Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 150 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Višnja Nežić, Miloš Radulović, Radomir Naumov, Miloš Lukić, Predrag Bajčetić, Stanko Kovačević, Petar Mišić, Sredoje Mihajlov, Jon Čizmaš, Kermeci Karolj, Biači Anton, Zaharije Trnavčević i Zoran Bošković. Pre podne odsutni Milorad Stanulov, a popodne Vladan Jovičić, Dragan Vukšić i Vojkan Tomić. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O SUDIJAMA (nastavak u pojedinostima) Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman kojim predlaže da se izmene naslov iznad člana 58. i član 58. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada se pozitivno izjasnila. Time je amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reč je o odredbi koja govori o utvrđivanju razloga za prestanak sudijske dužnosti, a član govori o pravu na prigovor. Naime, u članu 58. se kaže da na odluku Velikog personalnog veća sudija ima pravo prigovora Opštoj sednici u roku od osam dana i Opšta sednica je zatvorena za javnost. Amandmanom, koji sam predložio na usvajanje narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije, predvideo sam da u članu 58. stav 1. reči "Velikog personalnog veća" zamenjuju se rečima "Opšta sednica", a reči "Opštoj sednici" zamenjuju se rečima "Odboru za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije". Stav 2. se briše. Dakle, najpre smatramo da je nepotrebno zatvaranje za javnost bilokog tela koje će odlučivati o pravu na prigovor. Ne razumemo zašto to stoji u tekstu zakona. Ko bi to mogao, čak i da ostane ovakav, ovako kako je predloženo u zakonu, da utiče na članove velikog personalnog veća, ako nam predlagač kaže da je obezbeđena njihova nezavisnost, njihova potpuna samostalnost u radu i delovanju. Kao i da tu neće biti nikakvih problema u funkcionisanju. Istovremeno, mi smatramo da je Veliko personalno veće formirano potpuno nepotrebno kao posebno telo, da je najbolje da se to rešava na Opštoj sednici Vrhovnog suda Republike Srbije. Razume se, viša instanca bi trebalo da bude Odbor za pravosuđe Narodne skupštine Republike Srbije, u skladu sa našim ustavnim obavezama, u skladu sa našim, ako hoćete, i pozitivnim zakonskim propisima, u skladu sa onim gde bi prava bila, u svakom slučaju, neuporedivo, i bolje i više zaštićena. U skladu sa onim što smo već govorili da je, ne samo u programu SRS-a, već nešto što bi trebalo da predstavlja reformu našeg pravosuđa. Zato vas pozivam da prihvatite ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 21, protiv 123, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 20, ukupno 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 59. se odnosi na postupak prigovora sudije protiv kojeg je pokrenut postupak za njegovo razrešenje. Ovaj 1. stav, da sudija ima pravo da bude odmah obavešten o razlozima za pokretanje postupka, da se upozna sa predmetom i pratećom dokumentacijom, tokom postupka i izveštajem sudije izvestioca i da sam ili preko zastupnika pruži objašnjenje i dokaze za svoje tvrdnje, mogli bismo reći da je u redu. Ali, problematičan je 2. stav, za koji tražimo amandmanom da se promeni i da sudija protiv kojeg se vodi postupak može svoje tvrdnje usmeno da iznese, ne pred Velikim personalnim većem, protiv čijeg osnivanja je SRS, već pred Odborom za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije. Zaista je neprimereno da predlagač kroz sve članove zakona provlači veliko personalno veće, visoki savet pravosuđa i time direktno oduzima nadležnost najvišeg zakonodavnog tela. O tome smo više puta govorili danas, a verovatno ćemo i do kraja rasprave o ovom setu zakona to morati da promenimo. Tačno se zna šta je nadležnost Narodne skupštine. Ovde sede i sada vrlo nezainteresovano sede na sednici Narodne skupštine, članovi našeg republičkog Odbora za pravosuđe i upravu, skoro čitavu deceniju pojedini sede u tom odboru, slušamo kako Odbor za pravosuđe i upravu radi po zakonu, kako daje najkvalitetnije predloge kandidata za sudije, tužioce i zamenike javnih tužilaca. Sada ti isti ljudi će pritiskom na taster da glasaju za to da se upravo o tom odboru, koji jedini sada po Ustavu ima to pravo, oduzmu njegove nadležnosti. Time se te sudije protiv kojih se eventualno pokrene postupak stavljaju u situaciju da idu pred neko vaše formirano DOS-ovsko telo, verovatno potpuno instrumentalizovano, Veliko personalno veće, gde će morati da dokazuju suprotne tvrdnje od onoga što stoji u pritužibi na njihov rad. Zbog toga smatramo da je neophodno da se i ovaj amandman prihvati.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 25, protiv 131, uzdržanih jedan, nije glasalo 17, ukupno 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Predstavnik Vlade je prihvatio ovaj amandman. Time amandman postaje sastavni deo Predloga zakona. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 24, protiv 136, uzdržan jedan, nije glasalo 14, ukupno 175 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 61. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Tomislav Nikolić i Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik Vlade se pozitivno izjasnio o predlogu, pa je time amandman postao sastavni deo Predloga zakona.
Član 62. Predloga zakona je neodrživ sa stanovišta Zakona o radnim odnosima. Juče je bilo dosta reči o tome šta je potrebno da bi se neko prijavio na konkurs za sudiju bilo kog suda u našoj zemlji i zaista je neverovatno da mi imamo Predlog zakona u kome se, u bukvalnom smislu, reči planira da se za sudije uvede neka paralelna Udba. Zaista ne znam kako to drugačije da tumačim, kada u Predlogu zakona imamo takav predlog da se za sudije vodi lični list, da taj lični list bude deponovan u Ministarstvu pravde i da za svakog sudiju Ministarstvo pravde vodi taj lični list. Tačno se zna koji su to uslovi da bineko konkurisao za sudiju. Mora da ima položen pravosudni ispit i radno iskustvo u sudu, a u zavisnosti od toga za koje mesto sudije konkuriše, od dve do osam godina, pa mi smatramo da je ovo neodrživo, jer se direktno suprotstavlja aktuelnom Zakonu o radnim odnosima, koji jasno precizira šta sve neko mora da ima, šta da poseduje, da bi konkurisao namesto sudije.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 24, protiv 142, uzdržanih nema, nije glasalo 14, ukupno je prisutno180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član63. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 63, u kome se govori o prestanku dužnosti na zahtev sudije, mi smo predvideli drugačije rešenje izmene ovog člana, u skladu sa onim što smo govorili u generalnoj debati i i što smo već govorili po pojedinim amandmanima. Dakle, ovde se kaže da sudija koji želi da mu dužnost prestane podnosi pismeni zahtev Velikom personalnom veću, koje valjan zahtev odmah prosleđuje Narodnoj skupštini. Mi smo tu, uz jednu tehničku omašku, dakle, pošto je napisano Visokom personalnom veću, reči "Veliko personalno veće" zamenili rečima "Vrhovnom sudu", iza kojih se stavlja tačka i dalji tekst se ne pominje. Naime, ovo je u skladu sa našim opredeljenjem da samo predsednika i članove Vrhovnog suda Srbije, da izuzmemo ustavno sudstvo, bira Narodna skupština Republike Srbije, odnosno njeni najviši predstavnici, da sve ostale sudije, u skladu sa načelom podele vlasti, načelom nezavisnosti sudova, bira Vrhovni sud Srbije. Istovremeno, u drugom stavu reči "Narodna skupština" zamenjuju se rečima "Vrhovnog suda", upravo iz ovih razloga, a onda smo predvideli i dodavanje trećeg stava koji glasi: "Predsednik i sudije Vrhovnog suda koji žele da im dužnost sudije prestane podnose pismeni zahtev Narodnoj skupštini Republike Srbije". Čini mi se da je to upravo u skladu sa ingerencijama i prerogativima vlasti kojima bi raspolagala, odnosno s kojima bi morala da raspolaže Narodna skupština Republike Srbije i čini nam se da to predstavlja najbolje moguće rešenje. Naravno, sadaznam i vidim kakvo je raspoloženje u Narodnoj skupštini. Osim činjenice da malo ko sluša ili gotovo nikone sluša, verovatno nikoga ni ne zanima ono što govorimo sa ove govornice, ali u svakom slučaju mi se čini da bi bilo dobro ukoliko bi se ovakvo rešenje prihvatilo. Onda bi se sve ovo što je Vlada prethodno u dogovoru sa predlagačem, dakle sa Demokratskom strankom Srbije, prihvatila bilo prilično besmisleno i moralo bi da dođe do kompletne izmene seta zakona, što bi predstavljalo uspeh ne samo za opoziciju, nego i za sve one koji žele objektivne i realne reforme u pravosuđu i samo zbog toga ne povlačim amandman. Samo zbog toga ostajemo pri amandmanu i molim vas da za njega glasate.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 27, protiv 139, uzdržanih nema, nije glasalo 13, ukupno prisutno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član64. amandman je podnela narodni poslanikGordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio avaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 64. odnosi se na odlučivanje o prestanku sudijske dužnosti. Iako je ova odredba člana 64. st. 1. u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije, a imajući u vidu naš kompletan stav prema ovom paketu zakona, za koje smatramo da nisu dobri i da neće dovesti do onih ciljeva kako je to predlagač pokušao da predstavi - mi smo hteli kroz svoje amandmane da izrazimo i svoj politički i programski stav kako bismo mi ovu materiju regulisali i kakav mi mislimo da treba da bude položaj pravosuđa i sudija u okviru pravosuđa i kompletnog društva. Zbog togau članu 64. st. 1, koji predviđa da o prestanku dužnosti sudija odlučuje Narodna skupština, podnela sam amandman kojim predlažem da tu stoji da o prestanku dužnosti predsednika i sudije Vrhovnog suda odlučuje Narodna skupština, a o prestanku dužnosti predsednika i sudije sudova nižeg ranga odlučuje Vrhovni sud Republike Srbije, naravno na Opštoj sednici. Mi ostajemo čvrsto pri stavu da zakonodavna grana vlasti treba što manje da se meša u pravosudnu i da je dovoljno da se Narodna skupština izjašnjava o predsedniku Vrhovnog suda i sudijama Vrhovnog suda, a da onda treba prepustiti toj sudskoj grani vlasti, odnosno najvišoj sudskoj instanci - Vrhovnom sudu, da na Opštoj sednici bira sudije nižeg ranga, naravno po pribavljenom mišljenju opštih sednica tih sudova. Nije zgoreg da na početku ove sednice danas, iako imam utisak da je na dnevnom redu čitanje štampe, a ne Predlog zakona o sudijama i razmatranje amandmana koje su narodni poslanici uložili na ovaj zakon, podsetimo sve da Vlada ima negativan stav prema predloženom zakonu i da se nije izjasnila o amandmanima narodnih poslanika, što pokazuje potpuna nezainteresovanost Vlade za položaj pravosuđa i položaj sudija; a iz dnevne štampe možemo svi, a naročito sudije, da zaključimo kakav je stav aktuelnog ministra pravde i stav Vlade prema sudijama u čijim su rukama i kakva je njihova sudbina.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 27, protiv 129, uzdržanih nema, nije glasalo 24, ukupno je prisutno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 64. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik Vlade je prihvatio amandman. Time je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe iupravu je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li neko drugi želi reč? (Ne želi.) Stavljam amandman na glasanje. Za 134, protiv 30, uzdržan jedan, nije glasalo 20, ukupno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 66. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe iupravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Član 66. govori o posledicama razrešenja sudija i u prvom stavu kaže da razrešenjem sudiji prestaje radni odnos, što je u redu. Međutim, drugi stav kaže da on ne može podneti prijavu za izbor u sud ili javno tužilaštvo, niti prijavu za imenovanje za zamenika javnog tužioca ili sudiju za prekršaje, ubuduće. Znači, prestao mu je radni odnos, nije navršio godine staža da ide u penziju, iz bilo kojih razloga, recimo na svoj zahtev, i posle toga više nikada ne može da radi u pravosudnim organima. U pitanju je uskraćivanje ustavnog prava na rad. Predložila sam da se ovaj član menja tako da glasi: "Razrešenjem sudiji prestaje radni odnos. Sudija koji je razrešen može ponovo podneti prijavu za izbor u sud, u javno tužilaštvo, za imenovanje za zamenika javnog tužioca ili sudiju za prekršaje." Možda je ova druga rečenica i suvišna, jer ako bismo poštovali Ustav i zakone, jasno je da čovek koji je na svoj zahtev razrešen sa neke funkcije može ponovo jednom, na osnovu svojih kvalifikacija, da se kandiduje za izbor za neko odzvanja u pravosuđu. Predložene odredbe člana 66. Zakona o sudijama su u suprotnosti sa Ustavom i zakonom. Ovim se direktno sudiji koji je sam podneo zahtev za razrešenje uskraćuje ustavno pravo na rad i na podnošenje prijave za izbor u drugi sud ili tužilaštvo, za imenovanje za zamenika javnog tužioca ili za sudiju za prekršaje. Dakle, šta ako je neko, još jednom potenciram, podneo zahtev za razrešenje, iz Vrhovnog suda Srbije, recimo, a nakon izvesnog vremena želi da se prijavi na konkurs za izbor sudije okružnog suda u unutrašnjosti? Recimo, promenio je mesto prebivališta iz porodičnih, zdravstvenih razloga, bilo koji razlozi da su u pitanju? Ovako, kako je ovde formulisan ovaj član 64, on više nikada neće moći da radi u pravosuđu. Još jednom, molim vas za pažnju, u pitanju je uskraćivanje ustavnog prava na rad svakog građanina Srbije. Pozivam vas da ovaj amandman, bez obzira što dolazi od poslanika SRS, prihvatite.
Da li neko drugi želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, znam da je mnogima na dnevnom redu "Glas javnosti", "Večernje novosti", "Blic" i neke druge novine, ali bih molio samo da ovo saslušaju zato što mislim da je u pitanju dobar amandman i pozvao bih predlagača da ovaj amandman prihvati, iz prostog razloga što se njime štiti Ustav kao ledž superior, najviši pravni akt zemlje, i ispravljaju se nelogičnosti koje bi mogle da se stvore u praksi primenom ovog člana zakona. Naime, ovaj član zakona koji govori o posledicama razrešenja se sastoji od dva stava. Prvi stav je prihvatljiv. To je: "Razrešenjem sudiji prestaje radni odnos." Međutim, drugi stav je potpuno neprihvatljiv, iz mnogo razloga o kojima je već govorila Gordana Pop-Lazić. Moram sada da citiram našeg, vašeg ministra za prosvetu Gaša Kneževića, koji kaže: "Doduše, oni koji su završili Pravni fakultet i koji su visoko obrazovani, biće bolji konobari od onih koji nisu završili ništa". Ali, nama ne treba da oni budu konobari. Nije nam valjda to cilj kao državi? Konobari imaju neku drugu školu, razume se. Nama je potrebno da ovi ljudi rade u svom poslu, da obavljaju ono za šta su se školovali, da rade ono što znaju. Zato se postavlja pitanje šta će biti ukoliko se bilo kome dogodi porodična tragedija i zbog toga mu je nužno da podnese zahtev za razrešenje, recimo u Vrhovnom sudu Srbije. Posle izvesnog vremena on želi da obavlja posao u okružnom ili opštinskom sudu, ili bilo gde drugo u unutrašnjosti i onda nema više nikada na to pravo, u skladu sa vašim zakonom, u skladu sa ovim članom. Zato smatramo da je drugi stav u najmanju ruku nepotreban ili on može da glasi onako kako je predvideo predlagač ovog amandmana Gordana Pop-Lazić, a to je da "sudija koji je razrešen može ponovo podneti prijavu za izbor u sud, u javno tužilaštvo, za imenovanje za zamenika javnog tužioca ili sudiju za prekršaje." Time ćemo ne samo zaštititi Ustav, već, čini mi se, zabraniti ograničavanje prava na rad, jedno od elementarnih ljudskih prava, nešto što bi trebalo da se štiti svim zakonima, a ne pojedinim partikularnim zakonima u našoj zemlji da se uništava. Nadam se da je bar neko slušao. Možda je neko čuo i od onih kojima je na dnevnom redu "Glas javnosti", "Novosti" i "Blic".
Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 55, protiv 114, uzdržan jedan, nije glasalo 13, ukupno 183 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo, suština mog amandmana ne razlikuje se u velikom delu od amandmana gospođe Pop-Lazić. Zaista, član 66. u svom drugom stavu sadrži jednu neprihvatljivu odredbu - da razrešeni sudija ne može podneti prijavu za izbor u sud ili javno tužilaštvo, niti prijavu za imenovanje za zamenika javnog tužioca ili sudiju za prekršaje - kojom se direktno povređuje Ustavom garantovano pravo. Podsetiću vas, član 35. republičkog Ustava u stavu 2. garantuje slobodan izbor zanimanja; svakom, pod jednakim uslovima, može biti dostupno radno mesto i funkcija. Dakle, ukoliko neki od sudija bude razrešen ne može mu se osporiti pravo na podnošenja zahteva ili prijave na konkurs za sudije. Ukoliko on ne ispunjava uslove za to radno mesto, neće mu se priznati sudijska funkcija, ali mislim da je ovakav stav, da mu se ne dozvoli podnošenje prijave, zaista neprihvatljiv i stoga, za razliku od moje prethodnice, koleginice, predložio sam da se ovaj stav 2. briše.
Da li se još neko javlja za reč?
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo cenjeni poslanici, ovaj amandman, kao i onaj prethodni od strane poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, je potpuno u suprotnosti sa našim konceptom, gde se predviđa da sudija koji je razrešen ne može više da podnosi prijavu pravosudnim organima, tako da jednostavno ovaj amandman ne treba prihvatiti. Ako je neko jednom imao uslova za razrešenje, ne znam zašto bi onda imao mogućnosti da ponovo konkuriše za ta ista radna mesta, ako je jednom bio razrešen zbog svih onih razloga, tako da jednostavno ne vidim da ima mesta usvajanju ovakvog amandmana.
