Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Prvu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Molim vas da najpre saslušamo himnu Republike Srbije. (Intoniranje himne.) Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 106 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 130 narodnih poslanika i da imamo uslove za početak rada. Prelazimo na rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvažena predsednice. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje postavljam Vladi Republike Srbije, a ona će proceniti koje će ministarstvo dati odgovor, mislim da se konkretno odnosi na Ministarstvo pravde i Ministarstvo unutrašnjih poslova, ali jednim delom i na Ministarstvo prosvete. O čemu se radi? Mi smatramo da je Srbija, zapravo Srbija i jeste slobodna i demokratska država, u kojoj svako ima pravo da protestuje, u kojoj svako ima pravo da donese odluku o bojkotu, da na taj način izražava svoj politički stav, sve dok takva vrsta protesta ili takva vrsta bojkota ne ugrožava pravo drugih i ne ugrožava funkcionisanje države. Svakako ja ne sporim da jedan deo opozicije može da ima politiku oličenu u mržnji, u nasilju, u pretnjama, ali sa druge strane ta njihova politika nikako ne sme, ne može i ne treba da postane osnovni modalitet društvenog ponašanja u Srbiji. O čemu se radi? Mislim konkretno na tri stvari. Prva stvar, sloboda medija, sloboda mišljenja, sloboda govora i sloboda izražavanja su osnovni postulati jednog demokratskog društva kakva Srbija i jeste. Mediji imaju autonomno pravo da se bave uređivačkom politikom. Upravo taj deo opozicije je i izradio i definisao strategiju o privatizaciji medija. Da li je normalno da lideri jednog dela opozicije dozvole sebi da prete glavnom i odgovornom uredniku jednog dnevnog lista i njegovim novinarima samo zato što im se ne sviđa način na koji oni izveštavaju i na koji rade svoj posao? Da li novinari treba da brinu za svoju bezbednost, naročito nakon dešavanja ispred televizije „Pink“? Podsetiću vas, gde su pristalice jednog od tih lidera opozicije i fizički nasrnule na novinarku. Da li je logično da lideri te opozicije vrlo otvoreno na konferenciji za novinare, kaže, parafraziraću – ja vam obećavam kada dođem na vlast, bukvalno vaša televizija neće postojati? Da li je to ta demokratija na delu za koju se zalažu? Na njihovu veliku žalost ni u daljoj ni u bližoj budućnosti to se neće desiti. Samo pre nekoliko dana, podsetiću vas, jedan od dnevnih listova je na svojoj naslovnoj strani objavio da su Aleksandar Vučić i Ivica Dačić partneri ratno-huškačke politike. Pa da li je neko iz SNS i SPS odreagovao na način kako je odreagovao ovaj deo opozicije, da li je pretio bilo kojem novinaru, da li je ušao u bilo koju redakciju? Naravno da nije, jer poštujemo slobodu medija. Ja samo insistiram da nadležni organi i nadležne institucije rade svoj posao, jer smatram da mediji moraju biti nezavisni, moraju biti slobodni i moraju biti oslobođeni svake vrste pritiska. Druga stvar, da li je logično da 15 studenata blokira rad jednog Rektorata, da 15 nazovite studenata ne dozvoli rektorki univerziteta da obavlja svoj posao? Da li je to akademsko ili političko pitanje? Koliko je meni poznato, ministra u Vladi Republike Srbije biramo mi poslanici, a nas poslanike biraju građani, a ti koji su bili, njih 15 ili koliko ih je već bilo, su građani, predstavnici jedne od političkih opcija. I opšte je poznato i dobro je poznato koje političke opcije. Dakle, klasična zloupotreba dece u političke svrhe i to je nešto što smo već videli, znate? To je bleda kopija onog nekadašnjeg DOS-a. I na kraju da li je logično da oni koji protestuju dođu ispred kuće nekoga ko samo obavlja svoj posao, bez obzira iz koje političke partije dolazio? Ne dolazi iz SPS, dolazi iz SNS, reč je o zameniku gradonačelnika Goranu Vesiću. Da li je logično i normalno da dođu nekome ispred kuće i da mu prete? Pa šta je to što mi svi treba da očekujemo u narednom vremenskom periodu, da nam dođu na prag, da nam uđu u kuće? Pa da li naša deca mogu da se osećaju sigurno? Dakle, na osnovu svega ovoga mi samo insistiramo na reakciji nadležnih organa i nadležnih institucija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Svako od nas voli da bude u pravu, ali ponekada postoje situacije kada više volimo da ne budemo u pravu i u sličnoj poziciji sam i ja svojevremeno bio kada sam ovde u ovoj sali ukazivao na skandalozan čin da se u crkvi u Noterdamu u Parizu, uoči proslave Dana pobede, našla zastava tzv. „republike Kosovo“ zajedno sa zastavama drugih zemalja, pobednica. Rekao sam da jedno poniženje povlači drugo i to drugo se dogodilo već nekoliko dana kasnije, imajući na umu onaj poznati, rekao bih sramni, tretman koji je predsednik Republike Srbije imao na toj zvaničnoj proslavi Dana pobede, odnosno primirja u Parizu. Nešto slično se ponavlja i sada povodom ovih izbora za kosovske institucije, odnosno izbore u Prištini, vanredni, koji treba da se održe sledeće nedelje, dakle 6. oktobra. Inače, moje pitanje, da ne bude dileme, ide na adresu predsednika Vlade, Kancelarija za Kosovo i Metohiju i predsednika Republike i sadrži jedan jasan apel u vezi sa tim, koji sam već ovde pre par nedelja izneo - dakle, ti izbori, kakvi-takvi, za te kakve-takve institucije u Prištini su od početka imali i sadržali elemente koji su, čak i onih koji su skloni saradnji, čak i onih koji su skloni učešću građana, Srba, u radu tih privremenih institucija, prosto nametali, implicirali nužnost bojkota tih izbora, prištinskih. Vrhunac je bio, i to je bio plod mog direktnog obraćanja i intervencije ovde, zabrana građanima Srbije da glasaju sa srpskim dokumentima. Na teritoriji Republike Srbije je zabranjeno građanima Republike Srbije da glasaju sa dokumentima Republike Srbije. To je bila odluka njihovog CIK-a, odnosno njihove Centralne izborne komisije. Na svim dosadašnjim izborima, čak i kada ih je Priština organizovala, kamoli UNMIK i međunarodna zajednica, moglo se glasati sa tim dokumentima. Ja sam tada ovde rekao, skrenuo pažnju na to da to nije tehničko pitanje, da je to prosto simboličko i da zahteva oštru reakciju države i pozvao institucije da pozovu, i Vladu, da pozovu bojkot. Oni to nisu učinili i onda, kao što rekoh na početku ovog izlaganja, jedno poniženje povlači drugo i sada smo mi bili svedoci da su pre nekoliko dana, da je rečeno iz Prištine kako će biti zabranjeno i uostalom zabranjeno je, ne samo da je rečeno nego je i učinjeno, predstavnicima Vlade Srbije da učestvuju u kampanji i da pređu teritoriju Kosova i Metohije i da učestvuju u nekoj predizbornoj aktivnosti Srpske liste. Dakle, to jedno poniženje je povlačilo drugo jer se nije reagovalo, a onda kao šlag na tortu i kao vrhunac poniženja sledilo je je ovo juče-prekjuče, čak zabrana spota i kažnjavanje učesnika izbora zbog predizbornog spota u kojem se pominje šta? Država Srbija, odnosno nije čak ni država, nego Srbija. Formulacija u spotu je glasila "Kad Srbija zove, ja dajem svoj glas" i to je zasmetalo tim institucijama i oni su zabranili taj spot, odnosno tražili da se on izmeni. Dakle, poštovane kolege, koliko god se mi ovde ne slagali, postoji nešto što je više i važnije od nas. Šta god mislili o odnosima vlasti pozicije i opozicije, postoji nešto, postoje neki gestovi, neki šamari koji bole, pogađaju sve nas kolektivno. Ovo se upravo dešava na teritoriji Kosova i Metohije, ovo se upravo dešava sa ovim odlukama koje povlači svesno, provokativno kosovska CIK i njene institucije. Dakle, od zabrane glasanja srpskim dokumentima, do sada čak zabrane da se pomene reč "Srbija" u nekom predizbornom spotu. Ja smatram da je te izbore trebalo bojkotovati, ali to je politička stvar. Ovo sada više nije politička stvar, nego je stvar dostojanstva, elementarnog dostojanstva i samopoštovanja države i njenih institucija. Zato pozivam nadležne, još nije kasno, ima sedam dana, odnosno šest dana od tih izbora, da donesu odluku u vezi sa tim i prosto je objave jer postoji poniženje, kao što rekoh, koje svako od nas može da proceni, koja se ne mogu tolerisati. Svako od nas može da proceni da li treba ili ne treba nešto da pretrpi ili proguta, ali ovo je ne poniženje naših institucija, naše države, već rekao bih svih nas kao građana Srbije i predaka i potomaka. Zato vas molim, imamo šest dana, da ovu farsu, ovu šaradu od tzv. "izbora Kosova" bojkotujemo. Hvala.
Hvala. Reč ima Milorad Mirčić. Izvolite.
Postavljam pitanje u ime SRS, predsedniku Vlade, Ministarstvu spoljnih poslova i predsedniku Republike. Naime, mi srpski radikali smo više puta iznosili svoje stanovište da je veoma bitna svaka tema o kojoj se razgovara u ovom parlamentu, ali ima jedna tema koja je tema iznad svih tema, ako može da se kaže, ili pitanje svih iznad svih pitanja, pitanje Kosova i Metohije. Zbog toga SRS pita Vladu i predsednika Republike, kao i resorno ministarstvo da li će i kada zvanično Vlada Srbije uputiti inicijativu prema Savetu bezbednosti UN da se otvori rasprava o doslednom sprovođenju Rezolucije 1244, pogotovo u onome delu gde se jasno precizira, definiše šta i na koji način treba vratiti srpsko stanovništvo, odnosno građane koji su živeli u AP Kosova i Metohije, tzv. ili suštinski statusno pitanje? Da li će i kada će zvaničnici Srbije uputiti zahtev da se u skladu sa Rezolucijom 1244 izvrši povraćaj pripadnika oružanih snaga na teritoriju AP Kosova i Metohije? Mi smo, kao i mnogi građani do sada više puta čuli da nisu stvoreni uslovi za tako nešto da se vodi računa i briga o životima pripadnika oružanih snaga, pre svega, pripadnika policije i onih koji su u Službi očuvanja spoljnih granica Srbije, a zaboravili smo jednu činjenicu da garancija za bezbednost pripadnika policije Srbije na teritoriji KiM, zadužene su UN Savet bezbednosti. Pa zar nisu nas srpske radikale, kada smo bili protiv argumentovano Rezolucija 1244 ubeđivali, neki su i sad ove prisutni da mi nemamo pojma, da u stvari UN garantuju bezbednost svim pripadnicima policije Republike Srbije jel UN su organizacija kojoj pripada i Republika Srbija, a mi srpski radikali smo tada govorili, sad vas samo podsećamo da su to samo prazne priče. S druge strane, svedoci smo pojedinih ili pojedinačnih nastupa, a u sedištu UN ili na forumima koju obuhvata organizacija UN i videli smo sa kakvom pompom mediji u Srbiji ispraćaju ili prate pojedine nastupe, tako što u hvalospevima gube realnost. Poslednji put je predsednik države nastupao UN i umesto da se pokrene pitanje statusa građana koji su živeli i koji žive na KiM i povratka njihovog na područje KiM. Priča je otišla u potpuno drugom pravcu. Da li predstavnici šiptarske tzv. Vlade poštuju Briselski sporazumom ili ne. Očigledno, po nama srpskim radikalima, da u vođenju i sprovođenju spoljne politike preovlađuje jedna metoda i jedno mišljenje, ono je prepoznatljivo po ličnosti koja se zove Sonja Liht. Sonja Liht je očigledno model i matrica po kojoj se vodi spoljna politika Srbije, a nju prezentuje samo zvanični predstavnici Srbije, Ministarstvo spoljnih poslova ili u krajnjem slučaju predsednik Srbije. To ništa neće dobro doneti nama u Srbiji. Ne zaboravite da poslednjih dana na sva zvona najavljuju otvaranja pitanja AP Vojvodine, jer oni smatraju da se pitanje priznavanja i članstva Kosova tzv. republike Kosova privodi kraju, pa se otvara i najavljuju otvaranja pitanja Vojvodine, a zatim Raške oblasti. Možemo mi da se pravimo nemušti, ali to je pitanje koje muči sve nas u Srbiji.
Vreme. Hvala. Reč ima narodni poslanik Nemanja Radojević.
Zahvaljujem. Poštovani građani, moje pitanje se odnosi na poslednje kontingente od 1.000 kamera na ulicama Beograda i upućeno je MUP i ministru Nebojši Stefanoviću. Svedoci smo da je deo tih kamera već postavljen i da, kako je najavio direktor policije Vladimir Rebić, deo tih kamera će imati funkciju da prepoznaje saobraćajne prekršaje, a deo kamera će biti usmeren u funkciji sprečavanja činjenja najtežih krivičnih dela, ubistava i drugih dela koji uznemiruju građane. Danas u uslovima, da tako kažemo, nedovoljno razvijene tehnološke pismenosti građana i nedovoljne obaveštenosti o zaštiti podataka i privatnosti, a na to uzimajući u obzir i to da će se ovaj video nadzor sprovoditi u saradnji sa kineskom kompanijom „Huavej“, koju je američka administracija označila kao nekog ko špijunira i prikuplja podatke svojih klijenata i uzimajući u obzir da će Srbija biti jedina zemlja, pored Kine, u kojoj će ovakve kamere biti postavljene, a podsećam, ove kamere ne samo da imaju funkciju prepoznavanja registarskih tablica, već prepoznaju i lica vozača, sa opravdanjem imamo strepnju da ovakvi podaci, prikupljeni na ovakav način, mogu biti lako zloupotrebljeni ili da ne upotrebim težu reč, mogu biti korišćeni za špijunažu građana Srbije. Nije u interesu građana da ceo grad bude prekriven kamerama. Slobodni ljudi sa časnim namerama imaju pravo da slobodno šetaju kroz svoj grad, da ne budu nadzirani 24 sata. To je bio motiv nekih distopijskih romana i to je tamo trebalo da ostane. Ovim putem upućujem pitanje MUP i ministru Nebojši Stefanoviću, a ono glasi – kojim aktima se reguliše ovakav način obrade i prikupljanja podataka? Koje su mere preduzete da bi se ovi podaci zaštitili? I, pošto građani moraju biti obavešteni o tome na kojim mestima, kad ih i ko snima, zahtevamo od Ministarstva da nam se dostave tačne adrese pozicija ovih kamera. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja postavljam kontra pitanje. Šta će nadležno ministarstvo uraditi da se kamerama pokriju sve saobraćajnice, imajući u vidu tragične događaje koji se događaju na našim ulicama? To je veoma bitno i zbog suzbijanja kriminala. Mnogo ubistava je izvršeno na ulicama i verujem da se preko video nadzora to može pomoći, da se počinioci lako otkriju i da se samim tim broj ubistava na ulicama smanji. Dame i gospodo, postavljam pitanje Ministarstvu prosvete – šta će Ministarstvo prosvete, Vlada i drugi nadležni preduzeti da se povrati narušena autonomija Univerziteta u Beogradu, koja se desila zauzimanjem Rektorata od strane vremešnih studenata, a mislim da ni rektorka nije sveta krava, i to treba reći? Ja ne znam da li je starija rektorka ili studenti koji su taj Rektorat zauzeli, ali u svakom slučaju, smatram da ulaskom političkih lidera, koje ona nije videla ili smatra da politički lideri nisu članovi političkih stranaka, da je narušena autonomija Univerziteta? S tim u vezi, pitam Ministarstvo – šta će preduzeti da se povrati autonomija Beogradskog univerziteta i da Rektorat više ne bude politički brlog jedne političke organizacije, koja sebe naziva „jedan od pet miliona“. Sledeće moje pitanje je šta će tužilaštvo, Ministarstvo pravde i nadležni organi preduzeti protiv Rade Trajković, odnosno da se gospođa Rada Trajković sasluša i da pruži tužilaštvu informacije ko joj je i kada i gde nudio snimke ubistva srpskog političara na KiM Olivera Ivanovića? Ovo je veoma bitno, zato što u Srbiji postoje i takve političke snage koje misle da iza ubistva Olivera Ivanovića stoje državni organe Republike Srbije, pri tome ne dozvoljavajući nijedan promil da su Olivera Ivanovića, a ja pretpostavljam opravdano, ubili Albanci, odnosno oni isti koji su ga nekoliko puta pritvarali i protiv njega vodili sudski postupak. Mislim da su oni iza likvidacije Olivera Ivanovića, ili su ga likvidirali ili uz pomoć stranih službi takođe naručili njegovu likvidaciju. Gospođa Rada Trajković pokušava da surovo ubistvo Olivera Ivanovića na ulici prišije državi Srbiji i državnim organima. S tim u vezi, pitam tužilaštvo, koje jeste samostalno, ali je državni organ, šta će preduzeti da se u ime istine sasluša Rada Trajković i pruži informacija o tome ko je i kada njoj nudio snimke ubistva Olivera Ivanovića i zašto to ranije nije saopštila našim državnim organima? Poslednje pitanje, a to ću kasnije, vezano za prekogranične televizije. Molim gospodina Atlagića da mi pomogne. Ovo su prekogranične televizije. Prekogranične televizije imaju pravo na preuzimanje, istovremeno preuzimanje neizmenjenog programa, bez prekrajanja i umetanja. Ovo su tri fotografije, istovremeno snimljene, N1 televizije gde se vidi da nema istovremenog preuzimanja, da se radi o tri različite fotografije i s tim u vezi pitam Ministarstvo kulture – šta će preduzeti, s obzirom da ima sredstva odvojena za nadzor nad sprovođenjem zakona iz oblasti medija, povodom ovog pitanja da se izvrši nadzor nad primenom zakona o lažnim prekograničnim televizijama, koje pripadaju kompaniji SBB, preko kojih oni ispumpavaju novac iz Republike Srbije od pretplate koju uplaćuju korisnici, a radi se o sumi od 500 miliona evra, a koja se preko lažnih prekograničnih kanala ispumpava napolje, a prekogranični kanali ne emituju program u zemlje u kojima su registrovani, nema preuzimanja medijske usluge, nema reemitovanja? Ovo je čist dokaz i s tim u vezi određeni veštak već vrši veštačenje koje ću dostaviti Narodnoj skupštini i Ministarstvu za kulturu. Hvala.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, ako je kod ikoga u Srbiji postojala nedoumica u vezi sa tim zašto je Marko Bastać stručan i šta ume da radi, u petak, 27. septembra ove godine, ta nedoumica je otklonjena. Marko Bastać je stručnjak za blato, i to sad svi znaju i svima u Srbiji je pokazao da je pravljenje blata jedino što zna i jedino za šta je stručan. Meni je drago što su građani Srbije imali prilike da vide Bastaćevu stručnost na delu kojom je jasno pokazao da je blato politika za koju se zalaže i da jedino što on i njegov šef Dragan Đilas danas nude građanima je blato. Kako to izgleda? Ovo je „Politika“ od 27. septembra, kaže: „Bastać pravio blato ispred Skupštine grada. Odbornici Saveza za Srbiju predvođeni predsednikom opštine Stari grad Markom Bastaćem danas su pred početak sednice gradskog parlamenta, na ulazu u Skupštinu grada, nasuli više kanti i džakova zemlje, kaže – ovo je Beograd kakvim ste ga vi napravili, prokomentarisao je Bastać dok je sipao zemlju iz kanti i potom je polivao vodom kako bi od nje napravio blato“. Ovo je Bastać na delu, vidite kako on to stručno poliva vodom zemlju. Evo što ostaje posle Marka Bastaća, blato. Zamislite tu bahatost i osionost, radnim danom, u radno vreme dođete ispred zgrade u kojoj treba da se održi sednica Skupštine grada Beograda i pravite blato, i za to primate platu od građana Srbije, od građana Beograda zapravo. Nakon višemesečnih blokada radova, opsedanja građane, lomljenja znakova, ograda, maltretiranja građana, radnika i svega ostalog što su mesecima radili, u petak su nadmašili sami sebe, pokazali zapravo da je blato vrhunac politike i Marka Bastaća i svih tih iz Saveza za Srbiju i njihovog šefa Dragana Đilasa. Podsetiću građane da je Marko Bastać, nažalost, još uvek predsednik opštine Stari grad i postavlja se pitanje kako je moguće da u radno vreme, umesto da se bavi pitanjima od značaja za građane Starog grada, umesto da rešava njihove probleme, on pravi blato. Imam pitanje za MUP sa tim u vezi, a to je – da li je bilo remećenja javnog reda i mira od strane Bastaća i ostalih koji su učestvovali u ovoj žalosnoj predstavi? Pitanje za beogradski Sekretarijat za poslove komunalne policije – da li je došlo do narušavanja komunalnog reda i radnji kojima se narušava opšte uređenje grada? Ako se ispostavi da je bilo remećenja javnog reda i mira, odnosno narušavanja komunalnog reda, zahtevam od nadležnih organa da reaguju ne bi li se zaustavilo ovo višemesečno maltretiranje građana Beograda. Postavlja se pitanje – dokle će histerična i agresivna manjina da maltretira sve živo u ovom gradu? Oni se ponašaju kao da zakona za njih ne važi, oni mogu da upadaju gde god hoće, mogu da blokiraju koga god hoće, mogu da šikaniraju koga god hoće. Ja znam da su Đilas, Bastać, Jeremić i svi ostali iz tog Saveza za Srbiju navikli da budu i bahati i osioni, ali prosto jednom moramo stati na put ovom ludilu. Drugo moje pitanje se odnosi, odnosno upućeno je rektorki Beogradskog univerziteta, kako je to ona prepoznala članove vladajućih stranaka u zgradi Rektorata tokom blokade te iste zgrade od strane navodno nekih studenata, a koji pripadaju nekakvoj organizaciji „Jedan od pet miliona“? Dakle, na koji način ih je prepoznala, kojom metodologijom ili joj je možda neko rekao da to mora da kaže, možda je neko vršio pritisak na nju, možda ju je neko doveo u zabludu? Zašto ovo pitam? Krajnje je neverovatno da ona izjavi kako su pripadnici vladajućih stranaka upali u Rektorat, i to je primetila tek desetak dana nakon što su pripadnici političke organizacije „Jedan od pet miliona“, koji se predstavljaju studentima, zaposeli zgradu, blokirali taj ulaz, danima nisu dozvoljavali ni njoj, ni ostalima da uđu. Ono što je još neverovatnije jeste da ona navodno nije videla pripadnike opozicionih stranaka u Rektoratu. Cela Srbija je videla i Boška Obradovića, i onog Lutovca, i Mariniku Tepić, i onog Miljuša, i sve ostale te opskurne likove koji nisu ni krili da dolaze da daju podršku tim studentima. Nisu to ni krili, već su se predstavili kao politička organizacija „Jedan od pet miliona“. Svima je jasno da je ovo politički protest i da je u pitanju… (Predsednik: Hvala.) Završavam u jednoj rečenici. … tužna politička predstava Saveza za Srbiju i Dragana Đilasa. Zahvaljujem.
Poštovani poslanici, primili ste ostavku narodnog poslanika Miroslava Lazanskog na funkciju poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. st. 3. i 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog nadležnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Miroslavu Lazanskom, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Obaveštavam vas da su danas sprečeni da sednici prisustvuju poslanici: Hadži Milorad Stošić, prof. dr Žarko Obradović i Snežana Paunović. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda, potrebno je da odlučimo o predlozima za dopunu dnevnog reda. Narodni poslanik Nemanja Šarović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica u vezi sa ubistvom i političkom pozadinom ubistva Zorana Đinđića. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo, po ko zna koji put u ovome sazivu, još jedanputa u ime poslanike SRS, predlažem da učinite nešto konkretno i da konačno svi zajedno pokušamo da dođemo do istine, do činjenica i da istražimo sve okolnosti vezano za ubistvo Zorana Đinđića. Veoma dobro znate da je u Srbiji običaj da se ni jedna afera ne razrešava. Ima u Srbiji mnogo nerazjašnjenih ubistava. Smatram da je ubistvo Zorana Đinđića i dalje ne razjašnjeno, jer priznaćete, ukoliko nisu poznati motivi, ukoliko nisu poznati oni koji su politički nalogodavci takvog ubistva, a ubistvo predsednika Vlade u svakoj državi mora biti političko ubistvo, ne radi se tu o komšijskoj svađi ili o porodičnom nasilju, da je nesumnjivo po sredi političko ubistvo. Čudno je veoma da oni koji se najviše pozivaju na Zorana Đinđića, iako su u prvom trenutku, kada sam predložio formiranje ovog anketnog odbora, navodno bili zainteresovani, kao što su bili zainteresovani i predstavnici aktuelnog režima, da su, kada je došlo do glasanja, svi pognuli glave i odustali od toga i rekli – bolje da to bude u nekoj magli, da to bude u prašini i da građani Srbije nikada ne saznaju zaista koje su okolnosti pratile to ubistvo. Mi iz SRS smo čak svojevremeno optuživani da smo i umešani u to ubistvo, jer smo u to vreme govorili da je država jedina država na svetu koja pripada mafiji. Mi smo Zorana Đinđića još u vreme dok je bio živ označili kao mafijaškog premijera, jasno govorili o ulozi nekih ljudi u dovođenju Zorana Đinđića na vlast i mi kao što smo to govorili istinu o njemu i pre 20 godina i kada je ubijen, a isto tako je govorimo i danas i u ime građana Srbije tražimo da se do kraja razjasni ko je sve imao političke koristi, da vidimo kome je sve, uključujući i strane ambasade bez kojih po mom mišljenju nije moglo doći do tog ubistva bez njihovog zelenog svetla, ali da vidimo kome je sve Zoran Đinđić bio vredniji mrtav nego živ. Ima mnogo ljudi na srpskoj političkoj sceni, mnogo onih koji tvrde da su njegovi saborci, mnogo onih koji u vreme dok je bio živ o njemu su govorili najgore… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Nemanja Šarović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti u vezi sa pritiscima na državne organe i kršenje zakona tokom izbora za narodne poslanike u Narodnoj skupštini održanih 2016. godine. Izvolite.
Ovo je još jedan predlog koji već praktično čitav ovaj skupštinski saziv, koji će uskoro isteći, uporno podnosim od sednice do sednice i uprkos tome vladajuća većina se oglušuje o moj predlog. Mi srpski radikali smo odmah nakon izbora rekli da u Narodnoj skupštini sede neki ljudi čije izborne liste nisu prešle cenzus od 5% i da oni sede tu pre svega zahvaljujući volji, ne izbornoj volji građana Srbije, već volji američkog ambasadora Skota, koji hvala Bogu ovih dana ode iz Srbije i nadamo se da će ipak doći neko ko će biti manji skot od njega. Veoma dobro znate da najmanje dve izborne liste nisu prešle cenzus, da je američki ambasador iste večeri, dakle sat ili dva nakon zatvaranja biračkih mesta okupio i sabrao one koji se danas nazivaju nekakvom prozapadnom opozicijom u Srbiji, to su ovi koji proglašavaju bojkot, kojima ništa ne odgovara, i on je izvršio pritisak na režim, a predstavnici režima u RIK-u, jer tamo vi iz režima, iz SNS, imate apsolutnu većinu, vi ste poništili izbore na nekih 15ak biračkih mesta i omogućili da se prilikom ponovljenog glasanja koncentrišu glasovi prozapadne opozicije, da i Tadić i Čeda i Čanak glasaju za Boška Obradovića i DSS, da se na taj način remeti i ruši izborna volja građana Srbije i da oni koji nisu u skladu sa Ustavom, odnosno sa tim nivoom predviđenim Ustavom od 5%, zaslužili poverenje građana naredne četiri godine, sede u Narodnoj skupštini. Sve vreme ste tvrdili da je sve u redu, kako je izborni sistem savršen, kako ne treba ništa utvrđivati. Vaš predsednik je čak rekao da se i pet miliona ovih koji protestuju okupi da neće ispuniti ni jedan jedini zahtev. Međutim, kao što vidimo, to nije ni prvi, ni poslednji put, brzo je promenio priču i od toga da čak i pet miliona se okupi neće ispuniti nijedan zahtev, on je rekao da je spreman da ispuni sve zahteve. Vi fingirate nekakav dijalog sa opozicijom. Vlada je formirala čak i Radnu grupu za izmenu izbornih uslova… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Božidar Delić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o pravima boraca i porodica poginulih i nestalih boraca. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Vjerica Radeta predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Porodičnog zakona. Izvolite.
Srpska radikalna stranka, odnosno naša poslanička grupa od oktobra prošle godine, ovih dana će godinu dana od kada pokušavamo da na dnevni red stavimo određene predloge zakona i pre svega zbog javnosti želimo da skrenemo pažnju da skupštinska većina nema razumevanja za predloge najveće opozicione političke stranke u Narodnoj skupštini, tj. SRS, ali zato svi drugi mogu da traže da se Narodna skupština ponaša ovako ili onako, i oni koji nisu u Narodnoj skupštini i nekakve nevladine organizacije i nekakvi istrošeni evropski činovnici. Svi imaju mogućnost da na neki način utiču na rad parlamenta, osim najveće opozicione stranke. Predložili smo da se izmeni Porodični zakon u ovom delu, u ovom članu koji predviđa da decu iz Srbije mogu usvajati stranci. Naravno kada biste ovo stavili na dnevni red bilo bi još mesta za određene izmene s obzirom na ono što je u javnosti prisutno već duži niz godina, a u poslednje vreme toliko učestalo da iako je deo onoga što se saznaje u javnosti tačno da je zaista stanje kada su u pitanju deca koja na ovaj ili onaj način ostanu bez igde ikoga da se strašno manipuliše sa tom decom kod usvajanja, kod usvajanja od strane stranaca, kod davanja te dece hraniteljskim porodicama i posebno je zastrašujuće da hraniteljstvo više nije humanitarna i humana stvar jer hranitelji dobijaju za svako dete oko 50.000 dinara mesečno i onda imamo apsurd da se roditeljima koji nisu zaposleni, koji nemaju mesečna primanja oduzimaju deca da bi se dali tim hraniteljskim porodicama. Zar nije humanije i pravednije i pravičnije da se tim porodicama, tim majkama kojima se oduzimaju deca i daju hraniteljima, da se njima dodeli mesečna pomoć od 50.000 dinara i da lepo odgajaju svoju decu, da deca žive u svom prirodnom i normalnom okruženju, kako je to jedino normalno i prirodno, a to je sa svojim roditeljima ili roditeljem, majkom, ocem, svejedno? Država na taj način ne razmišlja i mi zato ovim predlogom iniciramo pre svega da počne da se razmišlja o… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – 15, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Poslanica Vjerica Radeta predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika.
Problemi vezani za izbor narodnih poslanika i funkcionisanje Narodne skupštine, poslaničkih grupa nastali su 2008. godine kada je potpuno neustavno promenjen Zakon o izboru narodnih poslanika i kada je onemogućeno narodnom poslaniku da stavi svoj mandat na raspolaganje stranci sa čije liste je izabranu Narodnu skupštinu. Posledica toga je, evo, 10, 11 godina kasnije, ta da mi dnevno imamo promene broja poslaničkih grupa, nazive poslaničkih grupa, da imamo situaciju u Narodnoj skupštini da imamo narodne poslanike koji su ovde izabrani sa jedne poslaničke liste, a da sada predstavljaju neku stranku koja niti je bila na izborima, koja recimo poput stranke Vuka Jeremića nije ni registrovana u skladu sa zakonom, već bukvalno kupljena od strane Vuka Jeremića koji je kupio stranku od Aleksića. Dakle, dešavaju se takve stvari koje nemaju veze ni sa parlamentarnom demokratijom, ni sa demokratijom uopšte. Mi danas ne znamo, evo pripremaju se neki razgovori, ne zna se da li će se razgovarati sa poslaničkim grupama po onom izvornom sastavu, sazivu Narodne skupštine ili će moći sada svako da, kao što postoje tu razni koji su formirali poslaničke grupe i da oni sada zastupaju koga? Koga može da zastupa npr. Sanda Rašković Ivić, koja je kao predsednik DSS izabrana u Narodnu skupštinu, u međuvremenu oterana iz te DSS, bezobrazno i nemoralno zadržala mandat i tim mandatom trguje li, trguje. Otišla je u neke nezavisne navodno poslanike, pa je sada valjda kod Vuka Jeremića, da li mu je i potpredsednik stranke i ona sebi daje za pravo recimo da ona govori kao narodni poslanik u ime, opet pitam, u ime koga? Mi, ako želimo da nam se u buduće ne dešavaju te Sande Rašković i ostali preletači koji su postali tako čest pojam u narodu, svi govore o preletačima, jedino narodni poslanici ne žele da se oslobodimo preletača, tako što ćete prihvatiti predlog SRS i samo omogućiti ono što piše u Ustavu – narodni poslanik može svoj mandat ponuditi listi sa koje je izabran za poslanika. Dakle, ustavna formulacija, samo to tražimo, a vi to samo odbijajte, pa ćete opet imati probleme kakve danas imamo u Narodnoj skupštini, priznali ih vi ili ne. Hvala.
Hvala gospođo Radeta. Stavljam na glasanje ovaj Predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, od ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj Predlog. Narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o radu, koji je podnela Narodnoj skupštini 15. oktobra 2018. godine. Da li narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, od ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj Predlog. Narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o državljanstvu Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 15. oktobra 2018. godine. Izvolite gospođo Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, već više od 10 godina traje neviđeni teror Srba od strane mafijaškog režima Mila Đukanovića u Crnoj Gori. Srbi su danas izloženi takvoj vrsti maltretiranja i šikaniranja da se isteruju sa svojih radnih mesta, od njih se traži da se odreknu svega što je srpsko. Od ukupnog broja onih koji se u Crnoj Gori izjašnjavaju kao Srbi, samo 2% njih je zaposleno u organima državne uprave. Upravo od njih se traži da se odreknu svega, inače i oni i njihova deca da se kupe i da se isele iz srpske Crne Gore, koju uzurpator Milo Đukanović, zajedno sa svojim prijateljima šiptarskim teroristima, u tajnom planu osmislio kao nekakvu državu gde neće biti ničega što je srpsko. Upravo su oni u problemu, jer mnogi od njih su zbog svega što im se desilo, a nažalost i ostali bez posla i oni i članovi njihovih porodica, podneli zahtev za dobijanje državljanstva Republike Srbije, što im Ustav naše zemlje i zakon koji je važeći omogućava, baš kao i Srbima iz Republike Srpske, a takvih zahteva iz Republike Srpske je do sada preko 50.000, kako zvanično saopštavaju u našem konzulatu, kako u Banja Luci, tako i u drugim mestima gde su otvorene kancelarije. Zato je potrebno da izvršite promenu, obraćamo se dakle MUP, Zakon o državljanstvu i da prilikom razmatranja zahteva se taj proces ubrza, jer administrativna barijera u ovom slučaju, otezanje odlučivanja o tome da se dobije taj papir da je sve u redu, da neko ispunjava uslove za dobijanje državljanstva, dakle najpre da prizna državu Srbiju kao svoju maticu, a onda da donese sva neophodna dokumenta, nekada traje i po nekoliko godina. Pitamo zbog čega? Svi ovi Srbi o kojima sam sada govorila i u ranijim obrazlaganjima ovog predloga i te kako imaju problem da im gori pod nogama, jer oni ne mogu da reše svoje pitanje egzistencije i članova svojih porodica. Zato je neophodno da se pristupi izmeni ovog člana zakona i da se ograniči rok od strane državne administracije u kojem će se rešiti pozitivno ili negativno, ali u 99,9% i više procenata je to pozitivno, jer oni ispunjavaju sve te uslove, kako bi se oni spasili i članovi njihovih porodica.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 14 poslanika. Nije prihvaćen predlog. Poslanica Ružica Nikolić predložila je da se dnevni red sednici dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o presađivanju ljudskih organa. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam izmene Zakona o presađivanju ljudskih organa. Predlažu se izmene, odnosno tražim ukidanje člana 23. ovog zakona. Izmene Zakona o presađivanju ljudskih organa predložene su sa ciljem ukidanja pretpostavljene saglasnosti svakog punoletnog državljanina Republike Srbije, jer pretpostavljena saglasnost ostavlja ogroman prostor za zloupotrebu i može da dovede do trgovine ljudskim organima, iako se to ovim zakonom izričito zabranjuje, iako se tretira kao teško krivično delo. Još jedan negativan efekat pretpostavljene saglasnosti koji može da nanese veliku štetu jeste odnos između pacijenta i doktora, odnosno poverenje između doktora i samog pacijenta. Zakonom je propisano da se organi uzimaju sa umrlog lica, ukoliko se to lice pre smrti nije tome usprotivilo usmeno ili pismeno. Na taj način ne postoji apsolutno nikakva garancija da će takvo lice u tom momentu ikome preneti informaciju da li želi ili ne želi da bude donor. Takođe je veoma diskutabilno i pitanje moždane smrti, jer je čovek u fazi moždane smrti praktično još uvek živ a organi ne mogu da se uzimaju sa lica koja nisu živa. Član 23. Zakona o presađivanju ljudskih organa, čije izmene tražimo, prekršen je član 25. Ustava Republike Srbije, koji kaže da je fizički i psihički integritet nepovrediv i da niko ne može biti izložen mučenju, nečovečnom ili ponižavajućem postupanju ili kažnjavanju, niti podvrgnut medicinskim ili naučnim ogledima bez svog slobodno datog pristanka. Takođe, ovaj član 23, prekršen je član Ustava 23. koji kaže da je ljudsko dostojanstvo neprikosnoveno i da su svi dužni da ga poštuju i štite, kao i da svako ima pravo na slobodan razvoj ličnosti ako time ne krši prava drugih. Znači, predložene izmene su u smeru ukidanja pretpostavljene saglasnosti za darivanje ljudskih organa u slučaju smrti i ponuđena rešenja u članu 23. Predloga zakona nisu… [[Isključen mikrofon.]]
Vreme. Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - 12, protiv - niko, uzdržan - niko. Konstatujem da nije predlog. Narodni poslanik Filip Stojanović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o dopunama Zakona o graničnoj kontroli. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam Predlog zakona o izmenama i dopunama o graničnoj kontroli i tražim da se on uvrsti u dnevni red današnje sednice. Svima je poznato da su najvažnije karakteristike svake zemlje njene međunarodno priznate granice kojima je ona odvojena od drugih zemalja, odnosno od svojih suseda. Država Srbija ima definisane i međunarodno priznate granice prema svojim susedima. Granice države Srbije prema svom južnom susedu, odnosno Albaniji, definisane su Rezolucijom 1244, koju je doneo Savet bezbednosti UN. Nažalost, Srbija je jedna od retkih zemalja kojoj je nasilno otet deo teritorije od strane 19 država NATO pakta, kao i neke druge države koje žele da legalizuju stanje okupacije i da granice AP KiM prema ostatku svoje proglase kao međunarodne granice. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smo svesni okolnosti pod kojima je došlo do ovoga. Mi ne krivimo aktuelni režim zbog situacije u kojoj se našlo KiM, ali krivimo zbog nečeg drugog. Naime, rukovodeći organi Republike Srbije moraju neprestano insistirati na Rezoluciji 1244, koja garantuje celovitost državne teritorije Republike Srbije. Međutim, do sada nismo videli da ovaj režim insistira na Rezoluciji 1244 i to smatramo nedopustivim. Podsećam vas da po toj Rezoluciji Srbija ima pravo da na granici prema Albaniji rasporedi 1.000 pripadnika svojih snaga bezbednosti. Kao čovek koji je rođen na KiM, koji je na nasilnom egzodusu proveo ceo svoj život, uvek ću tražiti od svih režima da insistira na poštovanju Rezolucije 1244. Ovo tim pre što se međunarodne okolnosti polako menjaju u našu korist i ubeđen sam da nećemo dugo čekati dan kada će KiM ponovo biti integrisano sa ostatkom Republike Srbije. Ako Bog da, ponovo će kroz Gnjilane da se čuju srpske trube i da igramo čuvenu "gnjilanku". Zato oko državne teritorije ne bi smelo da bude nikakvog kompromisa, dok se o svim drugim temama može razgovarati sa Albancima koji, vidite, da i Republika Hrvatska pokazuje neskrivene inspiracije prema delu naše teritorije koje se nalaze na levoj obali Dunava. Po ovom pitanju režim mora biti beskompromisan, ne pristajući ni na kakve pregovore ili dogovore na ovu temu. Zato smatram da će usvajanje ovakvog zakona kojeg sam ja predložio… [[Isključen mikrofon.]]
Vreme ste prekoračili. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za je glasalo 13 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Tomislav Ljubenović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Podneo sam Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Finansijska podrška porodici sa decom u vidu ostvarivanja prava iz ovog zakona doprinela bi poboljšanju uslova za zadovoljenje osnovnih potreba dece u porodicama sa decom koja nisu u mogućnosti da ih samostalno podignu, a broj takvih porodica je sve veći. Usvajanjem predloženih izmena i dopuna bile bi stavljene van snage diskriminatorske odredbe važećeg zakona kojima je definisano da se pravo na dečiji i roditeljski dodatak ostvaruje samo za prvo, drugo, treće i četvrto dete. Svako dete, bez obzira na red rođenja, mora biti ravnopravno tretirano svim pravnim propisima Republike Srbije. Produženje vremenskog perioda isplate roditeljskog dodatka, i to: za treće dete do navršene 18. godine života, umesto dosadašnje 10. godine života; za četvrto dete do navršene 18. godine života, umesto dosadašnjih 10 godina života, a za peto i svako naredno dete za koje se do sada nije moglo ostvariti pravo na roditeljski dodatak, do navršene 18. godine života, obezbedilo bi delimičnu finansijsku sigurnost porodicama sa više dece. Ovaj naš predlog izmene i dopune je sveobuhvatan i precizan u delu kojima su regulisani dečiji i roditeljski dodatak. Prihvatanjem ovih izmena koje predlaže SRS bile bi stavljene van snage diskriminatorske odredbe važećeg zakona kojima je definisano da se pravo na dečiji i roditeljski dodatak ostvaruje samo za prvo, drugo, treće i četvrto dete. Svako dete bez obzira na red rođenja mora biti ravnopravno tretirano svim pravnim propisima Republike Srbije. Predstavnici vlasti Republike Srbije bi trebalo da dobro razmisle kako će ubuduće trošiti novac iz budžeta Republike Srbije, da li će nastaviti po starom ili će napraviti trajnu preraspodelu sredstava, i to tako što će se konačno prestati sa finansiranjem raznih nevladinih organizacija i taj novac opredeliti za isplatu dečijeg i roditeljskog dodatka. Na način kako Srpska radikalna stranka predlaže, ovim izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, usvajanjem ovih izmena i dopuna, ostvarila bi se osnova za podsticaj rađanja više dece i za finansijsko osnaživanje porodica sa decom, koje bi motivisalo roditelje da ostanu u Srbiji, da se zaustavi trend masovnog odlaska iz Srbije. Svedoci smo svakodnevnog odlaska čitavih porodica sa juga Srbije, iz Leskovca i drugih opština Jablaničkog i Pčinjskog okruga, odlaze mladi ljudi, mladi bračni parovi sa malom decom. Oni koji odu, sigurno se više neće vratiti, ali treba uložiti sve napore da oni tu ostanu.
Hvala. Stavljam na glasanje vaš predlog. Zaključujem glasanje: za - 14 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Dubravko Bojić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o dopunama Zakona o psihoaktivnim kontrolisanim supstancama. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, ne postoji lepši trenutak ni povod nego da sa ove svečane sednice Narodne skupštine uputim čestitku našim odbojkašima na osvojenoj tituli prvaka Evrope, koji su tako zajedno sa našim odbojkašicama učinili Srbiju najvećom odbojkaškom silom, i ne samo Evrope. Moja intervencija se odnosi na Zakon o psihoaktivnim supstancama, koji je veoma važan jer se ovim zakonom uređuju pitanja od izuzetnog značaja za zdravlje i sigurnost naših građana. Tražio sam dodavanje člana koji glasi: „Ako je period između zaplene, tj. oduzimanja droge duži od šest meseci, vrši se obavezno uzorkovanje, a zatim kvalitativna hemijska analiza ukupne količine droge, kako bi se sprečile moguće zloupotrebe ili njeno korišćenje u nedozvoljene svrhe, kako proizvodnja, promet, upotreba, zaplena i oduzimanje, isto tako i njeno skladištenje, čuvanje i uništavanje one droge koja nije za dalju upotrebu zahteva strogo kontrolisani proces, protokol i proceduru“. Moram da istaknem da je jedan od najvećih izazova čovečanstva u 21. veku upravo borba protiv droge. Svakodnevno slušamo o velikim uspesima u ovoj borbi, o oduzimanju i zapleni velikih količina droge, recimo u Meksiku, Španiji, Kolumbiji, pre šest meseci u Nemačkoj, zatim tonu i po kokaina koju je Dunav izbacio kod rumunske luke Konstanca, do najveće zaplene u istoriji, 18. jula u Filadelfiji je zaplenjen brod sa 15 tona kokaina čija je vrednost preko milijardu dolara. Sve ovo ne bih navodio da u sve ovo nisu upleteni i naši ljudi, izvesni mornar Ivan Đurašević. Kod nas se ne radi dobro, niti dovoljno u borbi protiv ovog zla, tako da pojedinačne akcije hapšenja, zaplene većih količina droge skoro da se ne odražavaju na našem tržištu narkotika. Pre nekoliko dana u Zaječaru su uhapšeni otac i sin, policajac, koji su se bavi dilovanjem droge, što govori dovoljno za sebe. Srpska radikalna stranka smatra da svi zajedno… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Stavljam na glasanje vaš predlog. Zaključujem glasanje: za – 12 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Zoran Despotović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ako imamo u vidu trenutnu demografsku situaciju u svim delovima Srbije, bez obzira da li su to ruralna ili gradska područja, Srbija nažalost ostaje godišnje bez jedne opštine otprilike 35 do 40 hiljada stanovnika. Sela nam ostaju prazna, a staračka populacija je negde u proseku od 70 i više godina. Srpska radikalna stranka je i ovog puta, kao i više puta, pri predlogu dopune dnevnog reda predlagala da se nađe Predlog zakona koji se tiče podsticaja u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Prihvatanjem ovog predloga značajno bi se poboljšao položaj našeg poljoprivrednog proizvođača, a i razvoj ove privredne grane. Time bi pokazali da je Vladi Republike Srbije, kao i resornom ministarstvu stalo do našeg poljoprivrednog proizvođača i poljoprivrednih proizvoda, koji su sigurno po kvalitetu zdraviji od proizvoda zemalja koje nam nameće Poglavlje 11, a i manje, uvozom takvih i sličnih proizvoda odagnaćemo sumnju u sam kvalitet i prisustvo kako hemijskih, tako i genetski modifikovanih organizama. Ovim predlogom želimo da poljoprivredni proizvođač smanji troškove proizvodnje, a tržišni položaj poboljša. Time što će se donja granica količine mleka po kvartalima na koji se ostvaruje premija smanjiti sa dosadašnjih 1.500 litara na 1.000 litara, kako bi poljoprivredni proizvođač sa otežanim uslovima proizvodnje, na primer, gde je skupa hrana i mehanizacija, mogli da ostvare pravo na premiju. Takođe, u članu 15. stav 4. Zakona o podsticajima predlažemo da se premija za mleko poveća sa dosadašnjih sedam dinara na deset dinara. Zatim, u članu 18. stav 1. Zakona o podsticajima u ruralnom razvoju da se menja iznos osnovnih podsticaja za biljnu proizvodnju, tako što se postojeće rešenje koje predviđa da iznos podsticaja po hektaru iznosi najviše 6.000 dinara poveća na minimum od 9.000 dinara. Prihvatanjem ovog predloga poljoprivredni proizvođači bi imali i veću volju i želju da što više ulažu u poljoprivrednu proizvodnju, a time i svoj materijalni položaj poprave. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 15 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Sreto Perić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o stavljanju van snage Zakona o izvršenju i obezbeđenju. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pravično i efikasno izvršenje za SRS je u nivou principa, odnosno načela. Da je to tako, mi smo pokazali da taj način što smo više od deset puta podneli Predlog zakona za stavljanje van snage Zakona o obezbeđenju i izvršenju. Znači, od 15. oktobra prošle godine smo prvi put podneli Predlog zakona za stavljanje van snage Zakona o izvršenju i obezbeđenju i pošto to nije urodilo plodom, pošto vladajuća većina nije bila spremna da prihvati ovaj zakon, pravni tim SRS, uvažavajući sudsku praksu, uvažavajući ono što smo mogli da čujemo od građana Republike Srbije na terenu, uradili smo Predlog zakona o obezbeđenju i izvršenju koji će se uskoro naći u proceduri. Negde pre letnje pauze bio je na dnevnom redu Zakon o izmenama i dopunama Zakona o obezbeđenju i izvršenju koji je podnela Vlada Republike Srbije, gde se intervenisalo u 177 članova, a mi smo sada predložili novi zakon koji ima ukupno 270 članova, gde se na jedan pravičan način pokušavaju zaštititi i dužnici i oni koji su poverioci. Znači, SRS u svom predlogu nema nameru da abolira dužnike, nego samo ima nameru da na pravičan i pošten način pokuša da zaštiti dužnike koje javni izvršitelji vrlo često smatraju i stavljaju ih u ravan sa kriminalcima, što ni u kom slučaju ne može da bude tačno i da bude tako. Vrlo često su se izvršitelji ponašali kao haračlije. Za građane Srbije je pored ratnih dešavanja, pored elementarnih nepogoda, Zakon o izvršenju i obezbeđenju koji je prvi put usvojen 2011. godine, a zatim i 2015. godine, ovaj prvi predlog zakona je usvojila vladajuća većina na čelu sa DS. Građani Srbije, a i članovi SRS su očekivali da kada su 2015. godine bile na dnevnom redu izmene i dopune ovog zakona, da će on biti bar približno onakav kakav smo mi danas predložili, ali to nije bilo tako. Mi smo više od 100.000 potpisa skupili u našim aktivnostima od građana Republike Srbije koji su podržali novi predlog zakona o izvršenju i obezbeđenju i za nekih 20-ak dana SRS će taj predlog zakona objaviti u specijalnom izdanju „Velike Srbije“ koji će svi oni koji su dali podršku za stavljanje u skupštinsku proceduru ovakvog zakona moći da vide šta to SRS predlaže. Sve dok ne bude usvojen pravičan i dobar Zakon o izvršenju, mi od toga nećemo odustati. Izvršenje nije samo puka struka i forma, izvršenje je i veština onih izvršilaca koji treba da pokušaju da na najjednostavniji način dođu do izvršenja, da dužnik ispuni svoje obaveze, da poverilac bude obeštećen, ali uz najmanje štete za dužnika. Hvala vam.
