Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 128 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Goran Knežević, Slobodan Mihajlović, Milan Marković i Milorad Belić - pre podne. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda: -PREDLOG ZAKONA O RASPODELI TRANSFERNIH SREDSTAVA IZ BUDžETA REPUBLIKE SRBIJE I UČEŠĆU OPŠTINA, GRADOVA I GRADA BEOGRADA U POREZU NA ZARADE U 2005. GODINI (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da smo započeli raspravu o amandmanu narodnog poslanika Vladimira Jovanovića na član 3. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. deo pod B) Opštine, na tačke 90, 103, 104, 115. i 131. amandman je podneo narodni poslanik Bajram Omeragić. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se ne da podržim ovaj amandman, nego da dam jedan komentar koji je mnogo bitan da ovaj visoki dom čuje. Naime, ne znam da li je ovde Bajram Omeragić. Taj gospodin Bajram Omeragić je podneo amandman gde traži da se dodele uvećana sredstva za opštine Novi Pazar, Tutin, Sjenica, Nova Varoš, Priboj i Prijepolje. Da je Bajram Omeragić tražio da se ova sredstva uvećaju na nivou našeg okruga u kome živimo ja i Bajram Omeragić, tj. bar Novi Pazar ili Raški okrug, verovatno ne bi moja diskusija bila usmerena u ovom pravcu, ili da je barem Bajram Omeragić tražio, u sklopu ovih opština, da se dodele uvećana sredstva i za grad Rašku, gde su nam komšije na 20 km, koje grcaju u problemima i mukama. No, dame i gospodo, ovde se krije nešto sasvim drugo. Naime, Bajram Omeragić i njegova partija Lista za Sandžak već poslednjih desetak, 12 godina proklamuju neku novu regiju – Sandžak; proklamuju novu regiju, pitanje je kako će je sutra nazvati. Danas je nazivaju regijom. Pravo je čudo što gospodin Bajram Omeragić nije pomenuo još opštine, naše susedne, preko brda, bratske Crne Gore, znači Pljevlja, Priboj, Berane, Rožaje itd. Jednostavno, oni žele da svoju političku ideologiju nametnu, da su oni jedini dušebrižnici Raške oblasti, da on i njegova Lista za Sandžak jedino zastupaju Rašku oblast i žele da na tom prostoru stiču nekakve političke poene. Moram da kažem da nema poslanika koji ne voli da se dodele uvećana sredstva svojoj opštini, ali mi srpski radikali, poznato vam je, nismo za to da uzmemo nekome da bi nekom dali. Mi smo za to da treba uvećati sredstva svim opštinama na teritoriji Republike Srbije, jer su problemi svuda prisutni. Mi podjednako tretiramo sve opštine i građane Republike Srbije. No, i da se usvoji ovaj amandman gospodina Bajrama Omeragića, pitam se kako bi nam ta doznačena sredstva vi mogli prebaciti, znači Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo finansija, kada gospodin Bajram Omeragić i njegova Lista za Sandžak onemogućava više od meseca dana da legalno konstituisana skupština radi svoj posao u opštini Novi Pazar, odnosno legalno izabrani predstavnici SO Novi Pazar uđu u opštinu Novi Pazar i obavljaju svoj posao. Zar je to demokratija, čime se oni zaklinju? Zar je to ono što govore o Evropi, o kosmopolitstvuitd? Jednostavno, i da dodelite ova sredstva i usvojite njegov amandman, mi u Novom Pazaru nećemo moći da dobijemo ta sredstva, jer je bivša vlast Bajrama Omeragića blokirala rad SO Novi Pazar. Zato sa ove govornice pozivam nadležno Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, odnosno gospodina ministra Lončara, kao i predsednika ovog visokog doma, Skupštine Republike Srbije, gospodina Markovića, da energično svim pravnim sredstvima omoguće legalan rad SO Novi Pazar. U protivnom desiće se anarhija u toj opštini, a može iz toga proizaći još nešto teže, kao što je bilo u predizbornoj kampanji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. deo pod A) Gradovi, na tačku 1. i deo pod B) opštine, na tačke 30, 96. i 100. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Kekić. Predstavnik predlagača i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona, u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 23. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU PROTIV UČINILACA RATNIH ZLOČINA Primili ste predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miloš Aligrudić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta i Nemanja Šarović. Amandmani koji, u skladu sa Poslovnikom, budu podneti do otvaranja pretresa, biće vam uručeni u toku sednice. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, gospodin Zoran Stojković, ministar pravde, želi reč? Da, izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi Predlog zakona o izmenama Zakona o postupanju državnih organa u postupcima za suđenje za ratne zločine. Radi se o kratkoj izmeni, ali izuzetno bitnoj, gledajući postojeću situaciju i značaj iste za našu državu i narod. Da li može malo tiše, pa kada završite, čekao sam dva dana, nastaviću kada završite. Naime, želja ove države je da što veći broj predmeta za ratne zločine bude suđen u ovoj zemlji. Jedna od primedbi koja je mogla da se čuje, čak od eksperata, da mi navodno imamo procesnu smetnju i da po našem zakonu ne mogu da se dokazi pribavljeni van teritorije ove zemlje koriste u postupku kod naših sudova, pa bi to otprilike bio razlog zašto se nama ne ustupaju predmeti. Imajući u vidu takve primedbe, uradili smo ovu izmenu i njom smo otklonili čak i taj prigovor, koji ne bi bio sam po sebi mnogo bitan da nemamo ovakvu situaciju kakvu imamo u zemlji, i da određeni krugovi tvrde i da bi to bila smetnja. Ovom izmenom dajemo mogućnost da se u postupku pred našim sudovima sudi za eventualnaizvršena krivična dela ratnih zločina ili povrede humanitarnih prava. S druge strane, sudovi mogu da koriste sve one dokaze koji su pribavljeni van teritorije ove zemlje ili izvedeni pred drugim sudovima, pa i Haškim sudom. Ovo je značajna novina, a znate i sami da su UN donele izlaznu strategiju, gde posle 31. decembra više nema mogućnosti podizanja optužnica za ratne zločine pred Haškim tribunalom. U toj situaciji, svi postupci koji su se nalazili u fazi prikupljanja dokaza i istrage moraće da budu ustupljene ovoj zemlji. Nadam se kada ispunimo i ovaj procesni uslov, imajući u vidu kako funkcioniše naše pravosuđe, bar u ovom segmentu suđenja za ratne zločine, možemo očekivati i vraćanje jednog broja predmeta, gde su optužnice već podignute. Znači, na ovaj način otklonićemo i poslednju eventualnu prepreku koja bi mogla da se stavi, i da se kaže da ima procesnih smetnji i da se sudi pred ovim sudovima. Tvrdim da možemo da sudimo. Mislim da ćemo moći apsolutno po svim standardima, jer i ovi predmeti koji su do sada suđeni, ocenjeno je da su validno suđeni i da nije bilo primedbi na tok suđenja. Molim da se ove izmene prihvate, jer radi se u suštini o jednoj bitnoj izmeni, gde smo prihvatajući tri amandmana, dva SRS-a i jedan DSS-a, u stvari otklonili onaj minimum eventualnih primedbi koje su se javile. Ova dva amandmana vrše jasno preciziranje u samom tekstui pojašnjavaju ga, a ovaj treći uvodi mogućnost saslušanja svedoka, odnosno garanciju onim svedocima koji dođu u ovu zemlju da svedoče u takvim postupcima, da će im biti zagarantovana bezbednost, odnosno neće biti lišeni slobode. Na ovaj način dajemo mogućnost da se u potpunosti i u skladu sa evropskim standardima sudi pred ovim sudovima. A tvrdim da ćemo biti sposobni taj posao da obavimo. Iz tih razloga molim poslanike da ove izmene prihvate. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Gospodine predsedavajući, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, osnovni cilj izmene i dopune Zakona koji danas Narodna skupština razmatra jeste u tome da krivična dela koja su sadržana u Statutu Haškog tribunala postanu sastavni deo domaćeg zakonodavstva, da postanu sastavni deo zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina. U Statutu Haškog tribunala su jasno navedena krivična dela, a ona su sadržana u članu 2. koji se odnosi na teške povrede Ženevske konvencije, u članu 3. koji govore o krivičnim delima koja se čine i znače povrede zakona i običaja rata, pa član 4. koji se odnosi na genocid i član 5. koji se odnosi na zločine protiv čovečnosti. Dobro je što je predlagač prihvatio amandman narodnog poslanika kolege Krasića, pa sve ove članove Statuta Haškog tribunala uključio u zakon, pa da sutra ne bi imali mogućnost da eventualno odbijanje ustupanja nekih optužnica bude obrazloženo time da nije deo Statuta Haškog tribunala deo domaćeg zakona ili da ta dela nisu obuhvaćena našim zakonodavstvom. U članu 2. Statuta Haškog tribunala, koji se odnosi na teške povrede Ženevske konvencije, pominje se, između ostalog, da je međunarodni sud ovlašćen da krivično goni lica koja su počinila i naredila da se počine teške povrede ženevskih konvencija, i tu se navodi i namerno nanošenje velikih patnji i teških povreda u uništavanju i oduzimanju imovine širokih razmera, koja nije opravdana vojnom nuždom, namerno uskraćivanje prava itd. Oko povreda zakona i običaja rata, odnosno krivičnih dela koja su nabrojana, reč je o bezobzirnom razaranju gradova, sela ili naselja ili pustošenju koje nije opravdano vojnom nuždom, obuhvaćen je napad ili bombardovanje bilo kojim sredstvima nebranjenih gradova, sela i zauzimanje i uništavanje, i namerno nanošenje štete ustanovama namenjenih religiji, dobrotvornim svrhama i obrazovanju itd. Ovo sam pomenuo namerno i videćete posle kako to izgleda u našem slučaju, vezano za agresiju koja je učinjena prema našoj zemlji 1999. godine. U odnosu na izmene i dopune ovog zakona, postavlja se nekoliko konkretnih i po meni vrlo logičnih pitanja. Da li će se usvajanjem ovog zakona i usvajanjem odredaba Haškog tribunala poboljšati naše zakonodavstvo. Moj odgovor na to pitanje je da neće. Sva ova krivična dela, koja su sadržana u Statutu Haškog tribunala u pomenutim članovima, već su sastavni deo našeg zakonodavstva. Drugo pitanje, da li će se izmenama našeg zakona poboljšati položaj naše zemlje u očima tzv. međunarodne zajednice. Odgovor nas poslanika SPS-a jeste teško, gotovo nemoguće, jer se zna da pitanje rada Haškog tribunala i dešavanja na prostorima bivše SFRJ nema veze sa pravdom, sa činjenicama, već je to isključivo stvar politike. Treće pitanje jeste da li će se izmenama ovog zakona pomoći našim ljudima koji su već optuženi ili će biti optuženi, s obzirom na ono što je rekao ovde gospodin ministar, taj rok do kada bi trebalo da se podignu sve optužnice. Da li će im se pomoći da im se sudi u našoj zemlji, moguće, a SPS bi to želela. Pitanje je da li će tako biti, jer sem tužioca, moram reći da i u našoj zemlji postoje ljudi, i državni službenici i oni koji to nisu, koji se svojski trude da tako ne bude. Pored Karle del Ponte moram reći da u našoj državi ima, a sećate se onog izraza iz 1999. godine, više različitih lokatora koji panjkaju svoju zemlju i govore o Srbiji sve najgore, i omalovažavaju sve ono što država čini da se pitanje ratnih zločina reši. Omalovažavaju napore državnih organa. Tu, pre svega, mislim i na one izjave koje govore o nužnosti da svi optuženi moraju bezuslovno otići u Haški tribunal. Govorim o onima koji tvrde da naša zemlja nema pravni poredak i pravosuđe osposobljeno da sudi ratnim zločincima, što nije tačno. Govorim o onima koji pričaju o primatu saradnje sa Haškim tribunalom u odnosu, recimo, na izbor Haradinaja za predsednika Vlade Kosova i Metohije. Govorim o državnim službenicima koji daju izjave u ime Haškog tribunala da će se optuženim suditi prema mestu počinjenih zločina. Govorim, jednom rečju, u ime svih onih koji suštinski govore loše o svojoj zemlji. Mislim da to nije dobro i da to neće doneti Srbiji dobro, a da ne pominjem pojedinačno ljude. Sledeća dilema je da li će se preuzimanjem odredaba Haškog tribunala povećati kredibilitet te institucije kod nas? Odgovor nas poslanika SPS-ana ovu dilemu jeste – za one ljude koji daju primat državnom i nemaju partijski ili lični cilj u odnosu na državni kao primaran neće, zbog svega onoga što Haški tribunal jeste, zbog svega onoga što Haški tribunal nije učinio do sada u odnosu na namere osnivača Haškog tribunala i Rezoluciju UN iz 1992. godine, i našu obavezu koju smo mi svojevoljno potpisali u Dejtonskom sporazumu o saradnji u istraživanju zločina na prostorima bivše SFRJ. A Haški tribunal se u međuvremenu izrodio u nešto potpuno drugo. Tu, pre svega, mislim na odnos između Haškog tribunala i NATO pakta. Malo se zna ili se malo u javnosti piše da je još 1996. godine potpisan ugovor o saradnji između Haškog tribunala i NATO pakta i, praktično, Haški tribunal je postao istureni deo NATO pakta. Malo se zna i ne pominje se da je način finansiranja ove institucije mimo onoga što piše u statutu Haškog tribunala, da je, pored sredstava iz UN, jedan od velikih donatora ove institucije i Džordž Soroš, a zna se kakva je njegova namera na ovim prostorima. Ovo pominjem iz razloga što je saradnja sa NATO paktom apsolutno opredelila funkciju Haškog tribunala. Uspostavljeni su dvostruki standardi i to se oseća na svakom koraku, to osećamo i mi u Srbiji. Ne znam da li ste bili u situaciji pre nekoliko dana da pročitate intervju Karle del Ponte dat BBC-u, gde ona kaže da Haški tribunal nije mogao da podigne optužnicu protiv NATO pakta, jer eto NATO pakt joj nije dostavio sve tražene podatke vezano za agresiju 1999. godine. Možete misliti koji je to izraz besramlja i besprincipijelnosti da glavni tužilac tvrdi da joj NATO pakt nije dostavio sve podatke vezane za bombardovanje Jugoslavije 1999. godine. Upotrebila je još jedan izraz koji je, ubeđen sam, sraman. Za ono što je učinjeno Srbiji i Crnoj Gori, ona razaranja, žrtve, sve ono što je učinio NATO u agresiji 1999. godine, ona je upotrebila izraz – incidenti. Džejmi Šej je o tome govorio da je u pitanju kolateralna šteta, a ona tvrdi da su u pitanju incidenti. U isto vreme Haški tribunal je pustio dva hrvatska generala, koja su neposredno odgovorna i učestvovala su u operaciji, vodili operaciju "Oluja", gde je prema podacima oko 2.000 Srba nestalo. Ti dvostruki aršini su prisutni i tu jeste nešto što ne može u očima ljudi koji daju primat državnom u odnosu na partijsko i lično, povećati kredibilitet tog suda. O kakvim je incidentima reč ili šta je u pitanju kada je reč o NATO agresiji najbolje govore ljudi koji se bave ili su se bavili ili su proučavali koje su povrede međunarodnog prava učinjene za vreme NATO agresije, i sada pominjem, to i jeste poenta onog mog na početku ove diskusije pominjanja statuta Haškog tribunala, jer sam taksativno nabrojao šta je sadržano u Statutu Haškog tribunala i videćete iz ovih sledećih primera da je imalo apsolutno pravnog i svakog drugog osnova da se podigne optužnica protiv Natoa. Naime, NATO pakt ne samo da nije optužen da je učino agresiju, a treba reći, pošto se to zaboravlja i neću sada ulaziti u sve detalje vezano za sadržaj pojma agresije ili slično, ali se zna da je protiv Jugoslavije izvršen oružani napad NATO-a, da taj napad nije bio ničim izazvan sa naše strane. Naime, Jugoslavija nije napala, niti ugrozila ni jednu od zemalja članica NATO-a i taj napad je izvršen mimo Rezolucije UN, mimo mandata UN. Znači, makar po tom osnovu NATO pakt je trebalo da bude optužen i odgovorni izvedeni pred lice pravde. NATO je za vreme tih bombardovanja počinio mnogobrojne ratne zločine, one ratne zločine koje Haški tribunal pominje u svojim članovima, u Statutu Tribunala, koji smo i mi sada preuzeli. Haški tribunal je izbegao da optuži NATO i vodeće ljude NATO-a za počinjene ratne zločine. Ne samo da su upotrebljavali zabranjena sredstva ratovanja, hemijsko oružje, zapaljivo oružje. Primera radi, zapaljivo oružje su upotrebili kada su uništili jednu kolonu izbeglica, i to albanskih, kada je pobijeno 87 ljudi, ili prilikom napada na voz u Grdeličkoj klisuri, kada je ubijeno 17, a ranjeno 16 ljudi. To su ti incidenti o kojima govori Karla del Ponte. Kasetne bombe koje su zabranjene, njihova upotreba je nažalost bila više puta za vreme NATO bombardovanja, i to je ono što govori Karla del Ponte da su incidenti. Incident je kada je na putu Đakovica-Prizren 1999. godine ubijen 61 civil, a 36 ranjeno. Incident je kada je u centru Niša ubijeno 13 civila, a 30 ranjeno. Incident je kada je kod Uroševca poginulo petoro ljudi, a dvoje dece ranjeno, ili kada je u Srbici od odloženog dejstva kasetnih bombi ubijeno sedam ljudi. Naravno, ratni zločin je i upotreba projektila sa osiromašenim uranijumom. Prema nekim procenama, tokom agresije NATO snage su bacile na Jugoslaviju oko milion zrna sa osiromašenim uranijumom, što bi značilo da je na SRJ, a najviše na Kosmet, bačeno oko 30 tona osiromašenog uranijuma. Oko korišćenja zabranjenih metoda ratovanja, i to sam pomenuo da su krivična dela nabrojana u Statutu Haškog tribunala, civilno stanovništvo je bilo predmet napada. Onda imate sijaset podataka, mesta gde su civili napadani u Beogradu, Prištini, Merdaru, Crnoj Gori, napad na RTS, Prizren, Kulu, Čačak, Prištinu, Kraljevo, Niš, Vladičin Han itd. Sve ovo pominjem jer su to krivična dela koja je počinio NATO, a Haški tribunal nije reagovao. Pominjem i neposredne napade na civile, što je takođe krivično delo sadržano u Statutu Haškog tribunala. U napadu na Aleksinac, kada je ubijeno 17, a ranjeno 40 ljudi; U Grdeličkoj klisuri ubijeno je 17, a ranjeno 16 ljudi; na putu Đakovica-Prizren ubijen 61 čovek, a ranjeno 36, Surdulica itd. Znači, ima sijaset toga što predstavlja povredu međunarodnog prava učinjenog od strane NATO-a, a eto za Karlu del Ponte, za glavnog tužioca Haškog tribunala. reč je o incidentima. Tako oni to kvalifikuju i ta činjenica da su se "ti incidenti desili" i da Haški tribunal nije dobio od NATO pakta traženu dokumentaciju su opredelili da ne može da podigne optužnicu protiv NATO pakta. Sramno. Uporedite sve ove podatke, a na kraju krajeva svi smo svedoci onoga što se zbivalo 1999. godine, sa ponašanjem Haškog tribunala, pa će sve biti jasno. Ima tvrdnja da naša Vlada nije dostavila traženu dokumentaciju, takođe nije tačna. Ta dokumentacija je dostavljena i neposredno posle bombardovanja, i dostavljena je od 2000. godine pa naovamo. Znači, mimo politike, i Savezna vlada koju je činio DOS, i vlada koju su činili socijalisti i radikali na nivou Srbije, i jedna i druga vlada je Haškom tribunalu dostavila potrebnu dokumentaciju. Nije bilo političke volje. Zbog čega? Iz razloga što Haški tribunal neće da optuži onoga ko finansira i ko opredeljuje delovanje. Na kraju krajeva, i Džejmi Šej je, mada se toga mnogi ne sećaju, otvoreno rekao da Haški tribunal neće podići optužnicu protiv zemalja NATO-a, jer su zemlje NATO-a neko ko finansira tu instituciju i da tu priča počinje i završava. Toliko o kredibilitetu. Ili vezano za ove naše poslednje događaje, obaveza Haškog tribunala je da podigne optužnicu protiv svih počinilaca zločina, odnosno svih zločina koji su učinjeni na prostorima bivše SFRJ od 1991. godine. U tom kontekstu zanimljivo je da je prenebregnuto sve ono što su čelnici albanske političke zajednice učinili i pre i posle agresije NATO-a. Pre svega mislim na Ramuša Haradinaja. Naša država je dostavila potrebnu dokumentaciju, taksativno navela, uz obilje dokaza, da je taj čovek učestvovao u ubistvu ogromnog broja ljudi, navela je mesta gde se nalaze te masovne grobnice, navela je otmicu u kojoj je učestvovao i koju je naredio da se počini. Navela je gde su Srbi bili proganjani, ubijani, na koji način proterani. To neću sada pojedinačno pominjati, ali znači država je učinila sve da ta institucija ima pravnu mogućnost da podigne optužnicu. To nije učinjeno i to je za nas poslanike SPS-a, pored već ranije pomenutog, dokaz jedne krajnje političke pristrasnosti. Ali, postoji i ministar je to pomenuo taj mali tračak nade da ćemo usvajanjem ovog zakona stvoriti uslov neophodan da neki ljudi koji su optuženi ili koji će biti optuženi budu predmet rada domaćeg zakonodavstva. Čak i taj mali tračak nade, i za njega se vredi boriti, i to je nešto što je dobro i dobro je što je i u našem zakonodavstvu uvršten ovaj deo odredaba vezano za krivična dela. Ne zato što ih nemamo, ali i sa formalne strane da imamo i taj pravni osnov. I to je jedino dobro što se može pomenuti vezano za Hag. Samo naivni veruju da Hag nije politički sud. Celo ovo suđenje, i predsedniku Slobodanu Miloševiću i drugim ljudima, govori o tome da uopšte nije važno za šta ste optuženi, nije važno šta je sadržano u toj optužnici, važno je da postoje ljudi koji su spremni da izdaju svoju zemlju, važno je da postoje ljudi koji će ispoštovati zahteve Haškog tribunala i priznati ono što se od njih traži, da bi dobili neku svoju uslovnu slobodu i još po nešto pride, i da bi dali kredibilitet Haškom tribunalu da može da radi. Čak i oni koji su osnovali Haški tribunal vide da on nije ispunio svoj osnovni cilj, a da mu mnogi pomažu da postoji, pomažu mu i u inostranstvu i ovde kod nas. Ali, i njemu će doći kraj i to se već vidi. U svakom slučaju, ako bude postojala i najmanja nada da optuženi budu predmet rada domaćeg pravosuđa, dobro je da budu, jer se zaboravlja da su naši sudovi sudili i vodili procese protiv počinilaca ratnih zločina, a to niko ne pominje. Ali, šta ćete, takva nam je zemlja i sa tim moramo da se borimo.