Da li se još neko javlja za reč?
Uvaženo predsedništvo, poštovane kolege, mislim da ovaj amandman zavređuje pažnju zbog toga što smo ovde zaista na liniji dodira sa nekim ustavnim pravima građana, pre svega prava na rad. Svestan sam činjenice da je okolnost da je neki nosilac pravosudne funkcije razrešen, veoma ozbiljna okolnost i da će predlagač u svakom slučaju morati da vodi računa da li će to lice predložiti Narodnoj skupštini za izbor, ali zapisati da se ograničava njegovo pravo da podnese prijavu smatramo zaista da je u koliziji sa nekim ustavnim pravima, vezano pre svega za pravo na rad. Zbog toga mislim da nikakve štete neće biti ukoliko se stav 2. člana 66. briše, odnosno ostane mogućnost tih lica da podnose prijavu na konkurs, a da li će biti izabrani ili ne, to zavisi od onog koji predlaže i od onog koji bira i odlučuje.
Reč ima gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih još jedan argument da istaknem u prilog tezi da se ovaj amandman može prihvatiti, zašto bi to bilo važno i potpuno je drugačije od stanovišta koje je izneo ovde šef poslaničke grupe DSS. Naime, ovde ćemo izbeći još jednu opasnost koja nam se može dogoditi... izvinjavam se što vas prekidam. Predsednik: Ne smeta. Dakle, želeo bih da kažem da možemo da izbegnemo još jednu opasnost koja nam se sada pokazuje kao veoma realna. Možemo da sprečimo to, a da obezbedimo Ustavom zagarantovano pravo građanima da mogu da ga sprovode u život. Ne može ovaj zakon, ma kakva namera predlagača bila, da bude u suprotnosti sa Ustavom kao najvišim pravnim aktom. Ne sme on da bude u pravnom prometu, ne bi smeo da ostane, a opasnost na koju bih želeo da vam ukažem je veoma realna i potpuno objektivna. Naime, može sada po Batićevom nalogu Narodna skupština - a ko zna kako će se sve dešavati, možda će i neki izvršni organ, neko ekspertsko telo, ništa više u Srbiji nije sigurno - da izvrši razrešenje sudija koji su krivi zašto što su sudili po zakonu, koji su odgovorni samo zato što se ne slažu sa moralom DOS-ovog režima, koji su odgovorni zato što su radili po propisima, po pravnim aktima koje DOS-ov režim ne može da podrži, koji im se ne sviđa ili koji neko drugi sa Zapada ne može da podnese, pa mora da kaže da su Srbi zbog toga krivi i odgovorni. I sada tim časnim i moralnim ljudima,- dakle govorim o onima koji to jesu, koji su sudili onako kako im je Ustav nalagao, a nalaže im da sude po Ustavu i zakonu -daneko kaže:krivi ste zato što ste sudili po zakonu, a ne po volji bilo Vladana Batića, bilo Zorana Đinđića, bilo Vojislava Koštunice ili bilo kog drugog. I da jedan od tih sudija više ne može, nema pravo da radi, da ne može da obavlja svoju dužnost. Da bude kriv onaj koji je osudio Fjoru Brovinu, kandidata za predsednika republike Kosovo, koju je Koštunica pustio na slobodu, da bude taj kriv, da bude razrešen i da nema pravo da svoj posao više obavlja, mislim dane treba da se prihvati i zato vas pozivam da bar ovaj amandman prihvatimo, ako već onaj prvi koji bi značio gotovo istovetnu stvar niste prihvatili.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 86, protiv 76, uzdržana četiri, nije glasalo 18, ukupno 184. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Zoran D. Nikolić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege narodni poslanici, intervenisao sam na član 67. stav 1. Predloga zakona, kojim je propisano da se predsednik suda bira među sudijama na pet godina i može biti ponovo izabran. Moja intervencija svela se na to da, prvo, trajanje mandata ne bude pet, nego četiri godine i, drugo da se bira predsednik među sudijama tog suda. To je po meni značajnija intervencija od ove koliko će mandat trajati. Pre svega rukovođen idejom da ako je neko dostojan da bude sudija onda svakako može da bude i prvi među jednakima, odnosno može da bude i predsednik suda i da sudije tog suda treba da budu kadrovska baza iz koje će se birati predsednici sudova. Nije dobro da od izuzetka pravimo pravilo, a to smo činili i na prošloj sednici kada smo preko trećinu predsednika sudova birali van sastava sudija tog suda. Ovako se taj, čini mi se izuzetak i jedna nekorektna pojava pre svega prema nosiocima sudijske funkcije u sudovima prevazilazi, jer se na taj način prema njima izražava nepoverenje, širi i ugrađuje u zakon, te stoga mislim da je ovo rešenje bolje. Međutim, posle duže rasprave koju smo imali na Odboru za pravosuđe bilo je argumenata zai protiv, i uvažavajući činjenicu da ovaj predlog nije prošao ni na Odboru za pravosuđe, povući ću ovaj amandman.
Konstatujem da je narodni poslanik Zoran D. Nikolić povukao amandman na član 67. Na član 68. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor svmatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik Vlade je prihvatio amandman i time je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dakle, amandmanom sam intervenisao na drugi stav člana 69, koji govori o položaju po prestanku dužnosti predsednika suda. Tražio sam da se briše stav u kome se kaže da kada sudiji višeg suda, koji je izabran za predsednika nižeg suda, prestane dužnost predsednika ima pravo da nastavi dužnost sudije u višem sudu. Mislim da je predlagač usvojio jedan amandman u ranijem delu teksta, pa se ovakva mogućnost inače smatra gotovo neverovatnom, ne samo retkom i potpuno nepotrebnom i u praksi bi bilo potpuno nemoguće da se tako nešto dogodi. Zato smatram da je ovaj amandman potrebno prihvatiti. Uostalom, kako bi to izgledalo i na šta bi to ličilo kada bismoimali sudije višeg suda koje ćete birati za predsednika nižeg suda, mislim da je obavljanje takve dve funkcije inkompatibilno i u suprotnosti sa mogućnošću da ih on obavi na korektan ivaljan način.Zato smatram da je ceo drugi stav potrebno obrisati, a time predlagač ništa ne gubi, osim što se, čini mi se, ako hoćete upodobljava i usklađuje sa onim amandmanima i onim normama koje su već usvojene na sednici Skupštine.
Da li se još neko javlja za reč? Ukoliko ne, molim vas samo pre glasanja, maločas smo imali jedno glasanje, sviđao se meni ili ne ishod tog glasanja, rezultat je bio veoma uzan i molim vas da utvrdimo kvorum,jer ima kartica koje su uvučene, a u toj situaciji rezultat glasanja može da bude... ne sumnjam na kvorum, nego želim da utvrdimo kvorum, koji nesumnjivo postoji, ali hoću da kartice ostanu neevidentirane. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje amandman Aleksandra Vučića na član 69. Molim narodne poslanike da glasaju. Za 48, protiv 104, uzdržanjedan, nije glasalo 6, ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Tomislav Nikolić podneo je amandman kojim predlaže da se Glava VII, koja obuhvata članove 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78. i 79. briše. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odobr nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Naravno, ovo se tretira kao jedan amandman, ja sam to tako i zamislio. Želim da jednim izlaskom obrazložim zašto sam protiv ovakvog rešenja kojim se određuje sastav veća, odnosno pravo da sud ima sudije porotnike. Mislim da ovako zamišljene sudije porotnike ne treba birati. Nisu ovo sudije porotnici, ovo su služinčad koja imaju svoje obaveze i nemaju zaštitu. Znate, sudije porotnike sada predlaže ministar pravde, a imenuje Visoki savet pravosuđa. Šta će ministar pravde da predlaže sudije, to se još nije desilo, podsećam vas na član 79, koji kaže - na sudije porotnike shodno se primenjuju odredbe o sudijama. Zašto bismo sada dozvolili ministru pravde da on predlaže sudije porotnike kada je to jedna grana vlasti koja je potpuno nezavisna od ministra pravde. Dalje, kaže - da sudija porotnik mora da ima 26 godina života. Zašto ne može da ima 25, zašto ne može27, šta je sada ovo, da li je ovo novo učenje, veronauka ili Darvinova teorija, kada to čovek postaje zreo da odlučuje kada može da bude krivično odgovoran, kada može da odlučuje o tuđoj krivici. Sa 26 godina života? Ovo još nigde nisam pročitao. Dalje, kaže - da ministar pribavlja mišljenje suda za koji se imenuje sudija porotnik. Kako se pribavlja mišljenje opštinskog suda? Da li je to mišljenje predsednika opštinskog suda? To sve treba da bude napisano u zakonu zato što kada dobijete mišljenje potpisano od strane predsednika i overeno pečatom, za vas je to mišljenje suda. Onda kažite, mišljenje predsednika suda, jer mišljenje suda nije mišljenje predsednika suda. Postupak za razrešenje i odluku za razrešenje sudije porotnika, koji je sudija, a to kaže član 79, vodi Visoki savet pravosuđa. Predvideli ste sudiji porotniku pravo na nagradu, uz pravo na izgubljenu zaradu, uz pravo na ispunjavanje troškova koje ima kao sudija porotnik, a sada imate i neko pravo na nagradu. Ko će nagrađivati sudiju porotnika? Da li onaj ko dobije spor? Zašto uopšte ubacujete ovakve odredbe za ljude koje nazivamo sudijama? Zašto ih niste nazvali porotnicima, onda bih prihvatio i ovakav način imenovanja,nagrađivanje i šta već hoćete. Ali, ako je neko sudija, pa makar se zvao i porotnik, on je sudija i na njega se primenjuju potpuno drugačije odredbe. On mora da bude nezavisan. Na njega niko ne može da vrši uticaj i on mora po savesti i po zakonu da odlučuje. Istina, nema toliku odgovornost kao sudija, ali ako ispunjava uslove za sudiju, ako je sudija porotnik pravnik sa dve godine radnog staža, onda ima i odgovornost za odluke u kojima učestvuje. To sve piše u vašem predlogu zakona. Žao mi je što smo voljom skupštinskih službi određeni samo mi koji smo se tog časa nalazili u poslaničkoj grupi da branimo ove amandmane. Žao mi je što ne mogu svi naši poslanici, koji su u ovome učestvovali, da izlaze za govornicu, a posebno ministar pravde Petar Jojić, sa kojim sam tesno sarađivao na amandmanima za ove predloge zakona. Ubeđen sam da vi želite da stavite pod kontrolu sudije porotnike. To je očigledno kada se svih osam članova zakona detaljno pogledaju i kada se utvrdi kako će to ubuduće izgledati. Vi sada kažete da se na pet godina imenuje, ali ga razrešava i imenuje Visoki savet pravosuđa - institucija koju uvedoste u naš pravosudni sistem i to je potpuno neustavno. Čak, mislim da i visinu nagrade određuje Visoki savet pravosuđa, ali moram to da proverim. Jeste, uslove i visinu naknade i nagrade propisuje Visoki savet pravosuđa. Gde će vam duša? Ko vam ovo napisa, sa kog ste jezika prevodili ove zakone ili je zaista ovo zakon koji je predložio JUL.Nije valjda sa Svahilija prevođeno, draga ženska mrežo, imate valjda bliže da tražite ko će da vam piše zakone, a nećete ići tako daleko? Mislim da bi bilo dobro da Narodna skupština usvoji ovaj amndman, a da sudije porotnici budu nezavisni i da svoj posao obavljaju u skladu sa zakletvom koju će položiti. Na tu zakletvu nisam ulagao amandmane, a vama je izgleda džabe pisati amandmane.
Gospodin Vučić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatramo da je zaista neophodno izbaciti iz teksta Predloga zakona celokupnu Glavu VII zato što je već nekoherentna i nekonzistentna u odnosu na prethodni deo zakona, posebno u skladu sa izmenama i amandmanima koji su već prihvaćeni, a navešću vam čak nešto što bi vam moglo izgledati kao sitnica, a prihvaćeno je u prethodnom delu zasedanja. Reč je o zakletvi, kako i na koji način će sudija porotnik polagati zakletvu pred predsednikom suda za koji je imenovan - i dalje se predviđa da se čovek zaklinje svemogućim Bogom. Nemamo ništa protiv toga, ali vi ste imali protiv toga, pa će biti različite, odnosno drugačije zakletve za jedne sudije i sudije porotnike koji imaju istu težinu kada glasaju u veću. Moram da kažem da smo mi već isticali ovde kao naš predlog, odnosno za šta se poslanička grupa SRS zalaže, a to jeste profesionalizacija sudstva. Naime, ovde postoje neki kriterijumi, nama prilično nejasni, posebno kada se ima u vidu šta smo govorili u ranijem delu ovog istog zakona i u prethodnom zakonu koji smo usvojili, Zakonu o uređenju sudova. Dakle, ovde se u prvom stavu člana 72. (gde se govori o uslovima koji su potrebni za sudije porotnike) kaže se da je potrebno da ima 26 godina života i da je dostojan dužnosti sudije porotnika. Upravo u obrazloženju predlagača zakona se govori o tome da je taj termin "dostojan" uveden kao neuporedivo stručniji i uži od onoga koji bi trebalo da označava termin "ugled", da u tome i jeste razlika. Tada sam kritikovao taj termin, rekao sam da to ne bi trebalo na takav način da se postavlja, upravo zbog činjenice da se on koristi i ovde, u ovom zakonu, dakle, u ovom delu zakona koji govori o sudijama porotnicima, jer, ako govorite o tome, o sudijama porotnicima, sudija porotnik može da bude bilo koji čovek sa četiri razreda osnovne škole, kao i doktor nauka, i kalemar, i košarkaš, i drvoseča, svako može da bude. Onda ne razumem kako će se ti kriterijumi precizirati, kako će se ti kriterijumi na njih odnositi. Čini mi se da je to značajna nedoslednost u odnosu na sam tekst obrazloženja zakona koji nam je ponudio predlagač, a koji sam ja, čini mi se, juče ovde citirao. Ono što predstavlja ovde najveći problem, to je sve veća uloga ministra pravde, odnosno ministra za pravosuđe, nazovite ga kako hoćete - on, dakle, ima višestruku ulogu u predlaganju sudija porotnika. Već smo rekli kakva je uloga sudija porotnika u vršenju njihove dužnosti. Sada se postavlja jedno pitanje - ministar pravde predlaže Visokom savetu pravosuđa imenovanje određenog sudije porotnika. Visoki savet pravosuđa ga imenuje. Dakle, to sve ide bez Narodne skupštine Republike Srbije, bez nadležnog Odbora za pravosuđe i upravu, a imenuje ga Visoki savet pravosuđa, čiji je takođe član ministar pravde, odnosno ministar za pravosuđe. Dakle, kako god okrenete, i onaj ko predlaže i onaj ko ga direktno bira, isti su. Malo se proširuje reč, kad je reč o biranju, dakle, to čini Visoki savet pravosuđa, ali isti čovek učestvuje u predlaganju i u biranjusudija porotnika. Znači li to da ćemo imati sudstvo potpuno ograničeno, ograničeno voljom ili samovoljom, kako god hoćete, izvršnih organa vlasti, odnosno nadležnog ministra i nadležnog ministarstva. Mislim i čini mi se da je to nešto što ne bismo smeli da prihvatimo ni na koji način. I još jedannonsens - u drugom stavu člana 73. kaže se: "Pre predlaganja, ministar pribavlja mišljenje suda za koji se imenuje sudija porotnik". Sada opet od onih istih, koje je Visoki savet pravosuđa sa "uzmi ili ostavi" predložio Narodnoj skupštini Republike Srbije. Napravljen je jedan začarani krug, u kome ministar pravde, izvršna vlast, u načelu može da radi šta hoće. Nije važno ko će biti taj ministar pravde. Sada imamo jednog, sutra ćemo imati drugog, ali mu se stavljaju ogromna ovlašćenja u ruke, protivustavna, protivzakonita ovlašćenja, ovlašćenja koja će dovesti do potpune podjarmljenosti sudstva u našem pravosudnom sistemu, ovlašćenja koja će nas dovesti do toga da će se suditi isključivo po političkim nalozima, po političkoj volji, po moralnoj podobnosti, a ni u kom slučaju po pravničkom znanju, po Ustavu i po zakonu. Uostalom, vidimo kako se obračunava današnji režim sa onima kojima je najveća zamerka to što su sudili po zakonu. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Ukoliko ne, stavljam amandman na glasanje. Za 28, protiv 129, uzdržana dva, nije glasalo 15, ukupno 174. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Tomić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Dragan Tomić.