Hvala. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje: za – 11 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Nikola Savić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o udžbenicima. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o udžbenicima, radi se o jednoj veoma osetljivoj oblasti u kojoj stanje poodavno nije onako kako bi trebalo da bude i zbog toga smatram da treba pod hitno da se interveniše u ovoj oblasti. Naime, danas imamo situaciju da udžbenike piše svako, izdaje svako i bukvalno, svako vrši njihov odabir. Monopol na tržištu učenika u Srbiji imaju hrvatske i slovenačke firme, i naravno, nismo mi iz SRS protiv toga, nismo mi za to da jedna izdavačka kuća drži monopol, ma o kome da se radi, ali smatramo da mora da postoji Zavod za udžbenike, i država treba da pomogne toj instituciji koja se u ranijim vremenima dokazala, da ona stane na svoje noge. Ovo se posebno odnosi na udžbenike koji obrađuju nacionalnu kulturu i nacionalnu istoriju. To su stvari koje su od vitalnog značaja za svako društvo i svaku naciju, pa tako i u našem slučaju. Mi vidimo danas da se otima srpska kulturna baština, da se falsifikuju istorijske činjenice i mnogo toga, a ne smemo to gledati, ovako, mirne glave, jer vreme prolazi i ti pokušaji naših neprijatelja će kad tad dati rezultate. Videli smo da Šiptari otimaju srpsku crkvu, da je istaknuta albanska zastava na jednoj od najstarijih srpskih crkava u Novom Brdu. S druge strane, Hrvati otimaju kulturnu, istorijsku baštinu Srba, prisvajaju dinarske pesme, dinarska kola itd. To se isto radi i u Crnoj Gori. Imali smo situaciju da je Matija Bećković, jedan od najvećih srpskih pesnika još pre tridesetak godina proročki napisao u jednoj svojoj poemi, kada je govorio o Crnogorcima, kaže - „Gorski vijenac“ smo napamet naučili da ga imamo kada nam ga otmu. Sada vidimo da se upravo to dešava, da se u Crnoj Gori otima sve ono što je srpsko, i naravno, i Njegoš kao izraziti srpski pisac. Dakle, mora se uvesti red u ovu oblast, jer ne sme svako izdaje udžbenike, i treba oduzeti licencu svima onima koji su do sada izdavali udžbenike u kojima su postojale ove stvari o kojima sam ovde govorio, a imamo i udžbenika ne samo iz nacionalne kulture, istorije kojima se …
Hvala. Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 12. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Poslanik Nikola Savić, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam Predlog izmena i dopunama još jednog zakona, radi se o Zakonu koji se doslovno i bukvalno tiče svakog građanina Srbije, bez obzira da li je on vozač, pešak, svi smo mi učesnici u saobraćaju na ovaj ili onaj način. Naime, u članu 47. stav 7. Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima koji reguliše prvenstvo prolaza na raskrsnicama postoje određene kontradiktornosti, nelogičnosti i nedoslednosti, koje dovode do velike zabune kod vozača, a pogotovo dovode do zabune kada se desi saobraćajna nezgoda, gde nadležna i stručna lica bukvalno nisu u situaciji da utvrde vinovnika nezgode. Imamo baš slučajeva gde imamo mnogo takvih primera, stručnjaci iz oblasti saobraćaja ove stvari tumače na jedan način, pravnici, stručnjaci za pravnu nauku, to tumače na drugi način, a u suštini, ovo samo je potrebna jedna manja intervencija da se izmeni stav 7. člana 47. ovog zakona. Naime, on govori o regulisanju prvenstva saobraćaja na raskrsnicama i tamo se kaže kada ne radi svetlosna signalizacija onda samo važi pravilo desne strane i pravilo levog skretanja i tu ništa nije sporno, ali je sporno nešto drugo. Kada radi žuto treptujuće svetlo, tu dolazi do nedoumice onda je u funkciji, znači, bukvalno svetlosna saobraćajna signalizacija je u funkciji i onda otpada pravilo desne strane i levog skretanja i to su stvari koje treba da se izmene u ovom zakonu.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 10, protiv – niko, uzdržanih - nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Poslanik Miroslava Stanković Đuričić, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o biomedicinski potpomognutoj oplodnji. Izvolite.
Zahvaljujem. U ime SRS podnela sam Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o biomedicinski potpomognutoj oplodnji. Svedoci smo izuzetno loše demografske slike Republike Srbije. Svake godine Republika Srbija izgubi 35 do 38 hiljada stanovnika i ako se ovako nastavi za 40-ak godina imaćemo tri miliona stanovnika manje nego danas. Ako svemu dodamo činjenicu da više od 300 hiljada parova ima problem sa neplodnošću dolazimo do toga da je Zakon o biomedicinski potpomognutoj oplodnji izuzetno važan, a problem nataliteta je jedan od gorućih problema Republike Srbije. Oni koji prolaze kroz ovu bitku znaju koliko je teško prikupiti svu potrebnu medicinsku dokumentaciju kako bi se došlo do komisije za ulazaka u proces. Kao neko ko je i sam prošao ovaj proces mogu da kažem da su parovi često neshvaćeni i da se osećaju usamljeno i bespomoćno. Trebalo bi postići da dijagnostika bude jednostavna brza i pristupačna što trenutno apsolutno nije slučaj. Neophodno je ukinuti starosnu granicu i ostaviti komisiji da proceni u individualnom reproduktivnom potencijalu. Treba omogućiti svakoj ženi koja ispunjava medicinske uslove da pokuša da se ostvari kao majka. Takođe, treba zakonom regulisati pitanje muške neplodnosti, odnosno obezbediti muškarcima da se leče o trošku RFZO. Zatim, povećati broj finansiranih pokušaja biomedicinske potpomognute oplodnje od strane RFZO kao i omogućiti proces biomedicinski potpomognutoj oplodnji sa zamrznutim materijalom parovima koji imaju problem muške neplodnosti kao i parovima koji su zdravstveni materijal zamrzli pre nego su ušli u proces lečenja malignih oboljenja. Takođe, omogućiti finansiranje troškova RFZO za zamrzavanje i odmrzavanje materijala. Omogućiti biomedicinski potpomognutu oplodnju onim parovima koji su se već ostvarili kao roditelji prirodnim putem. Zašto bi ti parovi bili osuđeni na jedno dete ukoliko se u međuvremenu pojavio problem i ukoliko je jedini način da se opet ostvare kao roditelji upravo biomedicinski potpomognuta oplodnja, a takvih parova nema malo. Ovo pravo je garantovano i Ustavom Republike Srbije, članom 63. Ovaj problem je veoma složen i osetljiv i treba mu temeljno pristupiti i rešavati ga. Predlažem da podržite ovaj predlog izmene zakona zbog alarmantne demografske slike Republike Srbije. Zahvaljujem.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 12, protiv – niko, uzdržanih - nema. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o planiranju i uređenju prostora i naselja. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog rezolucije Narodne skupštine o priznanju i osudi genocida nad Jermenima, počinjenom u Osmanskom carstvu u periodu od 1915. do 1922. godine. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje: za – jedan narodni poslanik. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje - niko nije pristupio glasanju. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti koje su dovele do nezakonitog oduzimanja dozvole za rad akcionarskog društva za osiguranje „Takovo osiguranje“ Kragujevac. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o Vladi. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Stavljam na glasanje Zorana Živkovića – Predlog zakona o dopuni Zakona o izboru predsednika Republike. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika, koje je predložio poslanik Zoran Živković. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje predlog za dopunu dnevnog reda poslanika Zorana Živkovića– Predlog zakona o izmeni Zakona o radu. Zaključujem glasanje: niko nije pristupio glasanju, nije prihvaćen predlog. Poslanik Marijan Rističević predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije, radi utvrđivanja činjenica i okolnosti vezanih za poslovanje kablovskih operatera, emitovanje prekograničnih kanala, emitovanje domaćih reklama u sadržajima prekograničnih kanala i ostalih nepravilnosti vezanih za elektronske medije i kablovske operatere koje kontrolišu Dragan Đilas, Dragan Šolak i Dejvid Petreus. Da li želite reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Poslanik Marijan Rističević predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije, radi utvrđivanja činjenica i okolnosti vezanih za posete Narodnoj skupštini Republike Srbije određenih ekstremističkih organizacija pojedinaca. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za je glasao jedan poslanik. Poslanik Marijan Rističević predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije, radi utvrđivanja činjenica i okolnosti vezanih za proglašenje lažne države Kosovo, uticaj koji je na to imalo mišljenje Međunarodnog suda pravde, te povodom toga odgovornosti bivšeg ministra inostranih poslova Vuka Jeremića. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za je glasalo tri poslanika. Poslanik Đorđe Komlenski predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju komisije za istragu i utvrđenje broja žrtava agresije NATO pakta 1999. godine. Da li narodni poslanik Đorđe Komlenski želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, uvažene kolege, 20 godina od zločinačke agresije NATO pakta na zemlju Srbiju je prošlo, a da mi još uvek nemamo kodifikovan spisak svih žrtava koje su oni proizveli svojim bombardovanjem. Smatram da je dug i ono što najmanje ova Skupština može da učini kada su u pitanju pripadnici Vojske Jugoslavije, pripadnici MUP Srbije, i civilna lica koja su izgubila život ili su ranjena tokom ove agresije da utvrdimo apsolutno nesporan, tačan i precizan broj njihov, da zabeležimo trajno njihova imena, mesta gde su se događaji desili i kakve su posledice nastupile. Podsetiću na jednu staru izreku koja kaže - "Narod koji se ne nauči pameti istorija će mu se ponavljati sve dok se ne opameti ili dok ne nestane." Mi imamo u bliskoj prošlosti jako ružno iskustvo da se srpske žrtve genocida u Jasenovcu, Jadovno i po svim drugim jamama i stratištima negiraju, umanjuju kako neko to voli da kaže, minimiziraju, a uskoro postoji rizik da čujemo da je Jasenovac u stvari bio dečije obdanište, samo mi to nismo shvatili. Mislim da je krajnji trenutak da se sve ove evidencije i podaci koji postoje po različitim ministarstvima, postoje u različitim knjigama koje su neki naši dobri sugrađani pisali, ali po segmentima proveri, kodifikuje i od strane skupštine, kao najvišeg predstavničkog doma ovog naroda, jednom za navek utvrdi da niko nikada ni sutra, ni za sto godina ne bi mogao da dovede u pitanje postojanja bilo koje žrtve koja se desila tokom NATO agresije i da to zloupotrebljava. Hvala.
Hvala, gospodine Komlenski. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - šest, protiv - niko, uzdržanih - nema, ukupno – 140 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Đorđe Vukadinović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o proizvodnji, prometu naoružanja i vojne opreme, koji je podneo Narodnoj skupštini 27. septembra 2018. godine. Da li narodni poslanik Đorđe Vukadinović želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Ovo je relativno stari Predlog izmena i dopuna Zakona o proizvodnji, prometu naoružanja i vojne opreme, ali je sada ponovo aktuelan s obzirom na situaciju koju imamo i ove natpise u medijima i aferu, ako tako mogu da kažem, a mogu, u vezi sa nekim pojavama, u vezi sa izvozom opreme i naoružanja iz Srbije u treće zemlje. Nije ovo sad mesto za obrazloženje razloga za ovaj zakon, ulaziti u detalje te afere, ali to nije ni prvi put, ali sigurno nije ni poslednji da se u vezi sa ovim unosnim poslom pominju i neka imena bliska vlasti, bliska ministrima i funkcionerima ove vlade kao i vladajuće stranke. U tom pogledu, naravno, reč treba da daju nadležni organi i ja očekujem, bez obzira na pritisak da će oni to i učiniti, ali smisao mog zakona, mog predloga, odnosno izmena i dopuna ovog zakona jeste preventivan, nezavisno od toga ko je kome tata, brat, sin i slično, da se ova osetljiva oblast, ovo osetljivo područje ne prepusti improvizaciji ili mogućnostima zloupotrebe, kakvih je verovatno bilo ili će ih biti. Drugim rečima, smisao ovog mog zakona i Predloga izmena zakona jeste da se u osnovi zabrani, odnosno onemogući, odnosno spreči privatizacija u ovom domenu, u ovom resoru, uključujući i strano vlasništvo, ali privatizacija uopšte. Šta će nama posrednici u prodaji vojne opreme i naoružanja kada imamo te fabrike, imamo preduzeća koja godinama, decenijama uspešno rade i radila su i dok nije postojalo i dok se nisu privatnici oko njih motali? Ne ulazeći u to da li su ti privatnici bliži ovoj ili onoj stranci, ovoj ili onoj garnituri ličnosti. Dakle, smisao ovog mog predloga jeste da to ostane u nadležnosti države, čitav resor proizvodnje naoružanja i opreme, ako postoji išta, mada sam ja tu generalno sklon i za neke druge oblasti, kao što je obrazovanje, da se i tu malo stane na kraj i uvede red i malo obustavi ta divlja i očito nekontrolisano uvođenje privatluka, ali kada je reč o naoružanju i vojnoj opremi, kada je reč o toj osetljivoj sferi, mislim da tu nema mesta niti stranom vlasništvu, dokapitalizacijama i slično, jer kao što rekoh, naša namenska industrija je do sada vrlo dobro funkcionisala, svih ovih godina i decenija, niti privatluku, pogotovo sumnjivom. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – dvoje, protiv – niko, uzdržanih – nema, od ukupno prisutno139 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Da li narodni poslanik, Đorđe Vukadinović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – dvoje, protiv – niko, uzdržanih – nema, od ukupno prisutno 138 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Da li narodni poslanik, Đorđe Vukadinović želi reč? (Da.) Izvolite, kolega Vukadinoviću.
Zahvaljujem. Vi znate da ja govorim sa mesta, ovog puta sam ustao iz pijeteta prema gospodinu Ivanoviću i prema njegovoj žrtvi i prema njegovoj tragičnoj smrti i prema svemu onome što je on za života učinio za srpski narod i za Srbe na Kosovu i Metohiji. Nisam bio politički istomišljenik sa gospodinom Ivanovićem, nisam se slagao sa njim u mnogim stvarima, ali nikada, ne samo ja, nego i svi moji politički prijatelji koji su živeli tamo na Kosovu i Metohiji, u ostalom žive i dalje i na severu Kosova i Metohije, nikada nisu imali ružnu reč da kažu protiv njega. Dakle, i kada ste se sa njim slagali i kada niste, to je bio čovek za primer, koji je umeo da nađe zajednički jezik i da razgovara i sa svojom braćom, a znamo da nije lako uvek razgovarati sa braćom i sa sunarodnicima, sa Albancima i sa predstavnicima međunarodne zajednice. Ubistvo mučno i mučko ubistvo Olivera Ivanovića je težak udarac, rekao bih, i za Srbe na Kosovu i Metohiji i za srpsku politiku i za srpski narod. Bez obzira što još malo pa će biti dve godine, ne sme ostati neistraženo. Dakle, moj je predlog, moja inicijativa je, odnosno naša, pardon, ja je samo obrazlažem, da se formira anketni odbor koji bi utvrdio činjenice u vezi sa tim ubistvom. Mnogo je spekulacija, mnogo je glasina, mnogo je ružnih stvari koje se pletu u svezi sa tim slučajem. Ja mislim da bi vladajuća stranka i vladajuća većina i vlast ove zemlje trebali da budu najzainteresovaniji za utvrđivanje istine o tome, s obzirom da postoji sumnja i da su izrečene sumnje umešanosti vlasti ili nekih delova vlasti u taj događaj. Ne ulazim u to ko je u pravu, ali mislim da je ovo mesto, ovaj dom, ova Skupština i anketni odbor nekako najmeritornije da koordinira napore i da se demonstrira dobra volja i vlasti i Skupštine i ove zemlje i ovog naroda da ubistvo Olivera Ivanovića ne ostane neistraženo i nekažnjeno, bez obzira u kom pravcu bude išlo i u kom pravcu se bude kretalo u toj istrazi. Nadležni organi rade ono što rade, što im je posao, ali mislim da je ovo suviše važna stvar i suviše tragična stvar da bi smela ostati senka sumnje na umešanost nekih delova, kao što rekoh vlasti ili organa ove zemlje. ` Zato kažem, ponavljam, završavam, mislim da bi vlast trebala da bude i vladajuća većina ovde najzainteresovanija za usvajanje ovakvog predloga. Hvala.
Hvala, gospodine Vukadinoviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – troje, protiv – niko, uzdržanih – nema od ukupno prisutno 142 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Aleksandar Stevanović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – PREDLOG ZAKONA O IZMENI KRIVIČNOG ZAKONIKA, koji je podneo Narodnoj skupštini 16. oktobra 2018. godine. Da li narodni poslanik, Aleksandar Stevanović, želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Stevanoviću.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Poslanička grupa SMS predlaže izmenu člana KZ, tj. tačnije člana 246a u stavovima, tj. u tačkama 1. i 3. Ustav Republike Srbije u članu 23. jamči da svaki pojedinac u Republici Srbiji ima slobodu životnih izbora koja ne ugrožavaju prava drugih, zajamčena Ustavom Republike Srbije. Mi smo u članu 246a primetili jednu nelogičnost koja se tiče toga da gotovo milion ljudi u Srbiji koji su nekada bili uživaoci ili povremeni uživaoci psihoaktivne konoplje se proglašavaju ljudima koji se bave kriminalnim aktivnostima, iako samim uživanjem psihoaktivne konoplje na bilo koji način ne ugrožavaju bilo koga drugog, osim samog sebe u meri koja ništa nije veća nego kod uživanja, na primer, alkohola ili nekih drugih supstanci koje se mogu kupiti na svakom ćošku. Takođe smo primetili jednu nelogičnost u članu 246a tačka 1. gde se kaže da onaj ko neovlašćeno drži manju količinu psihoaktivne supstance za sopstvenu upotrebu, može biti kažnjen novčanom kaznom ili zatvorom do tri godine, a može se i osloboditi od kazne. Dakle, neko za isto delo može biti oslobođen, a neko može biti kažnjen tri godine. Naš predlog je bio da se napravi izuzetak za one koji drže psihoaktivnu konoplju za sopstvenu upotrebu u količini do 15 grama, odnosno za one koji drže psihoaktivnu konoplju, tj. njeno ulje u količini od 15 mililitara za lične potrebe lečenja. Smatramo da se na taj način izbegava potpuno bespotrebna kriminalizacija. Najmanje jedan milion građana Republike Srbije, koji su prema odredbama KZ nekada učinili krivično delo za koje su mogli ili nisu morali biti optuženi i kažnjeni novčanom kaznom ili čak kaznom zatvora do tri godine. Mislimo da je nepotrebno kažnjavati punoletne ljude koji imaju svoj sopstveni izbor, koji ne mora nužno da bude za njih dobar izbor, ali svako ima pravo da radi izbore koji su glupi, loši ili drugim ljudima neshvatljivi. To je osnov punoletstva. Takođe, smatramo da bi se time oslobodili resursi MUP, da umesto da se bavi takvim trivijalnim aktivnostima, može da se bavi ozbiljnim kriminalnim delima i time podigne opšti nivo bezbednosti u Republici Srbiji na viši nivo.
Hvala, gospodine Stevanoviću. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - tri, protiv – niko, uzdržan – niko, od 144 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Tatjana Macura, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović, Ljupka Mihajlovska i Nenad Božić, 25. septembra 2018. godine. Da li narodni poslanik Tatjana Macura želi reč? Izvolite, gospođo Macura.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovane kolege, poštovani predsedavajući, poštovani građani naše zemlje, prošlo je više od godinu dana od kada je usvojen Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom i prošlo je, eto, nešto malo više od godinu dana od kako sam Narodnoj skupštini Republike Srbije uputila predlog izmene i dopune tog zakona, sa ciljem da se Narodna skupština, u pravom smislu te reči, zabrine i pozabavi problemima majki koje su imale priliku da se susretnu sa jednim i te kako nepovoljnim zakonom. Dobili smo za ovih godinu dana u nekoliko navrata uveravanja Vlade Republike Srbije i resornog ministra, ministra Đorđevića, da će se ovaj predlog zakona izmene i dopune zakona naći na dnevnom sredu Skupštine i evo poslednja najava je bila upravo u vezi sa jesenjim zasedanjem. Kao što smo imali prilike juče da čujemo na Odboru za rad i socijalna pitanja, pomoćnik ministra za rad je, nažalost, nas sve obavestio da tokom ovog jesenjeg zasedanja od strane Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva neće biti upućen predlog izmene i dopune ovog, slobodno mogu reći katastrofalnog zakona. Dakle, ja vas danas molim da podržite moju inicijativu ili inicijativu bilo kog drugog narodnog poslanika koji će da predloži da se o ovom zakonu Narodna skupština ponovo izjasni i da ponovo razgovaramo o problemima koji se tiču porodilja u Srbiji. Koga najviše šteti ovaj zakon? Dakle, ovaj zakon najviše šteti one žene koje su se ostvarile kao majke, a unazad nemaju 18 meseci vezanog radnog staža, najviše šteti one majke koje imaju tek nekoliko meseci radnog staža, pa sa tim u vezi primaju nadoknade koje su nekoliko stotina dinara, nekoliko hiljada dinara i tako dalje, dakle, nadoknade koje su ispod svakog ljudskog dostojanstva. Ovaj zakon pogađa i one majke koje su se ohrabrile da se u Srbiji bave preduzetništvom. Ovaj zakon šteti i onim majkama koje su se u Srbiji odlučile da se bave poljoprivredom. Ovaj zakon, na žalost, šteti i čini mi se da je to nešto što nismo smeli da dozvolimo, uz dužno poštovanje prema svim ostalim ženama, dakle i one majke koje su u Srbiji rodile decu sa invaliditetom. Dakle, poštovane kolege, ja vas molim da kao odgovorni, pre svega, građani i predstavnici građana, danas podržite moju inicijativu da se ovaj predlog izmene i dopune zakona nađe na dnevnom redu Skupštine. I ja ću vas, kao i svaki put, zamoliti na ovaj način da pružite podršku porodiljama u Srbiji i da im kažete da mame nisu same. Hvala.
Hvala, gospođo Macura. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - 12, protiv – niko, uzdržan – niko, od 143 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Tatjana Macura, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o referendumu i narodnoj inicijativi, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Tatjana Macura, Vladimir Đurić, Aleksandar Stevanović, Ljupka Mihajlovska i Nenad Božić, 17. avgusta 2018. godine. Da li narodni poslanik Tatjana Macura želi reč? Izvolite, koleginice Macura.
Još jednom zahvaljujem, predsedavajući. Poštovane kolege, Zakon o referendumu i narodnoj inicijativi usvojen je davne 1994. godine i od tada nije pretrpeo nikakve izmene. Šta je problem sa ovim zakonom? Dakle, procedura po kojoj građani imaju mogućnost da podnose narodne inicijative i da uopšte pitaju Narodnu skupštinu i skupštine u Srbiji šta o njihovim inicijativama misle. U međuvremenu, mi smo svedoci da je došlo do modernizacije Srbije, ma koliko se neki možda među nama tome protivili i da je ono što je bilo karakteristično za vreme kada je ovaj zakon usvajan, a to je jedna velika država, ona značajno smanjena. Procedure u okviru ovog zakona ostale su identične. I dalje je potrebno 30.000 potpisa građana u periodu od sedam dana da se prikupi kako bi se pokrenula rasprava u Skupštini, ali i dalje o aktuelnom zakonu nemamo tačno rešenje koliko je vremena ostavljeno Narodnoj skupštini da se o predlozima koji dolaze od strane građana izjasni. Često sam kada sam najavljivala ovaj predlog izmene i dopune zakona koristila inicijativu koju je pokrenula Fondacija Tijane Jurić, u vezi sa izmenama Krivičnog zakonika, jer je to u tom trenutku bilo aktuelno. To jeste jedan primer inicijative građanske, bez obzira šta mi o takvom predlogu zakona mislili. Ta inicijativa je prikupila 160.000 potpisa građana i dugo je dugo čekala u skupštinskoj proceduri dok nije došla na dnevni red Skupštine. Takvih inicijativa u Srbiji ima jako mnogo. Poslednja među inicijativama jeste inicijativa za praktično zabranu ili uskraćivanje rijaliti sadržaja u periodu kada to ne bi trebalo da bude dostupno deci i mladima u Srbiji. Dakle, bez obzira kakva su naša razmišljanja o tom predlogu izmene i dopune zakona, prosto je nepoštovanje prema građanima, preko 40.000 građana je potpisalo ovu inicijativu i traži od nas da se mi o toj inicijativi izjasnimo. To nužno ne znači da ćemo se mi pozitivno odrediti prema takvoj inicijativi ili negativno, ali jeste sramota i izraz velikog nepoštovanja prema građanima da Narodna skupština odćuti na jednu takvu inicijativu. Između ostalog, u predlogu koji ja predlažem Narodnoj skupštini stoji i to da Narodna skupština ima obavezu da se u narednih 60 dana od trenutka kada primi narodnu inicijativu u skupštinsku proceduru izjasni o predlogu koji je primljen. Dakle, ja vas molim, kolege, da podržite moj predlog izmene i dopune zakona u skladu sa modernim vremenom u kojem živimo.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za - pet, protiv – niko, uzdržan – niko, od 145 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Miladin Ševarlić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog deklaracije o genetički modifikovanim organizmima i proizvodima od GMO, koji je podneo Narodnoj skupštini 5. maja 2017. godine. Da li narodni poslanik prof. dr Miladin Ševarlić želi reč? Izvolite, profesore.
Zahvaljujem. Dozvolite mi da na početku izrazim zahvalnost i priznanje dr Dragani Đorđević, mladoj koleginici iz Instituta za fiziku Univerziteta u Beogradu, koja je u petak izabrana za člana Evropske asocijacije mladih i time stekla priznanje najizvrsniji istraživač u Evropi. Mislim da ona zaslužuje jedan aplauz narodnih poslanika u Skupštini, jer pored sportista, o kojima je malopre govorio kolega Bojić, i naučnici značajno doprinose podizanju ugleda Republike Srbije. To je ujedno i dokaz da Univerzitet u Beogradu, bez obzira na pojedine situacije koje mogu da budu tumačene na jedan ili drugi način, nije prćija nikakvih partija itd, nego je institucija u kojoj su okupljeni brojni mladi, srednjovečni i stariji istraživači koji su međunarodno priznati. Druga informacija odnosi se na, pre 10 dana bio sam učesnik obeležavanja jubileja 75 godina Volgogradskog državnog agrarnog univerziteta, čiji sam počasni profesor, i tom prilikom, odnosno neposredno pre toga poslao sam tri kopije na platnu, tri slike Miroslava Radovića, iz „Triptiha“, posvećenih Prvom svetskom ratu. Ujedno sam poslao i monografiju dvojezičnu, srpsko-rusku, na temu - Istorija Srbije i Rusije u Velikom ratu i time su Rusi pokazali da su veći Srbi od Srba, jer su u Centru nacionalnih kultura ceo jedan zid oslobodili i postavili slike Miroslava Radovića, Triptih - Plava grobnica, Tamo daleko i Pukni zoro. Iznad je i zastava Republike Srbije. Hvala za ono što ovde nije moglo da dođe do izražaja u prošloj godini. Kada se radi o Predlogu deklaracije protiv genetičkih modifikovanih organizama i proizvoda od genetički modifikovanih organizama, već tri godine bezuspešno pokušavam da promovišem potrebu da se u Republici Srbiji usvoji ta deklaracija koja je jednoglasno usvojena u 136 opština i gradova od oko 7.000 odbornika. Da li je Narodna skupština reprezent građana Srbije ili glasa protiv njih? Hvala.
Hvala, profesore. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržan – niko, od ukupno prisutnih 146 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za dopunu predloženog dnevnog reda, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda u celini, Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 130, protiv – niko, uzdržanih – dva, nije glasalo 16 od ukupno prisutnih 148 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini, u celini. D n e v n i r e d: 1. Razmatranje Redovnog godišnjeg izveštaja Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2018. godinu sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova od 10. septembra 2019. godine; 2. Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova Komisije za istragu posledica NATO bombardovanja 1999. godine po zdravlje građana Srbije, kao i uticaj na životnu sredinu, sa posebnim osvrtom na posledice koje je ostavila upotreba projektila sa osiromašenim uranijumom. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Prva tačka dnevnog reda - RAZMATRANjE REDOVNOG GODIŠNjEG IZVEŠTAJA POVERENIKA ZA ZAŠTITU RAVNOPRAVNOSTI ZA 2018. GODINU, KOJI JE PODNEO POVERENIK ZA ZAŠTITU RAVNOPRAVNOSTI (BROJ 02-467/19 OD 15. MARTA 2019. GODINE), SA PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I RAVNOPRAVNOST POLOVA OD 10. SEPTEMBRA 2019. GODINE Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je pozvana da sednici prisustvuje Brankica Janković, Poverenik za zaštitu ravnopravnosti.
Poštovani poslanici, primili ste Redovan godišnji izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2018. godinu, kao i Predlog zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova od 10. septembra ove godine. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192, 193. i 238. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Redovnom godišnjem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2018. godinu sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova od 10. septembra 2019. godine. Dajem reč Brankici Janković, Povereniku za zaštitu ravnopravnosti. Izvolite.
Uvažena predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani narodni poslanici i poslanice, pred vama je Deveti redovni godišnji izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti iza koga stoji još jedna godina kontinuiranog i intenzivnog rada. Raduje me što se ovaj Izveštaj razmatra u plenumu na Prvoj sednici jesenjeg zasedanja i na međunarodni dan starih koji danas obeležavamo zajedno ovde, u 14.00 časova, otvaranjem izložbe o međugeneracijskoj solidarnosti. Naš Izveštaj sadrži pregled stanja u oblasti zaštite ravnopravnosti i preporuke mera za unapređenje stanja i otklanjanje nejednakog tretmana zasnovanog na nekom ličnom svojstvu svih građana i građanki Republike Srbije. U toku 2018. godine postupali smo u 1.407 predmeta, od čega 947 pritužbi, 300 preporuka mera za ostvarivanje ravnopravnosti, jedna tužba sudu za zaštitu od diskriminacije, četiri predloga Ustavnom sudu za ocenu ustavnosti, tri krivične, jedna prekršajna prijava, 17 upozorenja za javnost i 24 saopštenja. Za 88 slučajeva predloženo je pokretanje postupka mirenja. Upućeno je devet inicijativa za izmenu propisa, kao i 37 mišljenja na nacrte zakona i druge akte. Nažalost, veliki broj je išao po hitnom postupku i nisu nam dostavljani na mišljenje i dobro je što se ove godine prestalo sa takvom praksom. Po našim preporukama u pojedinačnim slučajevima diskriminacije postupljeno je u 78,2%. Što se tiče tzv. opštih preporuka mera za ostvarivanje ravnopravnosti koje su upućene organima javne vlasti i drugim licima, postupljeno je u 98,2%. Međutim, ono što moram reći, zabrinjava što neki mediji i pojedine javne ličnosti ne postupaju po našim preporukama, i to kada je u pitanju diskriminacija po osnovu seksualne orijentacije, dok se po preporukama koje se, primera radi, odnose na osobe sa invaliditetom postupa u potpunosti. Najviše pritužbi podneto je zbog diskriminacije na osnovu invaliditeta, više od četvrtine, zatim starosnog doba, pola i rođenja, pa na osnovu zdravstvenog stanja, a ispod 6% pritužbe zbog diskriminacije po osnovu nacionalne pripadnosti, bračnog i porodičnog statusa, seksualne orijentacije. U pogledu oblasti društvenih odnosa u kojima se najčešće podnose pritužbe, na prvom mestu, skoro trećina se odnosila na pružanje javnih usluga ili korišćenje objekata i površina, na drugom mestu je oblast rada i zapošljavanja, a zatim slede postupci pred organima javne vlasti, oblast socijalne zaštite, a zatim javno informisanje i mediji. Kao i prethodnih godina, najveći broj pritužbi podnet je protiv organa javne vlasti. Invaliditet kao osnov diskriminacije već se godinama nalazi u vrhu po broju podnetih pritužbi. Sva istraživanja, pa i naša praksa, pokazuju da su osobe sa invaliditetom najčešće diskriminisane u pogledu pristupačnosti javnih objekata, površina, usluga, informacije, komunikacija. Jedan od razloga za povećanje broja pritužbi je istraživanje organizacije civilnog društva o pristupačnosti biračkih mesta na teritoriji nekoliko opština. Na naš predlog postupak je uspešno okončan medijacijom i zajedničkim dogovorom o pristupačnosti na sledećim gradskim izborima. Među izazovima mogu se izdvojiti i problem potpunog rešenja poslovne sposobnosti, zapošljavanje, pristup obrazovanju, usluge zdravstvene i socijalne zaštite, a nedovoljno pažnje se posvećivalo reproduktivnom zdravlju, ali i pravu na roditeljsto i porodicu. Starosno doba je na drugom mestu po broju pritužbi, a najveći broj se odnosio na diskriminaciju dece, posebno nedostatak ličnih pratilaca i pedagoških asistenata, odnosno pružanja adekvatne podrške u sistemu obrazovanja. Na povećanje broja pritužbi zbog diskriminacije dece uticala je primena novog Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, zbog čega smo nakon analize podneli više inicijativa za izmenu, kao i predloge za ocenu ustavnosti i zakonitosti, jer je ovo sistemski važan zakon za populacionu i socijalnu politiku. Pojedine odredbe otežale su položaj porodica sa decom sa invaliditetom, kao što je primera radi ostvarivanje prava na porodiljsko odsustvo i odsustvo radi nege deteta i prava na dodatak za pomoć i negu drugog lica. Pored toga, pokrenuli smo i pitanje ustavnosti odredaba koje se odnose na položaj zaposlenih žena koje su pre korišćenja porodiljskog odsustva imale veće zarade i u vezi sa položajem poljoprivrednicima. U međuvremenu nam je iz Vlade stigao odgovor da je formirana Radna grupa i da se radi izmenama ovog zakona. Građani preko 50 godina navodili su u pritužbama da su diskriminisani u postupku zapošljavanja i rada, tako što su raspoređivani na niža radna mesta, da im je otkazan ugovor o radu ili da nije zaključen samo zbog godina života i nedopustivog odnosa prema tzv. starijim radnicima. Uputili smo i inicijativu za izmenu i dopunu Zakona o socijalnoj zaštiti koja se odnosila na relaksiranje uslova za ostvarivanje prava naših najstarijih sugrađana na materijalnu podršku u ruralnim, odnosno seoskim područjima, imajući u vidu da zbog propisanog ograničenja u pogledu površine zemljišta od 0,5 pa do jednog hektara, u zavisnosti od pojedinačnog slučaja, veliki broj ne može da ostvari pravo na novčanu, socijalu pomoć ili im je ostvarivanje ovog prava otežano, a pomoć im je neophodna, čime su posebno pogođena staračka domaćinstva. Nažalost, naši najstariji sugrađani uprkos brojnim problemima najređe se obraćaju, tako da da verujem da bi smo zajedničkim delovanjem, posebno sa vama, narodnim poslanicima, mogli da u narednom periodu radimo na poboljšanju njihovog položaja, s obzirom na našu nepovoljnu demografsku strukturu, ali i iskazanu posvećenost i brigu svih vas, bez obzira na političku pripadnost. Pol kao osnov diskriminacije nalazi se godinama u vrhu po broju, najčešće su se obraćale žene ukazujući da su nakon povratka sa porodiljskog odsustva dobijale otkaz ili su raspoređivane na niža druga radna mesta ili nisu mogle da napreduju. Kod žena u javnom upravi ovo odsustvo, odnosno materinstvo je uticalo na njihov pravni status. Analiza je pokazala da primena Zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru daleko više pogađa žene jer u ovom sektoru radi neuporedivo veći broj žena. Ovim povodom obraćali su nam se i sindikati ukazujući na nedovoljan broj zaposlenih u javnim službama, naročito u sistemu socijalne i zdravstvene zaštite i zbog toga je vrlo važno što su naše inicijative da se ovaj zakon stavi van snage dobile pozitivne odgovore iz Vlade da se na tome radi. Kada se radi o diskriminaciji žena problem je i porodično i partnersko nasilje i pored primene Zakona o zaštiti od nasilja u porodici i efekata koji daje u praksi. U izveštajnoj godini ukazivali smo da nasilje i diskriminaciju podstiče i govor mržnje, kome su najčešće izložene žene i pripadnici LGBT populacije, zbog čega smo izdali više upozorenja. Drago mi je što će se o temi seksizma, uznemiravanja i nasilja nad ženama implementarkama uskoro govoriti ovde na najvišem mestu na predstojećem zasedanju Skupštine interparlamentarne unije, čiji ste domaćini, na čemu vam čestitam. Peti osnov diskriminacije je zdravstveno stanje, a pritužbe su se odnosile na nejednak tretman u vezi sa odnosom i lečenjem dece sa autizmom, položaj osoba koje boluju od melanona, hepatitisa, osoba koje žive sa HIV-om i AIDS-om. Za građane koji boluju od teških i neizlečivih bolesti uputili smo preporuku mera Ministarstvu za rad i Ministarstvu za zdravlje koja se odnosi na unapređivanje palijativnog zbrinjavanja upravo zbog kvaliteta života pacijenata i očuvanja dostojanstva u poslednjim danima života. Za stratešku parnicu koju smo pokrenuli pre dve godine zbog diskriminacije po osnovu zdravstvenog stanja za ženu koja boluje od leukemije još uvek nemamo pravosnažnu sudsku odluku. Diskriminacija po osnovu nacionalne pripadnosti i etničkog porekla je šesti osnov, što je manje nego ranijih godina, što govori o poboljšanju položaja nacionalnih manjina i spremnosti na kontinuirano unapređenje njihovog položaja. Naravno, ne sporimo postojanje pojedinačnih kršenja prava i pojedinačne incidente koje osuđujemo kao nadležni organ jer ne treba da dozvolimo kao odgovorno društvo bilo kakvo stavljanje nacionalnih manjina u nejednak položaj. I dalje je najveći broj pritužbi zbog diskriminacije romske nacionalne manjine, posebno dece u obrazovanju, ali i zapošljavanje. Slede pritužbe podnete zbog diskriminacije po osnovu seksualne orijentacije i već godinama se najveći broj odnosi na oblast javnog informisanja i medija, a pritužbe pretežno podnose organizacije civilnog društva. Analiza ukazuje da su u medijima i u javnom prostoru i dalje prisutni senzacionalizam, diskriminatorni stavovi, govor mržnje i uvredljivo izveštavanje. Pritužbe po osnovu članstva u političkim, sindikalnim i drugim organizacijama podnose pre svega sindikalne organizacije, zbog položaja i neostvarivanja prava njihovih članova. Prilikom izvođenja dokaza u nekim postupcima ili prilikom podnošenja pritužbi uočeno je da ponekad podnosioci ili svedoci ističu veliki problem davanja prednosti prilikom zapošljavanja članovima vladajućih političkih stranaka navodeći da osećaju strah od posledica prijavljivanja, zbog čega odustaju od daljeg vođenja postupka ili ne podnose pritužbe. Ovakvu praksu potvrđuje i relevantna istraživanja tako da bi je valjalo izmeniti u narednom periodu s obzirom da veliki broj mladih ljudi nažalost ne želi da se bavi politikom. Zakonom o zabrani diskriminacije definiše se i imovinski status kao osnov za diskriminaciju. Siromašni građani su u istraživanjima takođe percipirani kao jedne od tri najviše diskriminisane društvene grupe, ali je broj pritužbi po ovom osnovu zanemarljivo mali, tako da i ovde vidim vas, narodne poslanike, koji su često u susretu sa građanima, kao najvažnije partnere u borbi za njihov bolji položaj i kvalitetniji život. Prošle godine održali smo skoro 800 obuka, seminara, konferencija, debata, okruglih stolova i radionica za inspektore rada, policijske službenike, zaposlene u lokalnim samoupravama, ustanovama zdravstvene i socijalne zaštite, u obrazovnom sistemu, za novinare, sudije. Nastavili smo praksu sprovođenja različitih istraživanja, te su ove godine sprovedena dva – odnos predstavnika organa javne vlasti prema diskriminaciji u Srbiji i odnos medija u Srbiji prema diskriminaciji. Opširnije podatke možete naći u izveštaju. Kada je u pitanju naša saradnja sa državnim organima u Narodnoj skupštini prošle godine predstavili smo naš izveštaj na Odboru za ljudska i manjinska prava. Na našu inicijativu održana je sednica Odbora za rad i socijalna pitanja uz prisustvo civilnog sektora na kojem je ključna tema bila postojeća praksa lišenja poslovne sposobnosti. Naša praksa predstavljena je na Konferenciji ženske parlamentarne mreže u okviru Panela – diskriminacija na tržištu rada. Ustanovili smo prošle godine godišnju nagradu za jedinice lokalne samouprave – opština, grad jednakih mogućnosti. Prvi dobitnici ove nagrade su prvo mesto - opština Gadžin Han, drugo mesto - grad Novi Sad, treće – Svrljig. Po četvrti put dodeljena je nagrada za najbolje medijske tekstove i priloge na temu promovisanja ravnopravnosti i tolerancije. Takođe, na našu inicijativu, a uz podršku Ministarstva prosvete u svim našim osnovnim i srednjim školama povodom Međunarodnog dana tolerancije održan je prvi čas posvećen toleranciji, međusobnom poštovanju i razumevanju. Na međunarodnom planu nastavljena je unapređenja saradnja sa međunarodnim organizacijama, a naročito Evropskom mrežom svih tela za ravnopravnosti Ekvinet i Ekriem. Nastavili smo aktivnosti u okviru regionalne saradnje koju smo inicirali pre skoro četiri godine kada je u Beogradu potpisana izjava o saradnji devet organa za zaštitu ravnopravnosti u Jugoistočnoj Evropi. U 2018. godini nastavili smo projekte: „Živa biblioteka“, Nacionalno takmičenje studenata svih pravnih fakulteta u Srbiji kroz simulaciju suđenja u oblasti diskriminacije, učešće na Beogradskom maratonu kroz podršku osobama sa invaliditetom pod nazivom „Ravnopravno do cilja“ i postavili smo platformu za organizovanje panela mladih srednjoškolaca iz naše države. Zakonom o budžetu za 2018. godinu opredeljena su nam sredstva za program „Unapređenje i zaštita ljudskih i manjinskih prava i sloboda“ u iznosu od 91.264.000 dinara. Uključivanjem nepotrošenih sredstava iz prethodne godine, raspoloživa sredstva u budžetu za ovaj program iznosila su 112.734.320 dinara. Utrošili smo 79% raspoloživih sredstava, a inače i prethodne tri godine smo imali uštede koje smo postigli brižljivim raspolaganjem bez smanjivanja kvaliteta rada. Za kraj, na osnovu postupaka po pritužbama i relevantnih podataka, dali smo 97 preporuka, ali ih neću, zbog vremena, sve pojedinačno navoditi, jer mi se čini da su sve bitne, samo ću ih kratko predstaviti nekoliko. Neke se odnose na potrebu donošenja strateških dokumenata, poput Strategije za unapređenje položaja osoba sa invaliditetom, mentalnog zdravlja, prevencije i zaštite dece od nasilja i druge, a jedan broj odnosi se na neophodnost sprovođenja mera u cilju smanjenja siromaštva, unapređenja ravnopravnosti, zadržavanja mladih u zemlji, poboljšanja položaja starijih, promovisanja kulture, tolerancije, rodne ravnopravnosti i međugeneracijske solidarnosti. Potrebno je raditi na smanjenju govora mržnje u javnom prostoru, uz uključivanje svih društvenih aktera, a posebnu pažnju potrebno je posvetiti odgovornom medijskom izveštavanju. Potrebno je preduzimanje mera za unapređenje položaja osoba sa invaliditetom, poput izmene propisa koji uređuju lišenje poslovne sposobnosti, obezbeđivanje adekvatne podrške i razvoj usluga na lokalnom nivou, obezbeđivanje uslova za dostupnost osnovnog, srednjeg ali i visokog obrazovanja, naročito dece iz osetljivih društvenih grupa, preduzimanje mera da sastav organa javne vlasti odgovara nacionalnom sastavu stanovništva na određenim područjima. Potrebno je unaprediti sistem socijalne zaštite i finansijske podrške porodici sa decom u cilju savladavanja životnih teškoća, stvaranja uslova za zadovoljavanje osnovnih životnih potreba najsiromašnijih pojedinaca i porodica i obezbeđivanje ravnomernog učešća žena u svim oblastima i na mestima odlučivanja, posebno na lokalnom nivou sa posebnim akcentom na ekonomsko osnaživanje žena i njihovu zaštitu od diskriminacije na tržištu rada, uz mere za usklađivanje rada i roditeljstva. Kao što ste mogli da sagledate iz podataka u izveštaju i koje smo predstavili, u predstojećem periodu pred nama su različiti izazovi koje kao društvo zajednički treba da prevaziđemo. Koristeći zakonom propisana ovlašćenja, Poverenik za zaštitu ravnopravnosti kao nadležna državna institucija za zaštitu prava na ravnopravnost koje je u temeljima svakog demokratskog društva i uslov ostvarivanja svih drugih ljudskih prava, nastavlja svoj rad na zaštiti diskriminacije svakog pojedinca i društvenih grupa, a verujemo da jaka i posvećena nacionalna institucija za ravnopravnost koja radi svoj posao uprkos ponekada osetljivosti ovog pitanja i bez kalkulisanja koga štiti, naravno uz podršku Narodne skupštine, poštovanje i saradnju, svakako jeste najbolji put ka ravnopravnosti svih građana i građanki naše države. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima Jasmina Karanac, predsednica Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovana Poverenice gospođo Janković, poštovani članovi tima Poverenice za zaštitu ravnopravnosti, poštovani narodni poslanici Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova je i ove, kao i prethodnih godina, razmatrao godišnji izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Redovan godišnji izveštaj za 2018. godinu razmatrali smo na sednici održanoj 10. septembra i utvrdili Predloge zaključaka koji su danas ovde pred nama. Poverenica Brankica Janković koja je prisustvovala sednici upoznala je članove Odbora sa ključnim nalazima i preporukama iz Izveštaja. Izveštaj je omogućio Odboru uvid u stanje u ostvarivanju ravnopravnosti gde je postignut napredak, ali i kompletan uvid u to sa kojim problemima se naši građani susreću, kada je reč o ostvarivanju prava na jednakost. Polazeći od nalaza utvrđenih ovim izveštajem, Odbor je u Predlogu zaključaka dao preporuke u kojim oblastima treba da kao država reagujemo, kako bismo dalje radili na unapređenju stanja u oblasti ravnopravnosti naših građana i građanki, odnosno kako bismo sprečili situacije u kojima neko lično svojstvo dovodi do nejednakog postupanja prema određenim licima ili grupama, odnosno diskriminacija. U Predlogu zaključaka posebno smo istakli sledeće preporuke. Polazeći od toga da je isteklo važenje pojedinih strategija i akcionih planova koji se odnose upravo na zaštitu ljudskih prava pojedinih osetljivih grupa, važno je da Vlada i nadležna ministarstva što pre pristupe, odnosno okončaju rad na izradi ovih strateških dokumenata i pratećih akcionih planova. Ovo je naročito važno imajući u vidu da je reč o strategijama koje se odnose na zaštitu od diskriminacije, unapređenje položaja osoba sa invaliditetom, zaštitu dece od nasilja, zaštitu i brigu o starijim osobama. Reč je o posebno osetljivim grupama naših građana i jasno definisanje ciljeva, prioriteta i aktivnosti kojima bismo odgovorili na izazove u ostvarivanju njihovih prava i unapređenju njihovog položaja, svakako treba da budu u vrhu naših prioriteta. Narodna skupština je i do sada kroz zakonodavne aktivnosti nastojala da unapredi položaj ovih lica, ali imajući u vidu kompleksnost pitanja, neophodno je da sve institucije i svi nivoi vlasti zajednički i koordinirano doprinose boljem položaju naših građana. Posebno smo želeli da ukažemo na pitanja koja se odnose na položaj dece i mladih, ali takođe smo želeli da istaknemo i potrebu unapređenja položaja starijih osoba i s tim u vezi značaj međugeneracijske solidarnosti. Vrednosti kao što su tolerancija, razumevanje, solidarnost i nediskriminacija treba da se neguju od najranijih uzrasta kako bismo sprečili negativne pojave u našem društvu, kao što je vršnjačko nasilje koje upravo proizilazi iz netolerancije i diskriminacije. Posebno smo ukazali na položaj dece iz osetljivih grupa, kao što je Romska zajednica, gde su deca izložena raznim kršenjima dečijih prava. To su pre svega dečiji rad ili rani brakovi. Ukazali smo i na problem odlaska mladih iz Srbije i potrebu da se unaprede aktivnosti koje će omogućiti mladim, obrazovnim ljudima da se ostvare u svojim profesijama i da sa druge strane, svojim znanjem i veštinama doprinesu razvoju svoje zemlje. Srbija nije jedina zemlja koja se susreće sa ovim problemom. Sve zemlje regiona se bore sa odlaskom mladih u inostranstvo. Zato veoma ohrabruje najava da će Vlada predložiti mere, kako bi se unapredilo zapošljavanje mladih, a pre svega najava premijerke Ane Brnabić da će Vlada Narodnoj skupštini predložiti set mera koje podrazumevaju izmene zakona o poreske olakšice za zapošljavanje mladih. Kada govorimo o zabrani diskriminacije, ne možemo, a da ne pomenemo naše starije građane. Posebno bih na današnji dan, Međunarodni dan starijih osoba, želela da se osvrnemo na položaj starijih osoba, uz želju da se u narednom periodu još više pažnje posveti ovoj kategoriji naših građanki i građana. Iako smo svesni da je našim najstarijima potrebna podrška i pomoć u problemima koje starenje neminovno nosi, mi ne smemo starost posmatrati kao problem, već moramo prepoznati doprinos starijih osoba, koristiti njihova znanja i iskustva i obezbediti njihovo veće uključivanje u društveni život, čime će nje doprineti kvalitetu njihovog života, ali i unapređivanju njihovih ljudskih prava. Mi smo u našem Predlogu zaključaka, pored preporuke da se što pre donese nova strategija o starenju, posebno ukazali na položaj starijih osoba koje žive u ruralnim i nepristupačnim područjima, a koji se susreću sa brojnim problemima. S toga bih, kao što je Poverenik i naveo u svom izveštaju, trebalo dalje raditi na povećanju dostupnosti usluga zdravstvene i socijalne zaštite, kao što su kućno lečenje i nega, jačanje patronažnih službi za obilazak i pomoć starima, dalji razvoj i unapređenje sistema, savetovanje putem telefona, uvođenje mobilnih usluga koje odgovaraju na specifične potrebe starijih. Kada je reč o rodnoj ravnopravnosti, naročito kada je reč o učešću u političkom životu i odlučivanju sastav Narodne skupštine i činjenica da se žene nalaze na najodgovornijim mestima, kako u Narodnoj skupštini, tako i u Vladi, svakako govore u prilog tome da ima značajnih pomaka. Naravno postoji veliki prostor za dalje unapređivanje u različitim oblastima, kao što su žensko preduzetništvo i položaj žena na tržištu rada i u radnom odnosu u smislu jednakih uslova za napredovanje i jednaku zaradu. Očekujemo da će novi zakon o rodnoj ravnopravnosti unaprediti zakonski okvir u ovoj oblasti, ali isto tako je važno da se doneti zakoni primenjuju. Kada je reč o položaju žena, ono što predstavlja najtežu posledicu neravnoteže moći i rodno zasnovane diskriminacije je svakako nasilje nad ženama u porodici i partnerskim odnosima. Država je svesna problema i preduzeti su značajni koraci, naročito nakon usvajanja Zakona o sprečavanju nasilja u porodici. Ali, nasilje se na žalost i dalje dešava. Mislim da celo društvo treba da se bori protiv ovog velikog problema, pre svega kroz prevenciju, a tu spadaju ono o čemu sam na početku govorila, jačanje svesti o toleranciji i jednakosti od najranijeg uzrasta. Jedna od preporuka koju je Odbor predložio u predlogu zaključaka jeste dalje jačanje koordinisanog odgovora svih nadležnih institucija na pojave nasilja, kao i veća podrška žrtvama kroz razvoj servisa podrške. Ova pitanja bi trebalo da budu i predmet regulisanja u budućem zakonu o rodnoj ravnopravnosti kako bismo se u potpunosti uskladi sa Konvencijom Saveta Evrope o sprečavanju nasilja u porodici Istambulskom konvencijom. U našem predlogu zaključaka dali smo i druge preporuke koje se tiču naših građana i građanki kao što su osobe sa invaliditetom i ukazali smo na potrebu donošenja nove strategiju za zaštitu osoba sa invaliditetom. Kada je reč o nacionalnim manjinama došlo je do unapređenja zakonskog okvira, i ono što treba da kao Narodna skupština pratimo kroz ostvarivanje kontrole funkcije jeste njegova efikasna primera. Pitanju nacionalnih manjina Srbija posvećuje veliku pažnju. To proizilazi iz činjenice da smo u pregovorima sa EU usvojili poseban Akcioni plan za ostvarivanje prava nacionalnih manjina. Pitanja na koje je Poverenik ukazao u svom izveštaju se odnose na ravnomernu zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina u sastavu državnih organa, organa lokalne samouprave i drugih organa javne vlasti i i na položaj Roma i Romkinja, te je Odbor u svom predlogu zaključaka podržao ove preporuke. Ukazali smo i na položaj LGBT populacije i konstatovali da i ovoj oblasti treba raditi na sprečavanju diskriminacije i bilo kakve vrste nasilja i unapređivanju njihovih ljudskih prava. Na kraju bih konstatovala da izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti nama narodnim poslanicima daje uvid u stanje ljudskih prava, kada je reč o pravu na jednakost i verujem da će predlog zaključaka i preporuke i mere koje u okviru tog akta budemo usvojili u Narodnoj skupštini biti primenjene od strane nadležnih organa, o čemu bi Narodna skupština i ovaj Odbor trebalo da budu redovno obaveštavani. Verujem da ćemo kao najviše zakonodavno telo, ali i telo koje vrši parlamentarnu kontrolu nad radom Vlade svojim aktivnostima, u okviru obe ove funkcije doprineti daljem unapređivanju svih ljudskih prava uključujući i prava na jednakost. Hvala.