Reč ima poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je u principu protiv bilo kakvog specijalnog suda, protiv bilo kakve specijalne organizacije, zato što smatramo da to sve može da se organizuje normalno i zato što mislimo da na taj način zemlja pokazuje da mora da se dodatno organizuje, kada god iskrsne neki problem, ali razumem i motive predlagača zakona. Možda postoje nekakvi dogovori o kojima javnost Srbije ništa ne zna, zato što nas je neko ubeđivao da će i donošenjem ovog zakona koji sledi posle nekakvih dogovora biti moguće da se u Srbiji sudi onima koji su optuženi od strane suda u Hagu, pa još to nismo doživeli. Evo da se nadamo da su ove izmene ne samo kozmetičke, da se nadamo da su sa nekim dogovarane, usaglašavane, da se nadamo da je i ovo način da dođemo do prava da se našoj državi prizna da može da sudi, a može da sudi mnogo bolje i pravičnije od onoga kako se to radi u Hagu. Još jedan, ovde se ne pominje, razlog zašto ovaj zakon treba da postoji. Mislim da ovaj zakon ne postoji samo za suđenje građanima Srbije koje optuži Haški tribunal, jer u članu 3. osnovnog zakona piše da taj sud sudi, da Republika Srbija sudi za sve zločine počinjene na teritoriji bivše SFRJ, bez obzira na državljanstvo počinioca ili žrtve. Mene interesuje šta je bilo sa onim presudama donetim od strane naših sudova, protiv lica koja su počinila stravične zločine na teritoriji Srbije i Crne Gore, u većini na teritoriji Srbije, protiv lica koja su dolazila u Srbiju čak i dok im je bila na snazi presuda, a onda je neko na volšeban način ukinuo sve presude protiv predsednika države, vlada, komandanata, vojski, članica NATO-a koje su bombardovale Srbiju. Za mene je to ozbiljan problem, zato što smo povlačenjem tih presuda, ne znam ni ko ih je sve poništavao, neobnavljanjem postupka, jer ako je došla demokratska vlast 5. oktobra, ona je mogla demokratski da sudi. Evo, sud u vreme naše vlasti sudio je diktatorski, po nalogu. 5. oktobra su došle demokratske snage, sud sudi po nalogu demokratske vlasti. Demokratska vlast kaže da sudi pravično po Ustavu, zakonu, međunarodnom pravu i evo za ove četiri godine niko od vas se ne seti da sudi onima koji su počinili ratni zločin. Ne pravi se ravnoteža između Srbije i Haga tako što ćete naći dobrovoljca da se preda. Hajde na drugi način da uspostavimo ravnotežu. Vi na posredan način priznajete da smo mi ratni zločinci. Ima nas mnogo, samo neki hoće da se predaju, neki neće. Neke moramo da jurimo, za neke ne znamo ni gde su, ali mi smo u principu narod čiji su predstavnici počinili ratne zločine i hajde sada da vam dokažemo da smo u stanju da svojim zločincima sudimo. A što se odrekoste toga da su nad nama vršeni ratni zločini, da su ih vršili oni koji bi sada da nam sude, jer kada imate da upoređujete dva tereta, vi ih stavljate na vagu, ovde je sve stavljeno na jednu stranu, na stranu koja optužuje Srbe, napada i sudi. Sada se iz Srbije organizuje da sude Srbima, da ih napadaju, u vrlo malom broju slučajeva i da ih brane. Zašto sad Srbija ne bi počela da napada, optužuje i da sudi ne samo Srbima. Nema te države u svetu koja je u svom ustavu zapisala da će suditi samo svojim građanima. Da je tako, mi nikad ne bismo izručili bilo koga u Hag ili nekoj drugoj državi. I to je predviđeno, čak i nacrtom ustava Vlade Republike Srbije. Na teritoriji Srbije u vreme NATO agresije počinjeni su ratni zločini. To je očigledno. Tzv. međunarodna zajednica pronalazi Srbe koji su počinili ratne zločine, pronalazi Srbe koji su za njih znali, a nisu ništa preduzeli, pronalazi one koji su ih naredili, pronalaze one koji to nisu znali, ali čiji su potčinjeni počinili ratne zločine. Ako ovako nastavite, međunarodna zajednica može svakom Srbinu da kaže – gledao si na televiziji, i sam si u tome učestvovao, i ti si ratni zločinac. Zašto mi ne kažemo ko je nad nama počinio ratne zločine? Da li se ijedan naš predstavnik, koji se tamo zalaže da nas tretiraju kao državu i kao narod i naš pravosudni sistem kao relevantan, da li se tamo iko zalaže da dokaže da su nad nama činjeni ratni zličini. To je sve tragično počelo kada ste pustili skoro 2.000 pravosnažno osuđenih lica na slobodu, oni su dočekani slavom, vozila su ih čak i vozila našeg Ministarstva pravde, i čim su prešli na teritoriju Kosova i Metohije dobili su puške u ruke. Sad se već spremaju da ponovo tim puškama krenu, da ubiju ko ne bude pobegao. U vreme kada je donošen ovaj zakon imali smo amandman na sam njegov naziv, brutalno ste nam odbili taj amandman. Sad vidim da prilagođavate naziv zakona normalnom pravnom poretku, pa kažete da nije kriv niko ko nije osuđivan. Tako je, tužilac nema postupak protiv ratnog zločinca. Sa ratnim zločincem posla imaju samo zatvori, jer ratni zločinac je onaj koji je osuđen pravosnažnom presudom i ide na izdržavanje kazne. Sad se tamo brine da li on ima hleba, da li ima vode, da li ima uniformu. To je postupak prema ratnom zločinu i ratnom zločincu. Sve drugo su okrivljeni, optuženi, osumnjičeni, nevini dok se ne dokaže. Znate vrlo dobro da će tamo biti osuđeni i ljudi koji uopšte nisu krivi, ali će na pravosnažnosti presude da se zasniva i njihova krivica i postupak prema njima. Dakle, da sumiramo ono što sam hteo da vam kažem. Ako je želja i ako postoje dogovori da omoguće ono za šta se i sam zalažem, da u Srbiji vodimo postupak protiv lica osumnjičenih ili optuženih za ratne zločine, ako žele da to nadgledaju, da vrše medijaciju, da snimaju, da budu prisutni dan i noć, svetske kompanije, predstavnici Haškog tribunala, suda iz Haga, Rima, odakle hoće, mi smo na to spremni. Ako je ovaj zakon put da Hag prestane da bude kaznionica, onda je taj zakon dobar. Ali ako je ovo kozmetika, da se oko ovoga zamajavamo, ako pregovori idu potpuno drugačijim tokom, jer nama neko duguje da kaže – kako to da neke ljude optuže, neke ne optuže. Kako to da neke ljude puste da se brane sa slobode, a druge ne puste. Ubeđen sam da Vlada Srbije ili onaj ko pregovara sa Hagom, možda čak nije u Vladi, možda je predsednik Srbije, ne znam ko pregovara sa Haškim tribunalom, ali ubeđen sam da zna ko će biti pušten i zašto. Ako Hag pusti one koje ste ovde uhapsili i odveli u Hag, onda morate da nam kažete – kako to da niste izdejstvovali da puste one koji su se dobrovoljno predali. Odnos prema odbrani sa slobode, njegov stav premaoptužnici, ako vam neko dokaže da je spreman da ode kad god ga pozovu iz Haškog tribunala i to pokaže prema optužnici, ode odmah da se izjasni da li je kriv ili nije, zašto se onda ne borite svim snagama da se taj brani sa slobode. Ne moram da vam ponavljam da su ovde optuženi Srbija i svi njeni komandanti vojske, policije i svi ljudi koje je Srbija birala na neku funkciju. Nije ni vama ni nama, koji smo tamo direktno zainteresovani zbog svog predsednika, svejedno kako će proći ti postupci. Želeo bih da tamo imaju pravo na potpunu odbranu. Kako može da se odbrani Vojislav Šešelj, kome još nije počelo suđenje i ne zna se kada će početi? Tako što može da sprema svoju odbranu. Kako to da vas ne zanima da neko ko je optužen sedi u ćeliji izolovan, bez mogućnosti da skuplja dokaze za svoju odbranu, a da Vlada, jedna, druga, Savez ministara, predsednici ovi, oni, neprekidno sarađuju sa tužiocem, koji sad na miru prikuplja nekakve dokaze kojima će kao da učvrsti svoju optužnicu. Kad smo mi to podigli glas ovde u Srbiji pa rekli – stanite ljudi, šta je suđenje, da li je suđenje davanje mogućnosti i tužbi i odbrani da ravnopravno vode postupak, da bi sudije mogle da zaključe da li ima krivice ili nema, i kolika je krivica i kakvu kaznu treba da izrekne. U slučaju haških pritvorenika favorizuje se isključivo tužilaštvo. Ono može sve, da menja vlade po Evropi, posebno ovu našu, slabašnu, da nam bira lica, da postavlja, da nas ucenjuje, da nam uvodi sankcije, da radi šta hoće, da uvede u tribunal sve za koje smatra da tamo treba da budu, u tu pritvorsku jedinicu, i da ih tamo drži koliko hoće. Nije svejedno ako su tamo generali vojske, generali policije, nije svejedno kako će se oni odbraniti i vi to dobro znate. Braniće stotine hiljada ljudi tamo. Ako se tamo nađu svi oni koje oni žele da vide, ako se nađu oni koji su nas branili... Mogu li da iskoristim sve? Niste me opominjali, pa zato pitam. (Predsedavajući: Kako da ne. Nisam želeo da vas opominjem.) Ako se tamo nađu oni koji su nas branili na Kosovu i Metohiji, oni će braniti sve ono što Srbija još ima. Znate da generali nisu sposobni da se brane. Tamo im treba adekvatna odbrana. Advokati koje tamo Srbija ima nisu sposobni da ih brane. Oni su sposobni da se pogađaju za novac. Skoro svi su ogrezli u to. Haški tribunal je zapeo, advokati se pogađaju sa optuženim, sa tužiocem, sa državom, pa optuženom kažu – priznaj, imaćeš manju kaznu, odredićemo državu u kojoj ti želiš da izdržavaš kaznu, porodica će da ti dobije dovoljno novca da mirno živi, vidiš da će svakako biti osuđen. Priznaj, ali prihvati i da svedočiš protiv nekog drugog. Po ubrzanom postupku je završeno nekoliko slučajeva. Svi ti ljudi već su predloženi da budu svedoci optužbe protiv ostalih koji se ne nalaze u Hagu. Nemojte više da se branite, vi koji sad odlučujete kako će to da bude. Vidite, pošto ste se neadekvatno branili od ovih iz Haga, sad već imate mogućnost da se branite i od ovih iz Srbije. Što se vi slabije branite, sve je više onih koji staju na drugu stranu. Podigli su glavu svi neprijatelji Srbije, i spolja i ovi unutra. Nije Hag kužno mesto, nije Hag samo mesto u kome se nalaze samo zločinci, tamo ima i zločinaca. Kada smo mi to u Srbiji branili zločince, ali smo uvek branili nevine. Ne sme nijedan nevin da bude osuđen, a nevin je svako ko nije lično počinio ratni zločin, ko ga nije naredio. Vi ćutite pred činjenicom da je predsednik države tamo optužen zato što je neki vojnik počinio ratni zločin, zato što je neki policajac počinio ratni zločin, zato što je postojala ideja velike Srbije; pa šta. I dan-danas postoji ta ideja i neće nikada niko moći da je ugasi. Kako će da se zove država, to ćemo videti. Svi narodi, svaki čovek na svetu ima svoju ideju. Svako je sprovodi na određeni način. Da li ste čuli nekada radikale da optužuju za ratni zločin Bošnjake u Raškoj koji žele da imaju svoju državu, dalje, koji to iznose verbalno; Mađare na severu Vojvodine koji kažu da su južna Mađarska. Da li je to zločin, da li je to ratni zločin? Nije, svako ima svoju ideju, svako sanja svoj san. Ako uzme pušku u ruku, ako krene protiv ustavnog poretka, tada dolazi u sukob sa zakonom, a ne zato što izađe na tribinu pa govori svoje ideje. U Hagu se polovini ljudi sudi za ideje. Još jednoj četvrtini zato što su odbranili zemlju kada god je bila ugrožena. Ima tamo i ratnih zločinaca, ali ne dajte da jedan nevin bude osuđen samo zato što vam je politički suparnik. Da li vidite vi kako ovaj život sastavlja suparnike, a razdvaja najbolje prijatelje, u politici, mislim, baš kao i u životu. Danas sa nekim pališ Beograd, a sutra bi ga spalio što te u to uveo ili što se posle toga pokazalo da je loš čovek. Naš odnos prema ovom zakonu, gospodine ministre, isti je kao prema svim zakonima koje Vlada Srbije predloži, zaista treba mnogo razloga da bismo bili za u ovoj skupštini po bilo kom osnovu. Zakon, kažete da nas približava danu kada ćemo da sudimo. Nemojte da nam pomru oni u Hagu do tada, do tog dana, jer tamo se svašta dešava. Da bih glasao za ovaj zakon, neko ovde mora da izađe sa podacima i da kaže, jeste, dogovorili smo se, toliko i toliko optuženih prelazi pod jurisdikciju suda u Srbiji i zove se, taj tako, taj tako, optužen za to i to. Ovo mi sve liči na celokupno naše zakonodavstvo od 2000. godine naovamo i sve nešto činimo da bismo pokazali kako smo spremni, pa smo spremni, pa smo sve spremniji i sve dalje od Evropske unije. Ovim zakonom mi sada pokazujemo da smo sve spremniji za suđenje za ratne zločine, ali recite nam da li može da se desi da nam to nikada ne prepuste. Šta će nam onda sve ovo, trošimo dragocenu energiju. I građana Srbije koji nas sada gledaju, pa misle, stvarno se nešto valja krupno, čim su ovi krenuli, daju garancije, menjaju zakon. Evo, pitam vas kao čovek koji bi trebalo da bude obavešten, da li se nešto krupno dešava, da li se priprema nešto krupno, da li se priprema nešto krupno u odnosu na Hag-Beograd, zaista bih voleo da znam. Ako ste nešto uspeli, nemojte da to bude tajna za građane Srbije. Ako niste, nemojte da nam pričate da postoji mogućnost da uspemo. Da bismo branili zemlju ponovo, a vi znate da ćemo uskoro biti u prilici da je ponovo branimo i moramo da znamo stav prema onima koji zemlju brane, a zato je moj stav prema izručivanju generala jasan i čvrst. Evo, po ko zna koji put da vam ponovim, izručite li jednog od četvorice generala u Hag, mi ćemo srušiti Vladu Republike Srbije. Mi nećemo da krenemo u rušenje, mi ćemo da je srušimo. Vi znate kako jaka parlamentarna stranka ruši vladu koja povuče takav gest, imaćemo ovde većinu, to vam garantujem, jer to neće moći da vam prebole ni vaši. Izručite li jednog generala, ne čekajte mart iduće godine, tada će vam trebati junaci i vi to dobro znate. Neće vam trebati ratni zločinci i ne trebaju Srbiji nikada, ali Srbiji će uvek biti potrebni junaci. Nažalost, u situaciji smo da će nam uskoro trebati, pokažite svoj gest prema junacima. Ako neko može da se isprsi i da svojim telom odbrani nešto, pokažite i vi svojim političkim stavom da i vi možete negde da se isprsite i da i vi možete bar nekoga od ljudi koji to zaslužuju da odbranite. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, svakako je potrebno učiniti neophodne korake da naši sudovi mogu da preuzmu određene slučajeve i da pokažemo zrelost i ozbiljnost prema ovako složenoj temi. Želim da istaknem da je odgovornost, svakako, pojedinačna. Nikako se ne može dovoditi u bilo kakav kolektivni kontekst. Znači, naravno da ljudi nisu krivi dok se to ne dokaže pred sudom. Ono što želim da kažem, to je da smo mi preuzeli određene međunarodne obaveze i ovo nije političko ili partijsko pitanje. Država Srbija je preuzela određene međunarodne obaveze koje mora poštovati. Ako se mi zalažemo da rešavamo najkrupnija pitanja, a znate i sami da su to Kosovo i Metohija, odnosi u državnoj zajednici, saradnja sa Haškim tribunalom, onda ne možemo za određene stvari da kažemo, to jeste, to je u našem interesu, pa ćemo do kraja poštovati međunarodne obaveze, pa ćemo za Kosovo i Metohiju kao ključnu tačku oslonca uzeti Rezoluciju 1244, a za saradnju sa Haškim tribunalom reći, pa to ne moramo da poštujemo do kraja, iako je Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom donet na osnovu Rezolucije Saveta bezbednosti broj 827. Dakle, kada kao zemlja želimo da budemo zreli i odgovorni, kada želimo da ono što se desilo i otvaranjem, dakle dobru saradnju sa međunarodnim finansijskim institucijama, saradnju u drugim oblastima, povezivanje što se tiče različitih vrsta ekonomskih zakona sa zakonima srodnim u Evropi. Kada želimo otvaranje prema svetu u svim segmentima, ako poštujemo međunarodne obaveze, ne možemo reći, jedne poštujemo, druge ne poštujemo, iako smo sami pravili zakone na osnovu istih rezolucija. Tačno je da je ova rezolucija iz 1993. godine, i da je tadašnja vlast zapravo preuzela određene obaveze i da smo u međuvremenu prekidali odnose sa čitavim svetom, ali je jasno svima da mi ne možemo biti zemlja jedina u Evropi koja ne sarađuje sa svojom okolinom i sa drugim zemljama sveta. Znači, obaveze postoje, zakon je jasan i svakako je dobro da postoji dobrovoljna predaja. To znači da je sazrela svest i kod pojedinaca da neće da dovedu državu u težak položaj, da neće da prave balast ovoj državi u odnosu prema ostalom delu sveta. Samo bih želeo još da kažem da postoji nešto u srpskom narodu što se zove oficirska čast. Ne znam u istoriji primere da je neko ko drži do te časti uslovljavao čitavu državu, da se bilo od koga krio. Nevinosttakođe, znači, može biti rezultat svega ovoga. Niko nije kriv dok se ne dokaže. Ali, zašto od tih stvari bežati? Najbolje je suočiti se sa istinom. To je najbolje za svakog pojedinca i u ovoj zemlji i šire. Za G17 plus je prihvatljivo sve što pospešuje saradnju sa međunarodnim institucijama, sve što na određen način podiže ugled naših institucija, znači podiže kapacitete naših institucija da se istim stvarima bave. Da smo imali petlje i odgovornosti i ranije je trebalo određene slučajeve ovde započeti, završiti itd. Znači, ne možemo imati različite aršine. Sa te strane, mislim da je dobro pospešivati sve što naše institucije, međunarodnu saradnju i ugled podiže.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Kod ove stvari, kod ovakve nametnute međunarodne obaveze koju imamo, a nametnu ta je odlukom Saveta bezbednosti, mi nemamo mnogo da razmišljamo. Dakle, neophodno je međunarodne obaveze ispunjavati. Imamo obavezu prema jednoj instituciji, za koju lično držim, to je moje mišljenje, da nije sud, nego je politička institucija koja je napravljena iz određenog političkog razloga i koja, nažalost, sa pojmom suđenja ili onoga što mi pravnici volimo da nazovemo pravdom u suđenju, nema mnogo veze. Ali, radi se o jednoj nametnutoj obavezi. Kako odgovoriti na takvu nametnutu obavezu? Nju prosto ne možemo izbeći, a odgovor na to ne leži ni u aroganciji prema takvoj instituciji i prema međunarodnom okruženju, niti u nepotrebnoj snishodljivosti. Jednostavno, ono što je nama neophodno i ono o čemu je DSS govorila sve ovo vreme, to je da moramo smoći snage da oko nekoliko važnih državnih pitanja nađemo jedinstven odgovor, bez obzira ko kojoj političkoj stranci pripada. Tako i po ovom, nažalost, u trenutku u kome živimo, veoma važnom pitanju odnosa prema Haškom tribunalu, moramo takođe imati jedinstven stav, dati jedan jedinstven odgovor koji mora biti razuman. Koliko se možemo razlikovati po ovako važnom pitanju najbolje govori i sam naslov ovog zakona koga mi danas menjamo, a koji se do ovih izmena i dopuna zove Zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina, koji u sebi krije jednu opasnu tezu ranijeg predlagača ovog zakona, koji je usvojen od strane Narodne skupštine, da ovde imamo posla sa dokazanim ratnim zločincima i da se ovde radi o postupku njihovog privođenja međunarodnom sudu, što bi predstavljalo tu našu obavezu. Iz ove razlike, koja se ovde potcrtava izmenama i dopunama koje je sadašnji predlagač - Vlada Srbije predložila, vidi se i sva razlika koja kod nas, nažalost, postoji u pristupu ovoj materiji i u pristupu rešavanju određenih međunarodnih obaveza koje su nam nametnute. Dakle, to se vidi po tome što se sada predlaže da se naslov ovog zakona promeni i da se on ne zove Zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločinaca, nego u postupku za ratne zločine. Prema tome, svako ko je optužen za bilo kakav zločin, ima se smatrati nevinim dok mu se pravosnažnom sudskom presudom ne dokaže da je kriv. To je izuzetno važan postulat međunarodnog prava i domaćeg Ustava, koji mi moramo da poštujemo. Na taj način se štite ljudska prava i slobode. Način na koji se pristupa obavezi prema Međunarodnom krivičnom tribunalu u Hagu može se ogledati u tom načinu na koji je ranija vlast pristupala toj obavezi, kada je bilo reči o hapšenju optuženih za ratne zločine. Dostojanstvo čoveka se nije poštovalo i nije se poštovalo upravo tako što se i vidi iz naslova zakona koji je ranije bio usvojen, jer su se ti ljudi tretirali kao obični zločinci i kriminalci, i na taj način se prema njima ophodilo u postupku hapšenja. Mi smo rekli šta su nam prioriteti. Prioriteti u načinu saradnje sa Haškim tribunalom nikako ne mogu biti hapšenja, a pogotovu ne na način na koji su ranije sprovođena. Prioritet svakako mora biti dobrovoljna predaja optuženih Haškom tribunalu. Naravno, svesni smo toga da se međunarodne obaveze moraju poštovati i da se, u tom smislu, mora poštovati i savezni zakon o saradnji sa Haškim tribunalom, koji u sebi, na kraju krajeva, uključuje i represivne mere koje se sastoje u privođenju. Međutim, ne možemo pobeći od toga da mi imamo određeni dostojanstveni odnos prema sebi, kao državi i prema narodu, i prema licima koja se nikako ne mogu unapred smatrati zločincima, dok im se pravosnažnom sudskom presudom to ne dokaže. U interesu je ove države da se sve učini da dobrovoljna predaja bude prioritet. Naravno, u ovom predlogu zakona, o tome je ministar već govorio i neću ponavljati ono što je rečeno, postoje još dve vrlo važne izmene. Jedna se odnosi na preciziranje funkcije tužilaštva, a druga izmena se odnosi, to je član 7. ovog predloga zakona, na uvođenje novog člana 14a zakona, koji, praktično, čini da se ovaj zakon uskladi sa pravilima o postupku i dokazima Međunarodnog krivičnog tribunala za bivšu Jugoslaviju, čije su izmene stupile na snagu 17. jula 2004. godine. Usklađivanje ovog zakona sa pravilima Međunarodnog krivičnog tribunala u Hagu predstavlja jedan procesni uslov, koji bi omogućio da učinimo ono što priželjkujemo već duže vreme - da se uspostavi puna dvosmerna saradnja sa Međunarodnim krivičnim tribunalom u Hagu, opet ponavljam, bez obzira na to šta mi o suštini tog suda mislili, jer je u pitanju nametnuta obaveza. Dvosmerna saradnja sa Međunarodnim krivičnim tribunalom u Hagu podrazumeva nekoliko stvari. Jedna bi bila, između ostalog, ustupanje predmeta Međunarodnog krivičnog tribunala u Hagu za suđenje u našoj zemlji. Pri tom se podrazumeva da bi naši sudovi mogli da se koriste svim dokazima koji su, u skladu sa tim pravilima, prikupljeni i obrađeni u Međunarodnom krivičnom tribunalu u Hagu, odnosno koje je prikupio tužilac Međunarodnog krivičnog suda za ratne zločine za bivšu Jugoslaviju u postupku pred tim sudom. Prema tome, na taj način bi stvorili procesne uslove, odnosno otklonili svaku smetnju koja bi mogla da stoji kao argument da nije moguće u našoj zemlji suditi za ove ratne zločine i prema otpužnicama koje su podignute pred Međunarodnim krivičnim tribunalom u Hagu. Možemo o ovome pričati šta god hoćemo, možemo imati tezu o tome da imamo različita shvatanja o ovom pitanju, različita shvatanja politike, izražavati sumnje i strahove da je ta puna saradnja u tom smislu moguća, ali mi ne smemo sebi dozvoliti da propustimo ovakvu mogućnost i da na neki način drugoj strani, ako je Međunarodni krivični tribunal u Hagu druga strana, a mislim da, nažalost, jeste, damo bilo kakav argument, formalne prirode, da odbiju naše zahteve i naše vapaje za tim da se optuženima za ratne zločine sudi u našoj zemlji. Ovaj tekst predloga zakona sadrži u tom smislu i dva amandmana koja su prihvaćena, dakle koja su postala sastavni deo ovog teksta zakona. Jedan je amandman Zorana Krasića, koji je u članu 3. predloga ovog zakona pojasnio na šta se ovaj zakon praktično primenjuje i u tački 2) rekao da se radi, zapravo, o slučajevima suđenja za ratne zločine na području bivše Jugoslavije pred Međunarodnim krivičnim tribunalom u Hagu. Naravno, radi se o amandmanu DSS na član 7. kojim se obogatio član 14a i koji govori o merama zaštite svedoka i oštećenog od strane Međunarodnog krivičnog tribunala za bivšu Jugoslaviju, koje ostaju na snazi, i sada se precizira u tom amandmanu šta se dešava sa licem koje boravi u inostranstvu, da ono ne može biti lišeno slobode, pritvoreno ili krivično gonjeno za ranije učinjeno krivično delo, dok se nalazi na teritoriji Republike Srbije, radi davanja iskaza u svojstvu oštećenog svedoka ili veštaka u predmetima krivičnih dela iz člana 2. Na taj način se omogućava da se na jednostavniji, bolji i brži način ostvaruje ova saradnja. Dakle, usvajanjem ovog zakona, bez obzira na sve razlike u mišljenjima o svim ovim pitanjima koja smo čuli, veoma je bitno jer otklanja ovu prepreku o dvosmernoj saradnji. Mislim da je to naša obaveza. Privremenopuštanje na slobodu osuđenih, da se brane sa slobode, može da iziskuje i otvara određena pitanja u javnosti u našoj zemlji - zašto su ta lica, zašto to nisu neka druga, ali bez obzira na sve to, ako se radi o jasnom signalu da je to moguće učiniti, onda je logično očekivati da će takvih slučajeva biti u budućnosti. Na kraju krajeva, kada govorimo o različitosti politike, o različitom viđenju naše obaveze prema Međunarodnom sudu, govorimo i o tome zbog čega nekim optuženima za ratne zločine pred Međunarodnim krivičnim tribunalu nisu bile date ranije garancije ove države da se brane sa slobode, nego se to čini tek sada. To se vidi iz ranijeg naziva, to jest još uvek za sada važećeg naziva ovog zakona koji se menja ovim predlogom, pa u tom smislu pozivam sve narodne poslanike, sve političke stranke u Srbiji da konačno doprinesemo svojim ponašanjem tome da steknemo jedan jedinstveni stav po ovom pitanju, da se na jedinstveni način ponašamo i da ne ispoljavamo razlike tamo gde nije nužno da ih imamo, pa da na taj način omogućimo da ova naša nametnuta međunarodna obaveza bude ipak ispunjena na način koji je najlakši za naše građane i našu državu. Hvala.
Da li još neko želi reč od predstavnika poslaničkih grupa? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: SRS, DS i DSS. Imamo četiri govornika. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, a neka se pripremi narodni poslanik Milica Gavrilović.