Poštovana gospodo narodni poslanici, kada se raspravlja o ulozi sudija porotnika moram da kažem da su, po svim propisima, oni apsolutno izjednačeni u vršenju funkcije sa sudećim sudijama u svim oblastima. Međutim, u ovom predlogu zakona njihova uloga se minimizira. Moja želja i poslaničke grupe SPS je da ovim amandmanom upravo izjednačimo ulogu sudije porotnika na sledeći način - iako u Predlogu stoji da sudiju porotnika, imenuje Visoki savet pravosuđa, na predlog ministra, nadležnog za pravosuđe, mislimo da sudiju porotnika bira Skupština Republike Srbije, na predlog Visokog saveta pravosuđa. U drugom stavu - pre predlaganja, Visoki savet pravosuđa, a ne ministar, pribavlja mišljenje suda za koji se imenuje sudija porotnik. Iako je višegodišnja praksa u sudu, pored onoga što radi pravosuđe, a ne ovoga što priča aktuelni ministar, postoji i mnogo toga što je karakteristika i suda, i sudija porotnika. Postoje sudije porotnici koji su to već 15, 20 godina. Danas je vrlo teško naći čoveka koji je spreman da bude sudija porotnik, da svakoga dana dolazi u sud, učestvuje u radu suda, i da se iole razume u pravnu proceduru, bez obzira šta bio po zanimanju. Postoje i parničari, ljudi koji se sude i imaju uvek10-15 parnica, ili 20 parnica, svaki sud u Srbiji ima svoje parničare. To su još neke karakteristike pravosuđa, osim onoga kako mi sada slušamo, ovih dana, davanje ideološko-političkih karakteristika prema sudijama i sudu. Zato mislim da ovaj amandman ima apsolutnog smisla, bez obzira što je Zakonodavni odbor rekao da je on pravno moguć. Naravno da je pravno moguć, ali mislimo da je u skladu i u duhu sa Predlogom zakona, mislimo da ima puno smisla i takođe mislimo da ne možemo na ovaj način smanjivati ulogu sudije porotnika, iz prostog razloga kada je u veću glas sudije porotnika jednak glasu predsednika veća. Prema tome, puna logika je da Narodna skupština Republike Srbije bira sudiju porotnika. Možda je to veliki posao, ali sudije porotnici se ne biraju svakoga dana, biraju se za duže vreme. Mislimo da bi smo na taj način, izjednačavanjem, apsolutno izjednačili značaj sudije porotnika sa sudećim sudijom, odnosno sa predsednikom veća. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS neće glasati za ovaj amandman, iz prostog razloga što se ovde govori na sličan način kao u predloženom tekstu zakona, osim što se od direktnog predloga razvlašćuje ministar nadležan za pravosuđe, ali se ovlašćuje Visoki savet pravosuđa, gde je član ministar nadležan za pravosuđe i upravu. Čini nam se da se nikakva suštinska razlika ne postiže,posebno kada se traži pribavljanje mišljenja i informacija kod nadležnog suda, koji takođe de fakto imenuje Visoki savet pravosuđa, jer Visoki savet pravosuđa Narodne skupštine Republike Srbije dostavlja listu, dostavlja imena koja možete da prihvatite ili da odbijete. Ako odbijete, nismo ništa uradili, jer oni opet mogu da nam podnesu potpuno istu listu i mi opet ništa ne možemo. Možemo opet da odbijemo, ali jednog trenutka moramo da prihvatimo, jer nećemo valjda ostaviti da pravosuđe ne radi uopšte i da ne funkcioniše. Dakle, smatramo da se ovde ne radi o suštinskim izmenama predloženog teksta, da se prihvata jedan institut koji je protivustavan i koji je vrlo loš za naše pravosuđe, a to je Visoki savet pravosuđa, preko koga će se, u stvari, obavljati najveće političko pojavljivanje u našem pravosudnom sistemu, preko kojeg se, u stvari, uvodi moralno-politička podobnost u naše sudstvo. Zbog toga poslanička grupa SRS-a neće podržati ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 36, protiv 117, uzdržana četiri, nije glasalo 17, ukupno 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman, s tim da se se ispred reči: "čašću" doda reč: "svojom", što je narodni poslanik Đorđe Mamula, na jučerašnjem delu sednice, prilikom odlučivanja o istovetnom amandmanu na član 48, prihvatio. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 126, protiv 28, uzdržana dva, nije glasalo 22, ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 81. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, približavamo se raspravi u pojedinostima Zakona o sudijama koji je predložio poslanik Dejan Mihajlov. Želim na kraju još jednom da vas pozovem da ne glasate za ovaj predlog zakona, bar vi koji imate ili ako vam je ostalo iole razuma, ovako ustanovljen predlog zakona o sudijama, zbog toga što SRS smatra, a mislim i većina onih građana koji će potražiti sudsku zaštitu (a što je njihovo ustavno pravo), da sudska nezavisnost treba da bude temelj nezavisnog demokratskog sistema, nezavisnog pravosuđa. On ne sme da bude prepušten milosti ili nemilosti DOS-ovske vlasti, a naročito ne ministru Vladanu Batiću, za koga znamo da ovih dana hara po opštinskim i okružnim sudovima širom Srbije, pravi spiskove nepodobnih. Njegova obrazloženja zašto te ljude ostavlja bez posla su uglavnom ta što su sudili po zakonima koji su važili u vreme dok su oni obavljali svoju sudijsku funkciju. Ovaj amandman na član 81. je u skladu sa stavom koji smo neprekidno iznosili, po pitanju prethodnog zakona, i iznosićemo ga do kraja rasprave o setu predloženih zakona, a tiče se uspostavljanja specijalnih sudova. Bilo je reči o tome zašto upravni sud Srbije, zaštoapelacioni sud. Mi smatramo da apelacioni sud uopšte nije potreban u situaciji kada ono što bi taj sud radio, za šta će biti, kao i za njegovo osnivanje, potrebna ogromna budžetska sredstva, već sada radi Vrhovni sud Srbije. Ako bi taj novoustanovljeni apelacioni sud Srbije odlučivao po žalbama na presude okružnog suda, onda je buduća uloga Vrhovnog suda Srbije samo da se stara o primeni zakona. To je zaista besmisleno. Ovde smo čuli od predlagača u više navrata kako se on sam iDSS zalažu za striktnu podelu vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, i kako je on rekao da bi se ta podela striktno sprovela u okviru pravljenja ovakvih paketa, a rekla bih, možda, nimalo modifikovanih JUL-ovskih paketa predloga zakona o pravosuđu. A da bi se taj princip podele vlasti sproveo do kraja, između ostalog je potrebno da se formira i upravni sud Srbije; tu se postavlja pitanje zašto, kada u upravnim sporovima mogu da sude za to specijalizovana odeljenja koja bi se formirala u okviru redovnih sudova. I na kraju, još jednom, da istaknemo to da je pravo i suviše ozbiljna stvar da bi se njime bavili pojedinci koji za to nisu dovoljno stručni i kompetentni, u smislu da prave i predlažu zakonske projekte, sa kojima se čak i ne slaže mnogo poslanika ili većina u koaliciji koja sebe naziva DOS. Ali, zarad nekog mira u kući (ja bih pre rekla da tog mira uopšte nema, jer stalna napetost, trvenje, uznemirenost, u toj DOS-ovskoj kući produkuju mnogo velike probleme u našoj zemlji), na kraju se dolazi i do toga da neki od koalicionih partnera, koji su do juče tvrdili, a preko svog predstavnika u Vladi Jožefa Kase, rekli, kako ovi zakoni uopšte nisu dobri, da se zakoni slažu sa predlogom Vlade u 80%. Onda mora jadan Batić da dođe ovde i da potvrdi to isto. U stvari, svi mi znamo da se postižu neki truli kompromisi, da se pravi politička trgovina. Sve će to biti na štetu našeg pravosudnog sistema, građana Srbije i zato vas pozivam da kod glasanja u pojedinostima o Zakonu o sudijama glasate protiv.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 26, protiv 129, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 23, ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Radulović. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predlagač je saglasan. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 135, protiv 18, uzdržana četiri, nije glasalo 25, ukupno 182 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Đura Lazić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 81. doda novi član 81a. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 31, protiv 103, uzdržanih nema, nije glasalo 45, ukupnoprisutna 183 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Dragan Tomić podneo je amandman kojim predlaže da se naslov ispred člana 82. i član 82. brišu. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Poštovana gospodo narodni poslanici, ovaj član je uopšte teško razumljiv. Jeste predzadnji, ali je jako teško razumljiv i u nadnaslovu, a i u celini. Očigledno da je ovde predlagač hteo da odredi platu sudije Apelacionog suda, pa je poistovetio i stavio u isti koš i sudije okružnog i sudije Apelacionog suda. Sada u okružnim sudovima rade buduće sudije Apelacionih sudova, i verovatno će to i biti kada bude njihov rad počeo, a u ovom momentu na ovaj način ne davati precizan zaključak, odnosno neprecizno staviti u isti koš i jedne i druge, očigledno da nema puno smisla. Iz tih razloga ovaj amandman, pre svega, treba brisati u celini, a i u naslovu.
Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 32, protiv 106, uzdržana dva, nije glasao 41, ukupno prisutan 181 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima i odlučivanje o amandmanima, da li predlagač želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Stavljam na glasanje Predlog zakona o sudijama u celini. Za 132, protiv 26, uzdržanih nema, nije glasalo 23, ukupno prisutan 181 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona o sudijama. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O VISOKOM SAVETU PRAVOSUĐA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podneo narodni poslanik Dejan Mihajlov. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Aleksandar Vučić, Gordana Pop-Lazić, Nataša Jovanović, Zoran D. Nikolić i Dragan Todorović, kao i amandmane koje je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste obaveštenje narodnog poslanika Nataše Jovanović da povlači amandman na član 20. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o razmatranju Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština, nakon što je zaključen zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o Visokom savetu pravosuđa, prihvatila Predlog ovog zakona u načelu, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio avaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez obzira na to što stav Srpske radikalne strannke, iskazan kroz amandmane na svih pet zakona, da ne treba uvoditi Visoki savet pravosuđa, nije prihvaćen od većine u Narodnoj skupštini, bez obzira na to što izdvajate jedan broj sudija, ministara ili advokata da od sada vode kadrovsku politiku u pravosuđu, nama savest nalaže da vas upozorimo da činite nešto što nije spojivo ni sa Ustavom Republike Srbije, a nije spojivo ni sa principom da je sudska vlast nezavisna od ostalih vrsta vlasti u toj meri u kojoj su vlasti jedna od druge nezavisne. Dakle, manje ili više nezavisne. Trebalo bi da smo mi kao zakonodavna vlast najviše nezavisni, a u stvari mi najviše zavisimo od izvršne vlasti, ponekad i od sudske grane vlasti, na koju uticaj izvrši izvršna grana vlasti. Neshvatljivo je da - to moram da ponovim, mada sam već pominjao to kod Zakona o uređenju sudova i Zakona o sudijama - ponižavate Narodnu skupštinu i lišavate je prava da preko svog odbora predlažeodluke koje će donositi Narodna skupština Republike Srbije. Narodna skupština Republike Srbije, kao najviši organ zakonodavne vlasti, sama ustanovljava svoje odbore koji joj pripremaju predloge za rad, izuzev predloga za članove Ustavnog suda, koje dobijamo odpredsednika Republike, sve ostale predloge pripremaju nam nadležni odbori u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Vi sada dozvoljavate da više ne postoji Odbor za pravosuđe i upravu. Ovako kako radi i ne treba da postoji, ovako kako krši zakon,pisanjem amandmana u toku sednice. Ali, predsednik Odbora nikad i nije tu. On sada diže cenu, verovatno, telefonskih impulsa i za to je nagrađen, da pogazi svoj moral, svoje znanje, svoju savest i da ovde dozvoljava da se u Narodnoj skupštini Republike Srbije odlučuje mimo zakona i Ustava. Nadam se da vi još uvek mislite da smo mi najviši zakonodavni organ u zemlji i da nećete dozvoliti da mi rešavamo na osnovu predloga Visokog saveta pravosuđa. Da nas neko pita - a što je visoki savet pravosuđa, što nije savet pravosuđa, jelÄ imamo niski savet pravosuđa, da li imamo mali savet pravosuđa, otkud baš visoki savet pravosuđa? Otkud to ime? Iz kog jezika je prevedeno? Da li su to, možda,novi zadaci koje je juče Haški tribunal obavljao ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pa su juče bili naoružani i oni koji nikada pištolje nisu nosili. Nama već i po Narodnoj skupštini Republike Srbije vršlja Haški tribunal, o čemu vi pojedinci vrlo dobro znate, a vi pojedinci vrlo dobro ne znate i nikada nećete ni znati šta vam se radi iza leđa. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, nama ne treba Visoki savet pravosuđa. To je atak na Narodnu skupštinu Republike Srbije. To je mešanje u njen rad, u njene Ustavom određene nadležnosti. Narodna skupština Republike Srbije ima svoj odbor koji treba da se bavi svim poslovima navedenim u stavu 2. člana 1. ovog zakona, i nema drugih mogućnosti. Ne treba raditi protiv Ustava i protiv zakona, bez obzira na to koji su vam motivi. Bili ste u pravu kada ste odbili ovaj predlog zakona. Apsolutno je nespojiv sa Ustavom i sa zakonima. Nećete biti u pravu, ako budete glasali za ovaj zakon. Pošto izlazite svi iz sale, mogu li ja da imam pravo, kao ono koje je sebi uzeo predsednik Narodne skupštine, da zatražim da utvrdimo kvorum, da bi se rasprava odvijala pred kvalifikovanom većinom?
Apsolutno imate pravo. Molim da utvrdimo kvorum. Konstatujem da nemamo kvorum. Dajem pauzu do 12,30 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da, radi nastavka sednice, utvrdimo kvorum. Dame i gospodo, konstatujem da nemamo kvorum. Određujem pauzu do 15,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici molimo da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Nastavljamo raspravu u pojedinostima o Predlogu zakona o Visokom savetu pravosuđa. Gospodin Tomislav Nikolić je obrazložio amandman na član 1. Da li se još neko javlja za reč?
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo uvaženi poslanici, pre svega važno je, a na to se i odnosi amandman gospodina Nikolića, da se izbriše "imenuje zamenik javnih tužilaca". To je ono što smo mi i hteli ovim predlogom zakona, upravo da Visoki savet pravosuđa bude taj koji će imenovati zamenike javnih tužilaca. Smatramo da je to način na koji može da se obezbedi jedno dobro funkcionisanje javnog tužilaštva uopšte i da nema potrebe da imaju stalnost, kako je to predviđeno, kako to žele pojedini ili kako je to bilo do sada, naročito zato što njihov mandat traje osam godina i to je mandat koji garantuje sigurnost u vršenju svoje funkcije. Osam godina nije kratak period i zato smatramo da nema potrebe da postoji stalnost javnih tužilaca. O tome je bilo govora i na samom Odboru za pravosuđe i upravu. Stav stručne javnosti i stranaka, koje su prvobitno podržale ovaj predlog zakona, išao je u pravcu reizbornosti zamenika javnih tužilaca, pošto njihova funkcija, u svakom slučaju, ne može da se izjednači sa funkcijom javnog tužioca. Mi smo išli ka tome da jednostavno zadržimo princip reizbornosti, jer smatramo da će to garantovati efikasnije i odgovornije vršenje ove jako značajne funkcije, a to je zamenika javnih tužilaca. Ukoliko bude potrebe još ćemo detaljnije obrazlagati.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne). Stavljam amandman na glasanje. Za 18, protiv 128, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 11, ukupno 157. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran D. Nikolić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Nije sporno, može se odustati od ovog amandmana, ali mislim da to nije pametno zbog daljeg toka rasprave i onoga što nas čeka prilikom odlučivanja kod Zakona o tužilaštvima. Naime, evo o čemu se radi, da bi poslanicima i javnosti bilo nešto jasnije. Prvi član, na koji samizjavio amandman, glasi: "Ustanovljava se Visoki savet pravosuđa". I drugi stav: "On predlaže Narodnoj skupštini predsednike sudova, sudije i javne tužioce, imenuje sudije porotnike i zamenike javnih tužilaca i vrši druge nadležnosti određene zakonom." Znači, pošto smo mi kao poslanička grupa predložili da se sudije porotnici biraju, to rešenje nije prošlo, ali smo takođe u Zakonu o javnom tužilaštvu predložili da zamenike i javne tužioce Narodna skupština bira, bez obzira na ograničenje mandata, koje najverovatnije ostaje, i Odbor je to prihvatio. Znači, postoji velika verovatnoća da zamenici javnih tužilaca budu birani od strane Skupštine na osam godina, bar je to rešenje sada prihvaćeno od strane većine u Odboru za pravosuđe. Ukoliko to rešenje ostane, a mi odbijemo ovaj amandman, izglasamo zakon i ostane formulacija kakava je u Predlogu zakona, onda ćemo imati dvostruko rešenje. U Zakonu o tužilaštvu, po amandmanu Skupština će birati zamenike javnih tužilaca, a ukoliko ostane stav 2. člana 1. imaćemo da visoki savet imenuje zamenike javnih tužilaca. Zato činim predlog i nije problem da odustanem od amandmana, ne želim da stvaram nikakvu dilemu, nego da pomognem da rešenja budu konzistentna, da se zastane sa odlučivanjem o ovom amandmanu, kako bi se stvorio osnov da, ukoliko se Skupština u Zakonu o javnom tužilaštvu opredeli za rešenje da se zamenici javnih tužilaca biraju od strane Narodne skupštine, može da se kroz amandman Odbora reaguje i ovaj moj amandman prepravi ili kroz amandman Odbora dođe do rešenja koje će biti u skladu kod oba propisa. Znači, nije problem u tome da li će se amandman prihvatiti ili ne, nego možemo da se nađemo kao Skupština u problemu, da nam sa iste sednice izađu dva zakona koja rešavaju istu materiju na različit način. Predlažem da se sada o ovom amandmanu Skupština ne izjasni, da pređemo jednostavno preko njega i da, ukoliko se rešenje usvoji, kako sada većina ima volje da usvoji, kod zamenika javnih tužilaca da budu birani od strane Skupštine, da se onda nakon toga usvoji ovaj amandman.
Reč ima predlagač, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Prvo, ne možemo sada da zastanemo i ako usvojimo zakon onda ne možemo da se vraćamo. Morali bismo da sačekamo sa usvajanjem zakona, pa da ga usvajamo nakon onog zakona, što ne možemo da uradimo. Ovo je jednostavno zakon na dnevnom redu. Morali bismo da menjamo utvrđeni dnevni red, što je, priznaćete, nemoguće i nije u praksi parlamenta. Očigledno da na taj načn nećemo moći da radimo, bar je moje mišljenje, možda se Skupština izjasni o tome. Ukoliko govorimo o zamenicima tužilaca i svemu ostalom, naš Ustav Srbije ne propisuje, naprotiv kaže da zamenici javnih tužilaca ne moraju da budu, nemaju stalnost, i intencija Ustava je upravo to da samo javni tužioci budu stalni, a da zamenici ne budu stalni i da ne budu birani na ta mesta stalno. Jednostavno, time bi jednu intenciju koja postoji, a u samom stavu zakonopisac ne bi propustio to da zamenici javnih tužilaca budu stalni, da je hteo da oni budu stalni, već je namera upravo bila da zamenici javnih tužilaca ne budu stalni. Pre svega zato što javni tužilac i zamenik javnog tužioca imaju ista procesna prava kada postupaju po zakonu, ali nemaju statusno ista prava i to je ono što ih razlikuje. Zamenik menja tužioca u procesu. Znači, on ima sva prava, ali statusno nema prava i jednostavno zato i ne treba da budu izjednačeni. Ukoliko bude bilo potrebe,prilikom usvajanja Zakona o javnom tužilaštvu možemo da raspravljamo i o tome, ali ona rasprava koju smo vodili na Odboru išla je u pravcu da oni treba da budu reizborni, da se biraju na svakih osam godina, jer se smatra (i stručna javnost po statistikama koje ima) da bi se time obezbedilo efikasnije postupanje u samim postupcima.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran D. Nikolić.
Mislio sam da su neke kolege koje su na Odboru bile shvatile dilemu koju sam izneo. Nisam polemisao sa činjenicom da li će zamenici javnih tužilaca biti reizborni ili ne, to pitanje će Skupština raspraviti kada bude odlučivala o amandmanima, već samo o činjenici da je Odbor za pravosuđe prihvatio amandmane koji govore u prilog onim amandmanima koji su predlagali da i njih bira Narodna skupština. Da li će ih birati svakih osam godina ili će biti stalni, opet će Skupština odlučiti. Radi se o ovoj činjenici, ne o stalnosti, nego o tome da ih bira Narodna skupština. To rešenje će biti u koliziji sa stavom 2. člana 1. Zakona o Visokom savetu pravosuđa, ukoliko se sada budemo izjasnili o tome.
Pošto se više niko ne javlja za reč, stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Zoran Nikolić. Za 47, protiv 104, uzdržanih šest, nije glasalo 11, ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam da se briše član 2. Predloga zakona o Visokom savetu pravosuđa, iz prostog razloga što smo, čini mi se, ukazali do sada na brojne nelogičnosti i nekonzistentnosti Predloga zakona. Mi smo se protivili načelnoj raspravi, dakle generalnoj debati o osnivanju i formiranju jednog ovakvog pravosudnog tela; posebno je neprihvatljivo obrazloženje predlagača zakona koji saopštava narodnim poslanicima u pisanoj formi da Narodna skupština, preko svog Odbora za pravosuđe i upravu nema potrebno znanje i nema vremena da ispituje stručnog kandidata za sudijsku dužnost ili dužnost javnog tužioca. Pošto neću izlaziti povodom amandmana na član 3, kojim se takođe traži brisanje tog člana, napraviću analizu koji su to članovi Visokog saveta pravosuđa, šta je to što mi time možemo da dobijemo, a šta je to što time možemo da izgubimo. Naime, Visoki savet pravosuđa sastoji se od pet stalnih članova i šest pozivnih članova. U pet stalnih članova spadaju predsednik Vrhovnog suda Srbije, koji, da čudo bude veće, u skladu sa odredbama prethodnog zakona nema pravo da bude član velikog personalnog veća, republički javni tužilac, ministar nadležan za pravosuđe i dva člana koje bira Narodna skupština. O čemu se sada ovde radi? Dakle, mi ćemo ovde imati opet jedan značajan deo onih ljudi koje direktno bira Narodna skupština, s tim što ćemo, za razliku od ranijeg perioda, imati neuporedivo veći upliv izvršnih organa vlasti od legislative. To je nešto što mi smatramo nedopustivim, nešto što smatramo nepotrebnim, jer stručnost i znanje pojedinih kandidata po izvršnoj vlasti će uvek biti skopčani sa političkom podobnošću pojedinih kandidata. To je od pamtiveka pa do danas. Suština podele vlasti nije u tome da jedna vlast bude bez ikakvih ingerencija u odnosu na neku drugu vlast, već je suština podele vlasti ograničavanje izvršne vlasti, a mi ovim dajemo neuporedivo šire prerogative vlasti izvršnim organima. Smatram da je to nešto što Narodna skupština ne treba da prihvati. Naše je stanovište da imamo Odbor za pravosuđe i upravu koji bi trebalo da obavlja svoj posao, inače ne znam šta bi bio predmet rada, šta bi to predstavljalo obavezu Odbora za pravosuđe i upravu, o čemu bi se tamo raspravljalo, ukoliko ne bi imalo ovakve nadležnosti koje su bile do sada predviđene. Dakle, mi u SRS smatramo da je ovo ne samo loš predlog zakona, već pokušavamo da vas ubedimo na svaki način(za one kojima nisu interesantnije novine; ali vidim list "Svedok", ipak je promena nabolje u odnosu na "Glas", "Blic", "Novosti" i tako dalje) da bi bilo dobro kada bi Narodna skupština u skladu sa Ustavom Republike Srbije obavljala svoje dužnosti i obavljala svoje poslove. Ako mislite da ćemo mi dobiti nešto na reformama, da ćemo dobiti nešto na većoj demokratičnosti ili da ćemo dobiti nešto na većoj pravičnosti u suđenju, ili u obavljanju bilo koje pravosudne funkcije na ovakav način, ja mislim da nećemo i čini mi se da se ovim na pravi način uvodi moralno-politička podobnost za sve one koji budu obavljali pravosudnu funkciju. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Ukoliko ne, stavljam ga na glasanje. Za 20, protiv 138, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 14,ukupnoprisutno 172. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop - Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo, prvo na šta želim da skrenem pažnju to je da smo već poslaničkom većinom usvojili Zakon o sudijama, u kome je ugrađen Visoki savet pravosuđa kao posebna institucija sa nadležnostima koje su regulisane sada ovim zakonom. Sada postavljam jedno teoretsko pitanje - šta bi se desilo da se slučajno ovaj zakon ne usvoji? Išli smo obrnutim redom i ova primedba se pre svega odnosi na predlagača i na predsednika Skupštine koji je o tome morao da vodi računa prilikom utvrđivanja dnevnog reda i trebalo je da prvo razmatramo ovaj zakon, pa tek onda Zakon o sudijama i Zakon o javnim tužiocima. No, verovatno je i predsednik, i predlagač, apsolutno ubeđen da će poslanička većina usvojiti ovaj zakon, pa je onda svejedno kojim redom idemo. Pretpostavljam da ste na osnovu naših izlaganja u toku načelne rasprave shvatili da smo mi poslanici SRS protiv ustanovljavanja Visokog saveta pravosuđa i svi naši amandmani su takvi da ne popravljaju tekst nego, poštujući Poslovnik, zahtevaju brisanje svakog od ovih članova predloženog zakona. Moj amandman se odnosi na član 3, čije brisanje tražim, a koji kaže: "Stalni članovi Visokog saveta pravosuđa jesu predsednik Vrhovnog suda Srbije, republički javni tužilac i ministar nadležan za pravosuđe (svi po dužnosti) i još dva člana koje izabere Narodna skupština." Pre svega, neprimereno je da ministar za pravosuđe bude član ovakvog jednog Visokog saveta pravosuđa koji će nesumnjivo biti ovim zakonom ustanovljen. Stav 2: "Narodna skupština bira po jednog člana sa dve liste od po tri kandidata koje odvojeno predlože Vrhovni sud i republički javni tužilac." Tu Narodna skupština ponižava sebe i stavlja u podređenu ulogu u odnosu na ovakav jedan organ. Zaista ne bismo smeli, a evo, to činimo danas, već po treći put, usvajajući jedan po jedan zakon koji se tiče pravosuđa, da Narodna skupština svoje nadležnostiprenosi na neke novoosnovane organe. U trećem stavu se kaže da izbor može biti predložen, odnosno da za izbor mogu biti predloženi istaknuti pravnici, koji ne moraju biti sudije, javni tužioci ili zamenici javnog tužioca. U obrazloženju, međutim, ovog zakona, kod razloga za donošenje zakona, predlagač kažeda je Narodna skupština sačinjena od političkih ličnosti, koje nemaju potrebnog znanja i vremena da ispituju stručnost pretendenta na sudijsku dužnost i dužnost javnog tužioca. To isto tvrdi i za skupštinski Odbor za pravosuđe, što u principu ne stoji, jer u svakom sazivu Skupštine, među 250 poslanika, sigurno ima bar tridesetak diplomiranih pravnika sa položenim pravosudnim ispitom i profesora fakulteta, koji bi mogli vrlo stručno da obavljaju taj svoj posao, ne ulazeći u to - da li u ovom sazivu, recimo, imamo kompetentne ljude u Odboru za pravosuđe. Mene ne bi čudilo da jedan od tih istaknutih pravnih stručnjaka u Visokom savetu pravosuđa bude Dragor Hiber, i da kao takav bude, sa svojim referencama koje ima, podoban za Visoki savet pravosuđa, ali istovremeno nije dovoljno kompetentan da, kao poslanik, bude predsednik Odbora i da tu svoju dužnost ispunjava onako kako treba. Zbog toga tražim brisanje člana 3. i, naravno, u nastavku rasprave o ostalim članovima na koje sam podnela amandmane reći ću vam ostale razloge za to. A u ovom članu pre svega, ono što me nateralo da tražim da se ovaj član briše jeste to da ministar nadležan za pravosuđe ne treba da bude u sastavu ovakvog saveta za pravosuđe i ne može Narodna skupštinada bude u podređenom položaju u odnosu na ovaj novoosnovani organ.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 23, protiv 141, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 10, ukupno 174. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik Vlade je prihvatio amandman, time je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandman želi reč? Ima reč narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u načelnoj raspravi i u raspravi o prethodna dva predloga zakona čuli ste stav SRS - da se mi protivimo osnivanju i ustanovljavanju Visokog saveta pravosuđa, koji će, prema Predlogu zakona, ubuduće imati tu mogućnost, a koja se u isto vreme oduzima Odboru za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije, a samim tim i poslanicima u Narodnoj skupštini, da predlaže sudije, javne tužioce i da imenuje zamenike javnih tužilaca. Interesantno je obrazloženje predlagača, u kome on kaže da će to biti neko posebno pravosudno telo, ekspertske prirode, republičkog ranga. Postavlja se pitanje - ko su ljudi, po Predlogu zakona,koji će biti članovi Visokog saveta pravosuđa? Zaista, relativno je to koliko je ko kompetentan iz oblasti prava da o nečemu odlučuje. Međutim, ako se ima u vidu samo jedna činjenica, da su članovi Visokog saveta pravosuđa ministar pravde u Vladi Republike Srbije, predsednik Vrhovnog suda Srbije, onda imamo situaciju gde se izvršna vlast direktno meša u predlaganje, a samim tim i u izbor sudija. Narodna skupština se stavlja u situaciju da može da prihvati ili da ne prihvati listu koja stigne od Visokog saveta pravosuđa.Postavlja se onda pitanje - dokle bi to moglo da ide u nekom procesu predlaganja kandidata za nosioce sudijskih i javnotužilačkih funkcija u situaciji kada bi, recimo, skupštinska većina odlučila da ne prihvati takav predlog Visokog saveta pravosuđa. S druge strane, u nadležnost Visokog saveta pravosuđa stavljeno je i odlučivanje o položaju javnih tužilaca i njihovih zamenika, dok o tome za sudije odlučuje Vrhovni sud Srbije. Budući da je Javno tužilaštvo samostalni državni organ, ali ne i nezavisan, nema osnova da o nosiocima javnotužilačkih funkcija i njihovih zamenika odlučuje ovo telo, koje se ovim zakonom ustanovljava, a koje nikako nije nezavisno od izvršne i od zakonodavne vlasti. Negiranje sadašnjeg Ustava i onoga što po Ustavu u nadležnosti ima Odbor za pravosuđe i upravu takođe se potencira u obrazloženju Predloga ovog zakona. Predlagač kaže da u Odboru za pravosuđe i upravu sede ljudi koji su pripadnici političkih stranaka, pa samim tim oni su pristrasni kod predlaganja kandidata za sudije. Zbog toga je potrebno da ovo, navodno ekspertsko, telo, za koje ponovo kažem da nikako neće biti nezavisno, nego u koje se direktno meša izvršna vlast, predlaže kandidate za sudije, za javne tužioce i imenuje zamenike javnih tužilaca. Uz to se predlagač poziva na to da postojeći Ustav nije do kraja definisan, pa da zato predlaže ovakav zakon i to da se ustanovi Visoki savet pravosuđa. Ne, dame i gospodo poslanici, Ustav je i te kako definisan, ali postavlja se jedno drugo pitanje - zašto ljudi, koji po pravilu treba da budu iz pravne struke, diplomirani pravnici, oni koji se bave pravom, a sede u Odboru za pravosuđe i upravu, po nalazima svojih političkih stranaka vrše u opštinama i u gradovima iz kojih dolaze kadrovisanje i na taj način vrše izbor podobnih, a nepodobne otpuštaju sa posla, kao što to ovih dana imamo slučaj, ili u najavi još uvek aktuelnog ministra pravde. Prema tome, ustanovljavanje tog, navodnog ekspertskog, tela nije nikako u službi osnivanja nekakvog nezavisnog pravosuđa u našoj zemlji, već direktnog mešanja izvršne vlasti, što smo i do sada imali slučaj. Imali smo slučaj direktnog mešanjaizvršne vlasti u izbor sudija u bivšem levičarskom režimu. On se nastavio i sada, kod vas dosmanlija. Prema tome, mi vam predlažemo da kroz amandmane koje smo dali na svih 20 članova zakona odbijete ovakav Predlog zakona. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se samo, pošto nisam lično čuo, dok sam bio u sali, ali posle su me obavestili da je predsednik pokušao da me uvredi. Ne može da me uvredi, ne zato što nemam obraz, već zato što ga on nema, te se neću ni obazirati na to što izgovara. Govorim o prepodnevnom delu zasedanja, a što možete da pročitate u stenografskim beleškama, pa ćete da vidite. Što se tiče člana 4, zašto sam izašao to da obrazložim, zašto sam izašao da pokušam da ukažem narodnim poslanicima da ne bi bilo dobro čak ni ovakav član da ostane. Možda on ne bi sprečio donošenje celog zakona, kao što bi ukidanje, odnosno brisanje pojedinih članova. Ovaj član bi trebalo brisati zbog toga što on na jedan način potvrđuje ispravnost političkog programa i onoga za šta se zalaže SRS o čemu smo govorili ovde, a što nije konsekventno sprovedeno u Predlogu samog zakona. Naime, kada smo mi rekli da bi najbolje rešenje bilo da Narodna skupština na predlog matičnog odbora, dakle nadležnog Odbora za pravosuđe i upravu, utiče na izbor predsednika i sudija Vrhovnog suda Srbije, a da se nezavisnost obezbeđuje upravo time što će Vrhovni sud Srbije birati ostale sudije, onda su nam rekli da bi takvo rešenje bilo nemoguće. Sada u Predlogu zakona pogledajte šta se predlaže. Kaže, šest pozivnih članova za Visoki savet pravosuđa, koje bi trebalo ne samo kao ekspertsko, već kao organizaciono telo da odlučuje o svemu. Ono ne samo da imenuje sudije porotnike, zamenike javnih tužilaca, ono de fakto imenuje i sve sudije. To što mi imamo pravo da kažemo, možemo da stavimo neku vrstu suspenzivnog veta. Posle izvesnog vremena smo stavljeni pred svršen čin i moramo da prihvatimo to što nam daje Visoki savet pravosuđa. Sada imamo ovde većinu onih koji jesu sudije Vrhovnog suda, koji će u tome da učestvuju, ali se to zato više ne radi onako kako je to bilo normalno da se uradi, preko sudija vrhovnog suda, nego se ide na Visoki savet pravosuđa. Mislim da je to toliko jasno da svako može da razume, čak i onaj koji nema elementarnog znanja o pravu. Zato mi je nejasno zbog čega je i zašto na ovakav način formirano ovo telo. Posebno bih obratio pažnju na stav 2. istog člana, u kome se kaže da od dva pozivna člana javna tužioca, jednog bira ministar nadležan za pravosuđe, a drugog republički javni tužilac. Ako uzmete u obzir da po jednom od zakona iz ovog seta, iz ovog paketa zakona, postoji mogućnost i nadležnost ministra pravde, ministra za pravosuđe, kako god hoćete, da imenuje vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca, onda tek možete da vidite koliko je proporcionalno veći upliv izvršnih organa vlasti nego što bi bio u ovom slučaju. Dakle, ono što mi nudimo su čiste ingerencije Vrhovnog suda Srbije u izboru sudija, mnogo bolje, mnogo jednostavnije i potpuno nezavisno od bilo kojih drugih organa vlasti. Ono što se ovde nudi je neka čudna, neviđena mešavina upliva izvršne vlasti, upliva zakonodavne vlasti, upliva nekakvih mešovitih tela, specijalizovanih, koje neko naziva ekspertskim, neko organizacionim. Mogu da ih nazivam i telima za političku podobnost, potpuno je svejedno kako ćete ih nazivati. Ali, zaista potpuno nelogično rešenje. To je ono što smatram da ne bi trebalo uopšte da ostane i opstane ovde. Znate, ako već imamo ovu ideju, bolje je onda nju konsekventno i do kraja sprovesti, pa onda ajde neka Vrhovni sud Srbije odlučuje, postavlja i imenuje sve sudije nižih sudova, a da mi onda ovde odlučujemo samo o sudijama vrhovnog suda. To bilo konsekventno sprovedeno. Ovako, iz neba sprovedenom nadležnošću izvršne vlasti - suprotno je Ustavu, suprotno je drugim zakonskim pravnim aktima, dakle, čini mi se da je nešto što je nekoherentno, ne samo sa postojećim pozitivno-pravnim zakonodavstvom, već i sa onim što je predlagač danas nama predložio. Zahvaljujem se.
Gospodin Mihajlov, izvolite.
Obično se ne javljam kada su u pitanju amandmani, jer smatram da svako ima pravo da iznese primedbu na predlog zakona, a na Narodnoj skupštini je da se odredi prema toj primedbi i prema toj promeni, koja može da se unese ili ne može da se unese. Ovde smo danas govorili o raznim rešenjima i proteklih dana. Ključna stvar koje mi moramo da se držimo, što se nekom sviđa ili ne, što je to neko radio, ili ne, ali moramo poštovati Ustav. Ma kako on bio nakaradan ili ne bio nakaradan, mi ga moramo poštovati. Sudije bira Skupština. Pominjana je ideja da Vrhovni sud može da bude taj koji će imenovati sudije. Jednostavno, nije u skladu sa Ustavom. Možda u nekoj perspektivi, ako se prilikom promene Ustava usvoji načelo da sudije ne bira Skupština, već ih bira Vrhovni sud, onda bi to rešenje bilo moguće. U ovom trenutku to rešenje apsolutno nije u skladu sa Ustavom i mi jednostavno ne možemo da ga prihvatimo. Kao što ne možemo da prihvatimo i da se ovaj član briše. Visoki savet pravosuđa je, u odnosu 7:4 za sudije, taj koji predlaže sudije Narodnoj skupštini Republike Srbije. To dovoljno govori o uticaju Narodne skupštine na izbor sudija, a naročito ako se zna i ta činjenica da sudije Narodna skupština bira, da ona ne može da stavi novi predlog, već može da se odredi za ili protiv postojećeg predloga Visokog saveta pravosuđa, koji nakon toga može da da novi predlog. Samo on i niko drugi. To dovoljno govori o mogućnosti uticaja Narodne skupštine, uticaja politike i zakonodavne vlasti na izbor sudija. Nakon gotovo nepostojanja koncepta izbora sudija koji smo imali u Srbiji - Odbor za pravosuđe i upravu, skupštinski odbor, bio je taj koji je predlagao sudije - mi dolazimo do rešenja u kome sudije, u odnosu 7:4 na sve one ostale, imaju većinu. Govorim o tome da je amandmanima usvojeno i to da Advokatska komora imenuje jednog člana u Visoki savet pravosuđa kada se razgovara o izboru sudija. Kada se razgovara o izboru tužilaca, usvojen je amandman da oba člana Visokog saveta pravosuđa imenuje republički javni tužilac. To govori da ministar, odnosno izvršna vlast nema nikakav upliv. Ovi predlozi i idu samo u pravcu nezavisnosti prilikom predlaganja izbora ovih funkcija. To govori o našoj nameri da se odreknemo jednog dela vlasti u korist struke, govori o našoj nameri da nama ne treba podjarmljeno sudstvo, koje će suditi po političkom ili bilo kakvom drugom uticaju. Nama treba sudstvo koje će suditi i štititi interese građana i pojedinaca. Mi računamo da smo mi svi ti pojedinci, bili u Skupštini ne bili u Skupštini, i da nam treba sudstvo koje će u svakom trenutku moći da nas zaštiti, bez obzira kako se zvali i gde sedeli. Samo zato dajemo ovakav predlog, znači u granicama postojećeg ustava.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 21, protiv 156, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 5, ukupno 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik Vlade je prihvatio amandman. Time je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Dragan Todorović podneo je amandman na član 4. Predloga zakona o sudijama, ali se ovaj amandman po svojoj suštini odnosi na član 4. Predloga zakona o Visokom savetu pravosuđa. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, moj amandman je tehničkom greškom glasio na Predlog zakona o sudijama, a u suštini je na Predlog zakona o Visokom savetu pravosuđa, i ne bih želeo da posebno obrazlažem važnost sastava Visokog saveta pravosuđa, a posebno podelu na pozivne i stalne članove tog istog saveta. U Predlogu zakona o Visokom savetu pravosuđa navedeno je u stavu 2. da od dva pozivna člana javnog tužioca jednog bira ministar nadležan za pravosuđe, a drugog republički javni tužilac. To je još jedan eklatantan primer - uzimajući u obzir da je po dužnosti ministar za pravosuđe jedan od tri stalna člana Visokog saveta pravosuđa, on bi na ovaj način dobio mogućnost da odredi još jednog člana i mislim da bi ovlašćenja ministra pravosuđa na ovaj način bila prevelika. Zbog toga sam podneo amandman kojim se određuje da dva pozivna člana, javna tužioca, bira republički javni tužilac, a ne samo jednog. Mislim da je ovaj amandman u skladu sa načelima podele vlasti. Zadovoljan sam što je Odbor podržao ovaj moj amandman i mislim da će on doprineti da Zakon o Visokom savetu pravosuđa bude mnogo bolji. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 134, protiv 26, uzdržanih pet, nije glasalo 14, ukupno prisutno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što niste bili ovako revnosni i kod amandmana na član 1. stav 2, koji je morao da bude usvojen, jer smo na ovaj način degradirali zamenike javnih tužilaca, pa bi oni koji pozivaju na poštovanje Ustava, bez obzira na to da li nam se taj Ustav sviđa ili ne, trebalo dobro da pročitaju Ustav Republike Srbije i da vide da se u pogledu prava i odgovornosti, republički javni tužilac i javni tužioci uopšte ne razlikuju od zamenika javnih tužilaca. Ako gledate na sam proces koji vode onda vam je sasvim jasno da čak zamenik javnog tužioca ima mnogo veća zaduženja, veće zadatke, i neka bude da baš one koji vode procese više ne bira i razrešava Skupština, nego da ih bira i razrešava neki pomoćni organ. Neka to ostane vama na savest, ali bih samo upozorio javnost da Srpska radikalna stranka ne želi da se igra sa funkcijama zamenika tužilaca, na način na koji vi to činite, i da ih svodi na nivo činovnika koga baš svako može da imenuje, a ne više bira i razrešava. Što se tiče člana 5 - tu se ponovo očituje dvojnost standarda, dvojnost merila, dvojnost morala, rekao bih, kod predlagača zakona. Naime, moram da pročitam član 5: "Sa članstvom u Visokom savetu pravosuđa nespojive su službe, poslovi i postupci koji su nespojivi sa dužnošću sudije". Po članu 27. stav 2. Zakona o sudijama, sa dužnošću sudije nespojive su i druge službe, poslovi i postupci koji su oprečni dostojanstvu i nezavisnosti sudije ili štete ugledu suda. Odjednom, u članu 5. u stavu 2. Zakona o Visokom savetu pravosuđa kaže se: "Od toga su izuzeti advokati i funkcioneri u izvršnoj vlasti". Molim vas da mi odgovorite kako to da sudija koji će biti član Visokog saveta pravosuđa mora da bude moralan, ne sme da načini nijedan postupak koji je nespojiv sa ugledom sudije, koji bi štetio ugledu suda, a oni drugi članovi, i čudi me da na to nisu reagovala gospoda advokati iz ove sale, mogu da budu i nemoralni. Oni su izuzeti od odredbe da moraju da budu moralni ljudi. A, ko to predviđa da su advokati nemoralni ljudi? Ajd( što kažete za državne funkcionere, nama je sada država prepuna funkcionera koji su nemoralni ljudi, ali zašto vređate čitavu jednu profesiju, pa kažete - od obaveza da budu pošteni izuzeti su advokati. [[Žagor.]] Da, teško je to kada prvi put čujete šta piše u Predlogu zakona, pa vam smeta što sam vas ja na to upozorio, a bilo bi dobro da ste čitali, pa da ste se sami upozoravali. Mislim da ovu odredbu treba brisati. Nama su potrebni sve časni i moralni ljudi u tom, vidim da ćete ga izabrati, Visokom savetu pravosuđa, bez obzira na to koju funkciju obavljaju i čime se u životu bave.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću priliku da delimično, govoreći i o članu 5, odgovorim na ono što je malopre izrekao predlagač ovog zakona. Naime, nije tačno da je naš predlog da Vrhovni sud Srbije bira sudije više u suprotnostisa Ustavom kao najvišim pravnim aktom ove zemlje, nego što je formiranje ili osnivanje ovakvog tela, kakvo je Visoki savet pravosuđa. Gotovo nikakve ingerencije Narodnoj skupštini nisu ostavljene. Čak i da Narodna skupština vrati predlog Visokog saveta pravosuđa, bilo kakav da je, Visoki savet pravosuđa ima pravo, mogućnost i ovlašćen je da ponovi potpuno isti predlog i da kaže - vas 250 ste svi idioti, svi ste ludaci, mi smo pametni u Visokom savetu pravosuđa i dostavljamo vam isti predlog. I to mogu da ponove deset puta. Narodna skupština nema nikakva ovlašćenja. Narodna skupština tu, čak, po Ustavu uopšte ne bira. Ona samo izglasava ili ne izglasava ono što joj je dostavio Visoki savet pravosuđa. To je ono što nije u skladu sa Ustavom. Ako ćete - šta je konsekventnije, šta je konzistentnije sprovedeno, neuporedivo bi bolji bio ovaj predlog koji smo mi iznosili, i siguran sam da bi i sudije i svi zaposleni u pravosuđu bili neuporedivo zadovoljniji, bez ikakvog mešanja izvršnih organa vlasti. Što se tiče nespojivosti sa članstvom, osim argumenata koje je izneo Tomislav Nikolić, osvrnuo bih se na stav 2. u kome se kaže da su izuzeti advokati i funkcioneri u izvršnoj vlasti. Vi ovde vidite, dakle, na najdirektniji način ne samo pominjanje, već vam otvoreno predlagač zakona govori koliki je uticaj i značaj izvršnih organa vlasti, odnosno nadležnog Ministarstva za pravosuđe. On mu čak daje i veća prava, odnosno manja ograničenja u odnosu na druge članove Visokog saveta pravosuđa i time stavlja na posebno mesto i daje poseban značaj funkciji jednog čoveka. Nije važno ko je to danas. Bilo ko da to bude sutra, da bude i neko mnogo bolji nego što je današnji ministar pravde, ali opet je to nešto što ne sme da se dešava u zemlji, i imaćemo potpuno politički diktirano pravosuđe. Ne samo da nećemo imati nezavisno sudstvo, nego ćemo imati nešto što je mnogo lošije i što mnogo više zavisi od političkih činilaca, pre svega, onih koji su na vlasti, koji određuju sudbinu zemlje i naroda, nego što smo imali ikada ranije. Ni u loša vremena, kada smo imali de facto uplitanje vlasti u sudijske poslove, u poslove pravosuđa uopšte, nikada nismo imali direktne ingerencije, neskrivene ingerencije, tako široke prerogative vlasti i upliva kao što danas imamo, kada je u pitanju ministar za pravosuđe, odnosno izvršna vlast.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 55, protiv 117, uzdržanih nije bilo, nije glasalo devet, ukupno 181 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik Vlade je prihvatio amandman. Time je amandman postalo sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li neko drugi želi reč? (Ne želi.) Stavljam amandman na glasanje. Za 21, protiv 150, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 13, ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li neko drugi želi reč? (Ne želi.) Stavljam amandman na glasanje. Za 21, protiv 148, uzdržan jedan, nije glasalo 13, ukupno 183 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Naše generalno protivljenje ovom predlogu zakona je i zbog mnogih nelogičnosti koje se pojavljuju u svakom članu i skoro u svakom stavu. Upravo član 8, na koji sam podnela amandman da se briše, govori o toj nelogičnosti i nedorečenosti. Tu se pojavljuju vrlo rastegljivi termini, gde nije definisano šta je to neuredno, nesavesno ili pristrasno vršenje dužnosti pozivnog člana Visokog saveta pravosuđa, niti ko je taj ko će da to ustanovi, na osnovu čega, na osnovu čije pritužbe. Nigde ne stoji u zakonu šta spada pod neuredno, nesavesno ili pristrasno vršenje dužnosti pozivnog člana Visokog saveta pravosuđa. Zatim, u drugom stavu se pojavljuje isto ono što smo imali kod Zakona o sudijama, a to je da stalni član, izabran od Narodne skupštine, treba da bude razrešen ako bude osuđen za krivično delo na bezuslovnu kaznu zatvora dužu od šest meseci. Zašto samo na kaznu zatvora dužu od šest meseci? Šta je sa onima koji su zbog prekršajne prijave bili osuđeni na mesec ili dva dana? Zar i oni nisu nedostojni da obavljaju funkciju člana vašeg Visokog saveta pravosuđa? Šta je sa ovim gde se ponovo pojavljuje da član Visokog saveta pravosuđa ne može da bude neko ko čini stvari koje su nedostojne dužnosti člana Visokog saveta pravosuđa? Šta su i čiji su ti moralni kriterijumi i kodeksi ustanovljeni ovim predlogom zakona, koji kažu šta je to nedostojno ponašanje zbog kojeg neko ne može da bude stalni član Visokog saveta pravosuđa? Vratila bih se na nešto o čemu su malopre govorile kolege, a to je član 73. Ustava. Predlagač, a to je samo formalno ovde poslanik Dejan Mihajlov, ili onaj ko je pisao ovaj predlog zakona, napisao je u obrazloženju da se imenovanje zamenika javnih tužilaca, kao što je do sada bio slučaj, od strane Narodne skupštine Republike Srbije, kosi sa Ustavom, što uopšte nije tačno. Gospodine Mihajlov, ako pročitate član 73. još uvek važećeg Ustava Republike Srbije videćete da, pored ostalih nadležnosti, Narodna skupština bira i razrešava i republičkog javnog tužioca i javne tužioce. A šta su zamenici u slučaju kada javni tužilac ne može iz opravdanih razloga da obavlja svoju funkciju. Po našem Ustavu i zakonu i zamenici javnih tužilaca apsolutno imaju iste ingerencije i do sada su birani na isti period kao i javni tužioci.
Da li se još neko javlja za reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se postavlja nekoliko pitanja kada ovaj član imamo u vidu, koja bih postavio predlagaču. Nadam se, ukoliko bude imao vremena i strpljenja, da će predlagač prihvatiti ovaj amandman. Naime, u ovom članu se kaže da se pozivni član razrešava iz Visokog saveta pravosuđa ako neuredno, nesavesno ili pristrasno vrši dužnosti. Sada se postavlja prvo prethodno pitanje - koji su to kriterijumi na osnovu kojih će se ustanoviti kako se to neuredno, nesavesno ili pristrasno vrši dužnost, posebno kada imamo u vidu (ovo se sada ne odnosi na pozivne, već na stalne članove) da tu imate i predstavnike izvršne vlasti. Po prirodi stvari, uvek će biti pristrasan. Ne znam kako je moguće na takav način zahtevati odstranjenje pristrasnosti kod drugih. Takođe, zanimljivo je da protiv bilo koje odluke koju donese Visoki savet pravosuđa, u članu 9. se kaže da je taj organ koji vrši razrešenje Visoki savet pravosuđa, ne postoji pravo i mogućnost vođenja upravnog spora. Zaista neverovatno. To je jedno rešenje koje ne samo što je nelogično, već, čini mi se, pravnički i formalno-pravno potpuno neopravdano, nešto što nije prihvatljivo za bilo koga ko bi ovako nešto pročitao. Pogledajte do kakve vrste tautologije mi ovde dolazimo. Sve se vrti u krug, sve predstavlja jedan, kao što sam jutros rekao u načelnoj raspravi, circulus vitiosus (začarani krug) i uvek na kraju dođete do toga da imate veći upliv izvršne vlasti i da uopšte ne razumete ko upravlja Visokim savetom pravosuđa, na koji način se razrešavaju, u ovom slučaju su to sudije koje bira Vrhovni sud Srbije (njih šest, kao pozivne članove), na osnovu čega, a onda ih ponovo taj isti organ bira. Znači, dođe do svađe između nekog od njih i ovoga sklone, i sada ćemo da postavljamo nekog drugog. Koji je taj organ koji će to da kontroliše? Koji je taj organ koji će da bude vlastan da bilo kakvu lošu odluku Visokog saveta pravosuđa može da dezavuiše, da može da je promeni? Takav organ ne postoji, zato što je u potpunosti delegitimisana Narodna skupština Republike Srbije, ona koja bi morala da ima to pravo i mogućnost po Ustavu Republike Srbije. Ali, već smo videli da nije to oko Ustava naročito važno ni predlagaču, ni mnogima drugima, kao ni onima koji su to svojevremeno pisali (a podsetiću vas da je JUL pisao ovaj predlog). Što se tiče ovoga, zanimljivo je, kakvu god odluku donese Visoki savet pravosuđa vi nemate pravo vođenja upravnog spora. Molim predlagača da nam objasni kako je to moguće. Doduše, on ima neka druga posla, pa i ne sluša sada, ali nije ni važno. Voleo bih da mi neko to objasni, kako je to moguće, kako zamišlja uopšte da to može da funkcioniše. To je takođe protivustavno. Krše se najmanje dva ili tri člana Ustava Republike Srbije, ali morate da imate žalbenu instancu. Ne može neko tek tako da vas ukloni. Ostavlja se mogućnost arbitrarnosti i mogućnost da nema popravke takve loše odluke koju donese Visoki savet pravosuđa. Nema tela, nema organa koji je nepogrešiv. Ako Visoki savet pravosuđa pogreši niko takvu njegovu odluku ne može da ispravi. Vi nemate pravo vođenja upravnog spora. To je nešto što je zaista neverovatno i pozivam vas da prihvatite naš amandman.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za je glasalo 26, protiv 138, uzdržanih nije bilo, nisu glasala 23, ukupno 187. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio amandman, a Zakondavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnik Vlade je prihvatio amandman i time je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 11, protiv 147, uzdržan jedan, nije glasalo 29, ukupno 188. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, kao i predstavnik Vlade. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć i time je amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč?
Dame i gospodo, proteže se teza i malopre smo mogli da čujemo u ime predlagača Dejana Mihajlova koji kaže, u prilog ovog zakona, to da ćemo imati jedan nepolitizovan Visoki savet pravosuđa, jedan organ van političkih partija koji će odlučivati o izboru sudija, javnih tužilaca, sudija porotnika i čega sve ne, ali to jednostavno nije istina. Te iste sudije Vrhovnog suda i predsednika suda bira ova skupština svojom skupštinskom većinom. Znači, ljude koji su po njima podobni za obavljanje te visoke funkcije: bira i tog javnog tužioca, koji je takođe član Visokog saveta pravosuđa, bira i tog ministra pravde, koji je član Visokog saveta pravosuđa; i, kako onda da očekujemo da će Visoki savet pravosuđa biti potpuno van političkog uticaja. Manje je političkog uticaja i manje će biti političkog uticaja u Odboru za pravosuđe nego u ovakvom jednom savetu, koji još radi u zatvorenoj sednici, van javnosti. Odboru za pravosuđe mogu da prisustvuju svi poslanici, da čuju raspravu o kandidatima, čak i predstavnici sredstava javnog informisanja mogu da prisustvuju i da čuju ko koga predlaže, ko se za koga i zbog čega zalaže. Zbog toga ta teza koja dominira u obrazloženju jednostavno ne stoji. Možda to tako kako je u samom tekstu, koji je i sam dosta konfuzan, može da izazove utisak da se radi sada o nekom savetu koji je izvan i iznad svih drugih pravosudnih organa, koji je neki mali politbiro ili neka nova Udba, koja će odlučivati o svemu što se u pravosuđu dešava, pa nama ovde u Skupštini servirati koga i na koju funkciju hoće. Ali, to nije to. Veća je javnost i veća mogućnost uticaja profesije i politike, i manje mešanja izvršne vlasti u pravosuđe ako ostavimo Odboru za pravosuđe da ovo radi, umesto što se odričemo tog našeg prava i to predajemo jednom visokom savetu, a unapred bi svako od nas mogao sada da nabroji imena ljudi koji će biti u ovom visokom savetu pravosuđa.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 24, protiv 129, uzdržanih nije bilo, nisu glasala 32, ukupno 185. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 24, protiv 133, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 26, ukupno 183. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li predlagač želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, u nekoj su koliziji članovi 2, 3, 12. i 13. Mogu prilikom tumačenja, a mogu i u praksi da proizvedu mnogo nedoumica, a mogu čak da dovedu do toga da neko istera ministra sa sednice Visokog saveta pravosuđa. O čemu se naime radi? Stav 1. člana 12. glasi "Uži sastav Visokog saveta pravosuđa čine stalni i pozivni članovi". A onda se to detaljno obrazlaže stavom 2, pa kaže: "Kada se pitanje odnosi na sudije, uži sastav čine stalni i pozivni članovi sudije, a kada se odnosi na javne tužioce i zamenike javnih tužilaca - stalni i pozivni članovi javni tužioci". Ako tumačite šta je uži sastav Visokog saveta pravosuđa - tu nema ministra. Kada se radi o sudijama - članovi su sudije, a kada se radi o tužiocima - članovi su tužioci. Član 13. govori o proširenom sastavu Visokog saveta pravosuđa i kaže da - član proširenog sastava nije ministar nadležan za poslove pravosuđa. Ispada da odredbe člana 3, koje kažu da je ministar nadležan za pravosuđe stalni član Visokog saveta pravosuđa, nisu sprovedene u članovima 12. i 13, gde se govori o tome u kom sastavu, da bi odlučivao, da zaseda Visoki savet pravosuđa. Zato mislim da bi trebalo da se predlagač ovim pozabavi. Mislim da bi trebalo da ovaj amandman usvoji, pa da onda pruži priliku Zakonodavnom odboru ili Odboru za pravosuđe i upravu da svojim amandmanom definiše odredbe. Ovako je zaista nejasno, u stvari da li je ministar član Visokog saveta pravosuđa ili nije. Tumačeći odredbe ova dva člana, nije.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite.
Može da se pretpostavi da, ako se malo nepažljivije čita, neko pomisli da tu postoji neki nesklad i neka nelogičnost. Ako se pažljivo pročita, onda se vidi u članu 12. i članu 13. kojim poslovima se bavi Visoki savet pravosuđa u užem sastavu u širem sastavu kad šta bira; o čemu odlučuje. U proširenom sastavu bavi se stvarima, kao što su dodatak na platu sudija, povećanje osnovne plate kada je ono zakonom predviđeno i drugim stvarima koje se tiču položaja, direktnog statusa sudija, zarada i svega ostalog. Tada nema potrebe da izvršna vlast učestvuje u tom odlučivanju. To je ono što smo i hteli, da kada se odlučuje o platama, o onome što je već usvojeno Zakonom o sudijama, kao i da li može istražnim sudijama da se poveća plata ili ne, nema razloga ministar pravde da učestvuje u tome i to je isključivo u nadležnosti sudija. Vidi se da je naša namera bila da pri odlučivanju o platama ne treba izvršna vlast ili javni tužilac da učestvuju. Za to postoji prošireni sastav. Tačno se kaže koje su to odluke. To su odluke koje se ne tiču predlaganja javnih tužilaca isudija, već se tiču samo zarada i svega ostalog. Malo kada se pogledaju i jedan i drugi sastav, vidi se da tu postoje podeljene nadležnosti, tačno koje su to oblasti i u kom sastavu se odlučuje.
Stavljam amandman na glasanje. Za 25, protiv 131, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 26, ukupno prisutno 182. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Ne želi reč. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam mandman na glasanje. Za 22, protiv 125, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 35, ukupnoprisutno 182. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, obzirom da imamo amandmane na član 14, 15. i 16, objediniću sada svoje obrazloženje o sva tri amandmana, da se ne bih tri puta javljala za reč. Član 14. tiče se donošenja odluka u okviru Visokog saveta pravosuđa, gde se kaže - da se donosi većinom glasova svih članova užeg, odnosno proširenog sastava, da su sednice saveta zatvorene za javnost (što je nedopustivo jer ovo je ipak jedan pravosudni organ i morao bi da bude otvoren za javnost, to sam malopre malo podrobnije objasnila) i da protiv odluke Visokog saveta pravosuđa nije dopušten upravni spor. To je nešto što je stvarno pravni nonsens. Trebalo bi predlagač, ukoliko je dobro upoznat sa ovim predlozima, jer je njemu zapala ta nezahvalna dužnost da ove JUL-ske predloge zakona obrazlaže, da objasni kako je to uopšte moguće. Ali, kod člana 15. se kaže da - član Visokog saveta pravosuđa ne prisustvuje sednici na kojoj se o njemu odlučuje. I to mene navodi na pomisao da je Visoki savet pravosuđa jedna ispostava državne bezbednosti. Kako bi to Zoran Đinđić rekao - zašto se ljudima ne omogući da, "face to face" kada se radi o njima, mogu da pogledaju jedan drugom u oči, da sučele stavove i da čovek ima mogućnost da se brani. Radi se o njegovom razrešenju, recimo, ili se radi o nekim statusnim stvarima, koje su nabrojane u članu 13. Ovo je zaista ovako neodrživo. Čovek koji je član Visokog saveta pravosuđa, o njemu se radi, većina u svakom slučaju donosi odluku, a ne daje mu se mogućnost da iznosi svoj stav. Znači, mora da bude odsutan da bi neki o njemu mogli ili smeli da pričaju.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se i govoriću istovremeno o članu 14. i 15. Predloga zakona o Visokom savetu pravosuđa i želeo bih da ukažem na činjenicu da ovde postoje tri vrlo velika problema. Nadam se da će predlagač to ustanoviti. Kada smo ovde razgovarali o tome i saopštili da protiv odluke Visokog saveta pravosuđa nije dopušten upravni spor, postavlja se pitanje - a šta je to dopušteno? Koje to pravno sredstvo njemu stoji na raspolaganju, šta on to može da uradi, da podnosi žalbu Ustavnom sudu? Ne bih da mešam ustavno sudstvo sa onim gde bi se na najdirektniji način i gde bi bilo najnormalnije i najrazumnije da može da se pokreće upravni spor. Druga stvar, koja je gotovo neodrživa, neverovatna, nešto čime se čak narušava i Ustav Republike Srbije, to je - sednice Visokog saveta pravosuđa zatvorene su za javnost. Postavlja se pitanje motiva - zašto su sednice Visokog saveta pravosuđa zatvorene za javnost? Nijedna sednica, nijednog pravosudnog tela, pravosudnog organa, nije zatvorena za javnost. Svako krivično veće mora da pusti javnost, u skladu sa zakonom, a da ne govorimo o ovakvim stvarima. O čemu će se to tamo razgovarati, o čemu će se to tamo raspravljati, kakve će se to odluke tamo donositi, kada su te sednice zatvorene za javnost. I onda će biti sednica zatvorenih za javnost, gde mi čak nećemo znati ni koja je argumentacija, kakva je argumentacija, ko je predložio određene stručne kandidate, koje su im kvalifikacije, šta je to što ih čini na poseban način dostojnim sudijske funkcije. To je, dakle, nešto što je potpuno neprihvatljivo, nešto što je potpuno nerazumno. I na kraju, vrhunac neverovatnih rešenja u ovom zakonu je prvi stav člana 15. u kome se govori o izuzeću od učešća i glasanju na sednici kada se odlučuje o članu Visokog saveta pravosuđa. Član Visokog saveta pravosuđa ne prisustvuje sednici na kojoj se o njemu odlučuje. Sada vas molim da zamislite jedan primer - sednica Visokog saveta pravosuđa je zatvorena za javnost. Nema onoga o čijoj se sudbini odlučuje. Kako će taj znati i kako će bilo ko znati šta se odigravalo na toj sednici Visokog saveta pravosuđa, šta se to zbivalo, na osnovu čega, zapisnika, čega, koji je to službeni akt, službena beleška, na osnovu čega ćemo uopšte steći uvid u to šta se tamo dešavalo? Šta će onaj, čiji je interes, čije je pravo povređeno, na koji način će on moći da zna šta je zgrešio, šta je pogrešno uradio, šta je to što je trebalo da učini drugačije? Meni se čini da je ovo nešto što nikada nismo imali. Molim predlagača da izađe i da objasni - zašto nema upravnog spora, zašto su sednice Visokog saveta pravosuđa zatvorene za javnost i zašto onaj o kome se odlučuje ne može da prisustvuje sednicama Visokog saveta pravosuđa? Ako ima bilo ko, a ne sam predlagač, neka izađe i neka mi objasni kako je to moguće i zašto je to tako? Mislim da logičnih, pametnih odgovora, na ova pitanja nema.
Ima reč gospodin Dejan Mihajlov.
Samo jedna stvar o nedostatku javnosti i uopšte o učešću javnosti u ovom postupku. Kao što znamo, o sudijama odlučuje Skupština, to je potpuno javni postupak, zato što nema tajnosti na sednicama, naročito ne na tim sednicama. Mi smo o sudijama ovde danima odlučivali, vodila se rasprava o svakom sudiji pojedinačno i u toj situaciji nema nikakve tajnosti. Visoki savet pravosuđa, ako već nekoga zanima zašto neko nije ili jeste kandidovan za sudiju, daje obrazloženje u svojoj odluci, tako da je apsolutno zagarantovana javnost u tom postupku, samim tim što se to pred kamerama, pred javnošću, pred celom Srbijom raspravlja, o predlozima za sudije i sve ostale funkcije, tako da je apsolutno obezbeđena javnost. Mi ne vidimo da ima stavljanja primedbi da neko nešto hoće da radi daleko od očiju javnosti, jer kud ćete veću javnost od ove koju imamo sada, da se u direktnom prenosu, pred celom Skupštinom rešava o svim važnim pitanjima, te mi kao predlagači smatramo da ta primedba u ovoj situaciji ne može da stoji [[Aleksandar Vučić traži pravo na repliku.]]
Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, izneo sam tri primedbe, činilo mi se vrlo razumne. Jedna je bila na to zašto su sednice Visokog saveta pravosuđa zatvorene za javnost, a ne sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Dobro je da ima prenosa, jer, kada bi se narod informisao iz onoga što piše u novinama, nikada mu ne bi bilo jasno šta se dešava u Skupštini, ali to niko nije sporio. Rekao sam drugu stvar, postavio sam pitanje oko nepostojanja prava na vođenje upravnog spora protiv odluka koje donese Visoki savet pravosuđa, ni reči o tome. I treće, nepostojanja prava onih o kojima se odlučuje, a koji nemaju pravo da prisustvuju sednici Visokog saveta pravosuđa. U skladu sa tim je posebno značajno pitanje - zašto su sednice Visokog saveta pravosuđa, ne Narodne skupštine Republike Srbije, zatvorene za javnost? Možemo da nagađamo kakvi su uzroci i koji su motivi, da li zato što se očekuje kakav će pritisak biti republičkog organa, odnosno izvršne vlasti republičkog organa za pravosuđe i upravu? Šta će reći ministar, da li će svi posle toga morati da prihvate, a onda Skupština neka raspravlja kakvi su i šta su, može javno da iznosi o sudiji i jedno i drugo. Ali, ako se opet Visokom savetu pravosuđa, na zatvorenoj sednici, to ne svidi, može da nam vrati taj isti predlog i uopšte ne mora da ga menja, a mi možemo, po prinicpu , što bi se reklo, "uzmi ili ostavi". I šta da radimo - opet se vratimo na isto i opet ne znamo ko je taj ko nam je te začine ubacio u čorbu, ko je taj ko nam je takvu kašu zamutio, šta se to dešavalo na sednici Visokog saveta pravosuđa, zato što niko ne zna šta se tamo dešavalo. A šta ćemo da radimo kada se neko razrešava funkcije člana Visokog saveta pravosuđa, kada nema otvorenosti sednice? Toga nemamo na sednici Narodne skupštine Republike Srbije, ali zato ne zna ni taj čovek šta se desilo, ne zna ni koja je argumentacija protiv njega upotrebljena, na koji način da se brani, kako uopšte i šta da preduzme? Ne može da pokreće upravni spor. Prosto, ima mnogo potpuno nerešivih i nejasnih pitanja, na koja bih molio jedan sveobuhvatan, konkretan i korektan odgovor, ili bih vas molio da prihvatite ovaj amandman, zato što mislim da bi bez ovog člana ovo ipak nekako moglo da funkcioniše, a ovako će to zaista biti veoma teško.
Ima reč gospodin Mihajlov.
Prvo, gospodin Vučić je pomešao neke stvari. Ako se raspravlja o razrešenju Visokog saveta pravosuđa, ne raspravlja Visoki savet pravosuđa o tome, nego onaj ko je izabrao taj Visoki savet pravosuđa, a to je Vrhovni sud Srbije. Kao što znamo, sednice Vrhovnog suda Srbije se zna kakve su. Zatvorene sednice su upravo zbog toga da bi se omogućila nezavisnost u radu. Imate javnost u radu, znamo kako se javno radi, znamo kako se javno odlučuje i znamo kakvi se pritisci javno vrše, i nemojte da nas, koji hoćemo da obezbedimo apsolutnu nezavisnost sudstva od svega, onemogućavate u tome.Mi u ovoj skupštini se odričemo jednog našeg prava, koje ste vi (ne mislim konkretno na vas), koje su ustavopisci sebi dali, da oni budu ti koji će odlučivati o sudijama i o svemu što se dešava u sudstvu. Mi se tog prava odričemo u korist onih koji u tom sudstvu i rade, i zato su sednice, u onoj meri u kojoj treba, zatvorene za javnost. Ceo drugi postupak je javan i nemojte nam spočitavati da nema javnosti, zato što te javnosti ima i biće je uvek. I, ako se govori o razrešenju člana Visokog saveta pravosuđa, njega razrešava Vrhovni sud Srbije, a ne sam Visoki savet pravosuđa. To je apsolutno sve javno, i prilikom izbora i prilikom razrešenja, tako da nema mesta ovim primedbama koje ste izneli. Ali bih voleo da je vaš amandman umesto što je bio "briše se", bio sa nekim konstruktivnim predlogom, kao amandman o kome bismo mi mogli da raspravljamo na Odboru. Jednostavno, mi ovde smatramo da je taj amandman bio u formi u koju ste vi ovde sadržinski izložili. O onome što ste vi ovde govorili, možda bi bilo mesta da razgovaramo kao predlagači, kao i na Odboru za pravosuđe i upravu, koji je dao niz dobrih amandmana. Ali ovako, kao što je vaš amandman bio, "briše se", nismo imali mesta da razmislimo možda i o ovim stvarima, prihvatili ih mi ili ne - verovatno ne, ali da razmislimo i možda donesemo drugu odluku.
Ima reč gospodin Zoran Nikolić.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, predloženo je brisanje kompletnog člana 14. - taj član između ostalog, u prvom stavu govori o načinu donošenja odluka od strane Visokog saveta pravosuđa i brisanje toga stava učinilo bi zakon zaista nepotpunim. Jer, ukoliko vi propisom ne utvrdite mehanizam - na koji način neki organ, neko telo donosi odluke, imamo pravnu prazninu. Socijalistička partija Srbije i poslanička grupa apsolutno jesu za to da sednice Visokog saveta pravosuđa ne budu zatvorene za javnost. Mi smo i podržali (može se u stenogramu videti) amandmane Srpske radikalne stranke, koji su isto pitanje uređivali u Zakonu o sudijama i Zakonu o uređenju sudova. Međutim, takav amandman, nažalost, ni sa naše strane nije podnet, a ni od strane predlagača, i to je jedini razlog zbog čega ćemo kod ovog amandmana biti uzdržani, iako deo argumentacije, koji je uvaženi kolega iz Srpske radikalne stranke izneo, apsolutno prihvatamo i delimo to mišljenje.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman na član 14. Za 24, protiv 110, uzdržanih 33, nije glasalo 15, ukupno 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li mogu da razumem da su se svi zainteresovani i o ovom i o narednom već javili za reč? (Da.) Izvolite.
Nisam imala nameru da se javljam za reč, ali me je gospodin Dejan Mihajlov nagnao na to, jer je pogrešno protumačio prvo naše obrazloženje kroz ove amandmane, a onda i ceo duh ovog zakona. Da se razumemo, nije SRS protiv toga da se iz zakonodavne vlasti pravosudna grana vlasti izdvoji što je moguće više. Odnosno, da što manje uticaja ima i zakonodavna i izvršna vlast na sudsku granu vlasti. Ne na ovaj način, jer smatramo da ovo nije dobar način. Ovo je tek politizacija sudstva. Kada smo govorili o Zakonu o sudijama, taj naš koncept smo podrobno obrazložili i rekli da smatramo da ovo visoko telo, da Skupština treba da bira samo predsednika Vrhovnog suda i sudije Vrhovnog suda, a da Vrhovnom sudu ostavi da bira sudije nižih sudova. Znači, ne želimo mi to da zadržimo za sebe. Ovako formiran Visoki savet pravosuđa nije ono što je Opšta sednica Vrhovnog suda, gde ljudi koji sede u Vrhovnom sudu treba da olučuju o tome ko od kandidata, na osnovu predloga veća nižih sudova u zavisnosti od toga za koje veće se bira sudija, daju mišljenje za svog kolegu. Uglavnom se svi znaju i imaju mogućnosti da provere, na osnovu uspešnosti rezultatima koje ostvaruju, da li je ažuran, koliko mu je presuda poništeno, koliko vraćeno, koliko potvrđeno, da li treba da bude unapređen ili ne treba da bude. Ovo telo je jedno političko telo, koje mene zaista podseća na onu Titovu Udbu.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 22, protiv 133, uzdržan jedan, nije glasalo 21, ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Gordana Pop- Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 21, protiv 131, uzdržan jedan, nije glasalo 25, ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da smo mi srpski radikali bili u pravu kada smo sve vreme tvrdili da se osnivanjem Visokog saveta pravosuđa izvršna vlast direktno meša, ima direktnog upliva i imaće u budućem radu Visokog saveta pravosuđa, govori stav 2. člana 17. Predloga zakona. I još samo nešto, radi dodatnog objašnjenja. Bližimo se kraju rasprave zakona u pojedinostima. Svaki amandman poslanika SRS-a od 1.do 20. je bio "briše se". Zbog toga i zbog našeg prethodno iznetog stava da se mi protivimo osnivanju Visokog saveta pravosuđa, bilo je neumesno od strane pojedinih poslanika, što su davali takve primedbe - ako se briše,kako će dalje da funkcioniše Visoki savet pravosuđa. Mi koristimo priliku, poslovničku, da izađemo po svakom amandmanu, da ukažemo zbog čega smo protiv osnivanja Visokog saveta pravosuđa. Stav 2. člana 17. kaže: "Stručne i administrativne poslove za visoki savet pravosuđa radi ministarstvo nadležno za pravosuđe". Sada se tu postavlja pitanje, kako to nije direktno ministar pravde umešan u rad Visokog saveta pravosuđa, njegov će da bude član i još uz sve to uvlači zaposlene iz Ministarstva pravde. Još ste samo nešto, gospodo predlagači iz DSS i iz JUL-a, odakle god da ste, propustili da kažete, da ćete već novi balast da stavite ljudima, novi teret. A čime ćete da ih platite i kako za sve to što pored svog delokruga rada moraju da rade u Ministarstvu pravde. Ako ste već u članu 18, a o tome će govoriti gospodin Nikolić, predvideli naknade za članove, pozivne članove Visokog saveta pravosuđa, ako ste već u članu 13. predvideli i to da će Visoki savet pravosuđa u proširenom sastavu da predlaže dodatak na platu sudija, da odlučuje o povećanju osnovne plate itd, koji će to dodaci biti za one koji su zaposleni u Ministarstvu pravde. Još samo da ste nam rekli da će Visoki savet pravosuđa, to navodno ekspertsko, nezavisno i stručno telo, da se sastaje i da održava svoje sednice zatvorene za javnost u Ministarstvu pravde, apsolutno sve bi nam bilo jasno. Mi do sada imamo slučaj da ministar pravde aktiviste svoje strančice saziva u Ministarstvu pravde i tamo im daje instrukcije za njihovo dalje delovanje. Sada nam je potpuno jasno u šta će sve dalje da se pretvara Ministarstvo pravde i šta će sve zaposleni morati tamo da rade. Zbog toga što vi daljom birokratizacijom sudstva i celokupnog pravosudnog sistema, osnivanjem ovakvih tela kao što je Visoki savet pravosuđa, ne samo da nećete da sprovedete reforme, nego ćete i položaj zaposlenih u Ministarstvu pravde time da učinite još težim.
Hvala vam na obrazloženju. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 22, protiv 131, uzdržan jedan, nije glasalo 24, ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18.amandman je podneo narodni poslanikTomislav Nikolić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili avaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre moram da vam skrenem pažnju da je predsednik poslaničke grupe DSS-a neopravdano dobio aplauz od društva iz ćoška kada je rekao da se ovim predlogom zakona obezbeđuje nepristrasnost pri izboru sudija i napao Narodnu skupštinu, u dosadašnjim sazivima, da je bila pristrasna pri izboru sudija, a Visoki savet pravosuđa, koji će sada predlagati sudije i tužioce, ceo će biti izabran u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ne znam o čemu se tu sad radi. Kako se sada postiže nepristrasnost, kada se samo sužava broj ljudi koje je izabrala Narodna skupština, koji će predlagati sudije ponovo Narodnoj skupštini. Ali, da se vratim na član 18, za koji ne mogu da verujem da ga je neko ko pripada Narodnoj skupštini uopšte napisao. Zbog javnostimoram da pročitam član 18: "Svim članovima Visokog saveta pravosuđa pripada naknada za rad. Određuje je Narodna skupština". E, pa znate šta, toliko ponižavati Narodnu skupštinu da se umeša u to da određuje naknadu za rad članova nekog organa, iako vrlo dobro znate da po Ustavu Republike Srbije, član 73. st. 1. tač. 2, Narodna skupština Republike Srbije donosi zakone, druge propise i opšte akte, pa ko je sad taj ko naređuje Narodnoj skupštini da odredi naknadu za rad jedanaest članova, ili već koliko će biti, u nekom organu. Pa, to zaista nema smisla. Nemojte da se igrate sa Narodnom skupštinom i da nas još ubeđujete da se na ovaj način uvodi nepristrasnost kod sudija, da Narodna skupština konačno pere svoj lik od pristrasnog izbora sudija. Ovo zaista ne liči na jednu demokratski uređenu zemlju. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? Izvolite. Ima reč narodni poslanik Aleksandar Vučić, kao predstavnik poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče smo govorili u nekoliko navrata o tzv. sporednom zakonodavstvu i o kršenju Zakona o platama u državnim organima. Šta znače ove naknade za rad članovima Visokog saveta za pravosuđe. Posebno bih ukazao na činjenicu da će tu naknadu primati oni koji su po pozivu sudije, dakle, predsednik Vrhovnog suda Srbije i još šest sudija. Naknadu za rad će primati ministar Vlade Republike Srbije za pravosuđe i upravu, ili njegov v.d. republičkog javnog tužioca ili republički javni tužilac, izabran u skladu sa predstojećim zakonom koji nam je na dnevnom redu. Dakle, nešto što je potpuno neverovatno, oduzimaju se ključne ingerencije Narodnoj skupštini Republike Srbije, oduzima joj se ono što ona ima obavezu, dužnost po Ustavu Republike Srbije da radi, a onda joj se u nadležnost stavlja nešto što bi moglo čak biti regulisano podzakonskim pravnim aktom bilo kojeg nadležnog ministarstva. Jer, iovako ionako, da treba da bude regulisano, ne treba da bude regulisano, jer se na ovakav način Skupština samo ponižava i nipodaštava njena uloga i značaj. Ali, za mene se postavlja pitanje - šta će uopšte naknada za rad onima koji imaju svoj poziv u skladu sa Zakonom o sudijama, ako se ne varam kao ledž specialis u odnosu na Zakon o platama u državnim organima. Već im je određena plata, određena su im primanja, e sad će povrh toga da dobijaju još i naknadu za rad i to će Narodna skupština da određuje. Pa, to je zaista nešto što je neverovatno. Nije tu stvar kolika će to plata da bude i da li će to da ide na račun poreskih obveznika. To je manje značajno. To jezaista sekundarno u ovom slučaju. Ali su ovi principi neuporedivo važniji i taj nered u zakonima. Ta nekoherentnost, ta neusklađenost, to što više niko živ neće moći da zna u kom zakonu šta da traži kada su u pitanju plate. Umesto da otvori jedan zakon, Zakon o platama u državnim organima, on će sada morati za jednu funkciju, za ministra pravde, za javnog tužioca ili za sudiju, da otvara sedam ili osam zakona samo da bi regulisao njegova primanja. Uvodimo potpuni nered, potpuni haos u naš pravni sistem. Nešto zaista neverovatno. Pozivam narodne poslanike, ma kako im neke druge stvari bile zanimljivije, da prihvate ovaj amandman. Mislim da nam ovakav član nije potreban, da ovako regulisana naknadaza rad nije potrebna, da je čak i protivzakonita. A, sad, na vama je da odlučite.
Hvala. Reč ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Pošto ovde, na žalost, još uvek postoji dilema oko toga ko bira članove Visokog saveta za pravosuđe, evo da pročitam, u članu 4. se kaže: "Šest pozivnih članova sudija bira Vrhovni sud Srbije među sudijama". Ne znam da li ovo treba još raščlaniti, da li da svedem da Vrhovni sud Srbije bira članove Visokog saveta za pravosuđe i to šest članova Visokog saveta za pravosuđe, od jedanaest koliko ima Savet. Znači, većinu članova Visokog saveta za pravosuđe, kada se odlučuje o sudijama, bira Vrhovni sud Srbije, znači biraju se na Opštoj sednici i o tome mi ovde govorimo. Tu nema politike. A, kada govorimo o naknadi za rad, manite nas socijalne demagogije, gde će svi sve da rade za džabe, da se svi dobrovoljno jave, volonterski. Ovde treba platiti i dati nagradu onima koji imaju odgovornost. Ti ljudi koji sede u Visokom savetu za pravosuđe imaju odgovornost za izbor sudija, za davanje pravih rešenja. To je odgovornost za pravosudni sistem u Srbiji. Odgovornost za to kakvu će pravdu te sudije deliti, kako će se interesi građana u ovoj situaciji štititi, kako će biti zaštićena njihova prava, ili kako će biti garantovana. U skladu sa tom odgovornošću, neko ko ima veliku odgovornost za ovu državu mora da ima za to i naknadu. Tu nema socijalne demagogije. Mi hoćemo ovo, mi hoćemo ono, svi ćemo dobrovoljno na radne akcije, brigade i ostalo. Svako treba da bude plaćen za ono što radi. Konačno, dolazimo da članstva u Visokom savetu za pravosuđe treba da bude plaćeno. Ako neko ima veliku odgovornost za državu, on treba da primi naknadu za to što radi i da bude podložan odgovornosti i kritici za to što radi baš zato što je plaćen za to.
[[U međuvremenu Tomislav Nikolić, sa mesta, traži repliku: Pogrešno je protumačio moje izlaganje .]] Izvolite.
Zašto vam to tako teško pada, zaista je pogrešno protumačio moje izlaganje. Dame i gospodo narodni poslanici i društvo iz ćoška, prethodnikje pogrešno protumačio moje izlaganje. U Predloguzakona koga je sam predložio, u članu 27. Zakona o sudijama, koji smo usvojili neposredno pre ovoga, stav 1. kaže: "Sudija ne može da se bavi bilo kojim javnim ili privatnim plaćenim poslom". Molim vas, naknada za rad u Visokom savetu za pravosuđe sudijama ne može da bude plaćena.
Izvolite.
Naravno, treba opet čitati do kraja - to su poslovi koji su nespojivi sa sudijskom funkcijom. Ovo je posao u koji se biraju baš sudije i samo sudije. Ne može neko da bude član Visokog saveta za pravosuđe tako da dođe sa ulice i da ga stavimo, nego mora da bude sudija, pa onda i treba da uživa naknadu, jer to nije posao koji je nespojiv sa sudijskom funkcijom, kao što stoji, nego upravo sudija po zakonu je član tog saveta. I mi hoćemo da on bude član i hoćemo da bude dobro nagrađen zato što ima veću odgovornost nego neki drugi sudija koji nije član tog saveta. To je bila naša namera. Ne vidim šta je to sporno.
Stavljam amandman na glasanje. Za 42, protiv 97, uzdržana četiri, nije glasalo 33, ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, društvo iz ćoška, morao bih samo da kažem nešto pošto nisam imao pravo na repliku, a predlagač ima pravo da se javi koliko god hoće puta za reč. Niko malopre nije pominjao nikakve radne akcije, nikakvu socijalnu demagogiju. Čak sam rekao da je to sekundarnog značaja, u odnosu na kršenje zakonskih načela, ustavnih principa. To je ono što je neuporedivo važnije i uopšte se o tome nije govorilo. Kada nemate argumentaciju, kada ne znate šta i kako da odgovorite, onda ćete da se setite neke baš akcijaške parole sa kojom ćete da izađete i da kažete - eto, mi smo ti koji imamo argumente. Nemate ih. Naknada za rad se uvodi i ovo je 15. zakon koji reguliše primanja ljudi koji rade u pravosuđu. Ako vi znate da će iko u ovoj sali moći da se snađe, a ne neko drugi od građana Srbije, ja vam kažem da napravite sada anketu i videćete da niko živi u sali neće znati da vam navede zakone u kojima se regulišu primanja onih koji obavljaju pravosudne funkcije. Niko živi, a ni vi to nećete znati. Ovde je suština u sledećem. Možda društvo u ćošku zna. Oni su dobro raspoloženi, izgleda da ima razloga. (Predsedavajuća: Gospodine Vučiću, ovo nije kafana. Vodite računa šta govorite.) Ja se zato njima i obraćam na takav način. Nadam se da će to da shvate. Voleo bih da i vi obratite pažnju na to, a ne meni kafanskim rečnikom da se obraćate, jer, za razliku od vas, izlazim, predlažem amandmane i govorim o onome što je na dnevnom redu. Samo nemojte da mi zavlačite ruku u džep, molim vas. Što se tiče ovog člana zakona, ovo je naš pokušaj, verovatno poslednji pokušaj, da utičemo na činjenice i da pokušamo da ubedimo narodne predstavnike u Narodnoj skupštini Republike Srbije da suštinski ne prihvate predložena rešenja, da ne glasaju za ovaj zakon. Ukoliko bi se prihvatio ovaj amandman, ceo zakon bi bio besmislen, što je naš cilj jer se radi o lošem paketu zakona. Smatramo da bi bilo dobro da se ovakav amandman prihvati. Posebno me zanima kako i na koji način mi da očekujemo predloge za nova rešenja za pravosudne funkcije od 1. januara 2002. godine, kako će nam se brzo dogoditi ta i takva rešenja, kako i od koga će ona dazavise? Već vidim kako se sladi ministar pravde. Moći će da radi šta hoće i kako hoće, da postavlja koga hoće, da razrešava koga hoće, a za sve to će da kaže da je Visoki savet pravosuđa, kao ekspertsko telo, u stvari to predložio.Visoki savet pravosuđa, telo na koje značajan uticaj ima izvršna vlast, imaće svu vlast u svojim rukama, moći će da radi i govori šta hoće, moći će da bira i postavlja koga hoće. To što dobacujete i kako dobacujete - u našim kafanama se ipak mnogo lepše dobacuje, neuporedivo je pristojnije, a i kada je nepristojnije, neuporedivo je duhovitije od onoga što radi društvo iz ćoška.
Da li neko drugi želi reč? (Ne želi.) Stavljam amandman na glasanje. Za 22, protiv 135, uzdržan jedan, nisu glasala 22, ukupno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li neko drugi želi reč? (Ne želi.) Stavljam amandman na glasanje. Za 22, protiv 133, uzdržana tri, nisu glasala 24, ukupno 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima i odlučivanje o amandmanima, da li predlagač želi da da završnu reč? (Ne želi.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. (Tomislav Nikolić: Prvo, da utvrdimo kvorum, pre glasanja.) Molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o Visokom savetu pravosuđa, u celini. Za 143, protiv 23, uzdržanih nije bilo, nisu glasala tri, od 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o Visokom savetu pravosuđa. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O JAVNOM TUŽILAŠTVU (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podneo narodni poslanik Dejan Mihajlov. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Đorđe Mamula, Dragan Todorović, Dragan Tomić, Zoran Nikolić, Ljubiša Maravić, Branko Ružić, Zoran Radovanović, Tomislav Nikolić, Aleksandar Vučić, Nataša Jovanović i Gordana Pop-Lazić, kao i Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o Predlogu zakona. Pošto je Narodna skupština, nakon što je zaključen zajednički načelni pretres u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o javnom tužilaštvu, prihvatila Predlog ovog zakona u načelu, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, valjalo bi da svako od vas razmisli o tome kako izgleda ovaj član 6, oba njegova stava, i kako se to u javnosti i do sada reflektovalo, a kako će tek biti ubuduće. Naime, i sada nam se dešava da i državni funkcioneri, istražne sudije, ljudi iz tužilaštva, svako živi obaveštava javnost ne samo o toku postupka, o pojavama koje zapaža, nego i o tome ko će biti uhapšen, ko će biti osuđen, ko će biti oslobođen. Novine se dočepaju čoveka, kao što zveri hvataju lovinu. Uzaludno vam je posle kada neko u dve rečenice ili u pola rečenice objavi ili demant ili iskreno prizna da nije bio u pravu. Ljaga na čoveku može da ostane za sva vremena i zato mislim da je trebalo da predlagač zakona bude određeniji. Naime, zaista može da se desi da interesima postupka ne šteti, a može da ima društveni značaj, da se obavesti javnost o stvari u kojoj postupa javno tužilaštvo. Zaista to može, ali ko će naći meru, odnosno hoće li javno tužilaštvo biti to koje procenjuje šta šteti interesima postupka ili bi neko trebalo o tome da vodi brigu, i da je vodi mnogo bolje nego što je do sada, a posebno otkako ste vi došli na vlast, o pojedincima vođena briga. Naime, kada bi to moglo da ima društveni značaj obaveštavanje javnog tužilaštva o stvari u kojoj postupa? Možda kada bi javnost bila uznemirena nekom pojavom, ali bi trebalo da znate da je dovoljno i to što MUP izlazi u javnost. MUP, kada se radi o pojavi u kojoj postupa i kada misli da postoji velika zabrinutost javnosti smiruje javnost saopštenjem da je istraga u toku, da se traga za počiniocima. Ne znam kako bi tužilaštvo moglo da smiri javnost, a da istovremeno mirno postupa u jednoj stvari, kako bi moglo da obaveštava javnost. A šta ako se ispostavi da optužnica neće biti podignuta, šta ako se ispostavi da tužilaštvo u okviru svojih poslova utvrdi da nema osnova za pokretanje istrage, podizanje bilo kakve optužnice i ko će onda oprati obraz onome koji je u javnosti proskribovan? Vaša javnost, vaši mediji to sada rade uraganskom brzinom. Još odluka nije ni otkucana, još se po stvari ni ne postupa, a mediji imaju čak i fotografije. Ima medija koji vam služe do kraja, ima medija koji uzimaju novac i od Službe državne bezbednosti, daju im novac za fotografije koje od njih dobijaju direktno, za spiskove, za obaveštenja o postupcima. Postoje privilegovani mediji iz kojih se obaveštavaju i državni funkcioneri. Zato bi bilo dobro da se ovaj stav 2. briše. Javno tužilaštvo ne komunicira sa javnošću. Javno tužilaštvo radi poslove koji su mu povereni zakonom. U te poslove ne spada smirivanje javnosti, to rade neki drugi organi.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu?
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo bih rekao nešto o čemu smo govorili u načelnoj raspravi povodom Predloga zakona o javnom tužilaštvu. Naime, tada sam rekao da član 3. predloženog zakona deluje prilično groteskno. Podsetiću one koji nemaju zakon ispred sebe ili koji nisu čitali. Tu se kaže: "Korišćenje javnog položaja, sredstava javnog obaveštavanja i bilo koje javno istupanje kojim se utiče na javno tužilaštvo zabranjeno je." Moram da kažem, ako na kraju bude prihvaćen zakon u celini, čini mi se da će mnogi, pre svega od ministara u Vladi Republike Srbije i mnogi od funkcionera DOS-a, izgubiti smisao postojanja, jer jedino čime se bave oni i poslušnički mediji, DOS-ovi mediji, a to su gotovo svi u Republici da ne grešim dušu, to je samo posao pritiska na javno tužilaštvo kako bi edž officio nekoga gonilo. (To, uzgred, znači - po službenoj dužnosti - da znate, pošto vidim da ne razumete.) Dakle, to je nešto što mi se čini da predstavlja danas najveći problem i bilo bi dobro kada bi ova norma, dakle člana 3, našla primenu u praksi. Ja sam bio dužan da izgovorim sa ovog mesta da bi oni koji ne čitaju zakone, oni koje zakoni ne interesuju nego samo revolucionarna pravda, imali u vidu da ovakav zakon vi predlažete, da ovakav zakon jedna stranka iz DOS-a predlaže, pa imajte to u vidu kada sledeći put budete nastavili da vršite i sprovodite svoju revolucionarnu pravdu. Što se tiče stava 2. člana 6. i obaveštavanja javnosti, pre svega mislim da bi, zbog tehničkih razloga, bilo gotovo neophodno da se ovaj amandman prihvati. Nije potpuno jasno šta bi to značilo, kada i u kojim slučajevima se šteti interesima postupka, ko je taj koji procenjuje štetnost postupka, kada i na koji način će se vršiti zloupotreba ovlašćenja u obaveštavanju javnosti od strane nadležnog javnog tužioca, ili neće. Drugo, postavlja se pitanje, ako drugačije postavimo ovaj član, ako šteti interesima postupka - šta će javno tužilaštvo tada raditi, ko će tada obaveštavati javnost o toku postupka, da li će se to kao i danas činiti preko MUP-a ili preko pojedinih istražnih sudija koje će ne znam kome tamo da viču kopaj, kopaj dublje, treba mi više leševa za ne znam ni ja koga, ili ne znam ni ja šta će se već dešavati. Zbog nepreciznosti ove norme uveren sam da se i predlagač slaže da bi bilo dobro prihvatiti ovaj amandman i brisati stav 2. člana 6.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 45, protiv 112, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 14, ukupno 171. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio amandman, kao i predstavnik Vlade, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć i time je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, kao i predstavnik Vlade, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć i time je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li predlagač želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 19, protiv 131, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 24, ukupnoprisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilacamandmana želi reč? (Da.)
U Predlogu zakona o javnom tužilaštvu predlagač nam je rekao da se ovim predlogom zakona na najbolji način uređuju nadležnosti i organizacija javnog tužilaštva, položaj javnih tužilaca i njihovih zamenika i njihov izbor i imenovanje. SRS se oštro protivi ovakvom predlogu zakona, jer je već iz prvih članova Predloga zakona apsolutno jasno da se ovaj zakon u mnogim njegovim odredbama protivivažećem Ustavu Republike Srbije. U članu 22, u stavu 2, a moj amandman se odnosi na drugi stav, upravo se dešava ono o čemu smo govorili tokom rasprave u pojedinostima o prethodnom zakonu koji ste malopre usvojili o Visokom savetu pravosuđa. Naime, i ovaj zakon o javnom tužilaštvu se u najvećem svom delu oslanja upravo na malopre usvojeni Zakon o Visokom savetu pravosuđa, čemu smo se mi, kroz detaljnu argumentaciju, oštro usprotivili. Međutim, ja bih, pre nego što nastavim da obrazlažem svoj amandman, zamolila predsednika Narodne skupštine da primeni član 102. Poslovnika o radu Narodne skupštine - dok neki šetaju sa desne strane, a jedan stoji sa leve, kod društva u ćošku, dok ostali pričaju, a neki žvaću žvakaće gume, mi treba da govorimo o stvarima koje će i te kako da se tiču građana Srbije, a pre svega onih koji su zaposleni u organima državne uprave i u Ministarstvu pravde. Dalje, zakon je, kao što je to nekoliko puta rekao i u načelnoj raspravi i u raspravi o pojedinostima gospodin Aleksandar Vučić, neusaglašen. Da je sa svakim od ovih iz seta zakona, i jedan sa drugim, zapravo u potpunoj kontradiktornosti, pa i sami njegovi članovi, govori upravo i ovaj član 22. stav 2. gde se kaže: "Visoki savet pravosuđa rešava o zahtevu za izuzeće republičkog javnog tužioca ako se postupak vodi za krivično ili drugo kažnjivo delo određeno propisima Republike Srbije." Kako taj neko ko je pisao, a pretpostavljamo ko je taj neko, ovaj predlog zakona nije obratio pažnju na ono što stoji u članu 1. Predloga zakona, gde se kaže da je javno tužilaštvo samostalni državni organ koji goni učinioce krivičnih i drugih kažnjivih dela. Postavlja se pitanje kako, zbog malopre ustanovljenog nekog navodnog ekspertskog Visokog saveta pravosuđa, može sada samostalni državni organ, republički javni tužilac, da polaže račune i da po nalozima Visokog saveta pravosuđa odustaje ili da mu se nalaže šta treba da radi. Ubuduće, gospodo, kada budete predlagali neki zakon iz bilo koje oblasti morate dobro da sagledate šta piše u prvom članu ,a šta u drugom da biste nastavili dalje, morate da čitate važeći Ustav Republike Srbije, gde se apsolutno kaže šta treba da radi republički javni tužilac, dokle ide njegova samostalnost, kome odgovara za svoj rad.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 21, protiv 129, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 27, a ukupno je prisutno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop - Lazić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, aZakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predlagač želi reč? Izvolite.
Uslovi za rad u Narodnoj skupštini postaju nemogući, ali ja se nadam da ćemo izdržati dvadesetak minuta. Dame i gospodo, amandman koji sam podnela odnosi se na član 25, gde se ovim zakonom uvodi termin vršioca dužnosti javnog tužioca. To je termin koji je nepoznat u Ustavu Republike Srbije, sem javnog tužioca i zamenika javnog tužioca što je u stvari isto, jer šta je zamenik javnog tužioca nego javni tužilac? Ko zastupa optužnicu, ako ne zamenik javnog tužioca? Javni tužilac je taj koji rukovodi javnim tužilaštvom, ali su zamenici ti koji zastupaju optužnicu i koji u sudu rade ono što im je zakon stavio u nadležnost. Pored toga, ovaj član 25. u potpunoj je kontradiktornosti sa članom24. Ja moram da pročitam i jedan i drugi član. U članu 25. kaže se: "Ako javnom tužiocu prestane dužnost, Republički javni tužilac postavlja vršioca dužnosti javnog tužioca dok novi javni tužilac ne stupi na dužnost, a najviše na ...."
Hoće li neko da se javi na taj mobilni ili da ga makar isključi?
Molim vas, predsedniče, da me ne prekidate.
Dobro, uključite onda mobilni.
...."(vršioca dužnosti Republičkog javnog) tužioca postavlja ministar nadležan za pravosuđe."
Nisam hteo da vas trgnem.
Ali ste me prekinuli, a mene manje dekoncentriše taj telefon, nego kada mi vi iza leđa govorite. Zamislite sada situaciju Okružnog javnog tužilaštva u Beogradu - jedan javni tužilac, a 36 zamenika i nijedan ne može da zameni javnog tužioca, okružnog javnog tužioca, nego je potrebno da ministar pravde, a u ovoj situaciji republički javni tužilac, postavi okružnog javnog tužioca, odnosno vršioca dužnosti okružnog javnog tužioca. Šta mi onda ovde radimo? Skupština i dalje bira javne tužioce. Po ovom zakonu koji ste upravo usvojili, Visoki savet pravosuđa bira zamenike javnih tužilaca. Ako taj Visoki savet pravosuđa ne može da reaguje na vreme i da izabere novog, ukoliko je potrebno, ili da odredi koji će od 36 da zamenjuje javnog tužioca, onda je to potpuno neefikasno, onako kako ste predložili Zakonomo Visokom savetu pravosuđa. Situacija je sada takva da mi nemamo ni republičkog javnog tužioca, a vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca postavlja ministar nadležan za pravosuđe. Doduše, ovaj zakon stupa na snagu tek za mesec i po dana, inače bismo za osam dana imali novog republičkog javnog tužioca, koga bi postavio Vladan Batić, a ne Narodna skupština. A 24. član, koji prethodi ovom članu, govori o zamenjivanju javnog tužioca. Pa to je ono što u stvari zamenik javnog tužioca i radi, i onda nema potrebe da se uvodi ova terminologija, koja je ostala od onog Kardeljevog ZUR-a. Samo smo tamo imali vršioce dužnosti i nigde više. Zbog toga smatram da je ovaj član suvišan, da ga treba brisati, da daje ovlašćenja ministru pravde koja ne treba da ima i da je apsolutno nepotreban.
Ima reč gospodin Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da vas upozorim da nas prihvatanje, odnosno ostanak i opstanak u tekstu zakona člana 25, kojim se uvodi jedan novi institut, potpuno neverovatan i sa gotovo neverovatnim ingerencijama ministra pravde, uvodi ne samo u pravno varvarstvo, već, rekao bih, u arbitrarnost neslućenih i neviđenih razmera, koja će omogućiti nezakonito i političko, pravo političko divljanje izvršne vlasti na pravosudnom tlu. Naime, ovde se tek vidi suština i prethodnog Zakona o Visokom savetu pravosuđa i nekih drugih zakona zakona koje smo usvajali, ako hoćete i Zakona o sudijama i Zakona o uređenju sudova. Ovde se vidi prava namera predlagača. Prava namera predlagača jeste jačanje ingerencija izvršne vlasti, jačanje prerogativa vlasti ministra pravde ili ministra za pravosuđe i upravu, kako god hoćete, kome se daje pravo da vrši izbor vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca na godinu dana. Toliko užasavajuće deluje, jer možete da pomislite na šta će da liči obavljanje funkcije javnog tužioca, kada to na godinu dana bude vršio neko koga direktno izabere ministar pravde? Stavimo se u sadašnju situaciju, goru teško da možemo da zamislimo u praksi. Možda je moguće, ali ja ne mogu u ovom trenutku lošiju, goru situaciju da zamislim. I danas imamo republičkog javnog tužioca, koji u stvari nije republički javni tužilac, ali koji uvek i isključivo mora da postupa po direktnom nalogu vlasti, a da vidimo kako ćemo ga imati ubuduće, šta će taj čovek da radi? Za ono što mora da goni po službenoj dužnosti, neće goniti ukoliko mu za tako nešto ne da striktno odobrenje ministar pravde, izvršna vlast, Vlada Republike Srbije, predsednik Vlade u krajnjoj instanci. I na ovaj način, od jednog samostalnog državnog organa, ne samostalne državne vlasti, kako bi neki želeli da nam prebace da o tome govorimo, već samostalnog državnog organa, mi smo stvorili političko oruđe u rukama vlasti protiv političkih neistomišljenika, protiv svih onih koji se ne slažu sa onim što Vlada radi u Srbiji. Mislim da je to nešto što će i poslanici vlasti, ukoliko žele da razmišljaju o tome i o mogućim pogubnim posledicama, prihvatiti, jer treba da imaju u vidu da niko nije vladao sto godina, da će doći neki novi ljudi, koji bi mogli protiv njih da upotrebe sve ono što danas oni donose. Uvek onaj ko je na vlasti treba da razmišlja o tome da donese zakone kakve bi voleo da ima kada bude u opoziciji, a razmišljajte kako se ponašate, kako se zloupotrebljava izvršna vlast mešanjem u pravosudne funkcije, kako se meša i u sudsku vlast, ako hoćete, mada je ovo izdvojeni organ vlasti. Pitanje je na koji način će to sve moći da funkcioniše u ovim uslovima. Mislim da nam je brisanje ovog člana najvažnije, zbog toga smo pre svega bili u načelu protiv ovog zakona. Ovaj član je suština ovog zakona, on je najgori mogući od svih članova koje smo usvajali, odnosno koje smo pokušali da oborimo i u prethodnim zakonima o uređenju sudova, o sudijama i o Visokom savetu pravosuđa. Molim poslanike da imaju razumevanja, da shvate šta ovim uvodimo u Srbiju - uvodimo u Srbiju diktaturu Vlade, diktaturu vlasti, izvršnih organa, onako kako je nikada nismo imali u svojoj savremenoj istoriji. Hvala vam najlepše.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 19, protiv 135, uzdržana tri, nije glasalo 17, ukupno 174. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandmane su podneli, u istovetnom tekstu, narodni poslanik Dragan Todorović i Odbor za pravosuđe i upravu. Predlagač je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada je takođe prihvatila ovaj amandman, pa konstatujem da je isti postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nejasan je član 26, a cinično je obrazloženje u kome se kaže da je to u stvari zaštita zamenika republičkog javnog tužioca. On kaže da je ograničeno to trajanje upućivanja, budući da za to upućivanje nije potrebna njegova saglasnost. Šta to znači da republički javni tužilac može svog zamenika rasporediti izvan sedišta javnog tužilaštva, bez obrazovanja posebnih organizacionih jedinica? Znači, izvan sedišta bilo kog javnog tužilaštva. Kakav li je to zamenik republičkog javnog tužioca, za kojim se ukazuje potreba u mestu koje se nalazi izvan sedišta bilo kog javnog tužilaštva? Kakav li je to posao, kakva li je potreba nagnala republičkog javnog tužioca da svog zamenika pošalje u nedođiju, jer samo u nedođiji nema javnih tužilaštava. I to može da traje devet meseci, u toku dve kalendarske godine, ako jeprimenljiv član 46.- otprilike ova norma upućuje na član 46, po kome ponovo republički javni tužilac upućuje javne tužioce i zamenike (znači, okružne, opštinske) bez njihove saglasnosti u drugo javno tužilaštvo istog ili nižeg ranga. Znači, republičkijavni tužilac može okružnog javnog tužioca ili zamenika da pošalje u okružno ili u opštinsko javno tužilaštvo. Drugo, opštinskog javnog tužioca može da pošalje isključivo u drugo opštinsko javno tužilaštvo, jer nema nižeg ranga, a zamenika republičkog javnog tužioca može da pošalje i izvan sedišta bilo kog javnog tužilaštva, u onu nedođiju, samo zato što može biti da mu smeta. Ovaj zakon predviđa unapred daće neki ljudi smetati nekim novim ljudima. To znači da će zamenici smetati vršiocu dužnosti republičkog javnog tužioca od kada bude izabran odlukom Visokog saveta pravosuđa, jer je takav amandman usvojen, pa u roku od godinu dana mislim da će doći do velikog obračuna i u tužilaštvima i u Republičkom javnom tužilaštvu. Mislim da mnogi poslanici danas, podržavajući čitav ovaj sklop rešavanja problema sudija i tužilaca, nisu svesni toga kolike će nepravde naneti ljudima za koje ministar tvrdi da će biti smenjeni, a njihove kolege kažu da neće dozvoliti da iko bude razrešen ukoliko se zaista ne dokaže njihova krivica. Niko od sudija neće biti razrešen samo zato što je bio sudija u vreme kada se to nije sviđalo novom ministru pravde. Zato posežete za ovakvim rešenjima gde će moći ljudi da budu premeštani, muvani, da se igrate sa njihovim sudbinama, sa porodicama, da im nanosite veće troškove života, jer odlaze na drugu stranu. To znači da ih naterate da pobegnu iz pravosuđa, iz tužilaštava i iz sudova, samo zato što vam se neće svideti to što su sudili po zakonu. Vama se ti zakoni, u vreme kada su važili, nisu sviđali.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 43, protiv 120, uzdržanih troje, nije glasalo 8, ukupno 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto nemamo vremena za sledeći amandman, a pre nego što završimo sa današnjim radom, samo kratka informacija. Na osnovu člana 24. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da je formirana poslanička grupa DOS - Liga socijaldemokrata Vojvodine Liga za Šumadiju u Narodnoj skupštini, koja broji sedam članova, sedam poslanika. Nastavljamo rad sutra u 10 časova.