Hvala gospođo Karanac. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite kolega Torbica.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući, cenjena Poverenice sa saradnicima, kolege narodni poslanici, pred nama se danas nalazi, ako se ne varam deveti redovni godišnji izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti o kom načelno mogu reći samo reči hvale. Ono što bih pre svega želeo da naglasim jeste činjenica da je ovo još jedan u nizu izveštaj nezavisnih regulatornih tela o kome u poslednjih par meseci ovaj visoki dom raspravlja, što je za svaku pohvalu. Kada govorimo o samom izveštaju moram napomenuti da je izveštaj celovit, detaljan, iscrpan, upravo onakav kakav jedan izveštaj treba i da bude. U potpunosti je obuhvatio sve segmente delatnosti, odnosno nadležnosti u kojima Poverenik za zaštitu ravnopravnosti postupa, tako da on u suštini na najbolji mogući način prikazuje sve kako se to iz njega može i videti, intenzivne aktivnosti koje su poverenice i njeni saradnici preduzimali po pitanju sprečavanja i zaštite od diskriminacije, kao i aktivnosti koje su preduzimali po pitanju unapređenja, poštovanja principa ravnopravnosti. Ono što je izuzetno bitno da danas kažemo jeste činjenica da je načelo jednakosti i zabrane diskriminacije jedno od osnovnih načela ljudskih prava, koje se ogleda u tome da su svi ljudi jednaki pred zakonom, odnosno da svi mogu na isti način da ostvare zaštitu svojih prava pred državnim organima. Iz ovog univerzalnog prava proističe i obaveza svih nas da poštujemo načelo jednakosti. S druge strane, postoji opšta obaveza, uzdržavanje od vršenja diskriminacije koja se sama može ispoljiti na mnogo različitih načina i zato je sam pojam diskriminacije teško definisati, ali hajde usudiću se da pojam diskriminacije maksimalno uprostim i kažem da je diskriminacija u suštini pravljenje razlike, tj. nejednako postupanje onih koji se nalaze u istoj ili u sličnoj situaciji. Realno gledajući, ni jedno društvo i ni jedna država nije u potpunosti otporna na određene vidove diskriminacije, pa tako ni Srbija. S tim što moramo napomenuti da je jedan od osnovnih zadataka svih nas, kako poslanika u parlamentu, tako i vas kao institucije koje se bave ovim problemom, ali svakog građanina ponaosob, kao što rekoh, zadatak svih nas i zadatak svakog od nas je da se u najvećoj mogućoj meri bori protiv svakog oblika diskriminacije, kao i da se bori za što veći stepen ravnopravnosti svakog pojedinca. Rekoh već da je u izveštaju sveobuhvatno i detaljno prikazano šta ste vi, kao poverenica zajedno sa svojim saradnicima, tokom 2018. godine učinili po pitanju sprečavanja i zaštite od diskriminacije, kao i po pitanju unapređenja poštovanja principa ravnopravnosti, ali isto tako je jasno prikazano i hvala vam na tome, šta su po tom pitanju u istom periodu konkretno učinili Vlada Republike Srbije, pojedinačna ministarstva, kao i ovaj parlament. Kao što je to nedvosmisleno u izveštaju i konstatovano, tokom prošle godine je donet značajan broj strategija, akcionih planova, pravilnika, uredbi i zakona, kojima je ova oblast značajno unapređena, a čime su, kako ste to i sami rekli i javno pohvalili, jednim dobrim delom ispunjene preporuke iz vašeg prethodnog godišnjeg izveštaja. Sve ovo pokazuje jasnu opredeljenost Vlade Republike Srbije kao najvišeg organa izvršne vlasti, a naravno i Narodne skupštine, kao i najvišeg organa zakonodavne vlasti, da se kroz pre svega zakonodavnu regulativu, utiče na što potpunije ostvarenje principa ravnopravnosti i zabrane diskriminacije, ali i da se ta regulativa i u buduće unapređuje i usklađuje sa pravnom regulativom razvijenih demokratskih zemalja. Imali smo priliku da čitajući ovaj izveštaj, ali i slušajući vaše obraćanje saznamo da je prethodne godine najviše pritužbi i to više od polovine od ukupnog broja, podneto zbog diskriminacije na osnovu invaliditeta. Naša država jeste učinila mnogo da omogući što veći stepen ravnopravnosti osobama sa invaliditetom, ali još mnogo toga naročito u oblasti obrazovanja i zdravstvene zaštite moramo učiniti kako bi naši sugrađani sa invaliditetom bili u najvećoj mogućoj meri ravnopravni članovi ovog društva. To je naša dužnost i naša obaveza, ali ujedno i pravo osoba sa invaliditetom da im sve ono što im je potrebno za normalan život bude u potpunosti dostupno, kao i svakom drugom pojedincu. Pored diskriminacije na osnovu invaliditeta, najviše pritužbi je bilo zbog diskriminacije na osnovu starosnog doba, naročito dece, zbog čega je potrebno preuzeti konkretne aktivnosti za uređenje svih vidova podrške, naročito deci sa invaliditetom i smetnjama u intelektualnom razvoju, potom podrške deci koje je život naterao da žive i rade na ulici, kao i što veće podrške svoj deci koja su na bilo koji način predmet eksploatacije, zlostavljanja ili bilo kog drugog oblika diskriminacije. O potrebi ravnopravnosti muškaraca i žena, kao pre svega ekonomskoj ravnopravnosti, tako i svakoj drugoj, lično sam ja i mnoge moje kolege u ovom domu puno puta do sada govorili i naravno da stojimo na čvrstom stavu da žene moraju u svakom pogledu biti ravnopravne sa muškarcima, kao i da moraju biti u potpunosti zaštićene od svakog mogućeg oblika nasilja koje bi mogle da trpe. Zato ću se ovaj put osvrnuti na jedan drugi problem, ne samo iz razloga da, eto, to nazovem čak i muškom solidarnošću, već iz razloga što taj problem, tačnije oblik neravnopravnosti, stvarno se i jeste pomalo odomaćio kao stereotip kod nas, a to je činjenica da prilikom razvoda brakova centri za socijalni rad u nesrazmerno većem broju slučajeva daju mišljenje da decu u takvim situacijama treba poveriti majkama, čak i kada je očigledno da takva odluka nije u potpunosti u interesu deteta ili dece. Ali, evidentno prisutna stereotipna podela uloga unutar porodice doprinosi ovakvim stavovima centara za socijalni rad, pa smo često u situaciji da otac prilikom razvoda braka može dobiti dete ili decu takoreći samo u slučajevima kada majka izričito ne želi da deca budu njoj poverena. Mislim da o ovome kao društvo moramo dobro da razmislimo, jer činjenica da, priznali mi to ili ne, ovaj problem postoji u našem društvu. Još mnogo toga je navedeno u delu izveštaja koji govori o opisu stanja u ostvarivanju i zaštiti ravnopravnosti, kao što je na samom kraju izveštaja dato, koliko mi se čini, 29 preporuka za suzbijanje diskriminacije i unapređenje ravnopravnosti. Pošto smo konstatovali kako je jedan deo preporuka iz vašeg prethodnog izveštaja već ispunjen, ubeđen sam, a i apelujem na to, da se kao predstavnici građana potrudimo da baš u interesu tih istih građana koji su nam dali svoje poverenje da ih zastupamo ovde, ispunimo i preporuke iz ovog izveštaja i time Srbiju učinimo lepšim i boljim mestom za život njenih građana. Na kraju, pre nego što izgovorim ono što se iz moje dosadašnje diskusije može i naslutiti, a to je da će poslanička grupa Pokreta socijalista, Narodne seljačke stranke i Ujedinjene seljačke stranke u danu za glasanje podržati ovaj izveštaj o radu, želim da vam se zahvalim na jednom ovako kvalitetnom izveštaju i da vama i vašim saradnicima poželim još više uspeha u budućem radu. Hvala.
Hvala, gospodine Torbica. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada reč ima narodna poslanica Marija Jevđić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo Janković, na dnevnom redu današnje sednice imamo vaš izveštaj, gospođo Janković, odnosno Izveštaj o zaštiti ravnopravnosti za 2018. godinu. Kada govorimo o ravnopravnosti, uvek nam je fokus na rodnoj ravnopravnosti i mislim da je ona u javnosti najviše propraćena i da se o njoj najviše i govori. Za Jedinstvenu Srbiju su svi oblici ravnopravnosti bitni i podjednako značajni i mislim da se mnogo radilo u proteklih nekoliko godina upravo na tome. Možemo za jedan od dobrih primera uzeti upravo i ovaj visoki dom, gde je 2012. godine bila 81 poslanica, dok nas sada ima 90. Upravo ovi podaci su Srbiju rangirali na visoko 22. mesto od 190 zemalja po broju poslanica koje se nalaze u parlamentu. I broj poslaničkih mesta koja pripadaju ženama raste sa izbornim ciklusom. Kada pogledamo 1990. godinu, kada je samo 1,6% žena izabran, već 2008. godine imamo 21,6%, a posle 2011. godine, nakon izmene izbornih zakona, kada je ženama zagarantovana trećina poslaničkih mesta, na izborima 2012. godine povećava se na 32,4%. Danas, kao što sam rekla, u Skupštini nas ima 90 i pokazale smo da nismo samo broj ili procenat, već je svaka od nas svojim angažovanjem doprinela da žene budu vidljivije ne samo u politici nego da se njihov glas, potrebe i problemi čuju i da se konkretno i donošenjem zakona i raznim aktivnostima poboljša položaj žena u Srbiji. Puno smo doprineli i kroz rad Ženske parlamentarne mreže da rodna ravnopravnost bude tema u koju će se uključiti sve institucije i želim da iskoristim priliku da pohvalim rad vaše kancelarije i vaš rad, gospođo Janković. Uvek ste bili uz svaki poziv Ženske parlamentarne mreže, podržali ste svaku našu akciju i aktivnost. Ostvaren je veliki napredak i kada govorimo o ravnopravnosti, posebno na polju unapređenja položaja žena u Srbiji, a najviše u pogledu zakonodavnog i strateškog okvira. Vi ste prepoznali važnost uključivanja žena u društveno-politički život i poslali ste niz preporuka za ostvarivanje ravnopravnosti, a u cilju uključivanja žena u politički i javni život gradovima i opštinama i prateći aktivnost mnogih lokalnih samouprava vidi se da su oni ozbiljno pristupili vašim predlozima i da će se u narednom periodu upravo videti i konkretni rezultati tih mera. Tu svakako ne treba stati. Očekuje nas još dosta posla, naročito na lokalnom nivou i primenu strateških politika sa Republike na lokal, kao i donošenje Zakona o rodnoj ravnopravnosti kojim će se, sigurna sam, poboljšati ne samo položaj žena, nego i njihovo učešće u svim sferama društvenog života. Nisam zagovornik toga da žene treba da dobiju neki posao ili funkciju samo zato što su žene, već zato što svojim radom, iskustvom i znanjem su to zaslužile i to ne sme da im se uskrati samo zato što su žene. Jer, žene predstavljaju osnov za jedno moderno uređeno društvo, odnosno jednu zemlju, a Srbija je upravo takva zemlja. Treba naglasiti da je Srbija jedina zemlja van Evropske unije koja ima indeks ravnopravnosti i po njemu se Srbija i nalazi na 22. mestu zajedničke liste evropskih zemalja. Srbija je najviše postigla u oblasti uključivanja žena u politički život, ali je i dalje ekonomska ravnopravnost jedan od najvećih problema, odnosno da su žene manje plaćene od muškaraca za isti posao. Nejednaka primanja između žena i muškaraca je i dalje veliki kamen spoticanja. Na primer, žene u Švedskoj zarađuju 5% manje od muškaraca, dok u Velikoj Britaniji 8%, a kada bi ta primanja bila izjednačena, globalna ekonomija bi mogla biti bogatija za oko 160 milijardi dolara. Zaključak se sam nameće - davanje prostora ženama vodi do bogatijeg društva. Ohrabrujući je podatak da je Globalni izveštaj o rodnoj ravnopravnosti za 2018. godinu ukazao na sužavanje rodnog jaza i na smanjenje rodne nejednakosti, ti podaci se razlikuju od zemlje do zemlje. Island je zemlja koja je uspela da ukloni 86% razlika između žena i muškaraca. Za mene je iznenađujući podatak bio da Nikaragva i Ruanda spadaju u grupu vodećih zemalja u kojima je najbolje primenjena rodna ravnopravnost i da imaju bolje performanse od mnogih vodećih i razvijenih zemalja. Posvetila sam dosta pažnje rodnoj ravnopravnosti, ali mislim da je jedan od glavnih problema koji se odnosi na ostvarivanje ravnopravnosti pojedinih društvenih grupa, tu mislim na osobe sa invaliditetom, decu, starije osobe, osobe koje se otežano kreću, a njihova neravnopravnost se ogleda u problemu pristupačnosti objekta, usluga, informacija, zapošljavanja, sporta, kao uslova za ostvarivanje ravnopravnosti sa ostalim građanima. I vi ste u vašem izveštaju, gospođo Janković, ukazali na ovaj vid neravnopravnosti. Svedoci smo da u svakodnevnom životu vidimo probleme osoba sa invaliditetom. Kada sam spomenula sport, a kao neko ko je ceo svoj život proveo u sportu, želim da ukažem i na tu diskriminaciju i mislim da je tu možda ona čak najviše i izražena. Znamo da sport utiče ne samo na fizičku snagu, nego i na psihičku snagu i koliko znači bavljenje sportom. Uvek sa oduševljenjem pratim i podržavam učešće naših sportista na Paraolimpijskim igrama, jer znam koliko je truda i rada potrebno da bi se pripremilo i učestvovalo na samom takmičenju. Zbog toga su njihovi rezultati još vredniji i značajniji. Ministarstvo za sport radi na ravnopravnosti svih sportista i isto se nagrađuju medalje koje osvajaju naši paraolimpijci kao i ostali sportisti. Treba raditi na ravnopravnosti kada govorimo i o školskom sportu, omogućiti, odnosno raditi na tome da sport bude ravnopravno dostupan od prvih školskih dana svoj deci. Mislim da to utiče na izgradnju njihove ličnosti i da pomaže da se sutra kroz život i sve ono što život nosi bore lakše, jer imaju izgrađen zdrav takmičarski duh. Kao društvo moramo da radimo na tome da se osobe sa invaliditetom osećaju kao ravnopravni i jednaki članovi zajednice i smatram da smo dovoljno sazreli, ali kada pročitam Izveštaj imam bojazan da još puno moramo da radimo na osvešćivanju stanovništva i poboljšanju položaja osoba sa invaliditetom. Njihova volja i, mogu slobodno reći, njihova životna borba da budu ravnopravni članovi zajednice treba da nam bude podstrek da radimo na društvu koje će biti sa jednakim i ravnopravnim šansama za sve. Kao Poverenik, upravo se susrećete sa najvećim brojem pritužbi koje se odnose na ravnopravnost, a podnete su na osnovu invaliditeta i u Izveštaju ste i naveli koliko je pritužbi bilo. Nadam se da će u vašem sledećem izveštaju, a gledajući koliko Srbija radi na poboljšanju položaja i smanjenju diskriminacije osoba sa invaliditetom, taj broj pritužbi biti manji. Jedinstvena Srbija će uvek podržavati sve ideje i projekte koji će doprineti ravnopravnosti osoba sa invaliditetom, uopšteno ravnopravnosti u svim segmentima društva. Takođe, za Jedinstvenu Srbiju je bitan položaj svakog čoveka i zato treba ukazati na diskriminaciju na osnovu starosnog doba. U Izveštaju ste naveli da se najveći deo pritužbi, a kada govorimo o starosnoj diskriminaciji, odnosi na lica od 50 do 65 godina i to su najosetljivije kategorije društva, jer tu se najviše i krši ravnopravnost u oblasti rada i zapošljavanja. Najveći problem se javlja prilikom zapošljavanja, jer zbog godina nisu primamljivi budućim poslodavcima. Ne smemo ih zanemariti i ostaviti da budu prepušteni sami sebi i zato želim da pohvalim vašu inicijativu za izmenu i dopunu Zakona o socijalnoj zaštiti, koja se odnosila na lakše uslove za ostvarivanje prava starijih građana na materijalnu podršku, kao i preporuku mera Ministarstvu za rad i Ministarstvu za zdravlje koje se odnose na bolju i kvalitetniju socijalnu i zdravstvenu zaštitu starijih osoba. U Izveštaju ste naveli i u procentima su izraženi svi oblici diskriminacije sa kojima se susrećete. Naveli ste i da je Zakon o sprečavanju nasilja u porodici postigao određene efekte i unapredio koordinaciju između institucija. Godine 2018. sa radom je počela i nacionalna SOS linija kao jedan vid podrške žrtvama nasilja, ali svakako moramo još puno raditi na jačanju te podrške. U 2018. godini je zabeležen i manji broj pritužbi po osnovu diskriminacije i neravnopravnosti nacionalnih manjina. Problemi sa kojima se oni susreću su neadekvatni uslovi za život, obrazovanje, zapošljavanje. Država radi na tome da se ti uslovi poboljšaju i da njihovo učešće u svakodnevnom životu bude vidljivije i što veće. Jedinstvena Srbija će u Danu za glasanje podržati Izveštaj o zaštiti ravnopravnosti za 2018. godinu, i želimo da zajedno radimo na tome da Srbija bude zemlja sa ravnopravnim šansama za sve. Na dnevnom redu imamo i Predlog odluke o izboru članova Komisije za istragu posledica NATO bombardovanja. Iskoristila bih priliku da pohvalim formiranje ove komisije. Smatram da je od suštinskog značaja da se utvrde posledice koje je ostavilo bombardovanje 1999. godine na živote naših građana. Svakako ne smemo zaboraviti sve žrtve i svo stradanje koje je Srbija podnela tokom bombardovanja. Moramo da sačuvamo istinu, i zbog nas i zbog budućih generacija. Kao što sam i navela, Jedinstvena Srbija će u Danu za glasanje podržati i glasati za Izveštaj o zaštiti ravnopravnosti za 2018. godinu, kao i za Predlog odluke. Hvala.
Hvala. Sada reč ima Marjana Maraš. Izvolite, koleginice Maraš.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovana poverenice sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, pred nama je 9. Izveštaj o radu Poverenika za zaštitu ravnopravnosti Republike Srbije za 2018. godinu, u skladu sa mandatom i nadležnostima Poverenika koji proizilaze iz Zakona o zabrani diskriminacije. Institucija Poverenika ustanovljena je Zakonom o zabrani diskriminacije kao inokosni državni organ, samostalan i nezavistan u obavljanju poslova utvrđenih zakonom. Jedna od osnovnih nadležnosti Poverenika jeste postupanje po pritužbama zbog diskriminacija. Važno je istaći i transparentnost u radu Poverenika. Uprkos proklamovanju načela jednakosti i zabrane diskriminacije, diskriminacija je još uvek rasprostranjena društvena pojava, zastupljena u svim državama sveta, bez obzira na njihova politička uređenja i na demografske strukture. Tokom 2018. godine, Poverenik je postupao, kako ste naveli, u 1.407 predmeta, što predstavlja povećanja broja predmeta u odnosu na prethodnu godinu. U skladu za zakonskim ovlašćenjima Poverenik je podneo 947 pritužbi, a po pritužbama Poverenik je dao i 300 preporuka mera za ostvarivanje ravnopravnosti. Podneo je četiri predloga Ustavnom sudu za ocenu ustavnosti i zakonitosti, tri krivične prijave, jednu tužbu za zaštitu diskriminacije i jedan zahtev za pokretanje prekršajnog postupka. U toku 2018. godine upućeno je devet inicijativa za izmenu propisa. Najviše pritužbi podneto je zbog diskriminacije na osnovu invaliditeta u više od jedne četvrtine ukupnih broja podnetih pritužbi. Na drugom mestu po brojnosti pritužbi je starosno doba, dok se svaka deseta pritužba odnosila na diskriminaciju po osnovu pola. Slede pritužbe po osnovu rođenja, zdravstvenog stanja, zatim nacionalne pripadnosti i etničkog porekla, potom bračnog i porodičnog statusa i seksualne orjentacije. Posmatrajući oblasti diskriminacije u 2018. godini, na prvom mestu se nalazi oblast pružanja javnih usluga ili korišćenja objekata i površina. Druga oblast je oblast rada i zapošljavanja, što zahteva potpunije mere za podsticanje ravnopravnosti, ali i mnogo veću društvenu odgovornost poslodavaca. Sledeća oblast u kojoj se podnose pritužbe zbog diskriminacije jesu postupci pred organima javne vlasti, zatim socijalna zaštita, oblast javnog informisanja i medija, obrazovanja i stručnog osposobljavanja. Najveći broj pritužbi podnet je protiv državnih organa, kako ste naveli, odnosno organa javne vlasti i protiv pravnih, pa potom protiv pravnih lica i fizički lica. Najveći broj pritužbi primljen je iz beogradskog regiona, zatim sledi region Šumadije, zapadne Srbije, region Vojvodine, južne i istočne Srbije, region KiM. Po preporukama Poverenika postupljeno je u 61 slučaju, dok u 17 slučajeva nije postupljeno, a u tri slučaja rok za postupanje po preporuci još uvek nije istekao. Po preporukama mera za ostvarivanje ravnopravnosti organa javne vlasti i drugim licima postupljeno je, kako ste naveli, u 98,3% slučajeva, dok je po preporukama za otklanjanje posledica povreda odredaba Zakona o zabrani diskriminacije po osnovu invaliditeta kao ličnog svojstva postupljeno u svim slučajevima. Vidi se da se nastavlja trend postupanja po preporukama, što vodi zaključku da diskriminatorno postupanje nije rezultat namere. Fizička lica su Povereniku podnela više od dve trećine od ukupnog broja podnetih pritužbi. Žene su se obraćale Povereniku češće nego muškarci. Povećan je i broj građana koji su tražili informacije telefonom i elektronskom poštom. Razlozi su potrebe građana, njihova veća informisanost, brojni problemi i problemi koji su se pojavili kod primene pojedinih zakona. Naravno, i rad Poverenika ima povećanu vidljivost. Iako Poverenik za zaštitu ravnopravnosti nastavlja sa radom na zaštiti građana i građanki od svih oblika diskriminacije i unapređivanju ravnopravnosti, društvo se ipak i dalje suočava sa brojnim izazovima na planu unapređenja ravnopravnosti. Postojećim antidiskriminacionim zakonodavstvom u Srbiji postavljen je osnov za unapređenje ravnopravnosti i suzbijanje diskriminacije, ali taj pravni okvir potrebno je unapređivati i usklađivati sa pravnim tekovinama EU i međunarodnim standardima. U unapređenju ravnopravnosti i suzbijanju diskriminacije izuzetno važnu ulogu imaju i sudovi. Ako nije sudski procesuirano ne znači da nije bilo diskriminacije u svakodnevnom životu. Ljudi trpe različite posledice zbog različitih razloga i nisu spremni da zatraže sudsku zaštitu. Diskriminacija na osnovu invaliditeta se kao osnov diskriminacije već godinama nalazi u vrhu po broju pritužbi, a tako je bilo i u 2018. godini. Osobe sa invaliditetom u Republici Srbiji slično kao i u EU prestavljaju jednu od najugroženijih grupa stanovništva u svim oblastima društvenog života. Oni su najčešće diskriminisani u oblasti pristupačnosti, javnim objektima i površinama, dostupnosti usluga, informacijama i u komunikacijama. Prema rezultatima poslednjeg popisa u Srbiji živi 571.780 osoba sa invaliditetom. Njihovi problemi mogu se klasifikovati u sledeće grupe: problem izjednačavanja mogućnosti osoba sa invaliditetom, problem ekonomsko-socijalnog položaja osoba sa invaliditetom i problemi delovanja invalidskih organizacija. Smatra se da ovi problemi nisu nestali ni uspostavljanjem novog antidiskriminacionog zakona. Na drugom mestu prema broju podnetih pritužbi u 2018. godini, nalazi se starosno doba koje se kao osnov diskriminacije često pojavljuje u kombinaciji sa još nekim ličnim svojstvom poput invaliditeta zdravstvenog stanja. Zakon o zabrani diskriminacije zabranjuje diskriminaciju lica na osnovu starosnog doba i naglašava da stariji imaju pravo na dostojanstvene uslove života bez diskriminacija, a posebno pravo na jednak pristup i zaštitu od zanemarivanja i uznemiravanja u korišćenju zdravstvenih i javnih usluga. Položaj starijih osoba regulisan je brojnim međunarodnim dokumentima. Važno je ipak naglasiti da se ovaj vid diskriminacije ne vezuje nužno za starost kao socijalnu kategoriju iako najčešće pogađa ljude u zreloj životnoj dobi. Upravo danas, 1. oktobra, obeležavamo međunarodni dan starijih osoba. Međunarodni dan starijih osoba uveden je odlukom UN 1990. godine, u nameri da se ukaže na problem sa kojim se stariji suočavaju, ali i na doprinos koji danas imaju u društvu. U Srbiji, gotovo dva miliona ljudi je starije od 60 godina, tačnije 1,89; skoro 1,3 miliona ljudi je starije od 65 godina; a 106.951 je starije od 85 godina. Kao i u svetu, i u Srbiji raste procenat starijih i procenjuje se da će 2041. godine, više od četvrtine stanovništva biti starije od 65 godina. Posebno teška situacija biće u seoskim sredinama. Ovde je dodatni problem što stariji ljudi često ne prijavljuju kada su žrtve diskriminacije jer ih je stid, osećaju se nemoćno, ili nisu dovoljno informisani o tome kako da podnesu zahtev. Prosečna starost stanovnika u Srbiji je 42,7 godina, a po podacima UN tokom protekle decenije stanovništvo u Srbiji ubrajalo se među pet najstarijih na svetu. Stručnjaci podsećaju da sa povećanjem broja starijih lica raste i rizik od njihove socijalne izolacije. Efikasna borba protiv diskriminacije i nasilja kao i međugeneracijska solidarnost nisu samo obaveza, nego i moralni imperativ u svakom odgovornom društvu. Prema izveštaju Poverenika, osobe između 50 i 60 godina starosti najčešće se susreću sa poteškoćama u postupku zapošljavanja i rada zbog raspoređivanja na niže radno mesto, otkazivanja ili ne zaključivanja ugovora o radu zbog godina života i odnosa prema starim radnicima i predrasuda o njihovoj neefikasnosti i neproduktivnosti. Pored toga, nepovoljan je i položaj sugrađana starijih od 65 godina života koji se, bez obzira na brojne probleme, prema svim istraživanjima i dalje ređe obraćaju nadležnim organima, tako da nemamo pravi uvid u ovu vrstu diskriminacije. Posebno zabrinjava prognoza daljeg intenzivnog starenja usled niskog nataliteta, fertiliteta i migracije mlađeg stanovništva. Produžen je životni vek i povećan udeo starijih u stanovništvu, pa se starije osobe suočavaju sa brojnim ekonomskim, socijalnim i zdravstvenim izazovima. Praksa Poverenika pokazuje potrebu unapređenja palijativnog zbrinjavanja u cilju poboljšanja kvaliteta života pacijenata i očuvanja dostojanstva čoveka u poslednjim danima života. Svakako, posebno želim da vam se zahvalim za ovo zato što zaista mnogo ljudi ima probleme i neophodno je poraditi kao država na ovom problemu o palijativnom zbrinjavanju pacijenata. Pol kao osnov diskriminacije zauzima treće mesto. Iako žene i dalje u većem broju podnose pritužbe zbog diskriminacije na osnovu pola, primetno je da sve više muškaraca to čini. Primera radi, oni su podnosioci pritužbe za diskriminaciju bili na osnovu pola u obliku zdravstvene zaštite kada je bilo u pitanju da su bolesna deca i ko od roditelja može da ostane u pratnji u bolnicama. Radni odnos je jedno od polja u kojima su izuzetno zastupljena neravnopravnost polova, što je posledica duboko ukorenjenog nejednakog vrednovanja rada i društvenih uloga muškarca i žene. Želim ovde da napomenem da na ovaj problem nejednakog vrednovanja rada muškaraca i žena, ukazao i Ivica Dačić, kao mandatar za sastav Vlade još 2012. godine, u svom ekspozeu. Postoji praksa da su žene diskriminisane prilikom napredovanja zbog činjenice da su odsustvovale sa rada radi nege deteta. Takođe, primena Zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru, daleko više pogađa žene, imajući u vidu da u javnom sektoru naročito u javnim službama radi neuporedivo više žena nego muškaraca i ne postoji mogućnost da preraste njihov radni odnos iz određenog u neodređeno. Vidi se i dalje da postoji potreba unapređivanja koordinisanog i efikasnog delovanja u svim institucijama sistema u pružanju zaštite od nasilja u porodici, drugih oblika rodno zasnovanog nasilja. U cilju ekonomskog osnaživanja žena potrebno je kontinuirano preduzimati mere za podsticanje zapošljavanja i ženskog preduzetništva, kao i za zaštitu žena od diskriminacije na tržištu rada, a posebno radi ostvarivanja ravnopravnosti i pristup radnim mestima, jednakim uslovima za napredovanje i jednakoj zaradi. Potrebno je preduzimati dalje mere radi usklađivanja ravnoteže između porodičnih, radnih obaveza, odnosno rada i roditeljstva. Takođe treba podržati i preporuke vaše koje se odnose na preduzimanje mera i aktivnosti kako bi se obezbedilo uključivanje i podsticanje ravnomerne zastupljenosti žena i muškaraca u svim sferama političkog i javnog života. Kada je u pitanju vršenje javnih funkcija, imajući u vidu da rodnu ravnopravnost u praksi je teško ostvariti bez srazmernog i neposrednog učešća žena u procesu donošenja odluka u svim sferama javnog života, na svim nivoima. Iako je Zakon o sprečavanju nasilja u porodici postigao određene efekte i unapredio sistem pružanja zaštite od nasilja u porodici, drugih oblika rodno-zasnovanog nasilja, problem nasilja i dalje postoji, neophodno je uz jačanje nadležnih institucija i jačanje sistema podrške žrtvama, unapređivanje i SOS linije za žene žrtve nasilja, što ste naveli u izveštaju. Sumirajući brojne aktivnosti koje ste imali u 2018. godini, vidi se vaša namera da u budućnosti pružite efikasniju zaštitu od diskriminacije i da dalje radite na unapređivanju ravnopravnosti, a sve u cilju da izgradimo društvo na temeljima tolerancije, ravnopravnosti i poštovanja ljudskih prava svih naših građana i građanki, da stvorimo takav kulturni obrazac za društvo u kome diskriminacija se osuđuje, a ravnopravnost poštuje i podržava, ali i podrazumeva. Na kraju, želim da istaknem da će poslanička grupa SPS podržati vaš izveštaj, kao i sve predloge zaključaka Odbora za ljudska, manjinska prava i ravnopravnost polova. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Maraš. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je 2015. godine Brankica Janković birana za Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, tada se pojavila jedna grupa nevladinih organizacija, koje su iznosile svoj stav da ona nije pogodna za tu funkciju iz nekih njihovih razloga. U međuvremenu, Brankica Janković je evoluirala do nivoa tih nevladinih organizacija i ona, pogotovo u poslednjih godinu dana i već ranije se dobro primećivalo, ona zapravo se ponaša kao da je predsednik neke nevladine organizacije, tipa Sonje Biserko, Nataše Kandić itd. i takav je njen odnos prema nekim, eventualnim, problemima u državi Srbiji. Za početak, želim da skrenem pažnju gospođi Janković koja je pravnik, diplomirani, piše u biografiji, da je Republika Srbija država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive itd. Ovo čitam zbog toga što bi trebala gospođa Janković da precizno zna Ustav, član 1. Ustava i da ne može da priča u njenom omiljenom „Danasu“, koji joj redovno objavljuje sva njena saopštenja i intervjue itd, da u Ustavu piše da je država Srbija država srpskog naroda i svih ostalih naroda koji u njoj žive. Dakle, ne piše tako, nego upravo kako sam pročitala. Ne piše da su tu i „građanke“, već samo građani. Ne piše da smo mi „narodne poslanice“, već član 100. Ustava Republike Srbije kaže da Narodna skupština ima 250 narodnih poslanika. Dakle, te vaše novotarije, nekakve građanske orijentacije, kako volite vi da kažete, ne možete zvanično da koristite, kao što nikako niste smeli da se potpišete da ste Poverenica za zaštitu ravnopravnosti, jer ste Poverenik. Te nekakve feminističke fraze ostavite, kažem, za taj vaš „Danas“ i ostale medije gde vas rado vide. Kada se čita ovaj izveštaj koji smo dobili od Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, naravno izveštaj kao izveštaj, izveštaj uvek može da se napiše da deluje da se tu nešto radilo, tu su brojevi, ovoliko zahteva, onoliko odgovora, itd, ali nema konkretnih stvari. Između ostalog kaže da su ispitanici u 81% slučajeva smatrali da predstavnici organa javne vlasti, koji istupaju u javnosti, moraju imati veću odgovornost od građana i građanki. Takođe, predstavnici organa javne vlasti navode da diskriminaciju u najvećoj meri podstiču mediji, zatim političke stranke i nakon toga državne institucije. Ovde je zaboravila da stavi, ne da doda, nego da stavi na prvo mesto upravo Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, jer ono što smo slušali i čitali u izjavama gospođe Brankice Janković upravo govori o tome. Naravno, više detalja ćemo u toku rasprave da iznesemo i konkretnih stvari. U sklopu novog ciklusa aktivnosti, kaže takođe u ovom izveštaju, na prevenciji diskriminacije na tržištu rada i unapređenju ravnopravnosti, Poverenik je nastavio, ovde piše Poverenik, aktivnosti na promociji kodeksa ravnopravnosti i saradnji sa poslodavcima koji žele da donesu ovaj kodeks. Tako je u 2018. godini i u američkoj privrednoj komori, uz prisustvo predstavnika renomiranih kompanija, članica američke privredne komore, predstavljen kodeks ravnopravnosti itd. Dakle, kroz ovaj izveštaj uglavnom provejava to da je gospođa Brankica Janković se konsultovala i sa time sa američkom privrednom komorom i sa raznim, britanskim, od ambasadora bivšeg Klifa pa do drugih. Jednostavno, i to ukazuje na ovo što sam rekla na početku ove moje rasprave. Ovde negde piše da je Brankica Janković, kao Poverenik za ravnopravnost, svojevremeno dodelila godišnju medijsku nagradu. Zamislite ko je dobio tu nagradu od Brankice Janković? Između ostalih, novinarka „Vremena“ Jovana Gligorijević, za naslov, odnosno i tekst „I država siluje, zar ne“. Dobili su i neki novinari produkcijske kuće „Mreža“. Dakle, apsolutno u skladu sa stavovima nevladinih organizacija i zapadnih mentora u Srbiji. Vrlo često gospođa Janković govori o govoru mržnje, a u stvari, vi, gospođo Janković, ne znate šta je govor mržnje, jer da znate, sigurno ga ne biste upotrebljavali na svakom mestu gde se vama učini da to može da se stavi. Ja vas podsećam na član 75. Zakona o javnom informisanju, to bar možete da pročitate, gde piše definicija govora mržnje, da je to podsticanje na mržnju ili nasilje protiv lica ili grupe lica zbog njihovog pripadanja ili nepripadanja nekoj rasi, veri, naciji, polu, zbog njihove seksualne opredeljenosti ili drugog ličnog svojstva. Dakle, ovako nešto se u Srbiji ne dešava, gospođo Janković. Ne možete vi ako neko kaže da narodni poslanik koji menja stranke, koji prodaje poslanički mandat i neko kaže da je politička prostitutka, a jeste, ne možete vi reći da je to govor mržnje. Možda se vama ne sviđa, žao mi je, ali to nije govor mržnje. To je jednostavno stav i činjenica. Gospođa Janković će ostati upamćena po jednoj rečenici koja je prilično opasna, ali srećom nju niko ne pita ništa, pa može da priča šta hoće. Kaže – migrantima u Srbiji treba ponuditi da ostanu i nasele se u delovima naše države koji su nenaseljeni, i ona očekuje da će do toga doći. Gospođo Brankice Janković, vi možete, ako imate eventualno neku imovinu u rodnom Čačku, da je nudite kome god hoćete, a delove Srbije, naseljene ili nenaseljene, ne možete nikome. Tu su trebali i nadležni državni organi da reaguju na ovakvu izjavu. Čime se dalje gospođa Brankica Janković bavila? To je sve ovde predstavljeno kroz ove njene brojeve, kako je ona čudo Božije uradila. Osudila kolumnu Bore Đorđevića, baš onako, pa je osudila ministra, čak tražila izvinjenje od ministra Nenada Popovića, zato što je reagovao na gej slikovnice koje su uvezene iz Hrvatske, gde je rekao da je njemu neprihvatljivo da Roko ima dve mama, a Ana da ima dvojicu tata. I četiri meseca nakon tog, kada je to bilo aktuelno, tražila je od ministra Popovića da se izvine. Naravno, čovek je odbio da to uradi. Ali je interesantno da Brankica Janković nije primetila i nije reagovala na činjenicu da se udžbenici za srpsku decu, odnosno za decu u Srbiji, da se štampaju u Hrvatskoj i da ih štampa neko ko je finansijer ustaškog pokreta Franje Tuđmana, HDZ itd. To vam nije smetalo. To niste valjda primetili, ali vam smeta nešto što ne odgovara vašim nevladinim organizacijama, kojima očigledno pripadate. Niste zadovoljni stanjem ljudskih prava u Srbiji. Slabo to objašnjavate, ali mislim da i tu naginjete upravo onome što pokušavaju neki da nametnu u Srbiji. Činjenica jeste da postoje neki problemi, ali da se to označava kao nekakav problem ovako baš širih razmera, svakako nije tačno. Onda je Brankica Janković odlučila da brani novinare. Znate li koga? Snežanu Čongradin, ovog Gruhonjića, Dragana Janjića i slične. Branila je Snežanu Čongradin i zašto što je nju, kaže, uvredio Vojislav Šešelj. Ali, interesantno da Brankica Janković nije primetila da je Snežana Čongradin u svojim kolumnama redovno, i danas dan piše da su Srbi genocidni, da se u Srebrenici desio genocid, da u Srbiji mora neko nekome da se izvinjava, da moramo da se negde peremo od tog genocida itd. To Povereniku ne smeta. Ali, Bože, neko je rekao da je Snežana Čongradin ružna. Ju, kakav greh. Još ste to nazvali govorom mržnje. Podsećam vas, ne znate šta je govor mržnje. Branili ste Dinka Gruhonjića zato što je neko na tviteru napisao da se on ne zove Dinko, nego Sabahudin Gruhonjić, što naravno, nije nikakav problem kako se on zove, ali kako vam nije smetalo, kako se niste setili da njega osudite zato što je rekao da su Srbi genetski škart, napisao? Gruhonjić je napisao – Srbi su genetski škart. I vama to ne smeta, ali vam smeta ako neko na tviteru kaže kako je njegovo pravo ime. Dalje, da vidimo šta ste još divno rekli? Da, gospođa Brankica Janković brani od srpskih radikala Zoranu Mihajlović, Mariniku Tepić, Aleksandru Jerkov, između ostalih. Mi, hajde da kažem, napadamo, kritikujemo, bolje je reći, Zoranu Mihajlović zbog raznih malverzacija, između ostalog, zbog ugovora sa „Behtelom“, zbog ukradenih 300 miliona evra. Kako vama kao Povereniku nikada nije palo na pamet da o tome kažete neku reč, nego, Bože, uvredili radikali, Šešelj, Zoranu Mihajlović? I treba, ne znam šta, da se izvinjavaju. Kako da ne, i vama i njima. Marinika Tepić i Aleksandra Jerkov uporno, i Balša Božović i još neka grupa tih političkih prostitutki, uporno ponavljaju da je prof. dr Vojislav Šešelj ratni zločinac. Koleginice pravniče, da li vi znate, da li ste pogledali presudu Vojislavu Šešelju? Kako vam nije palo na pamet kao nekome ko je Poverenik za ravnopravnost da kažete – Vojislav Šešelj čak ni po presudi Haškog tribunala nije ratni zločinac? Ne, to vam ne smeta, ali kad on kaže šta će uraditi svakome ko ga nazove ratnim zločincem, onda Bože, napada žene. Pustite te fraze žene, muškarci. Ako je neko u politici, nebitno je da li je žena ili muškarac. Pričate o nekoj ženskoj mreži. Pa, gde vam je u Skupštini ženska mreža? Što ih ne okupite? Šta to znači uopšte? Gde vam je ženska mreža? Nemojte da pravite od Srbije nešto što Srbije nije i što nikada neće biti. Niste se nijedanput oglasili na temu svih ovih koji pričaju da je u Srebrenici bio genocid, nijedanput, i kao pravnik i kao Poverenik za ravnopravnost, niste stali, barem da stanete u zaštitu ravnopravnosti žrtava. To vam nije tema, to vas ne interesuje. Interesuje vas da li je neka od vaših prijateljica lepa ili ružna i da li će to neko javno da kaže. Vas ne interesuje ni ono, znate li vi šta znači da ostane upisano, da ostane uobičajeno u komunikaciji da se u Srebrenici desio genocid? Znate li vi šta to znači za potomke vaših potomaka? Znate li vi šta to znači uopšte za srpski narod? Ali, vama to ne smeta, baš vas briga za to. Da li vam je nekada palo na pamet da negde nešto progovorite o tome da predsednik Republike Srpske Krajine, Milan Martić, služi zatvor u Estoniji na način na kojim se krše sva moguća ljudska prava, što nije zabeleženo u svetu? Da li vam je palo na pamet da pozovete te vaše prijatelje iz belog sveta i da im skrenete pažnju da porodica Ratka Mladića traži da on ide na lečenje u Rusku Federaciju? Što se negde ne pojaviste, pa da li vas poslušali ili ne, što negde ne rekoste neku reč o tome? Da li vam je palo, odnosno zašto vam nije palo na pamet, a znam da nije, da se oglasite… Već tri godine za redom u Srbiji se održava šiptarski, u Beogradu, pardon, se održava šiptarski festival „Mirdita“. Kako vam nije palo na pamet da ukažete, kao Poverenik za ravnopravnost, da to ne može da se radi? Ne, vi podržavate one koje to organizuju, vi ste isto društvo, vi ste taj nekakav civilni, kako volite da kažete, sektor i vi ste, gospođo, iako ste izabrani u Narodnoj skupštini, deo tog civilnog sektora. To govori ono što vi radite. Kako vam nikada ne padne na pamet da, kao Poverenik za ravnopravnost kažete neku reč o minimalnim zaradama, o najnižim penzijama? Kako nikada ne rekoste da je nemoguće da minimalna zarada ili najniža penzija bude manja od 37 hiljada dinara u ovom momentu, jer je najniži iznos najniže potrošačke korpe? To je vaš posao. Da li će vas Vlada poslušati ili neće, to nije vaša briga. Vaš posao jeste da kažete – čekajte, u ovoj zemlji Srbiji svi treba da budu ravnopravni, između ostalog ravnopravni da mogu za mesec dana da prežive od onoga što dobiju, kao platu ili penziju, a ovako ne mogu, ali vama to nije tema. Kako vam nije palo na pamet, kao pravnik, prvo da vidimo da li delite taj pravnički stav, kada vaše prijateljice, poput Snežane Čongradin, ove Jerkov, Marinike itd, kažu da je Narodna skupština nelegitimna zato što u njoj sedi ratni zločinac, da reagujete, da kažete, prvo, da nije ratni zločinac, a drugo da neko ko je osuđen za kakvo god krivično delo ne može biti, kako oni vole da kažu, isključen iz Narodne skupštine zato što je to palo na pamet nekome ko se prodaje na kilo, poput Marinike, poput Jerkov itd, kojima je sve preče osim Srbije i srpskih nacionalnih interesa, a vi ste rame uz rame sa njima? Da li vam je palo na pamet da progovorite neku, kada se ove godine u Kolarcu držala predstava, kada su došli neki iz Sarajeva da drže predstavu, da promovišu temu da se u Srebrenici desio genocid, i to na dan kada oni u Potočarima prave tamo događaj od toga što se desilo u Srebrenici, a što svakako nije genocid? Ne, vama to i takve stvari ne padaju na pamet. Da li vam padne na pamet da skrenete pažnju medijima, pre svega vašem „Danas“ i vašem N1, jer ste vi tamo neprikosnoveni, a i ostalima, i RTS, javnom servisu, da im kažete da, kada govore o južnoj srpskoj pokrajini, ne smeju da kažu Kosovo, nego AP Kosovo i Metohija? Da li vam je jasno da na taj način, takođe štitite ravnopravnost svih ljudi na teritoriji države Srbije? Da li vam je palo na pamet, gospođo Janković, da upitate, evo, danas ste ovde, pitajte sa tog mesta ministre i Vladu Republike Srbije zašto obmanjuju javnost već nekoliko godina i zašto opet u Zakonu o budžetskom sistemu, predlogu, stoji da ni naredne godine neće biti skinuta zabrana zapošljavanja u javnom sektoru? Da li vas uopšte interesuju neke stvari koje su od interesa za državu Srbiju? Pustite vi te neke vaše moderne fazone, nekakve feminističke budalaštine, nekakvu zaštitu ne znam ni ja čega. Niste vi za to plaćeni, niste za to postavljeni. Kada ste postavljeni drugačiju ste priču pričali. U međuvremenu ste se odbranili od toga. Ove nevladine organizacije, što su rekle tada da niste podobni za ovu funkciju, su vas prozivale da ste funkcioner SNS i vaš suprug itd. Vi ste se u međuvremenu odbranili od toga i postali, kao Poverenik, kog plaća država, deo tzv. civilnog sektora. To ne možete i ne smete da radite. Vama je Ustav nešto u šta morate da gledate, iz čega ne smete da izlazite, čak ni u tom vašem modernističkog govoru. Dakle, Ustav Republike Srbije, ravnopravnost svih ljudi koji žive u Srbiji, svih ljudi koji žive u Srbiji i uopšte ravnopravnost prava, ljudske slobode itd. svih ljudi i ljudska prava svih ljudi, ne selektivno. Ne možete vi da birate, da vam se sviđa ova Jerkov i vama smeta zato što je Šešelj rekao da je ona ustaška kurva. Šta to vas briga? Ko je vas ovlastio da vi reagujete na način na koji ste reagovali? Završavam. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Radeta. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SDPS, Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Posle rasprave o izveštajima Zaštitnika građana i Poverenika za pristup informacijama od javnog značaja u julu, danas je pred nama izveštaj Poverenice za zaštitu ravnopravnosti. Meni je zanimljiva simbolika da baš danas na svetski Dan starih osoba razmatramo izveštaj Poverenice, imajući u vidu činjenicu da je u izveštajnom periodu diskriminacija na osnovu starosne dobi, po broju prijavljenih slučajeva, na drugom mestu. Dakle, od 1.407 pritužbi, 16,5% odnosilo se na diskriminaciju starih. Simbolika tako nije dovoljno, već je neophodno da zajednički radimo još više i snažnije zato što posao zaštite i unapređenja ravnopravnosti, jednakosti nikada ne prestaje. Izveštaj o radu Poverenice za ravnopravnost pokazuje i sadrži sve ono što je potrebno da se celovito sagledaju i predstave aktivnosti Kancelarije Poverenice u izvršavanju ustavnih i zakonskih nadležnosti u kojem se, takođe, ocenjuje ostvarivanje i zaštita prava građana pred državnim organima. Izveštaj Poverenice, kao uostalom i rad ostalih nezavisnih regulatornih tela i institucija, za SDP ima poseban značaj. Zaštita ljudskih i manjinskih prava i sloboda, ravnopravnost, jednakost i solidarnost za SDPS su, ne samo programsko, već i vrednosno, i to trajno opredeljenje. Ovaj, kao i prethodni izveštaj, daje ocenu stanja društva, državne uprave, javnog sektora i ukazuje vrlo precizno na neophodne sistemske promene, izgradnju i jačanje institucija u cilju unapređenja vladavine prava, poštovanja ljudskih i manjinskih prava i ostvarivanja prava građana. Sa druge strane, iz predloženih zaključaka jasna je i namera, a jasna je i volja da se nadalje jačaju nezavisne institucije, dakle, u narednom periodu. Zaključci sadrže preporuke Vladi da nastavi kontinuirani nadzor i unapređivanje u svim oblastima, analiziranjem efekata primene zakona u cilju efikasnijeg i zakonitog ostvarivanja prava građana i unapređivanja mehanizama za zaštitu njihovih prava. Nezavisna regulatorna tela, kao što često to ponavljam, institucije uspostavili smo pre gotovo deceniju i po kako bi kontrolisali sprovođenje zakona u pojedinim oblastima, odnosno štitili i unapređivali poštovanje sloboda i prava građana u postupanju organa javne vlasti. Mi smo saveznici u tom poslu. Izabrali smo Poverenicu da u naše ime obavlja izuzetno važan i odgovoran i nimalo lak posao i time je i naša odgovornost kao narodnih poslanika daleko veća. Koristeći svoju kontrolnu ulogu i funkciju, mi smo ti koji treba pomno da pratimo da li i u kojoj meri Vlada i svi ostali primenjuju preporuke i sprovode zaključke koje ćemo danas, verujem, i usvojiti, kako bismo nadalje, kao što sam rekla i važno je da ponovim još nekoliko puta, jačali i unapređivali demokratiju i vladavinu prava, jer za izgradnju građanskog društva nema ništa važnije od jačanja institucija pravnog sistema, i to na delu, a ne samo deklarativno. Pažljivo sam, Poverenice, čitala vaš izveštaj. On je sveobuhvatan i daje ne samo presek stanja, već i preporuke o tome šta izvršna, ali i zakonodavna vlast treba da preduzmu kako bih se unapredila ravnopravnost, zaštita i poštovanje ljudskih prava i to naravno svako u okviru svojih ovlašćenja. Kvalitet izveštaja ukazuje na ozbiljan i posvećen rad institucije Poverenice za zaštitu ravnopravnosti u ostvarivanju ljudskih prava. Vi ste samostalni u svom radu i nezavisni i u tom smislu Vlada ni na koji način ne sme da utiče na vaš rad i rešavanje predmeta, osim neophodne saradnje i pomoći u izvršenju rešenja koja se odnose na postupanje organa državne uprave. Nadzor na nezavisnim telima imamo mi. Mi smo vas birali, kako što sam već napomenula, da u naše ime obavljate taj izuzetno složen i odgovoran posao. Dakle, mi smo dužni, a na to nas dodatno obavezuju ovi zaključci koje ćemo usvojiti, da pratimo da dužnom pažnjom rad izvršnih organa i da sa vama uspostavimo još bližu saradnju kako bismo i unapred i blagovremeno mogli da reagujemo. Analizirajući izveštaj čini mi se da je neophodno ojačati tu vrstu saradnje i dodatno unaprediti komunikaciju Kancelarije Poverenice sa Narodnom skupštinom i narodnim poslanicima i da probamo da primenimo jedan proaktivni pristup u rešavanju problema i unapređivanju ravnopravnosti svih građana i građanki u Srbiji. Čini mi se da u pojedinim segmentima koji se tiču inicijativa i mišljenja koje vaša Kancelarija daje na predloge zakona, nekako se iz izveštaja vidi taj u ovom trenutku reaktivan pristup. Verujem da u vreme kada je to bilo aktuelno da ste vi proaktivno delovali, ali danas mi kao zakonodavno telo, kada to čitamo u izveštaju, za nas je to danas samo jedna konstatacija i u tom smislu reaktivan pristup. Možda smo da smo bili upućeni u sve ono što nije uvaženo, kao preporuka vaše Kancelarije, da smo kao narodni poslanici bili upućeni u sve te detalje, možda smo mogli zajednički da u razgovoru sa ministrima prilikom donošenja zakona o kojima smo razgovarali u ovom visokom Domu možda smo mogli nešto zajednički da dodatno unapredimo ili ubrzamo usvajanje nekih izuzetno važnih preporuka koje, eto su prošle tako čak i nezapaženo. Za neke od njih sam, moram vam priznati, saznala tek čitajući izveštaj i u tom smislu još jednom apelujem na Kancelariju da bi bilo dobro da ojačamo u budućem periodu tu saradnju zakonodavnog tela i Kancelarije. Možda ćemo moći još više i još bolje da uradimo na unapređivanju jednakosti i ravnopravnosti i uopšte vladavine prava i demokratije u društvu. Dakle, nema potrebe da sada objašnjavam šta je sve uočeno u izveštaju, da se propisana procedura u pogledu pribavljanja mišljenja svih nadležnih organa i učešća u javnosti nije baš sprovodila dosledno, što onda kasnije je moglo dovesti i do usvajanja propisa koji međusobno nisu usklađeni i sa tim u vezi treba voditi računa da na taj način ne zbunjujemo dodatno građane jer u nekom trenutku moraćemo da promenimo i prilagodimo kada nas praksa nauči da su neki propisi neprimenjivi moraćemo da ih menjamo. Zato mislim da je tu i taj odnos prema inicijativama i mišljenjima na predloge zakona Poverenika jedan od pokazatelja i položaja institucije poverenika, ali nekad i odnosa zakonodavne i izvršne vlasti prema problemima sa kojima se suočavaju građani u ostvarivanju svojih prava. U tom smislu, ponavljam još jednom, neophodno je i bilo bi korisno da intenziviramo zajedničke aktivnosti jer namera da unapređujemo ubuduće jednakost i ravnopravnost i demokratiju i vladavinu prava i ljudska prava u Srbiji nije sporno. Dakle, to blagovremeno upoznavanje Narodne skupštine i zakonodavne vlasti sa inicijativama mogu višestruko da budu od koristi, da se ne samo uoče problemi sa kojima se građani suočavaju, već da se blagovremeno za njih pronađu rešenja. Proaktivnim pristupom i bližom saradnjom mi možemo da eliminišemo neki problem dok je on još na nivou desetak pritužbi godišnje. Bolje je nego da čekamo da broj pritužbi na neki problem naraste na 300,400 ili više pa da ga onda rešavamo, jer će svakako biti teže rešiti to pitanje, kao što je danas mnogo teže rešavati npr. problem nasilja u školama. Tu govorimo o mladim ljudima koji će vaspitati nove generacije. Danas je teže rešavati taj problem nego da smo počeli da ga rešavamo npr. pre 20 godina. Ne kažem da nismo, ali jedan preventivni pristup je važno unaprediti u rešavanju onih ključnih probleme jer skup nadležnosti kojima raspolaže Kancelarija Poverenika za zaštitu ravnopravnosti dovoljan je da, ukoliko se upotrebljavaju na odgovarajući način, da naprave bitan pomak u zaštiti prava građana, sprečavaju diskriminacije i unapređenju rada javne uprave. Zadatak Poverenika za zaštitu ravnopravnosti jeste sprečavanje svih vidova, oblika i slučajeva diskriminacije, zaštita ravnopravnosti fizičkih i pravnih lica u svim oblastima društvenih odnosa, nadzor nad primenom propisa o zabrani diskriminacije, kao i unapređivanje i ostvarivanje zaštite ravnopravnosti. O pojedinim segmentima iz izveštaja detaljnije ću govoriti, kao i moje kolege iz SDPS, u nastavku rasprave. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Mihajlović Vacić. Reč ima narodna poslanica Tatjana Macura. Izvolite koleginice Macura.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovana Poverice, dobrodošli u dom Narodne skupštine. Za ove tri i po godine mog mandata nismo imali prilike da se susretnemo u plenarnom delu zasedanja. Jako mi je drago što se danas predstavili vaš izveštaj. Neću se toliko baviti tehničkim detaljima ovog izveštaja zato što su sve kolege pre mene jako dobro to ponovo iznele nakon vašeg izlaganja pa ne bih da trošim ni vaše vreme, niti da dodatno umaramo npr. građane Srbije koji prate ovo zasedanje. Volela bih da se osvrnemo zajedno na nekoliko pitanja za koja smatram da jesu važna i koja se naslanjaju na probleme koje imamo iz 2018. godine, a imamo ih i u 2017. godini, 2016. godini i sve su prilike da se sa tim problemima susrećemo i danas u 2019. godini i da ćemo ih teškom mukom rešavati u nekom budućem periodu. Krenuću polako po nekim grupama za koje mislim da su u ovom trenutku u Srbiji najugroženije. Pre svega bih se osvrnula na položaj osoba sa invaliditetom u Srbiji. Tu bih se u najvećoj meri osvrnula na problem pristupačnosti institucije i zgrada, fizičke pristupačnosti što se njihovog problema tiče. Nisam imala prilike da se ranije upoznam sa tim misleći da postoje neke institucije i neke ustanove u ovoj zemlji koje su apsolutno pristupačne svim osobama sa invaliditetom. Međutim, silom prilika nedavno sam se susrela sa tom situacijom da čak i naše bolnice nisu u dovoljnoj meri pristupačne i čini mi se da bismo trebali da na ovaj problem i te kako stavimo akcenat i kada kažem da nisu pristupačne, one nisu pristupačne do najbanalnijeg nivoa, počevši od toaleta, prilaza ordinacijama, posete pacijentima, pružanja usluge osobama sa invaliditetom u oblasti zdravstvene zaštite. Ovaj problem je nešto što zaista nosimo iz prošlosti i ovim problem bismo trebali svi zajedno da se pozabavimo i vi kao neko ko vodi nezavisnu instituciju sa vaše strane, mi sa ove strane kao narodni poslanici i najveća odgovornost najviše leži na onome ko je u ovom trenutku na poziciji izvršne vlasti. Druga stvar, što se tiče pristupačnosti, tiče se jednog, sada da kažem jedne okolnosti koja nas očekuje na proleće 2020. godine, a to je prilika da osobe sa invaliditetom glasaju u Srbiji. Dakle, birački spisak nije uređen na taj način da se u njemu može videti da li su osobe sa invaliditetom, ukoliko ih neko od najbližih ne prijavi za glasanje. Akcenat je na pristupačnosti samih prostorija gde se vrši glasanje, da li se one fizički nalaze na nekom spratu zgrade itd, gde se osobe koje se kreću pomoću kolica ili ortopedskih pomagala teže dolaze do svog mesta gde mogu da biraju i drugi problem sa kojim se sreću, to su osobe koje su slepe i slabovide za koje ipak u ovom trenutku mora još uvek da glasa neka druga osoba tj. da izrazi njihovu biračku volju. Dakle, ovaj problem postoji i može da se reši. Ja se nadam da će i vaša kancelarija razumeti problem i koliko smo i mogli da pročitamo iz izveštaja, vi i o tome govori. Dakle, da nekako izvršimo pritisak, s obzirom da je sada takva situacija u državi i vreme političke krize u kojoj se najviše govori o izbornim okolnostima, dakle, to jeste tema broj jedan, trenutno u državi, pa kroz tu temu bi bilo dobro da se pozabavimo i problemom osoba sa invaliditetom koji bi želele da ostvare svoje Ustavom garantovano pravo. Što se tiče osoba sa invaliditetom tu ste najviše, čini mi se vi govorili. Rekli ste da ima najviše pritužbi i da one u najvećoj meri dolaze upravo zbog loše primene Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom u kojem su, naravno, pogođene majke dece, koje su rodile decu sa invaliditetom. Jako često o tome govorim, gotovo da 90% svojih izlaganja u stvari posvećujem temi izmeni Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom i zaista želim da izrazim jednu zahvalnost i u svoje lično ime i u ime inicijative koju vodim i u ime Stranke moderne Srbije, što ste i vi predložili Ustavnom sudu da razmotri ovaj zakon, odnosno da ga proglasimo u određenim odredbama neustavnim i konkretno o ovoj meri, dakle, jedan ozbiljniji akcenat. Mi smo kao inicijativa, dakle, inicijativa „Mame su zakon“ i Stranka moderne Srbije zajedno sa 30 kolega ovde koji sede sa nama u parlamentu, predložili takođe Ustavnom sudu stavi na razmatranje ovaj zakon. Ustavni sud nije toliko agilan koliko smo mi, slobodno mogu da kažem, dakle, još uvek nije došao na razmatranje. Ja sam tokom leta tražila uvid u ovaj predmet i da vidim dokle se stiglo, nije se mnogo postiglo u vezi izmena ovog zakona. Ustavni sud je uputio zahtev Skupštini Srbije, a onda Skupština Srbije, Vladi Republike Srbije da se izjasni o tome i čini mi se da je taj put suviše dug, da bi mogao da bude mnogo brži, posebno kada se konkretno o ovoj odredbi ovog zakona tiče. Dakle, radi se o jako malom broju dece koja su pogođena primenom ovog zakona i zaista je samo pitanje volje, dobre volje Ministarstva za rad i Vlade Republike Srbije da se ovo pitanje reši. Niti to u nekoj velikoj meri opterećuje budžet Republike Srbije, niti će bilo koji građanin da ima bilo šta protiv ukoliko se porodicama koje imaju decu sa invaliditetom na ovaj način izađe u susret. Osvrnuću se, naravno i dalje na Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom, on je u većoj meri diskriminatorski nego što je samo ova jedna odredba. Vi ste pomenuli i u izveštaju i u vašem izlaganju problem koji imaju poljoprivrednice, problem imaju i preduzetnice. To je nešto sa čime se, čak neka mnoga pitanja se tek primenom zakonom možemo videti u stvari kako se otvaraju, koji su to problemi. Dakle, na primer, jedna od stavki koja se u međuvremenu otvorila, za koju i ja kada smo usvajali taj zakon nisam znala, iako sam u velikoj meri upućena u taj zakon, dakle, da preduzetnice ne mogu da prebace porodiljsko odsustvo na svog supružnika, za razliku od drugih žena. Eto i to se na kraju pokazalo kao jedna diskriminatorska odredba sa kojom bi trebalo da se svi zajedno pozabavimo. Pozdravljam jedan od ciljeva koji je naveden u vašem izveštaju, a to je ekonomsko osnaživanje žena. Nadoknade koje dolaze po osnovu primene ovog zakona idu i u tom pravcu, za ekonomsko osnaživanje žena, posebno u državi kakva je naša, gde na sva usta govorimo o demografskim problemima i populacionoj politici, a u suštini ne bavimo se tim bazičnim stvarima, kako će ta žena kada poželi da se ostvari kao majka i kada želi da koristi sve ono što je u međuvremenu stekla u ovoj državi, da se uopšte motiviše da to do kraja i učini, ako zna da država pravi prepreke na svakom koraku. Na kratko bih se osvrnula, mada je o tome bilo danas ovde reči, o situaciji i poziciji u kojoj se nalazi pripadnici različitih seksualnih orijentacija u Srbiji. Jako sam zabrinuta zbog govora koji se plasira u javnosti i načina na koji se različite policijske organizacije ovim pitanjima bave. Konkretizovaću šta pod ovim mislim. Dakle, svake jeseni imamo prilike da vidimo da se paralelno sa "Paradom ponosa" u Beogradu, a sada i u nekoliko gradova širom Srbije, održavaju i neke druge parade koje nose naziv "Parada ponosa", roditeljstva itd. Da ne dođemo u situaciju da se pogrešno razumemo, Ustavom je garantovano pravo svima da se okupljaju i da iskažu svoje stavove. Razlika između organizovane "Parade ponosa" koja se održava u Beogradu i kažem širom Srbije, je da ona sa sobom nosi i spisak određenih zahteva koju ova grupa ljudi ima. Između ostalog, da se zakonski reši pitanje njihovih bračnih i vanbračnih zajednica, pravno imovinska pitanja itd. Dok sa druge strane, s obzirom da se dešava istovremeno kao nekakav pandan ili revolt grupe građana koji ne podržavaju osobe drugačije seksualne orijentacije, organizuju se neka druga okupljanja bez jasnog cilja zašto se oni okupljaju. Dakle, nema zahteva ispred takvog organizovanja na ulicama Srbije, a sa željom da se istakne da su oni samo protiv LGBT populacije. Dakle, mislim da je na svima nama jako velika odgovornost da se objasni, da se doedukuju građani Srbije, da razumeju da "Parada ponosa" nije provokacija, već legitimno pravo korišćeno po Ustavu Republike Srbije da se ljudi okupe i da traže neke izmene zakonskih propisa kojima su njihovi životni izbori praktično ugroženi. Dakle, nemam neku posebnu zamerku, obzirom da se vi aktivni po pitanju ljudskih prava koja se tiču osoba drugačijih seksualnih orijentacija, ali bih iskoristila priliku da apelujem na građane da se o ovim temama mnogo bolje informišu i na javnost i medije koji imaju priliku da informišu građane, da iskoriste tu mogućnost da edukuju građane da između sebe ne stvaramo veću mržnju nego što je možda ima, već da prosto jedni druge razumemo u zahtevima koje ispostavljamo. Jako sam zabrinuta u 2019. godini što se prava određenih nacionalnih manjina i te kako ugrožavaju. Pre svega mislim na Romsku populaciju i u 2019. godini, pre možda samo par nedelja imali smo situaciju kada su dva udruženja građana desničarski orijentisani, vrlo jasno desničarski orijentisani, uzeli pravdu u svoje ruke i pokušali da rade ono sve što bi trebala jedna država da radi. Ja ću da ih imenujem i mislim da bi trebalo njima da se pozabavimo, dakle, apelujem na njih da više to ne rade. Radi se o Udruženju "Levijatan" koje zvanično u svojim ciljevima ima proklamovanu brigu o životinjama i o Udruženju "Srbska čast" za koje zaista ne znam ni da li je formalna organizacija. Oni su pre nekoliko nedelja, pod pritiskom, da kažem na svoju ličnu inicijativu, pod pritiskom iznudili priznanje od jednog maloletnog Roma koji je tukao na nekim snimcima koji su mogli da se vide u javnosti, tukao je svog konja i umesto da su se obratili institucijama koje se na nivou države bave brigom o životinjama, oni su tu pravdu uzeli u svoje ruke. Praktično su zastrašili tog mladića, iznudili njegovo nekakvo priznanje i obećanje da on to više neće raditi, a onda su nakon nekog vremena sveli tu svoju aktivnost na izvinite, šalili smo se. Dakle, apsolutno je neprihvatljivo da se pripadnici jedne nacionalne manjine za koju znamo da jeste značajno ugrožena u odnosu na sve druge građane u Srbiji, još stvara ovakav dodatni pritisak, jer mi imamo institucije u ovoj zemlji. Kao što je potrebno osnažiti instituciju vašu koju vi danas predstavljate, tako je isto potrebno da se osnaže i neke druge institucije na nivou zemlje koje se bave nekim drugim pitanjima, kao i samo sudstvo kao takvo koje bi trebalo u ovom slučaju da reaguje. Jako sam zabrinuta takođe i zbog strahovitog govora mržnje koje može da se čuje i u medijima i na žalost ovde u parlamentu. Nešto je bolja situacija u poslednjih nekoliko meseci, ali za ovih tri i po godine mandata ja bih sigurno mogla da kažem da jedno tri godine smo bili izloženi strašnim govorima mržnje i netrpeljivosti i da se to prosto moglo i videti kako se širi među građanima Srbije, prihvata kao jedan model ponašanja koji je svima prihvatljiv. Pre svega ću zaista da apelujem na kolege, posebno kolege, ne koleginice nego kolege, koji koriste svaku priliku da ovde tokom plenarnog zasedanja napadaju svoje druge koleginice koje nemaju iste političke stavove, nazivajući ih najprostačkijim mogućim imenima. Među napadnutim koleginicama nalazile su i koleginica Marinika Tepić, i koleginica Aleksandra Jerkov i gospođa Sanda Rašković Ivić, i ja između ostalog. To su sve žene koje su u ovom parlamentu, ima ih još nažalost, koje su izložene strahovitim napadima i pritiscima koji se sa ovog prostora, dakle, iz plenarnog zasedanja, jako lako širi u javni prostor putem medija, na koje mi ne možemo da utičemo. Zaista apelujem na sve kolege i na koleginice da vodimo računa da poštujemo neistomišljenike, da ne koristimo priliku da se u javnom prostoru jedni drugima na takav način obraćamo. Ne mogu da kažem da li sam imala prilike da vidim da ste u javnom prostoru nešto govorili o diskriminaciji po osnovu zdravlja. Ono što je u ovoj godini specifično jeste da na primer ja nisam imala prilike da se susretnem sa tim informacijama, i tako sam saznala da postoji grupa ljudi koji su oboleli od određenih bolesti, koje su teške, neizlečive, itd, i koje se nalaze i inferiornom položaju u odnosu na neke druge pacijente koji su oboleli od nekih drugih bolesti zbog toga što im nije dostupna terapija na onaj način na koji bi to trebalo da bude. Ja želim da informišem javnost da u Srbiji mi imamo jedan od takvih primera, jesu oboleli od multipleskleroze. Dakle, u Srbiji postoji, prema onim informacijama koje su nama dostupne, nema ih naravno Ministarstvo zdravlja još uvek, nadam se da će ih dostaviti, u Srbiji postoji negde oko 9.000 obolelih od multipleskleroze i samo 12% pacijenata ima pravo na terapiju i pritom to nisu najefikasnije terapije koje oni mogu da koriste. Dakle, postoji ozbiljna diskriminacija i na ovom nivou i mislim da bismo trebali da apelujemo na Ministarstvo zdravlja, a dolazi nam i rasprava o budžetu. Ja razumem da su neke terapije i skupe i da nije lako doći do njih, ali dolazi rasprava o budžetu i čini mi se da bi smo svi mogli da damo svoj doprinos u tome da svi pacijenti koji su u prilici da mogu da se leče ovde u Srbiji to zaista mogu i da ostvare. Dakle, nabavka tih lekova nije nešto što je nemoguća misija za našu državu ili za Ministarstvo zdravlja, meni se čini da bismo mi mogli da uložimo i dodatne napore da se ovo pitanje reši. Na kratko ću se osvrnuti na položaj starijih sugrađana. Dakle, u prošloj godini mi smo izglasali prestanak važenja Zakona o privremenom oduzimanju penzija. Tu jeste postojala jedna ozbiljna grupa, velika grupa naših sugrađana, koji su se odrekli jednog dela svoje imovine u korist prosperiteta naše države. Dakle, s obzirom da ovih dana zaista slušamo sve najlepše o ekonomskom razvoju naše zemlje, bilo to utemeljeno ili ne, postavlja se pitanje – da li postoji namera da se ispravi greška koja je napravljena prema penzionerima koji su izdržali taj teret odluke da se donese takav zakon? Dakle, ne znam na koji način bi mogla vaša nezavisna institucija da pomogne, ali meni se čini da bismo mogli i to pitanje da rešimo. Država ako želi ovo pitanje da reši, moj kolega jeste radio jednu ozbiljniju ekonomsku analizu povodom ovog problema, i postoji mogućnost da se ovo pitanje reši. Opet je pitanje samo političke volje, a ne pitanje toliko da li ova država to može da podnese ili ne. Ja ću kao predsednica SMS jasno proevropski orjentisane stranke da podržim vaš rad i dalje. Vaš izveštaj u svakom smislu je dobar i kvalitetan. To je poslednji u nizu izveštaja nezavisnih institucija koje ovaj parlament treba da usvoji. Zalagaću se svim silama da se osnaži vaša nezavisnost u radu, jer čini mi se da kada sarađujemo mnogo bolje funkcioniše država i čini mi se da ćemo na jedan pitkiji i bolji način da ukažemo na neke probleme za koje možda po difoltu da su neki drugačiji odnosi, ne bismo mogli da objasnimo kolika je važnost nekih pitanja. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Macura. Dame i gospodo narodni poslanici, sada u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15 časova i pet minuta. Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Marinkoviću, što ste mi dali reč. Gospođo Janković sa saradnicama, dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što danas raspravljamo o izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, jer će i narodni poslanici, a i građani koji ovo prate moći da se upoznaju sa rezultatima koji su do sada postignuti u oblastima kojih se tiče izveštaj, ali moramo misliti i na to šta još možemo da uradimo da stepen ravnopravnosti bude veći, odnosno da diskriminacije u našem društvu bude manje. I dalje su pred nama svakodnevni izazovi u ovoj oblasti i to zahteva zaista kontinuirani rad na zakonima koji sadrže norme za suzbijanje diskriminacije, u smislu usaglašavanja sa međunarodnim pravilima i u smislu usaglašavanja sa standardima EU. Izveštaj jeste zaista sveobuhvatan, pruža uvid u rezultate analiza i istraživanja koje bi svakako trebalo uzeti u obzir prilikom preduzimanja nekih daljih koraka u borbi protiv diskriminacije, ali isto tako moramo znati na koji način je sačinjena ova statistika, da je statistika koja je data u izveštaju urađena zapravo u okviru delokruga rada Poverenika, a to je postupanje po pritužbama. Zato je dobro da čujemo i neke pozitivne stvari, stvari koje su urađene da bi građani imali kompletniju sliku o onome o čemu govorimo. U vašem izveštaju u 2018. godini najčešće je bila diskriminacija po osnovu invaliditeta, uglavnom zbog nemogućnosti da se pristupi javnim objektima, kako bi se lica informisala ili ostvarila neka svoja prava ili zadovoljila neke svoje potrebe. Naravno, slažem se da i u oblastima zapošljavanja, obrazovanja, socijalne i zdravstvene zaštite postoje stvari na kojima tek treba raditi, koje možda treba promeniti ili unaprediti. I na nama narodnim poslanicima je deo posla i deo odgovornosti da prilikom donošenja zakona uzmemo u obzir sva pravila, pa i Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom, koja nam takođe može pomoći u kreiranju normi. Logično je da primenu mera Vlade Srbije prate u ovoj oblasti i jedinice lokalne samouprave. Kao što i mi dobijamo podatke iz vašeg izveštaja, isto tako mislim da je dobro da narodni poslanici vama daju neke podatke, kako biste i vi imali kompletniju sliku u ovom trenutku o našem društvu. Nakratko ću se osvrnuti na grad Niš iz koga dolazim. Naime, dobro je reći da je 21 milion dinara izdvojen iz budžeta za udruženja osoba sa invaliditetom, grad je bio inicijator dosta stvari, ne samo pokretanja priče o rađanju svesti kod ljudi o problemima koje imaju osobe sa invaliditetom, već i poslova oko afirmacije tih udruženja, čak i uklanjanja nekih fizičkih barijera i pokretanja mnogih usluga. Najvažnija usluga trenutno u Nišu je usluga personalnog asistenta i njih je trenutno u Nišu 36. Možemo reći da je to dobra stvar koja je urađena za naš grad, ako uzmemo u obzir da ih je u Beogradu 50 i nešto, odnosno da ih je u celoj Srbiji 94. Takođe, pri kabinetu gradonačelnika formiran je i Savet za rad sa osobama sa invaliditetom. Dobro je to što su članovi tog saveta zapravo i članovi udruženja osoba sa invaliditetom, tako da oni mogu odmah da prenesu probleme koje imaju i potrebe sa kojima se susreću svakodnevno. Na drugom mestu, kod vas je kao osnov diskriminacije dato starosno doba, uglavnom u kombinaciji sa invaliditetom ili sa zdravstvenim stanjem. Apelovala bih na vas, pošto vidim da radite obuke i istraživanja, da se zaista možda kod našeg naroda malo i promeni svest u tom smislu da kada je neki naš sugrađanin stariji, da ne bude odmah da je star i neproduktivan. U tom smislu se govori i o zdravstvenom stanju, kao jednom od osnova za diskriminaciju, uglavnom kod ljudi koji su bolesni od autizma, od HIV-a itd. Dakle, predrasude i dalje postoje, verovatno u mnogo manjoj meri nego ranije, ali možda bi trebalo prvo raditi na proširenju svesti kod ljudi o tim problemima, pa onda možda na nekim kvalitetnijim zakonskim rešenjima. Zadržala bih se malo na diskriminaciji na osnovu nacionalne pripadnosti i etničkog porekla. Vi ste taj osnov diskriminacije u izveštaju za 2018. godinu naveli kao šestu po učestalosti navođenja i da su najčešće pritužbe došle od pripadnika romske nacionalne manjine. Složićete se, u poslednje vreme je dosta stvari učinjeno što se tiče zakonodavnog okvira i što se tiče konkretne podrške Vlade Srbije nacionalnim manjinama, odnosno manjinskim narodima i tu postoje podaci koji govore o tome koliko smo ozbiljno shvatili pitanje unapređenja položaja manjina. Negde moj lični utisak bi bio da je u Srbiji daleko bolji položaj nacionalnih manjina nego u ostalim zemljama u regionu. Najpre u tom smislu želim da kažem da je dobra vest da postoji budžetski fond za nacionalne manjine za 2019. godinu za projekte u oblasti kulture čija je vrednost 30 miliona dinara. Tu oblast su, inače, izabrali sami saveti nacionalnih manjina, a Sektor za ljudska i manjinska prava i slobode nadgleda sprovođenje tih projekata. Korisnici sredstava su ustanove, udruženja, fondacije, privredna društva i druge organizacije čiji su osnivači upravo saveti nacionalnih manjina, kao i organizacije civilnog sektora koje se bave zaštitom i unapređenjem prava pripadnika nacionalnih manjina. Dobro je reći da je podršku Vlade dobio čak 91 projekat, od čega se 14 projekata upravo odnosi na unapređenje kulture romske nacionalne manjine, a u 27 drugih projekata koji su multikulturalni zastupljeni su i Romi, pored drugih manjina. Dobar primer kako se unapređuje položaj Roma jeste i projekat Fonda za obrazovanje Roma, koji je podržala Vlada, kojim je organizovana obuka za dve stažistkinje romske manjine, u trajanju od tri meseca. Ono što bih istakla takođe kao važno jeste prikupljanje podataka o broju podržanih projekata od strane jedinica lokalne samouprave. Mnogo je važno spustiti rešenje nekog problema sa republičkog nivoa na nivo lokalne zajednice. Za sada, 131 jedinica lokalne samouprave dostavila je podatke, od toga 82 već sprovode takve projekte, što je dobar podatak. Takođe, uz podršku Saveta Evrope sprovodi se projekat "Upravljanje ljudskim resursima u jedinicama lokalne samouprave", a tiče se boljeg sagledavanja pripadnika romske manjine prilikom zapošljavanja, što će svakako uticati na to da njihov položaj u našoj zemlji bude bolji. Svedoci smo pozitivnih makroekonomskih kretanja u prethodnom periodu, što je rezultat dobre politike i odgovarajućih mera koje sprovodi Vlada, sa ciljem rasta privredne i investicione aktivnosti, razvoja preduzetništva, razvoja naučnih tehnologija, naprednih tehnologija, otvaranja novih radnih mesta i pre svega sa ciljem smanjenja stope nezaposlenosti. Ako posmatramo poslednje tri godine, doći ćemo do informacije da je u jednom trenutku u 2017. godini stopa nezaposlenosti bila 11%, u istom trenutku stopa zaposlenosti je bila 48%. Dakle, sada se nastavlja sa reformom radnog zakonodavstva, unapređuje se rad inspekcijskih službi, radi se na promovisanju investiranja iz subvencija i, sve u svemu, stvara se bolja klima za zapošljavanje. Cilj jeste da stopa nezaposlenosti bude ispod 10%, na čemu radi, između ostalog, i Nacionalna služba za zapošljavanje sa sprovođenjem svojih programa i projekata. Od početka avgusta ove godine, recimo, imamo podatak da je nezaposlenost 10,3%, što je pokazatelj da se mi nalazimo na dobrom putu, ako se malo vratimo unazad, što nije bilo tako davno, i ako se setimo da je 2012. godine nezaposlenost prelazila 25%. Dakle, u prilog naporima da se smanji siromaštvo i da se popravi životni standard građana ide i plan za jednokratnu isplatu od 5.000 dinara svim penzionerima. Takođe, u narednim danima nas očekuje i rasprava o rebalansu budžeta gde ćemo moći da čujemo šta se to desilo u prethodnoj godini, odnosno kakva sve povećanja plata i penzija, šta nas očekuje do kraja ove godine, ali ćemo moći da raspravljamo i o nekim stvarima koje nas očekuju u sledećoj godini. Pred Vladom Srbije su zadaci, pred Vladom Srbije su izazovi da se spreči socijalno raslojavanje, da se spreče negativni trendovi iz prošlosti, da se omogući da Srbija bude socijalno pravednije društvo i da se do kraja sprovedu mere koje će smanjiti siromaštvo i bolje zaštiti najugroženije stanovništvo. Od značaja je još jedan projekat koji želim da pomenem, nosi naziv - Usluge socijalne zaštite za osetljive grupe, koji podrazumeva saradnju Vlade Srbije i jedinica lokalne samouprave. Radi se o unapređenju usluga socijalne zaštite koje se uprave odnose na osetljive grupe, dakle na osobe sa invaliditetom, decu, žene, starije osobe, žrtve nasilja, uopšte Rome, migrante itd. Jako je važna podrška rešavanju problema u lokalnim zajednicama gde ti problemi i nastaju. Iz svega što sam navela možemo da zaključimo da je veliki broj preporuka koje možemo da vidimo u vašem izveštaju zapravo ispoštovan, odnosno i da se dalje radi na tome samim tim što se sprovode mere koje su već isplanirane u svakom ministarstvu. Da, postoje pomaci kako na republičkom, tako i na pokrajinskom, ali i na lokalnom nivou jer se pokrenulo rešavanje problema koji su nastali zbog bilo kog osnova za diskriminaciju. Pozitivno je i to što u poslednje vreme sve češće vidimo da se deluje i preventivno, što zapravo i jeste najpotrebnije. Na primer, jedna od preporuka u vašem izveštaju jeste jačanje kapaciteta centara za socijalni rad. Ovaj izveštaj se odnosi na 2018. godinu. Upravo u 2018. godini je održan niz sastanaka sa direktorima svih centara za socijalni rad i ustanova socijalne zaštite kako bi se utvrdile konkretne mere za unapređenje njihovog rada. I u 2019. godini nastavljena je podrška Vlade centrima za socijalni rad. To se odnosi pre svega na pomoć jedinicama lokalne samouprave upravo kroz namenske transfere i kroz neka projektna finansiranja. Dakle, moramo imati kompletnu sliku. Da bismo mogli da govorimo o nekoj oblasti moramo da imamo i analize koje ste vi dali u izveštaju, ali i, sa druge strane, moramo da znamo i neke druge stvari na kojima je radila Vlada Srbije i na kojima će se nastaviti sa radom. Poslanici SNS će u danu za glasanje podržati vaš Izveštaj. Mi ćemo glasati za usvajanje tog izveštaja. Samo želim da, sa time ću i završiti, želim na kraju nešto da kažem, ne mogu da se otmem utisku kada već govorimo o diskriminaciji, znate da su na Kosovu i Metohiji izbori 6. oktobra, pa kada se vrši pritisak na Srpsku listu da iz predizbornog spota izbaci „Srbija“ i stavi „Država Kosovo“ a radi se o delu Srbije o Kosovu i Metohiji, našoj južnoj pokrajini, želim da vas pitam da li je to diskriminacija? Hvala.
Hvala koleginice Žarić Kovačević. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Izvinjavam se, pre nego što pređemo na ovaj spisak narodnih poslanika reč ima poverenica Brankica Janković. Izvolite, gospođo Janković.
Poštovane narodne poslanice i poslanici, ja ću sada kratko ipak dati nekoliko sekvenci nakon ovih vaših uvodnih izlaganja, pa ću naravno posle odgovarati na pojedinačna pitanja poslanika. Sada bih želela, pre svega, da se zahvalim, nije tu, gospođa Karanac, na konstataciji da je Izveštaj sveobuhvatan i detaljan i da sadrži jedno realno stanje, i što je većina poslanika saglasna i sa preporukama, ali i sa drugim delovima izveštaja. Upravo ovo mi je prilika, s obzirom da je narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević i naglasila nekoliko stvari i rekla da su se u međuvremenu neke preporuke ispoštovane, što je tačno, ali morate uzeti u obzir da je sada 1. oktobar, i da ćemo mi tek iduće godine dati presek stanja za ovu godinu. Ima puno preporuka koje se moraju kontinuirano ispunjavati, neki problemi kao što je i većina narodnih poslanika govorila u ovom uvodnom delu, tu je i konstatovano stanje i mnogo toga što je urađeno, ali je i konstatovano šta valja raditi u narednom periodu. To mi je i prilika da kažem da pritužbe Povereniku svakako jesu jedan od pokazatelja prisutnosti diskriminacije u društvu, ali ne i jedini. I mi zbog u Izveštaju uvek dajemo kratak pregled svih relevantnih i dostupnih istraživanja i drugih podataka od značaja za sagledavanja stanja, jer svi ti faktori koji utiču su zapravo društveni, kulturni kontekst i odnos društva prema diskriminaciji, i građanska svest o neophodnosti i značaju poštovanja ljudskih prava, poštovanja propisa, spremnost da se prijavi njihovo kršenje, stepen tolerancije prema različitostima, poverenje u rad i institucija, poznavanja osnova i oblika diskriminacije i aktivnosti civilnog društva u zaštiti ljudskih prava. Dakle, sve to utiče i mi zbog toga dajemo čitav taj pregled stanja kako bi vama, narodnim poslanicima, bio upravo od koristi kada vi ovde, u krajnjem slučaju, kreirate javne politike. Htela bih da se osvrnem na izlaganje narodnog poslanika, gospodina Torbice, jer sam potpuno saglasna da je tačno da je zadatak svih nas da se zajedno borimo, za jedno bolje društvo u kome svi želimo da živimo. Da pojasnim konstataciju, kasnije je i gospođa Jevđić, ali i gospođa Maraš, naglašavala najveći broj pritužbi koje se odnose na osobe sa invaliditetom, mada sam to rekla u ovom uvodnom izlaganju, ipak kažem da povećanje broja pritužbi ne znači nužno pogoršanje stanja. Naprotiv, može značiti da su građani ohrabreni da prijave, uostalom, mi ih i sami pozivamo kao institucija koja postoji i koju ste vi formirali zbog toga što je ona besplatna zaštita građanima od diskriminacije i oni treba da se obraćaju i treba da rešavamo svaki pojedinačni slučaj, jer svaki pojedinačno rešen slučaj znači dobrobit za društvo. U tom smislu sam htela da kažem da to zapravo i ne treba da vidimo kao problem jer je gospođa, narodna poslanica Nataša Mihajlović Vacić, takođe rekla da je možda zabrinuo taj veći broj. To nije razlog za zabrinjavanje. Konkretno kada su u pitanju osobe sa invaliditetom, organizacija civilnog društva je sprovela opsežno istraživanje. Zbog toga se povećao broj pritužbi jer se odnosio na pristupačnost biračkih mesta, na šta je malo pre ukazala pred pauzu narodna poslanica Macura i da valja raditi na daljoj pristupačnosti. Ono što je dobro je što su sve opštine protiv kojih je bila podneta pritužba, prihvatile medijaciju, obavezale se i što niko nije imao lošu nameru. Neko je konstatovao da ne postoji namera. Tačno. U većini slučajeva nije postajala namera koja nije relevantna za davanje našeg mišljenja da li je došlo ili nije do diskriminacije, ali postoji spremnost da se polako barijere otklanjaju. Ono na šta sam htela da se osvrnem u izlaganju narodnog poslanika Torbice je pitanje koje je vezano za postupanje centara u postupcima davanja mišljenja za poveravanje dece i vršenja roditeljskog prava i da sam negde potpuno saglasna. Zbog toga je poverenik, a to nemate sada u ovom izveštaju, jer je ta naša preporuka mera centrima za socijalni rad bila u 2017. godini. Kada smo upravo notirali da postoji problem i dali preporuku mera centrima za socijalni rad da u svakom pojedinačnom slučaju, kada odlučuju, kada zapravo daju mišljenje i učestvuju u postupku poveravanja deca, da ne donose tu svoju odluku na osnovu uvreženih predrasuda o rodnim ulogama majki i očeva, odnosno muškaraca i žena, već upravo dase u svakom pojedinačnom slučaju rukovode najboljim interesom deteta. Sada nije trenutno u sali, ali bih želela da se posebno zahvalim narodnoj poslanici Mariji Jevđić, ne samo zbog pohvale izveštaja, nego zbog toga što nam je ukazala na nešto čime se i naša institucija nije u dovoljnoj meri bavila pa nam je i ovo prilika da čujemo, a to je da nije bilo dovoljno posvećeno pažnje nejednakom tretmanu i diskriminaciji žena u sportu i da bismo to pitanje trebali da stavimo na dnevni red, uprkos tome da ne postoji nikakva dilema da su po propisima stavljeni u jednak položaj i da je Ministarstvo sporta zaista u velikoj meri uvažavalo preporuku i da je tačno da su naši paraolimpijci stavljeni u potpuno jednak položaj kao olimpijci, da su nagrade za osvojena najbolja mesta na svim sportskim takmičenjima jednako tretirana, ali da tu ipak ima puno prostora. Takođe, narodna poslanica Nataša Mihajlović Vacić je konstatovala da mi nemamo dovoljnu komunikaciju. Ja sam sa time saglasna, ali ako tu sada uopšte treba, ali nismo ovde da utvrđujemo krivicu zbog čega. Očigledno postoji želja i volja da se više sarađuje, zbog toga što ovo jesu pitanja gde bi mogli da razgovaramo mnogo češće i mnogo više, ali dobro sada imamo i predsedniku Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova koja je odmah sazvala sednicu, nakon imenovanja. Čini mi se da možemo da mnogo češće komuniciramo, ne samo kada je raspravljanje o izveštaju u plenumu, nego da tu postoje različiti odbori koji se bave, poput Odbora za rad i socijalna pitanja sa kojim sarađujemo, Odbor za prava deteta, ali naravno i u svim drugim vidovima i postoje razne platforme. Što se naše institucije tiče kucate na otvorena vrata, jer mislim da ima ovde narodnih poslanika koji imaju pozitivno iskustvo. Ispraviće me narodni poslanik Vladimir Orlić ako grešim, ali gde je u svakoj platformi u kojoj je zatraženo neko mišljenje, pomoć naše institucije priprema za odlazak na neki od međunarodnih skupova, gde valja predstaviti Republiku Srbiju. Svako od nas ima obavezu da je predstavi u najboljem mogućem svetlu, da se naš izveštaj koristio, i kada je u pitanju Ženska parlamentarna mreža pomagali uvek i dostavljali sve relevantne podatke. U krajnjem slučaju to je i naša obaveza, a mi institucija koja je izabrana od strane Narodne skupštine. Posebna vrsta, na kraju, pomoći Narodnoj skupštini u vršenju svih njenih funkcija. Potpuno smo saglasni, a ne vidimo kao problem da li će se broj pritužbi povećavati. Desiće se ponekada, kao što je to bilo ove godine, prošle godine izvinite, gde je broj pritužbi povećan upravo zbog ovog istraživanja organizacije civilnog društva. Imali smo završetak medijacijom. Sve su gradske opštine u Beogradu i gradska izborna komisija prihvatile da se ti uslovi poboljšaju. Recimo, Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom čija primena je dovela do velikih problema u praksi, pa nam se u jednom danu obratilo 500 i nešto žena koje su bile nezadovoljne primenom, odnosno nejednako tretirane, što ne znači da iduće godine možda nećemo imati takvu jednu situaciju. Tačno je i gospođa Marjana Maraš narodna poslanica, malopre je naglasila da kada pričamo o starijima i narodni poslanik Torbica naglasio da možda tu nemamo i realno stanje. Imamo, zato što smo pored pritužbi sagledavajući da nam se najstariji sugrađani vrlo retko obraćaju uradili dva istraživanja sa Crvenim krstom, o njihovom položaju kako u gradu, tako i u selu. Upravo zbog toga da bi mogli vama narodnim poslanicima da predstavimo ovde stanje, da ukažemo na neke probleme i da kasnije zajedničkim radom uradimo svako u meri svojih moći i u okviru svojih nadležnosti da se ta situacija poboljšava na terenu. To što smo nezavisni državni organi, u s mislu, toga da organi izvršne javne vlasti ne treba da se mešaju u donošenje odluka, to nikako ne znači da ne treba da sarađujemo i da zajedno radimo na dobrobit svih naših građana. Što se tiče nekoliko konstatacija narodne poslanice Vjerice Radete, pre svega hvala i na konstruktivnim nekim kritikama, dobra je prilika čuti i neko drugačije mišljenje zato što smatram da je jako važno da čujemo drugačija mišljenja i onima sa kojima nismo saglasni, jer je to dobro i za rad institucija, ali i za razvoj društva. Drago mi je što je i naš izveštaj detaljno pročitan, ali jedan broj zamerki se odnose na nešto što zapravo nije deo naših nadležnosti, za koje Poverenik nije nadležan. Onaj deo koji se odnosi na dodelu novinarske nagrade i konstataciju dodele nekim novinarima i novinarkama, nagradu ne dodeljujem ja lično, već žiri koji je sastavljen od svih novinarskih udruženja, OEBS i jednog predstavnika Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Dakle, tu su svi profesionalci i tačno je da je taj pomenuti tekst iz 2015. godine, mada raspravljamo o izveštaju za prethodnu godinu, dodeljen upravo za tekst koji se odnosio na nasilje nad ženama u vreme kada nije postojao Zakon o zaštiti od nasilja u porodici, jer treba naglasiti da je Vlada Republike Srbije upravo bila izuzetno posvećena ovom problemu i donela jedan zakon koji je na sveobuhvatan način rešio pukotine u sistemu koje su postojale u smislu nedostatka koordinacije, odgovornosti itd. Međutim, bez obzira na očigledno donet zakon, mi se suočavamo sa problemom nasilja, između ostalih sa problemom. Sada je taj problem drugačije rasvetljen jer se nasilje sve više prijavljuje, što je i logično, jer ako smo o tome pričali, doneli zakon i pozivali žrtve nasilja da se jave, da prijave, da ćemo danas imati situaciju gde možemo konstatovati da se nasilje povećalo. To ne mora da znači uopšte da je tačno, pokazuju relevantni podaci da se ponekad nasilje prijavi tek nakon 10 godina, da su žene trpele po 10-15 godina. Govorim žene, što ne znači nikako da nema muškaraca žrtava nasilja, ali da su žene bile češće žrtve i da su češće prijavljivale nasilje. Mi imamo danas jednu potpuno drugačiju situaciju. Danas se o tome otvoreno govori, jer mi kao ozbiljna država i društvo ne treba da zatvaramo oči pred problemom, kao što nadležni organi nisu ni zatvarali, nego su rešavali taj problem. Takođe, što se tiče novotarije rodno-senzitivnog jezika i konstatacije, odnosno zapravo kritike da se nezakonito potpisujem, da poslanike ženskog roda nazivam poslanicama, podsećam da Zakon o zabrani diskriminacije, usvojen 2009. godine, u članu 2. koji propisuje da svi pojmovi koji se koriste u muškom rodu obuhvataju isto tako nazive za ženski rod, a da je nacionalna strategija o rodnoj ravnopravnosti, kao i strategija prevencije i zaštite od diskriminacije, upravo koju je usvojila Vlada Republike Srbije, da je jedan od ciljeva koji je postavila je upotreba rodno-senzitivnog jezika. Svi smo ovde svedoci da se, naravno, jezik odražava stvarnost u društvu i da se svašta nešto rečima može uraditi i kada se izgovore i kada se ne izgovore. Takođe, Vesnik srpske crkve iz 1896. godine, gde su uz kraljicu Nataliju potpisane predsednica, kasirka, delovotkinja i brojne članice, dakle 1896. godina, tako da bi smo mogli reči da se ovde radi i o srpskoj tradiciji, jer rado imam Vesnik ispred sebe i rado ću ga podeliti sa svim narodnim poslanicima koji žele da vide da je zapravo rodno-senzitivni jezik i deo naše tradicije. Narodna poslanica Vjerica Radeta, pomenula je i naše obuke kompanijama i preduzećima koje se odnose na kodeks ravnopravnosti, koji je deo kompanija usvojio. Moram da kažem da su nas jednako obradovale, potpuno jednako, i američke i ruske i kineske i sve ostale kompanije kod kojih rade naši radnici, radnici državljani Republike Srbije i da je to aktivnost koja zapravo doprinosi njihovom boljem i ravnopravnijem položaju na tržištu rada i da nam je zapravo važna svaka kompanija, a ne samo američka, niti američka privredna komora, a jedna od prvih kompanija koja je potpisala našu Povelju ravnopravnosti je NIS. Što se tiče konstatacije našeg nereagovanja na štampanje udžbenika za srpsku decu u Hrvatskoj, ja moram reći da Poverenik za zaštitu ravnopravnosti Republike Srbije nema nadležnost da deluje van teritorije naše države. Moram reći da mi pratimo i, kao što ste videli i naglasila sam u uvodnom izlaganju, insistiramo na regionalnoj saradnji, na kojoj insistira i Vlada Republike Srbije i vi ovde, narodni poslanici, i predsednik Republike Srbije, kao vrlo važnu za naš dalji razvoj, a to je da mi pratimo i mi imamo dobru saradnju sa svih devet institucija za ravnopravnost u jugoistočnoj Evropi. Videli smo, a imali smo i tu saradnju, da je Hrvatska, pučka pravobraniteljica Republike Hrvatske, upravo naglasila u svoja prethodna dva izveštaja da Srbi predstavljaju najdiskriminisaniju društvenu grupu. Što se tiče konstatacije da se ne bavimo položajem naših najdiskriminisanijih društvenih grupa koji su u najtežem položaju, među kojima i stariji, konstatacija da se ne bavimo dovoljno primanjima, nedovoljnim primanjima i naših penzionera, ali i minimalnim platama, to svakako može biti, ja naravno čujem drugačije mišljenje, ali to može biti lična opservacija, jer u našem izveštaju je najveći deo posvećen upravo, što su malo pre konstatovali drugi narodni poslanici i poslanice koji su učestvovali u diskusiji, vezano za položaj naših najstarijih, gde posebno insistiramo na njihovom teškom položaju i da se valja u narednom periodu posebno posvetiti nedostatku usluga. Jedna od naših najvažnijih inicijativa, na kojoj smo se posebno posvetili, je relaksiranje imovinskih uslova za ostvarivanje novčane socijalne pomoći za najugroženije u ruralnim područjima. Naravno, nije sve naša nadležnost. I mi bismo mnogo voleli da su i plate i penzije veće, ali to zahteva vreme i dalji nastavak rada na poboljšanju naše ekonomije, daljem radu na boljim investicijama, kako bi jednog dana svi imali mnogo više šansi za bolji položaj na tržištu rada, a to kasnije znači i bolji položaj za vreme trajanja penzija, u onom trećem životnom dobu. Narodna poslanica Tijana Macura je konstatovala i pohvalila naš rad upravo na nekoliko inicijativa koje smo podneli Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja za izmenu Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom i našu inicijativu za ocenu ustavnosti. Međutim, da bi vi, narodni poslanici, bili obavešteni da mi nismo čekali da se zakon donese i da nismo preduzeli ništa, jer je to naša obaveza, mi smo kada nam je dostavljen nacrt zakona na mišljenje dali dva puta negativno mišljenje i konstatovali da će ove odredbe izazvati problem u praksi. Međutim, za razliku od većine zakona gde smo negde imali razumevanja i gde je većina ministarstava odnosno ovlašćenih predlagača zakona uvažavala te primedbe, ovde prosto nismo imali takvu situaciju i došlo je do problema sa primenom u praksi, zbog čega smo pokrenuli inicijativu za ocenu ustavnosti ovog zakona povodom nekoliko odredaba, a posebno prvu, naravno, ne mislimo da su bilo koje druge manje važne, koja se odnosi na položaj dece sa invaliditetom, jer su njihovi roditelji bili prinuđeni da biraju između dva prava. Vi svi znate o čemu pričam - onaj koji se odnosi na pravo na tuđu negu i pomoć i da bi se morali odricati prava na odsustvo sa rada radi nege deteta, da bi ostvarili pravo na ovu vrstu pomoći. Dobro je što je u međuvremenu, kao što sam vam i rekla u izlaganju, od resornog ministarstva i od Vlade stigao pozitivan odgovor da se pripremaju izmene i dopune zakona, i da ne moramo čekati odluku Ustavnog suda, jer je ovo jako bitno, da se unapredi položaj i reše problemi porodica sa decom sa invaliditetom. Kasnije ću odgovarati na vaša pojedinačna pitanja, ali sam samo prosto smatrala da ne bi sada čekali do kraja, želela da vam se zahvalim na pohvali rada na našem redovnom izveštaju, jer, zaista, iza njega je predan i kontinuirani rad svih zaposlenih mojih koleginica i kolega u stručnoj službi Poverenika. Hvala vam na pažnji.