Dame i gospodo, zakon o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina, a koji je danas pred nama, u mojoj raspravi kao tema biće podeljen na dva dela. Prvi se tiče pitanja koje želim da postavim ministru radi pojašnjenja nakon završetka načelne rasprave i rasprave u pojedinostima, a drugi opšte ocene koji se tiču kako teksta zakona, tako i teme zbog koje i za koju donosimo ove izmene i dopune zakona. Pitanja koja upućujem ministru su sledeća; izmene, kako je ministar u uvodnoj reči rekao, odnose se terminološki na popravak dosledno od naslova kroz članove, na preciziranje, odnosno dodatak člana 14a i, kako sam razumela, usvajanjem nekih amandmana, preciziranje ukupnog korpusa krivičnih dela protiv humanitarnog prava i čovečnosti, što se unosi u zakon taksativno; prvo pitanje je, dakle, zamena reči "učinilac ratnih zločina" sa– postupak za ratne zločine; koliko je to terminološki problem? Toliko bih volela da ministar objasni da se ne radi o pokušaju depersonalizacije u zakonu, jer ako se u samim odredbama izmene i dopune i u obrazloženju pozivamo na Krivični zakon, tamo stoji učinilac krivičnog dela, počinilac krivičnog dela. Dakle, ne sporeći da može da se kaže – postupak za ratne zločine, jednostavno smatram da je dobro objasniti, i za našu javnost i za nas ili neke od nas koji imaju nejasnoća pravih razloga ovakve vrste terminološke zamene. Drugo pitanje tiče se prihvatanja dokaza i svih dokumenata iz izvršnih radnji Haškog tribunala. Dakle, molila bih pojašnjenje od ministra, kako se ceni, hoće li se prihvatiti ili ne ono što je protiv nekog od osumnjičenih, a čiji predmet preuzima domaće pravosuđe, hoće li se prihvatiti ili ne. Znam da to piše u poslednjim stavovima, ali prosto smatram da je dobro da ministar to razjasni, kako javnosti tako i nama koji ne čitaju to na isti način kako to čini predlagač. Pretposlednje pitanje je, u javnosti, a i ovde za govornicom, govori se o Međunarodnom tribunalu kao o političkoj instituciji, a ne sudu. Molila bih objašnjenje, zašto se odredbe statuta, te političke institucije, unose u naš zakon, a time i u naše pravosuđe. Ne mogu da opstanu oba stava. Ne može i da je Međunarodni tribunal isključivo politička institucija, koja je osnovana da bi se sudilo samoj jednoj stranci učesnici u ratnim sukobima i strahotama na teritoriji bivše Jugoslavije, a da smatramo dobrim da citiramo statut ili pravilnik, pozivajući se, kao, proceduralnom potrebom da bismo mogli uopšte da preuzmemo neke predmete. Ili je ono sud, i naš sud, ili nije. Ono što me još zanima, da li u predlozima, izmenama i dopunama i ovog zakona, da li se za naše domaće pravosuđe podrazumeva komandna odgovornost u procesu, odnosno u dva vida. Da li ćemo je mi imati kao odgovornost i zbog koje ćemo teretiti nekoga, i da li će eventualno to biti odluka po kojoj ćemo ceniti da li ćemo nečije dokaze izvedene u istrazi pred Haškim tribunalom, a po statutu i pravilniku, prihvatati ili ne. To ovde iz izmene ne vidim. Ne vidim iz osnovnog teksta zakona. Bilo bi dobro, i zbog javnosti i zbog nas koji imamo takva pitanja, da ministar to pojasni. Poslednje pitanje, s obzirom na član 3. koji u osnovnom tekstu podrazumeva i izvršioce i žrtve, bez obzira na državljanstvo, kao nekoga ko je kao žrtva bio učesnik ili kao počinilac bio učesnik na teritoriji bivše SFRJ, da li ministar ima saznanja jesmo li mi kao država na osnovu nečijeg svedočenja, a ako ne po bilo kojim drugim podacima, blizu toga da podignemo optužnicu, a na osnovu istog tog člana. Dakle, da bude potpuno jasno, ne tražim ni imena, ni događaj, nego pitam ministra da li ima saznanje da je država Srbija zainteresovana, makar preko nečijeg svedočenja, da pokrene sama bilo koji postupak sumnjičenja za nekog od počinilaca ratnih zločina. To je spisak mojih pitanja. Nismo sporili donošenje ovog zakona ni u osnovnom tekstu. Poslanički klub DS neće sporiti ni donošenje ovih izmena i dopuna, uz zahtev ministru da ova pojašnjenja ponudi našem poslaničkom klubu. U drugom delu, ono što želim da podelim sa vama kao opšti stav, to je razlog, uzrok ili razlozi i uzroci zbog koga uopšte imamo ovaj tekst zakona, i u osnovnom tekstu usvojenom u prethodnom sazivu Skupštine i u izmenama i dopunama. Ovaj zakon i u Skupštini, a smatramo i u javnosti, treba da otvori jedan dugotrajan proces suočavanja sa svim onim što nam se dogodilo između 1990. i 2000. godine iz najmanje tri razloga. Prvo, da se nikada ne ponovi. Drugo, da se jasno označi lična krivica počinilaca ratnog zločina. Treće, kada to obavimo kao društvo, kao ljudi, da možemo da krenemo napred pomireni sa prošlošću, pomireni sa sobom, suočeni sa svim onima što nam se dogodilo, da bi bilo uopšte napretka i u našem društvu i u regionu. Ako pogledamo političku scenu i saradnju sa Haškim tribunalom, ona kao odgovor od političara ima: da, treba sarađivati, kao i sa bilo kojom drugom institucijom međunarodnog nivoa; da, treba, ali mi ne bi baš ako jako ne moramo; i, ne treba sarađivati sa Haškim tribunalom. To su tri legitimna stava koje imamo zato što nismo preuzeli važan posao koje svako poratno društvo mora da obavi, ako zaista hoće napred i da se suoči sa onim što je bilo ida se ponovilo nikada više ne bi. Šta je dokaz, prvo, samog donošenja ovog zakona? Kako god da komentarisali na političkoj sceni, jeste saglasnost o tome da je bilo ratnih zločina na teritoriji bivše SFRJ, ko god da ih je počinio, ko god da je bio počinilac i ko god da je bio žrtva. Šta nedostaje, i u ovaj deo diskusije unosim lični stav. Nedostaje da pre svega mi kao narodni poslanici, pa onda i javnost, na temi ratnih zločina potpuno razdvojimo dve stvari. Prva stvar, pravo pojedinca, društvene grupe ili šireg dela društva na upotrebu poslednjeg apela u sukobu sa sopstvenom državom. Kada se iscrpe svi mehanizmi koje pojedinac, društvena grupa ili deo društva ima sa nekom državom, onda se svakom daje pravo na poslednji apel. To je oružana odbrana, samoodbrana, možete politički da je bojite ili da je ne bojite, ali poslednji apel kao institut postoji, prihvaćen je i priznat, ne samo na Balkanu, nego i inače u ljudskom društvu. Odgovornost politike je da do poziva na poslednji apel ne dođe. Tu sada stavljamo političke stavove, i opet mogu da kažem lični stav, moja osnovna zamerka i zašto smatram odgovornim političare devedesetih je što su ratovi započeli, dakle što nisu na pravi način, po mom političkom mišljenju, iscrpljeni svi drugi mehanizmi pre nego što je očigledno uspostavljena institucija poslednjeg apela. To treba odvojiti od nepostojanja prava da se učini ratni zločin. Znači, nema tog poslednjeg apela kojim možete opravdati učinjenje ratnog zločina. Ratni zločin je ako jedno nenaoružano lice, jednog civila u ratni sukobima ubije naoružano lice. Sve ostalo je stravična statistika, horor poređenja, sve ostalo je strahota koja može da se zloupotrebljava, manipuliše, ne manipuliše. Jedno nenaoružano lice i jedno naoružano lice, i ovaj prvi kao žrtva, to jeste ratni zločin. Ako se oko toga saglasimo mislim da će nam biti jednostavnije kao društvo da otvorimo i druge teme. Zašto mi je važno da sa vama podelim svoj stav o nepostojanju prava na ratni zločin, koliko god ga bojili emocionalno i politički. i o postojanju prava na poslednji apel. Zato što se o ljudima radi i radi se o jednoj društvenoj grupi ljudi koji su, bilo kao mobilisani, bilo kao dobrovoljci, bilo sa prebivalištem ili mestom stanovanja na područjima ratnih sukoba, učestvovali u ti ratni sukobima. Kasnijim dogovorima, mirovnim sporazumima i NATO bombardovanjem praktično smo uspostavili situaciju na teritoriji bivše SFRJ da nemate ni pobednika, ni poraženih. U sociološkom i psihološkom smislu to podrazumeva ogromnu teškoću za ljude koji su učestvovali u tim sukobima pod pretnjom ili dobrovoljno, kako god, da ćete ih retko čuti da su bili negde pozadatku na koji ih je poslala bivša JNA ili kao dobrovoljci. To ćete čuti od svih, ne samo od ljudi koji su iz Srbije služeći JNA bilimobilisani ili bili dobrovoljci. U tom trenutku možete da otvorite retoričko pitanje da li bi imali ovakvu situaciju na Balkanu kakvu imamo da nije bilo ratova. U tom korpusu retoričkih pitanja, koja su potpuno nepotrebna, imate niz ličnih pitanja onog ko je bio deo tog rata, onog ko se osetio prevaren, izmanipulisan, da ne govorim o strahotama onoga ko je iz rata izašao kao invalid ili o strahotama porodica koje su u tim ratovima nekoga izgubile. Pravo tih ljudi da strahotni deo naše zajedničke istorije imaju u svojim biografijama krši se opštim stavom da nema učinjenih ratnih zločina i to je stepenica na kojoj smo bili 2000. godine ili 2001. godine, dakle stepenica poricanja da su ratni zločini uopšte i činjeni. Sada smo, srećom po budućnost, ne srećom po onom što se dogodilo, na stepenici saglasnosti da je ratnih zločina bilo. Dokaz je zakon koji je pred nama bio prošle godine i izmene i dopune zakona koji je pred nama sada. Zašto smatram da je to tema o kojoj treba kao neposredni povod da ovaj zakon bude? Zato što se trenutno politička scena na ovaj ili onaj način, kao što se devedesetih prividno delila na one koji podržavaju rat i na one koji su protiv rata ili stvarno se delila tako, sada se prividno deli na neki deo političke scene koji je za sankcionisanje ratnih zločina i one koji su protiv sankcionisanja ratnih zločina. Mislim da je, uz saglasnost da ovaj zakon imamo zato što je ratnih zločina bilo, potrebna druga saglasnost, a to je da sankcionisanja ratnih zločina mora biti. Delite ih posle po spektru onih koji kažu: u saradnju sa Hagom da, to je međunarodna institucija, onih koji ne bi, ali eto moramo, uključujući i one koji kažu – ne bi mi uopšte da sarađujemo sa Hagom. Ono što je na kraju moja želja da podelim sa vama kao stav o temi koju imamo na dnevnom redu jeste pretpostavka nevinosti. S obzirom da smo političari i neki od vas srećom vrsni pravnici, koje imamo ovde prilike slušati, ja to nisam, ali od vrsnih pravnika uvek učim, pretpostavka nevinosti je termin za sud i mi imamo jednu uspešnu političku poruku uvlačenja pretpostavke nevinosti kao stava prema svemu onome sa čime se nismo suočili, a što se dogodilo na prostorima bivše SFRJ. Sud će da ceni da li je neko nevin ili nije. To političari ne bi trebalo da rade, jer mogu onda da se jave sa istim stavom i "čisti kriminalci", koji mogu da očekuju od političara da se i o njima govori u javnosti kao pretpostavci nevinosti. Da li će ovaj zakon sa izmenama i dopunama dovesti do toga da zaista bude predmeta koji su predati našem pravosuđu? I na kraju bih zaista zamolila ministra, ako je zapamtio pitanja, da mi zaista pruži odgovore na pitanja koja sam postavila na početku. Naša pitanja su kako, ako je Hag politička institucija, njegove odredbe statuta i pravilnika ulaze u ovaj zakon? Zašto i na koji način je učinilac, sa kojim obrazloženjem, ne učinilac ratnih zločina, nego za ratne zločine? Kako se ceni hoće li dokazi biti prihvaćeni ili ne? Da li u ovom zakonu postoji komandna odgovornost? Da li ministar ima saznanja, bez imena, bez događaja, da država Srbija, bar na osnovu svedočenja, ima nameru ili je pokrenula postupke za sumnjičenje lica koja su po članu 3. osnovnog teksta zakona lica koja su, bez obzira na državljanstvo, počinila ratni zločin za vreme sukoba na teritoriji bivše SFRJ? Ukoliko ovaj zakon zaista ne omogući da imamo otvoren proces, kao što imamo trenutno različitog profila, učinićemo sami sebi medveđu uslugu zbog toga što, kako god da to nailazilo na negodovanje jednog dela političke scene, nije saradnja sa Hagom, nije isporučivanje Hagu i nisu suđenja za ratne zločine ili protiv učinilaca ratnih zločina u prvobitnoj verziji teksta zakona interes međunarodne zajednice. Na jedan način ako zaista stanete i pogledate u budućnost, to je interes ovog društva. Ako to ne učini ova generacija, moraće učiniti neka druga. Mislimo da je vreme da kao generacija prihvatimo da ne ostavljamo nezavršene poslove svima onima koji dolaze posle nas i da poslove koje su nama ostavili iz raznih razloga, da li nedostatka političkog talenta, nedostatka volje, neodgovornosti, da ih završimo. Jedan od najtežih poslova te vrste jeste suočavanje sa prošlošću, suđenja ratnim zločinima i stvaranje jedinstvenog stava da nam se ono što se dogodilo ne dogodi nikada više.
Ministar pravde, gospodin Zoran Stojković ima reč.
Traženo je da odgovorim na neka pitanja. Na neka ću moći, a na neka neću, jer se radi o političkim stvarima, a one nisu vezane za predmet rasprave o ovoj tački dnevnog reda. Što se tiče ove izmene termina, ona je adekvatna jer se regulisanje materije ne vezuje za pojedince, za učinioce, nego za materiju koja se reguliše zakonom. Zato i imate, npr. kažu, krivična dela, krivična materija, parnična materija, pa krivična dela protiv toga, protiv toga, protiv toga, znači, nema učinioci, nego se govori o materiji i u tom smislu se vrši ovo preciziranje. Pitanje da li je Haški tribunal politička institucija ili ne, to je vaša rasprava ovde u Skupštini, a koliko znam u zakonu se to ne pominje. Što se tiče ovog pitanja prezumpcije nevinosti i vaše tvrdnje da je to stvar sudskog postupka, moram da vas informišem da nije tako. Naš Ustav predviđa kao jedno od osnovnih prava, a to je ta prezumpcija nevinosti, i molim da bar to poštujemo, a imate druge odredbe, pa čak u konvenciji o ljudskim pravima koju smo mi potpisali, o pravu građanina na pošteno i fer suđenje. Prema tome, mi možemo o tome da razgovaramo, ali što se tiče ovoga budite sigurni da zakon vrlo precizno to definiše i određuje, baš da ne bi to dovodilo do ovakvih nedoumica, pa da postavljate pitanja. Treće pitanje, čini mi se, bilo je vezano za ovo, ako je politička institucija zašto se unose dela. Vrlo jednostavno, ako prihvatamo međunarodne obaveze, reč je o delima koja nisu predviđena samo u statutu. Imate u statutu Rimskog suda, a imate i u našem krivičnom zakonodavstvu. Ovo je samo izvršeno preciziranje za određene obaveze koje su prihvaćene i mislim da tu ne bi trebalo da ima nikakvih smetnji, jer se ne bavim ovom drugom tematikom, o političkom ili nepolitičkom karakteru tog organa. Posebno želim da ukažem kod ovog zadnjeg da nije trebalo da se upućuje meni. Tužilac za ratne zločine izabran je u ovoj skupštini, ako imate neko pitanje da li se pokreće ili ne pokreće postupak, uputite ga organu kojeg ste vi izabrali, a ne meni. Nemam te podatke, sem isto što čujem kao i vi, da se prikupljaju određeni dokazi. Koliko znam, ima samo Ovčara koja je pokrenuta, a ostali postupci su bili u redovnom postupku pokrenuti i druge podatke nemam. Tako da kažem, ako ima ikakvih potreba da se dobiju te informacije, molim da se obratite organu koji ste vi izabrali ovde u Skupštini.
Pre nego što dam reč narodnom poslaniku, samo dva obaveštenja, da je Zakonodavni odbor u toku. Ako ima još članova koji nisu otišli, molim da prime ovo obaveštenje. I u 13,30 je Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Reč ima narodni poslanik Milica Gavrilović, a neka se pripremi Zoran Krasić.
Čini mi se da je ministar zaboravio da odgovori na jedno pitanje, koje je gospođa Čomić pomenula, a to je da li će činjenice, odnosno na osnovu tih dokaza koji su izvedeni u sudu, biti prihvaćene kao dokaz ili ne. Gospođo Čomić, to zavisi isključivo od načela slobodnog sudijskog uverenja i to je tema u koju mi ovde ne možemo da ulazimo, a to je isključivo rezervisano samo za sud. Da bi našim građanima bilo jasnije, odmah ću da kažem šta dobijamo usvajanjem ovog predloga zakona. Njime bi se omogućilo da se u većem broju slučajevi predmeti Međunarodnog krivičnog tribunala ustupaju domaćem pravosuđu i da se postupci protiv okrivljenih vode u našoj zemlji. To je oduvek bila namera DSS, a i ove vlade. Priča o suđenjima u Beogradu i uopšte o suđenjima u Srbiji nije nova. Prisetićemo se da je još krajem 2000. godine tadašnji državni sekretar SAD Madlen Olbrajt govorila o mogućnosti da se zvanični Beograd i Tribunal dogovore o dislokaciji određenih postupaka. U to vreme, nažalost, nije postojala zainteresovanost ni na jednoj strani Prosto povoljan politički ambijent nije stvoren, ali je on stvoren početkom 2004. godine, kada je ova vlada i formirana. Postavlja se pitanje da li su naši tužioci, odnosno naše sudije dorasli i spremni da sude za ratne zločine? Formalno, moram da kažem da oni ispunjavaju sve te uslove, tim pre što su sva krivična dela koja su pobrojana u Statutu Haškog tribunala predviđena i u našem domaćem krivičnom zakonodavstvu, tačnije u Krivičnom zakoniku Republike Srbije, uključujući i ozbiljne povrede ženevskih konvencija iz 1949. godine, uključujući i genocid, uključujući i zločin protiv čovečnosti i naravno kršenje zakona i običaja rata. Osim toga, optuženi u našoj zemlji bi imao veći izgled na pošteno suđenje. To potvrđuju i neka od pravila našeg krivičnog procesnog prava. Za razliku od Haga, kod nas ne postoje zapečaćene optužnice. Ne postoji mogućnost da se rasprave o žalbama vode pred istim većem. To jednostavno nikada u našem zakonodavstvu nije postojalo. Takođe, sudska i kancelarija tužilaštva su razdvojene, i licima koja su bezrazložno zatvorena mi garantujemo pravo na obeštećenje. Ne znam kakva je situacija sa drugim zemljama u okruženju, ali moram da izrazim sumnju kada je jedna država u pitanju, odnosno kada je u pitanju sama Hrvatske. Da li je ona sposobna i dorasla da sudi za ratne zločine. Ovu svoju sumnju izražavam prvenstveno zbog toga što sam pratila dosta suđenja, odnosno postupaka koji su vođeni pred županijskim sudovima u Hrvatskoj, a najviše me je na ovakvu moju sumnju i stav izazvao slučaj Lora. Ne znam koliko su naši građani prosto upoznati sa ovim slučajem, ali tu je postupak pokrenut protiv osam okrivljenih, tačnije pripadnika hrvatske vojne policije, zbog ubistva, torture i mučenja nad Srbima u ozloglašenom logoru Lora. Takođe, ne znam da li većina vas zna kako je završen ovaj postupak. Oni su oslobođeni optužbe. Za razliku od Hrvatske, Srbija je dorasla da sudi za ratne zločine, što potvrđuju i mnogi postupci koji su ovoj zemlji pokrenuti. To samo pokazuje da Srbija ima svest i hrabrost da se suoči sa ovakvom problematikom. Prvi slučaj za ratne zločine u Srbiji bilo je suđenje braći Dušanu i Vojinu Vučkoviću, poznatije pod nazivom "Žuta osa". Ovde je pokrenut postupak 1996. godine pred Okružnim sudom u Šapcu, da bi 1998. godine Dušanu Vučkoviću bila izrečena kazna u trajanju od 10 godina zatvora zbog ratnog zločina protiv civilnog stanovništva. Pomenuću i slučaj Štrpci, kada je Viši sud u Bijelom Polju osudio 2002. godine Nebojšu Ranisavljevića na 15 godina zatvora zbog ratnog zločina protiv civilnog stanovništva. Prvo suđenje za ratni zločin u vezi sa dešavanjima na Kosovu bilo je održano pred Okružnim sudom u Prokuplju 2002. godine, kada je Ivan Nikolić osuđen na kaznu zatvora od osam godina. Neću se dalje zadržavati na postupcima koji su vođeni u našoj zemlji, samo ću da ih pomenem. Radi se o slučaju pukovnik Mančić i ostali, Sjeverin, Podujevo, Orahovac i naravno Ovčara. Ovčara je postupak koji je procesuiran pred našim sudom uz saradnju sa Međunarodnim krivičnim sudom za bivšu Jugoslaviju. Ovde je optužnica podignuta protiv sedam okrivljenih pripadnika teritorijalne odbrane Vukovara zbog ubistva 192 pripadnika oružanih snaga Hrvatske, koji su kasnije streljani na poljoprivrednom dobru Ovčara, u noći između 20. i 21. novembra 1991. godine. Ovo je prvi slučaj za ratne zločine koji se vodi pred Posebnim odeljenjem Okružnog suda za ratne zločine u Beogradu i upravo iz tog razloga on predstavlja izuzetno važan slučaj za našu državu. On predstavlja na neki način test za naše pravosuđe, koje treba da dokaže da su naši sudovi sposobni da sude za ratne zločine. Ustupanje optužnice domaćem pravosuđu doprinelo bi izlaznoj strategiji Tribunala, koja predviđa da se sve istrage pred Haškim tribunalom završe do kraja ove godine, sva suđenja do 2008. godine i svi žalbeni postupci do 2010. godine. Ustupanje optužnica srpskim sudovima bi doprinelo razlazu sa prošlošću i procesu pomirenja na Balkanu. Čini mi se da ovo shvata i Hag jer se nikada ranije nije dešavalo da Hag preporučuje da se jedan postupak dodeli Posebnom odeljenju Okružnog suda za ratne zločine. Radi se o slučaju Vladimira Kovačevića, koji je pred Hagom optužen za napad na Dubrovnik. Ovo sve potvrđuje da je Srbija i te kako sposobna da sudi za ratne zločine, a to je u svom izveštaju upravo i pokazala gospođa Karla del Ponte. Ona je prosto opisala sudije i tužioce kao "profesionalno i tehnički sposobne da sude po međunarodno priznatim i pravnim standardima". Ustupanje predmeta – "Vukovarska trojka" ili "Vukovarska bolnica" bi imalo svoje pozitivne efekte na buduće dobrovoljne predaje optuženih i na sam postupak daljeg pomirenja na Balkanu. Ovaj predlog zakona otklanja jedinu zamerku koju su predstavnici međunarodne zajednice imali na naše domaće krivično zakonodavstvo. Ovim predlogom zakona se omogućava da dokazi koji su pribavljeni i izvedeni u inostranstvu sada mogu da se koriste kao dokazi u krivičnim postupcima u našoj zemlji. Pozivam na kraju sve onekoji smatraju da je dobro da se optuženima za ratne zločine sudi u našoj zemlji da podrže ovaj predlog zakona.
Izvolite, replika, narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo, pravo na repliku na osnovu direktnog pominjanja imena u izlaganju narodne poslanice Milice Gavrilović i pogrešnog tumačenja onoga što sam imala u dijalogu sa ministrom. Dakle, ili imate novu zamenicu i pomoćnicu, ili ste zaboravili odgovor. Molila bih sve poslanike koji podržavaju ministre, to je njihovo pravo, da se uzdrže od takve odbrane ministra. Mislim da je ministar u odnosu na moja pitanja sasvim u sposobnosti da odgovori sadržinom za koju smatram da je dovoljna i tačna, i ne smatram potrebnim da narodni poslanici umesto ministra, znajući šta je on zaboravio i šta nije znao, daju odgovore. Ono što je meni promaklo i zato ponovno pitanje jeste komandna odgovornost. Da li je bilo odgovara u vašem obraćanju i da li se podrazumeva da će komandna odgovornost biti osnov za otvaranje istrage, podizanje optužnice i terećenje osumnjičenog lica. Ono što bi zaista bilo dobro, osim pozivanja na član 18. Krivičnog zakonika Republike Srbije, jeste da zaista čujemo jasno bar vaš stav, kao ministra, kao čoveka iskusnog u pravosuđu i kao nekog ko je imao priliku da se bavi slobodnim sudijskim uverenjem. Šta je to što će naše pravosuđe ceniti, da i ako nije izvedeno u skladu sa Statutom i Pravilnikom Haškog tribunala, neće biti prihvaćeno kao dokaz i kako se onda shodno primenjuju odredbe Krivičnog zakona. Meni je taj odgovor potreban zato što smatram da bi time razvejali neke sumnje oko odredaba ovog zakona, a mislim da bi i zbog javnosti bilo dobro. U svakom slučaju, zahvaljujem koleginici na odbrani ministra, ali poslanik se obraća ministru, a ne drugom poslaniku. Kad se obraćamo drugim poslanicima, onda mi to radimo na svoj način, ne uplićući ministra i Vladu u to. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar pravde, gospodin Stojković.
Hvala vam što ste mi sad objasnili nešto što izgleda nisam shvatio. Nisam shvatio da imam potrebu da se branim. Mislio sam da je ovde bilo pravno pitanje vezano za zakon. Po pitanju komandne odgovornosti tačno da nisam odgovorio na ono vaše pitanje. Odmah da vam kažem, ovim zakonom se predviđa, to su tzv. radnje propuštanja. Imate i kod nas mogućnost suđenja za nehatno izvršenje krivičnog dela. Iscitiraću vam, kaže – ko svesno ne učini nešto, ili – ne učini, a mogao je znati. Kad pogledate i poslednju presudu generalu Blaškiću, ona čak daje jedan stepen više kao mogućnost da se ne sudi za određena dela. Ona govori samo o svesnom nehatu. Čak isključuje nesvesnu dimenziju. Kaže – mora da bude dosta uveren da će to tako moći da se desi, pa propusti. To je već stvar koja će biti raspravljena kod našeg Krivičnog zakonika, jer je predviđeno to krivično delo propuštanja. Samo vam skrećem pažnju da imamo i nehatno izvršenje krivičnog dela. Ono podrazumeva i ovo, da je mogao spram svojih ličnih svojstava i okolnosti znati, a nije. Vi imate slučajeve da se ovde i sudi, a imate i u Hrvatskoj slučaj da se sudi, a zakonodavstva su nam vrlo slična. Čak mi unosimo i novinu. Što se tiče ovog vašeg pitanja vezanog za dokaze, nemojte me pitati kako će ih sud ocenjivati. Mi ovde obezbeđujemo da sud može sve dokaze da koristi, da nema više neke priče o smetnji, a kako će koji dokaz oceniti, kako će koji prihvatiti, to je kao i u svakom drugom postupku, pre svega može prihvatiti nešto da izvede kao dokaz ili da ne prihvati. Ako ga prihvati, kad ga izvede, ceniće ga da li ga prihvata i na njemu bazira presudu ili ne prihvata. To je čisto pitanje suđenja, nije vezano za ovaj predmet.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a neka se pripremi narodni poslanik Boško Ristić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o organizaciji nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina doneo je uglavnom terminološke izmene. Srpski radikali, kao jedina opoziciona stranka u ovom parlamentu, neće glasati za taj predlog, ali smo dužni da kažemo šta je ono što je makar u tom terminološkom smislu nešto bolje ili nešto lošije u odnosu na ono što smo imali do sada. Dobro je da više nema sintagme "učinilaca ratnih zločina" zato što prejudicirate time da su oni počinili krivično delo. Time se vrši pritisak na sve druge nadležne državne organe koji treba da donesu značajnu odluku u određenom postupku. To je nešto što bi moglo da bude prihvatljivo. Ono što jeste iz našeg ugla bolje rešenje nego ranije jeste činjenica da bismo mogli da preuzmemo deo postupaka koji se vode pred Haškim tribunalom, ali to ostavlja mogućnost drugima da traže ono što mi mislimo da nemaju nikakvo pravo, posebno kada je reč o vašem obrazloženju, u kojem se kaže da je tim pravilom omogućeno ustupanje potvrđenih optužnica ne samo sudu države na čijoj je teritoriji krivično delo učinjeno ili optuženi uhapšen, nego sudu nadležne države koja je voljna i adekvatno pripremljena da preuzme takav predmet. Plašimo se da ne dođemo u onu situaciju gde će našim državljanima - zato što su posebno zainteresovani za to, a to suđenje bi bilo bolje od unapred propisane i predviđene smrtne kazne - da sude u Hrvatskoj ili nekoj drugoj od zemalja nekadašnje Jugoslavije. Ovde se vodi političko-pravna rasprava. Kao što devedesetih godina nije bila podela u Srbiji – ko je za rat, a ko je protiv rata, jer nijedan normalan čovek nikada nije za rat, već je bila podela na one koji jesu za svoj narod, svoju državu i slobodu svog naroda i svoje države i onih koji su protiv svog naroda, protiv svoje države i protiv slobode svog naroda i države. Tako isto i danas nije podela na one koji jesu za sankcionisanje ratnih zločina i koji su protiv sankcionisanja ratnih zločina, iz prostog razloga što ne postoji onaj ko se protivi sankcionisanju ratnih zločina. A zašto? Iz prostog razloga što svaki normalan čovek jeste za sankcionisanje ratnih zločina kao najtežeg krivičnog dela. Čini mi se da ne postoji nijedan čovek u Narodnoj skupštini Republike Srbije koji bi bio protiv takve ideje. Ono u čemu se danas razlikujemo jeste ponovo slično pitanje, dakle, ko je taj koji određuje počinjene ratne zločine? Neki su ovde govorili o Srbiji kao poratnom društvu, o nečemu sa čim mi treba da se suočavamo, a do pre nekoliko meseci su nam govorili o denacifikaciji Srbije, o onome kako Srbija treba da prođe kroz period katarze da bi mogla da uđe u red normalnih zemalja, kako kažu, evropskih civilizovanih država. Sada moram da kažem, koliko god vi to tražili, koliko god insistirali, ma kako glasno to radili, ma kako bez ikakve argumentacije na tome nastavljali, moram da kažem da to prosto nije istina. Ja ću vam navesti za to medijske primere. Kako ste svaki put pravili priče o Srebrenici, po deset dana smo gledali filmove o Srebrenici, u redu je, ali nikada nam niste pokazali, nikada niste finansirali, nikada niste ništa učinili da nam pokažete film o Tarčinu, gde su mučeni Srbi u Bosni i Hercegovini, nikada nam niste pokazali film o Lori, gde su mučeni Srbi iz Krajine ili avnojske Hrvatske, kako god hoćete, nikada nam niste pokazali, kada već o Srebrenici govorimo, zločin iz Podravanja ili Kravice. Da vas pitam gde je zločin i kakav je to zločin bio u mesto Podravanje, garantujem da ni ne znate, zato što vas stotinu preklanih Srba nikada nije interesovalo, zato što vas je interesovalo samo kako politički možete da iskoristite i napadnete nekada nekog Srbina i ništa više. Interesuje me kada ste to napravili film o stravičnim ratnim zločinima počinjenim nad srpskim vojnicima, vojnicima JNA u Sloveniji, ili ste samo razmišljali kada, kako i koliku ćete proviziju da uzmete za davanje zemljišta "Merkatoru", ili o zapošljavanju svojih najbližih srodnika sa platama od preko 10 hiljada evra. Vi pokazujete da vas ne interesuju ratni zločini, a ispričaću vam kako su ginuli naši vojnici u Sloveniji, pošto to niko nije želeo da ispriča javno. Više od 30 njih je poginulo tako što su držani bez vode, bez hrane u svojim kasarnama, a onda kada bi izašli u krug bez ikakvog naoružanja da se prošetaju, zločinačkim snajperskim hicima su ubijani, da se nikada ni sa čim nisu suprotstavljali, da nisu ništa tražili. I da li je neko odgovarao za to, jeste li nekada pitali nekoga za to, jeste li to tražili? Niste, zato što se utrkujete na svakom mogućem mestu da se dodvorite nekima koji će da vam kažu da, baš dobro, treba da progonimo Srbe, jedino je pitanje budućnosti ovih prostora kada ćemo da uhapsimo Karadžića, Mladića, četvoricu generala i ne znam koga. Nisu četvorica generala naložila likvidaciju vojnika u Sloveniji, likvidaciju, mučenje, torturu i ubijanje ljudi u Tarčinu, nisu to isto dozvolili ni na Pofalićima u Sarajevu, nisu to isto uradili ni u Lori, ni u Varaždinu, ni u Bjelovaru, ni u mnogim drugim mestima. Ovde se govori o Vukovaru kao simbolu srpskih zločina. Ma nemojte, u Vukovaru je po popisu hrvatske Komunističke partije, koju je hrvatska Udba organizovala - pa i danas ima ovde, ne znam zašto ministar nije sada ovde da ga pitam kako su mu portparoli pojedinih specijalnih tužilaštava, kako rade za hrvatsku obaveštajnu službu, i oni će da ispituju ratne zločine - bio jednak broj Srba i Hrvata, a veći broj Srba, uz Jugoslovene koji su po njihovom popisu napravljeni, po njihovom, a znate kako su falsifikovani i lažirani. To je napravljeno kao da su Srbi izvršili okupaciju, kao da nikada nisu živeli u Vukovaru, kao da nikada nisu živeli u Baranji. Do Josipa Broza nikada Baranja nije pripadala Hrvatskoj, nikada kroz istoriju, čak i u podeli na banovine, nikada nije pripadala Hrvatskoj, apsolutno nikada. To nikada niko od vas nije hteo da kaže, zato što treba da se zna da su Srbi zločinci. To je jedino pitanje o kojem se govori. Onda naši nesrećni državnici, razni, lažni, idu pa se izvinjavaju gde god stignu, i svaki se prvi put izvini, i onaj koji se deseti put izvinjava i on se prvi put izvinjava, da bi bio značajniji i veći od onoga ko se pre njega izvinio. Idu od Sarajeva, Zagreba, Mostara, Splita, Dubrovnika, nema gde sve nisu stigli da se izvine, ali nikada da odu u Tarčin da se pomole nad senima srpskih žrtava, nikada da odu da kažu Srbima, izvinite što nismo ništa preduzeli da gonimo one koji su učestvovali u ubijanju Srba i pripadnika srpskog naroda. Samo za to im ne pada na pamet da bilo šta učine i urade. Nije ovo pravljenje reciprociteta, jer zločin je zločin, ali mi je neverovatno da je zločin uvek, i kada ga ima i kada ga nema, a tobože ga počinili Srbi. Nikada nije zločin kada ga učine nad pripadnikom srpskog naroda i mi sada ovde razgovaramo o tome da Lazarević, Pavković treba da idu u Hag. Oni treba da idu u Hag zbog navodnih zločina počinjenih na Kosovu i Metohiji, a imate li film o maloj Milici Rakić iz Batajnice za prethodne četiri godine napravljen, imate li film o detetu ubijenom na mostu u Varvarinu, bilo kojem, jer više dece je ubijeno. Imate li da ste nekoga gonili zbog tog ratnog zločina, valjda je to ratni zločin, a ne znate nijedan zločin koji su počinili Lazarević i Pavković. Ne znate, evo izađite i kažite jedan. Kažete, oficirska čast je takva, neka se preda. Nije tačno. Kapetanu broda oficirska čast nalaže da ostane poslednji u brodu i da zajedno sa brodom potone, da ostane sa svojim borcima i vojnicima. Vi hoćete da odvojite ljude i od svog naroda, od svoje vojske, od otadžbine, a oni su branili otadžbinu po nalogu države. Hoćete li za 20 ili 30 godina, bilo kada, 50 godina, kada neko napadne ovu zemlju - pošto vidim da lepo sklanjate vojsku sa granica prema Hrvatskoj, neko je tražio, palo mu na pamet da mu Šarengrad ne bude ugrožen, on misli da je to sve njegovo, pa sklonite vojsku, neka bude samo policija tamo - kada neko bude napao i na taj deo Srbije, severni deo Srbije, na Vojvodinu ili na bilo koji drugi, onda ćete da kažete, nemojte niko da se odaziva, nemojte da bilo ko odgovara, zato što će opet da vam dođe neki Hag, gde ćemo mi da vam kažemo, izvinite, vi ste budale i ludi što ste zemlju branili. Najpametniji smo mi što smo od početka bili na strani naših neprijatelja, jer smo znali koja će da bude pobednička strana. Srbi su bili napadnuti i u Hrvatskoj, u Bosni i Hercegovini i branili su se, ali su izgleda krivi zato što su se branili. Ko odgovara za zločin etničkog čišćenja, najtežu vrstu ratnog zločina, progon 500 hiljada ljudi sa svojih ognjišta, ko za to odgovara, kada se neko izvinio našem narodu za to, da li je neko tražio izvinjenje. A što ti naši ne odu pa kažu, izvinite se tim ljudima. A ne pre neki dan, pre četiri dana, ustaše šetaju Zadrom, videli ste ih u crnim košuljama, u ustaškim uniformama, sa zastavom koju vi dižete na jarbol Sanaderu i ostalima kada u Beograd dolaze, ustašku zastavu naši vojnici ovde pozdravljaju, ustašku himnu im sviraju, a zato mi kritikujemo čoveka koji ima ličnu tetovažu pa ne sme da ima, i mi se slažemo da je to problem koji je on napravio zato što ima tetovažu na ramenu, čoveka koji nikada nijednog Hrvata nije ubio. To pokazuje kako nam je jadna država i na koje je grane spala. To pokazuje da državu više nemamo. Ovde je sada pitanje političkih činilaca, jeste li za državu ili niste za državu. Ako kažete, mi moramo sve to, kažite nam onda da ste ovde gaulajter, kažite nam da ćete sve što nekome padne na pamet da sprovodite, da zemlju nemamo, da državu nemamo, a ne moramo ni da biramo. Može da upravlja bilo ko na kugli zemaljskoj, činovnik koji će da ima pet ili deset hiljada evra platu i da ne brine uopšte. Onda sve tako može, nikakve razlike nema. Da namećete stalnu krivicu, tobože kroz individualizaciju, praveći kolektivnu krivicu srpskom narodu. To više ne može da se dozvoli. Kaže predsednik Srbije pre neki dan - izvinjavam se u ime pojedinaca koji su izvršili zločine. Pa, što ne goniš te pojedince? Ako znaš koji su pojedinci izvršili zločine, goni te pojedince. Ako ne znaš, onda ćuti. Ako ne znaš, znači da stavljaš kolektivni žig krivice srpskom narodu. Ili ćuti ili to reci, a ne - otišao sam da stičem poene, imam široka pleća, pa ću da primam ponovo kritike od ekstremista u svojoj zemlji. Nisu to ekstremisti. Običan narod ne može više da trpi to poniženje, običan narod hoće da kaže - ljudi, mi smo izgubili naša ognjišta, tamo su Srbi vekovima živeli, nas su ubijali kako su stigli, gde su stigli, na koje sve načine su hteli, nas su osuđivali, nas bombardovali, vozove nam bombardovali, granatirali televizijske kuće, uništavali, urušavali sve. Šta smo mi radili - ništa, okrivljavali jedni druge. Vi ste krivi samo zato što drugačije mislite, samo zato što ste naši politički protivnici. Ne može to narod više da prihvati. Pisali ste optužnice protiv nekih koji vam se nisu politički sviđali, pisali ste optužnice protiv ljudi samo zato što drugačije misle. Eno ga Vojislav Šešelj dve godine sedi u Hagu, ne zna više čovek ni zašto sedi. Kada postupak treba da počne, onda izmisle još nešto da prošire optužnicu, da bi još dve godine trajao istražni postupak, da četiri godine sedi, a da mu postupka nema. A sam je otišao, niste morali crnu kesu da mu stavljate, niste morali šok bombe, puške, pištolje, mitraljeze, one kriminalce da dovodite tamo i da izleću iz vaših kombija. Kriminalce, Surčince, da izlaze, a da glume policiju. Čovek je sam otišao i šta ima od toga - nema ništa, zato što je kriv zbog ideje da Srbi žive na svojim ognjištima u svojim domovima. Sada ćete vi da nastavite i dalje - da li je Srbija spremna da se suočava sa tim ili nije? Pa, da li ste vi spremni da se suočite sa tim koliko je Srba pobijeno u jednom Podravanju, koliko je Srba proterano iz Drvara, Grahova, Petrovca, Krupe, Sarajeva, Ilijaša, Vogošće, Hadžića, Ilidže, svakog drugog mesta? Zašto o tome niko ne govori, nego jedino o čemu se priča, to je kako i na koji način da se nametne krivica srpskom narodu. Mi smo osudili one koji su učestvovali u ubistvu Marike Štefanc u Hrtkovcima, ova država je osudila četiri čoveka. Koga su to oni osudili za onakvu zločinačku akciju kakve su bile i "Oluja" i "Bljesak", za onog ustaškog zlikovca Roberta Padežina, ako se ne varam, koji je spustio svoj avion na 200 metara visine i mitraljirao kolone izbeglica, pobio više od 50 ljudi? Da li ste pitali nekoga za nešto slično? Da li ste pitali ko je odgovoran za napad na kolonu izbeglica u Petrovcu, koja se povlačila iz Srpske Krajine, gde su roditelji izgubili tri sina? Ili za Srbe nema zločina, kada su na njima počinjeni? Samo su Srbi krivi. Ne mogu to ljudi više da slušaju. Evo, ne mogu više da vas slušam ni na raznim vašim televizijama, ni da čitam to po raznim novinama - samo Srbi krivi, Srbi zločinci, Srbi da odgovaraju. Ma nemojte. Oni koji su nas ubijali, oni koji su najveći zlotvori i zlikovci, oni su dobri, oni su civilizovani, oni su evropejci, a Srbi više ne valjaju. To ljudi ne mogu više da trpe. Nisu naši ljudi ubice, nisu naši ljudi zločinci. Oni koji jesu, recite imena, oni neka odgovaraju, neka idu pred lice pravde. Ono što naši ljudi hoće, to je malo poštovanja, malo dostojanstva, hoće da žive ponosno, da budu ono što jesu, da budu slobodni na svojoj zemlji. To je ono što hoće i ništa više. U tome se razlikujemo. Na kraju, oni koji su govorili sve vreme kako su za sankcionisanje ratnih zločina, a mi smo tobože protiv, to je taj, kao, drugi deo Srbije. Ti koji su uvek bili za sankcionisanje ratnih zločina koje su "Srbi počinili", jer oni ne znaju ništa o tim ratnim zločinima, ali im je javio neko spolja da oni za to treba da se zalažu. Zalažu se ne zato što misle da je to neki visoki moralni princip, već zato što su to pretvorili u princip pljačke, otimačine i lopovluka ovde po Srbiji. Mogu da kradu i otimaju koliko god hoće, zato što su oni dobri, ideološki dobri i prihvatljivi za neke koji učestvuju u satanizaciji srpskog naroda i srpske države. Danas se politička scena Srbije deli, tačno je, na dva dela. Gospodine Stevanoviću, nemojte da idete, izađite pa im kažite kako su pljačkali i šta su radili. I vi kažite kako su pljačkali u vašem Kragujevcu, kao i u celoj Srbiji, kao i na svakom mestu u ovoj zemlji, šta su iza sebe ostavljali. Politička scena Srbije se, tačno je, deli na dva dela. Jedan deo su oni lažni borci za suočavanje sa istinom. Vi se suočite sa istinom. Naučite malo o tome gde i koliko je Srba pobijeno u ovom ratu, kao što treba, a vidim dobro znate gde su, kako i na koji način izvršeni zločini nad pripadnicima drugih naroda. Naučite da biste imali i jednu i drugu stranu, ako već vaš narod nije neko na čijoj bi strani trebalo da budete. Što se tiče zločina, ne treba da budete ni na čijoj, treba svi da se istraže. Te dve strane su: jedna vaša, koja jeste za dodvoravanje svemu, za onu najgoru vrstu kolonijalnog odnosa -ti mi kaži, a ja ću još gore da uradim od onoga što si rekao; ti mi kažeš da ga nekako uhapsim, a ja neću da ga hapsim sa lisicama na rukama, nego ću, uz to, crnu kesu na glavu da mu stavim; to je jedan deo Srbije, onaj deo Srbije koji ne interesuje naša država, naša otadžbina, onaj deo Srbije, manji deo, srećom, ne veliki deo, koji ne interesuje budućnost naše dece; i, drugi deo Srbije koji se tome suprotstavlja, drugi deo Srbije koji hoće slobodnu zemlju, koji hoće da ima svoju državu, koji hoće da ima budućnost svoje dece u ovoj zemlji. Taj prvi deo Srbije, manji deo, sve to ima. Zbog čega? Zbog toga što im tako lažno moralisanje omogućava pljačku, krađu, otimačinu i lopovluk na svakom mestu, preko dresova za fudbalske timove, fotokopir aparata, provizija na svakom mestu. E, zato. Nije to zbog nekih viših evropskih i evropejskih ciljeva, već zbog lopovluka. I, drugi deo Srbije koji hoće da se bori protiv korupcije, pljačke i lopovluka. Uveren sam da će sada doći do izražaja ovaj drugi deo Srbije, koji ste nekako trpali pod zemlju na svaki način i po svaku cenu, govorili mu u svakom trenutku - vi ne smete da budete Srbija, vi ne možete da budete Srbije, zato što ste tu vi, ekskluzivni zastupnici tzv. evropske i demokratske ideje, toliko ekskluzivni da imate po 15 butika od Kalemegdana do Slavije, a u državnim i javnim preduzećima radite. Ima ih i gorih. Samo čekam da mi neko kaže da nije istina, pa ću da vam kažem imena tih visokih funkcionera. Po 15 butika od Kalemegdana do Fudbalskog saveza Srbije i Crne Gore. Takva je borba za moralno pročišćenje našeg naroda. Moralno se pročistili od Kalemegdana do Fudbalskog saveza, a nama sole pamet ovde kako treba da se obračunavamo sa našim generalimakoji su branili ovu zemlju, branili i vašu decu, kao i našu, kao i svako drugo dete u Srbiji, bez obzira na nacionalnu pripadnost, bez obzira na versku pripadnost, bez obzira na političko opredeljenje. Sada je uslov - hapsi ga, stavljaj mu crnu kesu na glavu. Nećemo, ali nemojte da terate drugu decu, nemojte da terate neke policajce da u tome učestvuju. Vi ste mnogo hrabri, jaki, računam, evropska, demokratska civilizacija vam je to dala. Nemojte da oni stavljaju crne kese na glavu tim ljudima. Vi to idite i uradite, pa da vidim imate li hrabrosti, imate li snage i mogućnosti da to uradite. Vi to uradite, jer ste mnogo hrabri, mnogo jaki i mnogo moćni, i da vidimo da li ćete uspeti u tome ili nećete. Srbija zaslužuje promene, Srbija zaslužuje da ova druga Srbija poštenja, Srbija koja hoće da imamo državu, da više ne ponižavamo ovaj narod, Srbija koja hoće da damo malo narodu šansu da bude svoj na svome i da živi slobodno u ovoj zemlji, ta Srbija mora i ta Srbija hoće da pobedi. Sve vas. Ako Vlada to bude htela da čuje, dobro je, a ako ne bude, biće na istom putu sa onima koji su poznati samo po crnim kesama na glavama i po petnaest butika od Kalemegdana do Fudbalskog saveza Srbije i Crne Gore. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović. Izvolite.
Naravno, neću da komentarišem ovo što je prethodni govornik iskazao ovde, jer ko se bude prepoznao u nedefinisanim adresama na koje su ove poruke bile upućene, neka o tome govori. Želim da kažem nekoliko rečenica u vezi sa izvinjenjem koje je predsednik Republike i predsednik Demokratske stranke, i zbog toga izlazim ovde, pre nekoliko dana dao u Sarajevu. Predsednik Tadić je jasno rekao da su zločine, u nesrećnoj deceniji koja je završila 20. vek, na prostoru bivše Jugoslavije svi činili, da za te zločine svi treba jedni drugima da se izvinimo, da zločine nisu činili narodi, i duboko sam ubeđen da je to tako, da su zločine činili pojedinci. Za te zločine oni koji su krivi treba da odgovaraju. Ako najveći narod treba prvi da se izvini, eto, on se u ime srpskog naroda izvinio, očekujući sa punim pravom da se zvaničnici drugih naroda izvine Srbima za ono što je Srbima učinjeno. Dok ne budu individualne krivice utvrđene onako kako je to u ovom svetu, ovakav kakav je, određeno i kako svako ko priznaje sistem UN mora da poštuje, nema za nas prevelikih izgleda da branimo uspomenu na zlo koje je nad našim narodom učinjeno u Drugom svetskom ratu i u poslednjoj deceniji. Pašće, ako ne budemo respektovali sistem UN, u zaborav i Jasenovac i Jadovno. Mi to ne smemo da učinimo. Moramo da se legitimnim sredstvima za legitimne ciljeve borimo i svako ko je kriv, ako neko ima drugo stanovište treba to odavde da kaže, i svako ko je ratni zločin počinio treba da odgovara i da bude kažnjen.
Ima prednost replika, narodni poslanik Veroljub Stevanović, pomenut je. Izvolite.
Gospodine Vučiću, vi ste pravnik, a koliko znam, dobar pravnik, možda i više od toga. Znate da se krivica dokazuje. To što ste vi meni rekli donekle se može tako reći, a postoje neke stvari koje moramo ispitati, ružne stvari, pa i u Kragujevcu. Dok se do kraja ne ispitaju, samo su ružne stvari o kojima se govori. Tačno je da smo zatekli Kragujevac u jadnom stanju. Tačno je da je dug samo u fondu tri miliona evra, tačno je da je to kuća koja liči na staklarskuradnju u koju je ušao slon, ali, gospodine Vučiću, to je proces koji traje. Tačno je i da smo čuli velike priče o donatorima koji treba da dođu i da počnu veliki grinfild poslovi, samo ti nisu imali gde da dođu, jer ništa, nikakvim odlukama nije spremno, nikakvim odlukama, to je tačno. Tačno je i da su potpisivali velike ugovore o mešovitim firmama, o nekim industrijskim zonama za neke industrijske zone, ali tačno da nigde te zemlje nema. Sve je to, gospodine Vučiću, tačno. Dozvolite da to i dokažemo. To ćemo dokazati, to vam tvrdim, bez obzira na pretnje, pozive, telefonske i svakakve druge, ali tema o kojoj danas govorimo, a vi ste je povezali sa ovom drugom, jako je ozbiljna, zaista jako ozbiljna. Molim vas da se vratimo na ovu jako ozbiljnu temu.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, izvolite, po Poslovniku.
Mislim da je predsedavajući dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine i da Narodnu skupštinu zaštiti od očiglednih povreda Ustava, a posebno od uvreda koje iznose predstavnici predsednika Republike. Naime, nigde u Ustavu ne piše da se predsednik Republike u ime građana Srbije nekome izvinjava. To što je uradio Boris Tadić, mogao je da uradi u svoje ime, u ime svoje političke stranke. U ime građana može Skupština nekom svojom odlukom. U ime naroda sudi sud, a da li još uvek sudi u ime naroda, ne znam. U ime naroda i u ime građana predsednik Republike ne sme da se izvinjava. Mogao bi narodu da se izvini, da se izvini, recimo, roditeljima vojnika koji služe vojni rok ili vojnika koji su učestvovali u ratu; recimo, meni bi mogao da se izvini, zato što on svoje savetnike šalje da služe vojni rok kod njega u kabinetu i u svojim krevetima. Da li vi znate da njegov jedan savetnik, ćutao bih, nego šta mu bi da se slika u uniformi i da se hvali kako služi vojsku, taj njegov savetnik od 00,00 do 24,00 časa služi u Predsedništvu Srbije vojni rok. Drugi mu kod Labusa služi vojni rok ili to možda nije tačno. Hajde da proverimo i to. Imao bih zbog čega i da se izvinjava predsednik Srbije Boris Tadić, a nikako u ime naroda. Mogao bi da se izvini što nam je ovako srozao vojsku, što nema vojska leba da jede, što nam je vojska dovedena na nivo da ne može da se odbrani od vojske Kosova i Metohije, pa neko drugi mora da nam pomaže. Imao bi za šta da se izvinjava Boris Tadić. Bilo bi mu dobro da se izvini. Najpre, da nam se izvini zato što nije raščistio sa kriminalom u DS. Zato što nije raščistio sa kriminalom DS-a u Skupštini Srbije, sa najtežim mogućim oblikom organizovanog kriminala, a na čelu je bio Bojan Pajtić. On je bio organizator. Ubeđen sam da je Boris Tadić bio podstrekač. Zašto biste vi krali glasove ako vas na to nije nagovorio Boris Tadić. Imao bi zbog čega da se izvini Boris Tadić i za ono uznemiravanje javnosti kada je navalio na jedno kuče na Dedinju. Imao bi. Imao bi da se izvini što je lagao u kampanji da neće da živi na Dedinju. Imao bi da se izvini što je rekao, Tomislav Nikolić ruši Vladu ako pobedi, on je taj rušilački element, a ja, ja sarađujem sa Vladom, imam kohabitaciju sa Vladom; pa sada on ruši Vladu, a mene optužuje da neću da je rušim. Imao bi za šta da se izvini Boris Tadić, samo neka se ne izvinjava za ratne zločine. Nemoj, još mi nismo taj posao završili. Još mi nismo utvrdili ko je činio ratne zločine i po čijem nalogu, a posebno nigde još nije utvrđeno da su građani Srbije činili ratne zločine. Činio je pojedinac, kako se zove, utvrdićemo na sudu, a da li je počinio, utvrdićemo na sudu. Ima ih i tamo, i tamo i tamo. (Predsedavajući: Vreme.) Ako optužite Slobodana Miloševića da je počinio ratni zločin, ako optužite Srbiju da je činila ratni zločin, zašto ćutite o tome šta je radila Hrvatska, šta je radila BiH, šta su radili njeni predsednici. Što se sa njima družite? Što tu krvavu robu u "Merkatoru" kupujete? Što dovodite prodavce, proizvođače, špekulante iz Hrvatske i Slovenije? Šta će vam to u ovoj našoj lepoj zemlji? Jesu hteli da idu? Jesu nam ubijali decu da bi otišli iz ove države? Šta će vam sada? Za pare, za dolare, za evre, za marke, za nešto što će neko od vas da uzme. Imali bi vi mnogo zbog čega da se izvinjavate.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović.
Na vašu nesreću, predsednik Demokratske stranke je predsednik Republike Srbije, gospodine Vučiću, i tu vam ne mogu pomoći. To je činjenica koja je jedna od malo svetlih tačaka u političkom životu Srbije. Pre svega, pošto smo ušli u polemiku o ustavnim nadležnostima, predsednik Republike predstavlja Republiku Srbiju i građane Srbije. Predsednik Srbije, koji je izabran na neposrednim izborima, pobedivši vas, gospodine Nikoliću, ubedljivo na tim izborima, ima pravo da predstavlja građane na način za koji utvrdi da je najbolji za državni interes. Boris Tadić to čini i u korist svih osam miliona građana Srbije. Samo nekoliko detalja. Kada kažete, gospodine Nikoliću, da vojska nije u dobrom stanju, vi ste učestvovali u vlasti koja je, kada je okončana u jesen 2000. godine, ostavila takvo stanje stvari u vojsci da nije bilo nafte da se uključe tenkovi ili upale, da bi elementarna bezbednosna funkcija vojske mogla da bude izvršena. Sada vi, gospodine Nikoliću, spočitavate bilo kome da je zaboga urušio borbenu gotovost zemlje. Vi ste, gospodine Nikoliću, saučestvovali u urušavanju, najvećem u istoriji, borbene gotovosti zemlje i potencijala ove države. Što se tiče krađe glasova, kao što znate, u toku je sudski postupak. Demokratska stranka će potpuno, kao što je to i do sada činila, respektovati i uvažavati sve procedure koje nadležni pravosudni organi u ovoj zemlji vrše. Kada pomenete događaj koji se zbio pre desetak dana, gospodine Nikoliću, tužno je kada prva ličnost jedne velike parlamentarne stranke, ma koliko bila opoziciono nastrojena stranci u kojoj se nalazim, uspe da zaboravi za godinu i po dana da je u ovoj zemlji predsednik Demokratske stranke i tada predsednik Vlade poginuo u atentatu, a da se na dva ili tri dana pre tog atentata desio događaj koji je gotovo istovetan događaju o kojem sada govorite, i kada je izvršen napad na kolonu u kojoj se nalazio predsednik Republike. Isto tako, gospodine Nikoliću, bruka je da prva ličnost jedne velike parlamentarne stranke koristi u demagoške svrhe mesto gde stanuje predsednik Republike. Predsednik Republike, kao i drugi visoki državni funkcioneri, za koje postoje bezbednosne procene da im je život ugrožen, u državi u kojoj je predsednik Vlade mučki ubijen pre samo godinu i po dana, moraju, nažalost, da žive u objektima koji omogućavaju da nadležni državni organi pruže adekvatnu zaštitu. Vi to vrlo dobro, gospodine Nikoliću, znate, ali kao što mogu da vidim počela je predizborna kampanja i vidim da ste promenili stav da nećete rušiti Vladu Vojislava Koštunice, samo 10 dana pošto ste joj dali punu podršku.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, imate pravo na repliku.
Imao sam i malopre, gospodine predsedavajući, ali nije važno. Moram da priznam da sam zaista nesrećan, ali nisam samo ja, sada je više od šest-sedam miliona građana Srbije apsolutno nesrećno što je Boris Tadić predsednik Srbije. To je tačno, gospodine Petroviću, i potpuno se slažem sa vama. Nesrećni smo ne zbog nas, nego zbog naše dece i budućnosti ove zemlje, zato što nam je sada jasno ko ovu zemlju vodi, zato što nam je potpuno jasno na koji način hoćete ovu zemlju da upropastite. Vi govorite o tome da je neko uticao na borbenu gotovost, o tome šta je bilo 2000. godine. Jeste, ali niko nije uzeo 40 miliona evra ili 20 miliona evra, kao što ste uzimali u prethodne tri godine, kao što i danas uzimate krađom vojne i državne imovine. U tome je razlika između vas i nas. Govorite o izvinjavanju. Treba da se izvini, to je njegova nadležnost i to je učinio u ime svih nas. Nemojte da to bilo kada više čini u naše ime. Nemojte, jer to nećemo i to ne traže od njega građani Srbije. Od njega građani Srbije traže nova radna mesta, veće plate, veće penzije. To je on obećao u izbornoj kampanji. Od svega toga nije ostvario ništa, sem sebi nešto veće plate i činjenice da je plaćeno 250 evra da bi neki skočio sa mosta u njegovu čast. Građane Srbije nije interesovalo kako neki tamo skače sa mosta 5. decembra, nego zašto nema Srba u Mostaru, zašto su im kuće porušene i otete, šta je sa srpskom imovinom. To su hteli da čuju građani Srbije. Kada je već rekao da svi treba da urade izvinjenje, pošto je to neki rad, tako kažete, ili da se izvine građanima Srbije i ostalima, pošto je to tako, šta je dobio kao odgovor od Sulejmana Tihića? Da li ga je pitao – kada ćete da se izvinite za Tarčin, kada ćete da se izvinite za Podravanje, kada ćete da se izvinite za Tuzlu, za Gradačac, za Zenicu, za sve ono što ste radili Srbima. Nije ga pitao, nije smeo, nije hteo, jer su mu svi drugi preči sem pripadnika srpskog naroda, sem građana Srbije. U tome se razlikujemo. Ta vaša ubedljiva pobeda od 6% došla je zahvaljujući Vladi Republike Srbije, zato što ste se svi udružili da pobedite Tomislava Nikolića i doneli ste svi zajedno veliko zlo Srbiji. Nije narod ni znao, ni očekivao da će ovakvo zlo Srbijom da se valja. Ali, zašto vi brinete? Zato što hoćete samo jedne izbore. Da, imali biste više od 30 poslanika, ali, da znate, ne biste imali ni predsednika, ni gradonačelnika Beograda, niti biste imali ljude na mnogom mestima gde danas imate. Zato vas čekaju izbori na svim nivoima i sve ćete to da izgubite, jer Srbija konačno hoće da se oslobodi lopova, kriminalaca i onih koji su je doveli do prosjačkog štapa.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Replika je izazvana time što je gospodin Petrović ovde, replicirajući drugom narodnom poslaniku, izrekao tezu da je Boris Tadić predsednik svih gađana Srbije i da kao takav u ime građana Srbije može da daje izjave. Onda postavljam jedno prosto pitanje, pošto ovde zastupam poslaničku grupu DSS koja zastupa interese građana Srbije koje je dobila na izborima decembra 2003. godine, da li je to moguće, gospodine Petroviću, da predsednik Srbije, koji zastupa interese građana Srbije, u njihovo ime govori? Može da govori ono što je govorio na vašem stranačkom skupu, kada se stavio kao perjanica na čelo povorke koja treba da vodi kampanju za rušenje Vlade Srbije i za raspisivanje novih vanrednih parlamentarnih izbora. Da li je to posao predsednika Srbije? To nije posao predsednika Srbije. Gospodin Tadić mora da razluči te dve stvari: ili je predsednik svoje stranke ili je predsednik svih građana Srbije, bez obzira ko je za njega glasao. On mora biti predsednik i onih građana Srbije koji su glasali za bilo koju stranku u ovom parlamentu, pa i za one koji nisu učestvovali na ovim izborima i koji nisu glasali. On mora da bude predsednik onih građana Srbije koji ga nisu poslušali i nisu izašli na izbore na Kosovu i Metohiji. I njihov predsednik mora da bude. Koliko on zastupa njihove interese, to pokazuje i odziv na tim izborima. Prema tome, videćemo ovih i narednih dana kako će se Demokratska stranka u svemu ovome provesti i to ni najmanje nije korektno sa vaše strane, a nije korektno ni sa strane Borisa Tadića. Neka se svako bavi svojim poslom u ovoj državi. Posao gospodina Tadića, dok je predsednik države, koga su izabrali građani, u tome je da zastupa njihov interes u najširem smislu te reči. Način na koji on to radi nije zastupanje interesa građana Srbije, to morate biti uvereni.
Gospodin Petrović ima prednost, pomenut je. (Tomislav Nikolić, sa mesta: I ja sam pomenut.) Izvolite.
Malo pažljivije vodite ovu sednicu, ali ponovo je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine. U ovoj skupštini niko ne sme nikoga da optuži da je uživao u ubistvu predsednika Vlade Republike Srbije, da se tome radovao, ali ne smete zbog dostojanstva Skupštine i Srbije da na bilo koji način uporedite Đinđića i Tadića. Tadić Đinđiću nije ni do čukljeva dorastao. To što se desilo te večeri, vi ste uporedili sa atentatom na Đinđića, ne mi. Mi smo zbog toga bili uzdržani u izjavama i rekli smo – desilo se nešto strašno pre godinu i po dana. Sačekaćemo da vidimo šta se ovo desilo večeras, ali poznajući Tadića i njegov izborni štab rekao sam, ovo je samo neka ujdurma i kampanja, ali ne sme do kraja da ide otvoreno. Druga stvar, ova koju ste rekli za vojsku, to je jako opasna stvar. Vojska je 2000. godine bila tako slaba, po vama, da je uživala najveći ugled među građanima Srbije, veći ugled nego Srpska pravoslavna crkva. Ta vojska je bila tako slaba da sam, kao potpredsednik Savezne vlade, svog sina smeo da dam u vojsku u rat. Ta vojska je bila tako slaba da, u odnosu na ovu, na odziv za mobilizaciju za rat je imala 95% pozvanih. Vi sada na odziv za služenje vojnog roka imate 50% odziva, od toga polovina traži civilno služenje vojnog roka. Vi ste uveli Srbima civilno služenje vojnog roka, da peru pelene u obdaništima. Ja sam za civilno služenje, neka služi u kasarni bez puške. Ima prigovor savesti, neće pušku, ne treba, može ašov, može budak. Ima na šta nema prigovor savesti. Ima da pravi puteve, da brani decu od poplava, ima šta da radi. A zamislite vi šta ste uveli. Pere pelene kada je mir, kada nas neko napadne, izbije rat, a on kaže – izvinite, ako bude pelena za pranje, ja ću da se odazovem, a onaj ko je nosio pušku taj sada neka ide neka ratuje. Kakve to građane B kategorije pravimo? Još jedna stvar. Ta vojska koju ste sada vi izgradili, povučena je sa granica. Nama vojska više ne čuva državu, a smeštena je oko zgrade predsedništva Srbije da čuva predsednika Srbije.
Narodni poslanik Petrović, izvolite.
Gospodine Nikoliću, kritične večeri niste rekli ništa ni uzdržano, niti oprezno, nego ste pitali – a šta to radi predsednik Republike u devet sati uveče nasred Beograda. To je bila vaša prva reakcija, nekoga ko je tako zabrinut za stanje javnog života i političkih prilika u državi, u kojoj je predsednik Vlade ubijen pre godinu dana. Povlačenje vojske sa granica, gospodine Nikoliću, jeste, kao što vi vrlo dobro znate, deo stvaranja uslova da bi država mogla da uđe u EU, pošto u celoj civilizovanoj Evropi policija čuva granice, ali to je stvar na koju je trebalo da odgovori gospodin Aligrudić i odnosi se na stav Vlade, a ne na stav predsednika Republike. O gospodinu Aligrudiću ću na kraju, pošto je on počeo da promoviše svoju veliku zabrinutost kada polemišem sa SRS i transparentno da pokazuje svoje velike političke naklonosti prema srpskim radikalima, ali to je opet stvar DSS-a, a ne moja, i neću više o gospodinu Aligrudiću. Da završim sa nečim što je gospodin Vučić ovde rekao. Gde su Srbi iz Mostara. Srbi iz Mostara, kao i 650.000 izbeglica, gospodine Vučiću, izbegli su zbog katastrofalne politike u kojoj ste i vi učestvovali tokom 90-tih godina i nažalost bili su primorani da napuste svoje kuće, svoje domove. I vi biste, gospodine Vučiću, tu politiku ponovo da uspostavite. E pa, nemamo gde više ni da bežimo, ni da se sklanjamo i zbog toga je nužno i Vlada i predsednik, ali i opoziciono stranke da vode računa o interesima zemlje, i da vode politiku koja državu mora da uvede u EU.
Ministar pravde ima reč.
Zaista u ovim političkim nadmudrivanjima nisam učestvovao, ali ovde su iznete dve neistine i to na teret Vlade. Jedna je da Vlada odlučuje o nečemu, a gospodin Petrović jako dobro zna da to rade na nivou savezne zajednice Srbije i Crne Gore, ne Vlade. Prvo, moramo da odlučimo tamo, jer ne bi mogla srpska vlada da odluči da li će na granicama Crne Gore prema Albaniji biti policija ili vojska. To znate dobro. To je jedna neistina, za koju nisam hteo da se javim, ali posle ove druge neistine moram. Ovde je rečeno da je jedina svetla tačka na političkoj sceni Srbije Boris Tadić kao predsednik države. Moram da kažem da je sreća, po onome što ova vlada radi, a ima bogami i podrške u ovom parlamentu, pa ostvarujemo ono što treba da bi ova država funkcionisala i živela. Ako bi bilo tačno to što tvrdite, da je to jedina svetla tačka, verujte, Srbija bi bila u dubokom mraku.
Određujem pauzu do 15,15 časova, s tim što imaće prvo pravo na repliku gospodin Vučić, pa gospodin Anđelković posle pauze. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Po službenoj evidenciji prisustvuju 154 poslanika. Molim vas da pre nastavka utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da primenom elektronskog sistema imamo kvorum za rad. Stali smo kod replike koju je tražio gospodin Aleksandar Vučić. Da li ste ostali pri replici? (Da.) Izvolite, replika, pa potom narodni poslanik Boško Ristić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, slušali smo od gospodina Petrovića ono što već čitavu deceniju slušamo. Gospodin Petrović, između ostalog, kaže, za to što u Mostaru nema Srba, dobrim delom krivi ste vi i vaša politika iz tog perioda. Ne znam na koju politiku mislite. SRS je bila jedina politička stranka u Srbiji koja je bila protiv Vens-Ovenovog plana, kao i ceo srpski narod u Republici Srpskoj. Odmah posle toga je došao neuporedivo bolji plan Kontakt grupe, podela na 49:51, a ne 42:58 procenata teritorije, sa direktnom vezom sa Bosanskom Krajinom, tadašnjom postojećom Republikom Srpskom Krajinom itd. Ne znam da li misli na tu politiku, što smo rekli da Srbi imaju pravo da žive tamo gde su rođeni, tamo gde je njihova imovina, gde je njihova očevina, da zadrže ono što im po svim zakonima sveta pripada. Moram da kažem da to nije ništa novo. Na to smo naučili, na to smo navikli, kao i za ovo gorivo za tenkove. Ne znam za tenkove, ali vas pitam za avione, za koliko naleta imaju danas piloti u Vojsci SCG goriva, za jedan mesečno ili za jedan u dva meseca. Ne znam ko je odgovoran za to stanje i ko je bio ministar odbrane Vojske Jugoslavije, odnosno Vojske SCG. Ne želim da ulazim u neku vrstu besmislenih rasprava sa predstavnicima DS o tome ko je i šta činio u prošlosti. Imamo samo nekoliko meseci od predsedničkih izbora na kojima je gospodin Tadić izabran za predsednika Srbije. Da li je išta od svojih obećanja ispunio? Da li je jednu jedinu reč koju je rekao građanima Srbije da će uraditi ostvario? Da li su građani Srbije nešto time dobili? Da li im je danas bolje, da li im je danas lakše? Da li imaju nova radna mesta? Da li imaju veće plate, veće penzije? Da li im je veći životni standard? Da li bezbrižnije gledaju u budućnost, ne svoju već svoje dece pre svega? Ne, samo im je lošije, zbunjeni su, ne znaju u šta da veruju. Jedan dan je protiv izlaska na izbore na KiM, jedan dan je za. Jedan dan je da ruši Vladu, drugi dan je da gradi, a ne da ruši. Treći dan on bi da daje nova radna mesta, ali nema ovlašćenja i nema ingerencije, kao da to nije znao u izbornoj kampanji. Svakoga dana nešto novo, a ono što je najvažnije, to je kako i na koji način treba sebe da predstavi u što boljem svetlu. Pre neki dan je "Blic" objavio, videli ste jednu reportažu, u kojoj kažu – primio predsednik Republike deo studenata Beogradskog univerziteta i vodio ih po zgradi Predsedništva, pokazujući kako izgleda zgrada Predsedništva. Nije naš predsednik turistički vodič ili bar ne treba da bude turistički vodič. (Predsednik: Vreme.) To jeste jedno časno zanimanje, ali turistički vodič dobija svoju platu za posao koji obavlja. Ovo je predsednik Srbije. U opisu njegovog posla ne piše da treba i da jeste turistički vodič. Srbiji je potreban predsednik koji će da vodi interese građana Srbije, čovek i ljudi koji će da brinu o ključnim problemima građana Srbije, o ključnim problemima našeg naroda zapadno od Drine i Dunava, a ne da brinu o tome... (Predsednik: Vreme, drugi put.) ... kako će oni, završavam, gospodine predsedniče, kako će oni da se dopadnu građanima i da dalje vode kampanju. Da vas obavestimo, kampanja za predsednika Srbije je završena i na stranu to što on ne bi smeo da obavlja drugu javnu funkciju po stavu 8. član 86. Ustava Republike Srbije, a svim drugim se bavi sem poslom predsednika Republike. Posebno se bavi poslom predsednika DS i to je izgleda najvažniji posao koji u ovom trenutku obavlja, kao da je jedini. Srbiji su potrebne promene, borba protiv korupcije, novi ekonomski i socijalni program. Zato je SRS krenula u izradu novog ekonomskog i socijalnog programa sledeće Vlade Republike Srbije. Ponudićemo građanima izlaz iz krize, ponudićemo žestoku borbu protiv korupcije i uveren sam da će to naići na veliku podršku birača u Srbiji... (Predsednik: Hvala vam...) Neka se predsednik malo ugleda na one koji žele da razmišljaju o narodu, koji žele da razmišljaju o građanima Srbije, bar na trenutak kad se nalazi na poslu i kad izigrava predsednika Srbije da o tome razmišlja, a ne o sebi. Siguran da će svima nama biti mnogo bolje, a možda malo bolje i DS, jer je ovako krenula u strahoviti pad i plašim se da do izbora neće biti ni treća ni četvrta stranka po snazi... (Predsednik: U redu je, hvala vam...) ... a naravno znate da će srpski radikali biti ubedljivo prvi. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić i to je poslednji govornik sa liste govornika danas o ovoj tački dnevnog reda.
Zbog javnosti i poslanika koji su skloni zaboravu moramo malo da se podsetimo da je ovaj zakon doneo DOS prošle godine, jednoglasno; bez obzira na unutrašnje sukobe i svađe, svi su glasali za taj zakon. SRS je bila protiv donošenja jednog takvog posebnog zakona iz prostog zakona što u postojećem pravnom sistemu i onoga što se tiče pravosuđa postoje rešenja, postoje odredbe da se u Republici Srbiji organizuju suđenja i za ovu vrstu krivičnih dela. Međutim, onom nejedinstvenom DOS-u je bio potreban jedan ovakav zakon, jer u to vreme je bila jedna moda da se osnivaju posebni sudovi, posebna tužilaštva, sve nešto posebno, verovatno zbog toga što je odlazeća vlada imala ono breme četiri generala i na sve moguće načine pokušavala da eskivira tu obavezu koju je zdušno od 2001. godine hvalila, kako je to krajnji domet demokratije i neke katarze kojoj smo mi podložni ili treba da budemo izloženi. I danas, kada se predlaže ova izmena zakona, situacija se okreće. Glavni pobornici tog zakona sada, navodno, nešto prigovaraju, a SRS i dalje stoji kod onog svog polaznog i jedinog ispravnog stanovišta, da ovakav zakon nama nije ni potreban. Pošto je očigledno da mi u Srbiji moramo da se podelimo na one koji su ljubitelji Haškog tribunala, to je čitav sklop nevladinih organizacije koje, između ostalog, postoje zbog toga da bi prikupljale neku građu za takmičenje, kako pljunuti Srbiju i Srbe. A imamo one koji pokušavaju nekim činjenicama, nekim standardima i pravilima međunarodnog prava da pokažu da Haški tribunal ne sme ni da postoji u ovakvom obliku i u ovakvoj formi. Da ne bi bilo većih zabluda, moram da vam kažem da je 1993. godine februarskom rezolucijom Saveta bezbednosti naloženo generalnom sekretaru da razmotri mogućnost postojanja i osnivanja jednog takvog suda. Sedamdeset osam najuglednijih teoretičara međunarodnog krivičnog prava i međunarodnog javnog prava iz SAD je izrazilo stav da ne sme da se formira jedan takav sud po glavi 7. Povelje organizacije Ujedinjenih nacija. Tog stava su se SAD držale sve do onog trenutka dok neko nije izmislio aferu Levinski. Tu aferu je izmislila jedna strana obaveštajna služba, a sa ciljem da u to vreme ona gospođa, koja je vodila spoljnu politiku SAD, pošto je ona bila jedina u SAD za osnivanje ad hok suda, postigne uspeh; pokleknuo je Klinton i 25. maja 1993. godine, na rođendan voljenog predsednika Tita, dakle, voljenog od onih koji slede njegov trag, doneta je rezolucija. Ali, u izveštaju generalnog sekretara, u kome je sadržan i neki predlog tog statuta od 30 i nešto trapavo smišljenih članova, stajala je konstatacija Butrosa Galija da ne postoji pravni osnov za osnivanje jednog takvog suda. Dakle, na osnovu Glave 7. Povelje OUN i da bi se to prevazišlo, obzirom da je deset država dalo mišljenje o nacrtu jednog takvog akta i oni su se svi izjasnili negativno, što znači da je samo političkom silom ili silovanjem uspostavljen. Rezolucijom broj 827 donet je Statut Međunarodnog suda za krivično gonjenje lica koja su izvršila teške povrede međunarodnog humanitarnog prava na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine. U nekom trapavom obrazloženju su naveli da taj tribunal ad hok posto kao pomoćni organ iz člana 29. Povelje Saveta bezbednosti i tu su prekršena sva moguća pravila i da bude stvar čudnija, Butros Gali u svom izveštaju je čak i naveo koji je pravi put za formiranje jednog međunarodnog suda, a to je rezolucija Generalne skupštine ili posebno održavanje međunarodne konferencije na kojoj bi se putem međunarodnog ugovora formirao takav jedan međunarodni sud. To je, doduše, i učinjeno 1998. godine 27. jula u Rimu, kada je usvojen Rimski statut i gle čuda, jedini protivnik formiranja i usvajanja Rimskog statuta bio je Teodor Meron, predstavnik SAD na toj međunarodnoj konferenciji. Usput, to je čovek koji je tridesetih godina rođen u Poljskoj, do 1984. godine je živeo i radio u Izraelu, bio je izraelski ministar u Kanadi, izraelski ministar u Savetu bezbednosti, a sada je predsednik Međunarodnog krivičnog suda u ime SAD. Dakle, svi oni koji razmišljaju o tome da li Haški tribunal može da postoji i da li je to pravna i politička tvorevina, kažem vam da je to čak i politička nakaza. Niko od značajnijih teoretičara međunarodnog krivičnog prava ne podržava, ne računajući ovaj naš ekspertski blok, poput Biljane Kovačević-Vučo, Nataše Kandić, Vojina Dimitrijevića, nema ga više onaj Fatić, nekada je i on bio ljubitelj, ali ga nema, ne javlja se, ne pominje se više. Pošto su takve stvari, dobro, ne mogu baš sve da pomenem, verovatno i ta Sonja Biserko, ali mi smo na političkoj sceni Srbije suočeni sa jednim velikim problemom, a to je taj sindrom ljubiteljstva. On bi se sveo na sledeće, iskoristiću jedno ime, ali bez namere da se to odnosi baš konkretno na tog čoveka, a to je moguće sindrom – Čanak. Ima puno takvih ljudi koji su apsolutno sigurni da sve ono što rade i što pričaju izaziva revolt građana Srbije, zato što je u sukobu sa mentalnim zdravljem, sa nekom zdravom logikom, da ne pričam da je u sukobu sa Ustavom i drugim stvarima. Kod protagonista takvih stavova je psihološko zadovoljstvo da ga narod psuje zbog toga, dakle, toliko je veće da oni pristaju i da lupaju gluposti, jer uživaju u tome da ga narod proganja, psuje i da izaziva revolt i da ljudi gase TV kada ga vide. Radi se o vrlo inteligentnim ali, verovatno, nastranim osobama, koji nalaze jedno psihološko zadovoljstvo u tome što psuju majku, što ljudi gase TV itd. To je naša svakodnevica. Tako imamo situaciju da u toku ove izborne kampanje za izbor predsednika Republike, dakle, jedan kandidat kaže, naravno, i ostali kandidati će biti srećni što ću da budem izabran za predsednika Republike, jer sam samo ja garancija da će se svim Srbima koji su optuženi, suditi ovde, neće biti isporučeni Hagu. Mislim da je tako, tako bar beše, gospodine Petroviću, tako ste rekli u onoj emisiji na TV Most. Gospodin Tadić garantuje, ako on bude izabran, biće suđenja ovde. Ne lezi vraže, završiše se izbori, on pobeže u Ameriku, kada se vratio, on je zaboravio, totalna amnezija. Sada se ljuti što se ne isporučuju. Moram da vam kažem da u Ustavu SRJ i Ustavu Republike Srbije nema odredbe o isporuci naših državljana inostranstvu. Neko kaže, naša međunarodna obaveza. Da vidimo kako te obaveze ispunjavaju druge zemlje, jer kada je Nemačka donosila zakon o saradnji sa Haškim tribunalom donela ga je zbog Dušana Tadića i njihov ministar pravde u njihovom parlamentu je izašao i rekao, molim vas, nema zabune nikakve, mi ovaj zakon donosimo, ali on se ne odnosi na državljane Nemačke, ne nego se samo odnosi na ove druge državljane. Malopre smo slušali ovde da se kaže, prezumpcija nevinosti, to je neki sudski pojam. To je elementarno ljudsko pravo, molim vas, a ko ne zna da je elementarno ljudsko pravo, nema potrebe, nema šta da traži u ovoj zgradi, dezavuiše javnost. Nemojte, moramo mentalne manipulacije da izbacimo iz ove sale, mentalne, medijske i sve druge podvale. To mora da se izbaci, kao što nam nekada neko reče, kaže, za mene je patriotizam da mogu da putujem u inostranstvo. Gde je našao u enciklopediji da piše to, ne zna šta je i svi slušaju neke lične želje, neke lične opservacije nekih ljudi, i ljudi su svesni da to nema to značenje, ali se iznosi, jer kada to krene preko ovih demokratskih medija, nesvrstanih, nevezanih, nezavisnih, samostalnih, a sve Soroši, onda nije ni čudo što možemo da čujemo kod nekih građana da maltene podržavaju svoju štetu. To je naša realnost. Dakle, Haški tribunal ne bi smeo da postoji. Haški tribunal treba razoriti kao Kartaginu, zato što je to opasan presedan. Statut ima 30 i nešto članova, sudije same donose svoj pravilnik o postupku i dokazima, materijalno pravo ne postoji, materijalno pravo je hibrid, surogat, smešten u četiri proizvoljna člana i onaj deo Međunarodnog suda, a zovu se pretresna veća i žalbeno veće, tumači po svojoj volji, a da bude stvar najtužnija, kao izvor međunarodnog običajnog prava nisu haške i ženevske konvencije, nego čak neke presude Ninberga i vojnog suda u Tokiju, kada prava nije ni bilo i kada su pravo i sud formirale sile pobednice. U Hagu on nije nastao voljom sila pobednica, jer u ovim oružanim sukobima, u ovom građanskom ratu, u ovoj situaciji kada je jedna država razorena spolja, ne iznutra, nije se raspala ona iznutra, nego je neko došao spolja, naredio, a pogodno tle za kvislinge postoji na ovom prostoru ovde, tako je rasturena jedna država, a sada u liku nekih sudija, gotovo svi su ucenjeni, jednog tužioca, krajnje problematičnog, ne zaslužuje ni da se pomene njeno ime ovde, i 1.100 zaposlenih u njenom tužilaštvu sa kriminalnim biografijama, gde su svi uslovljeni da rade ove pakosti što rade ove pakosti. Na sve to dodaje se ova plaćenička peta kolona. Kada ćete da donesete taj zakon o nevladinim organizacijama, da se prekine, jedan čovek ima 60 nevladinih organizacija, on je samo obična transmisija za pare koje se usmeravaju u subverzivni rad pojedinaca. Nažalost, to se dešava, to je naša realnost. Suđenja treba da se obave ovde, treba da se prihvate svi mogući dokazi, da li će sud da da veru tim dokazima, to je stvar sudskog postupka, onog uverenja i onih činjenica do kojih dolazi sud, i tu nemamo potrebe bilo šta mi da prejudiciramo. Naše iskustvo - bilo je nekih postupaka za zločine, vođeni su od strane sudova opšte nadležnosti. Pokazalo se da naši sudovi to znaju da rade, da mogu da sude. Međutim, treba imati u vidu i tu činjenicu da je Haški tribunal u sukobu sa onim sudom preko puta, koji je formiran po Rimskom statutu, koji se takođe nalazi u Hagu. To je onaj stalni sud. Moram da vas podsetim da oni koji se najviše zaklinju u demokratiju i ljudska prava nisu predali instrumente o ratifikaciji tog rimskog statuta i brže-bolje su ponudili da bilateralnim ugovorima uspostave imunitet za svoje vojnike koji se nalaze širom sveta. Da li može neko da mi ukaže koja je razlika između Vukovara i Faludže, po zgradama, po broju žrtava, po vojsci itd? Nađite odgovor na to pitanje, pa mi onda kažite da li je Hag sud koji može da postoji na osnovu međunarodnog prava ili je to rezultat političke želje onih koji su rasturili bivšu SFRJ, da ne bi bili odgovorni za ono što se desilo ovom narodu, a ovde neki služe da nas posvađaju i da, praktično, žrtva postane agresor. U prilog ovome, možda će najbolje da vam posluži sledeća činjenica: članovima 5-8 Rimskog statuta Međunarodnog (stalnog) suda za ratne zločine, dati su elementi i bića krivičnih dela ─ ratni zločin, genocid, zločini protiv čovečnosti. Uvedeno je i novo delo: agresija. Bića tih krivičnih dela utvrdiće države potpisnice Rimskog statuta, na osnovu sporazuma koji treba naknadno da postignu. Što se tiče dela agresije, još ne postoji biće krivičnog dela, s obzirom da agresija kao krivično delo nije rezultat međunarodnog ugovora, već jedne rezolucije Generalne skupštine. Ove činjenice vam ukazuju da se u Hagu sprovodi apsolutno nezakonito suđenje. Onda ne treba da vas čudi da sve što je najblistavije u međunarodnom krivičnom pravu, stručnjaci međunarodnog javnog prava, svi osporavaju mogućnost postojanja Haškog tribunala. Jedino se kod nas u Srbiji nalaze ljubitelji tog Haškog tribunala. Mogu da shvatim da imaju neki politički, mada to nije kod njih politički interes, jer oni nemaju nikakvu politiku, nemaju ideologiju. Mogu da zamislim da im je drago, pošto su se fokusirali na jednog, dva, tri, pet, desetoro ljudi i da je mržnja uslov njihovog postojanja na političkoj sceni, ali ne mogu da shvatim da gaze preko onoga na šta se uvek pozivaju, a to je demokratija, poštovanje prava i ljudska prava. U stanju su da zaborave svako ljudsko pravo i, naravno, nikada nisu digli glas što u Hagu u pritvoru sede ljudi, a da pritvor vremenski nije ograničen. U svim zemljama, najobičnijim, gde je demokratija na najnižem mogućem stadijumu, kada se neko smešta u pritvor zato što je potreban radi vođenja krivičnog postupka, taj pritvor je vremenski ograničen ─ mesec dana, tri meseca, uz mogućnost produženja itd. Hag je jedino mesto gde pritvor faktički znači izdržavanje kazne na neodređeno vreme. Svi oni što veličaju Hag, što smatraju da on predstavlja međunarodnu obavezu, neka se pogledaju u ogledalo, neka nađu gde je taj član, gde je taj međunarodni dokument, neka izađu na oči onim ljudima kojima je struka međunarodno krivično i međunarodno javno pravo, pa neka im održe predavanje zašto smatraju da je Hag potreban. Ukoliko uspete to što ste naumili, da prebacite ta suđenja ovde i da se taj Haški tribunal što pre ugasi, to nije nikakav uspeh, nego pokušaj da se uspostavi nešto elementarno što svi u svetu vide. Zašto nema tribunala za Irak, zašto nema tribunala za Avganistan, zašto nema tribunala za Vijetnam? Bio je jedan jedini predmet jednog poručnika, pa je prvo bio kažnjen na 20 godina, pa mu je žalba usvojena na deset godina, a sve vreme je izdržavao kaznu u kućnom pritvoru u vojnoj bazi, a onda, posle Niksona, čak je i pomilovan. Zločina nije ni bilo, a ubio je 180 i nešto ljudi u jednom selu u Vijetnamu. To je pogled na ratne zločine, to je pogled na ova krivična dela. U našem krivičnom zakonu postoji glava XVI Zločin protiv čovečanstva i međunarodnog prava. Obuhvaćena su sva krivična dela koja bi mogla da se sude i koja bi predstavljala teške povrede međunarodnog humanitarnog prava. Nikakva smetnja ne postoji da se organizuje suđenje. Postoji nešto što se zove ta komandna odgovornost, ali ne ova iskrivljena komandna odgovornost. Ljubiteljima Haškog tribunala bih poručio da malo pročitaju one presude u Hagu, pa neka odgovore na pitanje kako je moguće da Srbin iz Ključa bude agresor u Ključu. Kako je moguće da on bude agresor, kako je moguće da se formira udruženi zločinački poduhvat za ćošak od ulice, za ovo brdo, za ovo naselje, za ovu republiku? Ljubiteljima Haškog tribunala bih preporučio da pogledaju, neka pročitaju tačku 11. u gotovom svim optužnicama protiv Srba i neka pokušaju da definišu ko su sve to učesnici u udruženom zločinačkom poduhvatu. Budite sigurni da ćete pronaći i sebe na tom spisku, jer pored onog dela gde se imenom i prezimenom navode ljudi koji su predstavljali rukovodstvo ove zemlje, a postojala su rukovodstva na bazi izborne volje građana ove republike, tamo se nalaze i pripadnici JNA, teritorijalne odbrane, učesnici u javnom i političkom životu u Republici Srbiji. Zamislite, čak se tamo nalazi i Boris Tadić, i Vuk Drašković, i Biserko, i Kandić, i Vojin Dimitrijević, koji se vozi besplatno u Beogradu, i svi drugi protivnici srpskog naroda. Samo je pitanje dana kada ćete da dođete na red, pošto je sad trenutno gužva. Poručujem onima što su pisali optužnice protiv Srba i onima koji su skupljali dokaze, pogrešili su, uhvatili su se ćoravog posla. Građanima Srbije poručujem - ukoliko se u Hagu, povodom one tužbe za naknadu štete, desi nešto loše po građane Srbije, idite kod ovih ljubitelja Haškog tribunala i tražite da u vaše ime oni plate deo štete koji treba da plate. To je pravi odgovor na ovo naše pitanje. Znači, podelili smo se. Prema anketama, ima nas 70% koji smatramo da Haški tribunal ne treba da postoji. U onih 30% nisu sve ljubitelji Haškog tribunala. Ima nekih ljudi koji samo prividno navijaju za tu stranu, ali glavni su oni koji nisu mogli da ostvare ekstraprihode u desetogodišnjem periodu, kojima žiro-računi sa inostranstvom nisu radili, nisu mogli da budu veliki zastupnici ljudskih prava, oni koji su jedva izabrani za profesore pravnog fakulteta, oni koji su registrovani kao špijuni koji su upropastili državu, koji su zastupali državu, pa podnose jedan izveštaj, a izveštaj je bio drugi, i šta su radili tamo. To su oni. Dajte, otvarajte te dosijee, ali vodite računa, tamo ste vi.
Hvala na ovom sažetom izlaganju o zakonu. Gospodine Petroviću, izvolite, replika.
Pošto je gospodin Krasić pomenuo poimenično, mene lično, a i predsednika DS-a, a što je manje važno, zato što nemate, gospodine Krasiću, dobro pamćenje. A nisam rekao da će se u slučaju ovakvog ili onakvog ishoda na izborima suditi u Beogradu za ratne zločine, već da se povećava mogućnost da se to desi. Vi, gospodine Krasiću, čujete ono što vama odgovara i skloni ste da izvrćete istinu. Važniji razlog moje replike, gospodine Krasiću, što ste predsednika države nazvali protivnikom srpskog naroda. Ne mislim da ste vi, gospodine Krasiću, protivnik srpskog naroda. Vi vodite štetočinsku politiku za srpski narod. Verovatno je to vaše ubeđenje, ali o vašim ubeđenjima ovde mogu da polemišem sa ove govornice. I pored toga što mislim da imate politiku koja nanosi, još jednom da kažem, štetu interesima svakome od osam miliona građana Srbije, ne mislim da ste protivnik srpskog naroda po svom intimnom i subjektivnom stavu, ali objektivno, kao što je prouzrokovana šteta interesima države i naroda u proteklim deset godina, u onih poslednjih deset godina dvadesetog veka, pa tako i ova vaša politika, gospodine Krasiću, sada proizvodi štetu po interes svakog od osam miliona građana. Hvala. Ovo je bila replika.
Znam da je bila replika. Samo trenutak, gospodine Krasiću. Molim sve poslanike, te molim i vas da odustanete. Bilo je i u jednom i u drugom izlaganju osnova moje krivice što nisam opomenuo da se karakterišu politički stavovi poslanika, a što je najnormalnije, da ih ima i da se razlikuju, da se karakterišu kao neprijateljstvo prema državi. Molim vas, od toga odustanite, a ako je nešto drugo po Poslovniku, izvolite. Red je da se vratimo zakonu, to je naš osnovni posao.
Vi znate, predsedniče, da uvek polemišem sa stavovima, a ne sa ljudima. Primoran sam da ne primećujem, nego moram da odgovorim na politički stav, obzirom da neku štetočinsku politiku vodim, a to sam i protumačio da se odnosi na neke moje političke stavove. Moram samo, ako pomognem gospodinu, da se razjasne neke stvari. Bili smo u televizijskoj emisiji i vi ste jasno rekli, ukoliko Tadić pobedi na izborima, neće biti suđenja u Hagu, nego će se Srbima suditi u Srbiji, pred našim sudovima. Podržao sam vas u tome i ne znam zašto se vi ljutite, u čemu se ogleda moje štetočinstvo što sam vas podržao, to mi uopšte nije jasno....
U redu je to, to nije po Poslovniku, uporedićete snimak, molim vas. Hvala vama.
Predsedniče, nikoga nisam uvredio, samo kažem šta je to...
Ne, nego ste se pozvali na Poslovnik, te pitam po kom članu.
To je član 100.
U redu je, ispravili ste pogrešno tumačenje. Hvala vam.
Predsedniče, samo još neke stvari, nemate potrebe da me prekidate, ide lepo diskusija, sve u granicama tolerantnosti.
Izvolite.
Gospodine Petroviću, ne mogu da rešim probleme DS. Ne mogu da rešim te probleme. Boris Tadić, recimo, pozove Divca i kaže, podrži me za predsednika Republike, dogovori se sa njim oko ovoga, i izađe Aca Vlahović i to se pokvari. Da li vi komunicirate među sobom? Boris Tadić kaže, kada bude predlog o mom opozivu, DS ima u Skupštini da glasa da se uvrsti u dnevni red, a vi dođete ovde i glasate protiv. Znate, ne mogu da vas smirim. Vi to sredite u vašoj stranci. Ako imate kadrovskih problema, kažite, napravićemo konferenciju da rešimo te kadrovske probleme. Dok je bio ministar odbrane, glavni savetnik čovek koji nije služio vojsku, a sada glavni čovek koji nije služio vojsku. Tu nešto nije u redu. Mislim da nikakva uvreda nije ako se kaže da to nije u redu. To su činjenice. Hajde sada da se pravimo da ne vidimo te činjenice, ali narod vidi te činjenice. Ne možemo mi mimo naroda. Mi smo narodni predstavnici. Zaustavi nas neko na ulici i uhvati za rukav i kaže, da li vi kažete onom Tadiću da to nije tako, on je jedno obećao, a sada drugo radi. Zastupaću sve građane Srbije, a sada kaže, ma ne, samo demokratski blok itd. Nemojte da se ljutite ako ukažemo, ponovimo činjenice ili ponovimo neki vaš stav. Ljutite se na sebe, nemojte na citat, na onoga ko ga citira. Ako stvarno mislite da sam štetočina za DS, verovatno jesam. Rekao sam vam, mene su odredili za likvidacionog upravnika DS-a. Nemojte od mene da očekujete da budem sveti Sava za Demokratsku stranku, ne mogu da vas pomirim, ne želim da vas pomirim.
Naravno, izvolite. Dakle, molim vas, ovo je sada replika gospodina Petrovića, a još jednom apelujem na narodne poslanike, hajde da radimo ono što je naš posao, da radimo, da govorimo o zakonu, političke stavove možete da izmenjujete, a netačne podatke nemojte da iznosite. Vi niste određeni za likvidacionog upravnika DS-a, taj podatak nemam. Izvolite, gospodine Petroviću.
Gospodine predsedniče, nema potrebe da vi branite DS od gospodina Krasića, jer nikakva opasnost ne preti DS-u od gospodina Krasića. Skrenuo bih vam pažnju da povedete račun o tome da li se ovde povrede Poslovnika koje se reklamiraju zaista i prikazuju i izlažu.
U pravu ste.
To je već stvar vašeg stila i, kao i o mnogo važnijim pitanjima, istorija će, gospodine predsedniče, o tome suditi, a nije važno šta ćemo mi o tome da govorimo. Gospodine Krasiću, opet imam repliku na ovo što govorite. Naravno da sam izašao da repliciram zbog toga što ste se uvredljivo izrazili o predsedniku Republike. To je, takođe, stvar vašeg karaktera i vašeg doživljavanja političkog i javnog života. Vaša politika, gospodine Krasiću, koju promovišete i sprovodite, jeste štetočinska, zbog toga što vi ovde 25 minuta ubeđujete građanstvo Srbije, ne poslanike, pošto oni imaju svoje stavove, da Srbija ne treba da bude u sistemu UN. Nema veze što je Savet bezbednosti doneo rezoluciju kojom je konstituisao makar i Haški tribunal. U tom Savetu bezbednosti sede Rusija i Kina, gospodine Krasiću, a ni Rusi ni Kinezi nisu glasali protiv te odluke, koja ovoliko bitno, na našu nesreću, utiče na javni i politički život u Srbiji. To je, gospodine Krasiću, štetočinska politika, po mom viđenju stvari. Vi i ja se duboko razlikujemo i tu pomoći nikakve ne može ni biti.
Zahvaljujem. Nema replike na repliku. Gospodine Petroviću, prihvatam vaše upozorenje i nastojao sam da i jednog i drugog govornika upozorim da su kršili Poslovnik. Moguće je da vi to ne smatrate dovoljno oštrim, ali to upozorenje ostaje. Samo je izrečen politički stav i nema osnova za repliku dalje. Budite ljubazni i prihvatite to. Sada, po Poslovniku, naravno. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Mislio sam da li da vas upozorim, predsedniče, da malo vodite brigu o dostojanstvu Skupštine, a odakle pravo predstavniku DS-a da sa oduševljenjem govori o Rusiji i Kini. Otkud ta iznenadna ljubav prema Rusiji i Kini, gospodine Petroviću, kakvi su to autoriteti za vas. Vi ste zaboravili da okrenete glavu na tu stranu. Za vas ne postoje Rusija i Kina od kada ste došli na vlast, a kamo sreće da ste vrednovali stavove Rusije i Kine i mi sada ne bismo bili u blatu u kome se nalazimo. Znači, kada je bilo najgore, kada ste nas pljuvali zbog Rusije i Kine, sada da ćutite o Rusiji i Kini. Znači, imate pravo da iznosite stavove ove ovamo, a možete da pričate šta o vama misle Nemci, šta misle Englezi, Amerikanci, a već za Francuze niste moćni, to će pre ovi iz DSS-a, bolje će oni da obrazlože stavove Francuske. Rusiju, Kinu, Indiju, Belorusiju, Ukrajinu, Irak, arapski svet, afrički svet, Južnu Ameriku vi ne pominjite. To su za vas narodi koji ne zaslužuju vašu pažnju. To su države kojene zaslužuju saradnju našu. To su države koje su mogle da nas izvuku iz svega ovoga, a vi ste im okrenuli leđa. Zato kada hoćete na nešto da nas upozorite, nemojte vi da nam iznosite ruske stavove. A da je Rusiji relevantna DS, onda bi gospodin Putin primio predsednika DS Borisa Tadića kada je ovaj bio u Rusiji. To što je Boris Tadić molio da ga primi predsednik Rusije, a ovaj je rekao neću da te primim dok si predsednik DS, o tome vi treba u stranci da razmišljate. Samo vas molim, dok sam zastupao ovde stavove da treba intenzivno da sarađujemo sa Rusijom, vi ste se smejali i vikali, nije moglo u sali više da se živi od vas. Sad kad je maca došla na vratanca, sada kada su nas ovi iz EU udaljili za dodatnih 10 godina od EU, sada nam nešto pominjete Rusiju. Upozoravam vas ovde već četiri godine. Nemojte ove naše zakone da usklađujete sa zakonima EU. Posebno nemojte ove finansijske, jer mi od toga nemamo ništa. Ako naši zakoni budu istovetni sa zakonima koji važeu EU zašto bi taj kapital dolazio ovde? U ovako nemirnu, nestabilnu zemlju da uđe kapital i da bude pod istim uslovima kao u Nemačkoj? Ovde morate da date pogodnosti, morate da date povoljnosti. Šta je naša pogodnost i povoljnost? Rusija. Ne može Nemac da napravi fabriku i da izvozi u Rusiju. Može, ali to mu je 30% skuplje nego da ide odavde. Sedeo bih mirno, znam da gospodin ministar ima i prečih poslova od ove rasprave, ali samo vas molim, uzdržite se. Sve pričajte o radikalima, samo nemojte Rusiju da pominjete. Nemojte vi. I kada je pominjete, pominjite je negativno kao i do sada, jer to je vaš stav prema Rusiji. Ono pozitivno rusofilstvo, saradnju sa Rusijom ostavite nama, kad-tad doćićemo na vlast da vam pokažemo kako se sarađuje sa Rusijom.
Povreda Poslovnika se odnosila na mene. Svakako ću braniti dostojanstvo Skupštine, ali u prethodnih pola sata nisam reagovao kada su iznošene netačnosti i ocene bilo za institucije u našoj zemlji, bilo kada su kvalifikovane druge države i u tom smislu nadam se da nisam povredio Poslovnik. Ako želite repliku kratko. Ako se ne završi, stavljam u neravnopravan položaj time gospodina Krasića.
Opet, gospodine predsedniče, meni nije jasno o kakvoj se povredi Poslovnika radilo.
Traženo je da ne dozvolim povredu dostojanstva Skupštine, te sam pružio objašnjenje da to nisam uradio.
To opet ide na vašu savest, gospodine predsedniče, i ne želim dalje o tome da polemišem. Ono što želim da kažem, gospodine Nikoliću, Rusija je za Srbiju važna zemlja i predsednik je zbog toga bio u poseti Rusiji. Rusija je bila i biće važna zemlja za Srbiju, ali ne znam šta vam bi, gospodine Nikoliću, da se uspaničite tako što sam pomenuo ovde određene odluke koje je ruska diplomatija i ruska država donela. Rusija i Kina su na glasanju u Savetu bezbednosti zauzele poziciju koja je omogućila donošenje Rezolucije kojom je formiran Haški tribunal i to je tačno. Prema tome, o faktima govorimo, a uznemirenje da će se vaša pozicija na bilo kojoj strani sveta poljuljati zbog stavova i politike Demokratskestranke naravno da je potpuno neosnovano. Još jednom da kažem, Demokratska stranka u potpunosti shvata značaj saradnje sa Rusijom i to će i biti državna politika, i ništa to ne menja na najvažnijem državnom cilju koji Srbija i Crna Gora imaju u ovom trenutku, a to je da što pre postanu članice EU.
Pošto ova rasprava preti da spreči, kao i pre dva dana, da Skupština obavi svoj posao i da građani u gradovima što pre dobiju svoj novac, dajem pauzu po članu 94. stav 2. deset minuta, da se izvrše konsultacije može li da se prekine ova rasprava, a ako ne, odmah po završetku pauze reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. [[Posle pauze – 16,55]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad posle pauze. Završene su konsultacije. Hvala vam. Molim poslanike radi utvrđivanja kvoruma da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Zahvaljujem gospodinu Krasiću, posle obavljenih konsultacija. Pošto više nema po redosledu prijavljenih narodnih poslanika, pitam da li žele reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Da. Predsednik poslaničke grupe DS, Dušan Petrović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, DS će podržati predlog izmena zakona, zbog toga što se izmenama i dopunama zakona stvaraju procesne pretpostavke i krivično-procesni instrumenti da osobama koje su optužene pred Haškim tribunalom bude, kada se za to steknu prilike i mogućnosti, koje su pre svega političke, suđeno u Srbiji. Po stanovištu DS to i jeste suštinski pomak koji bi pri procesu promena u Srbiji trebalo da usledi. Sposobnost našeg pravosuđa - a ovim se stvaraju, kao što rekoh, pretpostavke da do takvih suđenja uopšte dođe, suđenja koja su započeta pred tribunalom - da utvrdi činjenice i izrekne šta je pravo u ovakvim slučajevima, koji su po optuženju kvalifikovani kao najteži zločini, protiv čovečnosti, protiv ratnog prava, predstavljaće siguran znak da je naša država sposobna da se kvalifikuje u red civilizovanih evropskih država. Vrlo je važno imati uvek na umu šta je potrebno preduzeti u političkoj sferi, da bismo kao država došli u priliku da se pred našim pravosudnim institucijama ovakvi procesi odvijaju, da iz suda u Hagu našem pravosuđu budu povereni ovakvi slučajevi. Nužno je poštovati međunarodno pravo, nužno je poštovati unutrašnje pravo i nužno je, što je po mom mišljenju najvažnije, imati potpuno jasan stav o tome da se ovde radi o moralnom temelju određenja našeg društva. U dosadašnjoj raspravi više puta je bilo reči o tome kako je Haški tribunal koncipiran, kako je Savet bezbednosti UN doneo odluku da ova sudska institucija i tužilaštvo u njenom sastavu budu stvoreni, kako je donet statut Haškog tribunala i ono što u svakom slučaju jeste nedvosmisleno, a to je činjenica da ovaj tribunal predstavlja deo poretka UN. Posle dugog zbivanja, u jesen 2000. godine Srbija i Srbija i Crna Gora vratile su se u sistem UN, u sistem globalnog organizovanja politike van koga ne može da bude zemlja koja ima nameru da svojim građanima omogući život kakav zavređuju u 21. veku, usred evropskog kontinenta. Nepoštovanje međunarodnih obaveza koje proističu iz odluka UN dovodi u opasnost izglede 8 miliona građana Srbije da se brzo približe standardu života koji imaju građani u Evropi, i to ne samo u zapadnoj Evropi, već građani u Litvaniji, Estoniji, Letoniji, Mađarskoj, Češkoj, Slovačkoj, na celom evropskom kontinentu, osim ovog malog nesrećnog dela jugoistočne Evrope, u kome se i mi sami nalazimo. Upozoravam, a tu je i ministar koji predstavlja Vladu Republike Srbije, da dobijamo u poslednjih desetak dana vrlo jasne signale da država ne ispunjava obaveze koje proističu iz odluka UN. Ambasador velike sile, koja se koliko nam je poznato zalagala za to da se veći broj predmeta koji se vode pred Haškim tribunalom prebaci i da se osobama po tim optužnicama sudi u Beogradu, jasno je stavio do znanja pre nekoliko dana da mi više podršku te velike sile za ovakvu politiku nemamo. Čak je i relativizovan stav da bi Haški tribunal trebalo da završi svoje delovanje 2008. ili 2009. godine i trajanje delatnosti Haškog tribunala potpuno je povezano za spremnošću države Srbije, Vlade Republike Srbije da izvršava svoje međunarodne obaveze. S druge strane, deo unutrašnjeg pravnog sistema Srbije jeste i Zakon o saradnji, koji uređuje saradnju sa Haškim tribunalom, i po tom zakonu postoji obaveza svih organa da u skladu sa svojom nadležnošću postupaju i da odredbe tog zakona poštuju. Bilo bi dobro da nam ministar Stojković ovde kaže da li zaista postoje slučajevi u kojima su nadležni sudovi izdali naloge MUP-u ili već ko je nadležan u ovoj zemlji za to da se prema osobama koje su optužene pred Tribunalom, a nalaze se i dostupne su vlastima Republike Srbije, sprovede adekvatna procedura. Ono što želim posebno da podvučem, u Srbiji danas bez posla živi milion ljudi. Potrebno je nekoliko desetina milijardi evra investicija, inostranih i domaćih, da bi građani Srbije došli u priliku da zasnuju radni odnos i da svoju egzistenciju podignu na viši nivo. To nije moguće učiniti ukoliko Srbija nije zemlja koja je uvažena u međunarodnim odnosima. Nije moguće imati visok kredibilitet u međunarodnim odnosima ukoliko ne ispunjavamo svoje međunarodne obaveze, posebno obaveze koje proizilaze iz Povelje UN. I zbog toga, na samom kraju da kažem, krivica za zločine može da bude samo individualna. Srbi kao narod i kao nacija nisu odgovorni za politiku koja je 90-tih godina vođena u ovoj zemlji, ali da bismo imali normalan javni život i da bismo imali zdrav politički život u Srbiji, neophodno je utvrditi ko je, kada i da li je izvršio ratne zločine. U sadašnjem sistemu odnosa Haški tribunal, odnosno tužilaštvo tribunala ovlašćeno je od UN da sumnjiči pojedine osobe da na njihovom teretu stoje takva krivična dela. Da bi Srbija mogla brzo da se uključi u EU, neophodno je što pre utvrditi da li su te sumnje i optužbe tačne ili ne. Da bismo u takvu situaciju došli, neophodno je da Vlada Republike Srbije, bez ikakve rezerve, izvršava svoje međunarodne obaveze. To je put da Srbija postane zemlja u kojoj građani imaju priliku da žive onako kako žive Grci i Portugalci, Englezi i Irci, Litvanci, Estonci, Česi i ma ko sve u Evropi.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Pošto su ovaj amandman prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo poslanik Miloš Aligrudić. Pošto su ovaj amandman prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Pošto su ovaj amandman prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Nemanja Šarović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 7. doda član 7a. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom smo hteli da uvedemo automatizam i da sprečimo našeg tužioca za ratne zločine da, preko predsednika Republike, u kontaktima sa inostranstvom ističe neku nespremnost. Njemu bi bilo draže da se sudi u Hagu, a ne kod nas. Ministre, skrećem vam pažnju da imate takvog tužioca za ratne zločine. Nismo ga mi birali, nego ga je birao DOS. Da smo ga mi birali, on bi došao u SRS da se dogovori sa nama. On je otišao kod predsednika Republike i u DS da se dogovara, jer on ima potpuno drugačije viđenje, on misli da treba da uzima platu, a da sudi Hag. To smo hteli da vam skrenemo pažnju i da se ovim automatizmom to isključi kao mogući razlog opstrukcije. Moram da istaknem da Rezolucija kojom je osnovan Haški tribunal samo nekim čudnim tumačenjem može da znači da je usvojen u statut. O statutu se nije posebno glasalo. Ako se i glasalo o tom statutu, moram da kažem da mnogi koji su bili protiv te rezolucije, odnosno protiv statuta, bili su uzdržani ili nisu bili prisutni kada se glasalo o rezoluciji. Moram da navedem da je Haški tribunal osnovan kao mera, instrument za uspostavljanje mira u BiH. Rusija ne finansira Haški tribunal već nekoliko godina, jer smatra da je Haški tribunal prevazišao svoju izvornu nadležnost, da nema nadležnost za događaje na KiM. To zbog ovih novih prijatelja sa Rusima, da bude jasno, pošto loše tumače njihovu volju. Što se tiče toga da li je Srbija deo međunarodnog poretka, jeste, ona je osnivač UN. Ona je bila samo suspendovana, krajem 2000. godine nije ni bilo potrebe da se podnosi zahtev za prijem, već da se skine samo suspenzija. Zbog ovih eksperata koji pričaju o tome da baš znaju šta se sve dešava. Što se tiče ove sekiracije koliko će da traje Haški tribunal, pravo je pitanje da li on uopšte treba da postoji, koliko će on da traje to niko živi ne zna, ali verovatno će brzo da se ugasi jer smeta svima, smeta osnivačima, najgromoglasnijim osnivačima, pa čak i glavnom finansijeru, onom Sorošu, ali to niko ne želi da vidi, on uporno tera neku priču o Haškom tribunalu. Što se tiče našeg ponašanja i našeg odnosa, treba da se ponašamo i da imamo odnos prema Haškom tribunalu upravo onoliko i onakav odnos koliko ima Amerika prema stalnom sudu za ratne zločine, jer to što oni rade je demokratski, uz poštovanje ljudskih prava i vode brigu o svojim državljanima, tako da mi treba da izvučemo pouku, da vodimo brigu o našim državljanima i da odredimo dimenziju te saradnje u skladu sa našim interesima. Ali, ministre, očekujem da ćete da nas obavestite, tiče se državnog tužioca, koji je ukinuo presudu Vrhovnog suda i vratio Okružnom sudu, povodom NATO agresije i krivične odgovornosti onih 15 ljudi, i koji je to tužilac koji je odustao od krivičnog gonjenja, te na taj način legalizovao ovo ljubljenje sa Solanom, što je usledilo i pre povlačenja optužnice. Ne znam, ako se borimo protiv ratnih zločina i želite da nas ubedite da je to prava i ispravna borba, mi se slažemo, ali dajte da se obnovi taj postupak. Taj zločin ne zastareva. On mora da se raspravi, moraju akteri tog zločina da se izvedu na odgovornost. Samo se nadam da to što su se ti zločinci ljubili sa nekim ovde u plaštu državnih funkcionera nije ih amnestiralo pred porodicama poginulih u Srbiji. Znači, taj automatizam treba da postoji i zbog toga smo mi podneli ovaj amandman. Automatizam ne samo prema našim ljudima privremeno u Hagu, nego i prema svima onima koji su na teritoriji bivše SFRJ, ili još preciznije na teritoriji Republike Srbije, izvršili neki od ovih zločina, da se izvedu pred sud pravde, jer to ne zastareva. Narod traži istinu. Dajte istinu da ne bi svako mogao da odgovarajućom interpretacijom svoje opservacije i insinuacijama zbunjuje narod u Republici Srbiji.
Hvala vam. Još neko o ovom amandmanu? Replika? Nemojte, molim vas, gospodine Petroviću, nije pomenuta nijedna stranka, nijedan govornik, nijedan poslanik. (Dušan Petrović, sa mesta: Predsednik Demokratske stranke.) Verujte mi, nisam čuo, ali izvolite. Ne verujem da treba odbrana predsedniku, ali izvolite.
Gospodine Krasiću, vi imate loš manir da govorite neistinu, ali to je stvar vašeg stava o tome kako ćete da vodite politiku. Dakle, nije bio tužilac za ratne zločine kod predsednika Republike i nisu se oni dogovorili oko bilo čega. Možda je to manir nekih državnih organa u Srbiji da tužilaštvima izdaju naloge ili da se sa njima dogovaraju. Predsednik Republike poštuje Ustav i zakon i poštuje instituciju tužilaštva, koja je nezavisna i od ovog parlamenta birana. Vrlo dobro znate, gospodine Krasiću, svih pet članica Saveta bezbednosti, Rusija, i Kina, i SAD, i Francuska i Engleska imaju pravo veta i mogu da spreče izglasavanje bilo koje odluke Saveta bezbednosti. Odluka kojom je ustanovljen Haški tribunal nije stavljena van snage na ovakav način.
Hvala vam. Po Poslovniku, izvolite. Molim vas, samo demanti onoga što nije tačno rečeno ili jeste tačno. Pogrešno protumačeni, izvolite.
Predsedniče, ja ću da raspravim šta je tačno, a šta nije, nemojte vi da se sekirate, znate da moram da govorim istinu. To je taj član 100. Vidite kakva je tu logika. Ako neko nije stavio veto, on je glasao za. Vidite kako se to okreće. Tamo može da se glasa za, protiv, uzdržan i može da se stavi veto. Kina nikad ne stavlja veto, nego kad treba da dođe vreme za glasanje, oni se pokupe, napuste sednicu Saveta bezbednosti i na taj način stave do znanja svoje neslaganje. Šta da radimo kad ljudi ne znaju? Oni kažu – ako nisi upotrebio veto, znači glasao si za. To je ta logika. Obrće se stvarnost, istina itd. Doneta je ta rezolucija da bi se uspostavio mir u BiH, kao pretnja svim stranama u sukobu da moraju da prestanu sa oružanim sukobima, jer se preti osnivanjem jednog suda. Vrlo precizno i jasno stoji u rezoluciji, čitajte, tačka 1, tačka 2, tačka 3. Da ste mi rekli da ćete da se upecate na ovo, pa da vam umnožim da imate, pa da dođete ovde lepo da pročitate. Nemojte, molim vas, pročitajte, shvatite o čemu se radi. Ako postoji nekoliko rešenja, nemojte samo jedno da okrećete. Drugo, što se tiče ovog tužioca za ratne zločine, jeste, išao je na konsultacije, da dobije svoje mišljenje, šta da kaže Prosperu. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Pisale su novine o tome.) Ne čitaju novine, pošto nije bilo u žutoj štampi. Nema potrebe tužilac da ide tamo po svoje mišljenje. Kamo sreće da je on bio aktivniji pa da traži od Nacionalnog saveta, ustupite predmet taj, tražimo predmet taj, dajte da promenimo pravne stavove, dajte, ako tužilaštvo skuplja neke dokaze, ako ova kancelarija skuplja neke dokaze, protiv koga, da li ima mesta da se mi uključimo itd, da ima neki aktivan odnos, odnosno da ispunjava svoje zakonom propisane dužnosti. Ali on neće, on hoće da bude političar, on hoće da bude portparol nečiji, izbegava, i onda kada dođu iz inostranstva, oni ne znaju šta da kažu. Ovamo Vlada jedno priča, tužilac drugo, predsednik Republike, zaboravite, nisam ga pomenuo, ko zna šta on zastupa.
Molim vas, ne iznosite motive tuđeg ponašanja i institucija.
Izvinjavam se, ne ulazim u motivaciju i pobude, ne ulazim u nagone, to neka drugi procenjuju. To zbunjuje, a da bi građanima bilo jasno, to je cela Srbija protiv toga da Srbi učestvuju na izborima. Predsednik Republike ih tera na izbore, poslušalo ga 800 građana i sada pričate nekih 35 poslanika; dobro, videćemo.
Izvolite, gospodine Petroviću. Gospodin Krasić se pozvao da je pogrešno protumačen, a sada je dao pravo tumačenje i sada imamo repliku. Izvolite.
Gospodine Krasiću, kao čovek koji se bavi politikom, zabrinut sam kako funkcioniše vaš logički aparat kao čoveka koji se bavi politikom. Kada objašnjavate kako se glasa u Savetu bezbednosti, pre svega, velike sile, a to su ovih pet članica Saveta bezbednosti, ne mogu da glasaju protiv a da ne stave veto. To niste dobro u međunarodnom javnom pravu učili kada ste čitali. Sa druge strane, kao i ovde kada vi ponekad date kvorum vladajućoj većini, to znači da ste vi u savezu sa njima, znate, gospodine Krasiću? Isto tako, kada stalne članice Saveta bezbednosti odbiju da glasaju protiv određene odluke, znači da nemaju baš toliko nešto protiv nje da bi ona postala deo realnog života. To je taj problem logički, gospodine Krasiću, ali nadam se da ćete vi brzo uspeti to da savladate. Da vam kažem, isti je tu slučaj sa ovom drugom temom, sa tužiocem, predsednikom. Nikome predsednik Republike nije dao nalog, a da nije bio nadležan za to. Vi znate kako, pretpostavljam da znate kako funkcioniše izvršna vlast u Srbiji. Predsednik nema ingerencije prema drugim državnim organima, osim što je član Vrhovnog saveta odbrane, pa komanduje onoliko koliko pripada jednom od članova vojskom i to je otprilike ono što je izvršna vlast, a ostalo su reprezentativne funkcije. Znate, gospodine Krasiću, razumem to što ste vi veoma frustrirani time što imate dva posto manje od DS. To je stotinak hiljada glasova, ali trudite se. Ako se budete dovoljno trudili, možda tu i nešto bude. Hvala lepo.
Naravno, povodom amandmana. Izvinite, gospodine Petroviću, moram vas da ispravim po Poslovniku. Žao mi je, Poslovnik je izričit. Svi poslanici kada su prisutni u sali, obavezni su po Poslovniku, jer na taj način ispunjavaju svoju dužnost, da daju kvorum, i zahvaljujem se i vama i svim ostalim poslanicima koji su više puta davali kvorum. Hvala vam.
Mi iz SRS, naravno, nećemo glasati za ovaj zakon, iako smo, kako kažete, saradnici aktuelne vlasti, zato što smo jednom dali kvorum. Zahvaljujući tom kvorumu, DS je izgubila još jednu od privilegija koje se gube kada se izgubi vlast, a dotle je nije bila izgubila i taj kvorum vama služi da kažete kako mi sarađujemo sa DSS. Da li smo u toj saradnji prljavi mi ili DSS, to još niste rekli, voleo bih da znam. Ako je suditi po vašem stavu prema DSS, onda smo to mi prljavi. Zašto onda zamerate prljavima ako se druže sa čistima? Da vas podsetim, vi u Beogradu vršite vlast sa DSS. Sada, ako ne valja ova DSS, a ne valja, naravno, jer onaj ko kaže da valja, neka se učlani kod njih odmah, ako ona ne valja, šta ćete vi sa njima na vlasti u Beogradu, šta ćete vi u vlasti u Beogradu sa DSS koja toliko ne valja, da radikali ne smeju ni kvorum da joj daju nikada. Nešto tu ne odgovara. Hajde da uravnotežimo malo. Nađite bar neku sličnost sa tim grehom saradnje u Beogradu, pa da kažem, jeste, u pravu ste, sarađujemo mi sa DSS. U četiri godine postojanja dosovske vlasti jednom smo bili u sali da bi bilo kvoruma. Tačno je, dokle da vam to objašnjavam, ali da nije bilo tog kvoruma, ne bismo čuli posle raspravu o odustajanju od tužbe protiv NATO i vi to vrlo dobro znate. Da nije bilo tog kvoruma, do sada bi već neko odustao od tužbe protiv NATO. Ovako se uzdržavate vi, ljubitelji Haškog tribunala, još uvek da otvoreno krenete u to. Pre sat vremena rekli ste, glasaćete za ovaj zakon. Ne izađoh da vam kažem da ste saradnici DSS, jer sam pretpostavio da glasate zato što je to neki vaš stranački interes, da vam zakon odgovara, da je dobar. Koliko godina se budemo bavili politikom, a ja ću duže nego vi, sigurno, jer toliko mi se sviđa ovo bavljenje politikom da ne mislim da odustanem tako lako, a i dokle god se budemo bavili vi ćete izaći za govornicu i reći, što ne zapamtite bar datum i vreme, pa tog i tog dana dali ste kvorum DSS da održi jednu sednicu; nađite nešto bolje. Prepustio sam vas gospodinu upravniku da on sa vama polemiše, jer smatram da je u redu da od vas najbolje sazna o kakvoj se firmi radi, u kojoj mora da obavi jedan veoma odgovoran posao.
Molim vas, tema nije ovo što vi govorite.
A vama obećavam, gospodine predsedniče, i već sam tamo naložio da mi dostave pismeno da ovlašćujem gospodina Krasića da završi taj posao, ja ću da potpišem i da vam predam, i više nećete moći da me opominjete da niste dobili napismeno da je Zoran Krasić određen za likvidacionog upravnika DS.
Molim vas, ovo nije tema. Amandman je tema. Replika, narodni poslanik Dušan Petrović, na izlaganje gospodina Nikolića o amandmanu.
Gospodine Nikoliću, nemam ambiciju da postanem zapisničar SRS oko tih kvoruma, to zna celokupna javnost. Vi tražite nešto bolje, evo vam bolje. Evo, za gospodina Bubala ste glasali, jedan vaš poslanik je glasao za gospodina Bubala i još jedno dva ministra su izabrana. Dakle, glasali ste za rekonstrukciju Vlade, vi koji sebe proglašavate za opozicionu stranku. Mislim da je to dovoljno i građanima Srbije nije potreban nekakav naročito veliki dokaz da bi potkrepio ovo što tvrdim. Ali, sve je to legitimno, gospodine Nikoliću, to je vaša politika. Ko je čist, ko je nečist, ko je prljav, ko je ovakav, ko je onakav, procenjuju građani Srbije. DS zbog toga poziva da idemo na izbore brzo, da ovaj parlament u svom sastavu se usaglasi sa voljom naroda i da možemo brzo u Evropsku uniju. Hvala lepo.
Hvala vama. Po članu 100. opominjem da ne vređate ni poslanike ni građane. Građani ove zemlje nisu glupi, oni vrlo dobro znaju kada ih pozovete po zakonu da glasaju za parlament i kada izlaze na parlamentarne izbore da tada glasaju za parlament. Kada izlaze da glasaju za predsednika Republike tada glasaju za predsednika Republike. Kada izlaze i kada ih svi pozivaju da glasaju na lokalnim i pokrajinskim izborima, oni glasaju na tim izborima. Onaj ko ih je ubeđivao, možda i ako je slučajno neki građanin poverovao da su lokalni izbori bili izbori za predsednika Republike ili da su izbori za predsednika Republike bili izbori za predsednika Vlade, taj je naprosto, u najmanju ruku, obmanjivao građane. Građani znaju za šta su glasali. Molim vas, vi dobro znate, svako od nas, vi, svako je od nas ovde i legalan i legitiman, i molim vas da ne vređamo ni dostojanstvo Skupštine ni građane, a svako ima pravo da traži izbore onog časa kada se za to steknu uslovi. Hvala vam najlepše. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, Zoran Stojković, ministar pravde, želi završnu reč? (Da.) Izvolite.
Želim da kažem da se nalazimo u jednoj situaciji koja je i te kako bitna za ovu državu i ovaj narod. Zbog strategije, znate da će biti vraćeno dosta predmeta ovoj zemlji. Bili smo dužni da učinimo sve da omogućimo suđenje u ovoj zemlji. Jedan od tih koraka je i donošenje ovih izmena zakona, koje će omogućiti otklanjanje poslednje procesne pretpostavke i mogućnost da se koriste validno dokazi u postupku pred našim sudovima. Imajući u vidu ovo što se danas dešavalo, mogu samo da kažem da se zahvaljujem svim poslanicima na konkretnoj saradnji vezano za sam zakon. Podneto je četiri amandmana, zaista korektno, tri su usvojena, jer su zaista predstavljali poboljšanje predloženog teksta. Na to mogu samo da izrazim zahvalnost poslaničkim grupama koje su to učinile. Uovaj politički deo se zaista neću mešati, iako sam dva puta prozvan da kao predstavnik Vlade odgovorim. Evo, reći ću po prvom pitanju, ako se čuva dostojanstvo jedne zemlje, mislim da ga ova vlada sigurno čuva, jer preduzimamo sve da na jedan normalan i bezbolan način, u dvostranoj saradnji, ova zemlja ispuni svoje obaveze, a da ne dođe do potresa i cepanja u ovom društvu, već ih ionako dosta ima. Sa druge strane, vodimo računa da ne dozvolimo ono što je radila prethodna vlada. Za tri i po godine, pričom o reformama, dovela nas je u situaciju da krenemo od nule, a kada govori o dostojanstvu, mislim da na to nema moralno pravo, jer onaj ko, kako naš narod kaže, sam sebi uzme pravo da se i bez pitanja izuje, više ne može da očekuje nikakvo poštovanje od trećeg, pa ni od te međunarodne zajednice. Mi smatramo da ova zemlja treba da obavi svoj posao, da ispuni svoje obaveze, ali da sačuva minimum dostojanstva u međunarodnim odnosima. Druga stvar koju ste me pitalizaista se ne može ticati mene. Ko sa kim razgovara, ko podnosi optužnice, ko odustaje od toga, Skupština je ovlašćena da se obrati nadležnim organima, s obzirom da ima čak i svoj Odbor za pravosuđe, pa može da se obrati i da dobije potrebne informacije. Iz tih razloga ne mogu na to da odgovorim, niti šta je ko od tih organa komentarisao i polemisao sa trećim licima. Hvala vam.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O AGENCIJI ZA PRIVATIZACIJU Primili ste predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Amandmani koji budu podneti do otvaranja načelnog pretresa, biće vam naknadno uručeni. Primili ste izveštaje Odbora za privatizaciju i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka jedan sat 38 minuta 24 sekunde, Demokratska stranka Srbije jedan sat, tri minuta i 36 sekundi, Demokratska stranka – Boris Tadić 44 minuta 24 sekunde, G17 plus 37 minuta 12 sekundi, Srpski pokret obnove – Nova Srbija 26 minuta 24 sekunde, Socijalistička partija Srbije 26 minuta 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a to su tri poslanika Socijaldemokratske partije, po pet minuta, saglasno članu 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Istovremeno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici po ovoj tački za DSS Radmilo Milošević, DS Aleksandar Vlahović , za SPO - NS Miodrag Stamenković. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, dr Predrag Bubalo, ministar privrede, želi reč? Da, izvolite.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, na današnjoj sednici je pitanje iz portfelja Ministarstva za privredu, pa imamo relativno lak zadatak, jer je u pitanju izmena samo jednog člana i to je vezano za usklađivanje sa Zakonom o stečaju. Znači, predmetni zakon je Zakon o agenciji za privatizaciju. Zakonom o Agenciji za privatizaciju je osnovana Agencija za privatizaciju i tim zakonom su definisane njene nadležnosti. Ona kao svoju osnovnu obavezu ili delatnost ima praćenje procesa i vođenje procesa privatizacije. Zakonom o stečaju je predviđeno da za društvena i preduzeća koja su u državnoj svojini, ukoliko nesolidno posluju ili su nesolventna, proces stečaja vodi Agencija za privatizaciju. Ovo je iz razloga celishodnosti, iz razloga veće društvene kontrole, tako da je to bio razlog zašto smo se opredelili da dođe do izmene Zakona o Agenciji za privatizaciju.
Dužan sam da vas obavestim o sledećim promenama. Izvinjavam se, predsednik poslaničke grupe DS - Boris Tadić Dušan Petrović, povukao je ovlašćenje za gospodina Vlahovića, a G17 plus je ovlastila Nikolu Novakovića za ovu tačku. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Odbora za privatizaciju - Nikola Novaković - ne, i Zakonodavnog odbora - Miloš Aligrudić, predsednik Odbora – ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Da, Tomislav Nikolić, predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, po pravilu, zakon koji ima jedan član skoro nikada ne zavređuje posebnu pažnju, obično se radi o usaglašavanju, na šta nas i sada upućuje predlagač zakona. Samo želim da raščistimo jednu dilemu koja se javlja kod članova jedne poslaničke grupe, a pošto se radi o ovlašćenom predstavniku ministru Bubalu, koji je jednog dana izabran sa 129 glasova, a 129. glas je bio glas jednog poslanika SRS, da prvo to obrazložim. Naime, naš poslanik je zaista laktom pritisnuo "za". Kada smo svi skočili na njega, on je iščupao brzo karticu, nesvestan toga da, kada izvadite karticu, ostane zabeleženo ono kako je glasao. Pošto je bio 129. glas, nije bilo bitno, ali ću da vam otkrijem kako se on iskupio predsedniku poslaničke grupe za grešku. Doneo mi je 50 kg kupusa iz Futoga. Toliki je to bio greh, tako da to vredi otprilike 50 kg, kilo tamo - ovamo. Što se tiče samog zakona, naravno, vezan je sa Zakonom o stečajnom postupku, ali me interesuje, nije nam predlagač ovde rekao, koliko će zaposlenih sada morati da ima Agencija. Ovo je jedna potpuno nova, ogromna oblast za Agenciju, posebno u ovoj državi u kojoj su stečajevi svakodnevna stvar. Zato me interesuje da li je baš to sagledano na najbolji mogući način. Zašto nije bila agencija za stečajeve, ako se sve već rešava agencijama, ako Narodna skupština neprekidno osniva nekakve agencije, nešto mi nije u vezi privatizacija sa stečajem. Sve sam nešto naivno verovao da je privatizacija u vezi sa proizvodnjom, povećanjem obima proizvodnje, povećanjem obima prometa, a ovde mi dovodite u vezu, samo ozvaničujete ono što se u Srbiji dešava od 2000. godine, dovodite u vezu privatizaciju sa stečajem. Samo mi to smeta. Nema logičke veze, a pobornik sam privatizacije, favorizovali smo je u svojim političkim nastupima već 13, 14 godina. Da ne ispadne građanima Srbije da svi koji smo govorili o privatizaciji, da smo govorili o stečaju njihovog preduzeća. Nije privatizacijavaljda put u stečaj, nego put u proizvodnju. Nažalost, do čega smo došli sada 2004. godine, krajem njenim, otprilike stečaj i privatizacija ili ide prvo stečaj, pa privatizacija, ili ide privatizacija, pa stečaj, ali povezali ste nam strašno jako ta dva pojma. Sada preko agencije, konačno, tu simbiozu, tu vezu ozvaničujete. Zato bih voleo da nije u Agenciji za privatizaciju stečaj, a naravno da imam strašnih primedbi na sve dosadašnje stečajeve, na stečajne upravnike, na privredni sud i na njegovo ponašanje, a posebno sudija koji su u javnosti ozvaničeni kao ljudi koji se nemoralno bave svojim poslom. Ako je ovo način da malo uredite ovu oblast, neka vam bude. Rezultati dosadašnji ne govore da sam bio u pravu kada sam toliko favorizovao privatizaciju, bez obzira na to ko je na vlasti. Od sada sam zastupnik samo one privatizacije koja se obavi u vreme vladavine Srpske radikalne stranke. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko od ovlašćenih predsednika ili predstavnika želi reč? (Ne.) Ministar želi reč, izvolite.
Zahvaljujem gospodinu Nikoliću za ovo pitanje, zato što imam priliku da objasnim neke stvari oko privatizacije. I lično sam imao u ovim raspravama, kada je donošen Zakon o stečaju, kada je rađen, veliku rezervu prema tome da se privatizacija vrši putem stečaja. Sa predstavnicima Svetske banke i sa svim drugima koji su učestvovali u izradi ovog zakona, nacrta itd, govorio sam da Zakon o stečaju nama treba kao i svakoj drugoj tržišnoj ekonomiji za čišćenje onih privrednih subjekata koji ne mogu da ispunjavaju svoje obaveze. Veliki sam protivnik da se privatizacija vrši kroz stečaj, zato što imamo Zakon o privatizaciji. Razlog zašto je dopuna ovog člana kod Agencije za privatizaciju, znači, imaćemo agenciju za licenciranje stečajnih upravnika. Stečajni upravnici, pojedinci će raditi svoj posao u svim privatnim preduzećima, malim, srednjim itd. Međutim, kod društvenih i državnih preduzeća, samo za te slučajeve, prioritet ima restrukturiranje. U Agenciji za privatizaciju imamo odeljenje ili sektor za restrukturiranje, ljude koji se bave već godinu, godinu i po dana tim velikim preduzećima, a upravo u cilju racionalizacije, da ne uvodimo nove ljude koji će od početka da se bave problemima tih velikih preduzeća, u cilju uštede i smanjenog broja angažovanja novih ljudi, pri Sektoru za restrukturiranje će se obavljati i stečajni postupak, kada su u pitanju društvena preduzeća, odnosno preduzeća sa većinskim državnim kapitalom.
Gospodine Baraliću, po Poslovniku? Izvolite.
Gospodine predsedniče, povređene su odredbe člana 38. Poslovnika Narodne skupštine, stav 2. i 3. U toku sednice Narodne skupštine poslanička grupa može ovlastiti jednog svog člana da predstavlja poslaničku grupu po određenoj tački dnevnog reda, a o čemu predsednik poslaničke grupe pismeno obaveštava predsednika Narodne skupštine najkasnije do otvaranja rasprave o toj tački dnevnog reda. Stav 3 – ako poslaničku grupu predstavlja zamenik predsednika, odnosno ovlašćeni predstavnik, on preuzima ovlašćenja predsednika poslaničke grupe. Gospodin Dušan Petrović neovlašćeno je povukao ovlašćenje za gospodina Aleksandra Vlahovića, dok se rečena tačka dnevnog reda ne završi gospodin Vlahović je predstavnik poslaničke grupe i ne može niko u njegovo ime da povuče njegovo ovlašćenje. Dakle, to je inače ovde praksa. Skupština je konstatovala da je gospodin Aleksandar Vlahović ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS – Boris Tadić. Nakon toga, niko to ovlašćenje ne može da povuče. Zahvaljujem.
Hvala vama. Dužan sam objašnjenje. Upravo prema članu 38. stav 2, koji ste čitali, u toku sednice, do početka rasprave je moguće i onda se definiše kako. Dakle, pročitao sam to ovlašćenje, a onda je pre početka rasprave gospodin Petrović povukao svoje ovlašćenje, a što je u skladu sa tim. A da se dogodilo da je to po otpočinjanju rasprave, Poslovnik bi bio povređen i vi biste bili u pravu. Da li ste zadovoljni pojašnjenjem? Hvala vam. Pošto nema na listama poslaničkih grupa prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Da.) Izvolite, gospodine Petroviću.
Gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, sasvim kratko, a imam potrebu da to kažem ovde, nije nelogičan ovakav predlog izmena i dopuna Zakona o agenciji za privatizaciju. Dobro je da se institucija pojavi kao stečajni upravnik u stečajevima gde je društveni kapital većinski u preduzećima. Moja zebnja, gospodine ministre, polazi od toga što sticajem okolnosti, a imajući nevolju da radim sa Centrom za restrukturiranje, imajući nevolju zbog ljudi koji su tamo i trude se već zbog velikih problema koje taj centar ima, u postupku restrukturiranja "Zorke" imam saznanja koliko problema i koliko nevolja vredni referenti, saradnici, ili kako se već zovu, u Centru za restrukturiranje imaju u sprovođenju postojećih predmeta. Bilo bi mi značajno, a značajno je građanima Šapca, jer pored drugih stvari koje radim i predstavljam ovde, da bismo imali jasnu predstavu o tome koliko brzo može da restrukturiranje "Zorke" bude privedeno kraju, kako će se stavljanjem novih poslova, a to su poslovi sprovođenja stečajeva u preduzećima koja su definisana zakonom, odraziti na tekuće poslove Centra za restrukturiranje, pa samim tim i cele Agencije za privatizaciju. Građani znaju da u Srbiji ima 67 velikih sistema i to su veliki privredni sistemi koji predstavljaju ili su predstavljali kičmu privrede Srbije.
Hvala vam. Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Odbor za privatizaciju je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Mora da se izjasni Ministarstvo. Da li prihvata? Prihvatate predlog. Time konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, dr Predrag Bubalo, ministar privrede, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto je Predlog zakona o Vladi, koji je trebalo da se razmatra kao 20. tačka dnevnog reda, povučen, prelazimo na sledeću tačku. Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O OBRAZOVANjU ANKETNOG ODBORA RADI UTVRĐIVANjA ČINjENICA I ZAKONITOSTI POSTUPANjA NADLEŽNIH DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU PRIVATIZACIJE PREDUZEĆA "KNjAZ MILOŠ" IZ ARANĐELOVCA Primili ste Predlog odluke, koji je podnela grupa od 82 narodna poslanika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Primili ste amandman koji je na Predlog odluke podneo narodni poslanik Meho Omerović. Podsećam vas da, prema članu 156. stav 3. a shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Za ovu tačku ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke Srbije je Radmilo Milošević, a za G17 plus Nikola Novaković. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 156. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li predstavnik predlagača narodni poslanik Vjerica Radeta želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključimo jedinstveni pretres o Predlogu odluke, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u pojedinostima i u celini. Samo se daje na upoznavanje amandman, pošto je otvoren jedinstveni pretres. Prelazimo na 22. tačku dnevnog reda: - IZBOR POTPREDSEDNIKA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Obaveštavam vas da sam, u skladu sa članom 17. Poslovnika Narodne skupštine, primio jedan predlog kandidata za potpredsednika Narodne skupštine. Predlog kandidata za potpredsednika Narodne skupštine vam je uručen. Kao što ste videli, za potpredsednika Narodne skupštine predložen je narodni poslanik Milan Marković, član Demokratske stranke. Pošto prema članu 18. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine izvestilac predlagača ima pravo da obrazloži predlog, pitam da li izvestilac predlagača – narodni poslanik Dušan Petrović želi da obrazloži predlog kandidata za potpredsednika Narodne skupštine? (Ne.) Podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Nema prijavljenih za reč. Saglasno članu 18. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, pošto se predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici nisu prijavili za reč, zaključujem pretres. Saglasno članu 18. stav 5. Poslovnika, utvrđujem listu kandidata za potpredsednika Narodne skupštine, na kojoj je samo jedan kandidat, i to Milan Marković. Narodna skupština će u danu za glasanje obaviti izbor potpredsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Pošto smo završili raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 81. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak, 13. decembar 2004. godine, u 17,50 časova, kao dan za glasanje. Pre nego što pređemo na glasanje, molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za glasanje. Konstatujem da u ovom trenutku nema kvoruma za glasanje. Dajem pauzu od 20 minuta. Nastavljamo glasanje u 18,10 časova. [[Posle pauze - 18,35]] Prema članu 94. stav 2. Poslovnika, pomeram dan za glasanje za sutra u 11,00 časova, dakle, u utorak 14. decembra 2004. godine, u 11,00 časova. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo glasanje po dnevnom redu Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, sazvane za 29. novembar 2004. godine. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 191 narodni poslanik. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Goran Knežević i Snežana Lakićević-Stojačić. Javio je da će odsustvovati i Veroljub Stevanović, ali je došao u međuvremenu. Pošto smo završili raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O REPRODUKTIVNOM MATERIJALU ŠUMSKOG DRVEĆA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o reproduktivnom materijalu šumskog drveća, u načelu. Za 134, od ukupno 134 prisutna narodna poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da su svi podneti amandmani postali sastavni deo Predloga zakona, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o reproduktivnom materijalu šumskog drveća, u celini. Za 133, nije glasao jedan, od 134 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona o reproduktivnom materijalu šumskog drveća. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O IZDAVANjU PUBLIKACIJA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o izdavanju publikacija, u načelu. Za 137, nisu glasala tri, od 140 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o izdavanju publikacija, u celini. Za 139, od 139 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o izdavanju publikacija. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O ELEKTRONSKOM POTPISU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o elektronskom potpisu, u načelu. Za 140, od 140 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman narodnog poslanika Lazara Čavića na član 1. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 128, nije glasalo jedanaest, od 140 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podnela poslanik Gordana Gajić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 127, nije glasalo 14, od 142 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 18, od 145 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 43. amandman je podneo poslanik Stevica Deđanski. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za nauku i tehnološki razvoj predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 18, od 145 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o elektronskom potpisu u celini. Za 144, nije glasao jedan, od 145 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o elektronskom potpisu. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O DRŽAVLjANSTVU REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije u načelu. Za 143, nisu glasala četiri, od 147 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da je u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima konstatovano da je sastavni deo Predlog zakona postao amandman narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić na član 9. Na član 4. amandman je podneo poslanik Vučeta Tošković. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 59, protiv 127, nije glasalo 19, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo poslanik Srđo Komazec. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 60, protiv 127, nije glasalo 19, od 206 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo poslanik Mita Avramov. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 61, protiv 127, nije glasalo 19, od 207 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podne poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača na sednici Narodne skupštine prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 187, protiv dva, nije glasalo 19, od 208 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 63, protiv 125, nije glasalo 20, od 208 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 62, protiv 127, nije glasalo 19, od 208 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 62, protiv 128, nije glasalo 18, od 208 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 62, protiv 127, nije glasalo 19, od 208 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 62, protiv 128, nije glasalo 18, od 208 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača na sednici Narodne skupštine prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 183, protiv jedan, nije glasalo 25, od 209 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Predstavnik predlagača na sednici Narodne skupštine prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 190, nije glasalo 21, od 211 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 65, protiv 125, uzdržan jedan, nije glasalo 20, od 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 46, protiv 125, uzdržan jedan, nije glasalo 39, od 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo poslanik Tomislav Penezić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 66, protiv 126, nije glasalo 19, od 211 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Milovan Radovanović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 65, protiv 124, uzdržan jedan, nije glasao 21, od 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo poslanik Branislav Stevanović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 85, od 211 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 64, protiv 126, nije glasao 21, od 211 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 65, protiv 126, nije glasalo 20, od 211 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 58, protiv 127, nije glasalo 26, od 211 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Predstavnik predlagača na sednici Narodne skupštine prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 191, nije glasalo 20, od 211 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman je podneo poslanik Branislav Rankić. Predstavnik predlagača na sednici Narodne skupštine prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 188, uzdržan jedan, nisu glasala 23, od 212 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Predstavnik predlagača na sednici Narodne skupštine prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 189, uzdržana dva, nije glasao 21, od 212 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 64, protiv 127, nije glasao 21, od 212 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Goran Cvetanović podneo je amandman na naslov iznad člana 35. i član 35. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 67, protiv 125, uzdržan jedan, nije glasalo 19, od 212 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 37. amandman je podneo poslanik Vitomir Plužarević. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 66, protiv 127, nije glasalo 19, od 212 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 65, protiv 125, nije glasalo 22, od 212 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 64, protiv 125, uzdržan jedan, nije glasao 21, od 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 65, protiv 126, nije glasao 21, od 212 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 52. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Predstavnik predlagača na sednici Narodne skupštine prihvatio je ovaj amandman. Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman ne prihvati. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 192, uzdržan jedan, nije glasalo 19, od 212 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije, u celini. Za 128, nije glasalo 44, od 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o državljanstvu Republike Srbije. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PROCENI UTICAJA NA ŽIVOTNU SREDINU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o proceni uticaja na životnu sredinu, u načelu. Za 137, nije glasalo devet, od 146 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 19. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 66, protiv 126, uzdržan jedan, nije glasalo 17, od 210 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o proceni uticaja na životnu sredinu, u celini. Za 142, nije glasalo 67, od 209 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o proceni uticaja na životnu sredinu. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O STRATEŠKOJ PROCENI UTICAJA NA ŽIVOTNU SREDINU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, u načelu. Za 143, nije glasao 31, od 174 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pre glasanja o Predlogu zakona u celini, potrebno je da Narodna skupština posebno odluči o postojanju opšteg interesa za povratno dejstvo člana 26. Predloga zakona. Podsećam vas da je Vlada Republike Srbije u članu 26. Predloga zakona predložila povratno dejstvo ove odredbe. Prema članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, kad predlog zakona sadrži odredbe za koje je predviđeno povratno dejstvo, Narodna skupština posebno odlučuje da li za to povratno dejstvo postoji opšti interes. Stavljam na glasanje predlog da odredba člana 26. Predloga zakona ima povratno dejstvo za koje postoji opšti interes. Za 141, nije glasalo pet, od 146 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoji opšti interes za povratno dejstvo člana 26. Predloga zakona. Pošto smo se izjasnili o povratnom dejstvu člana 26, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, u celini. Za 147, nisu glasala tri, od 145 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O INTEGRISANOM SPREČAVANjU I KONTROLI ZAGAĐIVANjA ŽIVOTNE SREDINE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine, u načelu. Za 141, nije glasalo pet, od 146 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine, u celini. Za 142, nisu glasala tri, od 145 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI ŽIVOTNE SREDINE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o zaštiti životne sredine, u načelu. Za 128, uzdržanih 14, nisu glasala četiri, ukupno 146 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika: Gordane Čomić na čl. 5, 26, 33, 39. i 125; Miloja Savića na čl. 34, 85. i 87. sa ispravkom; Vitomira Plužarevića na član 16; Radiše Ilića na član 76; Srđe Komazeca na član 92; Zorana Krasića na član 104 i Gordane Pop-Lazić na član 87. sa ispravkom; amandman Odbora za zaštitu životne sredine na član 15. i amandman Vlade Republike Srbije na član 92. Na naziv Predloga zakona amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 124, nisu glasala četiri, od 210 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 119, nije glasalo 12, ukupno 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 125, nije glasalo šest, od 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 126, nisu glasala četiri, od 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 3. doda novi naslov i član 3a. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 86, protiv 126, nije glasao jedan, ukupno 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 87, protiv 125, uzdržan jedan, ukupno 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 88, protiv 126, ukupno 213 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 84, protiv 125, nisu glasala četiri, od 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 84, protiv 123, nije glasalo sedam, od 214 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 87, protiv 123, nisu glasala četiri, od 214 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 11. doda novi naslov i član 11a. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 88, protiv 122, nije glasalo pet, ukupno 215 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 85, protiv 126, nisu glasala četiri, od 215 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 87, protiv 123, uzdržan jedan, nisu glasala četiri, od 215 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 13. doda šest novih naslova i članova. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 89, protiv 124, nisu glasala dva, od 215 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 89, protiv 124, nisu glasala dva, od 215 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se menjaju naslov iznad člana 15. i član 15. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 85, protiv 125, nisu glasala tri, od 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 15. doda sedam novih naslova i članova. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 87, protiv 123, nisu glasala tri, ukupno 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman na naslov iznad člana 21. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 86, protiv 126, nije glasao jedan, od 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 21. doda novi naslov i član 21a. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 86, protiv 125, nisu glasala dva, od 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman na član 27. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 88, protiv 124, nije glasao jedan, od 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 87, protiv 123, nisu glasala tri, od 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 36. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 84, protiv 121, nije glasalo 8, od 213 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 37. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 86, protiv 122, nije glasalo pet, od 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 84, protiv 123, nije glasalo 6, od 213 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 42. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 86, protiv 125, uzdržan jedan, nije glasao jedan, od 213 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 43. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 84, protiv 125, nisu glasala tri, od 212 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 44. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 84, protiv 123, nije glasalo pet, od 212 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 83, protiv 122, uzdržan jedan, nije glasalo 6, od 212 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 46. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 85, protiv 119, nije glasalo 8, od 212 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 47. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 83, protiv 120, nije glasalo 9, od 212 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 48. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 84, protiv 122, nije glasalo šest, od 212 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 50. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 83, protiv 120, nije glasalo devet, od 212 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 53. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 122, nije glasalo osam, od 212 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 57. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 78, protiv 121, uzdržan jedan, nije glasalo devet, od 209 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 57. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 79, protiv 114, uzdržan jedan, nije glasalo 15, od 209 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 60. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 120, nije glasalo osam, od 209 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 70. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 83, protiv 119, nije glasalo osam, od 210 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 71. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 122, nije glasalo sedam, od 209 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 71. dodaju dva nova naslova i članovi 71a. i 71b. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 122, nije glasalo sedam, od 209 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 73. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 125, nisu glasala četiri, od 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 74. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 83, protiv 121, nije glasalo sedam, od 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 75. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 123, nije glasalo šest, od 211 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 84. amandman je podnela poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 84, protiv 125, nije glasao jedan, od 210 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 84. amandman je podneo poslanik Miloje Savić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 126, protiv 83, nije glasao jedan, od 210 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 84. amandman je podneo poslanik Igor Mirović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 78, protiv 120, nije glasalo 11, od 209 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 84. doda novi naslov i član 84a. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 122, nisu glasala četiri, od 208 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 85. amandman je podneo poslanik Miloš Dišić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 79, protiv 125, nisu glasala tri, od 207 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanimirović. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 121, nije glasalo šest, od 208 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 92. amandman je podneo poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 77, protiv 121, nije glasalo deset, od 208 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 105. amandman je podneo poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 79, protiv 123, nije glasalo pet, od 207 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 111. amandman je podneo poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 78, protiv 118, nije glasalo 12, od 208 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 112. amandman je podneo poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 79, protiv 124, nije glasalo pet, od 208 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 113. amandman je podneo poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 78, protiv 120, nije glasalo deset, od 208 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 114. doda novi član 114a. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 78, protiv 123, nije glasalo sedam, od 208 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 118. amandman je podneo poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 76, protiv 121, nije glasalo deset, od 207 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 119. amandman je podneo poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 79, protiv 121, nije glasalo osam, od 208 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 121. amandman je podneo poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 121, nije glasalo sedam, od 208 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 123. amandman je podneo poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 81, protiv 119, uzdržan jedan, nije glasalo sedam, od 208 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Gordana Čomić podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 127. doda novi član 127a. Vlada i Odbor za zaštitu životne sredine nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 77, protiv 121, nije glasalo deset, od 208 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o zaštiti životne sredine u celini. Za 126, nije glasalo 13, od 139 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o zaštiti životne sredine. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA POJEDINIH ZAKONA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o prestanku važenja pojedinih zakona, u načelu. Za 141, nisu glasala tri, od 144 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a s obzirom da na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pre glasanja o Predlogu zakona u celini, potrebno je da Narodna skupština posebno odluči o postojanju opšteg interesa za povratno dejstvo odredbe člana 2. Predloga zakona. Podsećam vas da je Vlada Republike Srbije predložila da odredba člana 2. Predloga zakona ima povratno dejstvo. Prema članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, kada predlog zakona sadrži odredbe za koje se predviđa povratno dejstvo, prilikom glasanja o tim odredbama, Narodna skupština posebno odlučuje da li za to povratno dejstvo postoji opšti interes. Odbor za pravosuđe i upravu utvrdio je da postoji opšti interes za povratno dejstvo člana 2. Predloga zakona. Stavljam na glasanje predlog Vlade Republike Srbije da odredba člana 2. Predloga zakona ima povratno dejstvo za koje postoji opšti interes. Za 126, uzdržan jedan, nije glasalo 13, od 140 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoji opšti interes za povratno dejstvo odredbe člana 2. Predloga zakona. Pošto smo se izjasnili o postojanju opšteg interesa za povratno dejstvo odredbe člana 2, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o prestanku važenja pojedinih zakona u celini. Za 142, nije glasao jedan, od 143 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o prestanku važenja pojedinih zakona. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DOHODAK GRAĐANA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, u načelu. Za 127, uzdržanih 15, nije glasao jedan, od 143 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da je narodni poslanik Sovranije Čonjagić, pisanim putem, povukao amandman koji je podneo na član 12. Predloga zakona, a da je Zakonodavni odbor, kao neblagovremene odbacio amandmane koje je na članove 30. i 32. Predloga zakona podnela narodni poslanik Blagica Kostić. Takođe vas podsećam da je konstatovano da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman na član 7. narodnog poslanika Sovranija Čonjagića. Na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milisav Petronijević i, sa ispravkom, Meho Omerović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 92, protiv 107, nisu glasala tri, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milisav Petronijević i Meho Omerović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 92, protiv 106, uzdržan jedan, nije glasalo pet, od 204 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 119, nije glasalo šest, od 205 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 77, protiv 126, nisu glasala tri, od 206 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo poslanik Vjerica Radeta. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 74, protiv 124, nije glasalo pet, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 78, protiv 125, nije glasao jedan, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 75, protiv 122, nije glasalo šest, od 203 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 76, protiv 126, nisu glasala tri, od 205 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 77, protiv 126, nisu glasala dva, od 205 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 79, protiv 123, nije glasalo pet, od 207 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 78, protiv 124, nije glasalo sedam, od 209 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 37. amandman je podneo poslanik Igor Mirović. Predstavnik Vlade Republike Srbije prihvatio je ovaj amandman u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 207, nisu glasala tri, od 210 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milisav Petronijević i Meho Omerović. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 99, protiv 106, nisu glasala četiri, od 209 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 47. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 80, protiv 124, uzdržan jedan, nisu glasala četiri, od 209 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Vlada Republike Srbije predložila je da odredba člana 70. Predloga zakona ima povratna dejstva. Prema članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, kada predlog zakona sadrži odredbe za koje se predviđa povratno dejstvo, prilikom glasanja o tim odredbama Narodna skupština posebno odlučuje da li za to povratno dejstvo postoji opšti interes. Stavljam na glasanje predlog Vlade Republike Srbije da odredba člana 70. Predloga zakona ima povratno dejstvo za koje postoji opšti interes. Za 131, protiv 15, nije glasalo 63, od 209 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog i odlučila da postoji opšti interes za povratno dejstvo odredbe člana 70. Predloga zakona. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, u celini. Za 127, nisu glasala četiri, od 131 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZIMA NA IMOVINU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, u načelu. Za 127, uzdržanih 18, od 145 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 9. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 73, protiv 123, nije glasalo sedam, od 203 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 76, protiv 121, nije glasalo pet, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 75, protiv 123, nisu glasala tri, od 201 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 71, protiv 123, uzdržan jedan, nije glasalo sedam, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 75, protiv 125, nisu glasala četiri, od 204 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 74, protiv 121, nije glasalo deset, od 205 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 31. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 73, protiv 125, uzdržan jedan, nisu glasala četiri, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 73, protiv 125, nije glasalo pet, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu, u celini. Za 127, nisu glasala dva, ukupno 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AKCIZAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, u načelu. Za 126, uzdržanih 18, nije glasao jedan, od 145 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandman narodnog poslanika Božidara Koprivice na član 12. i narodnog poslanika Dragana Petrovića na član 14. Na član 2. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman.