bilo gde i na bilo kom mestu pozovete na ikakav propis, a potpuno je besmisleno što uopšte donosite propise, zato što ih se vi ne pridržavate. To nije slučaj samo danas i to nije slučaj samo sa Poslovnikom. Jednostavno, to je postao manir "žutog preduzeća". Terate svoje. Gde to piše, baš vas briga. Kakva je odgovornost za to predviđena, baš vas briga. Ponašate se kao da ćete večito biti vlast u Srbiji. Dobro znate da nećete, ali kada se isti ovi propisi budu primenjivali na vas kada budete opozicija, videćete kako to izgleda. Čak vam garantujemo da ćemo mi primenjivati te propise. Nećemo ih kršiti, za razliku od vas. Danas ste nama onemogućili, zapravo pokušali da onemogućite, ali mi ćemo svakako koristiti ponovo svoje poslaničko pravo, koristićemo i sve vreme koje nam stoji na raspolaganju po svakoj temi, jer nećemo prihvatiti ono što Slavica Đukić-Dejanović i Gordana Čomić pokušavaju da nametnu, otprilike da nam vi napišete sinopsis o čemu ćemo da govorimo. Govorićemo o onom što mislimo da je tema od interesa za građane Srbije. Sprečili ste nas jutros da govorimo o temi o kojoj smo želeli tako što ste organizovali da dve poslaničke grupe koriste vreme koje je predviđeno po Poslovniku za samo jednu poslaničku grupu. Predlažem vam, kada ponovo budemo imali neku takvu inicijativu, organizujte se vi u okviru vladajuće većine, pa koliko god imate poslaničkih grupa, verovatno ni vi ne znate dok ne pogledate u evidenciju, pa svi koliko vas ima odredite neke teme, pa tako pokušajte da nas sprečite da govorimo, pre svega, o statusu našeg predsednika u Haškom tribunalu, o tome koliko je Srba osuđeno u Haškom tribunalu, koliko ih je ubijeno u Haškom tribunalu. Juče gledam Borisa Tadića kako se smeši Bramercu i objašnjava mu kako je Srbija isporučila 44 Srbina Haškom tribunalu, kako ćemo učiniti sve da se završi sa onim obavezama prema Haškom tribunalu. Smeje se čovek, što bi naš narod rekao – čega se pametan stidi... Znate drugi deo te poslovice. Pitanje o kojem smo mi hteli da govorimo odnosi se, između ostalog, i na Bramercovu posetu, ali ono što je interesantno verovatno ćemo čuti tek kada Bramerc ode sa mesta glavnog tužioca Haškog tribunala, kao što smo u prilici da čitamo nešto što bi moglo da se nazove memoarima Karle del Ponte u njenoj knjizi, koja je potvrdila ono što mi srpski radikali pričamo godinama – da je protiv Vojislava Šešelja optužnica pisana u Srbiji, da je pisana po nalogu Zorana Đinđića. Vi ste nam se smejali kada smo o tome govorili, a evo vidite, vaša nekadašnja prijateljica Karla del Ponte kaže da je 17. avgusta 2000. godine na aerodromu u Luganu Zoran Đinđić tražio od nje da vodi Šešelja u Hag i da ga ne vraća u Srbiju. Mi sada očekujemo da će Bramerc, kada bude pisao neke svoje memoare, da nam obelodani da mu je Boris Tadić pri svakom susretu rekao – drži Šešelja što duže u Hagu, ne vraćaj ga u Srbiju. Mi znamo da se vi plašite Šešeljevog povratka u Srbiju, kao što znamo da većina Srbije jedva čeka da se Šešelj vrati u Srbiju, jer je on jedini, zajedno sa svojom velikom i vernom Srpskom radikalnom strankom, koji će Srbiju da izvede iz gliba u koji ste je vi uveli, i ekonomskog, i socijalnog, i političkog i kojeg god hoćete. Uništili ste sve što je moglo da se uništi u Srbiji. Sada ćete morati da izvlačite one jadne ljude iz kontejnera kada vade ostatke hrane koju neko još uvek baca, zato što oni žive od 12.000 dinara plate. Moraćete odande da ih izvučete, da im oporezujete tu platu od 12.000 dinara. Ako je vama ovo smešno, zaista neka vam je na sramotu. Neka vam je na sramotu, samo neka vas snimi kamera, nemam pojma odakle ste, pošto se nikada niste javili da nešto govorite, da vas vide vaši sugrađani koji žive od 12.000 dinara. Dakle, šta ste vi još pokušali da prikrijete? Sinoć su građani Srbije mogli da prate suđenje Vojislavu Šešelju, odloženi prenos iz Haga koji je počeo u 23.30 časova, ali skoro deset minuta od početka tog prenosa nije bilo prikazano. Zašto? Zato što je u tom periodu Vojislav Šešelj govorio o svom zdravstvenom stanju, zato što je predsednik sudskog veća govorio o tome da je pročitao u nekim beogradskim novinama šta se pisalo o Šešeljevom zdravstvenom stanju. Vi niste želeli da to građani Srbije čuju i zato ste na početku presekli taj deo koji je bio interesantan. Takođe, nismo bili u prilici danas da pitamo i Rasima Ljajića i predsednika Vlade, ali, evo, sada obaveštavamo građane Srbije o tome da u Haškom tribunalu pripremaju još jedan proces protiv Vojislava Šešelja. Nema pojma čovek o čemu se radi, za šta će još da ga optuže, šta je to još pogrešio, kako se to ogrešio o pravila Haškog tribunala ili o nekog od svedoka, čovek koji je, evo, već sedmu godinu zatočen u haškom kazamatu. Kao što vidite, niste mogli i ne možete da nas sprečite, ne bi mogla čak ni Gordana Čomić da je ovde, ali moram da iskoristim deo vremena i da govorim o onome što je zaista tema današnje i sadašnje rasprave. Vi pričate o reformi pravosuđa. Gospođa Malović jutros je ovde vrlo žustro više puta skakala za govornicu da objašnjava kako "žuto preduzeće" vidi budući status Vojvodine, a danas je nema da razgovara o onome što jeste tema. Volela bih samo da je pitam zašto, po ko zna koji put već, dovodi u cajtnot i Skupštinu Srbije i pravosuđe i organe pravosuđa. Podsećam, pre svega, javnost Srbije – vas ne, baš vas briga za to, vi i ne znate da se to desilo, vi ste samo tu da pritiskate dugmiće – da smo poslednjeg radnog dana prošle godine produžili važenje Zakona o krivičnom postupku, jer da to nismo uradili, imali bismo haos u pravosuđu. Tada smo mi iz SRS glasali za to, ne zbog vas, nego zato što je to bilo u interesu građana Srbije. Danas raspravljamo o ovim predlozima, a rok za njihovo usvajanje je 30. april. Dakle, stalno radite u poslednjem času, kao da uopšte ne vodite računa ni o onome što vam je obaveza, nego jednostavno, valjda joj je sekretarica rekla – znate, gospođo ministre, da nam ističe rok za ovo, pa je ona rekla – daj brže-bolje da zovem Advokatsku komoru, da zovem sve ove koji su dali svoje predloge. Na taj način funkcionišete, i ministarka pravde, i ministarstvo, i cela vlada i svi vi u skupštinskoj većini ponašate se, što bi narod rekao, kao guske u magli. Dotle država tone, narod živi sve teže. Naravno, vas to ne dotiče i ne vodite računa o tome. Kako se izvršna vlast meša u rad nezavisnih i samostalnih (tako bi trebalo da bude) pravosudnih organa najbolje pokazuje ovo o čemu danas ovde govorimo. Ovih dana videli ste svi, čitate, pretpostavljam, novine, kako se ponaša Ministarstvo ekonomije. Ministarstvo ekonomije, zamislite, ali preko Ministarstva pravde, šalje pismo Vrhovnom sudu i traži da se ne presuđuju radni sporovi, koji su inače hitne prirode, i da se tamo gde su već završeni, pravosnažno okončani sporovi ne ide u izvršenje, odnosno da se radnicima koji su, očigledno na nezakonit način, ostali bez posla, ne isplaćuje naknada, da bismo zaštitili, odnosno da biste zaštitili neke poslodavce. To zaista nema ni u crtanom filmu, ali ima u Vladi Borisa Tadića. Nebojša Ćirić je državni sekretar iz tog ministarstva. On, čovek, valjda mu naredili, daje za medije izjavu, kaže – ja sam to pisao i ja preuzimam odgovornost. Ko je on i kako on to može da se dopisuje? To su priče za malu decu. To je Mlađa mislio, on je inače poznat po tome, još kada je pričao – kakva presuda Vrhovnog suda, ma ne interesuje me presuda Vrhovnog suda, ja ću da radim onako kako ja hoću. Naravno, može kako hoće, ali ne može dokle hoće. Takođe, taj Nebojša Ćirić i gospodin Homen, koji je takođe državni sekretar, ali u Ministarstvu pravde, u sukobu su interesa. Ovih dana je, videli ste, pokrenut postupak zato što su se direktno mešali, odnosno pokušali da se umešaju u rad pravosudnih organa. Ništa nije bolji slučaj ni sa ministarkom pravde, koja najpre suspenduje tamo neke ljude u Požarevcu pa onda vodi Boška Ristića da se slikaju u Zabeli, pa onda kaže – joj, joj, joj, nisam dobro uradila, nisu odgovorni oni u Požarevcu, odgovorni su ovi u Vrhovnom sudu. Naravno, ne pominje im imena. Radi se o tome da se ministar pravde ponaša tako da sudije, koje inače još uvek strepe od reizbora, ne smeju da gledaju spis predmeta, nego moraju da pogledaju ime i prezime, pa da vide da li im se to ime i prezime dopada, da li su to ovi "žuti" ili je neko ko se na neki način njima zamera. Tako funkcioniše ministarstvo i tako funkcioniše Vlada Republike Srbije i na taj način utičete na pravosudne organe u Srbiji. Ovde su više puta pominjani gospodin Boško Ristić i gospođa Malović, kao članovi Visokog saveta sudstva. To je zaista nešto što je zastrašujuće. Setite se, a sećaju se i građani Srbije, kada je Boško Ristić bio predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, kada ste vi "žuti" pomoću bagera i buldožera preuzeli vlast, pa kad je počela raspodela funkcija u pravosuđu: onaj tamo sekretar zemljoradničke zadruge – predsednik suda, onaj tamo prvi put (je l' tako, Krasiću) biran za sudiju, a pet minuta posle toga izabran za predsednika suda! I sada će taj Boško Ristić da žari i pali. To je zaista nešto što će i te kako imati negativan uticaj na pravosuđe. Oni zato već prete. Evo, vidite, mi imamo ovde jedno rešenje. Tužen je Boris Tadić, koji se očigledno ponaša kao Boris Broz, jer su se i u vreme srpskih kraljeva izricale mere ako kralj bude tužen. Ali, Boris Tadić - ne, izrekao je notornu laž. Kaže – predlaže se da ponovo razmotri predlog sa saslušanjem tuženog, to je Tadić, u svojstvu parnične stranke. Smatraju da institut ZPP-a ne poznaje, jer je to takva odluka bila, i kaže da zbog opštepoznatih činjenica i okolnosti nije moguće izvesti dokaz saslušanjem tuženog u svojstvu parnične stranke. Ako ovo neko razume, svaka čast. Evo, samo koliko mi je vremena ostalo, gospodine Novakoviću, ako prekoračim 10-12 sekundi, ne zamerite, samo da pomenem presudu koju smo dobili od Okružnog suda u Beogradu, a koja se odnosi na poništaj odluke ovog nelegalnog ili privremenog veća u Zemunu kada je u pitanju izbor nove Opštinske izborne komisije. Prvo što su uradili je da formiraju novu izbornu komisiju, a prethodno da otpuste nekoliko ljudi bez ikakvog pravnog osnova, da formiraju svoju komisiju za javne nabavke, dakle, da pohapaju šta ima u Zemunu. Vidite šta su uradili i zašto je, između ostalog, poništena ova odluka. Dana 18. 3. su obavestili SRS da treba da predloži svoje članove za članove i zamenike članova Opštinske izborne komisije i da se to uradi do 20. 3, da se predloži, a oni na trećoj sednici svog veća 18. 3. već donose odluku o formiranju komisije. Da li vi možete da verujete da neko može ovaku pravnu nebulozu i glupost da uradi? To znači, a ovo je iz obrazloženja presude, završavam ovim – da se pri formiranju izborne komisije koja treba da sprovodi vanredne lokalne izbore u toj opštini mora voditi računa o srazmernom broju odbornika u raspuštenoj Skupštini opštine, kao i da predlog za sastav izborne komisije mogu davati one političke stranke koje su imale odborničke grupe u skupštini jedinice lokalne samouprave. Ne, tamo su sada bili, ali naravno poništena je odluka, i socijalisti, i LDP, i G17 i svi oni koji nisu prešli cenzus. (Predsedavajući: 47 sekundi.) Izvinjavam se. Dakle, zbog ovog što radite biće haos u pravosuđu, ali, poštovana gospodo sudije i tužioci, neće doći do primene ovih zakona.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93? Ima reč gospodin Zoran Krasić. Vreme predviđeno za vas je još 13 minuta.
Javnost treba da shvati da smo pre nekoliko meseci imali prilike da sa ove strane čujemo kako su ovi zakoni o Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca toliko značajni da se obezbedi samostalnost i nezavisnost sudova i da se obezbedi, pre svega, samostalnost tužilaštva, a vidite danas, kada treba da se razmotri ko su predloženi kandidati – predstavnika vlasti nema, to više njima nije važno. Nije više njima ta tema važna. Od svih ovih naših kritika povodom ovakvog koncepta oni se uporno brane ćutanjem. Ja sada moram da podsetim gledaoce da je 17. februara 2003. godine, po priznanju Karle del Ponte, napisala je jasno u svojoj knjizi "Lov", Zoran Đinđić kao predsednik Vlade od nje tražio da vodi Vojislava Šešelja i da ga nikad više ne vrati u Srbiju. Kada smo o tome pričali baš u to vreme, niko nam nije verovao. Po pravilu, kada nešto radikali kažu, kritikuju, ljudi to primaju sa nevericom, ali prođe dva, tri dana, pet, mesec dana, dva meseca, pola godine i ispostavi se da je to sve tačno. Naravno, tačno je i ovo što ću da vam kažem. U Kusturičinom filmu "Podzemlje" ima jedna scena kada u tenk ulazi majmun, pa prisutni kažu – katastrofa, majmun u tenku. Zbog te katastrofe puca zid, izlaze ljudi na svetlost. E, takva katastrofa je nas zadesila 25. januara 2001. godine i trajala je sve negde do februara 2004. godine. Uvek će u ovoj zemlji da bude katastrofa kada Demokratska stranka vodi državu, jer oni su demokratski standard – njihov hir, njihova volja, njihova želja, samo oni. Svete se penzionerima zbog toga što pre deset godina nisu glasali za njih i nema onih 70% od plata, to su vas prevarili. Rekli su 500.000 novih radnih mesta, a 300.000 ljudi ima da izgubi radni odnos. Ovo što je malopre gospođa Radeta pričala ovde, to saopštenje i taj zahtev upućen Vrhovnom sudu ima za cilj da posvađa one koji rade i one koji ne rade. Jer, oni koji ne rade idu na sud i traže svoja prava. Ako je ovakav zahtev prema Vrhovnom sudu da se ti postupci zaustave, blokiraju, onda ovi što rade treba da kažu – kada bi ovi uspeli u postupku došlo bi do blokade naše firme. Oni svađaju narod, svađaju ljude. Zamislite bruku i skandal. Ja nisam siguran da li se ovaj Vladimir preziva Vukčević ili Kandić? To je, navodno, neki tužilac. Imate taj vaš zakon o saradnji. Kada ste digli glas povodom kršenja ljudskih prava Vojislava Šešelja i bilo kog drugog ko se nalazi u Haškom tribunalu? Protiv Vojislava Šešelja nameravaju i treći postupak da pokrenu, samo da bi ga što duže zadržali, da Boris Tadić završi prljav posao sa svojim pomagačima. Videli ste jutros kako je to izgledalo – navodno, svađaju se nešto, prepiru se, zaklinju se, ovaj ne bi nikada nikoga isporučio, a on izdao i kuma i prijatelja. Jednom izdajnik, uvek izdajnik, znate i sami. Očigledno, prljav posao nije završen – pitanje Vojvodine i pitanje koje će da se otvori zbog neke, navodno, regionalizacije, a po novom Ustavu svaka šuša biće u prilici da napravi autonomnu pokrajinu, sve dok se Srbija ne svede na Beogradski pašaluk. Koga ste predložili i šta ste predložili? Završili ste posao. Imaćete problema već sa prvim konkursom. Imaćete problema, ne verujem da će neki ljudi koje ste predložili ovde da pristanu na ono što vi tražite od njih. Imate tri nezamenljiva člana, po funkciji, u oba organa. Dovoljno je reći samo "Boško Ristić", pa da se shvati da je problem što je neko ušao u tenk. To je jasno. Vi to morate da shvatite. Juče su se radovali onom svom epohalnom zakonu, što više ne moraju da se kriju, a sada će sudije da sprovode taj zakon tako da niko neće smeti da kaže istinu. Ali, džabe ste krečili. Poštovani građani, verujte, od 1. maja biće stalno raspisan konkurs za ministre i niko neće da se javi. Ovo više niko ne sastavi, što ovde postoji. Nije problem to što su oni pukli kao bugarska skupština, ta vlada tamo, problem je to što oni temeljno uništavaju državu. Od Borisa Tadića možete samo da slušate rečenicu – ja neću da potpišem nezavisno Kosovo. Ništa drugo nećete da čujete od njega. Trezor prazan, čak ne bi mogla da važi ni ona reklama – miševi jedu evre. Puklo, 30 - 40 milijardi dinara svakodnevno nedostaje da bi se uredno servisiralo. Šta radi u ovoj zemlji? Ništa ne radi. Njihov program jeste – što gore, to bolje; što gore za narod, to bolje za jednu malu grupu ljudi. I oni se tretiraju kao neki političari. Gde su vam rezultati? Gde je nešto dobro za narod? Nema. Gde vi prođete, sve je spaljeno. Verovatno ćete pasti sa vlasti upravo onog dana kada se otvara renovirana zgrada Savezne skupštine. Ili ćete ponovo da je zapalite. Vi borci protiv kriminala? Da li ste rešili ko je zapalio narodnu skupštinu? Da li ste rešili problem ko je premlatio one ljude ispred RTS-a? Da li ste rešili problem ko je izdajnik u BIA? Ko vodi ovu državu? "Otpor". Montgomeri ih je instalirao ovde. Pre nekoliko dana ste izabrali Čupića u onu agenciju. Američki ljudi vode državu. Vi drugi, koji ste izvorno demokrate, ne smete da pisnete od "otporaša". Imate supervizora. Za ovih osam godina jedina dobra stvar koja se desila je to što je danas prvi put Gordana Čomić izašla za ovu govornicu da priča pa niko nije dobio kaznu, zato što je bila za ovom govornicom. Da je na onom tamo mestu, videli biste vi kako bi se prošlo. Da li ste vi ljudi svesni, meni ste izrekli opomenu zato što sam čitao član Ustava?! Gde to ima na kugli zemaljskoj? I vi pričate o parlamentarizmu, vi koji glasate iz Bodruma, vi koji hapsite po dvanaest-trinaest hiljada ljudi u jednom cugu! Još država ne može da isplati naknade štete. Tu se nalaze i Ostojić i Vukčević, da ne ređam, sve provereni kadrovi, sa pet-šest godina radnog staža na ovim poslovima sa kojih dolaze, provereni kadrovi. Da li neko zna ko je vršilac dužnosti okružnog javnog tužioca u Beogradu? Niko nema pojma. Ona i ne dolazi tamo, ona ide u Ministarstvo pravde kod Homena. Ko je vršilac dužnosti Republičkog javnog tužioca? Čovek koji je uslovljen zbog jednog telefonskog razgovora sa jednom advokaticom. Vi ste doveli Srbiju u v.d. stanje. Poslednji kandidat za Visoki savet sudstva, član G17 plus, muž joj je funkcioner G17 plus, tri-četiri godine a 40% ima ukinutih presuda. Kako ona da bude taj kalibar u čiju stručnost više niko nema potrebe da sumnja, jer ona ovim prvim izborom postaje turbo sudija? Niko ne sme da sumnja u njene kvalitete. Izborom oni postaju dva puta garantovani stručnjaci, kao što je dva puta potvrđen mandat nekim ljudima ovde u Narodnoj skupštini, zahvaljujući, gospodine Konstantinoviću, vama i onima koji nisu hteli da primene Ustav i zakon. O čemu onda mi pričamo? Poštovani građani, moj savet je – čuvajte decu, čuvajte porodicu, a ako nešto preostane, izmirite neku obavezu prema državi. Ja nisam ni Zoran Živković, niti Boško Ristić da vam kažem – bacajte u bure. Ne, napravite svoje prioritete i pripremite se, jer samo je u vašim rukama zaštita Srbije. Ovi? To je kao onaj u tenku – rastura sve, gazi sve. Zamislite šta se njima dešava: u jednoj opštini na istoku Srbije jedna mala grupa pučista kidnapuje odbornika DS-a i DS ne sme da štiti svog odbornika. Vidite koja je silina i jačina američkog ambasadora, engleskog ambasadora, onih koji se nalaze u BIA, onih koji se nalaze u Ministarstvu odbrane, onih koji se nalaze u Skupštini prikriveni nekom žutom bojicom, onih koji su kuriri između pravnog savetnika američkog ambasadora, zvanog Sam Nazaro i našeg pravosuđa. Da, to je ta presuda o kojoj ste pričali za Natu Mesarević. Doneli su nam je. Odakle? Iz američke ambasade. Da li ta presuda sadrži utvrđenu istinu, utvrđene činjenice? To nikoga od njih ne interesuje. Njima je bitno da Đilas, Šaper i ovi drugi, Željko Mitrović, naprave medijsku kampanju i povika – Zemun, radikali, a o pitanjima – privreda, socijala, ekonomija, teritorija, pokrajine, centralizacija, decentralizacija, ne sme da se priča. Ovo je do pre nekoliko dana bilo najznačajnije za pravosuđe – evo ih, desetak predstavnika vlasti, ni krivi, ni dužni. Živi stid ih pojede što ih kamera hvata. Zašto? Niko ništa njih ne pita. Pita se ovaj "i posle Tita - Tito". Tri sata dnevno provodi pred ogledalom da vidi da li medijski može da se uklopi. Takvi nas vode. Pričam vam danima, čuvajte se onih što se tri puta dnevno tuširaju. Juče su izglasali zakon baš ti što se tri puta dnevno tuširaju. Ne sme istina da se čuje u Srbiji. Sudije i tužioci, imajte poverenja u svoju struku, u svoju profesiju, u svoju čast i ne dajte se. Ako vas kojim slučajem, a sumnjam da će uopšte taj konkurs biti sproveden, i odbace, tražite zaštitu svojih prava. Pogledajte ko su kandidati: ova žena iz Kragujevca - 46% ukinutih presuda, pa šta je ona radila? Šta je garancija njenog kvaliteta? To što joj je muž možda član G17 plus ili neke druge stranke. To je bruka i sramota. Devalvirate državu, vređate dostojanstvo ovog naroda. Ali, poboljšaće se vreme, budite sigurni.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlozima kandidata za izbor članova prvog sastava Visokog saveta sudstva i Predlozima kandidata za izbor članova prvog sastava Državnog veća tužilaca. Narodna skupština će u danu za glasanje izvršiti izbor članova prvog sastava Visokog saveta sudstva i izbor članova prvog sastava Državnog veća tužilaca. Pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak 30. mart 2009. godine, sa početkom u 10.00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Želim vam lep vikend, lepo se odmorite i pripremite za ponedeljak. Hvala.