Hvala, gospođo Janković. Sada reč ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Dve stvari. Prvo, gospođa Janković me očigledno nije slušala, ili se pravi da nije razumela. Nisam govorila o udžbenicima za srpsku decu u Hrvatskoj, već sam rekla da se u Hrvatskoj štampaju udžbenici za decu u Srbiji, za školsku decu u Srbiji. To je velika razlika. Inače, kad ste već pomenuli srpsku decu u Hrvatskoj, nikad vas nismo čuli da govorite o položaju Srba u Hrvatskoj, u Crnoj Gori, gde su nam prava zaista toliko ugrožena da svako ko se bavi javnim poslom bi trebalo o tome da govori i da na to podseća. Ali ste me podsetili, kada ste pomenuli crkvu, u prethodnom mom izlaganju sam izostavila da kažem da ste vi, gospođo Janković, grubo uvredili Srpsku pravoslavnu crkvu i Njegovu svetost, srpskog patrijarha. Srpska pravoslavna crkva i Njegova svetost, patrijarh srpski Irinej su izdali određeno saopštenje vezano za povećanje nataliteta u Srbiji. Kakav je stav crkve, to je stav crkve. Vi ste se tada oglasili i rekli da je Srbija svetovna država i da crkva ne sme da se meša u takve stvari. To je zaista bilo uvredljivo i za SPC i za sve vernike SPC. Tačno jeste da je Srbija svetovna država i tačno jeste da crkva ne može i ne treba da se meša u državu, i obrnuto. Ali, kako vi mislite da, iz čega crpite vi svoje pravo da kažete da patrijarh ne može javno da se obrati vernicima, jer to znači to? Ako se patrijarh obraća i kaže da treba da se učini sve da se poveća natalitet, da žene rađaju itd, on se obraća onome ko želi da ga čuje. On se obraća vernicima SPC koji prihvataju stavove patrijarha. Vi ako ne prihvatate, nemate pravo, a rekli ste to, izdali ste saopštenje gde ste zamerili patrijarhu i SPC, rekli ste da ne smeju da se mešaju u ovu vrstu, da kažem, svetovnog dela života u Srbiji.
Hvala. Izvolite.
Kao što sam rekla, nemamo nadležnost van naše države u pogledu položaja Srba koje ste navodili u Hrvatskoj, Crnoj Gori i dalje. Ali, apsolutno je netačno da se ne interesujemo. I upravo sam malopre konstatovala da je pučka pravobraniteljica u Republici Hrvatskoj konstatovala da su Srbi u svom izveštaju jedna od najdiskriminisanijih društvenih grupa. Nažalost, nemamo nadležnost na teritoriji van naše države, pa s tim u vezi to jeste obaveza institucija nezavisnih i samostalnih za ljudska prava, koji treba da štite pravo na ravnopravnost, pa i pravo na ravnopravnost Srba u drugim državama, pa i u našem regionu. Što se tiče konstatacije da je u bilo kojoj našoj izjavi postojala uvreda srpskom patrijarhu, to je apsolutno netačno. To, dakle, i nije upozorenje koje se odnosilo u 2018. godini, ali mislim da je to bilo nešto ranije, ali manje je bitno sada, zapravo, datum, u stvari, tačnije, to je 27. oktobar 2017. godine u kome smo mi konstatovali da je Republika Srbija prema Ustavu sekularna država u kojoj svako ima pravo da slobodno odlučuje o rađanju dece i da reproduktivna prava i slobode spadaju u korpus ljudskih prava koja se ne smeju dovoditi u pitanje i da nametanje ženama rađanja kao obaveze i patrijarhalnog obrasca, kao jedino prihvatljivog, je zapravo štetno po celo društvo. U tom saopštenju, a i sada, ne sporimo da populaciona politika, kao jedna od najvažnijih politika u svim zemljama koje se suočavaju sa demografskim izazovima u kakve, nažalost, spada i naša država, podrazumeva sve mehanizme za podsticanje rađanja, ali koje obuhvataju i žene i muškarce ravnopravno. Zato što se nekako može steći utisak da su zapravo žene te koje su krive za ne rađanje i za ovakvu demografsku strukturu, a to, vi ste svi svedoci, apsolutno nije tačno. Razlozi za ovakvu našu demografsku strukturu su mnogo širi, mnogo dublji, problemi datiraju iz mnogo ranijeg perioda, to nije samo danas. Sve države se suočavaju. Malopre je neko od narodnih poslanica i konstatovao da je takva situacija i u regionu, ali mi nećemo svakako da brinemo kako je u tim državama, mada bi možda i trebalo razmišljati i videti koji su to zapravo glavni uzroci na jednom širem nivou odlaska mladih u razvijene države, ali i drugi, naravno, uzroci migracije. To bi zahtevalo čitavu jednu posebnu sednicu, jer i socijalna i populaciona politika jesu možda nešto što najviše interesuje i brine naše građane. Mi smo u tom saopštenju konstatovali da poštujemo autonomiju SPC i drugih verskih zajednica i verska osećanja svih naših građana i građanki, ali da govori crkvenih velikodostojnika treba da ostanu u okviru verskih pitanja i da ne prelaze u pitanja civilizacijskih tekovina demokratskih društava među kojima je jedno od najvažnijih i poštovanje ljudskih prava i sloboda. Valjalo bi da, naravno, crkva ima pravo, naprotiv, podržavam da u okviru svojih aktivnosti i putem medija iznosi svoje stavove, ali da su izjave nekih, dakle, nekih samo i u pojedinačnim izjavama crkvenih velikodostojnika, bile, nažalost, uvredljive prema ženama i produbljivale su te predrasude i stereotipe koji kasnije mogu dovesti, i u krajnjem slučaju dovode, do diskriminacije žena, jer videli ste u izveštaju da se godinama žene nalaze u samom vrhu po broju pritužbi. Hvala.
Hvala, gospođo Janković. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Najpre, kažete da vi nemate nadležnosti da štitite prava srpskog naroda van države Srbije. Niko vas ne šalje da idete da protestvujete u Vukovaru zato što su tamo skidali ćirilične table, ali morate da vodite računa u svom obraćanju, morate u javnosti da štitite svakog Srbina gde god da živi. To vam je obaveza, kao i meni, kao i bilo kome. Ne možete vi, kažete, ako nemate prava, da delujete van granica. Pun vam je izveštaj sastanaka sa britanskim ambasadorom, sa američkim, ne znam ni ja, nekim činovnicima, pravite nekakva balkanska druženja, itd. Izmišljate neku novu celinu koja bi trebalo da bude, valjda, neka nova Jugoslavija ili ne znam šta. Dakle, sve to možete, a ne možete da štitite interes srpskog naroda. Ne možete zato što nećete. Ne možete zato što vi pripadate tzv. civilnom sektoru, koji o svemu vodi računa, samo ne o Srbima i srpskim nacionalnim interesima. Kažete, govorite o ljudskim pravima, o ustavnim pravima, kada se govori o saopštenju koje sam vam napomenula da ste izdali protiv govora patrijarha srpskog. Zar nije versko pitanje? Kažete da je ustavno pravo pitanje rađanja? Zar nije versko pravo ustavno pravo? Zar nema pravo patrijarh srpski da se obraća vernicima, ženama koje žele da poštuju ono što patrijarh kaže? Zar nije uloga SPC da učini sve, pa i između ostalog i obraćajući se javnosti da se poveća broj novorođene dece u Srbiji? Zar ne treba SPC da vodi računa o tome da se što više srpske dece rodi u Srbiji? Treba. Kako će to da kaže, osim na verskoj službi? U javnosti, na svakom mestu. Zar nema pravo SPC i naš patrijarh da se oglasi u javnosti na svaku temu? Kako vi to uzurpirate ustavna prava samo tamo gde vi mislite da treba da postoji? Da, pravo na rađanje i ženska prava razna jesu ustavna prava, ali i versko pitanje je ustavno pravo i ne možete ni na koji način… Sami ste pročitali delove tog saopštenja i potvrdili, zapravo, ono što smo mi tvrdili.
Hvala, gospođo Radeta. Gospođo Janković, izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Naravno da ima patrijarh pravo da se obraća vernicima SPC, da iznosi svoj stav. Još jednom, zbog toga što smatram i opet konstatujem da je jako bitno da čujemo drugačija mišljenja, jer treba da razvijemo mnogo bolju kulturu dijaloga, jer samo ona može da doprinese razvoju društva. Još jednom, ono što smo mi osporavali i konstatovali u našem upozorenju, vrlo je važno, je bio deo koji se odnosio samo na svojevrsnu optužbu žena za ne rađanje. Dakle, i pravo na abortus. Samo to i bilo je izneseno u javnom prostoru, a ne u vršenju verske službe. Moja poslednja konstatacija je da se nadam da nismo ovde da utvrđujemo ko je veći patriota zbog toga što mislim da ne bi valjalo da to pitanje postavljamo. Za sebe mogu odgovorno da tvrdim i za sve zaposlene u ovoj instituciji, ali naravno, pre svega, za sebe, jer ne znam čime bi se merio taj stepen patriotizma. Jedno je sigurno. Tamo gde je moje ime, nije bitno koja je bila platforma, sastanak, konferencija, od najvišeg do najnižeg nivoa, tamo gde je moje ime, institucije koju trenutno vodim, stajalo je Republika Srbija i njena zastava, bila je predstavljena naša država na najbolji mogući način i njeni interesi su štićeni u svakom pogledu, a većina zaključaka koju bih iznela i predstavila Srbiju, kao primer dobre prakse, pa i one, narodna poslanica Žarić Kovačević je pomenula, koja se odnosila na položaj nacionalnih manjina, predstavila kao nešto što je primer kako treba, ali naravno konstatovala i šta je što jeste problem i sa kojim smo spremni da se uhvatimo u koštac. Hvala.
Hvala, gospođo Janković. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Dakle, prosto je neverovatno da je vama palo na pamet da vi upozoravate SPC, pa najpre ste rekli da su crkva i država odvojene. Kako vi uopšte smete da upozoravate SPC zato što je srpski patrijarh izneo stavove SPC? Kažete to je bilo u javnosti, a nije na vršenju službe. Zar srpski patrijarh i SPC nemaju pravo da se oglašavaju u javnosti? Vi ste zamerili što je patrijarh srpski rekao da žene nedovoljno rađaju. Ko rađa nego žene. Vi kažete – zamerili ste patrijarhu što je protiv abortusa. Da li je moguće da vi mislite da vi imate pravo da nekoj crkvi kažete da ne može biti protiv abortusa? Da li je moguće da vi ikom u Srbiji smete da kažete, vi možete da zastupate vaš stav… Pre nekoliko meseci u američkoj državi Alabama je donet zakon o zabrani abortusa. Da li je to najdemokratskija zemlja na svetu, Sjedinjene države? U nekoliko država tamo je zabranjen abortus. Vi sad hoćete da kažete da bilo ko u Srbiji ne sme da iznese drugačiji stav od vašeg. To je prosto neverovatno. Vi zapravo ne smete da imate svoj lični stav. Vaš lični stav je Ustav Republike Srbije, zakon koji vas obavezuje kako delujete, a vi da upozoravate Srpsku pravoslavnu crkvu ili bilo koju crkvu ili versku zajednicu… Odakle crpite to pravo, odakle? Zaista je neverovatno, i kažem, vi nemate pravo nikoga da upozoravate za iznošenje stavova o bilo kom delu društva ili bilo kom delu države Srbije. Svako ima pravo na svoje mišljenje, na svoje stavove i verske i političke i ljudske i pojedinačne i kako god. Vi nemate pravo niti ovlašćenje da vi bilo koga upozoravate zato što misli drugačije od vas, Snežane Čongaradin, Jerkov, Marinike itd.
Hvala, gospođo Radeta. Nastavljamo dalje sa radom. Po spisku prvi na listi je dr Muamer Zukorlić. Nije prisutan. Reč ima dr Predrag Jelenković. Izvolite, dr Jelenkoviću.
Hvala, potpredsedniče. Poštovana poverenice sa saradnicama, iz ovog izveštaja se može videti da ste praktično pokrili sve oblasti, tj. segmente iz delokruga koji pokriva Zakon o zabrani diskriminacije, ali bih vas zamolio da neke stavke malo pojasnite i neke pozicije iz tabelarnih prikaza. Naime, u preporukama koje ste dali u 29 tačaka, pod tačkom 19, između ostalog, kažete – tj. spominjete neke kontinuirane aktivnosti na podizanju svesti i prepoznavanju i obaveznosti prijave nasilja. Na koje aktivnosti ste mislili, osim ako nisi klasične tribine sa ovom temom? Takođe, ovaj deo tačke 19. može se povezati sa tačkom 16. u kojoj ističete podizanje informisanosti po ovim pravima i uslugama. To zapravo znači, ako uzmemo u obzir sve te aktivnosti, da su vam neophodni mediji. Malopre je koleginica pričala o dobroj komunikaciji, o aktivnoj komunikaciji, pa u tom smislu, mislim da bi trebalo da što veći broj građana Srbije o vašim aktivnostima da to prosto dobije, tu informaciju, ali u smislu informisanja o ishodima svih evidentiranih, tj. predmeta po kojima ste postupali, što se može videti u tabelarnim prikazima na kraju vašeg izveštaja. Na kraju vi čak i u izveštaju, negde na, mislim, na strani osam, kažete da je u medijima i javnom prostoru prisutan govor koji karakteriše govor mržnje, senzacionalizam, uvredljivo izveštavanje itd, te da je u tom smislu potrebno posvetiti posebnu pažnju i odgovornom izveštavanju o nasilju. Moje pitanje je - da li ste kada ste to lepo izanalizirali predvideli i neka sredstva u vašem budžetu za narednu godinu za jednu ozbiljnu medijsku kampanju ne bi li ovu temu i ne bi li prvo postigli efekat, a to je promenili i podigli svest građana Srbije kada je u pitanju ova oblast društvenog života? Dalje, pod tačkom 22. vašeg izveštaja kažete da je potrebno preduzeti sve potrebne mere kako bi sastav državnih organa lokalne samouprave i drugih organa javne vlasti odgovarao nacionalnom sastavu stanovništva na njihovom području. Moram da vam kažem da SDPS se u svom programu zalaže za dosledno sprovođenje postojećih, ali i za kreiranje novih mera za povećanje i olakšano učešće pripadnika manjina i drugih društvenih grupa. Tako npr. jedan od modela tzv. princip prazne stolice, to je jedno mesto u lokalnim skupštinama, kao i u opštinskim i gradskim većima koje bi bilo predviđeno za predstavnike društvenih grupa sa pravom da diskutuju, odnosno da učestvuju u raspravi, ali ne samo kada se govori o ljudskim pravima, već kada su na dnevnom redu i pitanja od javnog značaja. Na kraju krajeva vi imate i u Zakonu o planiranju, koji smo usvojili početkom godine, da su u proces donošenja odluka konsultuju građani. Poštovana Poverenice, ovo je jubilarna godina, tačnije 10 godina postojanja i primene Zakona o zabrani diskriminacije koji je, kao što znamo, svi u srpskom društvu izazvao značajne polemike, pa vas pitam – da li je potrebno da neke predloge, ovakve ili slične izmene, radimo i kako bi sam zakon, odnosno kako bi bili što efikasniji i kako bi omogućili učešće pripadnicima manjina u svim lokalnim samoupravama u Srbiji? Još jedno pitanje, u formi pitanja, a mislim da je koleginica Žarić već otvorila temu Niša i južne Srbije, jugoistočne Srbije. Na strani 267. u tabeli pod nazivom – pritužbe po regionima, kada pominjete region južne i istočne Srbije stoji broj 103 ili 10,4%, na koje konkretne pritužbe mislite, odnosno na šta se najviše odnosi ovaj broj, koje najviše dominiraju? Takođe, na strani 247. u tabeli pod naslovom – oblasti društvenih odnosa, na koje se pritužbe pre svega odnose kada govorimo, odnosno ovo što vidimo u tabeli, da se brojevi odnose na kulturu, umetnost, sport, kao i obrazovanje i stručno osposobljavanje. Hvala.
Hvala dr Jelenkoviću. Sada reč ima Vesna Ivković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovana Poverenice sa saradnicama, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas je pred poslanicima na dnevnom redu razmatranje redovnog godišnjeg izveštaja Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2018. godinu, Deveti redovni izveštaj o stanju u oblasti zaštite ravnopravnosti. Iza ovog izveštaja stoji još jedna godina kontinuiranog i intenzivnog rada u skladu sa mandatom i nadležnostima koje su poverene ovoj instituciji i Zakonom o zabrani diskriminacije. Izneti su ključni podaci iz izveštaja, mišljenja i preporuke, a posebno su predstavljene i opšte preporuke za suzbijanje diskriminacije i unapređenja ravnopravnosti. Radi lakšeg razumevanja od strane građana Republike Srbije objasnila bih ulogu ove institucije. Poverenik za zaštitu ravnopravnosti je nezavistan, samostalan i specijalizovan državni organ, formiran na osnovu Zakona o zabrani diskriminacije iz 2009. godine. Narodna skupština Republike Srbije izabrala je 27. marta 2015. godine gospođu Brankicu Janković za novu Poverenicu za zaštitu ravnopravnosti. Zadaci ovog državnog organa su sprečavanje svih vidova, oblika i slučaja diskriminacije, zaštita ravnopravnosti fizičkih i pravnih lica u svim oblicima društvenih odnosa. Deo aktivnosti Poverenika odnosi se na uspostavljanje i održavanje saradnje sa organima nadležnim za ostvarivanje ravnopravnosti i zaštitu ljudskih prava na teritoriji AP i lokalnih samouprava, kao i sa organizacijama civilnog društva, međunarodnim i domaćim organizacijama, institucijama koje se bave zaštitom ljudskih prava. Tokom 2018. godine Poverenik je postupao u 1.407 predmeta. Pored postupanja po pritužbama, Poverenik je u skladu sa ovlašćenjima dao 300 preporuka mera za ostvarivanje ravnopravnosti, podneta su četiri predloga Ustavnom sudu za ocenu ustavnosti i zakonitosti, tri krivične prijave, jednu tužbu za zaštitu od diskriminacije i jedan zahtev za pokretanje prekršajnog postupka. Najveći broj pritužbi podnet je zbog diskriminacije na osnovu invaliditeta, starosnog doba i pola, a u oblasti društvenih odnosa su pružanje javnih usluga ili korišćenje objekata i površina, rad i zapošljavanje i postupci pred organima vlasti. Poverenik je tokom 2018. godine sproveo dva istraživanja, a tako dobijeni podaci su od značaja kako za rad institucija, tako i za različite društvene aktere, za kreiranje i vođenje javnih politika. Poverenik je objavio i dva priručnika, sproveo brojne obuke, radionice i predavanje iz oblasti i prepoznavanja i reagovanja na diskriminaciju kojima su bili obuhvaćeni mnogi akteri društvenog života, a to su policijski službenici, inspektori rada, predstavnici lokalnih samouprava, medija i organizacija civilnog društva, a održani su i seminari na temu građansko-pravna zaštita od diskriminacije za sudije sve četiri apelacije. Sa ciljem da se podstaknu lokalne samouprave, da kreiraju i sprovode različite afirmativne politike, ustanovljena je i nagrada „Opština/grad jednakih mogućnosti“. Ovaj izveštaj nam ukazuje na to da se naše društvo i dalje suočava sa brojnim izazovima na planu unapređenja ravnopravnosti. Postojećim antidiskriminacionim zakonodavstvom u Srbiji postavljen je temelj za unapređenje ravnopravnosti i suzbijanja diskriminacije, ali je taj pravni okvir potrebno unapređivati i usklađivati sa pravnim tekovinama EU i međunarodnim standardima. Na zastupljenost diskriminacije u društvu utiču i drugi faktori među kojima su društveni i kulturni kontekst u kojem živimo, stepen tolerancije prema različitosti, poverenje u rad institucija, edukacija o prepoznavanju oblika diskriminacije i druge aktivnosti svih delova društva u zaštiti ljudskih prava. Treba naglasiti da pored Poverenika, izuzetno važnu ulogu imaju sudovi i naglasiti da su u 2018. godini sprovedene u celosti pojedine preporuke koje je Poverenik dao u svom godišnjem izveštaju za 2017. godinu. Krajem 2018. godine otpočela je sa radom i nacionalna linija za žene žrtve nasilja i u skladu sa tim doneti su mnogi strateški planovi. Diskriminacija je zabranjena Ustavom Republike Srbije koji propisuje da su pred Ustavom i zakonom svi jednaki, da svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu bez diskriminacije. Shvatajući važnost poštovanja ljudskih prava i poštovanja principa ravnopravnosti, Republika Srbija je proteklih godina izradila adekvatan antidiskriminacioni okvir i ratifikovala najvažnije univerzalne i regionalne sporazume u oblasti ljudskih prava i zabrane diskriminacije. U izveštaju Evropske komisije za 2018. godinu, navodi se da je zakonodavstvo o zabrani diskriminacije u našoj zemlji u skladu sa evropskim standardima, ali je potrebno vršiti dalje usklađivanje. Posebno su značajni antidiskriminatorni zakoni, kao što su Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, Zakon o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom i Zakon o ravnopravnosti polova. Sistem pravne zaštite o diskriminaciji u Republici Srbiji obuhvata mehanizme građansko-pravne, krivično-pravne i prekršajno-pravne zaštite. Izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2018. godinu je veoma sažet, celovit i do detalja objašnjeno šta je urađeno. Date su i određene preporuke u ovoj oblasti – da se izrade strateški dokumenti koji se odnose na prevenciju i zaštitu diskriminacije, unapređenje osoba sa invaliditetom, razvoj socijalne zaštite, razvoj mentalnog zdravlja, prevenciju i zaštitu dece od nasilja, razvoj obrazovanja odraslih, društveno odgovorno poslovanje, strategiju o starenju i druge. Važno je unaprediti dostupnost obrazovanja dece sa invaliditetom, smetnjama u razvoju, romske dece kao i pristup visokom obrazovanju, mere i aktivnosti za ravnomernu zastupljenost žena i muškaraca u svim sferama političkog i javnog života, podsticanje zapošljavanja i ekonomskog osnaživanja žena. Potrebno je unapređivanje koordinisanog i efikasnog delovanja svih institucija sistema u pružanju zaštite od nasilja u porodici i drugih oblika nasilja, uz razvoj servisa za podršku žrtava nasilja. Preduzeti mere na eliminisanju diskriminacije i stigmatizacije LGBT osoba, unapređivanju položaja Roma i Romkinja, kao i položaja starih ljudi i možda najvažnija preporuka programima i planovima, predvideti sprovođenje mera i aktivnosti na svim nivoima u cilju zaustavljanja odlaska mladih iz Srbije. Ono što bih pohvalila u ovom izveštaju, pre svega, kao žena, to je inicijativa Poverenice upućena Skupštini grada Beograda za određivanje naziva i obeležavanja ulica, trgova i zgrada, da daju imena znamenitih žena našeg društva. Citiraću vas – naše društvo nisu stvarali samo muškarci već i žene. Neophodno je efikasno funkcionisanje svih društvenih mehanizama za zaštitu od diskriminacije. Svako ljudsko biće ima potrebu za poštovanjem i uvažavanjem i zato treba edukovati decu da poštuju druge, da poštuju različitosti, jer time gradimo bolju i tolerantniju Srbiju. Poverenica je istakla da i dalje nastavlja sa proaktivnim pristupom u nameri da i u budućnosti pružaju još efikasniju zaštitu od diskriminacije i radi na unapređenju ravnopravnosti. Ja sam uverena da na taj način zajedno doprinosimo izgradnji boljeg društva koje će stajati na temeljima tolerancije, ravnopravnosti i poštovanja ljudskih prava svih naših građana i građanki. Na samom kraju, poželela bih ovoj instituciji što manje pritužbi u narednom periodu, što bi za nas bio znak da postajemo sve bolje i tolerantnije društvo kada su različitosti u pitanju. Da zaključim, izveštaj je vrlo detaljan i sadrži sveobuhvatan pregled stanja i relevantne podatke koji mogu biti od značaja za dalje kreiranje i unapređenje javnih politika. Zato predlažem da se isti usvoji, što će poslanička grupa SPS uraditi u Danu za glasanje. Hvala.
Hvala gospođo Ivković. Sada reč ima Jahja Fehratović. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovana Poverenice, poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, da se podsetimo da je Narodna skupština pre 10 godina usvojila Zakon o zabrani diskriminacije, svrstajući se tako u red demokratskih društava koja su prepoznala problem diskriminacije i zakonom utvrdila mere i aktivnosti za borbu protiv bilo kog vida diskriminacije. Diskriminaciju smo definisali kao nejednako postupanje prema pojedincu ili grupi, na osnovu nekog njihovog ličnog svojstva, što za posledicu ima nejednakost u šansama da ostvare Ustavom i zakonom zagarantovana prava. Dakle, to je nejednako postupanje, tretiranje, isključivanje, odnosno dovođenje u podređen položaj pojedinca ili grupe ljudi, koji se nalazi u istoj, sličnoj ili uporedivoj situaciji. Diskriminacija se može vršiti po osnovu i invaliditeta, starosne dobi, na osnovu pola, bračnog ili porodičnog statusa, nacionalne pripadnosti i etničkog porekla ili seksualne orijentacije itd. Redovan izveštaj koji se dali za ravnopravnost za 2018. godinu, a Narodnoj skupštini se takav izveštaj podnosi deveti put, ukazuje da se sprečavanju diskriminacije u svim segmentima društva po osnovu navedenih svojstava ličnosti, posvećuje sve veća pažnja. Prema rangiranju obima ispoljenih diskriminatornih radnji, kako je u izveštaju prikazano, najviše slučajeva diskriminacije je u 2018. godini bilo po osnovu invaliditeta. Kada se posmatraju oblasti diskriminacije, u izveštaju je navedeno da je na prvom mestu nažalost oblast pružanja javnih usluga. Na drugom oblast rada i zapošljavanja, na trećem su postupci pred organima javne vlasti, a na četvrtom oblast javnog informisanja i medija. Iz kojih god razloga, u bilo kom segmentu života da se desi diskriminatorni odnos, on sprečava građane da ostvaruju svoja prava potpuno ravnopravno sa jednakim šansama pred zakonom. Osvrnuo bih se sa nekoliko rečenica u vezi izveštaja koji se odnosi na ostvarivanje manjinskih nacionalnih prava. Prema izveštaja Poverenika iz 2018. godine, diskriminacija po osnovu nacionalne pripadnosti i etničkog porekla, rangirana je na šestom mestu, pri čemu izveštaj ne sadrži podatke za KiM. Kada su u upitanju prava nacionalnih manjina i etničkih grupa, moram da istaknem da Srbija ima ustavni i zakonodavni okvir koji nacionalnim manjinama daje prava koja su obimnija i veća od prava koje manjine imaju u mnogo razvijenim zemljama sveta. Jedno od značajnih prava jeste da manjine imaju zakonsku mogućnost da biraju svoje organe, pre svega nacionalne savete, kao i druge odbore, kojim se zapravo ostvaruju sva prava u autonomnosti obrazovanja, kulture, informisanja, jezika i pisma. Prošle godine su održani izbori za nacionalne savete. Na izborima je izabrano 22 nacionalna saveta, znači 22 nacionalne manjine su dobile svoje organe. U izveštaju se govori o prisustvu diskriminacije prilikom zapošljavanja pripadnika nacionalnih manjina u državnim organima i tu ima naravno problema. Taj problem može da postoji ukoliko pripadnici manjina ne govore srpski jezik koji je službeni jezik u Republici Srbiji. U lokalnim zajednicama u kojima manjine imaju preko 10% prisutnosti, obavezno postoje prevodioci za manjinske jezike. Pripadnici manjina rade i u državnim organima, ali se ne može očekivati da na primer pripadnik jedne manjine bude zaposlen na primer u Kragujevcu, ako ne zna službeni jezik države u kojoj živi. Ne smemo iz ugla manjina državu Srbiju posmatrati kao tuđu državu, a pogotovo ne poštovati Ustav i zakone. To neke manjine ili bolje rečeno njihovi lideri nekih manjina danas pokušavaju i primenjuju. Srbija je multietnički prostor, zemlja sa najviše nacionalnih manjina u okruženju, zato je unapređenje položaja nacionalnih manjina i ostvarivanje manjinskih prava važno za stvaranje međuetničkog poverenja i uvažavanja. Život u multietničkim zajednicama je dvosmerni proces. Neophodno je sa jedne strane da država obezbedi korišćenje manjinskih prava, ali sa druge strane važno je da manjine prihvate i poštuju državu u kojoj žive i većinski narod, kao što većinski narod treba ne samo da obezbedi garantovana prava, već kroz stvaranje kulturno socijalnog ambijenta neguje multietničnost. Da bi se to postiglo neophodno je da se uzajamno više poznajemo i cenimo i da shvatimo da svaka manjina ovde u Srbiji ima prava koja omogućavaju izražavanje svojih posebnosti, ali da treba da se integriše u društvo kako bih mogla da razvija, obrazuje i čuva svoju baštinu. U svakom slučaju izveštaj koji ste podneli za ravnopravnost je dobar reper, ne samo za analizu stanja, već i za prepoznavanje slabosti i slabih tačaka koje treba kroz obostrano razumevanje i podršku pretvoriti u prednosti Srbije kao višenacionalne države. Poslanička grupa SPS će glasati za ovaj izveštaj. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Mihajloviću. Reč ima prof. dr Miladin Ševarlić. Izvolite profesore.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Poštovana gospođo Poverenik za ravnopravnost, izjavili ste da je napredak u pogledu ravnopravnosti činjenica da je formirana ženska poslanička grupa. Ženska poslanička grupa da je formirana u Parlamentu u Skupštini, da li je onda diskriminacija to što ne postoji muška poslanička grupa u ovom Parlamentu? Drugo, da li vam je poznato da Srbi na području AP KiM ne mogu dobiti pasoše koji su identični pasošima nas koji živimo na teritoriji centralne Srbije i Vojvodine? Čak i kada dobiju pasoše na teritoriji centralne Srbije, piše Republika Srbija – koordinaciona uprava. Sa tim pasošem oni moraju pored tog pasoša da vade još i Šengenske vize. Zašto su Srbi, građani Srbije sa KiM diskriminisani? Dalje, kada ćemo omogućiti i insistirati kod EU i svih drugih međunarodnih organizacija da se svakom Srbinu iseljenom sa KiM mora omogućiti povratak na njihova ognjišta? Kada ćemo insistirati da oni koji su porušili manastire, crkve, groblja i sve druge objekte moraju obnoviti iste? Kada smo uložili protest da Srbi sa KiM barem za zadušnice mogu da odu i obiđu svoje grobove na KiM? Mi to sve prećutkujemo. Dalje, kada će građani Srbije na privremenom radu u inostranstvu moći elektronski da glasaju? Jer, molim vas, kako je moguće da ljudi koji žive u Kanadi, Americi, Australiji, Kini i Rusiji prevaljuju hiljade kilometara da bi glasali u nekoliko mesta gde je organizovano glasanje i gde postoji više članova glasačkih odbora nego što je glasača kada se sve sabere? Dalje, kada ćete zaštiti i istaći građane u ruralnom području, koji su eliminisani osnovnih prava na život, između ostalog i izgradnjom mini hidroelektrana na 15 metara od prozora od kuće bez ikakve zvučne izolacije? Voleo bih da vidim da neko izgradi mini hidroelektranu na Topčiderskoj reci, na 15 metara od prozora zgrada i da vidim kako će ti građani da reaguju. Dalje, molim vas da mi objasnite koji termin vi kao Poverenik za ravnopravnost koristite kao srpski prevod LGBT, da ne bi napravio grešku? Imajući u vidu da imamo pravo da sve nazive koristimo na srpskom jeziku. Takođe, ja sam vam pre početka sednice dostavio ovu fotografiju. Ja vas molim, objasnite da li je ovo kršenje ravnopravnosti? Pod koje odredbe ovo može da se podvede? Da li to znači da neko sutra može umesto patrijarha, da stavi sliku kardinala, muftije, rabina? Da li biste onda reagovali? Zašto samo srpski crkveni poglavari mogu biti predmet omalovažavanja i to onog koji imaju doživotne funkcije, a ne izborne na pet godina ili četiri godine? Hvala lepo.
Hvala, profesore. Reč ima dr Branimir Rančić, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Poštovana gospođo Janković, poštovani gosti, poštovani narodni poslanici, kao lekar neuropsihijatar u svojoj 35 godišnjoj praksi, susretao sam se sa problemom nasilja u porodici i najraznovrsnijom psihopatologijom koja dominira kod nasilja u porodici. Drago mi je da ste u svom izlaganju pomenuli opštinu Gadžin Han u pozitivnom smislu, jer sam i ja dao mali doprinos u saradnji sa Centrom za socijalni rad u Gadžinom Hanu, radeći kao neuropsihijatar u Domu zdravlja i bio njihov konsultant. Prema tome, logično je da ću sada govoriti o nasilju u porodici. Nasilje u porodici razlikuje se od svih drugih oblika nasilja, jer u proporcionalno većem obimu pogađa žene. Pod nasiljem nad ženama podrazumeva se svaki akt nasilja zasnovan na pripadnosti pola koji dovodi ili može dovesti do drugačije seksualne ili psihološke povrede ili patnje žene, uključujući pretnje takvim radnjama, prinudu ili arbitrarno oduzimanje prava na slobodu bez obzira da li se to događa u javnom ili privatnom životu. Nasilje nad ženama, kao oblik nasilničkog ponašanja, bilo je prisutno tokom istorije u različitim društvenim sistemima. Druga je stvar koliko je ono i u kojim kulturama percipirano kao nepoželjno, odnosno zabranjeno ponašanje. Percepcija nasilja nad ženama menjala se tokom vremena u zapadnoj civilizaciji, kako na nacionalnom, tako i na međunarodnom nivou. Pre samo 30-ak godina nasilje nad ženama nije se smatralo pitanjem koje zavređuje međunarodnu pažnju ili zabrinutost. Ovo počinje da se menja 80-ih godina 20. veka, kada su ženske grupe, organizovane lokalno ili internacionalno, počele da skreću pažnju na fizičko i psihičko nasilje, kao i ekonomsko zlostavljanje žena. Prema podacima Evropske komisije, u Evropi 25% svih prijavljenih krivičnih dela nasilja uključuje nasilje muškaraca prema suprugama ili prema partnerima. Postepeno, nasilje nad ženama prepoznato je kao legitimno pitanje ljudskih prava koje ima značajan uticaj na blagostanje žena. Danas je međunarodno pitanje fokusirano na rodno zasnovanom nasilju. Usled svoje rasprostranjenosti, nasilje nad ženama je vodeći problem u domenu ljudskih prava. Kako koreni nasilja nad ženama leže duboko u strukturi društva, nasilje predstavlja veoma čest oblik kršenja ljudskih prava, kako u Srbiji tako i u Evropi. U međunarodnim dokumentima nasilje počinje da se razmatra tek 90-ih godina 20. veka. Jedan od najznačajnijih dokumenata za ženska ljudska prava je Konvencija o okidanju svih oblika diskriminacija žena, usvojena 1979. godine. Njime su uspostavljena merila za identifikaciju i ocenu diskriminacije žena širom sveta. Nasilje se prepoznaje kao gorući problem tek 1993. godine, usvajanjem Deklaracije o eliminaciji nasilja nad ženama UN i svrstava se u prioritetno područje delovanja, ostvarivanja jednakosti muškaraca i žena. Prema tome, naša dužnost, dužnost države je sledeća: prvo, da jasno definiše pojedine oblike nasilja nad ženama; drugo, da obezbedi adekvatnu pravnu zaštitu žena žrtava nasilja; treće, da prevenira nasilje nad ženama preduzimanjem odgovarajućih mera u cilju promena stavova u ulozi i položaju muškaraca i žena u društvu, podizanje svesti javnosti o problemu nasilja nad ženama, uspostavljanje adekvatnih mehanizama pravne, psihološko-socijalne zaštite i pomoći ženama žrtvama nasilja, obezbeđivanje adekvatne profesionalne obuke zaposlenih u institucijama sistema, povećanje stepena odgovornosti medija u prevenciji nasilja i prevazilaženju patrijarhalnih društvenih obrazaca koji proizvode nasilje; četvrto, da obezbede sveobuhvatnu zaštitu i pomoć ženama žrtvama nasilja osnivanjem savetovališta, službi za pomoć žrtvama, skloništa, kao i da razvijaju program rehabilitacije za nasilnike i peto, da podstiče i unapređuje istraživanje o obimu i strukturi, karakteristikama i uzrocima pojedinih oblika nasilja nad ženama, državnu statistiku, analize zakona, što mi upravo danas i činimo, i procenu njihove usklađenosti sa proklamovanim međunarodnim standardima. Na kraju da zaključim stručno, nasilništvo nije nikakva reakcija na stres, niti je nasilništvo iz afekta. Kako bi naš narod rekao – nije pukao čovek, da ne može da se kontroliše. Nasilništvo je potreba za dominacijom i potpunom kontrolom, tako da se uspostavi potpuna kontrola nad žrtvom, u ovom slučaju žena. Hvala lepo.
Hvala, dr Rančiću. Sada reč ima Danica Bukvić. Izvolite, gospođo Bukvić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovana Poverenice, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama je danas Redovni 9. izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. U Izveštaju vidimo da je Poverenik kao i prethodnih godina najviše pritužbi dobijao od osoba sa invaliditetom, i to iz oblasti javnih usluga ili korišćenja objekata, a na drugom mestu su pritužbe na osnovu starosne dobi, dok su na trećem mestu, odnosno svaka deseta pritužba odnosi se na diskriminaciju na osnovu pola. Sa najviše diskriminacije građani se susreću u postupku zapošljavanja, bilo da se radi o diskriminaciji na osnovu invaliditeta , starosne dobi ili na osnovu pola. Posebnu pažnju posvetila bih problemu rodne ravnopravnosti. Strategija rodne ravnopravnosti za period 2018-2023. godine Saveta Evrope fokus je stavila na sprečavanje i borbu protiv rodnih stereotipa, seksizma, sprečavanje i borbu protiv nasilja nad ženama, nasilje u porodici, postizanje uravnoteženog učešća žena i muškaraca u političkom i javnom odlučivanju. U Republici Srbiji žene nisu dovoljno zastupljene u političkom i javnom životu. Iako su značajni pomaci učinjeni na republičkom nivou, na regionalnom nivou, međutim, situacija je drugačija, znatno je lošija. Nedovoljan broj žena nalazi se na javnim funkcijama i rukovodećim mestima, a kada je reč o lokalnom nivou pohvalno je što se na osnovu Zakona o rodnoj ravnopravnosti u organima lokalne samouprave organizuje stalno radno telo za rodnu ravnopravnost. Nadam se da ćemo u nekom budućem periodu osigurati da žene imaju jednake mogućnosti da učestvuju u svim nivoima donošenja odluka u političkom i javnom životu, kako na republičkom, tako i na lokalnom nivou. Svedoci smo činjenice da je nasilje u porodici naročito nad ženama, odnosno rodno zasnovano nasilje, i dalje prisutno u velikoj meri. Nasilje nad ženama predstavlja opasan vid diskriminacije i ozbiljan je problem koji prožima sfere kulturnog, ekonomskog, političkog i socijalnog života. Takođe želim da se osvrnem na pritužbe o diskriminaciji na osnovu zdravstvenog stanja. Ovaj slučaj diskriminacije postoji ako zdravstvene usluge postave uslove za pružanje zdravstvene usluge, a koji nisu opravdani medicinskim razlozima, odbije postavljanje dijagnoze, pružanje informacija o zdravstvenom stanju, kao i vređanje, omalovažavanje tokom boravka u zdravstvenoj ustanovi. Naglasila bih da su u ovoj vrsti diskriminacije osobe za HIV virusom i AIDS-om, kao i osobe sa malignim melanomom i autizmom posebno ugrožene. Neophodno je i želim da ukažem na potrebu za unapređenjem palijativnog zbrinjavanja u cilju poboljšanja života i očuvanje dostojanstva u poslednjim danima života osobama koje se nalaze u terminalnim fazama bolesti, posebno malignih. Ovo govorim iz dugogodišnjeg iskustva, jer sam bila suočena sa patnjom tih pacijenata, kao njihovih srodnika. Nažalost, zdravstvo do sada nije rešilo ovaj problem. Naravno, unapređenje svih vidova podrške deci, naročito deci sa invaliditetom, njihovoj inkluziji u obrazovni sistem, angažovanje stručne pomoći deci na ulici, prevencija i zaštita dece od svake vrste nasilja i eksploatacije je jedan od najvažnijih prioriteta. Organizacija "Save the Children" objavila je indeks o prekinutom detinjstvu uzimajući u obzir loše zdravlje, neuhranjenost, maloletničke brakove, trudnoću, isključivanje iz obrazovanja u kome Srbija zauzima 46. mesto, od 175 država sveta. S obzirom da je danas 1. oktobar, Dan starijih osoba, istakla bih da stari imaju pravo na dostojanstvene uslove života, a posebno pravo na jednak pristup i zaštitu od zanemarivanja, u korišćenju zdravstvenih i socijalnih usluga. Takođe, starija lica, ona od 50 do 65 godina života, žrtve su diskriminacije prilikom zapošljavanja. Mnogi koji su ostali bez posla ne mogu ponovo da se uključe u proces rada samo zbog svojih godina, iako je ovo velika predrasuda jer i stariji imaju želju, iskustvo, znanje i mudrost. Istakla bih da diskriminisane osobe često ne znaju da postoje pravni lekovi, a podatak da najveći broj pritužbi Povereniku potiče iz beogradskog regiona ukazuje na potrebu daljeg rada na informisanosti građana o postojećim mehanizmima zaštite. Postojećim zakonom postavljen je temelj za unapređenje ravnopravnosti i suzbijanje diskriminacije, ali taj pravni okvir je potrebno unapređivati i usklađivati sa pravnim tekovinama EU i međunarodnim standardima. Neophodno je da i u budućnosti radimo na iskorenjivanju svakog vida diskriminacije i doprinesemo izgradnji tolerantnog društva u kome svi imaju jednaka prava i jednake mogućnosti. Svoju diskusiju završila bih rečima Elenore Ruzvelt – borca za ljudska prava i ravnopravnost. Gde uostalom počinju ljudska prava? Na malim mestima, blizu kuće? Ta mesta su toliko blizu i toliko mala da se ne vide ni na jednoj karti sveta. Ipak, ta mesta su sve pojedinačne osobe. Susedstvo u kojem ona živi, škola ili fakultet koji pohađa, fabrika, farma ili kancelarija gde radi, to su mesta gde svaki muškarac, svaka žena i svako dete traži jednaku pravdu, jednake mogućnosti, jednako dostojanstvo bez diskriminacije. Ako ta prava tu nemaju smisla nemaju ga nigde drugde. Bez udružene građanske akcije za ostvarivanje prava blizu kuća uzalud ćemo tražiti napredak ka belom svetu. Hvala.
Hvala, doktorka Bukvić. Reč ima narodna poslanica Dragana Kostić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Gospođo Janković, narodni poslanici i građani Srbije, imali smo prilike danas da čujemo razne pritužbe na rad Ženske parlamentarne mreže, a radi javnosti moram da podsetim da od 2013. godine, februara meseca, formirano ova Ženska parlamentarna mreža i da je zahvaljujući baš njenom radu 2016. godine, rodno budžetiranje je uvedeno kao osnova i kao preporuka u svim lokalnim samouprava na zahtev Ministarstva finansija. Vi ste u vašem Izveštaju, gospođo Janković naveli i slučaj lokalne samouprave Užice. Međutim, ja iskreno znam da bukvalno u mojoj lokalnoj samoupravi Sokobanji, zastupljeno je rodno budžetiranje, ali isto tako je zastupljeno i u drugim lokalnim samoupravama Srbije, pa bih insistirala da sledeći put ipak imate sadržajniji izveštaj što se tiče rodnog budžetiranja. Druga stvar koju takođe iz vašeg izveštaja želim da prokomentarišem, a to su pritužbe na zdravstveno stanje koje ste po vašem istraživanju zabeležili da je 6,1%. Moram da kažem da je Vlada i Ministarstvo zdravlja preduzelo zaista preventivne mere i da se na celoj teritoriji Republike Srbije sprovode preventivni pregledi bez zakazivanja i bez zdravstvene knjižice, što se svakako odražava na bolje zdravstveno stanje stanovnika Srbije. Samim tim smanjuje se i procenat pritužbe na starosno doba jer ste vi ovde naveli da starosno doba ne može putem interneta i ostalih društvenih mreža da zakazuju preglede. Mislim da je ovo stvarno za pohvalu i da bi trebalo da bude sastavni deo vašeg izveštaja. Takođe, na kraju bih spomenula i to da ste vi uvek osuđivali razne napade. Međutim, ja zaista nisam primetila da ste vi ni na jedan javni način osudili napad Boška Obradovića na našu predsednicu Narodne skupštine Maju Gojković, i da niste osudili napad Sergeja preko društvenih mreža takođe na našu predsednicu Maju Gojković. Ukoliko sam ja, možda propustila, evo vama je prilika da me ispravite. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Kostić. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović. Izvolite, koleginice Miladinović.
Hvala vam kolega Marinkoviću. Poštovana Poverenice, poštovane saradnice u instituciji Poverenika, uvažene koleginice i kolege u nekoliko minuta bih se ja u ime SPS obratila povodom ovog izveštaja koji je po svemu sadržajan i moram da priznam iz svega što smo čuli danas i od vas, imali prilike da pročitamo u samom izveštaju, ali i čuli od većine mojih kolega, možemo da vam čestitamo. Ovo je deveti izveštaj po redu, ovo je 10 godina rada ove institucije i verujem da ćemo u narednom periodu možda raditi neki novi zakonodavni okvir u smislu unapređenja i Zakona o zabrani diskriminacije, ali i usvojiti novi Zakon o rodnoj ravnopravnosti. Narodna skupština jeste ponosna i na saradnju koju ima sa nezavisnim telom i mogu slobodno da kažem da procena većine nas jeste da ste uspeli u okviru zakona i zakonskih odredbi uvedete neke prakse, obezbedite kontinuitet rada same institucije, i ono što je možda najvažnije, a najveći izazov sa sve predstavnike nezavisnih institucija, da obezbede svoju nezavisnost u radu, te stoga vam u ime poslaničke grupe čestitam. Puno toga je rečeno. Osvrnula bih se u nekoliko sekundi na ove predmete o kojima smo govorili. Znači, vi ste u 2018. godini imali preko 1.400 predmeta, najviše pritužbi, ali i svega pratećeg, od preporuka, mišljenja i reakcija samih kao institucije. Slažem se da ne znači nužno povećanje slučajeva, već svest građana da mogu da se obrate instituciji i da ta institucija ipak čuje i u skladu sa zakonom reaguje na pritužbe. Kao i prethodnih godina, najveći broj pritužbi podnet je prtiv državnih organa, odnosno organa javne vlasti, a to je gotovo 50,5%, nakon toga slede pravna i fizička lica. Govorim upravo o ovom podatku zato što on može da bude alarmantan, a treba biti upozoravajući i za nas kao narodne poslanike, budući da mi ipak imamo zakonodavnu ali i kontrolni funkciju u ovom parlamentu, možda se bliže upoznajemo sa pojedinačnim slučajevima kako bi znali da u razgovoru i razmatranju izveštaja nadležnih ministarstava možda ukažemo, ipak razgovaramo sa predstavnicima ministarstva o određenim pitanjima. Podjednako merljiv i vidljiv rad institucije jesu istraživanja koja sprovodite, analize koje se objavljuju. Ono što poverenica treba da zna, a verujem da ima iskustvo i sa izvršnom vlašću u pogledu izrade podzakonskih akata, vrlo su dragocena vaša mišljenja i preporuke koje imate u pogledu predloga određenih zakona koje stižu u proceduru u Narodnu skupštinu. Za rad javnosti koja gleda ovaj prenos želim da ukažem i na dva izuzetno značajna istraživanja koja ste prošle godine izvršili u cilju sagledavanja stanja u oblasti zaštite od diskriminacije, a to su odnos medija u Srbiji prema diskriminaciji i odnos predstavnika organa javne vlasti prema diskriminaciji u Srbiji. Jasno je da se diskriminacija dešava i posredno i neposredno ali svesno i nesvesno i kroz sve ove publikacije i slična istraživanja mogu biti od pomoći svakom od nas, da možda osvestimo neke skrivene stereotipe ili predrasude. Pohvalila bih priručnik za situaciono testiranje diskriminacije, gde se prikazuje saradnja i moguća dalja saradnja sa udruženjima koja se bave upravo ljudskim pravima. Za mene značajna su tri fokusa koja bi pomenula, a tiču se rada vaše institucije. To jeste nedvosmislen stav kada su u pitanju žene i diskriminacija žena. Drugi važan pravac, odnosno vaš fokus koji treba pohvaliti jeste pitanje trans zajednice, odnosno učestvovanje u razbijanju stigme vezane za trans zajednicu kao možda najosetljiviju grupu unutar LGBT populacije. Slobodno mogu da kažem da ste u jednom trenutku čak bili i medijatori između organa javne vlasti i te zajednice i to jeste bilo nešto što je dalo rezultate. Ono što je posebno značajno da je danas Međunarodni dan starih. Imate jedno istraživanje koje je iz ove godine i koje treba pohvaliti, tiče se starih žena, žena od 65+ godina. Možda da u narednoj godini organizujete, odnosno da sprovedete istraživanje kada su u pitanju muškarci, mislim da bi to bilo korisno. U svakom slučaju, jasno vam je da je ovaj Izveštaj za nas izuzetno kvalitetan i da ćemo ga podržati. Hvala vam.
Hvala vam, gospođo Miladinović. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite, kolega Miletiću.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvažena poverenice za zaštitu ravnopravnosti sa saradnicama, uvažene kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz Svrljiga, to je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša, to je najlepši grad u Srbiji. U skupštini sam bio na listi SNS i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku. U poslaničkom klubu kome ja pripadam to je … Narodna seljačka stranka – Ujedinjena seljačka stranka. Do sada smo uvek govorili o problemima, iznosili probleme i uvek smo podržavali sve ono što je kvalitetno i dobro. Ja ću sada govoriti o vašem Izveštaju pošto ja dolazim iz jedne male opštine u kojoj vladaju žene. Najveću odgovornost u opštini imaju žene. Predsednik opštine je žene, predsednik skupštine je žena, načelnik opštine je žena, načelnik za finansije je žena, i niz njih koje vode odgovornu opštinu Svrljig. Inače, u vašem Izveštaju govori se o svim tim problemima gde govorimo o problemima naših žena. Ja uvek potenciram jugoistok Srbije, brdsko-planinska područja, potenciram sela, ljude na selu, kako naše žene na selu, ubrzo će biti svetski Dan žena na selu, a to je 15. oktobar, gde te naše žene stvarno imaju veliki problem u tim našim selima zato što nemaju iste uslove života, njima je teže i one rade celog dana, od jutra do sutra. Prema tome, u okviru vašeg izveštaja vidi se taj problem, na tome moramo svi zajedno raditi, ali to kažem, potenciram, vrlo je bitno da se zna da je mnogo veći problem u opštinama jugoistoka Srbije, brdsko-planinskim područjima, u opštinama koje su demografski najugroženije. Te naše žene u našim selima jesu stub tih naših kuća, domaćinstava, ali njima moramo posvetiti mnogo veću pažnju ne samo ovako govorom, nego i konkretno finansijski, da naša žena na selu ima veću mogućnost da dobije sredstva kojima može da ostvaruje određena prava. Ukoliko se rodi dete na selu, da ta žena, ta porodilja ima najmanje 50% više sredstava u okviru onih žena koje rode u gradu ili u nekim opštinama koje su razvijene. Inače, nekada sam i ja bio predsednik opštine, 2014. godine, mi smo izdvajali iz našeg budžeta sredstva, gde se uvek izdvajalo 50% više za one žene, za onu decu koja se rode na selu, žene koje rađaju na selu u odnosu na one žene koje žive u Svrljigu. Nama je to bio interes da se vidi ta razlika, zato što se u selima mnogo teže živi. Uvek kad govorim o našim selima o brdsko-planinskim područjima, o jugoistoku Srbije, uvek sam govorio da je potrebno da se više izdvoje sredstva za sve tamo ljude koji tamo žive, koji tamo žele da stvaraju svoje porodice, kroz programe bračnih zajednica, za novorođenu decu, za nezaposlene porodilje. Uvek moramo dati veću podršku takvoj sredini, tim ljudima, jer smo svedoci da osim toga što su te opštine stare, demografski najugroženije, gde u nekim našim selima je prosečna starosna granica preko 70 godina, neke opštine su stare u proseku možda i 68 godina. Prema tome, tim ljudima, u okviru vašeg izveštaja vidi se da ima, da postoje, ali moramo svi ovako ne samo deklarativno da govorimo, nego stvarno moramo i konkretno određenim zakonskim predlozima da potpomognemo tim ljudima da tamo ostanu da žive, da tamo ostanu da prave bračne zajednice, da rađaju decu i da normalno tamo mogu da rade i od svog rada finansiraju sebe i svoju porodicu. Uvek kad smo imali sastanak Odbora za prava deteta, koji smo i jutros imali, uvek sam govorio i potenciram i tražim da kada se govori o problemima naše dece da se stavi kategorija dece koja žive na selu. Kategorija dece koja žive na selu to su deca koja nemaju istu mogućnost kao deca koja žive u gradu. Ta deca nemaju obdaništa, ta deca nemaju prodavnice, u nekim selima nema vode. Kada se takvo dete rodi, ta žena i to dete, ta porodica mora da imaju mnogo veća izdvajanja, ne samo iz lokala, već i država iz budžeta Republike Srbije. Uvek sam o tome govorio i to tražim zato što znam da opštine koje su na jugoistoku Srbije, kao što je Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, Merošina, Boljevac i veliki broj takvih opština, u tim opštinama je mnogo teže da se živi, opštine se prazne, mladi ljudi idu u beli svet da rade, da zarađuju, ostaju njihovi roditelji. Zbog toga današnji dan je dan starih. Mi našim starim ljudima isto moramo obezbediti bolje uslove. Opštine, kao što je moja opština, nemaju mogućnost, mi nemamo, recimo, internistu. Treba da se obezbedi da sve te male opštine, kao što je Svrljig, da ne ponavljam koje su to opštine, da imaju usluge, da mogu u svakom trenutku da obiđu svako domaćinstvo, da obiđu tog starog čoveka. Jer, ti naši ljudi, oni su stvarali ovu zemlju, oni su čuvali ovu zemlju, mi njima moramo obezbediti sigurniju budućnost. Evo, mi smo sada, kad govorim o svom kraju, imamo potencijal, veliki broj starih ljudi i potrebu za gerontološkim centrom. Imamo mogućnost. Jedan gospodin je kupio objekat i želeo da pravi starački dom. To nije dobra budućnost za takve opštine, ali mi moramo obezbediti sigurnu budućnost i za našu decu, za decu naše dece, za naše žene na selu, za ljude na selu, za sve koji žive u malim opštinama, ali moramo obezbediti sigurniju budućnost za te naše stare ljude koji stvarno imaju velikih problema. Ja sam kao terenac, kao veterinar, obilazio sela gde taj domaćin, taj čovek koji živi sam, on ne želi svoje domaćinstvo da da nekom drugom da bi sutra koristio sredstva preko Centra za socijalni rad. Ti ljudi, to su pravi domaćini, oni vole svoju zemlju, vole svoje ognjište. Tako je i moj deda učio mog oca i moj otac je prešao da živi na selo zato što je penzioner i ja očekujem da ću nastaviti svoj život kad dođe vreme da pomažem ocu i da ostanem da živim na selu. Zato što je moj deda govorio mom ocu, a moj deda je živeo, dao Bog, 94 godine, govorio je – sine, nemoj da gasiš svoje ognjište. Zato, zbog takvih ljudi mi moramo čuvati te naše stare ljude, njima pomagati kroz programe koje daje država Srbija, kroz programe pomaganja, kroz geronto-domaćice, uslovi u kući i svega onoga što je potrebno. Brdsko-planinska područja, velika teritorija tih opština, veliki problem je da se dođe kada je veliki sneg, kada je zima, kada su velike vrućine, zbog toga uvek govorim i govoriću, govorim iz srca jer znam i osećam probleme tih naših ljudi koji žive na jugoistoku Srbije u brdsko-planinskim područjima. Tim ljudima moramo obezbediti bolju mogućnost tamo da žive i obezbediti elementarne životne uslove i da se tim ljudima i deci na selu i ženama na selu, bračnim parovima koji žive na selu, mora se obezbeđivati više sredstava iz budžeta i Republike Srbije i samih lokalnih samouprava, da se tamo stavi veća pažnja. Ukoliko to ne uradimo, te opštine su već prazne, gase se i ako to ne uradimo, vrlo teško da će neko da se vrati sutra. Još jednom, ja ću kao čovek, kao poslanik i kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke podržati vaš izveštaj. Normalno, uvek govorim ovo što sada govorim i da mi niko ne zameri, jer ovo što govorim znam i osećam pored sebe. Mi smo takvi ljudi, dobri domaćini, ali verujte mi, tamo je mnogo teško, u takvim opštinama, takvim ljudima. Moramo naći načina da im pomognemo, da mladima obezbedimo sigurniju budućnost, a da starijima olakšamo starost. Još jednom, hvala još jednom uvažena Poverenice. Mislim, vi ste bili kod nas zajedno sa onim gospođama iz ambasada, nekoliko ambasadorki, gde smo mi na dan 15. oktobar, Dan žena na selu dobili sredstva kojim smo obezbedili 40 žena, dobili su za rasad, dobili su mogućnost da sutra kroz plasteničku proizvodnju, da sutra mogu da obezbede svoju egzistenciju. Hvala još jednom. Ja vas pozivam da radite i oštrije i brže i jače, što se kaže, za te ljude i da zajedno rešavamo problem koji je stvarno veliki u takvim područjima iz kojeg ja dolazim. Hvala još jednom.
Hvala, kolega Miletiću. Reč ima Jelena Vujić Obradović. Izvolite.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, uvažena poverenice, gospođo Janković sa saradnicima, na dnevnom redu današnjeg skupštinskog zasedanja nalazi se izveštaj za prethodnu godinu Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Vaš izveštaj, pre svega, želim da pohvalim. Vrlo je dobar, opširan i koncizan. Tema je vrlo iscrpna za diskusiju, vaš izveštaj takođe i lično bih volela da imamo što manje osnova za diskriminaciju i što manje pritužbi u svakom smislu, ali vi ste tu kao Poverenik da pružite građansko-pravnu zaštitu i da date upute građanima Srbije za prekršajno-pravnu i krivično-pravnu zaštitu. Jedinstvena Srbija na rad Poverenika za zaštitu ravnopravnosti gleda vrlo korisnim i značajnim za građane Republike Srbije i njihovu sigurnost. Postupanje po prigovorima građana i preporuke koje nam dostavljate ocenjujemo visokom ocenom. Samim tim, želim da pohvalim vaš rad i rad vaše kancelarije, kao i saradnju sa odborima, koleginica i ja smo u Odboru za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku i vrlo često dobijamo vaše izveštaje, kao i saradnju sa Narodnom skupštinom. Jedinstvena Srbija uključena je u sve parlamentarne i lokalne programske društvene tokove na planu i unapređenju ravnopravnosti i podršci socijalne i ekonomske sigurnosti građana. Takođe, smatramo da podizanje svesti stepena anti-diskriminacionog zakonodavstva u Srbiji postiže viši nivo unapređenja ravnopravnosti i suzbijanja diskriminacije. Rodna ravnopravnost svakako je u fokusu, ali na njoj treba još uvek puno raditi. Mi smo danas ovde po izveštaju razmatrali po osnovu različitih vidova diskriminacije. Govorili smo o zdravlju, diskriminacije u oblasti sporta, starijih sugrađana. Zatim, kada su u pitanju osetljive društvene grupe i kategorije Roma. Ali, ono na šta ja posebno želim da se fokusiram jeste unapređenje i poboljšanje položaja mladih, naročito da se baci akcenat na smanjenje visoke stope nezaposlenosti i to u manjim lokalnim sredinama, tako da je neophodno stvoriti uslove u okruženju u kojem će se mladi osećati sigurno, bezbedno i ravnopravno. Treba uskladiti potrebe tržišta rada i obrazovnog sistema kako bi se smanjila visoka stopa nezaposlenosti. Takođe, pohvalna je i vaša reakcija na Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom, naročito kada su u pitanju roditelji dece sa posebnim bolestima, koje nisu obuhvaćene prethodnim zakonom, i dece sa autizmom. Očekujem da će se ovaj zakon naći u proceduri Narodne skupštine. Treći fokus pažnje na koji želim da skrenem jeste položaj žena, gde je, da kažem, ostvaren veliki napredak u ostvarivanju rodne ravnopravnosti položaja žena, a bez žene ne može celokupnog razvoja svake zemlje pojedinačno, ni regiona u celini. U parlamentu danas imamo 94 poslanice i one čine oko 38% celokupnog broja poslanika. Put rodne ravnopravnosti i osvajanja većih sloboda nije bio ni malo lak. Zahvaljujućim dobrim zakonima i propisima, omogućeno je da se položaj žena suštinski poboljša i da one budu vidljive, zastupljene i mane diskriminisane. Kada pripada okruženju, koje je jako bitno, u kome osoba obitava i da li će se dogoditi određeni stepen diskriminacije, tako da socijalizacija i društvo, mediji i skretanje pažnje jako su značajni na svaki oblik diskriminacije. Ali, kada ste okruženi sredinom gde sa punim uvažavanjem gledaju na ženu, smatrajući je rodno ravnopravnom, smatrajući je najbitnijom karikom društva, kada ravnopravno sa kolegama učestvuje u svim parlamentarnim raspravama, gde je žena resurs u politici i daje podjednako dobre rezultate kao i muškarac, gde se glas žena čuje u odborima, stranim delegacijama, političkom i društvenom životu i okruženju gde se uvažava ravnopravnost, moralne vrednosti, poštovanje žena i nacionalni interes, sa tog aspekta mogu slobodno reći da poslanička grupa JS na naše društvo gleda sa uvažavanjem i ravnopravnim uključivanjem žena u sve tokove društvenog i političkog života. Što se tiče vašeg izveštaja, imaćete punu podršku poslaničke grupe JS u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo, kako za sebe kažete poverenice, a u srpskom narodu se kaže poverenik, ja zaista ni do sada, ni do danas nisam mislio ništa dobro o vašem radu, a moram vam priznati da me ni danas niste ubedili u bilo šta suprotno od onoga što sam do sada mislio. Zapravo ste samo potvrdili moje mišljenje da vi ne razumete suštinu svoga posla, već da, pre svega, robujete određenim stereotipima i predrasudama. Vama je poznato, odnosno treba da bude poznato da tamo gde caruju predrasude nema ravnopravnosti i da vi zapravo, umesto da se krećete u okviru svojih zakonskih ovlašćenja, vi pokušavate da se dodvorite što stranim ambasadorima, što stereotipima koje nameću određene nevladine organizacije, odnosno organizacije finansirane i instruirane od strane ambasada zapadnih zemalja. Vaš posao je zapravo da promovišete poštovanje Ustava i zakona Republike Srbije, a vi to ne radite. Svojim stavovima, vi zapravo gazite i osuđujete i Ustav Republike Srbije, kao najviši pravni akt, ali i druge zakone. Evo, pošto vidim da vam možda nešto nije jasno, ja ću se potruditi da vam objasnim. Vi pričate uporno o nekim narodnim poslanicama i smatrate, valjda naivno, da ćete na taj način doprineti da neko bude poštovaniji u srpskom društvu, na taj način se izrugujući i srpskom jeziku i srpskoj tradiciji. Vama bi trebalo da bude poznato da je SANU, koju nadam se cenite kao instituciju, i njen Odbor za standardizaciju srpskog jezika, da su oni odavno, još 2011. godine, kada je počelo to skrnavljenje, odnosno kada je uzelo maha pod DOS-ovim režimom, da su oni o tome raspravljali i da su doneli određene preporuke i da su utvrdili da ne treba nagrđivati srpski jezik tako što će umesto narodnog poslanika, što je ustavna kategorija, se govoriti – narodna poslanica, poslanica se zna šta je, ili što ćete govoriti psihološkinja, advokatkinja, niti smatram da je to bilo kome pomoglo. Apsolutno nije. To pokazuje da vi ne razumete suštinu svoga posla, već da se bavite, pre svega, stereotipima i time da ispoštujete one koji na tim stereotipima insistiraju. Evo šta o tome kaže SANU. Oni kažu – oblike ženskog roda za imenice koje znače profesije treba upotrebljavati tamo gde je njihova upotreba u skladu sa postojećom normom i dobrom jezičkom praksom. Kada je reč o oblicima ženskog roda za označavanje profesija koje nisu normirane ili uobičajene u jezičkoj praksi, ispravno je koristiti generički muški rod, npr. borac, pilot, akademik, jer njegova upotreba nikako ne implicira diskriminaciju žena, već podrazumeva svest o jednakoj društvenoj, ljudskoj vrednosti muškarca i žene. Pa, kaže – gramatička kategorija ženskog roda nije jedino sredstvo za obezbeđivanje vidljivosti žena u srpskom ili bilo kom drugom jeziku, niti pak može uticati na diskriminaciju ili ravnopravnost žena. Ravnopravnost ne zavisi od upotrebe pojedinih gramatičkih kategorija, već od konteksta u kome su one upotrebljene, odnosno od značenja celine teksta. Takođe, tekstovi u kojima se ne koristi gramatička kategorija ženskog roda mogu sadržati stavove koji afirmišu rodnu ravnopravnost. Pozitivan primer predstavlja prevod Povelje UN na srpski jezik. Povelja se zalaže za svaki vid ravnopravnosti, pa i za ravnopravnost polova, ali se u samom tekstu koristi sintagma – prava čoveka, a ne tzv. rodno osetljiva sintagma – prava muškaraca i žena, bez obzira gde se, znači, zalaže za unapređivanje i podsticanje poštovanja prava čoveka i osnovnih sloboda za sve, bez obzira na rasu, pol, jezik itd. Vi zapravo svojim nerazumevanjem radite upravo nešto što je suprotno i žene koje su u politici svodite isključivo na žene, umesto da ih gledate kao na ravnopravne sebi, kao što i žene u nekim drugim profesijama, umesto da se dokazuju svojom stručnošću, vi svodite samo na ženski pol i zapravo na taj način vi ste ti koji vrše njihovu diskriminaciju. Slično je bilo i sa tim slučajem kada ste tražili od Nenada Popovića da se izvini. Ja ću to ponoviti. Vi ste pokušali i tu da izbegnete suštinu, da se izvini zbog toga što je rekao da je za njega neprihvatljivo da u udžbeniku za osnovnu školi stoji da neko ima dve majke, odnosno da neko ima dva oca. To je ne samo neprihvatljivo, to je nenormalno i neprirodno. Ja ne znam, gospođo, da li ste vi majka, ali sam potpuno siguran da nemate pravo da redefinišete pojam majke. Pojam majke označava ženu koja je rodila dete. Ne postoji dete koje su rodile dve majke, kao što ne postoji ni dete koga su napravila dva oca. Uvek je jedna majka i uvek je jedan otac. I to što vi radite, tražeći izvinjenje za tako nešto, je zapravo diskriminacija, diskriminacija većinskog stava u Srbiji i diskriminacija, što je još mnogo bitnije, Ustava i zakona Srbije. Navedite mi u skladu sa kojim to zakonom Republike Srbije može jedno dete da ima dve majke ili dva oca? To ne postoji. Sličan je primer i vezano za ovu kritiku koju ste izneli na stav SPC i njenog patrijarha. Mi o njemu možemo misliti dobro ili lođe, ali ako krećete od ravnopravnosti, onda je i on, osim što je patrijarh ili neki vladika, oni su i građani Republike Srbije i oni imaju određena građanska prava i slobode govora i slobode misli i imaju pravo da se zalažu za šta god žele. Niti je to suprotno zakonu, da biste vi reagovali, niti su oni tražili nekakvu nasilnu akciju, niti su je nasilno sprovodili. Dakle, apsolutno nije bilo nijednog jedinog razloga da vi kao Poverenik za zaštitu ravnopravnosti reagujete u tim slučajevima. To je sloboda misli. Da li se vama ili nekom drugom to sviđa, to je potpuno nebitno pitanje. Suština je potpuno drugačija. Treća stvar, vi kažete, gospođo, kako ste vi reagovali putem javnih saopštenja i putem izjava za medije. Vi ste, između ostalog, sredinom prošle godine dali izjavu koja se odnosi na mene lično. Ja sam na svom slučaju osetio vašu i neprofesionalnost i nerazumevanje suštine posla. Komentarisali ste natpise žute štampe i neistine koje su iznete u toj žutoj štampi, bez ikakvih saznanja, bez ikakvih činjenica. Izneli ste vi nekakvu svoju ocenu nečega o čemu ne znate ništa. To je čist neprofesionalizam, to je sramota za profesiju kojom pokušavate da se bavite. Time ste naneli ogromnu štetu instituciji koju predstavljate i ja od vas zahtevam javno izvinjenje za neistinu koju ste izneli.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica narodni poslanik Ružica Nikolić. Narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo poverenik Janković, metodološki posmatrano, ovaj vaš izveštaj je u redu, u skladu je sa metodologijom. Međutim, kad se pročita njegov sadržaj, onda se vidi da je to okolo jadac a unutra gladac. Ja sam ovo malo obrnuo. Vi ste ovde rekli šta ste sve uradili u 2018. godini. I da sad ne trošimo vreme na elaboraciju šta ste vi sve preduzeli, to je otprilike 0,2% odnosno 0,02% u odnosu na ukupan broj stanovnika u Srbiji - 947 pritužbi, 300 preporuka, četiri predloga Ustavnom sudu. A mogli ste ujedno Ustavnom sudu podneti zahtev za usklađivanje Ustava sa Zakonom o rodnoj ravnopravnosti, pošto ste vi citirali tamo neke odredbe Zakona o rodnoj ravnopravnosti. Mene to ne bi uopšte čudilo da ste i tako nešto uradili. Tri krivične prijave, jedna tužba, jedan zahtev za pokretanje prekršajnog postupka, nešto medijacije, žalite se na javne ličnosti, na medije, pa ste onda vi napravili klasifikaciju tamo po pritužbama, kada su u pitanju lica i klasifikaciju po pritužbama kada su u pitanju oblasti. Pošto mi, srpski radikali, detaljno analiziramo ovo sve, mi smo morali, naravno, da vidimo i Zakon o rodnoj ravnopravnosti i Zakon o zabrani diskriminacije, da dovedemo u vezu sa ovim izveštajem. Član 1. ovog zakona kaže šta je Poverenik. Poverenik je, dakle, samostalan državni organ, nezavistan u obavljanju svog posla. Ali, ima jedna stvar koja se primećuje u Srbiji - što je više samostalnih, nezavisnih, nevladinih organizacija i drugih faktora u Srbiji, sve manje građani Srbije ostvaruju svoja prava. Mislim da to nije dobro i da bi vi na taj način trebali da delujete. Zatim, član 28. ovog zakona kaže šta bi Poverenik trebao, koje uslove treba da ispunjava - da ima državljanstvo Republike Srbije, diplomirani pravnik, 10 godina radnog iskustva u oblasti zaštite manjinskih prava, itd. Sve vi ovo verovatno ispunjavate, ali ima jedan momenat, a to je moralni faktor. Imajući u vidu šta ste vi radili, šta ste osuđivali a šta niste osudili, ja moram da konstatujem da vi niste baš najmoralnija ličnost za obavljanje ovog posla. Imajte u vidu da mi srpski radikali poštujemo sve one koji se zalažu za zaštitu slabijeg, starijeg, onog sa manje prava i to je nešto gde svaki normalni čovek treba da podrži, a suprotno od toga da osudi, ali vi kroz vaše aktivnosti, zajedno sa nevladinim sektorom, vi ovde pokušavate samo na populistički način o tome više da govorite i više vremena da trošite, a suštinski ne bih rekao da ste se dovoljno bavili. Ja ću vam navesti jedan primer koji ne može ostaviti nikog ravnodušnim. Jedan mlad čovek je imao saobraćajku, negde sa svoje 23 godine života, a onda je odlučio da se počne baviti sportom. On je slabo pokretan, odnosno nalazi se u kolicima. Dogurao je do toga da našu zemlju predstavlja na paraolimpijskim igrama. Njegov dolazak u jednu osnovnu školu u Ljuboviji je obezbedio profesor Aleksandar Renovčević. Zamislite, deca nisu pokazala samo na sportskom polju te rezultate, to je na njih uticalo motivaciono. Oni su rekli, mnogi od nas, deca, učenici osnovne škole - mnogi od nas ne možemo da napravimo tako značajne sportske rezultate, ali možemo u oblasti učenja i znanja da napravimo dobar rezultat i to je imalo zaista onako jedan pozitivan efekat. Vi ste mnogo više trebali da se bavite tim, a ne da osudite nešto što niko normalan ne bi osudio, a preskočite, izostavite ono što bi zaista bilo za osudu. Previše ovde govorimo i zapravo ja nisam siguran da mi možda na takav način i takve odluke šaljući u javnost, odnosno poruke, ne dovodimo možda do ugroženosti ženskih prava. Evo, mi imamo dva člana Srpske radikalne stranke, gospođa Vjerica Radeta koja je potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije i gospođa Smiljana Varga Glamočanin, potpredsednik Skupštine AP Vojvodina. Kad bi jednoj od njih rekli da su na tom mestu samo zato što su žene, ja mislim da bi se one silno uvredile. One tu nisu zbog toga što su žene, one su tu zbog toga što su zaslužile da ponesu takve funkcije, tako odgovorne funkcije i mi te pozitivne primere više treba da afirmišemo nego o nekim drugim pravima i borbama o kojima vi pričate, a u suštini to se ne dešava. Da li ste se vi, pošto ste dužni da vodite računa o ljudskim, manjinskim i svim drugim pravima, zapitali nekad kakve uslove prilikom izdržavanja kazne zatvora imaju Milorad Ulemek Legija i Zvezdan Jovanović, kao i mnogi drugi zatvorenici? Da li se krše tamo njihova ljudska prava? Da li ste se vi bavili tim problemima ili niste? Ja u to sumnjam, verovatno niste. Zakon o pomoći podršci porodicama je u manjem broju, verovatno, dobro došao, ali postoji tu veliki broj, vi ste to u svom izveštaju naznačili, porodica, veliki broj žena koje nisu ostvarile ta svoje prava. Jeste li tu intervenisali? Vaš autoritet treba da crpite iz snage javnih nastupa, mada vi uživate imunitet kao narodni poslanici, imate platu kao sudije Vrhovnog kasacionog suda. To je sasvim dovoljno. Imunitet kao narodni poslanik, a plata kao sudija Vrhovnog kasacionog suda, ali vaši alati, ovo sad nije problem isključivo vaš, kojim vi možete da delujete u javnosti da šaljete poruku nemaju neku ozbiljnu snagu, a to je ona modernizacija koja je zahvatila srpsko društvo, ugledanje na zemlje EU, na neke druge zapadne zemlje. Preporuka i mišljenje. Vi ste tamo rekli da ste prosledili dva zahteva na određena dva ministarstva. U izveštaju ne piše da li su oni odgovorili. Mislim da ste vi nezadovoljni jer vam nisu odgovorili na one primedbe koje ste vi ukazali. Čim nešto ima snagu preporuke ili mišljenja ono nema dovoljno mogućnosti da bude realizovano i da to neko prihvati ozbiljno i kao obavezu za sebe. Mene raduje činjenica kao, pretpostavljam, i sve druge kolege gde ste vi tamo rekli, a to prosto nije vaša zasluga, to je takvo stanje, da se smanjio broj, odnosno da se odmah interveniše kada je u pitanju povreda prava osoba sa invaliditetom. Meni to ukazuje da su građani Srbije dobri ljudi, da oni svoje obaveze završavaju, probleme otklanjaju vrlo brzo. Imajući u vidu da smo mi u suštini takvi, onda bi vi morali da se bavite svojim poslom isključivo u skladu sa zakonom, a ne podržavajući nevladine organizacije i ponašajući se onako kako to oni hoće. Vi znate da je određen broj predstavnika nevladinih organizacija ne samo bio nezadovoljan vašim izborom na tu poziciju, nego je jednostavno sve do 2016. godine imao ozbiljnih primedbi na vaš rad, sve dok vi niste počeli javno da nastupate onako kako su oni želeli. Još jednom ponavljam, što više nevladinih organizacija i više nevladinog sektora tupi se oštrica državnih organa. Ovde sudovi za sve ovo što se pojavi kao problem, Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, odnosno, sad je to u okviru Ministarstva za lokalnu samoupravu i drugi državni organi treba da rešavaju te probleme, a ne vi. Vi možete po neki dobar primer da nađete i da se potrudite na tom. Organizujte porodične radionice, organizujte nešto što je dobar primer, a ne da li će se poslanik zvati poslanica ili slično.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvažena gospođo Janković sa saradnicom, dame i gospodo poslanici, danas pred nama razmatranje redovnog godišnjeg izveštaja Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2018. godinu. Ovo je prvi put da se u parlamentu razmatra izveštaj jednog nezavisnog državnog organa, i ne samo vašeg, nego je bio i tu Ombudsman, a bio je i Poverenik za zaštitu informacija od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, što samo govori o velikom stepenu demokratije koja trenutno vlada u Srbiji, o otvorenosti, o harizmi našeg predsednika koji prosto dozvoljava nešto što nikad nije bila praksa, što je, po meni, potpuno normalno i treba pohvaliti tako nešto. Pročitala sam vaš izveštaj i fokusiraću se na jedan od razdela, to je diskriminacija na osnovu pola. Čujem da dobacuju. Naravno, ovo je prvi put da se tako nešto dešava, ja se ponosim što mogu danas da govorim o ovome. Potvrda ovog što sam rekla, danas u parlamentu ima više od 90 poslanica. Počeli smo sa 30% žena. Neko je rekao – kvota. Pa, nije kvota, to su pametne, sposobne, obrazovane žene koje su došle da pokažu šta znaju. Porazio me je podatak da u od 150 lokalnih samouprava samo 7,6% su na čelu žene, predsednice žene. To nije dobro. Mislim da taj procenat treba da se poveća, a ono šta ste vi ovde naveli je malo poražavajuće za sve ljude koji žive u ovoj Republici, a naročito za muškarce. S obzirom da je ovo jedna patrijarhalna sredina, svaka peta žena ovde po izveštaju je fizički ili seksualno maltretirana. Strašno. Nemam komentar. Prosto apelujem na te muškarce. Lepo reče moj uvaženi kolega, gospodin Rančić, to je izgleda želja za moći. Sramotno je to. Ovo je 21. vek. Imaju li ti muškarci ćerke? Imaju li majke? Imaju li žene? Poražavajuće je, takođe, što su zlostavljane žene, većinski procenat, znači, najveći procenat, posle 65 godine i više od 65 godina imaju žene koje su zlostavljane. Nonsens. Nedopustivo. Pa, to su naše majke, to su naše bake. One su nas odgajile. Meni samo treba da se pokaže koji je to monstrum koji svoju majku zlostavlja, svoju baku zlostavlja. Tako nešto ne sme da se događa u Srbiji. Meni je drago da sve propise koji se nude Republici Srbiji smo usvojili. Pre svega Istambulsku konvenciju. Bravo. Pa, onda, Rezoluciju 1325 – Žene, mir i bezbednost. Onda, preporuke. Jedino tako možemo da se izvučemo iz ovog sivila. Prosto, ja ne znam koji su ovo podaci koji govore da je svaka peta žena zlostavljana fizički. Naravno, uz to ide i psihičko zlostavljanje i svaka peta žena silovana. Ljudi moji, dajte da se produhovimo, dajte da radimo nešto na sebi. Ovo je strašno. Ovo je nedopustivo. Interesuje me samo - koji su to podaci i da li je moguće da je svaka peta žena zlostavljana fizički? Tako nešto se nikada ne sme ponoviti. Nadam se da će društvo silnim edukacijama, jer žene ne znaju kakva su njihova prava… S obzirom da živim na opštini Voždovac, zaista smo se potrudili da edukujemo žene, da znaju koja su njihova prava. Zato svuda podvlačim da je neophodno da se napravi protokol o saradnji u lokalu. To znači da s umreži MUP, opština, centar za socijalni rad, dom zdravlja i sudstvo. Bez toga mislim da situacija u Srbiji neće biti sjajna. Videla sam da je 30 žena ubijeno u 2018. godini. To nije dobro i sigurna sam da će sledeće godine, ako budemo imali silne edukacije, ako budemo razgovarali sa ljudima koji su prosto talog ovog društva, jer ne mogu da shvati da neko siluje nekog ili da neko naudi detetu, majci, baki, da ćemo silnim edukacijama sa tim ljudima, koji su negde na margini, prosto nije im dobro, reče moj uvaženi kolega, želja za moći, rekla bih da tu ima i silnih devijacija i nadam se da ćemo se sa tim izboriti. Ono što je još vrlo važno istaći je da ova zemlja je preživela sve i svašta, od ratova devedesetih, pa recesiju. To je deo opravdanja, ali ipak nemam opravdanje za ove silovatelje. Tačka sa njima. Doneli smo silne zakone i mislim da treba da budu još rigorozniji. Zahvaljaujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, jedan deo godišnjeg izveštaja Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2018. godinu bavi se problemom diskriminacije na osnovu starosne dobi i ono što svakako moram istaći jeste da je ovaj oblik diskriminacije čest u našem društvu. Demografska slika kako u svetu, tako i kod nas se menja. Tako da većinsko stanovništvo čine starije osobe. Takva je situacija i u Srbiji gde naše stanovništvo spada među najstarije populacije sa prognozom daljeg intenzivnog starenja. To je uzrokovano različitim faktorima, poput niskog nataliteta, fertiliteta i većeg odliva mladih iz Srbije koji zbog nezaposlenosti ili nemogućnosti nalaženja posla u struci posle završenih studija ili zato što su nedovoljno plaćeni za taj posao u struci napuštaju zemlju. Status starijih osoba u Srbiji je nepovoljan i starije osobe se svakodnevno suočavaju sa brojnim problemima kako ekonomskim, tako socijalnim i problemima u oblasti zdravstvene zaštite i kada je reč o diskriminaciji na osnovu starosne dobi može se zaključiti da je u Srbiji ovaj vid diskriminacije jedan od češćih i da su starije osobe izložene kako u samoj porodici diskriminaciji, tako i u svim segmentima života. Ova diskriminacija se može pratiti kroz različite domene, kako u domenu rada, stručnog usavršavanja, pružanja zdravstvenih usluga, usluga u oblasti socijalne zaštite. Videli smo iz samo izveštaja da se više organizacija u Srbiji bavilo ovim problemom u društvu i možemo videti da se broj pritužbi koje su upućene Povereniku u 2018. godini povećao u odnosu na prethodne godine i navedeno je da se radi o 166 pritužbi kada je u pitanju diskriminacija na osnovu starosne dobi. To je nešto što svakako nije dobro i može se reći slobodno da je i alarmantno ako se uzme u obzir da je sigurno mnogo veći broj starijih lica koja su izložena diskriminaciji koja zbog straha ili zavisnosti od mlađih članova porodice, ali često i zbog neupućenosti i nemogućnosti to zlostavljanje i diskriminaciju ne prijavljuju. Ovaj vid diskriminacije i to je nešto što moramo istaći, predstavlja potencijalni rizik od zlostavljanja i to svakako utiče i na fizičko i na mentalno zdravlje starijih osoba. Takođe, vidimo da je Poverenik dao mišljenje na set propisa iz oblasti zdravstvene i socijalne zaštite, i iskoristili bi priliku da Povereniku postavimo nekoliko pitanja upravo na tu temu. Kada je u pitanju poštovanje ljudskih prava starijih, ono u mnogome zavisi od toga da li se radi o uslugama u lokalnim zajednicama ili o korišćenju usluga u državnim ustanovama za smeštaj starih ili privatnim ustanovama. Konkretna pitanja tiču se ustanova za smeštaj, tzv. domova za stare. Naime, pored državnih ustanova za smeštaj starih lica u kojima su uslovi potpuno drugačiji, koji su pristojni i dostojni čoveka u odnosu na privatne kojih je sve više, jer zbog nedovoljnog kapaciteta državnih domova sve više se otvaraju privatni domovi za stara lica. Pošto postoje određeni uslovi i parametri za otvaranje ovakvih domova, oni se u startu, odnosno do dobijanja dozvole poštuju, ali kasnije se ta slika drastično menja. Ne kažem da je u svim privatnim domovima stanje loše, ali smo svedoci da je to česta pojava. Naime, uglavnom u ruralnim delovima grada, dalje od očiju javnosti u domovima za stare, umesto tačno predviđenog broja korisnika, u dom se smeštaju stara lica preko samog kapaciteta te ustanove, pa je npr. umesto 30 korisnika za koje su dobijene dozvole, smešteno je 40 i više korisnika. Šta se u tom slučaju dešava? Stara lica koja tu borave, ne pruža im se adekvatna medicinska nega, nemaju uslove za život kakve bi trebalo da imaju i često dolazi do zanemarivanja korisnika, odnosno pacijenata od strane zdravstvenih radnika koji su tu zaposleni, koji ili ne mogu, a često i neće da se posvete maksimalno tom korisniku. S obzirom da se radi o većini dementnih starijih osoba, koje svojoj porodici nisu u stanju da kažu šta im se dešava konkretno u tim ustanovama, ovo pitanje ostaje nerazjašnjeno, o tome se mnogo ne govori. Zato bi pitala Poverenika koliko sarađuje sa centrima za socijalni rad, sa svim onim inspekcijama koje su zadužene za obilazak ovakvih ustanova? Takođe, koliko je pritužbi bilo kada je u pitanju zanemarivanje, diskriminacija i slobodno možemo reći, često zlostavljanje starih lica u ovim institucijama? Koliko ste preporuka i mišljenja dali u konkretnim slučajevima diskriminacije na osnovu starosne dobi i koje ste, zakonom utvrđene mere tom prilikom izrekli? Zatim, kao jedan od problema takođe se javlja i kada su u pitanju samohrane starije osobe koje imaju potrebu za uslugom pomoć u kući. Ova usluga je često nedostupna u manjim lokalnim sredinama upravo zbog malog broja geronto domaćica. To je veliki problem i to je nešto na šta takođe treba da reagujete. Zatim, prilikom smeštaja u ustanove za stare, velika je mogućnost zloupotreba kada su u pitanju osobe koje pate od demencije ili drugih duševnih oboljenja. Svi smo svedoci priče koju je prenela unuka osobe koju je trebalo smestiti u jednu od ovih ustanova. Naime, od dementne stare osobe je traženo da potpiše ugovor o doživotnom izdržavanju sa ovom ustanovom, da bi nakon njene smrti ta nekretnina ostala samom domu. S obzirom da ste kao kadar DS bili direktor jednog geronto centra do 2012. godine, sigurno ste upućeni u ovu problematiku u čudi nas da ovom problemu niste posvetili više pažnje, jer sigurno znate i sami za mnoge slučajeve zloupotreba. Međutim, kada je u pitanju konkretan slučaj ove stare žene, dementne, kojoj je direktor doma hteo da otme nekretninu, izostala je vaša reakcija. Kao što je izostala kada su pojedini izdajnici i strani plaćenici dr Vojislava Šešelja nazvali ratnim zločincem. Umesto da reagujete, vi ste na ovakve pojave ostali nemi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, u ovom izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti navedeni su neki ključni problemi u ostvarivanju ravnopravnosti i zaštiti od diskriminacije. Data su istraživanja Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Vidimo da je jedno od istraživanja rađeno sa predstavnicima medija, kao kategorijom koja direktno može uticati na zastupljenost ove teme kroz svoje izveštavanje. Ono što u ovom izveštaju obeshrabruje, to je broj pritužbi na diskriminaciju po osnovu invaliditeta. Iako postoji veliki napredak u obezbeđivanju uslova za nesmetano funkcionisanje osoba sa invaliditetom, jasno je da se u toj oblasti još dosta toga mora uraditi. U jednom delu izveštaja stoji da je potrebno stvaranje takvog kulturnog obrasca i društvenog diskursa u kome se diskriminacija osuđuje, a ravnopravnost poštuje i podržava. Mislim da naše društvo ima takav jedan obrazac i jeste na tom diskursu, samo je pitanje u kojoj meri. Realno, to nigde u svetu i verovatno nikada i neće biti 100%, jer će negativnih pojava u društvu uvek biti, ali je činjenica da se moramo truditi za zaštitimo ugrožene kategorije u što većoj meri. Ono o čemu takođe moramo voditi računa, jeste da ne dođe do zloupotreba i da percepcija ravnopravnosti ne bude iskrivljena, jer sam potpuno sigurna da svi mi znamo da ravnopravnost ne znači biti iznad nekoga, nego u istoj ravni sa nekim. Vratiću se na kratko na onaj deo o poštovanju. Generalni utisak je da u današnje vreme nedostaje poštovanja, bilo da se ono odnosi na poštovanje ljudi, poštovanje prava ili poštovanje sloboda i često moramo jedni druge podsećati, a neretko i zahtevati poštovanje. Međutim, neretko ga i uskratimo nekom drugom. To je polazna tačka za rešavanje ove vrste problema, učenje o elementarnom ukazivanju poštovanja i smanjenju predrasuda, a to je posao za svakog pojedinca. Mi imamo zakonodavne i institucionalne okvire i u oblasti zaštite ljudskih prava, imamo i Strategiju za prevenciju i zaštitu od diskriminacije, imamo nezavisne organe, imamo kancelarije koje se bave ovim problemom, ali nas uvek sve vraća na ono što je možda i najteže, a to je promena ugla gledanja i stavova. Promene u životu, promene u društvu su rezultat promene stavova u ponašanju. Na dobrom smo putu kada je u pitanju unapređenje ljudskih prava osoba koje pripadaju osetljivim društvenim grupama. Kada govorimo o nacionalnim manjinama, tokom 2018. godine usvojene su izmene i dopune Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina i izmene i dopune Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Najbrojnije nacionalne manjine u Republici Srbiji kao što je poznato su Mađari koji čine 3,5%, zatim Romi koji čine 2,1% i Bošnjaci koji čine 2%. Sve druge etničke grupe imaju pojedinačne udele niže od 1%. U Boru, Romska nacionalna manjina zauzima 3,61% od ukupnog stanovništva. Mi dosta radimo na njihovoj integraciji u društvu, obzirom na prisutnost problema i neadekvatnih uslova života u neformalnim romskim naseljima, grad Bor je u saradnji sa Ministarstvom građevinarstva i Kancelarijom za ljudska i manjinska prava sproveo projekat koji finansira EU, a koji podrazumeva unapređenje stambenih uslova romskih porodica. Završena tehnička dokumentacija, odnosno projekat zgrade, urađen je i plan raseljavanja i 60 porodica koje su uglavnom socijalni slučajevi biće useljene u nove stanove.65 Vi ste u ovom izveštaju dobro objasnili da su direktne posledice siromaštva i uslova u kojima Romi žive česte pojave ugovorenih dečiji brakova, što predstavlja veliki izazov za integraciju mladih romske nacionalnosti, koji su posebno u riziku od socijalne isključenosti. Tu je i nedostatak obrazovanja, što implicira probleme pri zapošljavanju, a ne treba zaboraviti ni nasilje u porodici koje je takođe jedno od posledica tradicionalnog sklapanja brakova maloletnih lica. U principu, to je uzročno posledična veza i sa tim je prilično teško boriti se, pa ipak ovim projektom im pružamo mogućnost socijalizacije, a na njima je da tu mogućnost iskoriste za integraciju u društvo, naravno uz poštovanje većinskog naroda i ostalih nacionalnih manjina, jer svima nam je interesu da živimo u što boljem i što kvalitetnijem društvu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, uvažena Poverenice sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, pred nama se nalazi izveštaj za 2018. godinu Poverenice, koji se razmatra ovde u domu Narodne skupštine, za razliku od onih prethodnih godina kada se ovaj izveštaj razmatrao na skupštinskim odborima. Ovo, naravno, doprinosi transparentnosti i većoj informisanosti građana o svim onim aktivnostima sa kojima se Poverenica susretala u svom radu u 2018. godini. Najpre moram da kažem, što se samog izveštaja tiče, da je on apsolutno urađen u skladu sa metodologijom izrade jednog izveštaja, da je on sveobuhvatan, da taksativno navodi sve one poteškoće sa kojima su se građani susretali, da dajete mišljenje, da dajete preporuke, da pokrećete postupke i ono što posebno želim da naglasim, a što se u vašem izveštaju vidi, da preporuke koje ste dali institucijama i drugima, a tiče se zaštite osoba sa invaliditetom, odnosno pružanjem podrške u ostvarivanju njihovih prava, da su svi ispoštovali u stoprocentnom iznosu. Znači, to pokazuje da smo mi kao društvo osetljivi, da smo mi kao društvo humani, ali naravno pokazuje i to da imamo saznanja i prepoznajemo kada je nešto diskriminacija i u postupanju organa javne vlasti. Takođe, moram da istaknem da ste izveli mnoge obuke koje se upravo tiču organa javne vlasti, da na adekvatan način i u pravo vreme prepoznaju svako ono postupanje koje može dovesti jedno lice ili više lica u situaciju da može biti diskriminisano. Naravno, želim da se osvrnem na jednu grupu koju ste vi ovde predstavili, a to su pitanja koja se odnose na stare osobe. Danas je 1. oktobar, Međunarodni dan starih. Ovde u Domu Narodne skupštine, pod pokroviteljstvom predsednice Narodne skupštine Maje Gojković i zajedno sa vama, u maloj sali održan je jedan sastanak koji se tiče međugeneracijske solidarnosti. Sastanak je bio zbilja impresivan. Prisustvovala su deca, prisustvovali su stari, prisustvovali su predstavnici nadležnih ministarstava i zbilja međugeneracijska saradnja i zbližavanje i pokazivanje empatije prema starijima, zbilja je možda jedan od glavnih zadataka našeg društva i na onome što treba da radimo. Broj podnetih pritužbi koji se tiče starih lica, svakako direktno ne implementira, a njih je mali broj, svakako direktno ne implementira stanje starih uopšte u našem društvu. Međutim, moram da istaknem da od 2014. godine, Vlada je učinila i te kakve pomake upravo u zaštiti starih lica. Najpre želim da istaknem, kada su u pitanju stari bez porodičnog staranja i bez sopstvenih prihoda, omogućen je smeštaj u privatne domove. Naravno, troškove smeštaja snosi budžet Republike Srbije, a sve u cilju da bi se smanjile liste čekanja i da bi starim licima, koji imaju potrebu za takvom uslugom, pravovremeno i blagovremeno bio pružen takav smeštaj. Naravno, želim da istaknem da je Vlada mnogo učinila i kada se tiče zdravstvene zaštite starih lica. Smanjene su liste čekanja kada se tiče samog dijagnostičkog postupka. Nekada je to trajalo godinama, danas traje od 30 do 60 dana. Takođe, uveden je elektronski recept, znači stari ljudi ne moraju da idu stalno kod lekara radi prepisivanja svoje terapije i takođe Vlada je puno učinila, sem na izgradnji putne infrastrukture koja se tiče auto puteva, puno su učinile i lokalne samouprave na izgradnji putne infrastrukture od grada prema selu, što skraćuje putovanje starim licima do zdravstvenih ustanova i naravno svih onih ustanova koje su njima neophodne. Naravno, želim da naglasim da je Vlada za razvoj usluga socijalne zaštite takođe budžetom opredelila namenski transfer za razvoj usluga socijalne zaštite, među kojima spada i kategorija starih i tu pre svega želim da naglasim uslugu u pomoći u kući starim licima, kako bi stara lica kroz adekvatnu podršku ostala u svom prirodnom okruženju. Stari su kategorija našeg stanovništva od kojih treba mlađi da uče i danas je to u Domu Narodne skupštine na impresivan način i prikazano. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Ljubić. Izvolite, kolega. MILAN LjUBIĆ: Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena Poverenice, poštovani narodni poslanici, institucija Poverenika preventivno deluje na polju zaštite od diskriminacije. U izveštaju je ukazano na probleme sa kojim se građani susreću, ukazano je i na rizike koji mogu da prerastu u probleme, ali ukazano je i na postupke u uklanjanju nepravilnosti. Od velikog je značaja što su u 2018. godini usvojeni određeni propisi za zaštitu od diskriminacije i unapređenje ravnopravnosti u pojedinim oblastima. Tako su realizovane neke odredbe, preporuke Poverenika. Takođe, realizovane preporuke dale su pozitivne rezultate i počele su da deluju. Naše zakonodavstvo u ovoj oblasti usklađuje se sa evropskim i međunarodnim standardima. To predstavlja jednu osnovu, pravni okvir za dalje razvoj antidiskriminacionog zakonodavstva sa mogućnošću daljeg unapređivanja. Sve to u cilju unapređenja ravnopravnosti i suzbijanja pojava diskriminacije. Radi se i na unapređenju propisa koji će delovati na ostvarivanju ravnopravnosti. Zato imamo angažovanje relevantnih aktera i organa iz pojedinih oblasti, koji su upoznati sa problematikom i koji daju svoj doprinos u rešavanju ovakvih nepravilnosti i u postupku donošenja propisa. Tako da se praksa menja na bolje i o tome govore i usvajanje određenih zakona i podzakonskih akata. U tom smislu, u izveštajnom periodu doneti su Strategija podsticaja rađanja, Strategija javnog zdravlja, Strategija bezbednosti i zdravlja na radu u Republici Srbiji, Zakon o sprečavanju nasilja u porodici, Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći kojim se uređuje besplatna pravna pomoć za građane kao njene korisnike. Društvo se i dalje suočava sa brojnim izazovima na planu unapređenja rodne ravnopravnosti. Invaliditet kao osnov diskriminacije je prisutan. Po preporukama za otklanjanje posledica odredba Zakona o zabrani diskriminacije po osnovu invaliditeta, kao ličnog svojstva, postupljeno je u svim slučajevima. Što se tiče broja pritužbi vezanih za pol. Žene su podnele veći broj pritužbi. Razlog je što su po povratku sa porodiljskog odsustva dobijale mesta nižeg ranga ili nemogućnost napredovanja, ali i porodičnog nasilja. Poverenik je dao preporuke sudovima, a većina državnih organa je postupila po preporukama. Primer dobre prakse je što su po preporukama Poverenika, probleme građana u 98% slučajeva rešavali organi javne vlasti i to je veoma značajno. U proteklom periodu država je puno toga uradila na planu unapređenja zakonodavnog institucionalnog okvira za postizanje rodne ravnopravnosti i zaštite o diskriminaciji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena Poverenice, poštovani narodni poslanici, institucija Poverenika preventivno deluje na polju zaštite od diskriminacije. U izveštaju je ukazano na probleme sa kojim se građani susreću, ukazano je i na rizike koji mogu da prerastu u probleme, ali ukazano je i na postupke u uklanjanju nepravilnosti. Od velikog je značaja što su u 2018. godini usvojeni određeni propisi za zaštitu od diskriminacije i unapređenje ravnopravnosti u pojedinim oblastima. Tako su realizovane neke odredbe, preporuke Poverenika. Takođe, realizovane preporuke dale su pozitivne rezultate i počele su da deluju. Naše zakonodavstvo u ovoj oblasti usklađuje se sa evropskim i međunarodnim standardima. To predstavlja jednu osnovu, pravni okvir za dalje razvoj antidiskriminacionog zakonodavstva sa mogućnošću daljeg unapređivanja. Sve to u cilju unapređenja ravnopravnosti i suzbijanja pojava diskriminacije. Radi se i na unapređenju propisa koji će delovati na ostvarivanju ravnopravnosti. Zato imamo angažovanje relevantnih aktera i organa iz pojedinih oblasti, koji su upoznati sa problematikom i koji daju svoj doprinos u rešavanju ovakvih nepravilnosti i u postupku donošenja propisa. Tako da se praksa menja na bolje i o tome govore i usvajanje određenih zakona i podzakonskih akata. U tom smislu, u izveštajnom periodu doneti su Strategija podsticaja rađanja, Strategija javnog zdravlja, Strategija bezbednosti i zdravlja na radu u Republici Srbiji, Zakon o sprečavanju nasilja u porodici, Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći kojim se uređuje besplatna pravna pomoć za građane kao njene korisnike. Društvo se i dalje suočava sa brojnim izazovima na planu unapređenja rodne ravnopravnosti. Invaliditet kao osnov diskriminacije je prisutan. Po preporukama za otklanjanje posledica odredba Zakona o zabrani diskriminacije po osnovu invaliditeta, kao ličnog svojstva, postupljeno je u svim slučajevima. Što se tiče broja pritužbi vezanih za pol. Žene su podnele veći broj pritužbi. Razlog je što su po povratku sa porodiljskog odsustva dobijale mesta nižeg ranga ili nemogućnost napredovanja, ali i porodičnog nasilja. Poverenik je dao preporuke sudovima, a većina državnih organa je postupila po preporukama. Primer dobre prakse je što su po preporukama Poverenika, probleme građana u 98% slučajeva rešavali organi javne vlasti i to je veoma značajno. U proteklom periodu država je puno toga uradila na planu unapređenja zakonodavnog institucionalnog okvira za postizanje rodne ravnopravnosti i zaštite o diskriminaciji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam – da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Red je sada dati odgovore na pitanja narodnih poslanika i poslanica. Neka ću zbirno koja su bila ista ili su se odnosila na neku istu oblast i naravno pojedinačno za ono što su bila konkretna pitanja. Narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević, ostala sam dužna u prvom delu, izvinite, nije bila namera. Samo sam ispustila pitanje da li se radi o diskriminaciji ono što se dešava sa Srpskom listom na Kosovu. Da, radi se o nedopustivom kršenju ljudskih prava Srba na Kosovu i radi se o nejednakom tretmanu jedne političke liste, ali to samo mogu dati kao konstataciju. Narodni poslanik Predrag Jelenković je imao nekoliko pitanja koja se odnose, ne vidim da li je narodni poslanik tu, ali ću odgovoriti. Iz regiona južne i istočne Srbije u 2018. godini pritužbe su najviše podnosila fizička lica i najviše su se odnosile na oblast rada i zapošljavanja i postupke pred organima javne vlasti. Dakle, region južne i istočne Srbije u potpunosti odražava isto stanje po pitanju broja pritužbi i oblasti, kao što ste imali priliku da vidite i u izveštaju. Pitanje istog narodnog poslanika koje se odnosi na oblast obrazovanja i stručnog osposobljavanja, u kome je podneto 50 pritužbi, pretežno se odnose na oblast obrazovanja, i to na različita postupanja, odnosno propuštanja predškolskih ustanova ili osnovnih škola, dok se najmanji odnose na oblast visokoškolskog obrazovanja. Narodni poslanik Jelenković pitao je šta znači preporuka broj 16. Odnosi se na potrebu osnivanja socijalnih i zdravstvenih ustanova, kao i razvijanje međusektorskih usluga, imajući u vidu da Zakon o socijalnoj zaštiti predviđa upravo ovakve usluge. Tražio je pojašnjenje naše preporuke broj 19 – koje su to aktivnosti koje je potrebno kontinuirano sprovoditi na podizanju svesti o prepoznavanju obaveznosti prijave nasilja, naročito u sistemu zdravstvene zaštite. Dakle, mislili smo pre svega na edukaciju zdravstvenih radnika i uvećanje njihovog kapaciteta za prepoznavanje i reagovanje na nasilje i njihovu saradnju sa drugim sistemima kao što su policija, socijalna zaštita i tako dalje. Što se tiče rada na izvesnoj promociji značaja eliminisanja govora mržnje, pitao je da li smo posebna sredstva odvojili. Ne. Čuli ste da nismo u mogućnosti. Poverenik za zaštitu ravnopravnosti je deo državnog i društvenog uređenja Republike Srbije i kao što važe sve mere štednje za druge organe, to važi i za Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, tako da nismo predviđali u budžetu posebna sredstva. Zahvalila bih se narodnoj poslanici gospođi Ivković i gospodinu Miletić Mihajloviću na pohvali, zaista konstataciji da je izveštaj iscrpan, da sada ne ponavljam, tu nije bilo konkretnih pitanja, ali što ste zapravo izneli koliko je značajno da imamo jedan sveobuhvatan pregled stanja. Što se tiče pitanja narodnog poslanika gospodina Miladina Ševarlića da li bi trebalo osnovati mušku parlamentarnu mrežu, ne znam, zaista, moja puna podrška osnivanju ženske parlamentarne mreže, zbog toga što ne postoji nikakva dilema. Evo, danas smo tek na broju od 90 narodnih poslanica. Narodna poslanica gospođa Malušić, sa čijim sam izlaganjem u potpunosti saglasna, upravo ističe da su narodne poslanice značajno izmenile taj javni diskurs, dale ozbiljan doprinos da danas imao jednu drugačiju sliku u društvu. Mislim da nam mnogo više solidarnosti na svim poljima, a posebno ove ženske, nimalo neće faliti. A da li će se ovde i narodni poslanici odlučiti na formiranje mreže, to nije zabranjeno i neće biti nikakav vid diskriminacije. Što se tiče položaja Srba na Kosovu, naravno da nije moguće da Poverenik sam rešava ta pitanja. Potpuno sam saglasna sa vama da se radi o ozbiljnim kršenjima prava. Vi vrlo dobro znate da je to poseban položaj, pitanje koje traje više decenija i da mi svakako ne možemo sami ovo pitanje rešavati. Dajemo punu podršku Vladi Republike Srbije i pozdravljamo sve napore i Vlade Republike Srbije i predsednika Republike Srbije koji su se posebno fokusirali na poboljšanje položaja i rešavanje brojnih problema Srba na Kosovu. Što se tiče pitanja koje se odnosi na to kako izgleda prevod srpski za LGBT zajednicu, dakle, nije to izmislio Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, koristi se već od kraja 20. veka i prevod je - lezbejke, gejevi, biseksualci i transrodne osobe. Na pitanje zašto samo srpski poglavari mogu biti izvrgnuti ruglu i plakat koji ste mi dostavili na kojem se nalazi vladika crnogorsko-primorski Amfilohije Radović, mi nismo imali pritužbu. Inače, apsolutno je nedopustiva slika koja svakako šalje potpuno pogrešnu sliku o našem društvu i nedopustivo je ponašanje i odnos prema vladiki. Inače, i u javnosti je postojala informacija da je vladika Amfilohije Radović podneo krivičnu prijavu, a postupak se nalazi pred sudom. Prema članu 36. stav 2. Zakona o zabrani diskriminacije, Poverenik za zaštitu ravnopravnosti ne može postupati. Želim da se zahvalim narodnom poslaniku gospodinu Rančiću na jednom posebnom sagledavanju nasilja i ukazivanju na sve aspekte, posebno sa aspekata profesije kojom se dugo godina bavio, i još jednom čestitke što je Gadžin Han prošle godine osvojio prvo mesto za opštinu-grad jednakih mogućnosti. Što se tiče pitanja narodne poslanice gospođe Danice Bukvić oko rodne ravnopravnosti u lokalnim samoupravama, dakle, to je više bila konstatacija, ali mi smo potpuno saglasni da se tom pitanju treba posebno posvetiti pažnja. Posebno je bila konstatacija, što je bilo i njeno delimično pitanje, ali i prethodno narodnih poslanika, u vezi sa diskriminacijom na osnovu zdravstvenog stanja, šta je zapravo bilo u pitanju. Pritužbe su se odnosile i postupljeno je po našim pritužbama na dostupnost lekova. Moram ovom prilikom javno da pohvalim Republički fond za zdravstveno osiguranje koji je postupio po svim našim preporukama, što u mnogim slučajevima nije bilo jednostavno, tako da je mnogim našim građanima omogućeno bolje lečenje i lekove najnovije generacije. Ostala sam dužna, ali sada više narodna poslanica Tatjana Macura nije tu, ali pitala je da li smo nešto preduzeli za obolele od multipla skleroze. Ove godine smo imali sastanak sa udruženjima obolelih i rekli su nam da će uskoro poslati nešto što će pre ličiti na inicijativu nego na pritužbu, jer smo na taj način mnogima, recimo, obolelima od osteoporoze, obolelima od melanoma, zahvaljujući takvoj jednoj dobroj saradnji omogućili, zajedno sa Republičkim fondom zdravstvenog osiguranja i Ministarstvom zdravlja, kvalitetnije lečenje i rešili probleme bubrežnih bolesnika otvaranjem posebnog odeljenja za dijalizu u Vrnjačkoj Banji. Što se tiče pitanja narodne poslanice Dragane Kostić, koji se odnosio na rodno budžetiranje da nismo pažnje posvetili. Nismo, možemo jedino na zahtev Narodne skupštine, a možemo i sami da pravimo poseban izveštaj o diskriminaciji na osnovu pola ili, recimo, položaju žena. Inače, citirali smo Izveštaj UN dimena, agencije UN za rodno ravnopravnost, dakle to je iz njihovog izveštaja, ali mi nismo ni radili punu analizu svih lokalnih samouprava, pa nismo ni mogli da je sadržimo, jer prosto nije moguće. Mi smo uradili analizu broja žena u svim organima javne vlasti na lokalnom nivou, ali prosto, ne možete sve te poslove koje bismo i mi sami želeli da završimo. Zato, kao što sam vam i rekla predstavljamo, dajemo relevantna istraživanja sva u našem izveštaju da vi imate, da vam bude od pomoći u vašem radu, jer nisu pritužbe kao što sam naglasila jedini pokazatelj prisutnosti diskriminacije. Što se tiče konstatacije, da nismo reagovali na uvredu na račun predsednice parlamenta, evo možete videti na našem sajtu, 4. decembar 2018. godine, možda je slučajno ispušteno. Znate kako, neka naša upozorenja i saopštenja naiđu na mnogo veći odjek u javnosti, neka ne, ali zato možete svako naći na našem sajtu gde, evo, piše, samo ću prvi pasus da ne čitam celo saopštenje: „Poverenica za zaštitu ravnopravnosti osuđuje uvrede koje na račun predsednice Narodne skupštine Maje Gojković izneo glumac Sergej Trifunović putem društvenih mreža…“ i da vam ne čitam zaista dalje saopštenje. Zahvaljujem se narodnoj poslanici Stefani Miladinović na pohvali ovog izveštaja i podržavam tu konstataciju, zapravo na neki način kritiku zajedničku svima nama ovde što o ovim životnim temama ne razgovaramo mnogo više i opet, kažem, vrata su potpuno otvorena da tu komunikaciju poboljšamo. Dobra je ideja da o nekim pojedinačnim slučajevima razgovaramo i mnogo ranije i da možda u nekim formatima analiziramo neke slučajeve kako bi neke probleme mogli da zajednički rešavamo. Želim samo da kažem, da se zahvalim, takođe, narodnom poslaniku Miliji Miletiću i još jednom čestitke opštini Svrljig, vode i žene i nalaze se na ključnim pozicijama što jeste bio jedan od kriterijuma kada je opština Svrljig osvojila treće mesto na našim konkurs u opštini grad jednakih mogućnosti. Naravno, ne jedini, jer one nisu tu samo zato što su žene, već su značajan doprinos dale. Konstatujem da je tačno da smo saglasni sa vama oko položaja dece na selu i položaja žena na selu. Videli ste da veliki deo našeg izveštaja upravo sadrži preporuke za njihovo poboljšanje. Dali smo inicijativu za dopunu Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju radi utvrđivanja podsticaja za mlade žene i druge osetljive grupe stanovništva u ruralnim područjima. Imate na strani 130, da sada ne bi zadržavala i čitala vam čitavo obrazloženje. Dakle, u potpunosti podržavamo sve ono što ste naveli u vašem izlaganju i saglasni smo da smo našim selima svi dužni da posvetimo mnogo više pažnje. Hvala narodnoj poslanici, Jeleni Vujić Obradović što naglašava kako vidi Izveštaj kao vrlo značajan za sve građane i građanke, ujedno hvala svima koji ga tako vide kao nešto što je važno za sve nas. Zahvaljujem se gospodinu Nemanji Šaroviću, narodnom poslaniku na iznetoj kritici. Potpuno sam saglasna sa stavom gde vladaju stereotipi i predrasude, tu nema ravnopravnosti, sigurno. Što se tiče konstatacije kršenja Ustava člana 21. treba ga pogledati malo bolje i videti da tu nikakvog kršenja sa naše strane nema, već naprotiv, da upravo radimo u skladu sa članom 21. Tačno je da mi je jako važno šta o Srbiji misle svi i naravno, šta misle međunarodna zajednica. Potpuno je tačno da mi je stalo i da se trudim da Srbiju reprezentujem na najbolji mogući način. Što se tiče konstatacije o upotrebi rodno senzitivnog jezika i ugrožavanja prava na abortus, da se ne vraćamo, u sekularnoj državi sam već odgovorila, tako da se ne bi vraćala jer sam već dala odgovor na to pitanje. Što se tiče vaše konstatacije na moj odgovor dnevnom listu „Kurir“ potpuno ste u pravu. Izvinjavam vam se zbog toga što je „Kurir“ pogrešno potpuno preneo samo polovinu moje izjave, tako da imate potpuno pravo da vam kažem da su oni skratili prvi deo moje izjave. Ja imam dokaz da sam upravo poslala odgovor da ja za „Kurir“ kažem da mi ne raspolažemo relevantnim informacijama o navedenom događaju, tako da bi svako komentarisanje slučaja gospodina Šarovića bilo neozbiljno i neodgovorno, a da kao Poverenik kontinuirano ukazujemo da se u svakom pojedinačnom slučaju, bez obzira da li je u pitanju javna ličnost mora voditi o interesima i pravima deteta. U ovakvim situacijama kada se dovede u pitanje bezbednost deteta moralo bi postojati dovoljno svesti kod bračnih partnera da se nesuglasice ostave po strani, da je interese deteta iznad svega, naprotiv, samo smo dali potpunu konstataciju. Meni je žao zbog toga što je to predstavljeno da je bilo ko osudio vaš slučaj, naprotiv, imam dokaz da nisam dala takav odgovor, ali vam se izvinjavam zbog toga što se može steći utisak da sam ja komentarisala nešto o čemu nisam imala informacije, upravo sam takav odgovor i dala. Nažalost, skraćen je i data je samo druga rečenica koja je tako preneta, izvučena je apsolutno iz konteksta. Što se tiče konstatacije narodnog poslanika Srete Perića koji konstatuje da je metodologija dobra, da ima primedbu zašto se pominje u inicijativi za ocenu ustavnosti Zakon o rodnoj ravnopravnosti. Ne pominje se Zakon o ravnopravnosti polova važeći samo kao jedan dodatak u inicijativi za ocenu ustavnosti Zakona finansijskoj podršci porodici sa decom, što upravo govori suprotno onome što je negde konstatacija. Naravno, svako ima pravo na mišljenje, ja jako uvažavam svaku vrstu kritike, a to je da se ne bavimo dovoljno najslabijima. Naprotiv, ceo izveštaj je upravo posvećen našim najosetljivijim društvenim grupama. Kada je u pitanju položaj građana koji se nalaze na služenju kazni zatvora, to je nadležnost za zaštitnika građana koji predstavlja nacionalni mehanizam za prevenciju torture. Što se tiče potrebe postojanja organa i slabosti naših preporuka, o tome govori 98% postupanja organa javne vlasti po njima. Što se tiče odgovora na pitanje narodnoj poslanici Ljiljani Malušić, hvala vam na pohvali Izveštaja. Potpuno sam saglasna sa vama o položaju žena. Pitali ste čije je istraživanje koje smo najavili. Veliko opsežno OEBS-ovo istraživanje emisije OEBS-a o nasilju i seksualnom uznemiravanju. Tako je, vrlo poražavajuće, izgleda da žene nisu ohrabrene još uvek da o tome pričaju. Ko zna na šta ćemo naići jednog dana, što je pitanje čija je krivica. Tačno je da ja prvi put predstavljam Izveštaj. Znam da nije bila upućena vaša kritika meni. Mi smo svake godine redovno dostavljali, da neko ne pomisli da mi raspravljamo prvi put zbog toga što mi nismo dostavili. Tačno je, prethodna poverenica jeste predstavljala, ja sam prvi put i zbog toga se jako radujem, pogotovo što je to danas na Međunarodni dan starih. Odgovor narodnoj poslanici Ružici Nikolić koji se odnosi, takođe, izvinjavam se što sam na trenutak izašla, zaista sam morala, nisam želela da time pokažem bilo kakvo poštovanje prema bilo kom narodnom poslaniku. Sarađujemo puno sa centrima za socijalni rad, upravo zbog toga što najčešće pritužbe stižu za postupke pred organima javne vlasti, često sa centrima koji su spremni da ispoštuju većinu naših preporuka, jer su negde i sami svesni da je teško izdići se iznad sopstvenih predrasuda u vrlo osetljivim postupcima koji se vode pred centrima. Što se tiče konstatacije da se nisam dovoljno bavila starijima i položaju starijih ustanovama socijalne zaštite, moram priznati da je to apsolutno netačno, jer kao što vidite od 2015. godine od izbora na ovo mesto, ne postoji ni jedna godina u kojoj nije postojalo bar jedno istraživanje o starijima. Što se tiče konkretnog vašeg pitanja oko zloupotrebe starijih i brojnim vrstama prevara, pa i prinudnim smeštajima i potpisivanjima ugovorima o doživotnom izdržavanju i zloupotrebi starih, imaćete prilike da vidite u izveštaju o radu za 2019. godinu kada sledeće godine budemo predstavljali, jer smo ove godine dali preporuku svim centrima za socijalni rad i svim ustanovama socijalne zaštite upravo oko predrasuda koje oni imaju kada smeštaju starije, znači naše najstarije u dom, zato što smatraju da oni nisu zbog svoje starosti, nisu sposobni da odlučuju o svom životu. Dakle, to je nešto što je potpuno nedopustivo i sa čime sam potpuno saglasna sa vašim izlaganjem, a inače bila sam, tako je, 12 godina sam provela u sistemu socijalne zaštite, nisam bila kadar ni jedne političke stranke, niti član ni jedne, što ne mislim da je nešto loše u životu, ne znam da li ću to nekada biti, ali samo do sada nisam bila nikada. Što se tiče pitanja i više konstatacija narodne poslanice Studenke Kovačević, hvala na jednom iscrpnom obrazloženju svega onoga što se radi u našem društvu, pogotovo na onom najtežem poslu, a to je izmena društvenog i kulturnog konteksta. Hvala vam što ste potpuno svesni toga, kao narodna poslanica, i što u vama imamo partnere upravo u toj promeni. Što se tiče konstatacije da vas obeshrabruje broj pritužbi, zaista nema razloga, ni jednog, zato što mene to lično ohrabruje. Ja imam potpuno drugi pristup tome i moje koleginice i kolege zato što, rekla sam to još jednom, ali da konstatujem, broj pritužbi može i dramatično da se poveća, to nikako ne znači da se povećala diskriminacija. Pa, evo, da li vidite koliki broj prijavljenih nasilja imamo? Ako o tome pričamo i rešavamo probleme broj će se povećavati, možda će se nekada smanjiti sve to zavisi od aktuelnog društvenog konteksta. Takođe, zahvaljujem se još jednom narodnoj poslanici Milanki Jevtović Vukojičić, koja zaista koristi svaku priliku, ne samo danas u plenumu kada razmatramo izveštaje, nego da konstatuje da je jako značajan u radu i da je iscrpan i detaljan i pruža uvid vama, kao narodnim poslanicima i poslanicama, na najvišem mestu u našoj državi, da realno sagledavaju stanje i pomažu u kontroli izvršne vlasti. Takođe, na kraju hvala narodnom poslaniku Milanu Ljubičiću na svim ovim pohvalama i konstatacijama. Hvala vam svima još jednom na pažnji. Nadam se da sam odgovorila na pitanja svih narodnih poslanika. Ako sam slučajno nešto ispustila nije bila namera da bilo koga ne ispoštujem, jer je u radu institucija na čijem sam čelu izuzetno važno i najvažnije mišljenje Narodne skupštine Republike Srbije. Hvala još jednom na pažnji.
Zahvaljujem. Koleginice Radeta, po kom osnovu? (Vjerica Radeta: Replika.) Nemate pravo na repliku, pogotovo ne u ovom delu sednice. Nije vas ni jednom spomenula. Kolega Ševarliću, vi po kom osnovu? (Miladin Ševarlić: Replika.) Nemate ni vi pravo na repliku. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika zaključujem jedinstveni pretres. (Vjerica Radeta: Poslovnik.) Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Arsiću, povredili ste član 107. Poslovnika Narodne skupštine, kada malo pre niste reagovali dok je govorila gospođa Brankica Janković, Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, odgovarajući na pitanje koleginice narodnog poslanika, vezano za glasanje 6. oktobra na Kosovu i Metohiji. Tim povodom, pet puta je pomenula južnu srpsku pokrajinu i svaki put suprotno Ustavu Republike Srbije je rekla „Kosovo“, „Kosovo“, „Kosovo“. Gospođo Brankice Janković, izbori 6. oktobra se održavaju u AP Kosovo i Metohija. Za „Srpsku listu“ se glasa na Kosovu i Metohiji. Dakle, ne možete, ne smete vi javno da govorite. Mi smo vas još danas kritikovali da ne reagujete kad neko drugi krši Ustav, a vi pet puta kao da se inatite Narodnoj skupštini, kao da se inatite narodnim poslanicima, ali dobro, to je vaš obraz i vaš odnos prema Narodnoj skupštini koliko god pokušavate da se tako fino predstavite, a pre svega prema Ustavu Republike Srbije. Dakle, zapamtite da nikada ne zaboravite, Kosov i Metohija je AP i sastavni deo Republike Srbije. Hvala.
Koleginice Radeta, koleginica Brankica nikako nije mogla da pogreši, jer ako je podnosila izveštaj o Kosovu i Metohiji i raspravljala o njemu, smatra ga sastavnim delom Republike Srbije. (Vjerica Radeta: Nije ona pogrešila, nego ti što nisi reagovao kada je rekla.) Tako da, samo vas pitam da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Vjerica Radeta: Ne.) Ne. Zahvaljujem. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova Komisije za istragu posledica NATO bombardovanja 1999. godine po zdravlje građana Srbije, kao i uticaja na životnu sredinu sa posebnim osvrtom na posledice koje je ostavila upotreba projektila sa osiromašenim uranijumom. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da je shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članovima poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova Komisije za istragu posledica NATO bombardovanja 1999. godine po zdravlje građana Srbije, kao i uticaja na životnu sredinu sa posebnim osvrtom na posledice koje je ostavila upotreba projektila sa osiromašenim uranijumom, koji je podneo narodni poslanik docent dr Darko Laketić. Da li predlagač, narodni poslanik, Darko Laketić, želi reč? (Da) Izvolite, kolega Laketiću.
Zahvaljujem se, gospodine potpredsedniče Narodne skupštine. Uvažene kolege narodni poslanici, naime Komisiju za utvrđivanje posledica NATO bombardovanja izabrali smo svi zajedno ovde prošle godine na predlog predsednika Narodne skupštine, gospođe Maje Gojković. Na ovaj način nesumnjivo smo izašli u susret narodu i počeli na jedan ozbiljan način ozbiljno da pričamo o temi koja je vrlo bitna. Za razliku od ranijeg perioda kada se o tome uopšte nije pričalo, a još manje činilo, podsetiću vas i da je ova vlast upravo ona vlast koja je po prvi put počela da obeležava stradanje našeg naroda u NATO agresiji. Pored stradanja našeg naroda u NATO agresiji i takve vrste obeležavanja, po prvi put ova vlast je počela da priča o odgovornosti onih koji su izvršili agresiju, ali i o posledicama, svim onim posledicama koje su izazvali i upotreba municije sa osiromašenim uranijumom, ali što je još značajnije, koji su izazvali svi oni otrovi, toksini, kancerogeni, koji su se oslobodili prilikom gađanja industrijskih postrojenja koja su bila pod ekološkim rizikom i svih onih, da kažem, postrojenja, čije je razaranje dovelo do ekološke devastacije. Ono što je takođe vrlo bitno, jeste da Komisija ima zadatak da utvrdi istinu upravo o svemu ovome i upravo ova Komisija to jedan značajan vremenski period radi od svog osnivanja. Podsetiću vas da su članovi Komisije narodni poslanici koji su izabrani od strane građana i koji imaju zadatak da zajedno rade i da u tom radu i istraživanju dođu do rezultata kojeg bi svi zajedno opet razmatrali i doneli određene mere i zaključke. Osim članova Komisije koji su narodni poslanici, mi smo po Poslovniku Narodne skupštine uključili u rad Komisije i sve relevantne stručne i naučne institucije u našoj zemlji. Osim toga, uključili smo i sve relevantne naučnike koji se bave odgovarajućom problematikom u zavisnosti od potreba i pravaca istraživanja komisije. Ono što je naš zajednički cilj jeste da u ovom našem mandatnom periodu, dakle, sublimiramo i sumiramo sve naše rezultate do kojih smo došli i da ih prezentujemo u toku naredne godine, dakle, pre završetka ovog mandata. Podsetiću vas i na to koje je aktivnosti Komisija imala. Naime, mi smo održali do sada sedam sednica. Svaka sednica je brižljivo pripremana, svaka sednica je, na njoj je predočeno i prikupljeno mnoštvo značajnih informacija i dokaza i ono što je jako bitno jeste da, pre svega, taj naš rad je vrlo značajan i taj naš rad već je dao određene rezultate. Prva sednica Komisije je održana 15. juna 2018. godine. To je bila konstitutivna sednica na kojoj smo odredili metodologiju rada. Na drugoj sednici Komisije, koja je održana 5. i 6. jula 2018. godine kao prvi svedok pojavio se gospodin Đan Pjero Skanu, predsednik Komisije italijanskog parlamenta i savetnik te komisije, gospodin general Amodio Albino. Ono što je bitno jeste da smo prilikom tog svedočenja, tog prvog svedočenja, imali i prikupili mnoštvo dokaza i informacija, mnoštvo značajnih iskaza, poput iskaza i svedočenja gospodina Đorđa Trente, gospodina Enija Letijerija. Đorđo Trenta podsetiću da je predsednik Nacionalne organizacije za borbu protiv raka Italije. Enio Letijeri je bio vojno lice, zdravstveni radnik, šef inače zdravstvenog sektora italijanskog KFOR-a, i ono što je još bitnije dobili informacije o određenim mehanizmima prilikom kojih je došlo do oboljevanja italijanskih vojnika na Kosovu i Metohiji. Paralelno sa tim dokazima koje smo dobili od gospodina Đan Pjera Skanua, dobili smo i jedan obiman sudski materijal. Sudski materijal se tiče presuda italijanskih sudova, pri čemu su italijanski vojnici koji su bili u sastavu italijanskog KFOR-a tužili i dobili određene sporove i taj materijal je pohranjen u našoj arhivi. Naime, italijanski sudovi su ustanovili princip kvalifikovane verovatnoće. Šta to znači? To znači da vojnik koji je oboleo od maligne bolesti, a službovao je na teritoriji Metohije, na Kosovu, on nije veštačen po principu zbog čega se razboleo, već po tom automatizmu je određivan samo stepen telesnog oštećenja i stepen oboljevanja i određivana naknada. To je veliki uspeh italijanske Komisije. Na osnovu izveštaja italijanske Komisije upravo se desio ovaj, rekao bih, presedan. Ono što je vrlo bitno, vezano za ovo svedočenje, jeste da smo prikupili mnoštvo dokaza od Italijana, dobili celokupan njihov izveštaj koji smo preveli, dobili sva svedočenja, dobili sudske spise, mnogo stvari koje su bile neophodne za naš početak i za naš rad. Ali, tada smo čuli mnoge zlurade komentare, da je ta Komisija italijanskog parlamenta politička, da Italijani nemaju problem. Reći ću vam i demantovaću takve tvrdnje. Ja sam inače 5. aprila 2019. godine učestvovao na jednoj konferenciji u Rimu. Ta konferencija se zvala „Uranijum“, godinu dana od četvrte Komisije italijanskog parlamenta. Tamo sam imao susret i sa ministarkom zdravlja gospođom Grilo i sa predsednikom Komisije za odbranu ili Odbora za odbranu parlamenta Italije, gospodinom Đanlukom Ricom. I, ono što je suštinska stvar, ta konferencija je držana pred porodicama i rodbinom, najbližom rodbinom preminulih i obolelih vojnika. Sala je bila ogromna, a broj ljudi jako veliki. Ja sam imao susrete nakon toga sa njima. Dakle, priča da Italija nije imala problema sa oboljevanjem tih vojnika je laž. U ličnom razgovoru sam se uverio, prikupio dokumentaciju tih ljudi. Dakle, suština je da je Italija ozbiljna država i da je Italija reagovala formiranjem Komisije na problem koji je nastao zbog nastanka malignih bolesti kod te populacije koja je najzdravija, redovno zdravstveno testirana. Treća sednica Komisije je održana 18. septembra 2018. godine. Na toj sednici smo, opet po Poslovniku Narodne skupštine, predložili uključivanje najeminentnijih institucija u našoj zemlji, da nam pomognu i da zajedno radimo. Uključili smo Institut za nuklearne nauke Vinča, Ministarstvo za zaštitu životne sredine, Agenciju za zaštitu životne sredine, Ministarstvo spoljnih poslova, Biološki fakultet, Hemijski fakultet Univerziteta u Beogradu, Poljoprivredni fakultet, Šumarski fakultet, Institut za javno zdravlje Dr Milan Jovanović Batut, VMA, Institut za onkologiju i radiologiju Srbije u Beogradu, Institut za onkologiju Vojvodine u Sremskoj Kamenici, Klinički centar Niš, Institut za zdravstvenu zaštitu majke i deteta Vukan Čupić, Klinički centar Kragujevac. Uključili smo i sve relevantne naučnike i profesore koji su značajni za naš rad. U Komisiju je uključen i Medicinski fakultet u Prištini i njegov rektor prof. Zdravko Vitošević. Zajedno sa ovim institucijama, zajedno sa značajnim pojedincima, naučnicima, Komisija je već došla do značajnih rezultata. Četvrta sednica Komisije je održana van sedišta. Održana je u Vranju. Razlog zašto smo održali sednicu u Vranju je taj što je Pčinjski okrug upravo pogođen kontaminacijom sredine od strane projektila koji su spravljeni od osiromašenog uranijuma. Mi smo imali sastanak ne samo sa zdravstvenim ustanovama na teritoriji Pčinjskog okruga, gde smo prikupili sve relevantne statističke podatke, gde smo imali direktan susret sa ljudima. Imali smo susrete sa ljudima iz sela Bratoselce, Košarno, Reljan itd. Ono što je za mene bilo upečatljivo jeste da samo tog dana od ljudi iz sela Bratoselce, koje inače broji oko 300 stanovnika, mi smo tog dana na osnovu medicinske dokumentacije evidentirali tri tumora mozga. Ne može značajna statistika i naučni rad da se pravi na tako malom uzorku, ali zar nije to neki signal za sva ova dešavanja i vezano za životnu sredinu i vezano za zdravlje ljudi i stanovnika? Na 300 stanovnika, tri čoveka su imala tumor mozga. I našli smo još dvoje dece sa malignim bolestima krvi, i samo iz jednog sela. Dakle, 1% populacije samo tog dana smo otkrili da ima tu patologiju. Takođe, imali smo sastanke tog dana sa radnicima JP Vodovod Vranje, koji su radili na izgradi žičane ograde oko kontaminirane zone Pljačkovica, oko releja Pljačkovica, i to neposredno nakon NATO bombardovanja. I to su radnici koji su u radnom odnosu, radnici koji su sada u penziji i razgovore sa porodicama preminulih, kojih je, nažalost, najviše. Peta sednica Komisije održana je 18. marta 2019. godine. Na toj sednici gost je bila profesorica Darija Kisić Tepavčević, profesor epidemiologije i pomoćnik direktora Instituta za javno zdravlje Srbije Milan Jovanović Batut. Ona je prezentovala jedno značajno istraživanje, koje je radila zajedno sa nama, na kojem smo ispitivali zdravlje dece pomoću jedne jako osetljive metode, a to je ispitivanje generacijskih kohorti. Šta to znači? Nažalost, i deca oboljevaju, ali možemo da izračunamo taj rizik oboljevanja za svaku generaciju dece u određenom uzrastu i taj rizik za različite generacije treba da bude sličan. Svako odstupanje od tih podataka pali lampicu, pali alarm i kod nas lekara izaziva sumnju i bojazan da je neki faktor delovao na tu decu i izazvao oboljenje. Upravo se to desilo u generaciji od pet do devet godina i tu smo dobili naznake statističke značajnosti, što je i profesorica predstavila. Šesta sednica Komisije održana je 16. aprila u sali Skupštine grada Kragujevca. Tema je bila kontaminacija piralenom. Naime, „Lakirnica Zastave“ je bio pogon u kome su se nalazili veliki, ogromni industrijski transformatori koji su, rekao bih, ciljano gađani od NATO avijacije. Tada je došlo do izlivanja ogromnih količina piralena u reku Ždraljicu, prvo u pogon „Zastave“, nakon toga u reku Ždraljicu koja se uliva u Lepenicu i nakon toga u Moravu. Mi smo imali sastanak u Skupštini grada Kragujevca, ne samo sa direktorima zdravstvenih institucija koji su doneli statističke podatke vezano za oboljevanje od onih bolesti koji su za nas značajni, za naše istraživanje, već smo imali sastanak i sa ljudima koji su neposredno čistili „Zastavu“, a živi su, i sa najvećim brojem ljudi koji predstavljaju porodice koji su čistili, a oni su preminuli. Najveći broj lica koji su čistili „Lakirnicu Zastave“ preminuo je od karcinoma pluća. Ti ljudi su goloruki čistili pogon „Zastave“, pogon „Lakirnice“ nakon NATO agresije. Statističke posledice na osnovu ovih podataka su evidentne. Sedma sednica Komisije je održana ovde u zdanju ovog parlamenta. Svedok je bio prof. dr Ivan Matić, profesor Rudarsko-geološkog fakulteta u Beogradu u penziji, jedan eminentni stručnjak, koji nam je pomogao i dao mnogo informacija i podataka koji su značajni upravo za Kragujevac i za Šumadiju. Naime, 2002. godine je EU finansirala jedan projekat koji se sastoji iz sledećeg – analizirati kontaminaciju životne sredine piralenom u slivu reke Lepenice do ušća u Moravu. Da skratim, profesor je uradio istraživanje, materijal je nosio u Češku, poslat je u Češku jer se tamo nalaze referentne laboratorije za piralen i rezultati su katastrofalni. Deset puta je našao veće vrednosti od graničnih u nekim uzorcima, u nekim uzorcima pet puta veće vrednosti od interventnih. Studija se završila 2005. godine i, na žalost, kao da nije ugledala svetlost dana. Država nije reagovala. Nije bilo nikakve reakcije. Niti je bilo pokušaja da se istraživanje nastavi i da se dobiju nove informacije o kretanjima koncentracije piralena. Na žalost, kažem, zato što je to bio idealan period za analizu, za dalji rad i za reakciju. Na žalost reakcija je izostala. Mi smo dogovorili sa Ministarstvom životne sredine da se ta studija nastavi i da se uradi ispitivanje životne sredine, odnosno zemljišta na tom potezu i reke u narednom periodu. Ovo je ukratko o onome što smo radili više od godinu dana. O NATO agresiji je do sada dosta toga rečeno. Dve decenije kasnije mi možemo da sagledamo NATO agresiju kao jednu, rekao bih, zločinačku akciju. Ono što je naročito bitno, mi danas možemo da prezentujemo upečatljive ilustracije o posledicama tog gnusnog čina. Takođe, taj stravičan i stradalnički događaj u našoj istoriji mi pamtimo i obeležavamo, ali ne smemo samo da pamtimo i da obeležavamo. Mi moramo da ga posmatramo sa ove distance tako da se adekvatno odredimo prema njemu u svim dimenzijama. Zašto to kažem? Zato što je NATO agresija izazvala razvojno zaostajanje naše zemlje. Gađali su namerno industrijska postrojenja. Gađali su vitalna industrijska postrojenja. Takođe imamo nerešiv kosovski problem. To je posledica NATO agresije, najviše. Imamo mnogo raseljenih, izbeglih i prognanih sa KiM kojima je uništena i devastirana imovina. Imamo zdravstvene posledice, imamo ekološku devastaciju. Pored toga, mi imamo ozbiljnu pristrasnost i apsolutnu naklonjenost zapadne civilizacije da Albanci dovrše ono što su započeli, a to je etničko čišćenje Srba na KiM. Takođe, NATO agresija je dovela do toga da je stimulisala i pohranila separatističke ambicije određenih grupacija u našoj zemlji. I to je sve činjenica. Posledice dejstva tih bombi koje su padale na nas, na žalost, mi već osećamo. Isto tako suočavamo se sa jednom, rekao bih, ekološkom i zdravstvenom katastrofom koja će uvek biti i ostati jedna neizbrisiva mrlja na savesti zapadne civilizacije. Mi smo država žrtva, to moramo uvek znati. Plaši me samo da će broj žrtava, nakon NATO agresije, sa protokom vremena biti mnogo veći od broja žrtava koje su nastale direktnom zločinačkom akcijom. Isto tako neutešno je, bar za mene, što i pored ovolikog protoka vremena ja nisam čuo ikoga od onih zemalja koje su bombardovale Saveznu Republiku Jugoslaviju da je spreman da prihvati makar i deo odgovornosti, a još gore je i to što vidim da im je sada naročito stalo do toga da se dovrši ono prekomponovanje u našem regionu koje su započeli i da ga dovedu do svoje krajnje zamisli. Na kraju, želim samo da vam kažem da zaista i ja lično i Komisija dajemo sve od sebe da ono što nam je povereno od strane Narodne skupštine Republike Srbije dovedemo do kraja, na nepristrasan i objektivan način. Hvala.
Zahvaljujem. Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o Komisiji za istragu posledica NATO bombardovanja sa posebnim osvrtom na posledice bombardovanja od osiromašenog uranijuma. Svi mi koji imamo 30-ak i više godina sećamo se dobro tog neprijateljskog čina i kada se pomene mesec mart, prva asocijacija nam je 24. mart kada je nastupila NATO agresija. Naravno, mesec mart je, hajde da kažem, crnim slovima upisan u istoriju srpskog naroda. Tu imamo još mnogo stvari koje su se dogodile u tom mesecu. Imali smo ubistvo predsednika, odnosno ubistvo Miloševića u Hagu, pa ubistvo premijera, pa čuveni 27. mart, da ne govorim o tome, ali prva asocijacija, ono najvažnije i najteže po Srbiju i srpski narod, je upravo ovaj 24. mart kada je nastupila NATO agresija. Dolazim iz grada Niša, a poznato je da je grad Niš jedan od gradova koji je pretrpeo najveće posledice ovog neprijateljskog čina. Moje kolege, koji su članovi ove Komisije, a to smo čuli ovde i od gospodina Laketića, govoriće više o konkretnim stvarima, jer su upućeniji u to. Ono što mogu da kažem jeste da široj javnosti nije poznata činjenica da su pripadnici jedne vojne jedinice, gotovo svi pripadnici jedne vojne jedinice iz Niša, da ne govorim o kojoj jedinici je reč, nastradali tj. umrli od posledica NATO bombardovanja. Mislim da tako nešto treba da zna šira javnost i ti naši heroji su imali tu nesreću da su branili onaj deo neprijateljske teritorije na koju je agresor izručio najsmrtonosniji teret u ovom bombardovanju. Želim ovde da istaknem i da pohvalim da je dobro što je formirana jedna ovakva Komisija i u tom smislu sve pohvale za ovaj saziv Narodne skupštine Republike Srbije. Dokle je stigla ova Komisija sa njenim radom, čuli smo ovde jednim delom od predsednika te Komisije. Nadamo se da će oni ovaj zadatak, težak zadatak koji im je poveren od strane ove Skupštine i države Srbije i srpskog naroda, dovesti do kraja. Srpska radikalna stranka ima svog predstavnika u ovoj Komisiji, to je profesor Dubravko Bojić i on se, znajući njega, sa najvećim entuzijazmom uhvatio u koštac sa ovim i čuvši od njega neke stvari, mislim da ova Komisija radi dobro svoj posao. Nažalost, možemo primetiti i neke druge stvari koje ne idu baš u prilog svemu ovome, a to je da u vezi ovoga svega imamo određene opstrukcije, pre svega neformalnih krugova. Svi smo čitali, čuli, slušali izjave dr Danice Grujičić, koja tvrdi, a koja je na najdirektniji način uključena u sve ovo i akter je i svedok svega ovoga o čemu treba da raspravlja i što je zadatak ove komisije, da ima mnogo problema, pa čak i pretnje otkazima, smrću, itd. Tako nešto zaista ni pod kojim uslovima ne sme da se dozvoli. Država Srbija mora da stane u zaštitu svih svojih građana, pogotovo ovakve jedne osobe, koja radi jedan izuzetan posao, posao od vitalnog interesa za državu Srbiju. Srbija je iskusila mnoge tragedije kroz svoju istoriju, ali ovo je jedna od najvećih. Konačne posledice ovoga nećemo moći sagledati mi koji danas živimo u Srbiji, nego će to biti u prilici tek naredne generacije. Ako se osvrnemo na svetska zbivanja, trend maltretiranja malih naroda je i dalje prisutan i ako se ovo ovako nastavi i dalje, onda neće tu biti izlaza za ljudsku civilizaciju. Izgleda da veliki ne razmišljaju o sudbinama malih i oni smatraju da su samo oni ti koji treba da uživaju blagodeti ove planete i ovoga sveta, a da za male narode nema mesta u ovom poretku, nego da jednostavno oni moraju da igraju onako kako oni kažu. Zapadna civilizacija koja personifikuje NATO pakt i koja je personifikacija NATO agresije na našu zemlju je civilizacija koja je izvršila poguban uticaj na sve ostale civilizacije, počevši od američkih indijanaca, afričkih, azijskih, australijskih plemena i, naravno, malih naroda Evrope. Zapadno-evropska civilizacija smatra da oni imaju veće pravo na život od svih ostalih, pogotovo smatraju da imaju veće pravo na bolji život. I zaista to ne vodi ničemu i to će dovesti i celu Evropu i ceo svet, ako se ovome ne stane na put, do određene katastrofe. Danas mnogi ljudi, pa i ljudi iz tih zapadnih civilizacija, vide da nešto nije u redu, da mnogo toga nije u redu, ali ne mogu ili da shvate šta to zaista nije u redu ili, jednostavno, nisu u stanju, nisu u poziciji da se tome suprotstave, pa onda po sistemu - hajde, valjda će to proći. To je možda stvar koja je trenutna, ali, izgleda da baš i nije tako. Ni jedna obmana se ne vidi na početku puta, nego se uvek vidi na kraju puta. Tamo gde postoji sila, a danas znamo da u svetu vlada sila, tamo ne može biti reči o nikakvoj slobodi, o nikakvoj pravdi, o nikakvoj demokratiji itd. Svedoci smo toga da je dosovski režim, tamo, 2001, 2002. godine, kad je već to bilo, povukao tužbe protiv 19 zemalja članica NATO pakta koje su izvršile agresiju na Republiku Srbiju i mi smatramo da je to bila katastrofalna greška. Tako nešto se nije ni po koju cenu smelo dozvoliti i zato ovaj režim koji ipak, moramo priznati, vodi nešto više računa o interesima naroda i države, mora da uzme u razmatranje ovo pitanje i da nađe način da se te tužbe obnove, jer svakom razumnom čoveku na ovoj zemlji i u ovom svetu je jasno da je to bio eklatantan primer i eklatantan čin najbrutalnije agresije. Uvek postoji način. Srbija je kroz svoju istoriju imala tu nesreću da su mnogi osvajači, mnogi neprijatelji nasrtali na nju. Naš narod i naši preci su se suprotstavljali koliko su mogli, i ne samo koliko su mogli nego i mnogo više od toga i to čini istoriju jednog naroda. Mi svi znamo da se, recimo, i danas kroz istoriju uči kako su se Spartanci u Termopilima, u Termopilskom klancu, suprotstavljali mnogostruko jačem neprijatelju persijskom i to je nešto što je ostalo zapisano u istoriji. Sama ta činjenica govori o veličini toga naroda koji se suprotstavljao tome. Ako bi sad pominjali ovu NATO agresiju na našu zemlju, to bi zaista moglo, možda nekom ovo izgleda i patetično, ali to bi možda zaista moglo da se uporedi sa tom agresijom u Termopilima od strane Persijanaca, jer istorija nikad nije zabeležila slučaj da je na jedan narod, na jednu zemlju, nasrnula veća sila i da nije bilo neravnopravnijeg odnosa snaga. I ako se ima u vidu taj faktor, taj odnos snaga, materijalni, vojni, ekonomski i svi drugi resursi, u tom smislu mi nemamo čega da se stidimo. Naprotiv, naša tadašnja vojska, naš narod i naše rukovodstvo, uostalom, učinili su i više od onoga što je bilo moguće u tom pogledu, jer znamo da je Amerika, a Amerika je personifikacija NATO pakta, vodila mnogo ratova, bezbroj ratova posle Drugog svetskog rata i svuda gde su oni vodili ratove, nigde nisu bili prinuđeni da potpišu kakav-takav sporazum, nego Kumanovski sporazum. Znači, nisu stupili vojničkom čizmom na naše tle, dok pre toga, na ovaj ili onaj način, da ne ulazim u to, nisu izdejstvovali neki sporazum. U tom smislu to se, s obzirom na odnos snaga, može tretirati i kao naša, u jednom delu, pobeda. Naravno, niko se ne zalaže za ratnu opciju. Te stvari treba izbegavati. Uvek postoji način da se suprotstavi neprijatelju. Branko Ćopić je jednom rekao u svojoj pesmi da još nije iskovana sablja koja može seći naše mesečine, naše zore i naša svitanja. Postoji uvek način da se suprotstavimo neprijatelju. On ne mora da bude vojni. Po pravilu je uvek bolje da to ne mora da bude vojni. Zato treba da se suprotstavimo neprijatelju i našom kulturom, istorijom, našim sportistima koji svakako postižu uspehe na svakom koraku i naravno našim mladim studentima i učenicima i našim mladim naučnicima. Zato želim da još jednom pohvalim da je dobro što postoji ova Komisija i dobro je što ova vlast ulaže sve više u jačanje naše armije jer znamo da onaj koji nema svoju armiju imaće tuđu. Naša armija ne može da se i sada i kada bude najsposobnija nosi sa mnogim armijama, ali u svakom slučaju vidimo da naši bivši susedi i ljudi koji su živeli u zajedničkoj državi na sve moguće načine provociraju, nasrću, traže nešto od države Srbije i vidimo da pokušavaju da tužbama razno raznim pred sudovima, UN izdejstvuju od Srbije ratnu odštetu. Zbog toga naš je put da se vežemo za one naše istinske vojne prijatelje, a to je, pre svega, Rusija i u poslednje vreme Kina i kroz jačanje svoje armije i svojih resursa, zaštitimo našu teritoriju. Nadamo se da ove posledice, gde ljudi umiru svakodnevno, neće doseći onaj najtragičniji, najviši nivo, ali treba razmisliti još jednom o tome da se obnovi tužba i da se tuže te zemlje koje su izvršile bombardovanje Republike Srbije i na naš narod. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Danijela Stojadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Obratiću se i kao član ove Komisije koja, evo, radi već drugu godinu. Čuli smo izlaganje dr Laketića i sažeto o radu ove Komisije koja je zaista dala sve od sebe. Ovo je vremenski jedan kratak period, a imali smo toliko sastanaka i prikupljeno je do sada toliko podataka. Podsetila bih da je ova Komisija za utvrđivanje posledica NATO bombardovanja po zdravlje stanovništva, koja je osnovana prošle godine, osnovana sa jednom dobrom većinom poslanika. Za formiranje ove Komisije je glasalo 152 poslanika i delovalo je da svi imaju zajednički cilj, a to je dokazivanje i predstavljanje istine o posledicama NATO bombardovanja. Zadatak ove Komisije jeste da utvrdi naučne činjenice koje mogu da se provere i koje mogu da se dokažu i sa tim saznanjima upozna Narodnu skupštinu Srbije. Osnovni motiv jeste da se sazna istina i o tome koliko je zdravlje građana ugroženo i koliko je to posledica NATO bombardovanja. Prema nekim procenama u Srbiji će zbog NATO bombardovanja sve do sredine sledećeg veka biti povećan broj obolelih od karcinoma. Osim toga, blago raste i broj beba koje se rađaju sa ovim deformitetom. Još jedan pokazatelj direktne posledice NATO agresije jeste karcinom dojke, gde se nalazimo u samom evropskom vrhu. Bolest koje je bila zastupljena kod žena, populacije u poznim godinama, u Srbiji je uzela primat kod devojaka od 20 do 25 godina. Godišnje oko 5.000 žena oboli, a oko 2.000 žena izgubi bitku sa ovom bolešću. Takođe, u Srbiji od kancera svake godine oboli 80% dece više nego u državama EU i to sigurno nije slučajno. Tokom bombardovanja koje je trajalo 78 dana, gde je izvršeno 2.300 vazdušnih udara na 995 objekata širom zemlje, a lansirano je blizu 420.000 projektila, od kojih je preko, prema izveštaju NATO-a, 35.000 sa osiromašenim uranijumom i prema podacima Vojske Jugoslavije, gde ih je bilo preko 50.000, prema nekim ruskim izvorima i preko 90.000. Sve u svemu procenjuje se da je izbačeno čak 15.000 tona osiromašenog uranijuma na jugu Srbije, Kosovu i Metohiji. Ne pričamo samo o materijalnoj šteti koja je naneta tom prilikom. Srbija je još u toku bombardovanja, 24. aprila podnela tužbu protiv NATO pakta, ali je Međunarodni sud odbacio tužbu, jer Srbija tada nije bila članica UN, dakle, samo iz proceduralnih razloga. Poređenja radi, u Srbiji se pre bombardovanja 1999. godine registrovalo između 15.000 i 20.000 novih slučajeva oboljevanja od kancera, da bi taj broj porastao na čak 40.000 novo obolelih. Osim što su učestaliji, ovi tumori su i agresivniji i prema istraživanjima naša zemlja se nalazi u samom vrhu u Evropi po smrtnosti od malignih bolesti. Struka smatra i potvrđuje da je dramatičan porast oboljevanja i smrtnosti od raka u Srbiji posledica bombardovanja osiromašenim uranijumom, dugogodišnje kontinuirane radijacije, ali i bombardovanja industrijskih i petrohemijskih postrojenja tokom kojih se oslobađaju otrovne i kancerogene materije koje su uticale na zdravlje stanovništva, ali i na životnu sredinu. Tokom bombardovanja oslobođeni su i piraleni iz trafostanica, snažni kancerogeni benzeni, kao i hiljade drugih nus proizvoda i hemijskih supstanci kao posledica bombardovanja fabrika lakova i rafinerija. Ako se ima u vidu da se radi, ne o trenutnom, nego o kontinuiranom, kumulativnom uticaju, onda je opasnost još veća. Najviše je lokacija bombardovanih osiromašenim uranijumom na KiM i na prostoru južne Srbije i tu postoji mapa lokacija na sajtu NATO pakta. Ove posledice se osećaju, ne samo na tim lokacijama, već i na mnogo širem prostoru, jer su kontaminirani i vazduh i zemljište, a i živi svet, flora i fauna, kao i voda. Nažalost, stanovništvo sa ugroženih područja nije sistematski zdravstveno kontrolisano, naročito na KiM, gde se pretpostavlja da su posledice najteže i po srpsko i po albansko stanovništvo, jer je na KiM bačeno najviše projektila sa osiromašenim uranijumom. Problem nesagledivih posledica NATO bombardovanja otvorio je italijanski parlament, jer su italijanski vojnici iz sastava KFOR-a oboleli od raka. Preko 500 italijanskih vojnika je obolelo, a do sada 47 preminulo. Mnogi italijanski vojnici koji su oboleli tužili su za odštetu italijansku državu i svih 19 članica NATO-a. Dobijene su i pravosnažne presude. Fokus na posledice bombardovanja osiromašenim uranijum treba da postoji, ali ne smemo zanemariti ni posledice po mentalno zdravlje našeg stanovništva koje su posledica bombardovanja. Čak i da ne postoje druge opasnosti po zdravlje, ne smemo a da se ne zapitamo – šta je sa mentalnim zdravljem stanovništva? Šta je sa stresom i postraumatskim sindromom? Zbog ovakvih nesagledivih i nepredvidivih posledica po zdravlje našeg naroda, a i životnu sredinu u koju će živeti buduće generacije, država mora odgovorno da pristupi utvrđivanju svih posledica NATO bombardovanja, što je i pokušaj i rad ove Komisije. Zato je neophodno utvrditi istinu o posledicama NATO bombardovanja po našu naciju, po građane i životnu okolinu, ma kakva ta istina bila. Istinu dugujemo građanima Republike Srbije, jer je sa čim se verujem svi slažemo, bombardovanje Srbije bio zločin koji je nažalost ostavio tragične posledice. Važno je da javnost, stručnjaci, narodni predstavnici i državni organi o ovome imaju gotovo ne podeljen stav, a to je pravo na istinu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Kolege narodni poslanici, pre svega želim da se zahvalim kolegi Laketiću na iznetom izveštaju o dosadašnjem radu Komisije za istragu posledica NATO bombardovanja 1999. godine, kao i svim članovima Komisije na dosadašnjem uloženom trudu. Očigledno da je moralo proteći čak dve decenije da neka vlast posle toliko godina prvi put počne da govori o tome kako je neophodno utvrditi posledice po zdravlje, životnu sredinu, koje je izazvalo korišćenje municije sa osiromašenim uranijumom tokom zločinačke NATO agresije 1999. godine i to ne samo da govori, već i da preuzme prve konkretne korake u utvrđivanju istine, a koji su se ogledali u formiranju Komisije za izradu posledica NATO bombardovanja 1999. godine. Kada govorimo o ratnim dešavanjima te godine i kada konkretno govorimo o agresiji koju je na SRJ bez ikakvog realnog osnova i bez odobrenja Saveta bezbednosti UN, sprovelo 19 najbogatijih zemalja sveta, okupljenih u NATO paktu, srpski narod nema čega da se plaši, niti ima čega da se stidi. Srpski narod nikad u svojoj istoriji nije bio na pogrešnoj strani, nikada nije bio agresor, nikada nije bio osvajački narod pa ni te 1999. godine. Te godine srpski narod je bio prinuđen da se šesti put samo tokom 20. veka suprotstavi nadolazećem zlu, braneći svoja vekovna ognjišta, braneći sve ono što su generacije i generacije građana Srbije i Jugoslavije stvarale. U vazdušnim napadima koji su bez prekida trajali 78 dana, besomučno su gađani ciljevi poput privrednih objekata, infrastrukturnih objekata, bolnica, škola, crkvi, kulturnih objekata. Ono što je naročito značajno jeste da je materijalna šteta koju je SRJ pretrpela, iznosi između 60 i 100 milijardi dolara. Pored nepoznanica vezanih za materijalnu štetu, nepoznat je tačan broj žrtava i ta cifra se kreće do 3.000 žrtava, uz preko 7.000 ranjenih. Kako bismo definitivno stavili tačku na nepoznanicu vezanu za broj žrtava, Pokret socijalista je uputio predlog parlamentu da se pored Komisije za istragu posledica NATO bombardovanja, formira i komisija koja bi imala zadatak da utvrdi tačan broj poginulih i ranjenih građana Republike Srbije tokom zločinačke NATO agresije, kao i da se utvrdi ime i prezime svakog poginulog i ranjenog građanina, bez obzira da li je on tokom NATO agresije bio pripadnik Vojske Jugoslavije, MUP-a ili civil. Agresija NATO pakta na SRJ nije bila običan ratni sukob, jer na SRJ tada nije krenuo samo neprijatelj u obliku NATO vojnika, već su uz njih krenuli kriminalci, teroristi, zločinci i ubice, jer ko krene u rat da porazi ili ubije neprijateljskog vojnika tj. policajca, taj jeste neprijatelj, pošto su i jedan i drugi krenuli u rat sa istim ili sličnim ciljem. Ali, ko krene u rat da ubije decu, da ubija bolesne, stare i nemoćne, ko krene u rat sa namerom da vam zatruje zemlju, vodu i vazduh i da vam na taj način, slobodno mogu reći, ubija čak i one koji u tom trenutku nisu bili rođeni, taj je zločinac i ubica. Posle svog vojnog ešalona, godinama potom su nam slali razne eksperte, nazovi diplomate, i razne domaće beskičmenjake, alave na zelenu američku valutu, koji i dan danas pokušavaju da nas ubede da osiromašeni uranijum nije opasan, da je čak šta više lekovit, da našu decu i nas ubija pušenje i loša genetika, a ne radioaktivnost osiromašenog uranijuma. Kako drugačije nazvati ove ljude nego monstrumima. Ali, znaju Srbi jako dobro svoju genetiku, genetiku koja je stvorila jednog Nikolu Teslu, Mihajla Pupina, Milutina Milankovića, Patrijarha Pavla, Uroša Predića, Savu Šumanovića, jednog Novaka Đokovića. Znaju Srbi da prostor na kom danas žive nije naseljavan lopovima, kriminalcima, silovateljima, ubicama, kao što su naseljavani prostori pojedinih svetskih sila, koji su takvu svoju superiornu genetiku dokazivali zločinima nad nedužnom srpskom, iračkom, libijskom, sirijskom decom i civilima, kao i zločinima nad mnogim drugim nedužnim narodima sveta. Zločinom i nepravdom koja se evo i dan danas sprovodi, npr. nad nedužnim narodom Venecuele. Zbog svega ovog, još jednom želim da dotičnoj gospodi poručim da srpski narod jako dobro poznaje svoju genetiku, i to je genetika jednog od najboljih i najhumanijih naroda, koji je kvalitet svoje genetike, eto, npr. dokazao još davne 1885. godine, kada je Srbija na jedan dan prekinula ratna dejstva protiv Bugarske kako bi propustila transport sa bugarskim ranjenicima preko svoje teritorije. Zbog ovog događaja u holu zgrade međunarodnog Crvenog Krsta u Ženevi, i danas stoji tabla sa natpisom – budi human kao što je bila humana Srbija 1885. godine. Posle srpskog naroda ni jedan drugi narod nikada više svojom humanošću nije zaslužio ovakvu zahvalnost, naročito ne neka od 19 vojnih sila koje su izvršile agresiju na SRJ. Pokret socijalista, partija koju predstavljam u ovom parlamentu je svesna naše obaveze da utvrdimo istinu, da utvrdimo šta je tu uzrokovalo značajno povećanu stopu učestalosti, pre svega malignih bolesti, a naročito malignih bolesti kod onih najmlađih, kod onih koji nisu bili čak ni rođeni tokom sramne NATO agresije. Komisija će utvrditi činjenice i istinu i mi iz Pokreta socijalista ćemo čvrsto stati iza te istine i za nju se uvek i svuda boriti. Borićemo se zbog naše dece, zbog onih koji se još uvek nisu ni rodili i koji tek treba da se rode, zbog onih koji ničim nisu zaslužili da budu žrtve nečije monstruoznosti. Ubeđeni smo da će predložena koleginica Milena Turk, moći doprineti kvalitetu rada ove Komisije, te ćemo i u danu za glasanje zajedno sa kolegama iz Narodne ujedinjene seljačke stranke podržati svojim glasovima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege, SNS podržava izbor koleginice Milene Turk za člana Komisije za istragu posledica NATO bombardovanja po zdravlje građana Srbije, kao i uticaja na životnu sredinu. Uvereni smo da će marljivo, vredno i posvećeno raditi u toj Komisiji, a posao Komisije je od izuzetnog značaja, jer bombardovanje savremenim ubojnim sredstvima, uz velike ljudske žrtve i velika razaranja zemlje, nanelo je ogromnu, nepopravljivu i neprocenjivu štetu ekološkom sistemu Srbije, odnosno tadašnje SRJ. Štetne posledice bombardovanja su dugoročne, a posledice po zdravlje ne samo sadašnje generacije građana Srbije, nego i po generacije potomaka, nesagledive. Cela zemlja je za vreme agresije bila poligon NATO-a za ispitivanje efikasnosti najsavremenije elektronske tehnike i novog oružja. Tokom agresije NATO-a, NATO je vodio posredan hemijsko biološki rat protiv građana SRJ i njihove životne sredine. U eksplozivima i raketnim gorivima, tokom bombardovanja, korišćena su hemijska jedinjenja koja svojim sagorevanjem u toku eksplozije oslobađaju velike količine veoma otrovnih i kancerogenih jedinjenja ili hemijske radikale. Osiromašenim uranijumom gađano je ukupno 112 lokacija na području tadašnje SRJ. Većina je bačena na teritoriju KiM. Bačeno je oko 15 tona osiromašenog uranijuma, koji je nus proizvod uranijuma 235, koji se inače koristi kao gorivo u nuklearnim elektranama. Ali, u posledice ovakvog bombardovanja, ne ubrajaju se samo tone osiromašenog uranijuma, već i tone štetnih i kancerogenih, hemijskih materija rasutih i sagorelih zbog posledica bombardovanja. Upotreba ove municije na civile je zabranjena Rezolucijom Podkomiteta za prevenciju diskriminacije i zaštitu manjina Komisije za ljudska prava iz 1996. i 1997. godine. Detonacijom različitih projektila koji sadrže konvencionalne eksplozive, u atmosferu je izbacivana velika količina gasova, od kojih nastaju kisele kiše. Oslobođeni gasovi su otrovni, a kada se kombinuju sa produktima sagorevanja određenih hemijskih jedinjenja, daju efekte pravog hemijskog rata. Bombardovanjem ciljanih meta, industrijskih postrojenja i skladišta, hemijskih sirovina, kao i paljenje naftnih rezervoara i naftnih postrojenja posredno se izazivaju efekti sa posledicama kao da se koriste bojni otrovi. Usred eksplozije i požara, u vazduh zemljišne vodotokove su dospele ogromne količine vrlo otrovnih i po zdravlje opasnih materija. Takvim bombardovanjem se izazva ekološka katastrofa, ugrožavanje područja sa izvorima nezagađene vode i hrane. Gađanje fabrika hemijske industrije, kao što su "Petrohemija", "Azotara" i Rafinerija nafte u Pančevu i Novom Sadu, "Prva Iskra" u Bariču, rezervoari nafte na više lokacija i drugi objekti koji se inače nalaze na obalama reka Save i Dunava, osim zagađenja atmosfere i zemljišta, izazvalo je i zagađenje vodotokova. Pančevo je tokom agresije nekoliko puta bilo izloženo efektima pravog hemijskog rata. Dakle, stratezi NATO-a su planski namerno zagadili vazduh, vodu i zemlju u Srbiji i time opasno ugrozili zdravlje njenih građana. U mnogim delovima Srbije, koji su bili i najčešće na udaru NATO avijacije, broj obolelih od raka, na primer, pet godina posle agresije 200% veći od uobičajenog proseka pre bombardovanja. Čak je i američki Kongres formirao Komisiju koja je ispitivala stepen zagađenosti životne sredine Srbije nakon agresije NATO-a. U izveštaju koji je Komisija podnela, zapisano je da je stepen zagađenosti izuzetno visok, a da su najzagađeniji gradovi Pančevo, Kragujevac, Novi Sad. Komisija je u izveštaju navela da su tražene dodatne informacije od američkog Ministarstva odbrane o bombardovanju, ali naravno nisu dobijene. Da je NATO počinio zločine namerno i planski, svedoči izjava američkog generala Majkla Šorta čiji je sin inače bio pogođen u avionu A-10 iznad Kosmeta, glavnokomandujućeg vazduhoplovnim operacijama nad SRJ. On kaže, citiram: "Ne može se dobiti rad ako ne uništimo mogućnosti normalnog života za većinu stanovništva. Moramo im oduzeti vodu, struju, hranu, pa čak i zdrav vazduh". Rečeno-učinjeno. Ali, tadašnji generalni sekretar NATO-a Džordž Robertson, je nakon završetka agresije rekao da nema naučnih dokaza da osiromašeni uranijum izaziva zdravstvene probleme. Međutim, istina je drugačija. U SAD i u NATO zemljama, dobro znaju koliko je upotreba municije sa osiromašenim uranijumom opasna po zdravlje ljudi i životnu sredinu. Bivši major, Dag Rok, odgovoran za radiološku zaštitu Vojske SAD, profesor fizike i bivši direktor programa razvoja projektila sa osiromašenim uranijumom, još 1994. godine je objavio dokumenta kojima se potvrđuje da su vlasti SAD bile svesne genocidnih posledica primenom osiromašenog uranijuma još 1943. godine. Vojni propisi SAD-a u oblasti zaštite od zračenja traže od svakog vojnika da prilikom treninga obuče zaštitno odelo i nosi zaštitnu masku prilikom svake aktivnosti na 20 do 50 metara od objekta pogođenog municijom sa osiromašenim uranijumom. Zašto, ako nema štetnih posledica? Radiološko oružje i po drugim američkim izvorima i saznanjima izaziva trajne posledice po stanovništvo i nakon prestanka ratnih dejstava. O tome u svojim radovima piše i dr Aleksandra Miler koja je radila u američkim vojnim strukturama. Sve ovo je, dakle, bilo dobro poznato planerima upotrebe ove vrste oružja tokom zločinačke agresije NATO na našu zemlju 1999. godine. Zato i preduzimaju sada mere za zaštitu svojih jedinica i službenika na Kosovu i Metohiji. Pripadnici multinacionalne brigade „Zapad“, po ulasku KFOR-a na Kosmet novembra 1999. godine dobili su nuklearno-hemijsko-biološki priručnik, pod nazivom – KFOR internacionalne brigade „Zapad“ osiromašeni uranijum, informacije i instrukcije. Pored naziva priručnika, na naslovnoj strani je i mrtvačka glava koja upozorava na radioaktivnu opasnost. Sadržaji nekih delova priručnika upućuju na to sa kakvom će se vrstom opasnosti sretati na terenu pripadnici brigade i kako da postupaju. U delu nazvanom „Zlatna pravila“ stoji: „Držite se dalje od tenkova, vozila i zgrada pogođenih projektilima ili krstarećim raketama sa osiromašenim uranijumom, nosite zaštitnu masku ukoliko radite na udaljenosti do 500 metara od tenka, vozila ili zgrade pogođene projektilima ili raketama sa osiromašenim uranijumom. Udisanje nerastvorljivih čestica uranijumske prašine dugoročno je povezano sa zdravstvenim posledicama, uključujući kancer i deformacije novorođenčadi. Ove posledice mogu da da postanu vidljive tek nekoliko godina kasnije“, piše u uputstvu koje je podeljeno američkim vojnicima. Kolike su razmere zataškavanja istine, i to međunarodne razmere, pokazuje izveštaj koji su u maju 1999. godine Ujedinjene nacije u celini sakrile od javnosti. To je šokantan izveštaj Senegalca Bakari Kantea, šefa prve misije UNEP-a, Program Ujedinjenih nacija za čovekovu okolinu o ekološkim posledicama bombardovanja SR Jugoslavije. Ovaj tekst Ujedinjene nacije nikad nisu objavile, ali su njegovi delovi procureli u javnost, zahvaljujući američkom nezavisnom novinaru Robertu Parsonsu, izveštaču iz međunarodnih institucija u Ženevi. Robert Parsons svedoči o tome kako su se u kancelarijama Ujedinjenih nacija, u atmosferi unutrašnjeg razdora, cenzurisali i frizirali izveštaji o zdravstvenim posledicama upotrebe oružja sa osiromašenim uranijumom na Balkanu. Posle 12 dana boravka u još bombardovanoj SR Jugoslaviji, u maju 1999. godine, gde je bio sa misijama drugih agencija iz sistema Ujedinjenih nacija, Bakari Kante je UNEP-u podneo izveštaj koji govori o ekološkom užasu: „Atmosfera i tlo u bivšoj SR Jugoslaviji trajno su zagađeni otrovnim materijama zbog bombardovanja industrijsko-hemijskog kompleksa i zbog upotrebe oružja sa osiromašenim uranijumom“. Izveštaj je kategoričan u oceni da će naredne generacije koje žive na bombardovanom tlu patiti od kancerogenih oboljenja – leukemije, biće povećan broj spontanih pobačaja i deformiteta novorođenčadi. U osmom poglavlju cenzurisanog izveštaja Bakari Kantea govori se o zagađenju koje je prouzrokovala upotreba oružja sa osiromašenim uranijumom. Prema raspoloživim podacima, piše u izveštaju, snage NATO upotrebile su municiju sa osiromašenim uranijumom gađajući vojne i civilne ciljeve. Upotreba ove municije ima užasne posledice po stanovništvo, jer pored telesnih povreda prouzrokuje radiološku kontaminaciju. Ta kontaminacija ima toksične i radijacijske posledice koje uzrokuju kancer, piše u Kantevom izveštaju, koji je tokom maja 1999. godine upućen generalnom direktoru UNEP-a Klausu Toferu. Kante dalje navodi: „Prilikom upotrebe oružja sa osiromašenim uranijumom nastaje uranijumski oksid kao, između ostalog, veoma reaktivni gasovi radion i radon. Oksidne čestice su širine između 0,5 i pet mikrona i vetar može da ih raznosi na udaljenosti od više stotina kilometara“. Boraveći u Jugoslaviji maju 1999. godine, dok još traje bombardovanje, Kante je svedok ekološke katastrofe i piše: „Ozbiljna šteta nanesena je čovekovoj okolini uništavanjem naftnih rafinerija, naftno-hemijskog kompleksa, hemijskim i fabrikama veštačkog đubriva, farmaceutskim i drugim industrijskim postrojenjima“. Klaus Tofer, generalni direktor UNEP-a, naredio je da se od javnosti sklone saznanja o ekološkoj katastrofi u Srbiji, bez presedana u evropskoj istoriji. Eksperti programa Ujedinjenih nacija za životnu sredinu odmah nakon NATO bombardovanja SR Jugoslavije, obavili su novu misiju za procenu ugroženosti životne sredine usred agresije. Izveštaj pod nazivom „Kosovski konflikt – posledica na životnu sredinu, ljudska naselja“, koji je UNEP publikovao u novembru 1999. godine, više se odnosio na hronologiju bombardovanja i političke ocene nego na ekspertsku ocenu stanja životne sredine. U pomenutom izveštaju ipak je priznata ugroženost životne sredine u četiri tzv. vruće tačke, u Novom Sadu, Pančevu, Kragujevcu i Boru. Problem korišćenja municije sa osiromašenim uranijumom se sveo uglavnom na preporuke pripadnicima međunarodnih snaga na Kosovu i Metohiji kako da se ponašaju ukoliko borave u potencijalno ugroženim područjima. Uznemirenost međunarodne javnosti zbog pojave tzv. „balkanskog sindroma“ tokom 2000. godine primorala je predstavnike UNEP-a da se ponovo pozabave posledicama korišćenja municije sa osiromašenim uranijumom po životnu sredinu. U novembru 2000. godine eksperti UNEP-a su obavili misiju za procenu ugroženosti životne sredine na 11 lokaliteta na Kosovu i Metohiji. Izveštaj je publikovan u aprilu 2001. godine. U pomenutoj misiji nisu učestvovali jugoslovenski eksperti. Istraživanje je obavljeno na oko 12% lokaliteta, u samim zaključcima je umanjen na ugrožene životne sredine. Ipak je evidentirano korišćenje municije sa osiromašenim uranijumom, a u nekim uzorcima pronađen je čak i plutonijum, što unosi dodatnu zabrinutost o stepenu ugroženosti životne sredine u lokalitetima u kojima je korišćena municija. U periodu od 27. oktobra do 5. novembra 2001. godine eksperti UNEP-a i jugoslovenski eksperti obavili su novu misiju za procenu ugroženosti žive sredine na lokalitetima na jugu centralne Srbije i u Crnoj Gori. Izveštaj je objavljen u aprilu 2002. godine. Izveštaj UNEP-a o osiromašenom uranijumu na jugu Srbije na rtu Arza u Crnoj Gori, koji je objavljen aprila 2002. godine, u osnovi je dosta sličan prethodnom UNEP-ovom izveštaju – Kosovo iz 2001. godine. I u jednom i u drugom izveštaju nedvosmisleno je potvrđeno da municija sa osiromašenim uranijumom jeste korišćena. Rezultati na jugu Srbije i u Crnoj Gori su egzaktniji nego što su uzorci uzimani na ranije identifikovanim lokacijama. U ovom misiji korišćena je i oprema za uzorkovanje vazduha koja na Kosovu nije korišćena. Zapanjujuća je činjenica da su nakon dve i po godine detektovane radioaktivne čestice, i to u vazduhu. Ovakav nalaz stavlja pod veliku sumnju zaključke izveštaja za Kosovo, ali i zaključke izveštaja na jugu Srbije i u Crnoj Gori. To znači da se radioaktivne čestice još uvek prenose na velike daljine putem vazduha, ugrožavajući životnu sredinu i zdravlje stanovništava. Ovakav nalaz je argument više da se dekontaminacija, koja je još uvek moguća, u velikoj meri obavi što pre. Na kraju, zavera međunarodnih razmera čiji je cilj da se sakrije istina o posledicama po životnu sredinu i zdravlje ljudi od zločinačkog bombardovanja NATO pakta i upotrebe municije sa osiromašenim uranijumom se nastavlja. Zato rad Komisije ima posebnu težinu i dugoročni značaj. Komisija mora da otkrije istinu. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko ne javlja od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, raspravu nastavljamo po redosledu narodnih poslanika i prijavama za reč u jedinstvenom pretresu. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Zahvaljujem. Pre svega bih sugerisao predsedniku Radne grupe kolegi Laketiću da postoji doktorat odbranjen 2003. godine na Biološkom fakultetu o posledicama NATO bombardovanja trafostanica u Kragujevcu i zagađenju od piralenskog ulja. Mislim da ako nisu imali uvid u taj doktorat, isti može da se nađe i na linku prviprvinaskali.com, koji je u Kragujevcu. Drugo, podržavam sve aktivnosti Radne grupe u pogledu nastavka daljeg rada. Treće, podržavam sve one koji su za to da se konačno napravi potpuni spisak svih žrtava NATO agresije, a da se u skladu sa srpskom tradicijom za one koji su nestali omogućiti pomoć da im se izgrade krajputaši, pored njihovih kuća i imanja, u ulicama gde su živeli ili u mestima gde su poslednji put viđeni. Takođe, predlažem da Skupština donese obavezujući zaključak za Vladu Republike Srbije da se od svih država koje su učestvovale u NATO agresiji traži odšteta, preko svih međunarodnih organizacija i preko svih sudskih instanci. Mi možemo oprostiti ali ne smemo zaboraviti i ne smemo zapostaviti posledice koje su učinjene našoj državi. Jedna od tih posledica jeste i demografski egzodus sa ovih područja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite, kolega.
Hvala, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, posle punih 20 godina od zločinačkog NATO bombardovanja konačno smo se osmelili da ovom nezapamćenom genocidu progovorimo na način da se utvrde koje su stvarne posledice ovog zločina i eko-genocida na kraju 20. milenijuma. Strašno je i za ljudsko dostojanstvo poražavajuća činjenica da tek sada možemo i smemo govoriti o ovom genocidu, a sve ovo zahvaljujući onima koji su NATO bombama dovedeni na vlast 5. oktobra i koji, ne samo da su nastojali da relativizuju, umanje, ublaže, već čak i da prikriju njegove katastrofalne razmere. Da vas podsetim NATO bombardovanje su nazivali kampanjom, vazdušnim udarima, intervencijom i tek mi danas u Narodnoj skupštini imamo tako nezahvalan posao da o ovom nešto hoćemo i smemo da kažemo. Koliko je onih koji više nisu među živima i koji bi imali i mogli šta da kažu? Trebalo je čuti te potresne priče i videti te ljude u Vranju, jer se na potezu Vranje – Bujanovac, na tom delu smatra da je ispaljeno najveći deo projektila sa osiromašenim uranijumom. Ništa manji nije bio problem ni sa kancerogenim piralenom, kao posledica bombardovanja „Zastave“ u noći osmi na deveti, 12. na 13. april 1999. godine. Dame i gospodo, podsetiću vas da su Novi Sad, Bor, Pančevo i Kragujevac bili najzagađeniji gradovi. Složićemo se da se ovde ne radi o nekoj zaraznoj bolesti, već je u pitanju jedno kumulativno, sada već dvodecenijsko štetno dejstvo. Ovde bih se apsolutno složio sa kolegom Torbicom i kolegom Ševarlićem, da se konačno utvrdi tačan broj žrtava i imena i prezimena svakog od njih. Kao član Komisije tražio sam da se izveštaj sa rezultatima predstavi Narodnoj skupštini i da se brošura sa zaključcima objavi i prevede na sve veće svetske jezike i sa rezultatima da se upoznaju važne sve Evropske institucije, kao i Savet bezbednosti Ujedinjenih nacija. Da se sa izveštajem upoznaju sve susedne zemlje, da se vidi da li su oni formirali svoje komisije i da li su radili analize. Zatim, da se vide diplomatski rezultati, diplomatske grupe „Fokus“ koju čine Švajcarska, Austrija, Rusija i Grčka, da se koristi izveštaj već pomenutom Senegalca Bakari Kantea iz 1999. godine, da se iskoristi međunarodna pomoć, ako ima, bilo finansijska, stručna i svaka druga, nažalost imali smo samo pomoć četvrte komisije italijanskog parlamenta. Zatim, da se razgovara sa Robertom Parsonsom iz sedišta UN u Ženevi. Zahtevati izveštaj švedskog Instituta za radiološku zaštitu i švajcarske laboratorije. Ključne reči u radu ove komisije su – trajno zagađenje otrovnim materijama, kancer, leukemija, spontani pobačaj, deformiteti novorođenčadi, nuklearni otpad, Uranijum 238, osiromašeni uranijum, radiološka i hemijska dekontaminacija, zagađen vazduh, tlo i voda, zdravstvene i ekološke posledice. Ovo su pitanja koja imaju smisla samo ako se tretira ovo bombardovanje, ne kako srpsko pitanje, već kao svetsko, civilizacijsko, humano, nije pitanje jednog vremena, 1990. godine, ni pitanje jednog režima, već pitanje ljudskosti, opstanka vrste, jer se njegove posledice protežu i na naredne milenijume od fašističkog genocida 1940. godine prošlog veka, ovo je najveći genocid sada u liku svetske alijanse. Nuklearna energija koju je čovek oslobodio iz jezgra atoma i zagospodario njome ima veliku perspektivu u svetlu činjenica da se prirodni energetski resursi nafta, prirodni gas iz dana u dan smanjuju, a potreba za njima je sve veća i veća. Izgradnja nuklearnih postrojenja košta i po nekoliko milijardi dolara, ali korist koja se dobija od te energije potire sve te izdatke. Danas u svetu postoje zalihe nuklearnog oružja kojim bi se mogao uništiti celokupni ljudski rod. Širom sveta postoje 442 nuklearne elektrane koje proizvode 15% električne energije, 35 su izgradnji, a 95 je njih je okončalo svoj rad. Najveći problemi predstavlja skladište nuklearnog otpada. Utvrđeno je da je prirodni fon jonizirajućeg zračenja enormno povećaj poslednjih decenija zbog nuklearne energije, bilo za mirnodopsku upotrebu ili oružje, tako da je čovek tragajući za novim dostignućima zagadio svoju sopstvenu okolinu agensima koji ugrožavaju život svim živim bićima na planeti. Posebno je reč o indikaciji malignih tumora jonizirajućeg zračenja kod čoveka. Tako da smo mi NATO bombardovanjem bili živi eksperiment za isprobavanje osiromašenog uranijuma od strane NATO zlikovaca. Kako sam član ove komisije za istraživanje posledica NATO bombardovanja, reći ću vam da se projektili sa osiromašenim uranijumom koriste za uništavanje oklopnih borbenih sredstava transportera tenkova i da se pri udaru ovog projektila sa osiromašenim uranijomom razvoja temperatura od preko 3.000 stepeni i da se tom prilikom oslobađaju nano i druge čestice koje odlaze u zemlju i vazduh, otrovne su, mogu biti i smrtonosne za onog ko ih udiše, a preko lanca ishrane i za čoveka. Dame i gospodo, moram ovde da istaknem da smo mi bili malobrojna komisija i da smo u svom radu dosta koristili iskustvo četvrte italijanske komisije, gospodina Đan Pjera Skanua. Komisija od svega sedam članova koja, moram da priznam, nikad nije bila u kompletnom sastavu, tako da se nadam da ćemo izborom nove koleginice u članstvu komisije biti u mogućnosti da malo više i efektnije radimo. Kažem, komisija koja ima svega sedam članova za razliku od italijanske koja je imala 20 članova i koja je imala svoj budžet, imala je i ulogu tužioca, mogla je da tuži za lažno svedočenje, mogla je da predlaže zakone i tako dalje. Ne znam zašto ovde postoje još neke komisije. Vladina komisija za eksperte, mislim da je ovde razvodnjavanje bilo nepotrebno, da je sve moglo da se poklopi kao skupštinska komisija koja ima najveće ingerencije, kao najveći organ, zatim nekog advokata, mislim da je sve to samo organizovano. Želim da kažem, sve ovo što mi radimo ne bi imalo smisla ako ne bi država, oslanjaju se na svoje saveznike, prave prijatelje, kao što su Kina i Rusija, pokrenula pitanje naplate ratne štete. Toliko.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Ja ću kao i moje kolege koji su govorili pre mene da potvrdim sve one stvari koje je rekao i profesor Laketić, predsednik Komisije, naš kolega poslanik, koji je stvarno puno stvari rekao. Svi problemi koji su nastali posle bombardovanja onih loših stvari koje je uradila NATO alijansa, gde su gađali sve ono što se kreće u svakom delu naše Srbije, gađali Niš, gađane su sve male opštine, od toga imaju posledice. Te posledice, siguran sam, da će ta naša Komisija na čelu sa gospodinom Laketićem utvrditi, iznaći mogućnost da neke stvari se unaprede i normalno da nekim našim ljudima da se potpomogne i normalno finansijski da tražimo neku pomoć od tih koji su nas gađali. Ja mislim da je to bilo neprimereno, da to nije bilo normalno, ali šta je urađeno, mi o tome sada ovde govorimo, po prvi put se govori o nečemu što je urađeno 1999. godine. Po prvi put saziv Skupštine je, naš saziv Skupštine, govori o tome i osudio je sve one stvari koje su bile nakaradne za vreme NATO agresije. Mislim da ovaj naš saziv Skupštine i svi mi govorimo o onim stvarima koje su negativne, koje su loše, gde ima stvarno veliki broj naših mladih ljudi koji imaju maligniteta, leukemije, svega onog što je loše. Mislim da od svih koji sedimo ovde znamo šta radimo i ja ću kao i poslanik i kao čovek podržati predlog da novi član Komisije bude Milena Turk, mlada osoba, osoba koja zna, hemičar po struci i osoba koja ima osećaja za sve potrebne stvari. Gospodin Laketić, kao predsednik Komisije, je čovek koji stvarno u detalje govori o svemu, ima iskustva, znanja, a to važi i za ostale komisije. Inače, ja mislim da mi niko neće zameriti pošto ovih dana tj. za nekoliko dana biće i još jedni izbori na Kosovu, gde pozivam još jednom sve naše ljude da izađu 6. oktobra i da glasaju za našu listu „Srpska“, jer je to još jedna šansa da radimo u interesu naše zemlje Srbije. Drage kolege poslanici, siguran sam da svi mi ovde znamo šta radimo i gospodine Laketiću zajedno sa našom Milenom, siguran sam da će imati mogućnost da utvrdimo sve one negativne stvari i da tražimo odgovornost od onih koji su nas gađali.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borka Grubor. Izvolite, koleginice.
Poštovani predsedavajući, poštovani predsedniče Komisije, dame i gospodo narodni poslanici, kao prvo želim da izrazim zadovoljstvo što je formirana Komisija za istragu posledica NATO bombardovanja 1999. godine po zdravlje građana Srbije, kao i uticaj na životnu sredinu sa posebnim osvrtom na posledice koje je ostavila upotreba projektila sa osiromašenim uranijumom. Ubeđena sam da Komisija ima dovoljnog kapaciteta i stručnosti da povereni posao obavi na najbolji mogući način, a za dobro svih građana naše Republike. Bombe nikada i nigde nisu donele ništa drugo dobrog gde god da su u svetu korišćene, ali bacati ih nemilosrdno na malu državu, kao što je Srbija koja nije ničim izazvala velike svetske sile da nam tako uzvrate je zaista veliki zločin prema našem narodu. Mi nismo brojčano veliki, ali smo u svim dosadašnjim sukobima vodili odbrambene ratove, nikada nismo nikoga napadali da bi osvajali tuđe teritorije, već smo uvek bili na meti svih osvajača koji su imali nameru da se prošire prema Evropi. Bili smo čuvari na vratima Evrope, a onda nam velike sile uzvrate bombardovanjem i okupiranjem teritorije Kosova i Metohije. Citiraću besednika, nedavno održanog „Vukovog sabora“ u Tršiću, uvaženog reditelja, Emira Kusturice, koji je tada rekao: „SAD su bombardovale SRJ ne zbog ugroženih ljudskih prava i zločina, nego zbog pomeranja vojne sile prema istoku. Atlantska sila je pokazala mišiće ne samo nama, nego i Evropi, na čijem terenu se odigrala drama i osvojena nova teritorija“. Ničiji život nema cenu, a poginulo je više hiljada ljudi, žena, dece. Šta je i kome bila kriva mala Milica, koja je izgubila život sedeći na noši ili nerođeno dete u utrobi sa svojom majkom i sve ostale nevine žrtve i ranjeni i osakaćeni u tom sedamdesetosmodnevnom bombardovanju ničim nisu bili krivi NATO-vcima, a oni su im oduzeli život, nešto što je najvrednije svakom živom biću? Da ne spominjem razaranje gradova, bolnica, mostova, puteva, fabrika, železnica, televizija, vojnih objekata, verskih objekata, repetitora, autobusa. Naš grad je jedini u Evropi, koji je najveći broj puta u toku svoje istorije bio bombardovan, a ipak je preživeo i ponosno blista u svojoj veličini. Osim izgubljenih nedužnih života više hiljada ljudi, ostala je i velika psihička trauma kod svih naših građana. Sam zvuk sirena, a potom nadletanje aviona nije mogao da ostavi nikoga ravnodušnim, jer se znalo da seju smrt, samo je bilo pitanje koga će u tom trenutku pogoditi. Svi smo živeli u neizvesnosti i strahu. Kao lekar, mogu da kažem da je u poslednje dve decenije povećan broj obolelih od malignih bolesti i da se starosna dob za pojavu ovih oboljenja sve više pomera na niže ka mlađoj populaciji. Ubeđena sam da to ima velike veze sa hiljadama projektila sa osiromašenim uranijumom i produktima njegovog raspada, koji su bačeni na našu teritoriju i od čega se ne možemo osloboditi nikada. Lečenje tih pacijenata zahteva timski rad, velika materijalna ulaganja, a kao rezultat dobijemo osobe uglavnom umanjene radne sposobnosti. Osim štete za pojedinca, štetu trpi i celokupno društvo. Ako su Italijani dokazali postojanje uzročne veze malignih bolesti njihovih vojnika, pripadnika KFOR na Kosovu i Metohiji, zaista ne znam kako bi naše stanovništvo bilo pošteđeno tog štetnog uticaja, pogotovo gde je njihova koncentracija bila velika. Kao ginekolog sam zapazila da je veći broj spontanih pobačaja u početnim mesecima trudnoće. Nadam se da će ova komisija detaljno razmotriti i ispitati da li su za to krive genetske mutacije nastale štetnim uticajem osiromašenog uranijuma ili toksičnih produkata nastalih njegovim raspadanjem. Takođe, sve je veći broj mladih bračnih parova koji imaju problem sa začećem i potrebna im je stručna pomoć, što zahteva velika materijalna sredstva. Da li će i ovo biti posledica štetnog dejstva NATO agresije na našu zemlju, ja molim Komisiju da tome posveti posebnu pažnju. Moj predlog velikim moćnicima koji su nas bombardovali, da nam isplate ratnu odštetu, da bar malo ublaže patnje i nevolje svih naših građana koji su pretrpeli ili trpe i danas bilo kakve posledice njihovih bombi, bačenih na našu teritoriju. Takođe, predlažem bivšem vlasniku „Farmakoma“ da svoj profit koji se procenjuje na oko 20 miliona evra samo u Zajači podeli sa meštanima Zajače i okoline, da ih bar malo obešteti za svo zlo koje im je naneo svojim nesavesnim poslovanjem, a to su zagađenje vode, vazduha, zemljišta i što je najgore od svega, deca puna olova. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, NATO bombardovanje 1999. godine izazvalo je velike posledice po zdravlje građana Srbije. Učestalost malignih bolesti je znatno povećana, naročito tamo gde su bombardovane fabrike, a pogotovo industrijska postrojenja. Prema istraživanju dokazano je i utvrđeno da su oboleli od malignih bolesti krvi i to deca uzrasta od pet do devet godina i da se broj obolelih sve više i više se povećava. Recimo, prema jednom izveštaju iz 2014. godine predsednika Društva Srbije za borbu protiv raka se kaže da se karcinom dva i po puta više povećao od svetskog proseka. Recimo, na području Kosova i Metohije je u odnosu na 2013. godinu, 50% je više prisustvo malignih bolesti. Takođe se može konstatovati da je tokom bombardovanja bačeno toliko otrova u životnu sredinu, negde oko 15 tona osiromašenog uranijuma i može se zaključiti da je to glavni uzrok povećanja malignih oboljenja, a pogotovo kod dece od rođenja pa do 18. godine. Imamo najnoviji primer oboljenja od najtežih bolesti je mala petogodišnja Helena Gavran, gde možemo da vidimo na društvenim mrežama vapaj porodice i prijatelja za pomoć od pola miliona evra za lečenje u Francuskoj. Zašto su oni najugroženiji? Zato što svi oni koji su rođeni posle NATO bombardovanja, gde žive i rastu u periodu određenih ekoloških promena, oslobađanje različitih toksina, odnosno otrova, a naročito dejstva osiromašenog uranijuma. Više puta smo naglašavali na istraživanje Komisije italijanskog parlamenta, koja je dokazala da postoji povezanost osiromašenog uranijuma sa smrću italijanskih vojnika koji su bili u mirovnoj misiji na Kosovu i Metohiji. Ovaj visoki dom je formirao Komisiju da istraži i uradi ono što je uradila italijanska Komisija, odnosno italijanski parlament. Ušlo se sa velikom pompom i entuzijazmom, u šta ja ne sumnjam u Komisiju koja je formirana, da uradi nešto veliko za građane Srbije i krenulo se, ali nažalost, sa tim se stalo. Pitam zbog čega i da li je ta Komisija samo radi reklame i da zamajava kako nas narodne poslanike, tako i građane Republike Srbije? Možda ova Komisija smeta prijateljima sa zapada, da ona samo bude na papiru i da ne zaživi, a da se njima ne stavi na teret hiljade i hiljade građana Srbije obolelih od malignih bolesti, od strane, kako rekoh, pod znacima navoda prijatelja Srbije, sa svojim natovskim „Milosrdnim anđelom“. Na kraju, citiraću predsednika Društva Srbije za borbu protiv raka: „Baciti osiromašeni uranijum na jedan narod je zločin.“. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Desanka Repac. Reč ima narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, posledice zločinačkog NATO bombardovanja 1999. godine su tragične po građane Srbije i te posledice nećemo trpeti samo mi već i mnoge buduće generacije. Podsetila bih vas da je NATO bombardovao i određena hemijska i naftna postrojenja koja su izuzetno opasna kako po zdravlje ljudi, tako i po kompletni ekosistem. Ovakva postrojenja se inače u slučaju rata ne bombarduju, upravo zbog toga što mogu izazvati velike katastrofe. Zatim, na četiri lokaliteta na jugu centralne Srbije bombardovana su osiromašenim uranijumom, i to u okolini Vranja: Pljačkovica, Borovac, Reljan, a na Srbiju i Crnu Goru je izručeno između 10 tona i 15 tona osiromašenog uranijuma. Prisustvo plutonijuma pokazuje da je na SRJ, da je u stvari ona bombardovana sa nuklearnim otpadom. Mnogi gradovi u Srbiji poput Novog Sada, Bora, Pančeva, Kragujevca, ti gradovi su proglašeni nebezbednim po život ljudi i tamo, iako nije bilo osiromašenog uranijama, gađana su određena hemijska postrojenja i tada je došlo do izlivanja i sagorevanja različitih otrovnih i kancerogenih materija. Kao što rekoh na početku da su posledice bombardovanja katastrofalne, iznela bih i neke određene podatke o porastu malignih bolesti, jer ekspanzija malignih tumora poklapa se sa latentnim periodom od izlaganja kancerogenim agensima tokom agresije 1999. godine i prvo je šest do sedam godina kasnije povećano oboljevanje od leukemije, jer je za tu vrstu raka period najkraći, a onda i od ostalih malignih tumora. Kada je leukemija u pitanju, smrtnost od 2002. godine povećana je za 139%. Ako pogledamo period od 2002. do 2005. godine, u tom periodu je bilo 32.000 ljudi koji su registrovani sa različitim malignim bolestima. Do 2009. godine taj broj se povećavao za oko 8.500 obolelih, dok se smrtnost povećala za 5.500. Do 2014. godine je registrovano skoro 40.000 novoobolelih od različitih vrsta maligniteta. Period od 2002. do 2005. godine, prosečan broj obolelih od leukemije bio je za oko 800 i to je za nekih 74% više leukemije, a već sam napomenula da se smrtnost povećala za 139%. Ako bi uporedili svetski prosek obolelih od malignih bolesti u odnosu na broj obolelih u Srbiji, znači, svetski prosek je 2.000 na milion stanovnika, dok je u Srbiji ta brojka 5.500 na milion stanovnika, što znači da je Srbija, nažalost, 2,7 iznad svetskog proseka. Zatim, kada je istraživanje Komisije za istragu posledica NATO bombardovanja 1999. godine u pitanju, pokazalo se da su deca rođena u periodu između 1999. i 2015. godine, a koja su bila izložena toksičnom faktoru koji je uticao da budu podložni malignim bolestima, ova istraživanja nedvosmisleno pokazuju da je sve više generacija u određenom periodu bilo izloženo nekom faktoru koji ih je učinio osetljivim na maligne bolesti. Svakako, kada govorimo o svim ovim podacima, o zdravstvenim posledicama, najdrastičniji je primer broj obolele dece, koji prema podacima Instituta Batut iznosi 314 dece godišnje. Napomenula bih još da trenutno, nažalost, nedostaju citostatici i da su neophodni kako bi ova deca nastavila lečenje. Svi ovi podaci nedvosmisleno ukazuju i oni su samo jedan u nizu dokaza da se ne treba približavati EU, jer svakako, to povlači sa sobom i članstvo u NATO paktu, a svedoci smo svi šta nam je ta zločinačka organizacija, koja ratuje za interese krupnog kapitala donela. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, u proleće 1999. godine na Srbiju je započeta NATO agresija, bez odobrenja Saveta bezbednosti UN i bez imalo poštovanja međunarodnog prava. Bombardovanje Srbije, u kojem je učestvovalo 19 zemalja alijanse, trajalo je 78 dana. U njemu je poginulo oko 2.500 ljudi, a ranjeno i povređeno preko 12.500. Na Saveznu Republiku Jugoslaviju tada je bačeno 20.000 projektila i 40.000 kasetnih bombi. U noći između 25. i 26. marta dogodio se prvi napad na Leskovac. Kada je bombardovan pogođen je magacin sa vojnom municijom u Arapovoj dolini, a od eksplozije i detonacija stradalo je 500 objekata. Grad je narednog jutra bio u srči do kolona, razbijena su sva stakla na lokalima i većini domova. Sa teritorije grada Leskovca poginulo je 67 boraca, ranjeno 92, a od toga 45 pripadnika Vojske Jugoslavije i rezervnog sastava. Napad na Grdelicu dogodio se 12. aprila na drugi dan Uskrsa. Putnički voz broj 393, koji je saobraćao iz Niša do Ristovca, pogođen je projektilima dok je prelazio preko mosta u Grdeličkoj klisuri. Iz NATO aviona ispaljena su četiri projektila. Dva su pogodila voz, a dva su pala na drumski most u blizini. Od prvog projektila lokomotiva i prvi vagon su se odvojili od ostatka kompozicije. Drugi projektil spržio je treći vagon, dok je četvrti ostao zalepljen za šine. Broj nastradalih putnika nikada nije utvrđen, a zna se da je u napadu poginulo najmanje 15 civila. Pretpostavlja se da je u trenutku napada u vozu bilo preko 70 putnika, među kojima je bilo i dece. Napad na putnički voz koji je prelazio preko železničkog mosta u Grdelici jedna je od najtragičnijih slika NATO agresije na našu zemlju. Sećanjem na postradale potrebno je da učinimo sve kako Srbija ne bi ponovo bila uvučena u rat. Naša zemlja je i previše bila uvučena u ratove u čitavom 20. veku i sve što činimo treba da bude učinjeno na takav način da više nikada ne budemo uključeni u bilo kakav rat. Na žalost, ne možemo da vratimo poginule, ali sećanjem možemo da produžimo na neki način njihovo postojanje među nama. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, žao mi je što u sali nema ovih iz Saveza za Srbiju kada se raspravlja o veoma važnoj temi – posledicama zločinačkog NATO bombardovanja naše zemlje. Ja ih donekle i razumem, jer su neki od njih tokom bombardovanja naše zemlje bili lokatori, a neki nagovarali da se naša zemlja brže i jače bombarduje. Dakle, bili su obični domaći NATO prašinari. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, agresija zločinačke NATO alijanse na Saveznu Republiku Jugoslaviju 1999. godine bio je prvi agresivni rat koji je NATO sam vodio od svog postojanja kao odbrambenog saveza. Agresija NATO alijanse izvršena je na Saveznu Republiku Jugoslaviju kao na suverenu zemlju koja nije ugrožavala interese NATO, niti bilo koje njegove članice, niti na Balkanu, ni bilo gde u svetu, već je pokušala da reši, odnosno razreši unutrašnji problem izazvan oružanom pobunom albanskih terorista, odnosno separatista na KiM. Propali su, kako znate, dame i gospodo narodni poslanici, svi pokušaji Savezne Republike Jugoslavije i Srbije da se kriza na KiM razreši direktnim dijalogom na principijelnoj osnovi mirnim putem. Međutim, pregovori u Rambujeu i Parizu bili su samo jedna farsa, smišljeni da ne uspeju. Amerika ovim pregovorima za cilj nije imala političko rešenje krize. Američki cilj bio je dovođenje trupa NATO pakta na celu našu teritoriju ako Jugoslavija potpiše sporazum ili ako sporazum ne potpiše, obezbeđenje dobrog i za međunarodnu javnost prihvatljivog, formalnog, povoda za rat protiv naše zemlje. Agresija je izvršena po odluci NATO pakta, tačnije po odluci Amerike bez mandata Saveta bezbednosti UN. Agresijom zločinačkog NATO pakta prekršene su sve norme međunarodnog prava i sistem međunarodnih odnosa uspostavljen Poveljom UN, Helsinškim dokumentom iz 1975. godine, Ženevskom konvencijom iz 1949. godine, Dopunskim protokolom iz 1977. godine i Osnivačkim aktom Severnoatlantskog saveza iz 1949. godine. Ono što je veoma važno, poštovani narodni poslanici, jeste da su Nemačka, Velika Britanija i Italija učestvovale u bombardovanju na Srbiju protivno sopstvenih ustava i protivno sopstvenih zakona. Ovakvim ponašanjem Amerika je suspendovala organizaciju UN, u stvari Amerika je tim činom, dakle, bombardovanjem Srbije, zajedno sa NATO paktom nametnula drevni zakon, zakon džungle, kako kaže Solženjicin. Poštovani narodni poslanici, dozvolite da kažem da je NATO u agresiji na SRJ 1999. godine upotrebio i municiju sa osiromašenim uranijumom. Dokaza za to ima mnogo, a najpouzdaniji su… Prvo, utvrđeno je kontaminirano zemljište uranijumom U 238 na šest lokacija na teritorij SRJ van KiM. U Srbiji je utvrđeno pet lokacija u reonima Vranja, Bujanovca, Preševa, u Crnoj Gori na lokaciji Rt Arza na poluostrvu Luštica. Izvršeno je 112 dejstava municijom sa osiromašenim uranijumom na 91 lokaciji. Dvanaest dejstava na devet lokacija u Srbiji, dva dejstva na lokaciji u Crnoj Gori i 98 dejstava na 81 lokaciji na KiM. Procena je da je na teritoriji SRJ ispaljeno preko 50.000 granata sa osiromašenim uranijumom ili preko 15 tona. Poštovani narodni poslanici dozvolite da vam citiram jednog učesnika u NATO bombardovanju na našu zemlju, a to je španski pilot borbenog aviona Martin de la Hoz, kapetan. Citiram: „U više navrata naš pukovnik protestvovao je kod NATO komandanta zbog toga što su gađali ciljeve koji nisu vojni. Izbacili su ga napolje uz psovke. Jednom su dobili naređenje od severnoameričke vojske da trebamo baciti kasetne bombe na lokalitete iznad Prištine i Niša. Pukovnik je to apsolutno odbio i nekoliko dana kasnije stiglo mu je naređenje za premeštaj. Otkako smo stigli u Italiju, nastavlja kapetan de la Hoz, nema kraja poniženjima. Naredbodavci su isključivo severnoamerički generali, niko drugi. Oni uništavaju zemlju, bombarduju je novim projektilima, bojnim otrovima, površinskim minama bacanim iz padobrana, bombama koje sadrže uranijum, špricaju otrov na useve i koriste svakodnevno oružje o kojem čak ni mi još ništa ne znamo. Severnoamerički Amerikanci čine jedno od najvećih varvarstava koje se uopšte ne može zamisliti protiv čovečanstva“, završen citat, časopis „Artikolo 20“ broj 13, pazite datum, od 14. juna 1999. godine. Poštovani narodni poslanici, srpski narod preživeo je 500 godina Otomanske carevine, preživeo je zločinačke naciste i njihove hrvatske i muslimanske saveznike, preživeo je brutalnu Titovu vladavinu, preživeo je vladavinu DOS, preživeo je srpski narod i NATO bombardovanje, preživeće, dame i gospodo, srpski narod i ove sve intenzivnije pritiske na Srbiju i našeg predsednika Aleksandra Vučića kada on ulaže sve svoje intelektualne i druge sposobnosti radi traženja kompromisnog, trajnog i održivog rešenja za našu južnu srpsku pokrajinu. Poštovane dame i gospodo, ja se nadam da će Amerika graditi dobre odnose sa našom zemljom Srbijom. Uslov, po meni, jeste da se izvini za bombardovanje naše zemlje i za ratove 90-ih godina, uz plaćanje ratne odštete. Neka tako i bude. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, samo ću kratko. Sve ono što smo danas čuli u vezi ove teme najbolji je dokaz da Srbija treba da preispita svoj evropski put, ako ni zbog čega drugog, ono zbog činjenice da članstvo u EU sa sobom neminovno povlači i članstvo u NATO-u, pre ili kasnije. Da se ne zavaravamo. Eventualnim ulaskom u NATO, Srbija bi ušla u društvo razbojnika i možemo se osvrnuti i pogledati šta su naši susedi, Bugarska, Rumunija, Crna Gora, Severna Makedonija, dobili članstvom u NATO-u? Ništa. Dobili su samo obavezu da svoje mlade ljude šalju u Irak, Avganistan i druga ratišta na zemljinoj kugli da tamo služe kao topovsko meso. Varaju se svi oni koji smatraju da ulaskom u NATO da će dobiti zaštitu. NATO nije stvoren da bi nekoga štitio, nego da bi nekome pretio. Tu ne mislim na one zemlje koje su sami osnivači NATO, od početka članice NATO. Najbolji dokaz za to je Kipar. Engleska koja je jedna od glavnih članica NATO na Kipru poseduje svoje baze. Već 40 godina deo teritorije Republike Kipar je okupiran. Čak je sad NATO i deo Evropske unije. Niko od tih članica NATO nije prstom mrdnuo da zaštiti taj narod i da vrati suverenitet Kipru na čitavoj njihovoj teritoriji. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke, a na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu, 2. oktobar 2019. godine, sa početkom u 9.45 časova kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini.