Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi predsedavajući, poštovani narodni poslanici, pred vama je Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, a koje je Visoki savet sudstva usvojio na sednicama održanim dana 11. i 16. decembra 2020. godine. Pošto je Visoki savet sudstva oglasio izbor sudija u „Službenom glasniku“ i dnevnom listu „Politika“, sproveden je postupak provere stručnosti i osposobljenosti kandidata za sudije koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, u skladu sa Zakonom o sudijama i Pravilnikom o programu i načinu polaganja ispita na kome se ocenjuje stručnost i osposobljenost kandidata za sudiju koji se prvi put bira. Visoki savet sudstva je, na osnovu člana 13. alineja 3. Zakona o Visokom savetu sudstva, a u vezi člana 51. Zakona o sudijama, utvrdio Predlog odluke za izbor sudija i predložio Narodnoj skupštini izbor sudija tako što Snežanu Bjelanović, sudijskog pomoćnika u Upravnom sudu, predlaže za izbor sudije u Upravni sud, Ljiljanu Korugu, sudijskog pomoćnika u Upravnom sudu, predlaže za izbor sudije u Upravni sud. Zatim, Srđana Ostojića, sudijskog pomoćnika u Osnovnom sudu u Požegi, predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Ivanjici, Slađanu Popović, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Požegi, predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Ivanjici, Dušica Lekić Burlić, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Požegi, predlaže se za izbor sudije za Osnovni sud u Ivanjici. Ovde bih samo dodao, možda ste primetili da su svi kandidati iz Požege, a to je iz razloga što Osnovni sud u Ivanjici nije imao svoje saradnike i svoje kandidate iz svojih redova, a to je isti okrug, isto područje, tako da su izabrani sudijski pomoćnici iz Osnovnog suda u Požegi. Sada idemo na Privredni sud u Kragujevcu. Izbor sudije za Privredni sud u Kragujevcu, Visoki savet sudstva je predložio Goricu Rašić, devojački Božović. Zatim, Snežanu Božanić, sudijskog pomoćnika u Apelacionom sudu u Kragujevcu, predlažemo za izbor sudije za Privredni sud u Kragujevcu. Na kraju, Sanju Tomić, sudijskog pomoćnika u Privrednom sudu u Nišu, predlažemo za izbor sudije za Privredni sud u Nišu. Detaljne biografije svih predloženih kandidata date su u vašim materijalima, tako da vas ja neću sada opterećivati, a verovatno ste se već i upoznali sa njihovim biografijama. Na kraju mi ostaje samo da vas pozovem da u Danu za glasanje podržite predloge VSS za izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Zahvaljujem na saradnji i pažnji. Hvala.
Zahvaljujem. Izvestilac odbora je Vladimir Đukanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Prvo bih čestitao svima praznik. Sudije koje se danas biraju, mislim da oni imaju posebnu čast zato što se baš biraju na dana kada proslavljamo sveca koji nam je doneo prvo Zakonopravilo. Ima li veće časti za te sudije i, naravno, ima li većeg poziva za jednu pravnu odgovornost, s obzirom da bi morali na neki način da uzmu ponešto od onoga što nam je Sveti Sava ostavio. Elem, meni je uvek drago kada imamo neke nove mlade ljude i uvek se nekako zabrinem kada vidim da se pojedine starije kolege, koje valjda misle da bi doživotno trebalo da budu na nekim pozicijama u sudovima, tako grčevito bore, do te mere da više odu u politiku nego što su zaista sudije. Onda mi imamo danas, a to im očigledno smeta kada se nekada ja obratim, valjda zato što više ne mogu da haraju po pravosuđu kako su to radili do sada i onda tačno vidite, imate plejadu određenih likova iz našeg pravosuđa, jedan po jedan u raznim opskurnim medijima i po portalima daju izjave, više se bave politikom. Onda se prosto postavi pitanje šta ti ljudi rade? Da li je neko nekada postavio pitanje njihovih rezultata i kakve su njihove presude? Odnosno, koliko je puta, recimo, nekima od njih presuda pala na apelaciji ili pred Vrhovnim kasacionim sudom? Kada bismo uzeli da gledamo te njihove rezultate, mislim da bismo se uhvatili za glavu. Problem je što su ti ljudi marketinški sebi uspeli da obezbede da su oni jedine apologete nezavisnog pravosuđa i da samo oni mogu da nam kažu šta je nezavisno pravosuđe i da niko drugi nema pravo da se slučajno suprotstavi. Znate, čestit i pošten sudija, onaj ko radi svoj posao, to je jedan od najvažnijih poslova u državi, taj ne ide po televizijama da se slika i ne daje intervjue u radno vreme kada bi sudija trebalo da radi, nego taj sedi u sudnici i radi. Posebno danas kada imamo stalno prigovore da imamo koliko god hoćete predmeta koji nisu rešeni, a sve je to zahvaljujući jednoj skandaloznoj tzv. reformi pravosuđa koju je neko uradio u periodu gospođe Malović i što nam je ostavio danas da imamo u nekim sudovima sudije koje imaju po hiljadu predmeta na svojoj grbači, za tri života ne mogu to da reše. Znate, onaj čestit i pošten sudija sedi i radi, a onaj ko je očigledno odlučio da se bavi politikom i ko želi da preko pravosuđa sebi obezbedi svoju političku poziciju, taj ide po televizijama, slika se, daje intervjue, konstantno kritikuje vlast. Izgleda da si ovde nezavisan i pravovaljan sudija isključivo ako pljuješ po vlastima. Ako si slučajno negde nešto možda rekao – čekajte, donet je korektan zakon, ti si onda Vučićev sudija, sram te bilo itd. Uzgred budi rečeno, naravno, pravosuđe je nezavisno, ali svako malo se donose neke presude protiv nas zato što su nas tužile neke pojedine kolege iz opozicije. Nemam ništa protiv, pravo je sudije da tako presudi, ali baš me zanima da li je u njihovo vreme smela i jedna jedina presuda da se donese protiv nekog njihovog političkog funkcionera? Mi danas imamo situaciju da se donese presuda i protiv predsednika države, da se donese presuda protiv ministra, da se donese presuda protiv gomile nas poslanika ovde. U redu, pravosuđe je nezavisno, ali samo me interesuje kada je to moglo u njihovo vreme i o čemu ti ljudi pričaju danas? Ono protiv čega ću ja uvek biti, a možda ću biti i manjina, ali zaista ne mogu i neću da prihvatim to da Skupština nema apsolutno nikakvu vezu sa izborom sudija. To je katastrofa. Ja ću se protiv toga grčevito boriti, zato što je Skupština deo naroda. Ako se donosi presuda „u ime naroda“, prosto mora da postoji neka veza, makar prvi put kada se bira sudija mora da bude ovde u Skupštini. Nemojmo da pravimo sudokratiju. Njima smeta to. Zašto? Zato što oni žele da preko te sudske vlasti koja bi bila potpuno odrođena od države, da oni haraju ovom državom, jer onaj ko kontroliše pravosuđe, kontroliše državu. Nama traže nenormalne zahteve, posebno ovi stranci, da imaju potpuni uvid u naše sudske postupke, da imaju čak i u tužilačke istrage. Ljudi, pa dokle to ide? Je li ima to u njihovim zemljama? Pa dajte prvo u njihovim zemljama da se tako nešto uvede, pa mogu onda da pričaju tako sa nama, a ne ovde su našli pojedine sudije koje su navodno marketinški sebi obezbedili i to da su oni nezavisni, idu po televizijama, isključivo po tim njihovim medijima i ciljano izmišljaju afere i ciljano preko tih afera napadaju vlast, da ne govorim da pojedine i sudije, a možda čak i predsednici sudova očigledno dostavljaju neke podatke iz raznih istraga koje se vode ili iz raznih sudskih postupaka. Moram ovde da postavim pitanje, pošto sam i advokat u određenom predmetu – kako je to moguće da o tom predmetu prvo saznaju određeni mediji? Govorim o N1 i Nova S. Čitave optužnice se citiraju u medijima, da ja npr. kao advokat o tom predmetu još nisam ni obavešten da je optužnica podignuta. Pa na šta to liči? Na šta to liči? I onda nam pričaju kako se, eto, vrši pritisak. U svakom slučaju, evo završavam, videću samo da li ću danas govoriti i kada bude rasprava, ali evo iskoristio sam ovih pet minuta prosto da ukažem na sve ovo. Čestitam budućim sudijama. Naravno da ću u danu za glasanje glasati. Pozivam sve vas da glasate za izbor novih sudija.
Hvala. Samo sam hteo da ukažem da je predviđeno vreme pet minuta, pošto ste malo prekoračili to, shvatio sam da ste malo proširili, da se ne odnosi na ove sudije koje sada treba da biramo. Idemo sada dalje. To su predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa. Kako što znate, redosled davanja reči je obrnuto proporcionalan broju članova poslaničkih grupa, tako da krećemo. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Nema potrebe da se pravdate što prvi govorim. Mislim da je ta procedura poznata. Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Vlade, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, tema izbora sudija je jako važna i uvek izazovna, bilo da je konkretna kao ova danas kada tretiramo izbor novih sudija, gde svakako treba glavnu reč, odnosno konkretne informacije o kandidatima izneti narodni poslanici koji dolaze sa tih lokaliteta, ali isto tako naša obaveza je da se pozabavimo pitanjem pravosuđa, odnosno temom pravosuđa i pravde, jer je ona uvek, kao što rekoh, izazovna, inspirativna. Tako je bilo otkako je veka i sveta, tako će i biti dok je veka i sveta… Kolege iz SPS, zamolio bih vas, ako može, preblizu ste. Hvala. Dakle, pojam pravde je kroz ljudsku istoriju veoma inspirativan za filozofe, za umetnike, za teologe i naučnike. Tako je i danas. Zato ovoj temi treba prići onako kako ona zaslužuje, svakako uz analizu samih kandidata, ali dokle god ne postignemo, a verujem i zato na ovaj način i sudelujem, da smo na putu da postignemo ono željeno, a to je pravda i pravosuđe u kome neće biti aktuelna ona priča koju smo imali u osnovnoj školi o Eru i kadiji, gde je važio jedan zakon i jedan ćitap kada je tvoja krava ubola moju kravu, a drugi zakon i drugi ćitap kada moja krava ubode tvoju kravu. Deluje jako jednostavno, možda i prozaično, ali nažalost nije. Evo, i nakon nekoliko decenija od kada sam se prvi put susreo sa tom pričom ona je i dalje aktuelna i ona na jedan veoma jednostavan način zapravo predstavlja ono što jeste ključni problem i ključni izazov pravosuđa. Nije slučajno da je i sami simbol pravde i pravosuđa ona vaga koja simbolizira pravično vaganje, ali ono što je suština ovog simbola je da je izmereno pravo kada je uravnoteženo, kada ne prevagne na jednu stranu, onda je izmereno pravo. To zapravo znači da su oni tasovi predstavnici određenih ekstrema i nikada na ekstremima i u ekstremima niti stanuje istina, a pogotovo ne pravda. Uvek su istina i pravda na sredini. Tamo gde se zapravo susretnu oni jezičci, tu zapravo stanuje pravda i tu je upravo ono gde mi i kao društvo i kao država treba da tražimo naš put. Svako naginjanje prema nekom ekstremu znači nakrivljenost, a reče jedna nemačka poslovica da sve što je nakrivljeno jednoga dana mora da padne. Znaju arhitekte, graditelji velikih tornjeva, graditelji velikih fabričkih dimnjaka, graditelji munaradi, graditelji visokih građevina, znaju dobro da ona građevina, ona zgrada, onaj oblakoder koji je prav, on je i vitak, on je i gibak, on je fleksibilan, on se ljulja i način da se proveri uspravnost i ispravnost jednog visokog objekta se zapravo ogleda u njegovom njihanju, ljuljanju, dakle u njegovoj fleksibilnosti. Dakle, još jedna odlika istine i pravde – ako ste kruti i isključivi, onda niste pravični. Tamo gde je krutost i isključivost, tu je nakrivljenost i ma koliko krutost i isključivost izgledala stameno, izgledala čvrsto, zapravo ta njena krutost je polako naginje prema padu i takva pojava, takva građevina, takvo društvo, takva zajednica, takva država, takvo pravosuđe ne može opstati i ono se uvek urušava. Kroz ljudsku istoriju i iskustvo sve imperije su trajale onoliko koliko su uspevale da u svom sistemu održe određene principe pravde. Onog trenutka kada su te imperije počele da se odriču određenih principa pravde i da primenjuju zulum i nepravdu prema ljudima, prema građanima, one su počele da se urušavaju i na kraju im nije bilo spasa, uprkos vojnoj, ekonomskoj i bilo kojoj drugoj snazi. Isto tako, kroz ljudsko iskustvo potvrđeno je da jedan sistem, jedna imperija, jedna država, svejedno, nikada nisu mogli očuvati kontrolu nad jednom teritorijom ukoliko su dugoročno vršili nepravdu ili dopustili nepravdu na toj teritoriji. To je zakonitost koja je i istorijski i sociološki potvrđena i zato je jako važno da iz tih velikih istorijskih i civilizacijskih lekcija izvučemo pouku. Postoje određeni pomaci, njih treba uvek podržati. Istina, imamo određena nasleđa, jako teško je u potpunom smislu postići, ostvariti princip odvojenosti pravosuđa od države. Prvo principijalno čak i kad to želite to je jako teško, jer jako je teško definisati u odrediti tu granicu gde se to deli, zato što i pravosuđe konstituent države i samim tim što je konstituent države jako ga je teško učiniti potpuno odvojenim i potpuno autonomnim s jedne strane. S druge strane, pitanje kontrole sudija, dakle, ukoliko želimo do krajnosti primeniti princip autonomnosti pravosuđa? Šta se dešava sa kontrolom sudija? Koji je mehanizam kontrole? Sada se potencira na principu da sudije biraju sudije. To je jedna od tekovina ili jedna od normi koju preferira i EU i koja se tretira određenim civilizacijskim napretkom sa čime se u načelu možemo saglasiti. Međutim, u praksi i to može imati određene anomalije i izazvati određene negativne posledice zato što su sudije i ljudi, nisu oni neki roboti i neke brojke, neke mašine koje možete programirati i da budu pravedni, oni su ljudi, oni imaju lične interese, osim toga oni imaju i staleške interese i koji je mehanizam zaštite pravde, i pravičnosti sudija ukoliko se kompletna kontrola prepusti samo kontroli. Kada bi čovek kao najsavršenije božje stvorenje, ljudsko biće, bio kadar da ima isključivo samo kontrolu onda ne bi bilo potrebe za ostalim mehanizmima kontrole, tako da se ne možemo potpuno odreći i drugih mehanizama kontrole. Svakako da onaj stručni aspekt treba ocenjivati struka, ali pravičnost i kvalitet sudije se ne ogleda samo u njegovoj stručnosti. Stručnost jeste važna, ali etički kvalitet i sama pravičnost ne stanuje isključivo u stručnosti, ona stanuje u ljudskosti, u posvećenosti, u opredeljenosti sudije da bude pravedan. Međutim, iskustvo nas uči da nije uvek tako, iskustvo nas uči i to ne samo sa aspekta političke informacije, već i sa aspekta našega svakodnevnoga odnosa i iskustva koga imamo u mestima gde živimo. Iskustvo nas uči da je jako puno korumpiranih sudija, jako puno korumpiranih tužioca, jako puno sudija koji imaju svoje sponzore. Nažalost u Novom Pazaru smo još daleko od toga da imamo pretežno pravično pravosuđe. Imamo časne sudije i nije pravedno i nije dobro sve ih staviti u isti paket, ali jako puno sudija u Novopazarskim sudovima, kako u osnovnom, tako i u višem sa svim tim pritokama iz Tutina, iz Sjenice, mi i dalje imamo onu praksu koja je nažalost uspostavljena poslednjih decenija, da se tamo zna ko je čiji sudija, bilo da su u pitanju kriminalni klanovi, bilo da su u pitanju lokalni, politički, tajkunski ili neki drugi moćnici. To su činjenice. Svakako da će neko kazati, pa o tome stalno govorite, pa se ništa ne preduzima. Govorićemo na kraju krajeva, mi narodni poslanici, mi smo izvršna vlast, mi ovde nemamo mehanizme, realizacije, ali zato imamo zapravo ulogu da ne zaćutimo dokle god se neke anomalije ne isprave. Zato pozivam Ministarstvo pravde, isto tako i nadležna tela pravosudnog sistema i sve ostale kontrolne mehanizme da se uključe u rešavanje ovoga problema. I ponavljam ono što sam govorio i za neke druge segmente vlasti, nije moguće da obični građanin sve ovo zna, da zna koji je sudija korumpiran, da zna koji je advokat veza za određene sudije. Meni je to jako žao što, evo, imam problem kada mi je potreban neki advokat, znači, više nemamo ono sposoban advokat, imamo advokat koji ima veze i ima cenu i znate koliko para treba da se spasite od teškog ubistva, da se spasite od ovoga koliko košta. Pa, ljudi to je cenovnik, to je bruka i vi sada živite u tom sistemu gde zapravo imate šaltere, imate tezge gde prosto vagate sopstvenu moć, ne više pravdu i zapravo oni moćni bogatiji mogu da kupe svoju slobodu i kada su krivi ova sirotinja samo da joj se nešto ne desi, kada joj se desi najbolje da se nikada da ne razbole i najbolje da nikada ne dođu pred sud. Ovo su činjenice i one mogu zvučati i patetički, ali to su činjenice i mi pred njima ne smemo zaćutati. Naravno, da ne bi celokupna priča bila na nivou naslova ili na nivou same teorije, mi imamo i konkretne pokazatelje. Ja ne mogu da prevaziđem pitanje dvadesetogodišnje vlasti u opštini Sjenica. Dakle, sada kada je ta vlast promenjena, ja znam da zvuči čudno, da vam je teško da poverujete kada bi vam neko kazao da je prethodni predsednik opštine bez ijedne opštinske odluke, bez ijedne odluke opštinskog organa, poklonio, dakle, potpisao ugovor o poklonu 800 hektara zemljišta na Pešteru, određenom tajkunu, ne znam odakle. Dakle, bez ijednog papira, bez ijedne proceduralne odluke. Da, sada ćete vi da se čudite. Sada ćemo da kažemo – da li je moguće, svašta, bože dragi, ali ne možemo tu temu na tome zaključati. Dakle, ti ljudi, taj čovek, ta vlast je bila, vodila opštinu, uzurpirala opštinu dvadeset godina. U redu dobijali su izbore kako su dobijali, to je jedan aspekt teme, ali gde je bila država? Gde je bilo pravosuđe? Gde je bio nadzor? Gde su bile inspekcije? Zašto je mehanizam države, kontrolni mehanizam, policijski, tužilački, pravosudni to dopustio. Šta to zapravo znači? Da onaj ko uspe da uzurpira jedan deo teritorije od građana i države, dakle, na svojim mehanizmima političke izborne mehanizacije, manipulacije, zloupotrebe i znamo već kako se to tamo činilo. To znači da ne postoji više nijedan zaštitni i kontrolni mehanizam. Ne možemo preko toga proći. Ne možemo reći da je normalno da jedna opština koja ima nešto preko tridesetak hiljada stanovnika, odnosno građana, da joj prethodna vlast ostavi pet miliona evra duga. Pa, oni da godišnje vraćaju milion evra duga, njima nije dovoljan jedan mandat da dođu na nulu. Ne možemo kazati – pa, bože moj, desilo se. Ali, shvatite još jednu stvar, da niko iz te vladajuće oligarhije nije ni priveden, ni saslušan. Dakle, tužilaštvo onog trenutka kada čuje mene da ovde govorim, kada čuje bilo koga da ovo kaže, dužno je da procesuira ovo pitanje, da otvori istragu po ovom pitanju, pa onda da dokaže. Ako ja ne govorim istinu, ili bilo ko o tome govori da on bude kriv, ali ovo su samo neki delovi istine. Ministarstvo za trgovinu i turizam, dodelilo je Sjenici pre godinu i po dana za skijalište „Žari“ deset miliona dinara. Dešava se, čuo sam da se dešava u raznim opštinama nenamensko trošenje sredstava, čuo sam za to. Dakle, sredstava koja su data za nešto, potroše se za nešto drugo, ali ova su nestala, nema im traga, ljudi. Nema im traga, nisu ona otišla za nešto drugo, nestala su, deset miliona nema niko ne može, samo ima trag da su uplaćena na račun i više se gubi svaki trag. Kako mi možemo govoriti o normalnom pravosuđu, o normalnom tužilaštvu, o pravdi, o tome da mi gazimo krupnim koracima napred. Sve ovo što se radi na centralnom republičkom nivou u pogledu spašavanje privrede u ovom teškom stanju, u pogledu pomoći, podrške, sve je to dobro, ali znate, država sa sve svojim opštinama i delovima je kao jedna velika porodica. Ne možete neku decu ostaviti gladnu. Ne možete neko dete ostaviti zverima da vam ih pojedu. Dakle, ne možete imati različite parametre, različite ćitabe kao kod Ere i kadije, dakle za jednu kravu jedan zakon, za drugu kravu drugi zakon. To je nešto što mene tera da zapravo pitanje pravosuđa tretiramo mnogo dublje i mnogo ozbiljnije. Dakle, šta je inače zakon? Inače, zakon sa idejom prisile, sa idejom sankcije nije napravljen za većinu, jer po statistici većini nije potrebna ni policija, većini nije potrebno ni tužilaštvo, ni pravosuđe, većina je spremna da se ponaša normalno, ali zbog one manjine zapravo je potrebna zakonska represija i zato odnos prema bilo kom obliku zločina, prema bilo kom obliku kriminala, nije samo pitanje odnosa prema počiniocu, to je pitanje odnosa prema budućnosti i to je pitanje odnosa prema drugim potencijalnim počiniocima. Ako se u Sjenici dopusti da taj bahati, mafijaški predsednik opštine, koji je držao kao taoca tu opštinu i taj narod 20 godina, da prođe nekažnjeno, pa to će biti poruka drugima, to će biti poruka da se mnogo bolje isplati pljačkati narod, otimati mu, uništavati ga, razarati ga, krasti, biti korumpiran, nego li biti profesionalan, pošten, biti ono, biti servis narodu. Zato je potrebno ova pitanja do kraja rasvetliti, ali ne samo to već pomoći toj opštini, dati joj dodatna sredstva, omogućiti tim ljudima da izađu iz dugova i da pokažu da je moguće drugačije, jer mi ćemo zapravo imati na sceni, dakle, u toj opštini mogućnost da ljudi uporede da li je bolje biti lopov, kao što je bio ovaj prethodni ili nebiti kao što je ovaj sadašnji. Ukoliko mi ovog sadašnjeg ili ovu sadašnju vlast ostavimo same da se oni bave dugovima ostavimo nezaštićene, ostavimo gde oni i dalje imaju konekcije jer su očito pola pije, pola Šarcu daje, delili sa pojedinim sudijama i sa pojedinim tužiocima, jer da nije bilo tako oni bi davno bili procesuirani, jer u toj maloj opštini se zna ko šta doručkuje, a kamoli ko se bavi kriminalom i ko pljačka. Prema tome, ukoliko ne pomognemo da oni koji su to činili budu procesuirani, mi ćemo znači poručiti građanima, da ne treba da biraju one koji će da rade pošteno, jer je to prevaziđeno, glupo, to nije in, već da treba da biraju one druge. Dakle, ovo su poruke koje pravosuđe treba da ima na umu, a pogotovo mi ovde koji biramo sudije. Hvala vam.
Pre nego što dam reč narodnoj poslanici Sanji Jefić Branković, dozvolite mi da svima koji slave školsku slavu Svetog Savu, čestitam praznik posvećen ocu srpske duhovnosti, kulture i osnivaču srpske crkve i prosvetitelju, koji se slavi kao zaštitnik škole, učitelja i đaka. Isto tako da vas samo podsetim da će večeras biti otvaranje spomenika njegovom ocu Stefanu Nemanji, osnivaču i utemeljivaču srpske državnosti i rukovodstvo Narodne skupštine će prisustvovati tom činu. Takođe, želeo bih da vas obavestim da će shodno odgovarajućim članovima Poslovnika, Narodna skupština danas raditi u slučaju potrebe i posle 18,00 časova, sa namerom da se što pre donesu akti iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodna poslanika Sanja Jefić Branković.
Poštovani predsedniče, predstavnici VSS, koleginice i kolege narodni poslanici, u skladu o Zakonu o sudijama, u vezi sa odlukom o broju sudija u sudovima, VSS dostavio je Skupštini predloge odluka za izbor sudija upravnog i privrednog suda, a koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Shodno odluci o broju sudija u sudovima, utvrđeno je da upravni sud ima predsednika i 50 sudija sa sedištem u Beogradu, a funkcioniše kroz postojanje tri odeljenja van sedišta u Nišu, Kragujevcu i Novom Sadu. Iako je procedura izbora sudija vrlo jasna i precizno je definisana, mislim da ne smeta da ponovimo da Narodna skupština bira na predlog VSS sudije koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, sa mandatom na period od tri godine. Po Zakonu o sudijama, za sudije upravnog suda može biti izabrano lice koje je državljanin Republike Srbije, a koje ispunjava opšte uslove za rad u državnim organima, naravno, ima položen pravosudni ispit, završen pravni fakultet, ima 10 godina radnog iskustva u pravnoj struci po polaganju pravosudnog ispita i ono što je možda najvažnije jeste da je stručan, osposobljen i dostojan sudijske funkcije. Visoki savet sudstva, kao što ste mogli da vidite u obrazloženju, Predloga odluke je vrlo jasno i taksativno naveo koji su to postupci koji su sprovedeni prilikom samog izbora predloženih sudija i mislim da u tom smislu nema smetnji da ove odluke, predlozi odluka budu usvojeni nakon razmatranja na današnjoj sednici Skupštine Srbije. Međutim, ja bih iskoristila ovu priliku da se ukratko osvrnem na aktuelne probleme koji se pojavljuju u srpskom pravosuđu, kao i na ono što prioritetno treba rešavati u tom smislu, posebno ako uzmemo u obzir činjenicu da je razvoj pravosuđa predstavljen kao jedan od ključnih, strateških prioriteta Vlade Republike Srbije. Veoma često može se čuti termin neefikasno sudstvo, stvarajući time jednu potpunu pogrešnu sliku o tome da zapravo efikasnost sudstva zavisi i isključivo samo od nezavisnosti sudija. Naprotiv, mislim da efikasnost sudstva u velikoj meri zavisi i od činilaca koji u okviru svako svoje delatnosti treba da izvrši, kako bi sudije mogle da rade nezavisno i kako bi sudstvo bilo na kraju efikasno. Tu mislim na tužilaštvo, na inspekcijske organe, na policiju itd. Kao odgovor na pitanje, koji su to još problemi koje imamo u pogledu pravosuđa u Srbiji, mislim da tu treba izdvojiti i neodgovarajući ili neusaglašene zakone koje to intenzivnim radom, evo Skupština pokušava da uskladi, kao i neravnomerno opterećenošću sudova i sudija i odsustvo odgovarajućeg stručnog usavršavanja sudija. Mislim da je lični rad svakoga od sudija, i te kako važan i da usavršavanje u bilo kom poslu kojim se bavite, pa i sudskim poslom, zapravo jeste ključ uspeha svakog od sudija, pojedinačno. Osim navedenog, lično smatram i da stalnost sudijskog poziva može biti od izuzetne važnosti za uspostavljanje jedne harmonije u pogledu samog vođenja postupka i da kao takva ona mora biti zakonom garantovana, ali sa druge strane da mora imati i taksativno navedene slučajeve u kojima isti može biti razlog za njegov prestanak. Svedoci smo da smo u prethodnih 10 godina, Srbija kao zemlja jeste dosta radila u pogledu reformi samog pravosuđa i reformskih procesa i oni su u velikoj meri, može se tako reći, uslovili i poteškoće u smislu funkcionisanja sudova, a tu pre svega mislim na premeštaj predmeta iz jednog u drugi sud, zbog nove organizacije, ali je sve to imalo jedan jedinstveni cilj, a to je da nova organizacija sudova može da iznese sav teret tih reformi u smislu unapređenja i otklanjanja nedostataka u radu samih sudova. Još jedan od problema koji se u sudovima veoma često javlja i koji se takođe često pominje jeste postojanje nerešenih starih predmeta i predugo trajanje postupaka. Ja bih tu pomenula izreku koja je pravnicima vrlo poznata, a ona kaže – ko brzo sudi, žuri da se kaje. Ja mislim da suština pravosuđa nije u brzini. Brzina se očekuje od nekih drugih organa koji svojim brzim postupcima, zapravo brzim reagovanjem mogu usloviti dalje u nizu efikasno postupanje samih sudova. To nije opravdanje za postojanje starih predmeta, to nije opravdanje za odugovlačenje pojedinih predmeta, ali može biti jedan od uzroka koji uslovljavaju malopre pomenutu neefikasnost sudova. Ja bih tu navela jedan primer, pošto dolazim iz Niša, primer Apelacionog suda u Nišu, koji već nekoliko godina unazad ispunjava u potpunosti svoj program rešavanja starih predmeta. U Nišu nema, kada govorimo o Apelacionom sudu, starih predmeta, ako računamo trajanje postupaka od trenutka njihovog prijema, do njihovog konačnog rešavanja. Ne mogu da kažem da je takva situacija i u drugim niže stepenim sudovima, kada govorim o Nišu, ali je upravo iz tog razloga, Apelacioni sud preuzeo odgovornost za rešavanje tih starih predmeta u okviru, na nižim nivoima, kako bi im pomogao da prevaziđu sve one probleme koje imaju i njihovom rešavanju i mi sa ponosom možemo da kažemo da su rezultati jednog takvog postupanja dobri. Sada u osnovnim sudovima u Nišu, u velikom broju osnovnih sudova u Nišu, nema starijih predmeta od četiri godine računajući od trenutka podnošenja inicijalnog akta i mislim da je to jedna dobra stvar i da je treba pohvaliti. Tačno je da u Višem sudu u Nišu imamo drastično povećan broj predmeta u radu i on može biti posledica priliva većeg broja predmeta, ali bih ja tu pomenula i postojanje repetitivnih sporova. Tu mislim na one masovne sporove koji se pojavljuju kao vrsta nekog novog spora sa kojim se sudovi do tada nisu suočavali, koji prosto imaju svoj neizvestan kraj. Postoji mogućnost njihovog rešavanja i oni se rešavaju na uobičajen zakonom predviđen način, ali se njihovo okončanje, prosto, ne može u napred predvideti. Mislim da je to stvar o kojoj treba voditi računa i na koju se treba osvrnuti prilikom pronalaženja načina za bolje funkcionisanje sudova u smislu rasterećivanja od starih predmeta. Još jedan od aspekata koje treba pomenuti u kontekstu unapređenja efikasnosti sudova jeste ujednačavanje sudske prakse i ona se vrlo često javlja u ciklusima, a za to postoji više razloga. Svi mi koji se bavimo pravnom strukom znamo da je anglosaksonski pravni sistem najvećim delom upravo zasnovan na sudskoj praksi i da njihove sudske odluke u velikoj meri zavise od toga kako je postupanje sudija u istim ili sličnim situacijama bilo i ono im pomaže da se stvori neka ujednačena pravna praksa i kao takva stvara jednu pravnu sigurnost i kod onih koji pravo i pravdu potražuju na sudu. Naime, donošenjem novih ili izmenama postojećih zakona nesumnjivo je da se aktuelizuje potreba za usaglašavanjem spornih pitanja, što zbog toga što se pojedini zakoni donose prebrzo, zbog neophodnosti hitnog reagovanja usled određenih društvenih događaja ili usled izmena postojećih zakona koji u sebi sadrži određene pravne praznine koje u tom trenutku nisu mogle biti uočene. Pomenula bih i pojavu potpuno nove vrste sporova, koje, zapravo, prirodno i nemaju odgovor od strane sudske prakse, jer se sudska praksa sa njima nije susrela i nema odgovarajući odgovor na njih, a samim tim to otežava i rešavanje pojedinih spornih pravnih pitanja. Lično mislim da postoji dosta mehanizama za ujednačavanje sudske prakse i da ona može biti jedan od načina na koji ćemo mi usaglasiti postupanje svih sudija u istim ili sličnim postupcima i da će ona stvoriti veću pravnu sigurnost na nivou cele države. Moram da pomenem i doprinos Visokog kasacionog suda u tom kontekstu, kao i njegovih odluka i zaključaka sa njegovih sednica, sednica odeljenja prilikom ujednačavanja sudske prakse, oni mogu biti dobar pokazatelj da, zapravo, probleme možemo rešavati tamo gde im je i mesto. Dakle, postoji potpuno dovoljan broj mehanizama za usaglašavanje spornih pravnih pitanja i ujednačavanja sudske prakse. Na kraju krajeva, nije neophodno da institucionalizujemo potrebu sudija da sednu i da se dogovore oko toga kako će određeno pravno pitanje rešiti, da zauzmu određeni stav i da ga shodno tome i primenjuju, odnosno spuste na niže nivoe. Na kraju, u kontekstu efikasnosti sudova treba pomenuti institut mirnog rešavanja sporova, posebno radnih sporova. To jeste institut koji je kod nas relativno nov, mogu da kažem. Evo, navešću jedan primer. Niš kao regionalni centar, kao univerzitetski grad, kao grad od blizu 300.000 stanovnika u nedavno sprovedenoj anketi utvrđeno je da veliki broj subjekata, zapravo, uopšte nema potrebu da sporove rešava mirnim putem, što zbog toga što se boji posledica, nedostatka poverenja u institucije, kao i njihovu pravičnost prilikom odlučivanja. Podsetiću vas da Niš kao regionalni centar učestvuje u ukupnom BDP-u države sa oko 5%, odnosno BDP okruga sa 84% i poražavajuća je činjenica da čak 80% subjekata, zapravo, i nema nameru da određeni spor reši pre nego što zapravo postane spor, odnosno da određeni problem reši mirnim putem. Mislim da bismo radom na informisanju subjekata u tom kontekstu mogli dosta da postignemo, u velikoj meri rasteretili pravosuđe, rasteretili sudove nekih postupaka koji se prosto dešavaju u svakodnevnoj praksi i vrlo su učestali, a opterećuju sud više nego što je to potrebno. I na kraju, ja ću vam reći da će poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije podržati predloge navedenih odluka uz jednu izreku, za koju se nadam da će nam biti vodilja u radu suda u nekom narednom periodu, a to je da zakoni jesu opasni kada zaostaju za životom ali postaju još opasniji onda kada žele da mu prednjače. Hajde da mu ne prednjačimo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mihajlo Jokić, povreda Poslovnika. Moliću vas da iznesete koji član Poslovnika je povređen i da obrazložite dalje. Hvala. Izvolite.
Povređen je član Poslovnika 27, 103. i 105. Šta je tema dnevnog reda? Izbor sudija. Znači, mi možemo da diskutujemo o licima koja se predlažu za sudije i o načinu na koji se biraju sudije. Široko pričati sad o sudstvu mislim da je tema promašena. Mi radimo u specifičnim uslovima, u uslovima epidemije, pandemije, racionalno, korisno za sve nas jeste da u ovom zatvorenom prostoru budemo što kraće. Ja vas molim da ne gledate samo vreme nego da gledate sadržaj. Još jednom ponavljam, tema i izbor novih sudija, znači, treba pričati o kriterijumima na osnovu kojih se biraju sudije, da li tu nešto može da se unapredi, da li tu nešto može da se poboljša i konkretno, o licima koja su predložena, da li imamo ili nemamo primedbe. Problem sudstvo je neka druga tema. Molim vas da kao predsedavajući ne gledate samo vreme nego da pratite i šta dotični govori, jer to se već ponavlja tri puta i morao samo da intervenišem. Hvala.
Zahvaljujem. Ne mislim da sam povredila Poslovnik. Pokušaćemo da usmerimo tok diskusije. Svi ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa imaju dvadeset minuta na raspolaganju i prethodna je govorila o temi dnevnog reda. Skupština je preduzela sve epidemiološke mere. Svi mi nosimo maske, imate i pleksiglas. Ako je odlučeno da ćemo raditi, onda ćemo raditi, ne vidim razloga da skratimo raspravu. Osnovno pitanje je da li želite da se u danu za glasanje Skupština izjasni o povredi Poslovnika?
Ja vam pričam jedno, vi pričate drugo. Ne vredi. Ne možemo da nađemo zajednički jezik. Hoću da pomognem svima nama. Znam ja da imamo uslove, ali kažem, moramo biti racionalni, o tome govori Poslovnik. Ovo nema veze sa temom. Pričati o sudstvu. Ne mora svako da iskoristi svojih dvadeset minuta, neka govori pet minuta ali kako treba.
Zahvaljujem. Nije na nama da skraćujemo pravo narodnih poslanika da govore. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović, povreda Poslovnika. Iznesite tačno član Poslovnika, citirajte ga, obrazložite ako je povreda Poslovnika. Izvolite.
Član 107. stav 1. da govornik može da govori samo o tački koja je na dnevnom redu. Dakle, kada ćemo da pričamo o sudstvu ako nećemo danas kada biramo sudije. Moramo svi da shvatimo da je ovo parlament, mesto za raspravu. Možemo mi da pričamo o konkretnim sudijama, ali možemo da pričamo i o nekim principima na kojima se zasniva izbor sudija, odnosno naša obaveza je da kao političke stranke, odnosno, predstavnici naroda iskažemo stavove šta očekujemo o sudstvu. Tako da, apelujem na vas da dopustite raspravu kada govorimo o sudstvu u onim okvirima u kojima je to moguće, naravno, da niko ne ide van teme.
Zahvaljujem. Ja sam zaista dopustila, kako što ste to videli, a smatrala sam da se apsolutno priča o temi dnevnog reda koja je izuzetno značajna. Malopre sam naglasila da ne želim da skraćujem pravo narodnih poslanika. Poslovnikom je regulisano koliko vremena oni imaju i do sada su pričali o temi dnevnog reda. Na pola izlaganja je predsedavao sam predsednik parlamenta. Da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo? (Branimir Jovanović: Ne.) Zahvaljujem. Narodni poslanik Života Starčević kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Jedinstvena Srbija. Izvolite.
Upravo sam to hteo reći, treća sreća. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Visokog saveta sudstva, danas smo u prilici da raspravljamo i biramo sudije koji se po prvi put kandiduju za nosioce pravosudnih funkcija i meni kao poslaniku je čast da mogu da podržim ove predloge i svakako će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje podržati ove predloge. Naime, izbor sudija je jedna od ustavnih nadležnosti Narodne skupštine Republike Srbije dana Ustavom Republike Srbije u svom članu 99. Svedoci smo da se zadnjih godina povela rasprava o tome da je možda potrebno dati veći stepen samostalnosti pravosudnim organima i nosiocima pravosudnih funkcija od Narodne skupštine Republike Srbije. Ta rasprava se vodi nekoliko godina unazad i rezultirala je time da je Vlada Republike Srbije 2018. godine napravila nacrt amandmana za promenu Ustava u tom delu kada je u pitanju izbor pravosudnih organa i nosioca pravosudnih funkcija. Taj nacrt je analizirala i Venecijanska komisija i dala svoje mišljenje. Mišljenje o tom nacrtu dao je i Visoki savet sudstva. Ja ne bih ovom prilikom da se bavim detaljima te rasprave u pojedinostima. Rekoh, suština je ta da je bila namera da se možda da viši stepen samostalnosti pravosudnim organima i nosiocima pravosudnih funkcija od Narodne skupštine Republike Srbije. U zadnje vreme je više puta i sam predsednik Narodne skupštine Republike Srbije najavio mogućnost pokretanja procedure za izmenu Ustava u tom delu. Ono što je sigurno, Jedinstvena Srbija će uzeti učešće u tom procesu, kao što uzima aktivno učešće i u svim drugim društvenim procesima, ali ja ovom prilikom moram da kažem da i sadašnji Ustav u svom članu 4. garantuje nezavisnost sudske grane vlasti i ovaj sadašnji Ustav garantuje stalnost i nepremestivost nosioca pravosudnih funkcija. Ovaj Ustav daje i ustavno pravo i nadležnost Narodnoj skupštini da bira nosioce pravosudnih funkcija i Narodna skupština jeste odraz biračke volje naroda, pa je tom analogijom i sam izbor sudija odraz te volje naroda, ali to nije suština o kojoj ja želim danas da govorim. Naime, mi možemo ovde napraviti idealan sistem izbora pravosudnih organa i nosioca pravosudnih funkcija. Možemo obezbediti i najviši stepen autonomije istima, a da taj sistem bude obesmišljen. Zašto? Zato što sistem sam po sebi ne znači ništa bez ljudi. Šta to znači? To znači da nije sve do sistema, već je i do svakog pojedinačnog nosioca pravosudnih funkcija, do njegove stručnosti, do njegove osposobljenosti, do njegove posvećenosti poslu, do njegovih, na kraju krajeva, ličnih, moralnih nadzora i integriteta.ž O tome sam pričao i kada smo govorili u skupštinskoj raspravi o Kodeksu ponašanja narodnih poslanika, kada sam rekao da nikakav kodeks, nikakav Poslovnik o radu ne može od nas 250 da napravi idealnim poslanicima, jer ni Kodeks, ni Poslovnik o radu ne znače ništa bez ljudi i da je mnogo toga i do ljudi, do njihove stručnosti, do njihovih moralnih i drugih kvaliteta. Tako je i kod sudija. Dobar sudija je onaj koji je posvećen zakletvi koju je dao da će da sudi po pravu, po pravdi i zakonu. Sudija koji drži do svog integriteta i do nekih opštih društvenih i moralnih načela je i do sada bio nezavistan sudija. Takav sudija će i u buduće biti nezavistan. Opet, s druge strane, oni kojih je, Bogu hvala, jako malo, koji su svoje lične ili možda političke interese stavili ispred opštih i interesa građana, države i društva, oni ni do sada nisu bili nezavisni i oni ni u jednom sistemu neće biti nezavisni, jer su se, jednostavno, vezali za lične ili neke druge interese, a ne za opšte ili za interese građana, društva i države. Još je Ivo Andrić, čiju tablu, ploču ovde sa ponosom gledamo u ovoj skupštinskoj sali, naš Nobelovac, u svom delu „Znakovi pored puta“ napisao: „Kažu da postoji mesto pravog suda i pune pravde. To je mesto gde istina sija kao sunce koje nikad ne zalazi, gde pravda caruje“. Na pitanje skeptika – gde se nalazi i da li zaista postoji takvo mesto, on je napisao: „Ono je među nama, tu gde mi stojimo. Budi hrabar, iskren, postojan, čovekoljubiv, razuman i pravedan i takvo mesto će biti svuda gde tvoja noga zakorači i gde tvoj glas odjekuje“. Naravno, Ivo Andrić je to mnogo lepše rekao, ono što je suština ove priče i naravno da mnogo toga zavisi i od samih nosioca pravosudnih funkcija. Naime, Ustav Republike Srbije u svom članu 152. kaže: „Zabranjeno je političko delovanje sudija“. Mi imamo situaciju da u pojedinim političkim emisijama svako malo zovu sudiju koji tamo ne iznosi svoje pravno tumačenje i mišljenje, već iznosi politički stav i to je možda dobar primer da nije sve do sistema, nego da je do pojedinca. Mi iz Jedinstvene Srbije smatramo da je nezavisnost sudstva centralni, osnovni postulat svakog demokratskog poretka koji se oslanja na pravni poredak. Takođe, mi iz Jedinstvene Srbije smatramo da nezavisnost sudstva ne može i ne sme biti vrednost za sebe, sama sebi cilj i nezavisnost sudstva ne možemo posmatrati kao privilegiju jedne grane vlasti, niti smemo i možemo posmatrati kao privilegiju nosioca pravosudnih funkcija, već isključivo kao sredstvo kojim se brane ljudska prava i slobode. Da bi postigli taj cilj – nezavisno sredstvo koje je usmereno na zaštitu ljudskih prava i sloboda, svaki od nosioca pravosudnih funkcija mora dati svoj maksimum u radu u odnosu na svoju stručnost, u odnosu na svoju posvećenost poslu, u odnosu na svoju obučenost, u odnosu na svoje najbolje ljudske karakterne crte. Naravno da mi treba da oblikujemo, usklađujemo sistem, pa i pravosudni sistem, da ga usklađujemo sa vremenom i prostorom, da pratimo i tokove koji su aktuelni u svetu, ali to moramo da radimo, pre svega, zbog nas i zato što je to naša potreba, a ne zbog toga što nam to neko kaže da to treba da uradimo ili nameće. Zašto? Jer taj neko sa strane, ti centri svetske moći svakako će Srbiji nametnuti pravo sile, a Srbija na to pravo sile može i mora odgovoriti samo silom prava i nikako ne treba potceniti silu prava, jer je jako izdržljiva i to možemo videti na primerima i u procesu koji se dešava u našoj južnoj Pokrajini Kosovo i Metohija i u mnogim primerima unutar naše zemlje, ali i u mnogim primerima u svetu. Da zaključim. Nema vlasti bez ljudi, pa nema ni sudske. Nema prosperiteta bez pravde i dobre politike. Jedinstvena Srbija se zalaže za Srbiju u kojoj vlada volja naroda, a ne volja pojedinaca koji žele svoju volju da nametnu narodu uz pomoć nekih sa strane. Jedinstvena Srbija se zalaže za Srbiju prosperiteta. Jedinstvena Srbija se zalaže za Srbiju pravde. Zato ćemo u danu za glasanje glasati za ove predloge. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Životi Starčeviću. Sledeći prema prijavama je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Toma Fila. Izvolite.
Gospođo predsednice, uvažene koleginice i kolege koji predstavljaju sve narode koji žive na ovoj teritoriji Srbije, kao poslanik i ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS u danu za glasanje mi ćemo podržati izbor svih ovih predloženih sudija. Verujem Visokom savetu sudstva da je proveo sve što treba i da smo dobili predloge za ljude koji zaslužuju tu funkciju. Naravno, nadam se da više nećemo nikada za tri godine preispitivati dostojnost tih ljudi, jer to je odredba koja ne treba da postoji. Što se tiče izbora sudija, ja se nadam da će i dalje ostati ovlašćenje ove Skupštine da prvi izbor sudija bude u Skupštini Srbije. Ne mislim da je dobro da deset ljudi kasnije odlučuju ko će biti i ko neće biti sudija. O svemu ostalom, o sastavu Visokog saveta sudstva, o promeni imena Vrhovnog kasacionog suda, jer to su babe i žabe, ne može Vrhovni i Kasacioni zajedno nikako. To su sve formalno priče koje ćemo uraditi nadam se. Ono što je meni palo u oči i što bode oči kada pričamo o izboru sudija. Kako je moguće da u Ivanjici ne postoji niko ko je zainteresovan, nije ni dostojan da bude sudija Opštinskog suda u Ivanjici. Zamislite u vašem Valjevu dođe neko iz Beograda da vam bude sudija, jer nema interesovanja i nema zaposlenih u Valjevu koji to zaslužuju. (Mihailo Jokić: … iz Bajine Bašte.) To nije dobro.
Molim vas, bez dobacivanja i direktnog obraćanja jedni drugima. Nastavite.
Samo sam rekao to što sam rekao. To je jedna primedba koja mi je bola oči. Ja bih se zamislio i u Ministarstvu pravde, a i u vašem Visokom savetu sudstva zbog takvih pojava. Evropska komisija je stavila primedbe na pravosuđe u Srbiji. Ja nisam došao na red kada je to bila tema dnevnog reda sednice, jer su prethodni poslanici potrošili vreme i onda neću da se vraćam nazad. Ali, jedan deo je prihvaćen i to je ponovljen predlog Vlade da se rešava o promeni Ustava. Ono što ja želim i što mislim da govorim u ime svih advokata ovde i svih nas koji želimo dobrobit pravosuđu, da se to što pre nađe na dnevnom redu ovde, da vidimo mi da li vi iz Vlade mislite da nešto precizirate tu vašu inicijativu ili da i mi na Odboru za ustavna pitanja, gde imam čast da budem član, to sredimo i da mi uredimo promenu pravosuđa, ali samo pravosuđa, jer za to onda referendum ne mora. Ako budemo gurali i promenu nadležnosti, onda moramo da idemo na referendum i to će mnogo da traje. Kako kažu Rimljani - Ad calendas Graecas. To neće nikad biti završeno, u svakom slučaju ne u vreme zasedanja ove Skupštine. Zato bi želeo da što pre to pitanje rešimo, jer i od toga će zavisiti koja će biti ovlašćenja Skupštine i šta ćemo mi da radimo u budućnosti u vezi pravosuđa. Podsećam vas, u 18. veku, 1740. i neke godine, Monteskje je napisao deo De l'esprit des loix, to znači u prevodu - duh zakona. U njemu je predložio promenu vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku i odmah su počele priče. Kod zakonodavne imamo fer izbore, kod Vlade da li su ministarstva dovoljno brojna, nisu, jesu, da li treba da imaju ovo ili ono. Ali, kod pravosuđa jedino što je bilo bitno do sada da li je pravosuđe nezavisno. Ja se zalažem za nezavisno pravosuđe, ali ne može da bude ni na nebu, ni na zemlji. Svi mi od nekoga zavisimo, mi od birača, Vlada od nas. Pravosuđe mora da zavisi, bar kod prvog izbora, od ove Skupštine. Želim da vas napomenem i građanima koji slušaju, sve manje nas sluša, ali svejedno, daj da iskoristimo to što u ovoj sali više nemamo nadgornjavanja sa opozicijom oko nekih stvari koje nisu bitne. Mi možemo da uredimo pravosuđe potpuno kako treba, da napravimo pravosuđe dostojno nas, jer nećemo imati opstrukciju od raznoraznih izjava i raznoraznih ideja o ministarstvima za nepotrebna dela itd. Očekivao sam da pred ovom Skupštinom, očekujući da imamo Kosovo koje je jedna priča, jedno pitanje sam postavio, odgovor mi je bio po Nušiću. On ima to u autobiografiji, kad pitate kako se neko zove, on ti odgovori - moja tetka svira violinu. Ja sam tražio da se formira nešto za Kosovo i da se prati rad suda u Hagu. Odgovorili su mi nešto što nisam ni pitao. Nadam se da će ovde da vrca od delovanja Ministarstva pravde. Zakon o krivičnom postupku, koji je nedorečen i ima neki sudija za prethodni postupak koji je bio neki istražni sudija, pa sad ima neku nadležnost kod pritvora, pa nešto odlučuje o zakonima, o dokazima, ovamo ili onamo. Znači, to je živ klan - nedoklan. Da li mi treba da vidimo, da li UKP, Uprava kriminalističke policije treba da bude u MUP-u ili treba da bude u Tužilaštvu ili bar u Ministarstvu pravde, da bi radila svoj posao, a MUP-u je dovoljno uniformisana policija. To je sve da bi se efikasno radilo, da bismo birali prave sudije, jer te sudije moraju da budu zainteresovane, da budu tamo, da konkurišu deset na jedan, a ne da uvozimo iz drugog grada u Ivanjicu, zato što tamo nema zainteresovanih. Ministarstvo pravosuđa ima šansu koju nikad neće imati, da iskoristi ovaj parlament, da očisti zakone, da razjasni određene stvari. Ja ću vam kao advokat samo nabrojati, da ne bih iskoristio više od pola vremena, da se Valjevac ne ljuti da trošim vreme. Hajde da vidimo problem određivanja i držanja u pritvoru bez osnova tamo gde prerasta u mere represije. To je stalno tako. Imate javnost, uhapsite čoveka. Zašto ga uhapse? Produžava se pritvor da niko ne zna zašto. Kaže - to javnost traži. Pa nije vox populi, vox dei. To je samo priča, na latinskom, nije glas javnosti glas Boga. Mi moramo da budemo stručni. Jedan DNK se vadi danas mesecima. To je pitanje sati. Umesto toga sati su meseci. Prisustvo branioca – gde je prisustvo branioca kad se izdaje potvrda o oduzetim predmetima? Tamo možete da upišete šta god hoćete ako branioca nema. Kako je to moguće da branilac nema uvid u predmet pre davanja iskaza okrivljenog, a to tužilac ima? Pogledajte predmete u drugom stepenu. Ja vam govorim primedbe moje kancelarije, 14 advokata ima tamo. Svako je napisao po jednu primedbu i ja vam ih nabrajam. U drugom stepenu katastra predmeti se po žalbi rešavaju dve do tri godine. Gde je kadar u centrima za socijalni rad? Gde su psiholozi? Gde su pedagozi? Svega toga nema ili nema u dovoljnom broju. Na kraju, preopterećenost beogradskih sudova je nenormalna i zato se dešava da su razmaci između suđenja dva puta godišnje i onda neko odloži i gotovo. Neću više da vam zadržavam pažnju. Želim da kažem nešto veoma važno. Ili ćemo mi ovde urediti pravosuđe ili ni jedna Skupština ga nikad neće urediti, jer sad imamo tu mogućnost da pričamo o pravosuđu, da ne pričamo o ovome i onome i da ga rešimo. I Zakon o krivičnom postupku i Krivični zakon da vidimo da li treba od 15 do 20 godina izricati, 16,17, 18, ne samo 20, pa 40, pa doživotna robija. Sve to moramo da vidimo i kada se jednom to uradi onda da stanemo iza toga i da imamo uređen pravni sistem u kome će i sudija biti dobro plaćen da ne bi bio korumpiran, jer u vreme ove promašene, to je najlepša reč koju mogu da kažem, reforme pravosuđa pod DOS-om, jer ipak ti ljudi odlaze polako u penziju i sada ostaje na nama da izaberemo mlade ljudi i ljude koji nisu opterećeni time, ali da ih platimo kako treba i da budu apolitični. Hvala vam lepo. Ja sam, eto, uštedeo osam minuta, Valjevac, smanjio sam.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Tomi Fili, ovlašćenom predstavniku poslaničku grupe SPS. Sledeći, poslednji prijavljeni ovlašćeni predstavnik poslaničkih grupa, je predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, uvažene kolege, građani Srbije, poštovani predstavnici Visokog saveta sudstva i uvažene buduće sudije o kojima danas razgovaramo i nadam se da ćemo ih sutra izabrati, tema je vrlo škakljiva i tema o kojoj mi govorimo danas je izuzetno važna. Uglavnom su moje kolege koje su govorile pre mene jasno stavile do znanja kakav je značaj pravosuđa za državu. Kada kažem pravosuđa ravnopravno mislim i na sudstvo i na tužilaštvo. Država koja nema stabilno pravosuđe, koja nema efikasno pravosuđe, koja nema dovoljno osposobljeno pravosuđe, koje sudi čestito i stara se da presude budu pravične u skladu sa zakonom, nema kičmeni stub države i onda polako preti opasnost da urušavanjem pravosudnog sistema, bez obzira na sve druge faktore na kojima se dobro radi, država počinje da gubi. Očigledno je da je mnogo napora u poslednjih 30 godina učinjeno da Srbija nestane sa lica zemlje, da Srbija kao država nema svoju stabilnost, nema svoju samostalnost, nema svoju nezavisnost i nema neutralnost. Podsetiću, iako već svi znaju, da mi imamo tzv. podelu ili ravnotežu tri grane vlasti i moje mišljenje, koje je bilo usamljeno, moram reći, pre tri ili četiri godine kada su agresivno pokretana pitanja ustavnih reformi, vidim da danas sve više dobija, ajde tako da kažem, podršku, odnosno javljaju se kolege pravnici, pre svega, ali i obični građani koji razumeju stavove o kojima sam govorio. Ako nema ravnoteže vlasti, onda ta vlast gubi bilo kakav kontakt sa građanima u čije ime treba da sudi. Ukoliko budemo dozvolili da se ustavnim promenama uredi način izbora sudija tako da sudije same biraju sudije, odlučuju o njihovom napredovanju, odlučuju o izboru predsednika sudova, mi nismo sudovima obezbedili nezavisnost i samostalnost u radu, mi smo onda jednu granu vlasti potpuno otuđili od građana Republike Srbije. Iskreno verujem da se to neće desiti, jer ne bih ponavljao ono što su uvažene kolege rekle. Predsednik Republike je podložan kontroli građana na izborima, poslanici su podložni kontroli i njihov rad na izborima. Mi danas govorimo, a uskoro ćemo u ime građana Republike Srbije preneti deo vlasti u ruke novim mladim sudijama, očekujući od njih da su apsolutno svesni i spremni na ono što ih čeka u njihovom budućem radu. Da je biti sudija ili tužilac dovoljno samo završiti pravni fakultet, položiti pravosudni ispit, pa onda bi svi bili sudije i tužioci. Znači, svugde u svetu, pa i u Republici Srbiji, mora da postoji još nešto, a to je da vam građani kroz uređenu proceduru povere da vršite vlast. Koliko god najveći broj pravnika želeo da bude sudija ili tužilac, ne ispuni mu se želja, možda i neopravdano, ali jednostavno je tako kako jeste. Oni koji su sudije i tužioci i oni koji će biti birani za sudije ili na nekoj drugoj sednici za tužioce treba da shvate da to nije posao. Biti sudija, biti tužilac, pa čak i biti advokat nije posao, već je to način života. Kada postanete sudija, vi niste samo svoj život podredili državi, građanima i tome da čestito, časno, pošteno, sposobno i dostojno koristite vlast koju vam građani daju u ruke, već praktično i svoje porodice. Sudije moraju biti dostojne, poštovane i uvažavane. Iskreno, ja sam možda, ne toliko po godinama, star, ali staromodnijeg vaspitanja, pa kako me je moja učiteljica u školi Ćada učila, kad hoće da kaže kako nešto ne treba da radim, ona kaže – nemoj da budeš kao taj i takav. Pošto očigledno treba reći mladim kolegama i kakvi ne treba da budu, onda im treba reći da ni slučajno ne treba da budu lažno solidarni. Šta to znači? Vlast koju ćete vršiti do svoje penzije, osim ako drugačije ne odlučite ili se ne desi nešto nepredviđeno, vi morate vršiti u ime građana. vi morate voditi računa o Ustavu, zakonu i građanima Republike Srbije, a ne štititi propuste i greške svojih kolega, jer to nije običan posao. Ko nije sposoban da lične emocije, lična saznanja odvoji od donošenja odluka, on i nije sposoban da bude sudija. Verujem da je ova sinhronizacija u uspostavljanju ravnoteže vlasti gde Skupština u ime građana Srbije, praktično stvara, omogućava postojanje treće grane vlasti prenoseći i dajući joj ovlašćenja da vrše sudsku vlast, gde Visoki savet sudstva predlaže, a Skupština bira jedanput, za svagda, buduće sudije, je dobra ravnoteža. Građani treba da znaju da Skupština ne može da izabere nekog koga nije predložio Visoki savet sudstva. Može samo eventualno da ne izabere nekog ukoliko bude smatrala da ne postoji razlog da neko ne bude izabran, ali isto tako, ni Visoki savet sudstva, u kome je i inače veliki broj sudija po sastavu u odnosu na druge grane vlasti, ne bi trebao da bira, barem u ovoj početnoj fazi, sudije. Tako da, sva prašina koja se baca u oči, kada su u pitanju parlament i pokušaj da se parlamentu oduzme pravo da trećoj ili prvoj ili drugoj grani vlasti, sudskoj vlasti, ne prenosi on ovlašćenja, nego da sama sebe bira, jeste u stvari otuđenje ili korporativizacija te vrste vlasti. Lažni elitizam koji se u naše društvo uvukao jednostavno želi da kaže da je vredniji od ostatka građana Republike Srbije. Mi to ne smemo da im dozvolimo. Ne smemo im dozvoliti ni na koji način. Ja sam zaista zadovoljan zato što naše kolege danas koje su govorile pre mene, a trudiću se da i ja to ne učinim, nisu se prepustile jednoj vrsti histerije i da govore o pravosuđu ili o konkretnim problemima vezanim za pravosuđe na način kako to čine mediji. Da je bilo ko od poslanika prokomentarisao promil jedan od onoga na načine kako se vode medijska suđenja, medijske hajke, kako se kroz medije sudi i presuđuje i vrši pritisak na pravosuđe, ne informiše, ne izveštava, ne bavi istraživačkim novinarstvom, nego vrši pritisak da je neko od nas to učinio jednog trenutka, pa ti isti mediji bi nas razapeli. Ne znam zašto, oni kojima nisu data ovlašćenja za nešto, uporno pokušavaju da preuzmu na sebe mogućnost da odlučuju o nečemu što nije njihov posao. Dobra kritika kroz medije, dobra informacija kroz medije, ali ne prelaženje granice koja ugrožava nezavisan postupak, je nešto što je nedopustivo. Ranije je to bio problem u manjim sredinama, gde su sudije znale svakog u glavu na teritoriji opštine u kojoj žive, pa čak možda i lično imali saznanja o nekim sporovima, o nekim delima koja su se desila, imali su problem da to otklone iz svojih glava kako bi presuda bila zasnovana na dokazima, a u skladu sa zakonom i onim što je utvrđeno tokom postupaka. Danas, sa apsolutno nekontrolisanim načinom izveštavanja o sudskim postupcima, sve sudije, svi tužioci su pod ozbiljnim pritiskom. Onda mi u Skupštini ovde dođemo u poziciju da odmeravamo šta se može reći a da to ne bude vršenje pritiska na rad pravosuđa, a šta ne i ja ću pokušati da tu nit ne pređem. Kada govorimo o lažnoj solidarnosti, ja se nadam da ove kolege, neko od njih jednog dana bude član VSS ili postupa u nekim drugim predmetima, nikada zbog lažne solidarnosti neće dozvoliti da se ne sprovede krivični postupak protiv nekadašnje predsednice, sada u penziji Drugog OS u Beogradu. Ta žena je prikrivala svog kolegu koji je sahranio živih 47 krivičnih predmeta u sudu. To, čak i bez znanja, da ne kažem učešća jednog dela tužilaštva, nije moglo da se desi. Šta se desilo? Gotovo da niko ništa nije preduzeo. Na 14 adresa su poslate krivične prijave sa tačnim popisom predmeta, ako se ne varam, 2012. godine i jedini koji je tu radio, radili su ljudi iz SBPOK-a. Međutim, Tužilaštvo za organizovani kriminal nije do današnjeg dana preduzelo ništa, a mislim da je čak i odbacilo tu krivičnu prijavu. Vrlo odgovorno pričam o činjenicama jer su mi lično poznate i stojim iza njih. To je ono što urušava pravosuđe. Kolege koje su se solidarisale sa tom predsednicom suda, sa tim sudijom koji je to uradio, a nedopustivo je, pa i njihove kolege iz tužilaštva je nešto što sudije i tužioci sebi ne smeju da dopuste. Koliko znam, ni VSS nije preduzeo odgovarajuće mere. Šta će učiniti građanin kada sedam godina, evo danas baš nekim sticajem, Drugom OS, grešku, reći ću ime sudije zato što ne postupa više u tom predmetu, Tatjane Petrović, koja je tada radila izvršenja, sedam godina ne može da se ispravi silnim naporima, što zbog nemara, što zbog pokušaja da se o tome ćuti. To nije dobro. Svako može da pogreši, ali ne može se reći da tu nije povređeno pravo na suđenje u razumnom roku. Budite sigurni, ovo će doći pred VSS sa ostalim imenima, prezimenima i očekujemo da ćete vi o tome odlučivati na pravi način. Drago mi je što se i predstavnici VSS nedavno složiše, a čujem i ministarstvo, da se ponovo preispita broj sudija koji sude po određenim sudovima, jer upravo na osnovu netačnih podataka koje je ta bivša predsednica koja je sada u penziji Drugog OS dala kada je Drugi OS, koji je, ja se izvinjavam, ali mi advokati smo zvali „putujući cirkus“, gde su se sudije šetali iz jedne sudnice iz Mladenovca, Obrenovca, Lazarevca, da nisu znale ni gde sude sutra i gde su im predmeti ni šta se dešava, kada je neko napokon shvatio da je to nemoguća misija da tako funkcioniše, na osnovu netačnih, neistinitih podataka o broju premeta koji svakom sudu pripadaju, Obrenovac je drastično oštećen. Oštećeni su građani Obrenovca, a oštećene su i kolege sudije, jer su preopterećene sa ogromnim brojem predmeta. Mladenovac i Lazarevac nisu. Zašto? Ne znam. Verovatno da je Brkićka znala i odakle je i krenula inicijativa za preispitivanje njene odgovornosti, pa se na taj način i revanširala Obrenovcu. Nije to samo problem Obrenovca, to je problem i Velike Plane i nekih drugih malih, jako dobrih sudova, ali je i problem građana koji žive tamo, jer očekuju pravednu i pravičnu odluku u najkraćem mogućem roku. Mnogo toga može da se učini, ali ne vidimo ni da Visoki savet sudstva ozbiljno gura u tom pravcu. Znači pričamo ovde već nekoliko godina o tome da se suđenja snimaju, da se ne gubi vreme na sačinjavanje zapisnika gde bi bilo potpuno preciznija svaka reč uneta koja je izgovorena u sudnici. Sudijama bi bar za 70% bilo lakše da obavljaju svoj posao. Samim tim mogli bi i efikasnije da rade. Preopterećenost beogradskih sudova nam govori još nešto, što mora da bude predmet dobrane analize Visokog saveta sudstva, Ministarstva pravde, ali i Odbora za pravosuđe Skupštine Republike Srbije, a to je da li ova mreža sudova koju mi sada imamo dobra i odgovarajuća? Nemojte da zaboravimo da smo mi samo korigovali nešto što je nakaradno postavljeno 2010. godine. Što se grbo rodi, vreme ne ispravi, a ne može ni da popravi. Lično mislim da je stara mreža sudova, opštinskih i okružnih sa jasno definisanim nadležnostima, bila daleko bolja i efikasnija i da upravo to što je Viši sud u Beogradu postao i prvostepeni i drugostepeni u istom trenutku pravi zagušenje. Ne vidim da je rešenje dugoročno to da se predmeti iz ovog suda delegiraju nekim drugim sudovima da odlučuju na taj način u nekom, tako da kažem, turnusu reši problem, da se taj problem ponovo nagomila. Taj problem mora sistemski, sistematično i dobro da se proceni. Pritisak koji se vrši na Srbiju, koji je očigledan, je takav da se ja pitam i odmeravam ga sa ultimatumima iz 1914. godine koje je Austrougarska postavila Srbiji. Ono što je Austrougarska tražila od Srbije, ono što Evropska unija danas traži od Srbije po pitanju otuđenja pravosuđa od građana i od države 1914. godine je po meni bio mnogo manji zahtev, a Srbija je rekla „ne“, jer to nije bilo u interesu Srbije. To nije bilo u interesu njenog suvereniteta, njene nezavisnosti, njene samostalnosti, potpuno svesna na posledice koje su posle toga došle. Još nešto. Podlagati pritiscima, podlezati pritiscima nevladinog sektora pa dozvoliti Svetskoj banci da finansira istraživanje o mogućim koruptivnim stvarima ili nepravilnostima radova sudova kojih je bilo u prethodnom periodu je nešto što je apsolutno nedopustivo, nešto što se dozvoliti ne može. Srbija je dovoljno sposobna. Ovaj parlament, Visoki savet sudstva, Ministarstvo pravde je dovoljno sposobno da sve to sagleda i stavi na svoje mesto. Uvažene kolege koje ćete biti sudije uskoro, u Ivanjici, Privrednog suda u Kragujevcu, Privrednog suda u Nišu, u Upravnom sudu, ja ću podržati vaš izbor kao i ova poslanička grupa i još jednom želim da vam kažem, vodite računa, imate neograničenu moć u rukama. Biti sudija nije posao već način života. Budite časni, dostojni, jer to mi kao poslanici, a i građani Srbiju očekuju od vas. Hvala.
Zahvaljujem se. Zahvaljujem se narodnom poslaniku Đorđu Komlenskom, ovlašćenom predstavniku Poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu. Da li možda ima još nekog od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa koji žele reč, pošto u sistemu ne vidim nikog? Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč o zajedničkom jedinstvenom pretresu. Prvoj reč dajem prof. dr Misali Pramenković. Vaša poslanička grupa ima šest minuta na raspolaganju. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajuća. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jako važno pitanje, pitanje izbora sudija koji po prvi put stupaju na ovu jako važnu i značajnu funkciju, a svakako na predlog Visokog saveta sudstva. Ono što su kolege pre mene govorile apsolutno se sa tim slažem da izbor sudija koji po prvi put stupaju na ovu važnu funkciju od strane Skupštine, odnosno narodnih poslanika, da ih mnogo obavezuje, što svakako ne znači da u njihovom daljem, odnosno kasnije radu ne trebaju toga biti svesni. Budući da se radi o gradovima i mestima koja ne poznaju svi poslanici, o sastavu i strukturi samih sudova, sudstva generalno, kao i ljudi koji se na koncu i biraju na mestu sudija, želela bih da upravo ovo buduće sudije imaju pred sobom, da je pitanje sudstva i funkcije sudija jako značajno i jako odgovorno i da ovu funkciju treba da obavljaju odgovorno, pošteno, u interesu građana, u interesu onih kojima zapravo i sude. Apropo ono što smo do sada čuli, o čemu se govorilo, da zapravo ako je moguće nezavisno, nekorumpirano i pravično sudstvo jeste preduslov demokratskog društva, odnosno to je dobar pokazatelj demokratskog kapaciteta jedne države, ali zapravo se ne bih složila sa kolegama koji kažu da danas ovde ne treba na široko govoriti o sudstvu zato što je to jako važno pitanje i konsekvence toga, bilo pozitivne ili negativne, upravo građani najviše osećaju. Prema tome, imali smo priliku čuti i ranije, a i danas od poslanika Stranke pravde i pomirenja o stanju sudstva u nekim delovima Srbije, konkretno na teritoriji Sandžaka, konkretno u Novom Pazaru. To su problemi sa kojima se građani svakodnevno susreću, a mi kao direktno birani od strane samih građana imamo obavezu da iznesemo sve ono sa čim se na terenu naši glasači, građani i jednostavno svi oni koji dođu u određenu situaciju da zatraže pravdu pred ovim časnim institucijama zapravo i nekada vrlo vrlo neprijatno osete. Govoriti o problemima u sudstvu, a prevashodno raditi na rešavanju tih problema jeste nešto što je jako važno i svaka informacija koja dođe sa tog aspekta bi se trebala iskoristiti na najbolji mogući način i reagovati adekvatno kako bi građani imali poverenja u institucije koje nekada, ispostavi se zaista činjenicom da određeni ljudi koji ih predstavljaju i možda na jedan neadekvatan način zapravo i poljuljaju poverenje građana u same institucije. Na tragu pravde i pravičnosti i svega onoga što znači jedan nediskriminatorski odnos zapravo prema građanima ja ću danas iskoristiti priliku da ukažem na jednu jako važnu činjenicu koja se tiče zapravo ostvarenja prava na dečiji dodatak učenika i učenica Srednja medresa Gazi Isa-beg sa sedištem u Novom Pazaru. Naime, Medresa je škola, srednja škola koja deluju u sklopu Islamske zajednice u Srbiji i ja mislim da je ovo već druga godina, ako ne i pune dve godine su kako njeni učenici bivaju diskriminisani po osnovu ne znam kojem, da li pripadnosti određenoj verskoj zajednici ili određenom narodu, ali oni i njihovi roditelji direktno bivaju diskriminisani zato što nemaju pravo na ostvarivanje dečijeg dodatka kao i svi ostali srednjoškolci. Mislim da taj problem nemaju učenici srednjih škola pri drugim verskim zajednicama i svakako se slažem sa tim i smatram da toga ne treba biti, ali ovom prilikom bih želela iskoristiti i uticaj i poziciju narodne poslanice da ukažem na ovaj diskriminatorski odnos. Zapravo, ovim činom se na neki način institucije, obrazovne institucije kao što je Medresa Gazi Isa-beg vraćaju u poziciju ili status koje su imale u vreme komunizma. To je vreme koje nikako ne pamtimo po nekim pozitivnim efektima u pogledu ostvarivanja određenih prava i zato bih apelovala na nadležna ministarstva, Ministarstvo za rad, zapošljavanje, socijalna pitanja, Ministarstvo pravde da reaguju. Mi smo to i ranije tražili. U prethodnom sazivu imali smo obećanja da će se zapravo ovo regulisati i da će diskriminacija biti otklonjena. Međutim, do toga još nije došlo. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Sledeći je Vladan Glišić. Izvolite.
Dan kada biramo sudije na njihovu funkciju po prvi put je dobra prilika da vas podsetim poštovane kolege iz vladajuće koalicije, da je ovo možda jedan od poslednjih puta kada ćemo mi to raditi, zato što je upravo ovih dana tj. ovih meseci ušao u proceduru predlog vaše Vlade da se to izmeni. Zato mi je drago da su mnoge kolege iz SNS i vladajuće koalicije malopre primetili ono o čemu ja želim da govorim, a to je da mi uvodimo ono kako je kolega Đukanović lepo rekao sudokratiju u Srbiji na ovaj način. I to uvodimo je pod pritiskom EU, Brisela, Venicijanske komisije. Ta Venicijanska komisija svoji puni naziv ima Evropska komisija za demokratiju putem prava. Kakva je to demokratija, videli smo kako briselska unija, jer to nije EU i najbolje se kroz pravo vidi da to nije EU, već je to ispostava Vašingtona u Briselu, kako se ona odnosila prema kršenju referenduma naših suseda u Grčkoj, kako se odnosila prema kršenju referenduma u Makedoniji. Kako je na kraju krajeva prećutala ovu bruku i sramotu koja se desila sa krađom izbora u SAD. Znači, spremni su nama da govore o tome kako treba da uredimo svoje pravosuđe, a u ovom trenutku kada se sve što čini dostojanstvo jedne pravne, uređene demokratske civilizacije na zapadu raspada, oni ćute i to ćutanje zabašuruju sa tim što vrše pritisak na našu državu i na naš narod da promeni svoje pravosudne institucije. Pre svega, pre 30 godina, kada je padao Berlinski zid i kada je nasuprot tog grada brdu, kako je Vašington sebe voleo da zove, stajala raspadnuta sovjetska imperija, mi smo mogli da poverujemo da ima smisla ići ka tome i ići ka evroatlantskim integracijama i ići ka Evropi, ići ka EU, koja je, da vas podsetim baš u pravnom sistemu samo ispostava anglosaksonskog prava, koja već decenijama uništava najlepše tekovine evropske kontinentalno pravne civilizacije. U evropskoj kontinentalno pravnoj civilizaciji u središtu pravosuđa i prava je čovek i država služi da pomogne da narod ima kontrolu nad svojim pravosuđem. Znači, ideja Monteskjea o podeli vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku je ideja koja nijednog trenutka ne isključuje republikansku uspostavu da sve vlasti moraju da budu kontrolisane od svog naroda, od svojih građana. Priča o nezavisnom pravosuđu je isto kao i priča o nezavisnim medijima. Oni moraju biti nezavisni od svog naroda i svog društva, a postaju zavisni od narođenih i dekadentnih grupa oligarha koji onda odlučuju šta će da rade. Takvo pravosuđe koje postoji u SAD, a koje sa svojim anglosaksonskim principa uništava evropsko pravosuđe uz pomoć briselske unije, a sada hoće i naše pravne tekovine da uništi, jeste ono koje je kada je na referendumu u Kaliforniji narod izglasao da je brak zajednica muškarca i žene i tako ukinuo gej brakove. Tada je to pod znacima navoda nezavisno pravosuđe, osporilo taj referendum, zgazilo volju naroda i vratilo sve onako kako funkcioniše protiv volje naroda. Gledajte šta se dešava u zemlji u kojoj 74 miliona glasača, posle brutalne krađe budu isključeni iz svog medijskog oglašavanja, nemaju pravo na slobodu govora, u kojoj Ustavni sud koji je nekad bio bastion pravosuđa po tome kako se predstavljao u svetu, taj Ustavni sud glasa da podrži tu izbornu krađu. Trideset godina se borim protiv raznih izbornih krađa i kao opozicionar često imam primedbe na naše vlasti. Tako imam primedbu i sada na izborni proces u Srbiji i na ono što se dešavalo. Mislim da je ova Skupština u ovakvom sastavu, gde sam ja opet ponavljam, jedini opozicioni poslanik srpskog naroda. Znači, da kolege iz SNS dobro čuju, nisam rekao da sam jedini poslanik srpskog naroda, ali sam jedini opozicioni poslanik srpskog naroda. To nije normalno i to je proizvod jednog degenerisanog izbornog sistema. Ali, nikada u Srbiji se nije desilo da toliki broj ljudi bude pokraden na izborima kao što se to desilo u SAD i nikada se nije desilo da naši sudovi potvrde tako brutalnu krađu. Ovim promenama koje u pravosuđe hoće da uvede vaša Vlada, mi naše pravosuđe guramo u tom pravcu. Zato se nadam da kada budem glasao protiv tih ustavnih promena, da će kolege poslanici iz vladajuće strukture koji su malopre govorili protiv sudokratije, biti spremni da ne slušaju stranačku i koalicionu disciplinu, već da podrže odbranu našeg pravosuđa da ono bude narodno pravosuđe, a ne pravosuđe u rukama nekih oligarhija. Hvala.
Zahvaljujem se samostalnom poslaniku Vladanu Glišiću. Samo bih vas podsetila da se izborni sistem u Srbiji nije menjao od devedesetih. Ne želim nikoga da branim, ali napadati one koji su u Narodnoj skupštini zato što su učestvovali na izborima i osvojili glasove naroda zbog onih koji su odlučili da bojkotuju izbore ili nisu bili u stanju da preskoče cenzus od 3%, nije u redu. Da nastavimo. Pretpostavljam da se narodni poslanik Đorđe Komlenski kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu prijavio za repliku, zbog spominjanja stranke. Izvolite.
Zahvaljujem. Deo odgovora kroz repliku, ovaj koji ste vi izgovorili, ja neću reći. Neću ga ponavljati, iako je dobar deo toga što ste vi rekli bila moja namera da kažem. Ono što je nedopustivo, a vama je promaklo jeste nazvati da je rezultat izbora koji su sprovedeni 2020. godine posledica degenerisanog izbornog sistema. Nisam hteo da reagujem kroz povredu Poslovnika, ali ne mogu da ne reagujem. Ovo je važeći izborni sistem, ovo je već dugo godina važeći izborni sistem protiv kojeg se niko nije na ovakav način izjašnjavao dok je bio na vlasti ili dok je volja građana bila drugačija. Građani Republike Srbije su na zakonom propisan način u izbornom postupku iskazali svoju volju. Ne možemo mi menjati narod zato što je narod rekao ono što misli i nije hteo da glasa za one koje bi uvaženi kolega Glišić više želeo da gleda u parlamentu, nego mi. Ne postoje privilegovana mesta u parlamentu osim onih privilegija, uslovno rečeno koje smo utvrdili i omogućili predstavnicima nacionalnih manjina, a kada se bude pojavila neka ozbiljna opozicija ili neka ozbiljna grupacija koja će kod građana Srbije uživati bar malo poverenja u odnosu na poverenje koje uživa koalicija Aleksandar Vučić – Za našu decu, onda će slika u parlamentu biti drugačija. To ne daje za pravo da se ovaj sistem naziva degenerisanim. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Vladan Glišić.
Ja uporno moram kolege iz SNS da podsećam da ja nisam deo te vlasti koju ste vi smenjivali, a usput smenjivali smo je zajedno. Zajedno smo se borili protiv te vlasti koja je vama prethodila. Da, 30 godina imamo isti izborni sistem i 30 godina taj izborni sistem ne valja. I kada kažem da je degenerisan, pošto se to ne odnosi ni na čoveka, ni na ličnost, samim tim ne može biti uvredljivo, podsećam vas da on nije ono što bi po svojoj prirodi trebao da bude. To znači da dovodi u Skupštinu narodne tribune, predstavnike naroda, ne filterisane kroz odluku stranačkih lidera. To je jedna tema o kojoj ćemo pričati, ako Bog da, na budućim pregovorima o promeni izbornog sistema. Šta je tu bitno? Ne biram ja ovde ko bi mi više odgovarao ili mi ne bi odgovarao da bude u ovoj Skupštini. Nisam ja prava adresa za to što mi je uvažena potpredsednica rekla da jednostavno pored toga što uvek kritikujem i sve vreme kritikujem ovaj izborni sistem, nisam jedan od onih koji su bili za bojkot izbora. Bez obzira kakav je izborni sistem, on je uvek bolji nego da se na nasilan ili bilo koji drugi način, a jedno nasilno može preuzimati vlast i zbog toga sam i učestvovao u ovim izborima. To ne znači da je ovo dobro i sami znate da ovo nije dobro. Na kraju, predsednik vaše stranke i predsednik Srbije je sam oročio vrednost ovog parlamenta. Znači da i on uočava da ovde nešto nije u redu i nije dobro i treba to menjati. Ali, ovde je tema bila, i to se stalno dešava kada ja izađem u susret s nekim argumentovanim primedbama, da me vraćate na nešto što uopšte nije bila tema mog razgovora. Niti sam govorio o bojkotu izbora, niti sam govorio o tome da je trebalo bojkotovati izbore, niti sam neko ko je branio ovaj izborni sistem, nikada, već 30 godina se borim protiv svih izbornih krađa koje su se dešavale. Ono što je najzanimljivije, rekao sam da je i takav izborni sistem bolji od ovoga što smo gledali kod onih koji nam sada popuju i hoće preko vašeg predsednika Vlade da promene Koštuničin ustav, koji je bio bolji od onoga što oni hoće da donesu. Ne zato što je Vojislav Koštunica neprikosnoven, već zato što je to bila odbrana suvereniteta na način koji je mogao da bude u teškim vremenima. (Predsedavajuća: Vreme!) Vi sad imate mnogo bolju šansu da pomognete ovom narodu, a taj suverenitet ne želite da branite, već hoćete da nezavisnu sudsku vlast pretvorite u vlast odnarođenu od naroda.
Zahvaljujem. Vreme za repliku je dva minuta. Ne želim da ulazim u polemiku zbog spominjanja liste ili poslaničke grupe, daću reč još Đorđu Komlenskom za repliku, ali samo da kažem da sam spominjala bojkot, kao jedan od potpredsednika Narodne skupštine se trudim da ugled ove institucije podignem i nije u redu napadati one poslanike koji sede ovde, legitimno izabrane, da nije legitimna Skupština jer imate razno-razne komentare i da postoji samo jedan predstavnik opozicije svevećinskog naroda, nekoliko predstavnika opozicije. Znači, nije do nas, već do onih koji ili nisu učestvovali na izborima ili nisu mogli da preskoče cenzus od 3%. Reč ima Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem. Ne postoji idealan izborni sistem na svetu koji kroz uporedno zakonodavstvo može da se pronađe i koji bi obezbedio apsolutnu zastupljenost volje naroda na način kako bi to bilo stoprocentno dobro. Svako ko smatra, a poslanik je u Skupštini Republike Srbije, bez obzira kojoj grupaciji pripada, političkoj stranci i ostalo, ima mogućnost da uloži napor, sedne, napiše predlog za izmene i dopune izbornog zakona ili napiše predlog novog izbornog zakona, pa da onda Skupština dobije priliku da o tome raspravlja. Sama kritika, bez konkretnog predloga od ljudi koji su inače po vokaciji stručni da ovako nešto mogu da učine, jednostavno nam pokazuje samo da tu negde ne postoji volja za nekom ozbiljnom promenom, već isključivo samo za pribiranjem sitnih političkih poena, a da se energija ne potroši na dobrobit građana Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, dok je izlagao jedan poslanik pomislio sam da sam u američkom kongresu. Moja poruka, bez obzira što sam ja simpatisao Trampa, što mislim da su tamo mnoga prava povređena, pre svega birača u SAD, moja preporuka je da mi brinemo svoju brigu, da rešavamo svoje probleme i da češemo svoj svrab, a Amerika je valjda sposobna da rešava to na svoj način. Dame i gospodo narodni poslanici, ja se ne slažem da je izborni sistem loš. Izborni sistem gotovo idealno oslikava političku volju građana Republike Srbije. Nismo mi krivi što je iz jedne stranke od 2004. godine proisteklo 10 stranaka. Oni koji nas pozivaju na dijalog međusobno ne govore. Kako je ko dobijao stranku kod njih, to je značilo da je u tom momentu bio nosilac najviše funkcije. Pa je, recimo, to bio Tadić, pa je to bio Đilas, pa kad je pao Đilas onda je bio Pajtić. Ko je imao novčanik u javnom sektoru, taj im je bio predsednik stranke. Oni koji su gubili izbore u svojim strankama su osnivali druge političke stranke. Tako je jedna stranka iznedrila devet političkih stranaka i sada sama u okviru te jedne male patuljaste političke stranke ima dve frakcije ili dve političke stranke ili dva predsednika itd. Politička volja građana je iskazana. Tridesetak posto građana je opoziciono opredeljeno. To što su oni svojim nejedinstvom, to što su oni svojom svađom podelili između sebe biračko opoziciono telo, to što nisu mogli sami sa sobom, a hteli bi sa nama da vode dijalog, nije krivica do vlasti ni do izbornog sistema. Izborni sistem kada uzmete, pogledajte ankete od 2000. godine, bez obzira ko je bio na vlasti, uvek su izbori oslikavali političku volju građana. E sad, cenzus je bio taj koji je sprečavao da neke političke stranke, pre ovih poslednjih izbora, ne artikulišu. Recimo, da je to tako bilo, danas bi bila DSS verovatno prisutna u ovom parlamentu, da je cenzus bio 3%. Da je prirodni cenzus, kao što je u nekim zemljama, čini mi se u Holandiji, onda bi idealno Narodna skupština oslikavala volju građana. Ja sam sklon tome, ako već želimo da im činimo mnoge ustupke, a već smo učinili, da učinimo i taj, pa da za njih važi prirodni cenzus, pa da se ova Skupština popuni opozicionim političarima. Krivica nije do građana, oni su opoziciono raspoloženi, ali nemaju izbor zato što su ovi razjedinjeni, jedni preporučuju bojkot, drugi se dele, treći se svađaju, četvrti tuku. Mislim da nije kriv izborni sistem, krivi su ljudi. Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da je pravosuđe na dnevnom redu i sudije, pitam ove sudije koji će biti izabrani da li će poštovati Ustav Republike Srbije? Da li je to obaveza? Da li zakletvu koju mi polažemo na Ustav Republike Srbije polažu i sudije? Ukoliko je to tačno, a mislim da jeste, pitam sve, posebno zbog opozicionih političara, zašto se meni već četvrti put pokušava suditi za reči izgovorene za govornicom? Ustav Republike Srbije i Zakon o Narodnoj skupštini kažu – narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu i drugu odgovornost, ne može biti pozvan, ne može biti pozvan na krivičnu i drugu odgovornost za izneto mišljenje ili glasanje prilikom vršenja svoje funkcije. Ako me neko već četvrti put poziva, taj krši Ustav. Kršenje Ustava i Zakona o Narodnoj skupštini je razlog za opoziv politički sudije. Ja ovde ne branim sebe. To je u Ustav uneto da štiti opozicione političare, da vlast ne bi eventualno pritiskom na sud mogla da dovede opozicione političare da odgovaraju za reči koje su izgovorili ovde ili zbog glasanja koje su izvršili ovde u ovoj sali prilikom vršenja svoje funkcije. Ako nisam u sali Narodne skupštine narodni poslanik, ne znam onda na kom sam mestu narodni poslanik. Dakle, ako neko priloži snimak kao dokaz govora iz Narodne skupštine ili stenogram, kao Radulović u prethodnom postupku, sada čujem da je to Nikola Kojo, slavni glumac, ako neko priloži snimak i stenogram kao dokaz, očigledno je da sudija krši zakon samim pozivanjem. Da zlo bude još veće, poslali su i policiju da me privedu, ali se to nije desilo jer sam bio u bolnici, 21 dan sam bolovao od korone. Toliko o zakletvama koje smo dali ovde. Ja sam dao zakletvu na taj Ustav, a zakletvu su dale i sudije. Očigledno da sudije koje bi trebale da budu prve u poštovanju Ustava i zakona nisu među prvima. Zakon je za svakoga zakon, pa i za mene. Svi građani su jednaki pred sudom, pa i ja. Ali, ne može sudija da krši Ustav i zakon prilikom vršenja svoje funkcije. Dame i gospodo, ja imam svetu obavezu da branim žrtve. Nadam se da sudije, pre svega u Ivanjici, da sudije koje su i u Upravnom sudu, a to je veoma bitno u Upravnom sudu zbog izbora o kojima smo govorili, jer to je konačna instanca koja u slučaju konflikta između političkih stranaka, izbornih lista i Izborne komisije donosi odluku da li je nešto kredibilno ili nije, oni donose konačnu odluku i ja verujem da će oni posle svakih izbora donositi na eventualne žalbe pravednu odluku. Te sudije pitam, a i želeo bih da se nikad ovo ne ponovi, i govoriću o zločinu koji je izvršen, o ubistvu 80 uglavnom Srba, nealbanskog stanovništva u tzv. Gnjilanskoj grupi. Moja sveta obaveza je da branim žrtve i stoga ću ponovo, po drugi ili treći put, uz rizik da opet budem kritikovan sa onih televizija koje u Srbiji nisu registrovane, koje ne mogu da budu tužene i koje ovde nemaju PIB, da pitam – šta će biti preduzeto prema sudiji Majiću, koji je doneo oslobađajuću presudu protiv, čini mi se, 11 albanskih terorista koji su bili osuđeni, pa odlukom Apelacionog suda pušteni na slobodu? Ja mislim da je to bila jedna klasična pravosudna nameštaljka. Preporučujem ovim sudijama da nikada to ne rade. Mislim da je to urađeno u trouglu – republički tužilac, Vrhovni kasacioni sud i Apelacioni sud, uz podršku Visokog saveta sudstva koji se pravio mrtav. Naime, sud je presudio sa 116 godina zatvora na osnovu svedočenja dve silovane Srpkinje i na osnovu svedočenja Albanca koji je učestvovao u zločinu koji se proglasio „Božurom 50“, svedokom saradnikom. On je potvrdio da su ubili 80 Srba, da je nestalo 34, a da su mučili 153 zatvorenika, posle dolaska KFOR-a, odnosno američkih snaga, uz uvođenje UČK u Gnjilanu. Dakle, to je rađeno u podrumu internata, pri tome su primenjivali metod laganog uzimanja duže. Znači, mučenje, dok onaj koji je mučen ne izdahne. Pri tome su ženama, ne samo silovali ih, sekli dojke i pekli na vrućoj podlozi, sitnili tela, ubacivali u kese, urinirali po zatvorenicima i po mučenicima i sve to nije bilo dovoljno, jer je Apelacioni sud presudio da s obzirom da se to desilo posle Kumanovskog sporazuma da to ne treba da bude kažnjivo. Za mene je to vrhunac nepravde i razlog da sudije koje su donele takvu sramnu presudu budu kažnjene. Tužilac republički je podneo zahtev za zaštitu zakonitosti. Vrhovni kasacioni sud je presudu proglasio nezakonitom. Da li sam u pravu? Ali, suđenje se ne ponavlja, jer se radi o slučaju kada su oštećeni tom presudom pomilovani na određen način i tada se ne ponavlja suđenje. Samo kad su oštećeni oštećeni nekom presudom suđenje se ponavlja, a u ovom slučaju se ne ponavlja, jer nije bilo štete kod oštećenih, nego je bilo štete kod žrtava. Tada se po zakonu ne ponavlja. Mislim da je to bilo dogovoreno i mislim da je bilo naštelovano u trouglu – Tužilaštvo, Vrhovni kasacioni sud i Apelacioni sud. Radi se o sudiji Majiću. Taj sudija, svaki sudija mora da ima dozvolu, a preporučujem ovima da uvek traže dozvolu starešine suda kad nastupaju u medijima. To je obaveza. Neko je ovde jednom rekao, mislim da je to predsednik Vrhovnog kasacionog suda, da je to prevaziđeno pravilo. Ja u pravosuđu ne znam za prevaziđeno pravilo. Ili pravilo važi ili ne važi, ali ne može da bude prevaziđeno ako još uvek nije ukinuto. On je nekoliko puta odlazio u klasične političke misije i na politički način tumačio govore narodnih poslanika koji su ga kritikovali zbog ove i još jedne presude. Time se on izdigao iznad parlamenta i dokazao da naše pravosuđe, s obzirom da još on važi kao za nekog eksperta sudijskog itd, tako se nameće, time je dokazao da naše pravosuđe nije zrelo da bude nezavisno od parlamenta, odnosno da bude u potpunosti nezavisno, jer u ovom trenutku je ono nezavisno od ove vlasti, ali nije od bivše. On je gostovao u više političkih emisija, politički nastupao i time je, po meni, pljunuo na nezavisnost pravosuđa, jer sudija koji nastupa u političkim emisijama za mene nije nezavisan sudija, on je dokaz da sudstvo nije nezavisno. Idemo dalje, da li je pedofil pedofil? Imamo li pravilo da su svi ljudi jednaki pred zakonom? Da li je zabranjena segregacija? Ovim sudijama preporučujem da ni slučajno ne vrše diskriminaciju pojedinih manjinskih grupa, nacija itd. Ni slučajno! Ali je to ovaj sudija uradio. Ja pitam – da li je pedofil pedofil? Ako jeste, ako je zakon jednak za sve, imamo novu povredu zakona od strane tog sudije. On je oslobodio pedofila u žalbenom postupku govoreći, a preporučujem ovim sudijama da to ne rade, da se radi o Romima, pa samim tim to nije kažnjivo. Znači, žrtva je žrtva. Onaj ko je izvršio pedofiliju nije kažnjen, znači zaštitili ste krivca, kaznili ste u stvari žrtvu, on je to kao – radi se o Romima. Time je izvršio neku segregaciju, diskriminaciju Roma, jer zakon je u ovoj državi zakon za sve. „Zakon je zakon, ma koliko opor bio“, to je rekao Valtazar Bogišić. To je drugo kršenje, a to preporučujem ovim sudijama da ne rade, drugo kršenje zakona od strane sudije. Sada pitam Visoki savet sudstva, koji je jedini ovlašćen, da u situacijama kada dođe do kršenja zakona od strane sudije razreši takvog sudiju. Zašto su statirali u kukuruzu, zašto su se pravili mrtvi, zašto nisu kaznili ovako nezakonito ponašanje? Neću reći da je za to kriv Američki kongres, mada se možda taj sudija tamo udvarao, ali vi ste morali da štitite žrtve i u slučaju Gnjilanske grupe i sveta je obaveza svih nas da štitimo sve žrtve. Ovog puta se radi o žrtvama nealbanskog porekla, radi se većinom o Srbima, radi se o 80 ubijenih, radi se o 34 nestala i o 153 mučena. To je tako veliki zločin. Onda se mi čudimo odlukama Haškog tribunala. Mi na ovakav način, sa ponašanjem naših sudija, nemamo moralno pravo da tumačimo odluke Haškog tribunala, s obzirom na to da kod nas u Beogradu nismo mogli da kaznimo zločince i da na neki način ispravimo pravdu prema žrtvama koje su bile žrtve surovih zločina, najsurovijih. Ovaj svedok kaže: „Vezivali smo žrtve visoko za ruke da vise i samo ih bacali na pod kada dođu na red. Ženama smo sekli dojke, a iz zabave to posle pekli. Prostorija je jako smrdela jer su tu obavljali posao, a bila je velika kanalizacija gde smo bacali otpatke. Bilo je toliko krvi da smo i sami morali da se skinemo goli dok ih mučimo i čistimo posle. Svima bismo odsecali glave, rasporili stomake i komadali ih, pa u džakovima iznosili. Ljudi su vrištali dok mučimo nekoga, ispred njih smo bacali glave njihovih rođaka. Silovali smo kad god smo mogli. Omiljeni način mučenja nam je bio da nekog opaljačimo, to znači razbijemo glavu, a onda mu zakucamo čekićem upaljač na to mesto“. To je izjava Albanca, „Božur 50“. Ko nama daje pravo kao parlamentu da o tome ćutimo? A ko daje pravo Visokom savetu sudstva da ne razreši sudije koje su oslobodile ovakve zločince, a pri tome je Vrhovni kasacioni sud utvrdio da je presuda nezakonita? Dame i gospodo, ovim sudijama takođe predlažem da ne uvode cenzuru. Vi svakako znate da je nedavno, gle čuda, Viši sud, a taj viši sud tamo u Timočkoj, kada se ja žalim da tužim novinare onda dobijem 40.000 dinara, nebitno, posle šest godina. Kad tuži Đilas to se reši za šest meseci. Čudno. Verovatno je njegov advokat brži u podnošenju. Nisam siguran. Verovatno je te 2008, 2009. godine umesto reforme izvršena deforma sudstva. To jeste još jedan dokaz da je sud nezavistan od ove vlasti. Tu nezavisnost čak zloupotrebljava, a da je zavistan od bivše. To je još jedan dokaz. Taj sud je doneo odluku, recimo taj Đilas je bio gradonačelnik Beograda. Taj Beograd je imao ugovor, znači vršio je javnu funkciju, uglavnom u korist svojih privatnih biznisa, a pri tome 400.000 ljudi ostalo je bez posla. Ali, je za njega bilo posla, hleba, para itd. Upao čovek u med, dobro. Pri tome konsultantski ugovor koji je bio na štetu građana Republike Srbije, a i Beograđana, most na Adi konsultantski ugovor. Sud, nečuvena odluka – da se ne sme pisati u medijima i izveštavati i vezivati taj slučaj za Dragana Đilasa bez obzira što je on bio u javnom sektoru glavnokomandujući u gradu Beogradu, gde je tako milionski ugovor sklopljen poprilično na nezakonit način. Sudijama ovim predlažem da nikako ne donose takve odluke, jel tom odlukom da se ne sme pisati i izveštavati o tome i vezivati to za Dragana Đilasa, koji je bio javni funkcioner, nije on radio samo u nekom privatnom biznisu, jer će se tako narušiti pretpostavka nevinosti. Zakon je zakon. Zakon je jednak za sve. Svi moramo biti jednaki pred pravosuđem. Sada ja vas pitam, i u poslednje vreme ta pretpostavka nevinosti masovno se krši. O svojim primerima neću ni da govorim. Ja kada ukucam u Gugl, kada ukucam moje ime i prezime ja mislim da sam Osama Bin Laden. O sebi neću da govorim, ali govorim u svetlu sada poslednjih događaja. Da li sada važi pretpostavka nevinosti? Za nekoga ta pretpostavka nevinosti važi, ali za nekoga ne. Gotovo je nečuveno da neko na sudu zamisli da će eto baš Đilas biti oštećen izveštavanjem u medijima i unapred zabrani da se tekstovi o tome pišu i emituju vesti. To je za mene klasična cenzura. Onda se mi čudimo zašto je neko cenzurisao američkog predsednika? Pa, naš sud dođe i kaže medijima da ne mogu da izveštavaju o Draganu Đilasu zato što će mu narušiti pretpostavku nevinosti. Sada se ja pitam – zašto mediji koji su njemu naklonjeni nisu o toj cenzuri uopšte pisali ni pričali? Da je nekim slučajem neko iz vlasti rekao, dobio takvu presudu i da je zaključeno da o nama ne sme da se piše zbog pretpostavke nevinosti, iako vršimo javne poslove. Recimo predsednici opština smo, ministri u vladi itd. Ja mislim da bi na tim luksemburškim medijima izbila revolucija. Konačno – zašto ti luksemburški mediji, koji nisu registrovani u Srbiji, zašto ne mogu da budu tuženi? Vi kada tužite taj mediji, oni vam samo pošalju dopis, da oni neće da učestvuju u postupku jer nisu registrovani kao pružalac medijskih usluga u Republici Srbiji i prema tome ne mogu da budu tužena strana. Kada će jednom pravosuđe i tužilac, nemamo sada tužioce ovde, ali sudije kada budu razmatrali, to da razmatraju na takav način, kada će se jednom povesti postupak i videti da li tu ima krivičnog dela pranja para? Zato što te prekogranične televizije SBB plaća. Novac ispumpava za navodnu uslugu reemitovanja, reemitovanja nema. Zašto nema reemitovanja? Zato što luksemburški regulator tvrdi da su tamo registrovani, ali tamo ne emituju program, a reemitovanje je preuzimanje emitovanog programa istovremeno bez izmena itd. Da li će neko da pokuša da sudi „Junajted mediji“? Da li će neko pokušati da te medije privede pravdi? Da li će neko zbog kršenja poreskog postupka i poreske administracije reći – pa ljudi zašto N1 nema PIB? Zašto N1 koristi PIB druge firme, recimo „Adrija njuz“ doo Beograd? Kada „Adrija njuz“ doo Beograd niti je osnivač, a i da jeste osnivač, ako osnujete novu firmu, to svi znamo, ta nova firma mora da ima PIB. Verovali ili ne N1 televizija nema BIP. Nema ništa. Radi na divlje. I oni se stalno žale na slobodu medija, stalno, a toliko su slobodni da se u Republici Srbiji nisu ni registrovali, nego bestidno lažu kako emituju program iz Luksemburga i kako se ovde samo reemituje. To naprosto nije istina. Kada će neko od sudija, kada će neko od tužilaca reći – stanite ljudi, pa po nekoliko miliona evra plaćaju prekogranične kanale, plaćaju za reemitovanje, a reemitovanja nema. Znači plaćaš uslugu koje nije bilo, ispumpavaš dobit, vršiš pranje para, ispumpavaš dobit. Time si utajio porez. Ima više krivičnih dela koje oni rade. Niko u pravosuđu nema snage da to pokuša da kazni. Ne mislite valjda da im mi sudimo. Tek onda bi bilo da mi vršimo cenzuru, pritiskamo slobodne medije itd. Vi ste ti koji u tom konfliktu treba da odlučite, krše li oni zakon ili ne. Očigledno da u pravosuđu ima prijatelja tih luksemburških medija, jer, gle čuda, upravo onaj sudija koji je doneo onako sramne zakonite presude, je rado viđen gost u tim medijima i obično kada mi komentarišemo sad će se opet neko pojaviti tamo i reći – e, oni komentarišu poslanici presude i tako dalje. Presude se ne mogu komentarisati dok su u fazi postupka, po meni, a inače onda ne možemo da komentarišemo ni presudu Dragoljubu Mićunoviću iz 1968. godine. Onda ne možemo da komentarišemo presudu Draži Mihajloviću posle rata, ako se generalno presude ne daju komentarisati. Ja mislim da se ove presude daju komentarisati. Mislim da zbog svih žrtava i onih koji su pretrpeli štetu, mi moramo o tome da govorimo, a prava je šteta, a mislim da još nije kasno da Visoki savet sudstva razreši nekoliko sudija i time im pokaže da moraju da dele pravdu, a ne da dele nepravdu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Danijela Veljović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, ni ovoga puta, kao što je to bio slučaj i u prošlom izlaganju kada je tema bila izbor sudija neću govoriti o predloženim kandidatima smatrajući da su oni zapravo, izbor njihovih kolega koji poznaju njihov rad i njihovu stručnost. Ono o čemu bih govorila jeste nastavak teme koja se tiče nezavisnosti sudstva, a u okviru toga glavna pitanja kojima se treba posvetiti jeste rešenje probleme mreže i nadležnosti sudova, neujednačenost sudskih odluka, sporost pri rešavanju sporova, nejednak pristup građana pravdi. Prioritetan zahtev za koji se zalaže i SDPS jeste da sudije postupaju sa integritetom i savesno u skladu sa pravnim poretkom Srbije. Smatram da je to jedina i prava definicija nezavisnosti sudstva. Dakle, nezavisnost sudstva jeste garancija vladavine prava u demokratski uređenom društvu, ali nije garancija za neodgovorno ponašanje sudija i za nerad koji se prikriva gomilom nerešenih sporova. Svaki sudija je odgovoran za promovisanje i zaštitu sudijske nezavisnosti poštovanjem profesionalne etike. Nije Republika Srbija izolovano ostrvo na kojem vlada klima ne organizacije sudstva. Naprotiv, i na evropskom nivou i te kako su prisutne borbe i veliki napori da se održi, uspostavi vladavina prava i sudijske nezavisnosti. Mislim da je jako važno uspostaviti balans između svih aspekata prava građana na suđenje u razumnom roku i prava na obrazloženu sudsku odluku. Sudija mora da bude stručan, da stalno unapređuje svoje znanje, poštuje stručnost, važna je odbrana nezavisnosti. Verujem da su to bili glavni kriterijumi pri izboru članova sudova. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sledeći prijavljen je, magistar Đorđe Kosanić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Viskog saveta sudstva, dame gospodo narodni poslanici, pred nama je danas izbor sudija koji se danas po prvi put biraju na ovu visoku funkciju i naravno poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće sve ove predloge koji su danas pred nama. Na samom početku želim da kažem da JS maksimalno podržava ojačavanje nezavisnosti sudstva, jačanje samostalnosti tužilaštva, kao osnov vladavine prava. Sa druge strane, ono što je veoma važno, što ja želim ovde da istaknem, to ne znači da maksimalno ojačavanje sudstva predstavlja otuđenje od naroda, već sasvim suprotno, otuđivanje od neprimerenih uticaja na sudije. Nezavisni sudija sa druge strane je garant da se zakoni primenjuju jednako, nepristrasno i da nema privilegovanih uticaja što se tiče suđenja. Sada, sa druge strane želim da, da kažem, bacim akcenat na nešto što je veoma važno, pogotovo što ja dolazim iz Kragujevca. Zašto to kažem i šta je to važno, jeste ulaganje u pravosudnu infrastrukturu, izgradnju značajnih objekata što se tiče pravosuđa. Kažem, ja dolazim iz Kragujevca, a u Kragujevcu se danas gradi jedna savremena Palata pravde. Dakle, čini mi se da je ovo najznačajniji pravosudni infrastrukturni objekat u poslednjih nekoliko decenija koji je izgrađen u Srbiji. Kada kažem u poslednjih nekoliko decenija, kada pomenem Kragujevac, to je svakako veoma značajna stvar za Kragujevac, ali i za čitav region, kada kažem da je Kragujevac prepoznat kao glavni grad što se tiče tog regiona. Sredstva za izgradnju jednog ovako značajnog infrastrukturnog objekta obezbedila je Vlada Republike Srbije. Zašto to kažem? Zato što, i to je još jedan pokazatelj da Srbija ide krupnim koracima napred, da je prepoznat značaj ovog segmenta kada govorimo o suđenju. Grad Kragujevac je obezbedio zemljište, negde dva hektara zemljišta, sa druge strane obezbeđena je putna i svaka druga infrastruktura oko Palate pravde. Ovde ću isto tako reći nešto što je veoma značajno, nešto što je bio problem u Kragujevcu u vremenu iza nas. Svi sudovi u Kragujevcu su bili smešteni u više zgrada, što je svakako uticalo na kvalitet suđenja. Danas biramo sudiju Privrednog suda, pogotovo smo imali problem u Kragujevcu sa Privrednim i Prekršajnim sudom. Sada, izgradnjom ove savremene Palate pravde kakve je, da kažem, najsavremenija u Srbiji, više nećemo imati tih problema, pogotovo što je ona od nule, od temelja građena samo za potrebe pravosuđa, a mi takav objekat do sada nismo praktično imali kod nas. Ovaj objekat odgovora značaju svakako, koji pravosuđe ima za grad Kragujevac i naravno odraziće se na kvalitet suđenja u Kragujevcu. Kada govorim o ovoj Palati pravde, ona će imati 11 pravosudnih organa, tu će biti i tužilaštvo. Kada to kažem, dakle privredni sudovi, sudovi redovne nadležnosti, upravni sud, prekršajni sudovi, prateća tužilaštva, dakle negde oko 800 zaposlenih. Na površini ovaj velelepni objekat imaće 25 hiljada metara kvadratnih, dakle 24 sudnice, 74 kabineta. Na samom kraju da kažem, ovo sve govori o tome koliko Srbija misli o svakom segmentu, o značaju jednog ovakvog objekta, ne samo za Kragujevac, nego za čitav region. Svakako sve to, svih ovih 11 pravosudnih organa koji će biti smešteni u ovom objektu uticaće na kvalitet i brzinu suđenja i na još veću dostupnost što se tiče pravde, što se tiče građana Kragujevca. Opet na samom kraju da kažem, čestitao bih svim sudijama koji će danas biti izabrani na ovu visoku funkciju i naravno poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće sve predloge koji su danas pred nama. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima Dubravka Kralj.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, molim vas ne zamerite mi što ću svoje izlaganje početi sa samo par rečenica o vakcini protiv korone zato što smatram da je to izuzetno važna stvar i ogroman uspeh, pre svega predsednika Republike Srbije i rezultat čvrstih diplomatskih temelja u čijoj je izgradnji učestvovao i sada naš predsednik Skupštine, gospodin Ivica Dačić, na šta smo ponosni. Prošle nedelje se vakcinisala moja baka. Juče se vakcinisala moja mama, koja inače radi u školi i jako se radujemo što će moći bezbedno da se druži sa svojim đacima. Verujem da nam je to negde svima i najvažnije, da naši najmiliji budu bezbedni, zaštićeni i zdravi. Ja ću se isto vakcinisati, ne samo zbog ove dve žene koje sam pomenula i kojima je moje zdravlje najvažnije, već i zato što kao neko ko je koronu preležao znam koliko je ta vakcina važna. Na žalost, to mnogo bolje od mene znaju oni koje je korona zauvek rastavila od njima dragih ljudi. Zbog toga je vakcina nužnost i ogromna je stvar što imamo vakcinu protiv korone. Pitam vas, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, da li postoji vakcina protiv silovatelja, manijaka, pedofila, ubica, narko-dilera, kriminalaca, korumpiranih političara, korumpiranih službenika, tajkuna, klanova, bahatih vozača, prevaranata, lopova, izrabljivača radnika i sličnih virusa? Mislim da postoji i da je to efikasno i nezavisno pravosuđe. Mi ovde u Narodnoj skupštini donosimo zakone, ali možemo li zakonima vakcinisati društvene odnose i učiniti ih imunim na povredi ugrožavanja? Mislim da ne, ne bez njihove dosledne primene i bez sankcionisanja svake njihove povrede. Sud je taj koji primenom zakona sve sporove, sve poremećaje u društvenim odnosima, sve nepravde treba da otkloni kao vakcina virus i to virus koji ugrožava našu privredu, našu ekonomiju, našu socijalnu sigurnost, stabilnost i slogu. Zato smatram da je u toj podeli državne vlasti, o kojoj su danas drugi poslanici govorili, sudovima dodeljena najteža, najkomplikovanija, najosetljivija uloga, jer sudovi su ti od kojih se očekuje da uspostave ravnotežu u nekada tako duboko poremećenim odnosima. Sudije su te koje su u prilici da u konkretnim slučajevima odlučuju da li će neko biti slobodan ili neće, da li će roditelj viđati svoje dete i koliko često. Sudovi su ti koji odlučuju ko je u pravu, a ko je lažov. Nekada se to pitanje koje se pred sud postavi svede na to da li će neko živeti nakon sudske odluke kao srećan ili kao nesrećan čovek. Zato sudije moraju imati dovoljno sudijske hrabrosti i odvažnosti da donose pravedne odluke koje se uvek nekome neće dopadati. Zato sudije ni ne treba da teže da budu voljene, nego samo poštovane, a da bi to bile moraju biti stručne, moraju posedovati znanja i moraju raditi savesno i posvećeno u svakom slučaju, a ne samo u onim slučajevima koji postanu predmet interesovanja javnosti. Zato što nemaju svi jednaku mogućnost da njihova trauma postane vest. Nemaju svi ni jednaku hrabrost da svoju traumu podele i tako dobiju podršku i navijanje nacije, što ne sme da znači da neće dobiti podršku sudova i drugih nadležnih organa, jer svi moraju imati pravo na jednaku pravnu zaštitu. I glumica i čistačica, i političar i poljoprivrednik, i profesor i učenik, i bogati otac i siromašni otac. Zato sudije moraju biti otporne na sve vrste uticaja, političke, stranačke, medijske i interesne, jer kod sudije ne sme da se lobira. Sudijama je već Ustavnom i zakonom dato ogromno poverenje kroz garanciju nezavisnosti i kroz načelo o slobodnom sudijskom uverenju. Predloženi kandidati danas će dobiti i poverenje SPS, jer kao što je gospodin Fila već rekao, verujemo da je Visoki savet sudstva na adekvatan način ocenio stručnost, osposobljenost i dostojnost kandidata i da mišljenja sudija, sa kojima su kandidati radili, predstavljaju iskrenu preporuku. Moram da kažem da smatram da je pri izradi predloga i pri sastavu biografija učinjen propust zato što nije navedena prosečna ocena sa kojom su kandidati diplomirali, kao ni podatak o tome koliko dugo su studirali. O čemu bi se, doduše, moglo zaključiti na osnovu godine rođenja i godine diplomiranja, pri čemu taj zaključak ne mora da bude tačan. Kada smo birali predsednike sudova taj podatak smo imali. Smatram da je to zbog transparentnosti važno. Ja sam iz Zrenjanina, predložene kandidate ne poznajem i biografija je jedini način da ja o njima sudim. Mislim da ti podaci predstavljaju značajne indicije koje ovde ne vidimo. Ono što vidimo jeste da kandidati imaju i više radnog iskustva nego što je potrebno. Tu pre svega mislim na one koji se biraju za osnovne sudove. U tom kontekstu bih rekla da bi u sferi pravosuđa mladim pravnicima koji su ambiciozni, koji imaju znanje trebalo omogućiti da dođu do izražaja, da lakše napreduju zato što upravo u toj sporoj prohodnosti u sudovima i tužilaštvima vidim glavni razlog zašto se mladi sve češće odlučuju za advokaturu. Razlog je, sigurno, i ta materijalna komponenta i zato smatram da bi rad sudija koji imaju najvažniju ulogu u izgradnji pravne države trebalo da bude adekvatnije vrednovan i stimulisan, isto kao što smatram da čim situacija to dozvoli treba raditi na unapređenju prostornih i tehničkih uslova u kojima sudije obavljaju svoju delatnost. U svakom slučaju, kao što sam rekla, poslanička grupa SPS će podržati današnje kandidate. Želim im puno uspeha u radu, da nakon tri godine od strane Visokog saveta sudstva budu izabrani na stalnu sudijsku funkciju i da tada svakoga dana prvo donesu jedan sud sami o sebi na temu da li su bolji nego što su bili juče i da stalno usavršavaju. Socijalistička partija Srbije od njih očekuje samo hrabrost i odvažnost za pravedne odluke. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Kralj. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, složiću se sa prethodnim kolegama govornicima koji su istakli da danas kada govorimo o izboru sudija ne možemo samo da posmatramo tu temu usko kao kadrovsko rešenje već moramo da pitanje sudstva sagledamo iz više uglova i da razgovaramo na tu temu sa svakog aspekta našeg života. Iako je ovo moj prvi mandat u proteklih nekoliko meseci svaku priliku sam koristio da govorim o tome šta u našem sudstvu, u pravosuđu, u delu tužilaštva je dobro ili nije dobro i šta je ono što smeta, pre svega, građanima naše zemlje koji su glasali za nas i koje mi ovde predstavljamo. Sve ono što se dešavalo, i mislim da su i mnogi drugi ljudi iz vaše struke i profesije govorili, negde kao koren problema vide onu reformu pravosuđa iz 2009. godine, vi me ispravite ako grešim, kada je u dva dana više od 1.000 ljudi ostalo bez posla bez nekog valjanog obrazloženja, opravdanja, pa su onda neke od tih ljudi opet vraćali na radna mesta i negde koren problema, kažu, da potiče od tada. Ako uzmemo u obzir da je Demokratska stranka sve u državi u tom periodu posmatrala kao svoje privatno vlasništvo, da li se radi o opštini, gradu, republici, da li se radi o budžetu pokrajine ili se radi o budžetu grada Beograda, nameće se pitanje i da li je istina ono što su neki njihovi bivši funkcioneri govorili da su o sudijama odlučivali i za njih lobirali na svojim stranačkim organima u okviru opštinskih odbora DS. To nasleđe koje se ima u pojedinim segmentima može se videti i danas. Kada govorimo o pravosuđu ne možemo da se ne osvrnemo na to da se dešavaju situacije u kojima neke stavi za koje očekujemo da će dobiti sudski epilog ipak se ne dese. Sve što se dešavalo u proteklom periodu, a tiče se i monstruoznih i pretnji i kampanja i poziva na ubistvo i silovanje, kako premijerke Ane Brnabić ili ubistvo predsednika Aleksandra Vučića, nigde nije dobilo neki sudski epilog ili se bilo ko oglasio ko bi morao da zaštiti prava građana. Da posmatramo samo ta dva čoveka, Anu Brnabić, premijerku, i Aleksandra Vučića kao dva građanina Srbije niko se do sada nije našao da zaštiti njihova prava. Moram da se osvrnem na stvari koje se dešavaju unazad, intenzivno nekoliko nedelja, gde na društvenim mrežama se ljudi utrkuju ko će na monstruozniji način izabrati čin kako oduzeti život Aleksandru Vučiću ili njegovom sinu Danilu Vučiću ili nekom drugom članu njihove porode. I dalje se niko na to ne obazire, niko ne reaguje. Iako mi vi kažete da to nije vaša nadležnost ili da to ne može neko da reši ili kako god to ide ajte onda da nađemo neko univerzalno rešenje, neki predlog da se te stvari menjaju kako bi se svi građani u našoj zemlji sačuvali od takvih vidova pretnji, nasilja, ugrožavanja života. Iz ove sale i sa ovog mesta diskutovao sam zajedno sa svojim kolegama o činjenici koja se pojavila u našim medijima koja je preneta iz Mađarske gde se opet niko nije obazirao, a činjenica je da je plaćeni ubica za koga se više i ne zna koliko ljudi je ubio i koliko procesa se vodi protiv njega izjavi da je čak u dve kriminalne grupe dobio ponudu da ubije predsednika Aleksandra Vučića. Danima se niko na to nije obazirao, danima o tome niko nije govori, danima o tome niko nije pričao i tek nakon mog postavljenog pitanja sa ovog mesta, koje imam pravo kao narodni poslanik, ja sam dobio dva štura odgovora Tužilaštva u koje želim da poverujem kao, pre svega, građanin Srbije da će se nešto uraditi na tom planu, po tom pitanju. Odgovor glasi – u vezi zahteva za obaveštenje i objašnjenje koje je narodni poslanik Aleksandar Mirković izneo na sednici Narodne skupštine 8. decembra obaveštavam vas da Tužilaštvo za organizovani kriminal preduzima određene radnje u cilju dobijanja određenih informacija o iskazu koji je dao Čaba Der. Verujem da postoji tajnovitost u procesu, verujem da neke druge informacije i ne možemo dobiti kao odgovor, ali ja se samo nadam da ćemo u narednom periodu bez insistiranja ili mene kao poslanika ili bilo kog drugog poslanika dobiti konkretne podatke šta se u tom slučaju dešava i šta se u tom slučaju radi. Ono što mene zabrinjava kao neko ko pripada Srpskoj naprednoj stranci i funkcioner je Srpske napredne stranke, ako posmatramo poslanički mandat kao funkciju, jeste činjenica da smo mi kao glineni golubovi, i o tome moje kolege pričaju iz sednice u sednicu. Dakle, u ovoj sali, ljude koje vidite i koji sede iza mene ili oko mene, ili sa moje leve strane, ne možete naći jednog poslanika koji nije bio žrtva nekog vida nasilja. Dakle, nije nasilje samo fizičko nasilje, već i psihičko nasilje, upućivanje pretnji putem društvenih mreža, na ulici ili kako god. Ne znam koji ste put u sali, ali verujem da ste u ovom mandatu prvi put, i evo, kada prelazim pogledom po ovoj sali ne mogu da nađem jednog kolegu koji to nije pretrpeo, ali niko koji im je te pretnje uputio nije za to sankcionisan. Postavlja se nekako pravilo u našem društvu da ako ste protiv Srpske napredne stranke, protiv Aleksandra Vučića, ste vi zaštićeni, a svi koji podržavaju politiku Srpske napredne stranke i Aleksandra Vučića su legitimna meta. Moramo se složiti da to nije normalno. Ne tražim ja posebnu pravdu za bilo koga od nas, samo tražim jednakost za sve nas i tražim da se bilo kome od nas, da li on pripadao poziciji ili opoziciji neugrožavaju osnovna ljudska prava, pravo na život. Kada govorimo o ovome, i zašto pričamo o dvostrukim aršinima, ja sam, takođe, sa ovog mesta više puta diskutovao o aferama koje su potresle grad Beograd. Ja sam gradski odbornik, šef odborničke grupe Srpske napredne stranke u Skupštini grada tema afera u Beogradu mi je jako poznata svaka, od pronevere sredstava, duga od 1,2 milijarde evra koju nam je ostavio Dragan Đilas iza sebe, do afera o kojima smo pričali i glasno govorili i koje ni posle tri, četiri ili posle pet godina nisu dobile sudski epilog. Sa ovog mesta sam govorio i o aferi podzemnih kontejnera, gde je pronevereno šest miliona evra, za koju niko nikada nije odgovarao, postojali su neki sudski procesi, to se sve razvlačilo, od 2016. 2017. godine, na tome se zaćutalo. Kojom metodom mi dođemo do toga da nakon tri godine i dalje nemamo neko rešenje i nemamo situaciju da odgovorni za to snose posledice i konsekvence. Nije to jedina afera u kojoj je proneveren toliki novac. U rekonstrukciji Bulevara kralja Aleksandra, takođe je pronevereno šest miliona evra, svi mediji su o tome pisali, čak su ljudi bili uhapšeni, poveo se proces, međutim, evo, danas je 2021. godina, i dalje nema sudskog epiloga. Kada nas građani sa pravom pitaju, sve ste u pravu. Nisu ti novci tako mogli da ispare. Imate i čak i reviziju DRI koja pokazuje da su jasno kršene procedure, da je jasno proneveren novac. Građani kada pitaju zašto neko nije uhapšen, jako je teško dati razuman odgovor i dati pravi odgovor, obrazloženje zašto je to tako. Apsolutno se slažem da je sudstvo nezavisno i ne želim da bilo ko ovo protumači kao pritisak na sudstvo, ali ako smo već ovde u parlamentu i diskutujemo o ovako jako važnim temama, moramo da prenesemo i ono što građani pitaju, jer mi, pre svega, ovde predstavljamo njih. U prilog ovome što govorim pokazuju i činjenice da su 2017. godine, čini mi se, tokom jednog od protesta Pokreta Dveri Boška Obradovića ispred Televizije Pink besomučno napadnute i prebijene dve novinarke, Gordana Uzelac i Mara Dragović. Čovek koji je uhapšen na raznorazne načine je pokušao da sebe sačuva, da se izvadi iz tog procesa. Evo, i dan danas, ako sam ja pogrešio, voleo bih da me neko ispravi, da li je neko osuđen za to prebijanje te dve novinarke? Nažalost, nije i pitam se kada će biti i na koliku kaznu? Tokom protesta jednog dela opozicije i incidenata koje su izazivali napadom na i policiju i svako ko se nalazio iz njihovog ugla sa suprotne strane, hapšeni su mnogi ljudi, ali, evo, ni do dana današnjeg nismo dobili nijednu informaciju ko je i na koju kaznu zatvorsku osuđen, ako je zatvorska u pitanju, a ako je prekršajna, na koliko je to novca. Moramo da postavimo stvari tako da ljudi koji danas predstavljaju opoziciju u Srbiji nemaju taj osećaj da su bogom dani i da mogu sve i da ni za šta ne snose bilo kakve konsekvence. Nedaleko odavde rušili su gradilište na Trgu, tukli se sa saobraćajnim znacima, napadali radnike gradskog preduzeća, iživljavali se nad njima, imenom, prezimenom, fotografisali, ponosili se time i niko bukvalno od njih nije sankcionisan. U julu mesecu ispred ovog doma dešavale su se katastrofalne stvari i tu moramo pre svega kao društvo, kao državne institucije, pre svega, da vodimo računa o tome kako se neko delo definiše i koja je težina tog dela. Ovde ispred ovog doma je fizički povređeno više od 120 policajaca, što lakše, što teže. Jednom policajcu su polomljene obe noge. Ti policajci su napadani kamenicama koje su težile i više od pet kilograma. Ako mi kažete da huligan baci kamenicu na čoveka koja teži više od pet kilograma, to definišete kao bunt ili kao nekakav protest ili remećenje javnog reda i mira, ja ne mogu sa vama nikako da se složim, jer kada nekog gađate sa takvom kamenicom, jedino što pokušavate jeste da mu oduzmete život i ako to nije pokušaj ubistva, ja ne znam šta je? Eto, prošlo je toliko meseci i dalje ne znam šta se desilo sa tim i dalje ne znam kakav je konačan sud i šta se dešava u procesima koji su se vodili i da li su se vodili protiv ljudi koji su to radili. Takođe, u više navrata smo govorili o narušenim pravima dece jednog čoveka koji je voljom građana legitimno izabran za predsednika naše zemlje. Zanima me šta se dešava sa narušenim pravima deteta Aleksandra Vučića, Danila Vučića, da pođemo od toga, koga uhode, prate, špijuniraju, zloupotrebljavaju, slikaju i satanizuju ga iz dana u dan. Hajde samo što to rade po društvenim mrežama, to je stvar nekog čoveka, mada je i to apsolutno nedopustivo, ali kada sliku Danila Vučića na medijima koji su pod direktnim uticajem Dragana Đilasa stavite i osuđene kriminalce i ljude koji su po liku i delu prepoznati samo po zlodelima nekim iz kriminalnog miljea, šta se tu dešava? Da li neko oseća potrebu da tada reaguje i da zaštiti njegovo pravo? Te stvari su jako ozbiljne i što više se pravimo da ih ne vidimo, stvara se sve veći problem. Ovih dana, to jest juče, čini mi se, ili prekjuče pročitao sam vest da je novinarka Olivera Jovićević iz protesta povukla tužbu protiv Sergeja Trifunovića, koji je na svojim društvenim mrežama, zajedno sa svojim sledbenicima, izneo gnusne optužbe koje je teško i ponoviti, ali citiraću da ta žena, ne znam, samo radi za nekakve pare ili kako god, aludirajući direktno, pričajući o nekakvoj prostituciji. Nakon 15 meseci ništa se nije desilo povodom tog pitanja. Nije počet ni proces. Obrazlagano je da nisu uspeli da mu nađu adresu, da nisu uspeli da mu uruče tužbu, a on je na svojim društvenim mrežama prikazao tu tužbu i nastavio da je vređa i omalovažava na taj način. Pre nekoliko godina smo imali čitavo utrkivanje tog dela opozicije ko će više da izvređa premijerku Anu Brnabić, otvoreno pozivali na silovanje premijerke Ane Brnabić. Šta se desilo sa tim? Imenom i prezimenom, to je radio Željko Veselinović, potrčko Dragana Đilasa, koji iza sebe ima takve afere koje više liče na cirkus Montija Pajtona, nego na nešto ozbiljnije. Čovek je od svog tasta kupio pokvareni auto da bi pare ostale u kući. Da, da, parama sindikata. Izmislio je da im je potreban auto, a onda je pokvaren auto kupio od svog tasta. Takav čovek je otvoreno pozivao na silovanje premijerke Ane Brnabić. Da li je sankcionisan? Da li je snosio nekakvu posledicu? Proteklih nekoliko dana našu zemlju potresa jako bolna i jako ružna tema, jedna stvar koja je nedopustiva i teško pojmljiva zdravom razumu. Radi se o silovanju glumice i svega što se dešavalo u toj školici glume ili kako se već zove. Nažalost, imamo deo ljudi koji u našoj zemlji, sva sreća, manjina su, ali koji od definitivno žrtvi prave krivce i pitaju se zašto to nije ranije prijavljeno, šta je tu bilo, zašto je ta devojka nastavila da ide i šta se tu dešavalo. Takve monstruozne teze samo opravdavaju postupke još većeg monstruma koji je to učinio. Moramo svi da shvatimo jednu stvar. Dokle god mi tolerišemo u našem društvu ponašanje ljudi koji danas ili sutra pretenduju da vode i Beograd i Srbiju, dokle god njihove pozive na silovanje i ubistva guramo pod tepih i pravimo se da ne vidimo, a sudstvo, tužilaštvo ili bilo ko ne reaguje na to, nemojte se čuditi što onda neki ljudi u našoj zemlji imaju tu svest i pitaju se – pa, šta ja onda da ja očekujem, koja su onda moja prava? Nije ovo više pitanje ni politike, ni različitih političkih stranaka. Nije više pitanje ni pozicije i opozicije, ni to da li ćemo nastaviti mi kao SNS u narednom periodu da budemo na vlasti na nivou Republike ili da li će Aleksandar Vučić biti predsednik, već je ovo sada pitanje društva i zemlje koju ostavljamo generacijama koje dolaze. Sa time ću završiti, moj jedan od prethodnih govornika je govorio o tome, znate, ako je neophodno da vam neki mediji ili da vam neko od nas poslanika ukaže na aferu gde je grad Beograd i Dragan Đilas direktno uplatio za konsultantske usluge više od dva miliona evra firmi koja se bavi izgradnjom brodova, prodajom rezervnih delova, a da nema nikakve veze sa građevinskom industrijom. Pa zar mi to treba da kažemo i da mi na to sugerišemo, a da niko od nadležnih institucija na to ne reaguje? I onda nam još sud zabrani da o tome govorimo. Takve stvari nisu dobre i takve stvari samo otežavaju sve ono što mi kao društvo želimo, a to je da od naše Srbije stvorimo još lepše i još bolje mesto za život i naše dece i generacija koje dolaze. Ja sam uveren, sa time završavam, da će ove sudije koje danas budemo izabrali obavljati dobro svoj posao, ali teme o kojima smo mi svi govorili ovde i o kojima će govoriti kolege koji će posle mene diskutovati, pokazuju nam da sprega svih grana u našoj državi mora biti jača u interesu naše države i u interesu građana, jer je država tu da vodi računa o svakom čoveku u našoj zemlji ma gde god on živeo. Sa time završavam. Hvala vam. Nadam se da ćemo u narednom periodu imati manje potrebe za ovakvim diskusijama i manje potrebe da se prisećamo svih ovih stvari gde je moralo mnogo bolje da se odreaguje, jer to naša zemlja zaslužuje, to naša deca i naše generacije koje dolaze zaslužuju. Hvala vam. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Dejan Kesar ima reč. Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Visokog saveta sudstva, poštovani građani Srbije, smatram da su moje kolege u prethodnom delu posebne sednice na jedan veoma detaljan i iscrpan način obrazložile svoje predložene zakone iz oblasti bezbednosti i saobraćaja, tako da ću se ja, na svoje posebno zadovoljstvo, posebno osvrnuti na Predlog odluka o izboru sudija. Na početku svog izlaganja želeo bih, pre svega, da napomenem da danas govorimo o sudijama koje se biraju prvi put na sudijsku funkciju, i to kao sudije Upravnog suda u Beogradu, privrednih sudova u Nišu i Kragujevcu, kao i Osnovnog suda u Ivanjici. Danas govorimo i o sudijama koje su predložene od strane Visokog saveta sudstva i to nakon sprovedenog zakonom utvrđenom postupka, a sve u skladu sa Zakonom o sudijama i Zakonom o Visokom savetu sudstva. U tom sprovedenom postupku, za koji smatram da je sproveden na veoma transparentan način, je jasno utvrđeno da se radi o licima koje poseduju, pre svega, stručnost, dostojnost, kao i da su osposobljeni da obavljaju jednu od najzahtevnijih funkcija u oblasti pravde i pravosuđa, a to je biti nosilac sudijske funkcije. Pre svega, moram da kažem da sudije jesu lica koja svojim aktivnim delovanjem odlučuju o nečijem pravu, odlučuju o nečijoj slobodi i u zakonom utvrđenom postupku odlučuju da li je nečije pravo povređeno i da li je povređena norma koju je zakonodavac predvideo kao zabranjenu. Ali, isto tako, svojim aktivnim delovanjem sudije odlučuju i o privatnom interesu, privatnoj svojini, kao i interesu države i njenih organa i organizacija, a sve u skladu sa Ustavom i zakonom. Zašto spominjem Ustav? Želeo bih da podsetim građane Srbije da je Ustavom predviđena vodoravna podela vlasti koja uključuje zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. I upravo ta sudska vlast je treća grana vlasti, koja ima za cilj da zaštiti sva prava i slobode građana od narušavanja vlasti, a glavna oruđa u tome jesu Ustav i zakon. Ali, ono što je najvažnije jeste da pravosuđe i nosioci pravosudnih funkcija budu i ostanu nezavisni i to je ono čemu teže sve demokratske države, a to je nezavisno pravosuđe. Ali, ono što je veoma opasno jeste kada država pokuša da suspenduje podelu vlasti, kada država želi da direktno kontroliše pravosuđe i nosioce pravosudnih funkcija, što je bio slučaj krajem 2009. godine i početkom 2010. godine, kada je tadašnji režim, predvođen Demokratskom strankom, sproveo jednu od najdiskutabilnijih reformi pravosuđa u modernoj istoriji Srbije. Pod izgovorom reformi unapređenja pravosuđa, sprovedeno je nikad viđena seča sudija, seča preko 800 sudija, koja je rezultirala katastrofalnim posledicama kako po naše pravosuđe, tako i po ugled Republike Srbije u evropskim institucijama koje prate napredak u oblasti pravde i pravosuđa. Tadašnje Ministarstvo pravde i tadašnji čelnici Ministarstva pravde, po nalogu tadašnje Demokratske stranke, raspisuju konkurs za opšti izbor sudija u tadašnje, odnosno i sadašnje osnovne, više i apelacione sudove, konkurs koji u tom trenutku niti je bio neophodan, niti je bio u skladu sa Ustavom, a koji je iza sebe ostavio 800 sudija bez posla. Dragi građani Srbije, tih 800 sudija u tom trenutku ostalo je na ulici i za sve njih je važilo isto i veoma sramno obrazloženje tadašnjeg Visokog saveta sudstva, a to je da su oni bili nedostojni, nedostojni zato što se o njihovoj stručnosti nije raspravljalo na osnovu svih dokumenata koji su bili dostupni tadašnjim sudovima, o njihovom radnom učinku, već se uzimalo u obzir mišljenje tadašnjih članova Visokog saveta sudstva, a tadašnji članovi VSS i tadašnji čelnici Ministarstva pravde jesu, pre svega, ljudi koji su bili indoktrinirani političkom ideologijom i programom tadašnje DS kako da se pravosuđe postavi pod skute političkog uticaja. Zašto im je to bilo potrebno, pitaju se svi? Bilo im je malo da tada imaju većinu u Narodnoj skupštini. Bilo im je malo da imaju u svojim rukama Vladu, pa su želeli da kontrolišu pravosuđe i nosioce pravosudnih funkcija, odnosno sudije i tužioce. U tom trenutku nisu mislili o posledicama koje će proizvesti po karijere tih sudija, po porodične odnose tih sudija, po njihovo zdravlje, a ono što je najvažnije, po pravosuđe, koje je doživelo katastrofalne posledice. Moram da napomenem da pojedine sudije, nažalost, u toku reizbora su preminule i nisu dočekale svoju moralnu i profesionalnu satisfakciju da budu vraćene na posao koji im je po zakonu pripadao. Pojedine sudije su obolele od različitih bolesti, koje su bile, pre svega, rezultat njihovog stresa i njihove zabrinutosti za egzistenciju svojih porodica. Moram da vas podsetim da su se dešavali slučajevi kada su oba bračna druga koji su bili zaposleni u pravosuđu bili okarakterisani od strane VSS kao nedostojni. A, isto tako, pojedine sudije su u toku reizbora napredovale za čak dva stepena, odnosno napredovale su iz osnovnih u apelacione sudove, iako je pravilo po prirodi da sudija napreduje iz stepena u stepen. Sada moram da vam pročitam nešto na šta želim da građani Srbije posebno obrate pažnju. Godine 2010. u javnosti se pojavljuje dokument koji je Društvo sudija Srbije dostavilo dnevnom listu "Politika", iz koga se jasno vidi kako su pravljeni spiskovi sudija u opštini Vlasotince, na osnovu preporuke lokalnog odbora DS. Zatim se iz istog dokumenta jasno vidi da su prednost pri izboru imala ona lica, a molim vas da obratite pažnju, koje su funkcioneri DS ocenili kao simpatizere stranke. Na kraju, što je još tragičnije, da je isti dokument bio overen pečatom opštine Vlasotince. Zamislite onda kako je sprovođen izbor sudija u većim gradovima, kao što je npr. Beograd, kao što je Niš, Kragujevac, Novi Sad itd. Nakon toga sledi jedna veoma duga i neizvesna borba 800 delilaca pravde sa sistemom koji je u tom trenutku već doneo odluke, a te odluke su bile, blago rečeno, katastrofalne. Uvedena je nova pravosudna mreža, koja je umesto tadašnjih opštinskih i okružnih sudova uvela osnovne više i apelacione sudove, a na teritoriji grada Beograda osnovan je samo jedan osnovni sud za grad koji u tom trenutku ima dva miliona građana. Tadašnje sudije u parničnim odeljenjima u tom trenutku primaju preko 1.000 predmeta. Zbog postojećeg velikog broja predmeta i zbog priliva novog broja predmeta zakazuju se ročišta dva ili tri puta godišnje, dva ili tri puta godišnje, a stranke čekaju na presudu i preko 10 godina. U tom trenutku se u pravosuđu događa kolaps, kolaps iz koga ni dan danas pravosuđe ne može da izađe. Advokatska profesija u tom trenutku je bila potpuno blokirana. Zbog priliva novog broja predmeta, a ne svojom voljom, odlagana su suđena za dve ili više godina. Znate šta je još tragičnije? Tragičnije je to što smo svi ovde prisutni građani Republike Srbije platili 44 miliona evra na ime oštete, a po osnovu razlike u zaradama, naknade u zaradama i naknade štete po različitim osnovama, 44 miliona evra našeg novca zbog želje da u nečijoj biografiji piše da je on reformisao pravosuđe i sve vreme reizbora od 2009. do 2012. godine, kada je Ustavni sud imao sluha da vrati te iste sudije na posao, Evropska komisija, Venecijanska komisija govori ljudima iz Ministarstva i Visokog saveta sudstva da je taj postupak bio netransparentan. Netransparentan zato što se nisu koristili dostupni podaci tadašnjih sudova prilikom reizbora, već su korišćeni neki drugi dokumenti. Opet kažem, srećom, 2012. godine je Ustavni sud imao sluha da se te sudije vrate na posao i da obavljaju onaj posao koji im je zakonom pripadao. Nakon toga čelnici tadašnje DS, čelnici Ministarstva pravde, kažu da te vraćene sudije imaju članske karte SNS, i to pričaju oni koji su direktno uticali da pojedine sudije postavljaju na mesto u tadašnjim osnovnim, višim i apelacionim sudovima, jer oni su u tom trenutku zaboravili da donose presude u ime naroda, već su želeli da pojedine presude donose u ime DS. Takođe, želeo bih da istaknem, što je velika razlika između sadašnje i prethodne vlasti, što smo mi na jedan transparentan način izabrali sve članove Visokog savet sudstva i Državnog veća tužilaca i na jednoj od prethodnih sednica 50 vršioca dužnosti predsednika sudova smo izabrali za predsednike sudova kako bi obavljali sve poslove u skladu sa zakonom. Na kraju bih hteo da zamolim građane Srbije da nikada više ne dozvolimo da nam se desi ovakav ponor pravosuđa kao te 2010. godine, da ne dozvolimo da nam o pravdi i pravu pričaju oni koji su direktno želeli da kontrolišu sudove i sudije, kao i tužioce, a vas gospodo iz opozicije ili kako se već nazivate pod tim opskurnim medijima - nemojte nikada više da pričate o reformama, jer su za vas reforme poligon za ostvarivanje ličnih frustracija, a čelnike Ministarstva pravde i Visokog saveta sudstva iz 2009. godine bih na kraju pitao - da li nakon ovoga, drage sudije, vi sebe smatrate dostojnim? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bratislav Jugović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Visokog saveta sudstva, poštovani građani Republike Srbije, odnosno građanke i građani Republike Srbije, iskoristio bih priliku da srpskom rodu u zemlji i rasejanju, čestitam školsku slavu Svetog Savu i to što danas na Svetog Savu biramo sudije i to je neka simbolika. Međutim, da li mi zapravo biramo sudije, formalno mi ih biramo, ali ja mislim da mi samo potvrđujemo odluku Visokog saveta sudstva. Uvaženi kolega narodni poslanik Vladimir Đukanović, advokat po profesiji, vrstan pravnik, predsednik Odbora za pravosuđe, izvršio je jednu anketu na društvenoj mreži Telegram i ja imam rezultate te ankete. Od 206 anketiranih, većina su bili poslanici, poslanici su predstavnici naroda, čisto da podsetim javnost, presude se donose u ime naroda, pa ću vam reći rezultate te ankete. Na pitanje - imate li poverenje u pravosuđe, delimično imam poverenje 44% ispitanih. Ponavljam, većina njih su narodni poslanici. Prvo ide: nemam poverenje 33%, delimično ima poverenje 44% i imam poverenje, najgori rezultat, 23%. Dakle, građani i građanke Republike Srbije, kao i narodni poslanici koji žive sa tim građanima, ovo je saziv gde narodni poslanici dolaze iz naroda, a ne iz nekih tajkunskih kabineta, pre svega, mi znamo kako diše narod, nemaju poverenje u pravosuđe. Za taj rezultat možemo da zahvalimo Snežani Malović, Đilasovoj i Tadićevoj ministarki. Kolega prethodni govornik je sve to lepo objasnio. On je i pravnik. On je to onako taksativno sve obrazložio šta se zapravo dešavalo. Iako mi imamo volju i želju da sve to ispravimo, da ovi rezultati budu drugačiji, da zapravo građani imaju poverenje u pravosuđe, takva šteta je naneta srpskom pravosuđu da se ponekad pitam da li mi to možemo da ispravimo, ali svako pravilo ima izuzetak. Ja mislim da je ova skupštinska većina izuzetak po mnogo čemu, pa ćemo mi to vremenom ispraviti, ali red je da podsetimo kakva je zaista situacija. Druga stvar, mi biramo sudije. Koleginica iz SPS Dubravka Kralj je rekla, čini mi se, da nemamo uvid u biografije. Ko treba da bude sudija? Ja mislim da sudija treba da bude neko ko je ugledan advokat, sa 20 godina karijere i da su to ljudi od iskustva koji mogu da odgovore ovim izazovima, jer je pravosuđe stub jednog uređenog društva, jedan od stubova države. Sudija je veća vlast, dragi građani Republike Srbije, od bilo kog narodnog poslanika. Sudija je nesmenljiv. Zašto neće advokati sa 20 godina karijere da konkurišu da budu sudije? Možda bismo mi njih i izabrali, da li je tako? Ja bih se ovde bunio i tražio da takvi budu sudije, glasao bih protiv vaših predloga da imate takve predloge, ali vi ih nemate, gospodo, zato što je plata sudije u osnovnom sudu 1.000 evra, a u nerazvijenijim zemljama u okruženju plata sudije u osnovnom sudu je 1.700 evra. To je demagogija kada mi govorimo da sudije imaju neke pristojne plate. Pristojne za obične građane, to je tačno, ali ako hoćemo da imamo efikasno pravosuđe, sudije ne mogu da imaju platu 1.000 evra. Takođe, i ministri, hajde neću da pričam o nama narodnim poslanicima, to neka govore drugi, ali i ministri, predsednik, šef države nemaju plate koje su adekvatne zadatku koji treba da obave. S tim što predstavnici naroda, ministri, pa i šef države ako negde malo pogreše, oni doživljavaju veliku osudu naroda, oni na izborima plaćaju skupu cenu, a sudija ako pogreši, to plate građani Republike Srbije. O ovome možemo da pričamo koliko god hoćete i mogu ja ovde i da mudrujem, ali nije to moja uloga. Međutim, ne postoji niko ko je pristojan čovek a da neće da se složi sa mnom da su plate u pravosuđu jako male i da zapravo konkurišu ljudi koji u advokaturi ne mogu da zarade ta primanja, a svi znamo da advokati zarađuju više od 1.000 evra mesečno. Nama su za sudije i u pravosuđu potrebni najbolji, ne samo sa znanjem, nego najbolji i po moralu i karakteru. Dakle, ja sam vam pročitao ove rezultate. Nadam se da će se oni popraviti. Na vama je iz VSS da se borite za status sudije u finansijskom smislu da bi konkurencija onih koji se kandiduju bila jača i da bismo mi birali najbolje. Zahvalio bih se poslaniku Vladimiru Đukanoviću što je uradio ovu anketu. On je ovo uradio na društvenoj mreži „Telegram“ i što mi zapravo imamo uvid, to do sada ni jedan poslanik nije uradio. Znate zašto nije uradio? Pa, zato što poslanici iz prethodnih saziva, odnosno prethodnih vlasti, ne iz prethodnih saziva izvinjavam se, iz prethodnih vlasti, su poslanici koji su predstavljali tajkune, a ne narod. Dakle, ja ću glasati za ovaj predlog VSS zato što verujem da su oni izabrali najbolje od onih koji su konkurisali, ali da bismo imali na tom konkursu što bolje kandidate, sudije moraju imati neuporedivo veće plate. Hvala puno. Živela Srbija.
Hvala. Narodna poslanica Rajka Matović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi predstavnici Saveta visokog sudstva, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, pred nama se nalaze odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na funkciju. Nadam se da će savesno i časno obavljati funkciju na koju ih biramo. Sudstvo, kao treća grana vlasti, je nezavisno i mora da bude stub jedne pravne države. To je jedan od prioriteta SNS - jako stabilno i nezavisno sudstvo. Mi za razliku od prethodne vlasti biramo sudije na osnovu njihovih biografija, a ne na osnovu partijskih knjižica. Takođe, ovom prilikom bih apelovala na ažurnost tužilaštva. Isto tako smatram da bi ove institucije morale da reaguju kada se u pojedinim medijima, koji su uglavnom pod kontrolom jednog tajkuna, iznose najgnusnije laži i neistine o predsedniku Republike Srbije o njegovoj porodici, o svima nama ovde koji sedimo, da moraju da reaguju kada se nekome crta meta, kada Srđan Nogo izjavi da će i predsednik i njegova porodica imati tragičan kraj, da mora da se reaguje kad neke dnevne novine objave naslovnu stanicu sa slikom predsednika Republike Srbije i uperenom puškom u njega, da ne smeju da budu nemi na vređanje Angeline Vučić. I ne samo Angeline Vučić, nego na pominjanje bilo čije majke, sestre, deteta, porodice u političke svrhe. Kao i mi, i vi ste ovde zbog građana Republike Srbije. Naša dužnost i odgovornost pred građanima obavezuje nas da reagujemo na iznošenje neistina, da ne kažem na iznošenje laži o obmanjivanje javnosti. Da li je normalno da u momentu svetske globalne krize izazvane pandemijom korona virusa unositi nemir zarad jeftinih političkih poena. Ceo svet se grabi za medicinsku pomoć i vakcine. Uspeli smo među prvima da nabavimo vakcine i da otpočnemo imunizaciju građanstva. Umesto što bi bilo normalno u bilo kojoj državi da dobijemo pohvale, mi dobijamo kritike, neosnovane, na osnovu kvaliteta vakcina. Kada smo kod zbunjivanja javnosti, nedopustivo je da se jedan dan propagira od strane opozicionih medija, da se jedan dan propagira vakcinisanje, pa drugi dan da se ne treba vakcinisati, pa zašto se ne vakciniše neko iz vlasti. Kada to premijerka uradi oni nas optužuju da mi hoćemo da se prvo mi iz vlasti i pripadajuće stranke vakcinišemo. Da se na sva zvona zvoni kako treba da uvedemo vanredno stanje, da se zatvore škole jer ćemo se svi pozaražavati, kada mi uvedemo vanredno stanje iz objektivnih razloga zatvorimo škole, oni nas optužuju da mi kršimo ljudska prava. Pa gospodo, odlučite se koje stavove zastupate. Da li ste vi svesni da vi direktno ugrožavate nečiji život jer se neko zbog vas možda neće vakcinisati ili se neće pridržavati mera koje su preporučene? Dosta toga je urađeno za ovih osam godina u Srbiji. Njih boli svaki metar auto-puta, boli ih svaka nova fabrika, svako novo radno mesto, svako novo povećanje plata i penzija, dve nove bolnice, renoviranje domova zdravlja, veliki kapitalni projekti. Srbija zaista ima čime da se ponosi. Imamo obezbeđene vakcine. Zemlje u regionu ne vrše imunizaciju zato što nemaju vakcine, a mi im doniramo. Predsednik Srbije Aleksandar Vučić sinoć je izložio novi paket mera i pomoć privredi i punoletnim građanima Srbije. Svaki penzioner će u narednom periodu dobiti 110 evra u protivdinarskoj vrednosti. Ti koji su bili najglasniji u kritikovanju prethodnih mera koje je donela Vlada Republike Srbije su prvi uzeli po 100 evra koje je građanima davala Vlada Republike Srbije. Isti ti su danas najglasniji u kritikovanju kvaliteta vakcine, a prvi su se prijavili da se vakcinišu ili stoje u redu za vakcinisanje. Danas na Svetog Savu otvaramo impozantan spomenik Stefanu Nemanji, osnivaču srpske države. Sve ovo njih jako boli i frustrira i svakim danom su sve više zaslepljeni mržnjom prema Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici koju zaista više i ne kriju i javno prete i priželjkuju najgore monstruozne scenarije za Vučića i njegovu porodicu. Zbog svega ovoga apelujem na vas da se podrobnije pozabavite izjavama opozicionih lidera zarad zaštite interesa svih građana Srbije, a u nama ćete uvek imati konstruktivnu podršku za svoj rad. Želela bih ovom prilikom da svim đacima, prosvetnim radnicima i svima koji obeležavaju danas čestitam slavu Svetog Savu. Ja ću u Danu za glasanje, zajedno sa svojim kolegama iz poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – za našu decu“ podržati set ovih odluka. Hvala.
Zahvaljujem. Narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući. Uvaženi gospodine Dačiću, uvaženi gosti iz VSS, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo i izbor sudija koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju i to nam daje prostor ne samo da govorimo o izboru sudija, već i o stanju u pravosuđu uopšte, o rezultatima koji su postignuti u toj oblasti, pre svega o načinima za obezbeđivanje vladavine prava i rekla bih ono što je najvažnije za stvaranje kod građana, jednog osećaja poverenja u naš pravosudni sistem. Zbog toga počeću sa borbom protiv korupcije. Borba protiv korupcije je strateški plan Vlade Srbije koja godinama unazad predlažem mere, kako preventivne, tako i represivne. Narodna skupština je takođe imala određenu ulogu u ovoj borbi protiv korupcije jer smo i u prošlom mandatu imali dosta izmena i dopuna nekih zakonskih akata i učestvovali u donošenju nekih novih rešenja koja se u našem zakonodavstvu javljaju po prvi put. Kada govorimo o rezultatima postignutim u oblasti pravosuđa, pravimo razliku između stabilnog i sigurnog pravosudnog sistema kakav imamo danas i pravosuđa koje se bezuspešno odupiralo političkim uticajima kakvo smo imali do 2012. godine. Vrlo često mene možete da čujete da pravim poređenja te vrste i reći ću da su moji razlozi zapravo vrlo jednostavni. Neko je imao priliku da uradi mnoge stvari, pa da vidimo ko je šta uradio. Tu odmah vidimo razliku između onih koji su bili na vlasti do 2012. godine, koji ili ćute ili vas vređaju kada ih pitate za rezultate i nas iz SNS koji na svaku njihovu uvredu ili kritiku možemo da iznesemo bar po jedan rezultat. Pre svega, mislim na one koji nisu ni želeli prošli put da učestvuju u nekim predizbornim međustranačkim pregovorima o unapređenju izbornih uslova. Isti ti su nam ostavili katastrofalne posledice najgore reforme pravosuđa koja je sprovedena u Srbiji 2008. godine i 2009. godine. To su isti oni koji su doneli izborne zakone po kojima ih je SNS ubedljivo pobedila 2012. godine i pobeđivala na svim izborima ubedljivo do danas. Nemam nikakvu sumnju da će se tako dešavati i nadalje, da bi se oni naravno licemerno bunili protiv tog izbornog zakonodavstva koje su oni doneli, naravno okrivljujući Aleksandra Vučića za to što oni nisu sposobni da pobede na izborima. Dakle, dok sam još na terenu pravosuđa i izbora sudija, želim da stavim akcenat na uticaj politike na sudstvo, koji je do 2012. godine bio ogroman, bio je nemerljiv. Želim da poručim sudijama o čijem izboru i danas govorimo da budu svesni svoje nezavisnosti i da pre svega stave akcenat na struku i na efikasnost, jer građani Srbije su već jednom izgubili poverenje u pravosuđe 2009. godine, ali dodatno su i snosili troškove te nakaradne reforme pravosuđa koje smo imali prilike da budemo svedoci, nažalost. Danas sa druge strane ćemo biti svedoci otkrivanja Spomenika Stefanu Nemanji, osnivaču srpske državnosti i duhovnosti i ja na tome želim da čestitam svim građanima Srbije. Sa druge strane, šta je najvažnija vest u onim medijima koji su finansirani od strane Dragana Đilasa – da li u ruci Stefan Nemanja treba da drži mač ili krst? I kada se radi o dobrim stvarima i kada su dobre stvari u pitanju i kada se radi o nečemu što će predstavljati našu želju da čuvamo našu državotvornu istoriju mi smo osuđeni na to da slušamo laži, spinove, zlonamerne tvrdnje itd. Nažalost, moram da vam kažem da me to nimalo nije začudilo jer su se isto tako i na početku kada se pojavio korona virus, na početku te epidemije igrali sa zdravljem ljudi ili iz razloga da bi bili prisutni u nekom javnom životu, u nekom javnom diskursu ili iz razloga da bi prikupili jeftine političke poene, jer prosto ljudi koje predvodi Dragan Đilas i njegova partija ne znaju šta drugo jer oni ne mogu da govore o rezultatima. Oni su iznosili poluinformacije ili dezinformacije o našem zdravstvu, o našem zdravstvenom sistemu ili o broju respiratora. Sada isto to rade sa vestima o vakcinama. Da, ja i ovde mogu da kažem, bez zalaganja Aleksandra Vučića mi ne bismo imali ni dovoljan broj respiratora, a ne bismo imali ni vakcine o kojima danas možemo da govorimo, niti ovakvu organizaciju imunizacije stanovništva. Mi smo do juče vakcinisali oko 320.000 ljudi a ugovorili smo čak oko 6,5 miliona vakcina. Na kraju želim da završim svoje obraćanje sa onim o čemu je i sam predsednik Republike juče govorio. Najavio je neke dobre stvari za građane Srbije. Dakle, u situaciji kada su velike i razvijene zemlje u lok-daunu, u situaciji kada su najrazvijenije zemlje Evrope i sveta u velikom problemu koji se tiče zdravlja stanovništva, pa se to odnosi i na privredu i ekonomiju, kada je sve stalo, građani Srbije mogu da očekuju novi paket pomoći od svoje države koji će biti vredan 2,5 milijarde evra i radi se, zapravo, o četiri grupe mera. Radi se o direktnoj podršci privatnom sektoru od 1. marta, dakle, tri puta po 50% od minimalne zarade. Po pitanju podsticanja potrošnje, građani će dobiti dva puta po 30 evra, a penzioneri će dobiti još 50 evra. Pomaže se i prevoznicima u drumskom saobraćaju koji će dobiti 600 evra po autobusu i imaćemo još 500 miliona evra za novu garantnu šemu za preduzeća. Na taj način, podsećam, dok smo u jeku borbe sa korona virusom imaćemo najbolji privredni rast u Evropi i to je ono čime naša država može da se ponosi i to je ono što treba da znaju građani Srbije da ćemo mi uvek na prvo mesto staviti zdravlje našeg stanovništva, ali da nikada nećemo za to vreme govoriti o nekim problemima koji se tiču ekonomije ili privrede ili zatvaranja naše države ili gubljenja radnih mesta, kako je to bilo do 2012. godine iako se oni tada nisu borili sa korona virusom. Dakle, borimo se na svim poljima. Borimo se za vladavinu prava, ali i za našu ekonomiju i privredu. Borimo se za očuvanje zdravlja naših građana, ali i za njihov bolji životni standard. Ostajemo pri tome da Srbija treba da nastavi putem razvoja, jer mi smo svi zaslužili uređenu, pravnu državu, finansijski jaku i politički stabilnu zemlju. Hvala.
Hvala. Imajući u vidu da je ostalo još šest, sedam govornika, iskoristiću svoje poslaničko pravo da odredim pauzu do 15.00 sati. Hvala. [[Posle pauze]] Sledeći je narodni poslanik dr Vladimir Marinković. Izvinjavam se ako sam pogrešio u redosledu, došle je do neke izmene, pa zato. Izvinjavam se gospodinu Arsiću, on je sledeći. Izvolite.
Hvala, predsedniče, gospodine Dačiću. Uvaženi gosti, Dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko samo rečenica o ovoj vrlo važnoj temi ne samo za nas ovde u Narodnoj skupštini, nego i temi koja je jedna od ključnih za budućnost naše zemlje i za razvoj onoga što je možda i ključno kako za dobru realizaciju ekonomskih, političkih, socijalnih i svih drugih reformi, a to je ono što se zove vladavina zakona. Da bismo mogli da imamo vladavinu zakona i ambijent gde će, naravno, zakon biti jednak za sve i građane i privrednike i sve one koji učestvuju u društvenom životu u našoj zemlji, moramo da izaberemo i moramo da razgovaramo uvek o tome i da se trudimo da izaberemo najbolje, najkvalitetnije i najkvalifikovanije ljude za pozicije koje podrazumevaju sudijske pozicije, dakle, onih ljudi koji kao i svi drugi državni službenici, a tu podrazumevam i predsednika Republike, tu podrazumevam i člnove Vlade Republike Srbije i nas ovde narodne poslanike, koji smo predstavnici građana, koji predstavljamo narod. Mislim da oni treba da se biraju po principima koji upravo podrazumevaju kao glavni aspekt njihovog delovanja, a to je da budu predstavnici naroda, da rade za narod, da rade za građane, ali i da njihov rad se ocenjuje na bazi onoga što se zove meritornost ili da pojednostavim i da se izrazim narodskije, kako bi rekli, a to je da se, kada je u pitanju ocena rada svakog sudije ili suda ili sudskih organa i sudske vlasti, rukovodimo onim što se zove semafor, rukovodimo onim što se zovu rezultati. To je nešto što je predsednik Aleksandar Vučić to načelo meritornosti uveo još 2014. godine da se potpuno iz politike i političkog života ukine, ukoliko je to moguće, demagogija, ukinu neke preterane velike teorijske rasprave, nego da ono što u stvari opredeljuje i ono što orijentiše rad i izvršnih organa vlasti ali i ovde Narodne skupštine da je to rezultat, da je to koliko smo kilometara autoputeva napravili, koliko smo železnica izgradili, koliko smo aerodroma izgradili, koliko smo obezbedili radnih mesta za naš narod i naše građane. To važi za vas predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, za nas ovde koji sedimo u parlamentu da li ćemo glasati i doneti najbolje moguće zakone i stvoriti najbolji mogući zakonski okvir za funkcionisanje naše privrede i naše države, da li ćemo je učiniti što boljom i atraktivnijom za domaće i strane ulagače, za domaće i strane turiste ili nećemo. Mislim da smo u ovim poslovima u proteklih nekoliko godina zahvaljujući upravo toj viziji i upravo tim jasno definisanim strateškim ciljevima predsednika Vučića uspeli, zato što smo napravili kada je u pitanju ekonomija tako dobar poslovni ambijent da smo od najvećih svetskih igrača prepoznati kao ekonomski lider ovog regiona, ali i mnogi na globalnom nivou prepoznaju Srbiju kao i političkog lidera ne samo ovog regiona, nego naravno i cele jugoistočne Evrope i za to nas preporučuju rezultati. Za to nas ne preporučuje to što ću ja danas govoriti ili više mojih kolega iz SNS ili iz stranaka naših koalicionih partnera, da smo mi lepi, dobri i da sami sebe hvalimo, nego nas za to preporučuje privredni rast, za to nas preporučuje nivo stranih direktnih investicija, za to nas preporučuje to koliko smo uspeli u ovoj masovnoj imunizaciji našeg stanovništva. Koliko smo uspeli u toj nameri da sačuvamo zdravstveni sistem, da sačuvamo sistem socijalne zaštite i da naravno što pre napravimo preduslove za bolju budućnost svih naših građana i naše države. Što se tiče sudske vlasti, moram da kažem samo jednu činjenicu. Naravno da mi ovde u Narodnoj skupštini kao predstavnici zakonodavne vlasti nemamo pravo da se mešamo i komentarišemo rad sudova, sudske odluke i sudske procese, ali kao neko ko treba da glasa za izbor sudija, kao neko ko treba da kontroliše i po mom mišljenju iako nisam pravnik, možda će me ispraviti moj kolega, dr Aleksandar Martinović koji je jedan možda od najboljih poznavalaca ustavnog prava u našoj zemlji, uzimam sebi za pravo kao predstavnik naroda u ovoj zemlji, da dam ocenu rada sudova, da dam ocenu rada sudova i da kažem i da poručim da posao nas koji radimo i koji se bavimo javnim poslom je interes naroda, interes države, interes građana. Naš posao nije da se bavimo propagandom, naš posao nije da se bavimo marketingom, naš posao nije da se bavimo PR-om, kako bi to mlađi rekli. Naš posao je da radimo za narod i radimo za građane. To što smo možda opčinjeni time, što su naše kolege u sudovima opčinjene time što će otići u neku stranu ambasadu, što će napraviti saradnju sa nekom stranom međunarodnom organizacijom, pa to je odlično, to je za svaku pohvalu, ali to nije razlog da zaboravite tu činjenicu da vas biraju ljudi koji su izabrani od strane naroda i građana Republike Srbije, a ne strane ambasade i ne strane međunarodne organizacije. Mi prihvatamo saradnju sa svima, mi imamo otvorene ruke, raširene ruke za saradnju sa svima, ali mi se čini da neke sudije, neki predstavnici sudske vlasti više vode računa o tome koliko će se puta pojaviti u nekim medijima štampanim ili elektronskim, nego će voditi računa o tome koliko su slučajeva rešili ili da li će im viši sudovi i ti tzv. drugostepeni organi u kom procentu poništiti njihove odluke. Kada to pomenete, ne daj Bože ovde u Narodnoj skupštini, onda se u medijima kaže, nas narodni poslanici napadaju, mi smo zaštićeni. Mi smo valjda neka posebna vrsta, pa niste. Daleko od toga da je bilo ko u ovoj zemlji zaštićen. Ono što mi tražimo ovde je meritornost. Ono što mi tražimo ovde kao poslanici prvenstveno SNS, je efikasnost i efektivnost u radu sudova. Čitam pre neki dan intervju jednog sudije koji kaže mrtav hladan – nemam nikakvu komunikaciju sa ministarkom pravde. Znate, unapred sumnjam u nju, jer ona dolazi iz BIA. Jel to sramota da neko radi u BIA? I upravo je to po meni težište cele ove priče o nezavisnosti i odvojenosti rada zakonodavne, sudske i izvršne vlasti. Upravo to što je on rekao. Da li ste dame i gospodo narodni poslanici videli nekada direktora BIA na televiziji, u medijima kako vrši svoj PR, kako govori o tome šta je i kako uradio? Da li ste videli tu istu ministarku sadašnju pravde, gospođu Maju Popović, da o tome bruji u medijima i da obaveštava javnost o akcijama jedne ozbiljne institucije koja treba da radi u korist građana Republike Srbije i ove države? Pa, niste. Bratislava Gašića ste mogli samo da vidite u nekoj od kriznih situacija, kada je bio potreban ovom narodu, kada smo se borili za opremu, kada smo se borili za maske, kada smo se borili za rukavice, kada smo se borili za svaku vakcinu, kada dođe do neke poplave, kada dođe do neke vanredne situacije. To treba da bude personifikacija ponašanja nekoga ko radi u državnoj instituciji, ko radi za građane i ko treba da radi za narod u Republici Srbiji, a ne da kaže ja sam jednakiji od drugih i da bude izabran ovde u parlamentu, da glasamo ovde za njega i onda ode na posao i kaže – ma, nemam ja ništa sa vama, ne možete vi da kažete reč za mene. Pa, nije tako. Mi smo svi zajedno ovde na zajedničkom poslu. Mislim da nije jeres i mislim da mi kao narodni poslanici imamo pravo da svakodnevno pitamo - rezultati, dajte rezultate. Šta je urađeno? Kako je privreda zadovoljna? Kako su domaći investitori zadovoljni? Kako je onaj tamo mali proizvođač zadovoljan ako ima neki sudski spor ili potraživanje, da li to traje godinu, dve ili tri, a on je u međuvremenu zbog neefikasnosti nekog suda morao da zatvori svoju firmu, svoju malu radionicu? Ja se brinem za te ljude. Naša stranka se brine za te ljude, koji plaćaju ovoj državi porez, koji zapošljavaju ljude u Republici Srbiji. Ne brinem se mnogo za one koji čim dođu do položaja i velike plate kažu – mi smo posebna jedna vrsta, jedan posebni soj za kojeg niko ne može ništa da kaže. Znači, moja poruka odavde kao narodnog poslanika je da treba da sarađujemo, da treba da radimo zajedno, ali da svako mora da snosi svoju odgovornost i da mora i tokom svog mandata, koliko god on bio nezavistan, da kaže ovom narodu i ovim građanima šta je uradio, koliko je uradio i kakvi su njegovi rezultati, jer možda neki prosečni građanin ne može to ni da proceni, ne može to ni da zna. Tako da, umesto marketinga, dame i gospodo narodni poslanici i dragi građani, umesto PR, okrenite se radu, okrenite se ozbiljnoj službi i služenju ove države i ovih građana. Želim da poručim da u ovoj državi nema onih koji su nedodirljivi, da je predsednik Aleksandar Vučić uspeo tokom svog rada i delovanja kao premijer i predsednik Republike da napravi od ove zemlje društvo jednakih šansi, ali ne društvo jednakih šansi koje podrazumeva egalitarizam. Ne, mi se ne zalažemo za to u SNS. Mi se zalažemo za to da ovde budu nagrađeni oni koji su najbolji, koji su najvredniji, koji su najkvalifikovaniji, koji stvaraju najbolje rezultate. Ti ljudi vuku ovu zemlju napred. Zalažemo se i mislim da smo stvorili uslove za to da svi imaju jednaku šansu da se školuju, svi imaju jednaku šansu da rade, svi imaju jednaku šansu da pokrenu svoje preduzeće, svi imaju jednaku šansu da se zaposle u državnoj ili privatnoj firmi, bez obzira kojoj političkoj stranci, veri, sindikalnoj organizaciji ili bilo kojoj drugoj organizaciji, instituciji pripadaju. To je ono što je najbitnije, što je najveća vrednost onoga što je ova stranka i predsednik Vučić što su uradili tokom proteklih nekoliko godina. Na kraju krajeva, neka vide nešto malo, ko želi da pročita, ko želi da vidi, neka vide malo nešto i od njega, neka vide taj semafor, neka vide 250 km autoputa, neka vide milion vakcina i neka kažu – čekajte, dajte nešto da uradim za svoju državu, nešto što je opipljivo, nešto što građani mogu da vide, kao što smo to mi uradili. Radno mesto, plata, porodica, mogućnost da negde otputujete, da iškolujete svoju decu, da pomognete svojim roditeljima. Budućnost mladih ljudi, za našu decu, budućnost Srbije, SNS Aleksandar Vučić. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, molio bih, koliko je god to moguće, sledeći put kada raspravljamo o nosiocima sudijskih funkcija, da u isto vreme raspravljamo i o nosiocima javno tužilačkih funkcija. Jako je teško voditi raspravu, a ne sukobiti te dve strane o svemu ovome što se dešava u našem pravosudnom i državnom ustrojstvu. Znam da sada to nije bilo moguće, ali kada god bude prilike, molim vas da tako predložite dnevni red. Ne možemo da biramo sudije, možemo, ali malo je diskutabilno zato što su te dve vrste funkcija jako povezane. Uvek postoji ona dilema šta je starije kokoška ili jaje. Čini mi se da u odnosu prema Narodnoj skupštini nosiocima tužilačkih i sudijskih funkcija uvek postoji ta dilema. Nekako se zaboravlja da, valjda i dan danas piše u presudi da se ona donosi u ime naroda. Znači, sudija kada donosi presudu ima neki suverenitet građana Republike Srbije, tog naroda. Taj suverenitet imaju narodni poslanici, pre svega, koji su izabrani na direktnim izborima. Zatim, deo svog suvereniteta prenose na nosioce sudijskih i javnotužilačkih funkcija. Pomalo je čudna ta teorija da rad pravosudnih organa nije podložan oceni i osudi javnosti, jer se navodno narušavaju njegova samostalnost i nezavisnost. Kada je postupak okončan, znači kada je presuda koju je doneo neki sud u ime naroda pravosnažna, ne znam u kom smislu se narušava onda samostalnost ili nezavisnost sudije? Valjda je ta osuda ili pohvala nešto na čemu nosilac jedne takve funkcije treba da istraje, da vidi da li je on možda u pravu. Ta anketa koja je rađena među narodnim poslanicima nemojte da nas začudi. Ove mlađe ankete možda i ne znaju neke stvari i ja im ne uzimam to za zlo. Šta da vam kažem, kada je prethodni režim ovde birao predsednika Vrhovnog kasacionog suda u ovoj sali na neustavan način. Kako narodni poslanici da imaju poverenje u sudije koje je isti taj Vrhovni savet sudstva predlagao Narodnoj skupštini u tom sazivu, u tom mandatu? Kada Vrhovni savet sudstva krši Ustav i čak Narodna skupština. Da li neko zna da je izvornik o izboru Nate Mesarović sakriven, da kada je Narodna skupština postupala po oceni Ustavnog suda nije imala izvorni dokument koji nije bio u skladu i sa Ustavom i sa Zakonom o sprovođenju Ustava? Nije ga bilo u Narodnoj skupštini, ljudi. Đilasovi satrapi su i to krili. Izvornik ni dan danas ne postoji u arhivi. Uspeli smo da dođemo do njega na druge načine, jer jedan dokument kada putuje kroz Skupštinu ima više kopija, pa nisu mogli sve kopije da sklone i da unište. Znamo kako se bira predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Znamo da mora da bude u punom sastavu. Znamo da se predlaže nadležnom Odboru za pravosuđe. Predlaže ga nekompletan Boško Ristić kao predsednik Odbora za pravosuđe, krije taj papir i ulazi u direktnu primenu Ustava mimo zakona. Ne postoji direktna primena Ustava, Ustav se sprovodi kroz zakone. Sada se iščuđavamo zašto je toliko nepoverenje i među narodnim poslanicima i među građanima kada su u pitanju nosioci i pravosudnih i javnotužilačkih funkcija. Zašto i narodni poslanici imaju uvek jednu zadršku kada treba da glasaju i postave sebi pitanje da li je Vrhovni savet sudstva uradio svoj posao kako treba? Imali smo situaciju nedavno, pre možda nešto više od godinu dana, da su kandidati za sudije prolazili čitavu onu trijažu koju je predviđala procedura za predsednika suda, čitavu onu trijažu procedura koju ima Visoki savet, a da se kasnije u debati ispostavilo da ti ljudi nisu dostojni da budu predsednici sudova, jer su imali veze i sa raznim kriminalcima, viđeni sa njima u kontaktu, itd, što nije dostojno ni da bude sudija, a kamoli predsednik suda bilo kog, osnovnog, višeg, apelacionog ili ne daj bože koga. Svi zaboravljamo, kada pričamo o nezavisnosti sudova, a zaista treba da budu nezavisni, i jesu, koliko god je to moguće danas, što se nas iz političkog miljea tiče koji odgovaramo za vođenje zemlje, ali sudije valjda sude na osnovu nekog zakona. Zakon donosi ovde Narodna skupština i on iz okvira tog zakona ne može da izađe. On može da odluči i njegovo diskreciono pravo je kom će svedoku više da poveruje, kom će dokazu više vere da pokloni, opredeli, kako god hoćete, ali ne može van okvira zakona koje mi donosimo. Još uvek je sramota za srpsko pravosuđe ono što je uradio sudija Majić. Sramota. Maloletno lice, obljuba. Oslobađa, poništava osuđujuću presudu i piše u obrazloženju da je to u običaju grupe, populacije, u običajnom pravu te grupe ili populacije. Znate šta? U običajnom pravu imate neke zemlje gde recimo ženu za preljubu bičuju ili kamenuju do smrti. Ako imamo neku takvu grupu u Srbiji, jel treba da ubijaju ljude? Nikakva reakcija vaša kao nadležnog organa koji ima mogućnosti da pokrene jedan određen postupak pred Narodnom skupštinom. Evo, ne moramo da ga razrešimo, ali bar da pričamo o tome šta je radio ovde, šta je radio dok je bio sudija. Bar da ga javnost osudi da nije dostojan sudijske funkcije. To je samo jedna, da kažem, od okolnosti. Zar nije sramota i poniženje da narodni poslanik za izgovorenu reč ili davanje glasa u Narodnoj skupštini za to odgovara pred sudom? Ima apsolutnu nepovredivost, za ovo što govorim Skupština ne može da mi skine imunitet, po Ustavu. Takav sudija je sudio kolegi Marijanu Rističeviću. To je poniženje za funkciju narodnog poslanika, za izraženo mišljenje u Narodnoj skupštini. To znači da mi ne smemo da govorimo, jer ćemo biti predmet rada nečije parnice ili čak krivičnog postupka. To je nemoguće. Kako da građani veruju, zato sam i rekao da treba da budu u isto vreme i tužioci i sudije, da se biraju, kako će da veruju građani kada, recimo, naše tužilaštvo oslobodi Filipa Koraća i kaže - u nedostatku dokaza? Vodi pre toga postupak tri godine. Nisu mogli da započnu postupak ako neki dokaz u nekim predistražnim radnjama nisu bile. Kako građani, a i mi narodni poslanici onda da verujemo? Kako da verujem zato što je nadležni tužilac odustao od krivičnog gonjenja za napad na Marijana Rističevića ovde ispred Narodne skupštine? Pa mi smo gledali kako ga napadaju, mi narodni poslanici. Ne treba da verujemo svojim očima? Da verujemo nekom drugom? To su ti problemi našeg društva. Zato i postoji jedna bojazan da kada budemo krenuli u potpunu reformu našeg pravosuđa i Narodna skupština, narodni poslanici prenesu ne deo suvereniteta po izboru nosilaca sudijskih funkcija, nego kompletan suverenitet na jedan organ. Onda taj organ mora da bude dorastao onome što se očekuje od njega, mora da izađe iz nekih, kako da kažem, zaziranja i popuštanja tamo gde ne treba. Uvek se priča o tome da su nosioci javnotužilačkih i sudijskih funkcija pod nekim pritiskom raznih organa vlasti. Znate šta, suverenitet i samostalnost jednog nosioca sudijske ili tužilačke funkcije, svejedno, jeste stvar integriteta pojedinca, a ne sistema, a sistem postoji, pa ako se na nekog, bilo kog nosioca sudijske funkcije vrši pritisak od bilo koga, on ima pravo na prvom mestu da traži zaštitu i od vas, ali ima pravo da traži zaštitu i od nadležnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije, u daljem tekstu: Narodne skupštine. Ja nisam to primetio. Niko još to nije tražio, niko. To znači da sistemski to ne postoji, ali je uvek dobra priča da se napadne i predsednik Republike ili bilo ko drugi, narodni poslanici, bilo ko. Naravno da postoji to nepoverenje i zbog svega ovoga što se dešava, što su već neke kolege spominjale, i ono što se dešavalo u julu mesecu i pretnje upućene predsednikovoj porodici i da ne nabrajam sve. Znate, sveli smo se na jednu priču u sistemu da kad je čovek kriminalac i lopuža, on to jeste dok se ne prikloni bivšem režimu. Onog trenutka kad se prikloni Draganu Đilasu i bivšem režimu, on postaje žrtva vlasti. Sudije moraju sa tim da se izbore, tužioci moraju sa tim da se izbore, ne mogu narodni poslanici. Oni su ti koji moraju jednom u svojoj glavi da prekopčaju i da kažu - ma budi ti politički opredeljen kako hoćeš, odgovaraćeš za ono što si radio, i tačka. Tada smo svi jednaki pred zakonom. Naravno, moramo da se zapitamo da li smo i mi u Narodnoj skupštini sve uradili kako treba. Pre nekoliko godina, još za vreme bivšeg režima, uveden je pojam vanzavodskog izdržavanja kazni. Slažem se. Pa smo pravili neka ograničenja, a to mogu samo lica koja su osuđena na kaznu zatvora do godinu dana. Znate li u šta se to pretvorilo? Umišljajna dela za koja je zaprećena kazna od godinu do deset godina budu predmet sporazuma o priznanju krivice i osumnjičeni ili okrivljeni, kako god hoćete, za delo od jedne do deset godina, znači, umišljajno delo, hteo je da ga napravi, dobija godinu dana zatvora, ali u vanzavodskim uslovima. Pa ne može to više. Pa to je izvor korupcije, u stvari, i u tužilaštvu i u pravosuđu i kod sudija, jer sudija mora da prihvati takve sporazume. Mislim da sa tom praksom treba da se prekine. Hajde za nehatna dela razumem, nije hteo, ali nije dovoljno pažnje priklonio da se to ne desi, ali da neko hoće da napravi krivično delo za koje je zaprećena ozbiljna kazna zatvora bude osuđen na godinu dana i nosi nanogicu osam meseci, e pa malo je mnogo. Zaista je mnogo. Mislim da to jeste problem sistema, ali uz Vrhovni kasacioni sud, Visoki savet sudstva, nadležna skupštinska radna tela, Narodnu skupštinu Republike Srbije, Ministarstvo pravde, naravno, sve to možemo da postavimo onako kako to treba, da se ovakve zloupotrebe i načini da može da se na određen način izigra zakon i da se ostvari korupcija da se spreče na što je god manju moguću meru. Znači, da je jedna ideja koja je bila u suštini loša, da lica koja imaju blaža krivična dela i koja nisu društveno opasno ne idu u zatvor, jer će imati neke druge probleme tamo, sad se pojavljuje ta druga priča da to, u stvari lica koja prave društveno opasna krivična dela, koriste pogodnosti koja, u suštini, kada smo donosili taj zakon nisu nam bila, te pogodnosti, na umu da ta lica to ostvaruju. Verujem da je ovaj put Visoki savet sudstva dobro izmerio i predložio kandidate za sudije koji se biraju prvi put na sudijsku funkciju. Naravno da ćemo mi kao narodni poslanici u skladu sa zakonom i Ustavom pratiti sve ono što se dešava u našem pravosudnom sistemu, ali sve molim, znači počev od članova Visokog saveta sudstva, Vrhovnog kasacionog suda i svih nosilaca sudijskih funkcija da konačno daju ozbiljan doprinos uređenju Republike Srbije i zaštite svih njenih građana na čitavoj teritoriji.
Hvala. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedniče, uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, uvažene kolege narodni poslanici, prvo bih želeo, na početku mog izlaganja, da vam svima čestitam Savindan, školsku slavu, slavu svih učenika i zaposlenih u prosvetu. Srpski narod i Srbija su još tada krenuli, početkom, sredinom srednjeg veka, putevima Svetog Save i danas idemo putevima Svetog Save i danas idemo putem srpskog napretka i srpske pobede, a oličenje srpskog napretka i srpske pobede je Stefan Nemanja. Večeras ćemo imati priliku da ovaj divni dan završimo svečanim otvaranjem i Savskog trga i otkrivanjem spomenika Stefanu Nemanju, što će da učini naš predsednik Aleksandar Vučić. Da bi Srbija mogla da ide i dalje putevim Svetog Save i putevim Stefana Nemanje, tj. putem pravde i pravednosti moramo da imamo uređeno pravosuđe. Da li je pravosuđe uređeno danas? Nije, ali jeste mnogo bolje nego što je bilo ranije. Kada bih govorio o manama srpskog pravosuđa, naročito za vreme bivših vlasti, tj. vlasti koju je predvodila DS mislim da bi mi trebao ceo jedan dan ovde u Skupštini i višečasovno izlaganje. Samo bih podsetio da je kruna loše situacije u srpskom pravosuđu bila u periodu od 2009. godine, kada je bila sramna reforma pravosuđa, do 2012. godine, ali i pre toga situacija nije bila ništa bolja. Imamo situaciju kako je srpsko pravosuđe postupalo, tj. dobar broj sudija i tužilaca u vreme petooktobarskih promena. Onda, imali smo situaciju da su sudije i tužioci učestvovali u političkih hajkama, u hapšenjima nevinih ljudi. Imali smo situaciju kako su naši tada nadležni organi i državno rukovodstvo dozvolili izručenje bivšeg predsednika Srbije i Savezne Republike Jugoslavije, Slobodana Miloševića, Haškom tribunalu. Imali smo, potom, policijsku akciju „Sablja“, preko 12.500 uhapšenih ljudi. Nadležni organi su posle utvrdili da je veći broj tih ljudi koji su privedeni ili uhapšeni u akciji „Sablja“ nevino bili uhapšeni. Posle smo imali višegodišnje sudske procese gde je najveći broj tih ljudi odštetu od države zato što su oni koje je postavljala DS u tom periodu od 2000. do 2003. godine naneli toliko zlo da su naneli i više milionsku štetu u evrima državi Srbiji zbog nelegalnih hapšenja i nelegalnog postupanja, kako sudija, tako i tužilaca. Potom od 2008. godine smo imali pripremu sramne reforme pravosuđa 2009. godine koja je toliko uništila naše pravosuđe da ni danas pravosuđe još uvek nije oporavljeno kako treba. Ogromnu energiju od 2012. godine posle političkih promena uložila je Vlada ovde prisutnog našeg predsednika Skupštine, tada u funkciji premijera, gospodina Ivice Dačića, i prvi potpredsednik Vlade Aleksandar Vučić ne bi li se popravilo što se popraviti može i ne bi li se spasilo što se spasiti može u pravosuđu. To je posle nastavila i Vlada Aleksandra Vučića od 2014. godine i to se radi dan danas. Nije bilo lako ni onima koji su vodili Ministarstvo pravde od 2012. do 2020. godine, nije lako ni danas ni ministarki pravde Maji Popović. U potpunosti se slažem sa svim što su rekle moje kolege, i Arsić, i Rističević, i Marinković, i Đukanović, i Mirković i mnogi drugi, što se tiče pravosuđa. Da se ne bih ponavljao, ali stvarno je neshvatljivo da pojedine sudije, pojedini predsednici sudova danas nastupaju u javnosti kao da su političari, a kada političar komentariše rad sudije to je pritisak na pravosuđe. Voleo bih da se sudije bave sudstvom, da rade profesionalno svoj posao, da ne sarađuju kao za vreme dvehiljaditih sa kriminalnim klanovima, sa tajkunima i sa stranim ambasada. Posao sudije je da kad bude izabran, a verujem i da svi predloženi kandidati su čestiti ljudi i naravno da ću u Danu za glasanje podržati izbor, jer verujem u sud Visokog saveta sudstva, kao i moje kolege iz poslaničke grupe SNS, ali mi imamo jednu situaciju da pojedine sudije, od sudije Majića i još nekih sudija, nastupaju u javnosti kao analitičari, kao političari, na taj način vrše pritisak na druge svoje kolege u pravosuđu, kad su u pitanju neke presude. Oni mogu da se sastaju sa tajkunima, oni mogu da se sastaju sa stranim ambasadorima, oni mogu da se sastaju sa saradnicima stranih, zapadnih i regionalnih službi bezbednosti. A kada iz BIA, što je rekao kolega Marinković, postane ministar pravde, gospođa Maja Popović, odmah idu napadi – pa, ona je radila u BIA. Pa šta ako je radila u BIA? Bezbednosno informativna agencija je bezbednosno obaveštajna služba koja štiti interes Republike Srbije i njenih građana. Ali, zato i dan danas neke sudije mogu da se sastaju i sa kriminalcima i sa tajkunima i da idu po stranim ambasadama i po prijemima i onda imamo situacije da cela javnost u Srbiji, poštena javnost zna da je neko narko diler, zna da je neko lopov, sud ga oslobodi. I ovo što je rekao kolega Arsić, treba i malo više da prodiskutujemo što se tiče rada pojedinih tužilaca. Dakle, mi sa jedne strane se trudimo da imamo uređen pravosudni sistem koji je nezavistan. Mi poslanici ovde se ne mešamo u rad pravosuđa. Mi komentarišemo, mi ovde biramo, mi smo izabrani od strane naroda, sudije sude u ime naroda i sudije bi trebalo da sude u ime naroda. Ne, nijedan sudija u Srbiji ne sme da sudi u ime tajkuna, stranih ambasada i kriminalaca. E, mi se za to borim iz SNS. Samo ću vam reći par primera iz prošlosti gde smo imali situaciju da je ministar u Vladi Republike Srbije postupao po nalogu ministra u Vladi Republike Hrvatske. Sudija Županijskog suda u Dubrovniku, Marija Vetma u slučaju nekadašnjeg gradonačelnika Trebinja Božidara Vučurevića koji je ovde bio uhapšen, čini mi se kod Malog Zvornika na graničnom prelazu, po nalogu ministarke pravde Snežane Malović, ona je dala izjavu da očekuje izručenje Božidara Vučurevića Dubrovniku zato što je tako dogovoreno sa ministrom pravde Draženkom Bošnjakovićem koji je njoj rekao, a sudija Marija Vetma javno rekla medijima. Dakle, sudija Županijskog suda u Dubrovniku, vaša ministarka Snežana Malović će uraditi sve što joj kaže naš ministar Draženko Bošnjaković. Mi smo imali takvu situaciju u našem pravosuđu, da je ministar pravde države Srbije radio po nalogu ministra pravde Hrvatske. Danas to nije slučaj, ali valja podsetiti šta se dešavalo da se više ne bi dešavalo. Šta ćemo što se tiče sudskih postupaka po pitanju malverzacija Dragana Đilasa i Vuka Jeremića? Da li smemo da govorimo o tome ili kao što je rekao kolega Marijan Rističević, ili ćemo mi poslanici biti kažnjeni pred istim onim sudskim organima zbog izgrađenog mišljenja narodnog poslanika, zbog izraženog mišljenja o onim stvarima o čemu cela Srbija zna, o kriminalnim aktivnostima onih koji su se nalazili na vlasti do 2012. godine, čast izuzecima, ili u Beogradu do 2014. godine. Dakle, kad su u pitanju sudski postupci protiv narko dilera, protiv Dragana Đilasa, protiv Vuka Jeremića, protiv čelnika kriminalnih narko klanova u Srbiji, od toga nema ništa. Kada neko preti predsedniku Srbije i njegovoj porodici, usporeno. Znate šta, u redu je da sudije budu nezavisni, sudije treba da budu nezavisne, i sudije i tužioci i policajci i svi pripadnici bezbednosnih službi, ali nemojte da dozvolimo da jedan broj sudija, koji sarađuju sa tajkunima, kriminalcima i stranim ambasadama da nam ovde vode glavnu reč što se tiče pravosuđa, pa onda da imamo situaciju da su kriminalci i ubice na slobodi, a da čestiti ljudi, poput Aleksandra Vučića i njegovih saradnika, svakodnevno budu izloženi napadima, najgorim mogućim napadima, a koji su najgori mogući napadi, to su napadi na porodicu. Svakom je svoj porodica sveta. Prema tome, očekujem da u ovom periodu sve sudije u Srbiji budu nezavisne, da rade čestito, da rade po Ustavu i zakonu, da sudije ne učestvuju u medijskim napadima, imali smo prilike ovih dana da vidimo intervjue protiv predsednika Vučića, Vlade Srbije u trenucima teške borbe protiv korona virusa, kada imamo velike rezultate što se tiče vakcinacije, podsetiću, osmi smo u svetu, kada imamo najbolje ekonomske pokazatelje u Evropi, što se tiče ove teške godine iz nas 2020. godine. Dakle, s jedne strane, država predvođena Aleksandrom Vučićem bori se za sve građane, bez obzira na naciju, političku ili versku ispovest, ili kojoj stranci pripadaju i da li kritikuju ili ne kritikuju vlast. Ali, zato imamo jedan broj sudija, ili jedan dobar broj sudija u Srbiji, koji rade po nalogu tajkuna, kriminalaca i stranih ambasada. Na kraju, molim vas, vas iz Visokog saveta sudstva i kolege sudije, još jednom, radite po zakonu. Sudite u ime naroda, po Ustavu, i budite partner državi Srbiji, budite partner državi Srbiji svemu dobrom što radi država Srbija, predvođena našim predsednikom Aleksandrom Vučićem. Hvala.
Hvala. Prov. Dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, svakako da ću glasati za ovu odluku o izboru sudija, koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, zbog toga što su predloženi u skladu sa zakonskim propisima i što svi kandidati ispunjavaju određene uslove propisane zakonom. Svi kandidati ispunjavaju kriterijume i merila za izbor sudija, kako stručnost, tako obučenost, ali isto tako i dostojnost. Neću šire obrazlagati ovu odluku, jer su moje koleginice i kolege pre mene to obrazlagali, ali dozvolite ipak da uporedim stanje sudstva pre dolaska SNS na vlasti i posle dolaska SNS na vlast. Stranka bivšeg režima Borisa Tadića, Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Borka Stefanovića, nisu se pridržavali merila i kriterijumima koji su propisani zakonskim aktima, već su se pridržavali samo jednog kriterijuma pri izboru sudija, to je partijska pripadnost DS. To ne tvrdim samo ja, to tvrdi i sindikat u pravosuđu, koji je prošle godine ovo izrekao ovo, što sam sada ja rekao. Zato nam je tada, za vreme njihove vlasti, sudstvo bilo najgore u Evropi, po oceni evropskih zvaničnika. Sudstvo za vreme Dragana Đilasa, bilo je u očajnom stanju, kretalo se, kako se sećate, od nezapamćenih skandala u kadrovanju i proterivanju 860 sudija, do neuravnoteženih krivičnih dela. Poštovani građani Republike Srbije neke su sudije umirali od nepravde, a neki su izvršili samoubistvo. Dozvolite da kažem da je petoro sudija za vreme Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Borisa Tadića, i Borka Stefanovića, izvršilo samoubistvo najmanje se 20 razbolelo i preminulo zbog reizbora, koji su doživeli, bez funkcije je ostalo 837 sudija i 200 zamenika tužilaca, a to je preko hiljadu. Poštovani građani Republike Srbije, Đilasovo sudstvo je kod izbora sudija napravilo jedan od najvećih skandala u istoriji sudstva. Gle čuda, time što su izabrali i verovali ili ne, ali je istina, mrtvog sudiju za sudiju. Izabrali su pokojnog Ljubišu Ristića, iz Požege, za sudiju. Unatoč tome što je VSS, to predočeno i gle čuda, Đilasova predsednica VSS, gospođa Nata Mesarović, izjavila je da su svi kandidati za izbor sudija pravovremeno bili proveravani i da je vršen razgovor sa kandidatima za izbor da su utrošili 200 časova, znači više nego jedan mesec dana. Nije nam do danas gospođa Mesarović, objasnila kako je obavila razgovor sa mrtvim sudijom Ljubišom Ristićem, kako gospodin Đilas i njegovi saradnici raspršeni u mnogim minijaturnim strankama mogu objasniti građanima Republike Srbije da su izabrali sa sudkinju Sonju Brkić, koja je kršila Zakon o sudijama jer je istovremeno vršila dužnost, sudije vrhovnog suda i dužnost predsednika RIK, iako je Zakon o sudijama, to izričito zabranjivao. Gospođa Sonja Brkić je u RIK na taj način protivpravno iz RIK uzela dva miliona i 673 hiljade dinara. Poštovani građani Republike Srbije, odbila je da vrati taj novac. To je radilo sudstvo za vreme Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Borisa Tadića i Borka Stefanovića i drugih manjih stranaka i raspršenih iz DS. Verovali ili ne, gospodine predsedniče Skupštine, ali u Izveštaju EK, za 2010. godinu pisalo je , citiram – reformu koja provodi vlast u Srbiji, predstavlja posebnu zabrinutost, završen citat, knjiga „Reforma pravosuđa u Srbiji od 2008. do 2012. godine“, str. 96. Poštovani predsedniče Evropska komisija nastavlja proces reizbora sudija, bio je netransparentan, rizikujući time i princip nezavisnosti, završen citat i dodaje, ovo što je najtragičnije, citiram – reforme koje provodi vlast, bile su kao najgora moguća stvar, završen citat i to je bilo sudstvo u prethodnom režimu, a ovo je objavila i beogradska Politika 7.07.2012. godine . Kako znate, dolaskom za ministra gospodina Selakovića, za ministra pravde, situacija se drastično menja nabolje, a to je nastavljeno i za vreme gospođe ministarke Kuburović. Poštovani građani Srbije, trebaće mnogo vode proteći Dunavom da se pravosuđe dovede na zavidan nivo, jer su u sistemu pravosuđa ostali sudije, većina su dovedeni, onih 837.200 tužilaca koji nisu imali osnovne uslove za izbor sudija, niti stručnost, niti obučenost, a najmanje dostojnost, čije posledice danas građani Srbije ispaštaju. Prema rečima predsednika sindikata pravosuđa, molim vas obratite pažnju, na kraju 2008. godine, pre Đilasove reforme, Tadićeve i Borka Stefanovića, Jeremića bilo je 780.000 nerešenih predmeta, pored onih svakodnevnih koje rešavaju, a u 2012. godini, kada su izvršili, tobože reformu, bilo je više od tri miliona i teško je to nadomestiti uz redovno suđenje, a u 2019. godini, taj broj je prepolovljen na milion i po. Tako je izgledalo sudstvo za vreme Dragana Đilasa ili za Evropu Đilaša, Vuka Jeremića, Borka Stefanovića i Borisa Tadića. Više su oni radili protiv sudstva, nego za sudstvo. To je suština. Kada sam već kod Dragana Đilasa, dozvolite da kažem da je on 2. decembra 2018. godine, odmah posle povratka iz SAD, jer je išao na instrukcije tamo, gde je dogovarao rušenje vlasti i Aleksandra Vučića u Srbiji, ne na izborima, da je dogovarao, nego na ulici, a sada, kako ste videli unazad dva dana, najavljuje da će krv pasti. Sakupio je ove nesretnike iz Saveza za Srbiju i rekao im, obratite pažnju, poštovani građani, pa ćete videti šta ovaj nesretnik radi. Citiram: „Ako, izbacimo dijalog iz Skupštine Srbije onda kao društvo imamo problem. Skupština je mesto gde se priča, ako to zaustavite, zaustavite medije, oni će eksplodirati negde. Kome treba parlament? Dajte malo pameti.“ Završen citat. Evo, poštovani građani, ko je povukao narodne poslanike iz ovog visokog Doma i ko ruši sistem Republike Srbije, a vodi računa samo o svojoj zadnjici. Đilas je povukao opozicione poslanike iz parlamenta. Njega, kako je i sam rekao, ne interesuje Narodna Skupština Republike Srbije, njega interesuje samo njegovih 619 miliona evra, bojkotovanje parlamenta, poštovani narodni poslanici Đilas je bojkotovao i parlamentarnu demokratiju, jer bojkot izbora nije demokratski čin, to svaki student prava na prvoj godini zna. Đilas stalno nas optužuje za nekakav nedemokratski čin, a on se svakodnevno iz minuta u minut i svakoga dana nedemokratski ponaša. Đilas je gurnuo u bojkot… guranjem u bojkot političke stranke, ubio sve stranke iz Saveza za Srbiju, a sada hoće da omalovaži i likvidira njihove lidere, da ostane on sam, to mu je namera. Đilas se udružio, gle čuda sa vladikom Gligorijem, koji po Hercegovini gradi vinarije, hotele, ergele, umesto bolnice. Da li vama, poštovani građani Republike Srbije, Gligorije liči na duhovnika? Prema rečima prof. dr Vojislava Šešelja kome ja verujem, jer ima proverljive podatke, Gligorije ima suprugu i decu. Radi se o nemoralnom čoveku, a evo kandiduje se za patrijarha i za predsednika Srbije. I vladiku Gligorija i Đilasa, najbolje je ocrtao Sergej Trifunović, sa kojim ja nemam ništa zajedničko, nemam zajedničko ni mišljenje, a koji je bio u pravu kada je rekao, citiram: „Đilasu je glavno oružje novac, kojim sve rešava i kupuje političku naklonost. Đilas nagovara vladiku Gligorija da se kandiduje za predsednika Republike Srbije 2022, godine. Savez za Srbiju nije nikada postojao. Šta je sada Janko Veselinović? Ništa. Šta su ovi drugi? Šta je Željko Veselinović iz sindikata? Ništa. Drži ih Đilas koji ima svoju flert stranku, Savez slobode i pravde koji dođe iskešira pare, oni uzmu, dvojica, trojica, pa, pa, ode kod vladike Gligorija. Sporazum sa narodom je teška izmišljotina, Jeremić je netalentovan političar, a Đilas je upropastio kulturu u Beogradu.“ Završen citat, rekao je Sergej Trifunović 16. jula 2020. godine. Mislim da je on dobro ocrtao jednog i drugog, bez obzira što ja nisam Trifunovićem istomišljenik. Poštovani građani Republike Srbije, kako ste videli, a i čuli, Đilas nas stalno pokušava, državu Srbiju, da posvađa sa Kinezima, pa se pita, citira: „ Da li ćemo primiti kinesku vakcinu koju niko drugi u Evropi primiti neće?“ Izrekao je 17. avgusta 2020. godine. Đilas je na dan kada je Srbija kao treća po redu zemlja u Evropi nakon Velike Britanije i Švajcarske započela vakcinisanje svog stanovništva, a to je bilo 24. decembra 2020. godine, poslao u Brisel, verovali ili ne, pismo u kome se žali da u Srbiji ne postoje pouzdani podaci o tome kada će se i kojom vakcinom vakcinisati građani Republike Srbije, što nije bila istina. Iz ovog pisma inostranim faktorima, vidi se, poštovani građani koliko je Đilas zlo za Srbiju i građane Republike Srbije. Đilas je 16. septembra 2020. godine, takođe, poslao pismo, taj stalno piše, svakih sedam dana, ovaj put Evropskoj komisiji, apelujući na Srbiju da postane deo mehanizma Kovaks u trenutku kada smo mi sa Kovaksom i dogovorili uplatu avansa za nabavku vakcina. Pre ovoga, gospodin Đilas je tužio Srbiju, verovali ili ne, i predsednika, Aleksandra Vučića, zbog zahvalnosti Republici Kini na pomoći koju su Kinezi poslali Srbiji tokom prvog udara Korona virusa. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo što gospodin Đilas radi i njegovi saborci, poštovani predsedniče skupštine, to se zove sramoćenje svoje države i svoje zemlje, države Srbije, to se zove autošovinizam, ako hoćete. Što se tiče EU, i đilasovaca, oni za deceniju vladanja Srbijom nisu stigli ni da do datuma za otvaranje pregovora o pristupanju, ali su zato Đilasove kompanije prihodovale 619 milina evra dok je bio na vlasti, ali gle čuda, je pre ulaska u politiku bio običan gologuzan. Poštovani građani Republike Srbije, na kraju, Republika Srbija, kako vidite, već nekoliko godina sprovodi proces ubrzane modernizacije Republike Srbije, a to provodi i u ovim teškim pandemijskim uslovima. Motor ubrzane modernizacije Srbije, kao i borbe protiv Kovida 19 je naš predsednik Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić. Poštovani građani pozivam vas da i dalje sledimo program politike Vlade Republike Srbije, i predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića, zasnovan na programu modernizacije izgradnje „Srbije 2025“, i to zbog mogućnosti naše dece i zbog budućnosti naše otadžbine, hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala vam, predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, još jedan važan dan, još jedna važna tema - izbor novih sudija, rekao bih nešto što je često tema u našoj javnosti, opravdano, jer smo toliko puta bili svedoci da čujemo da javnost u Srbiji, da običan građanin nema poverenje u pravosudni sistem, da nema poverenje u sudije, da nema poverenje u to da će kriminalac kada dođe na sud i biti osuđen, da nema poverenja u to da će narkodiler koji se drznuo da uđe u školsko dvorište da prodaje deci drogu biti osuđen, da nema poverenje u to da će političar koji ukrade novac iz državne kase, koji krade novac od građana Srbije, biti osuđen za to što uradi. Naravno, građani Srbije su i u pravu. Prečesto se dešava u Srbiji da takvi budu oslobođeni u nedostatku dokaza, a zapravo šta ostaje? Ostaje nedostatak para u državnoj kasi, ostaju bolesna deca od droge kao rezultati toga. Pa, kud ćete veće dokaze? Kud ćete veće dokaze od toga kada vidite da neko bez dana radnog staža, bez, hajde da ne kažemo bez škole, ali od škole ima veliki odmor, verovatno, ili čitanku, da sa tako skromnim obrazovanjem dosegne vilu na Dedinju, automobil od par stotina hiljada evra, jahtu, ne znam ni ja šta sve? Da li je potreban veći dokaz nekom tužiocu ili sudiji, da zna šta da radi i kako treba postupiti u takvim slučajevima? Zar treba građani da osećaju sve veći bes i ljutnju kada se pominje pravosuđe? Zar se presude ne donose u ime naroda? Znam, biće verovatno nekih naslova koji će sutra da kažu - kritikovali smo kako sudije sude, ne smemo, tobož, to da radimo, ali mi smo deo naroda. Mi smo predstavnici građana, mi smo ovde da prenesemo u parlamentu mišljenje naroda i da branimo interes građana, da ga branimo snagom svog uverenja, poštenjem, istinom, borbom za čast, za interese naroda, a ne da budemo kao oni koji će da, umesto da se bave problemima građana, istinskim problemima, prave planove u svojim medijima i da obaveštavaju građane kako će jednog dana, kada dođu na vlast, da sruše spomenik Stefanu Nemanji, jer je previsok, preskup, nije na pravom mestu, kako to oni kažu, da je to tamo urbanističko ruglo, a ono je bilo sjajno. Ono je bilo slika i prilika njihovog Beograda, kako ga oni vide iz Srbije - zmijarnik, kuća za pacove, muzej olupina. To je slika i prilika te Srbije koju je vodio Dragan Đilas, Boris Tadić, Boško Obradović, Vuk Jeremić i ostali banditi koji se nalaze u toj opoziciji okupljenoj u ovakvu ili onakvu formu. Ko hoće da sudi drugima, taj podvrgava i samog sebe još strožem sudu, sudu naroda, sudu građana. Šta ćete teži sud od onoga kada izađete na ulicu i ljudi znaju da ste sudija i znaju da ste oslobodili narkodilera, da ste šefa neke kriminalne bande pustili na slobodu? Pa, slika i prilika te vlasti, žute vlasti, tajkunske, kriminalne, mafijaške, je najbolje svoje svetlo pokazala i kako su oni vodili i uređivali instituciju upravo na onom primeru koji je njih tada najviše zaboleo, kada da je ubijen pokojni premijer Zoran Đinđić. Te institucije su oni stvarali. Mafija u svim porama institucija je bila i tako su i nastavili. Model po kome oni funkcionišu jeste da se ubije politički protivnik. Po tom modelu i danas rade. Ništa se tu kod njih nije promenilo. Opet bi mafija zasela u institucije u Srbiji. Onog dana kada Aleksandar Vučić više ne bude bio po njihovim planovima na vlasti i predsednik Srbije kako oni to žele, tog momenta bi mafija preuzela Srbiju, tog momenta bi Dragan Đilas sa kriminalcima po ulicama i institucijama Srbije komandovao šta, gde, ko i kako treba da se veša, da se ubije, kome da se kopaju jame zajedno sa njihovim karikaturistima. Kada kažete da takvu karikaturu može samo bolesnik da napravi, oni vas optuže da ste protiv umetnika. Izem ti takvu umetnost. Zar nešto kreativnije nisu mogli da smisle? Nisu, naravno. Kažu da smo mi protiv reformi u pravosuđu, da te reforme, i kada bi se sprovodile, se sprovode radi partijskih interesa. Kakvih partijskih interesa? Mi jesmo za reforme ne da bismo zadovoljavali bilo koga, bilo čije interese, već da bismo zadovoljili interes svog naroda. Sve reforme koja sprovodi ova vlast, predvođena SNS i Aleksandrom Vučićem, jesu donele interes jedino i isključivo srpskom narodu i drugim narodima koji žive na našoj teritoriji i tako ćemo da nastavimo da radimo. U borbi protiv mafije i kriminala neće da nas spreče ni oni koji puštaju narkodilere na slobodu, neće da nas spreči ni Majić, ni Đilas, ni Obradović, ni Jeremić, ni bilo ko drugi zato što želimo budućnost mirnu i sigurnu u Srbiji za svu našu decu, za sve one generacije koje treba da ostanu da žive ovde, a ne da beže u neke druge zemlje, jer se tamo osećaju sigurnije nego u svojoj zemlji. Pa, upravo je najveći broj ljudi iz Srbije odlazilo za vreme njihove vlasti. Upravo je ta tragedija 2003. godine proizvela da krene jedna lavina odlazaka mladih iz ove zemlje, jer su rekli – šta ja da radim u zemlji u kojoj može da bude ubijen predsednik države, šta da tražim u takvoj zemlji? U zemlji u kojoj možete da pokradete u privatizacijama sve što se sticalo decenijama, šta da tražim u toj zemlji? U zemlji u kojoj je narkodiler uvažavan i poštovan, šta da radim u toj zemlji? A danas se u Srbiju vraćaju i umetnici i svršeni studenti i privrednici i lekari. Traže budućnost u njoj da stvaraju, da rađaju decu i da ostanu u svojoj zemlji, jer vide da je Srbija i u ovako teškoj situaciji, kada imamo pandemiju korona virusa, bila u stanju ekonomski da pomogne i privredi i svakom građaninu i penzioneru, da svakome olakšamo taj period krize u kome se svet nalazi. Novi paket pomoći za građane i privredu je pred nama i o njemu je govorio predsednik Srbije Aleksandar Vučić, gde ćemo pomoći ne samo privredi, nego svakom građaninu ponaosob. Svaki čovek će dobiti iz budžeta novac da mu se pomogne da koliko, toliko ovo teško vreme u kome živimo prevaziđemo i prevazilazimo to teško vreme. Među najboljima smo u svetu upravo zahvaljujući politici predsednika Srbije Aleksandra Vučića. Danas, zahvaljujući toj odgovornoj politici, imamo i vakcine u Srbiji i postižemo fantastične rezultate u tom pogledu. Danas imamo više bolnica, više puteva. U Beogradu nikad više vrtića nije bilo. Danas su sve škole renovirane u Srbiji. Danas nije pitanje da li će naša deca ići u ovakav ili onakav toalet. Danas naša deca imaju najsavremenije škole i to nije smešno. Vidim da se neki i smeju tome. Nije mi smešno kada dete pošaljem u školu u kakvu će školu da ide, kada razmišljam da li će imati gde da opere ruke. Što? Dragana Đilasa baš briga za čiste ruke. Njemu ni ruke nisu čiste, ni obraz i potpuno mu je svejedno da li za to ima. Mi smo ti koji su odgovorni građanima i koji pred svake izbore razmišljamo o tome šta smo uradili, šta možda nije urađeno do sada. Budite sigurni, godina u kojoj smo sada biće godina u kojoj ćete videti ozbiljan napredak Srbije u svakom smislu i to nije slučajan rezultat. To nije nešto što nas je zadesilo takvo samo po sebi, to je rezultat višegodišnjeg napornog rada svakog službenika u ovoj zemlji, svakog čoveka, a ti ljudi su naporno radili jer su videli da na čelu svoje države imaju poštene i čestite ljude. Nisu rekli – baš me briga, što ja da radim kada imam predsednika kakvog imam. Ne, mi imamo predsednika kakvog nismo u Srbiji imali decenijama. Mi imamo državnika na čelu Srbije kakvog nismo imali do sada, koji je spojio Srbiju sa njenom tradicijom, vratio je sebi. Osamsto godina ova država nije bila u stanju da podigne spomenik Stefanu Nemanji, utemeljivaču srpske državnosti i onda smeta Aleksandar Vučić, jer Srbiju vraća sebi i onda treba ukloniti i spomenik Stefanu Nemanji i Vučića i sve ono što je urađeno u ovoj zemlji. Treba onda da se sruše i bolnice i sve to da se sruši. Jedina politika koju smo čuli sa druge strane – mi ćemo kad budemo došli na vlast da srušimo sve što je urađeno na Trgu Republike, kad budemo došli na vlast, mi ćemo da upropastimo sve one fasade u Karađorđevoj ulici, mi ćemo svih preko 300 fasada u Beogradu da upropastimo kad dođemo na vlast. Kad dođemo na vlast, ponovo ćemo da vam stavimo ruku u džep. Nećemo da vam stavimo pare u džep, nego ćemo da vam uzmemo pare iz džepa. To je jedino što smo čuli od njih. Kažu - biće neka platforma. To će biti pamflet, koji kad uzmete bacite u đubre, jer na njemu samo piše - mrzim Vučića, mrzim, mrzim, mrzim. Na njemu ne piše - naš ekonomski program je takav, plan nam je takav, planiramo iz godine u godinu da unapredimo, pomognemo poljoprivredi. Ne, baš vas briga za poljoprivredu, baš briga za školstvo, za privredu, nova radna mesta. Koga to interesuje od njih? Njih boli što oni nemaju sad radno mesto u državi, da se opet primaju plate, a na posao ne dolaze. Setite se u prethodnom mandatu, imali smo neke od tih njuški prekoputa nas, u dvanaest, jedan, kad dođe njihov red da govore, posle toga ćao, idemo u kafić ili na Maldive neki od njih. I onda se čude što na izborima prolaze kako prolaze. Nisu ljudi ni naivni, ni blesavi, ljudi vide ko radi i šta radi. Kakav je pokazatelj čoveku jednom u Srbiji kad narodnog poslanika na svom poslu ne viđa? Šta da očekuje od takvog čoveka? Šta će taj da uradi za njega? Ja pitam i ljude kako je moguće da oni koji su upadali letos u Narodnu skupštinu, koju su pokušali da zapale ponovo, koji su državnom zastavom pokušali da razvale vrata najvišeg zakonodavnog doma u Srbiji, kako su ti ljudi prošli tek tako kroz sve to, kako niko od njih nikakvu kaznu nizašta nije dobio i da li će dobiti? Kako oni koji su, slobodno mogu da kažem, linčovali ispred parlamenta našeg kolegu Marijana Rističevića nisu kažnjeni ni za šta? Pa, za Boška Obradovića su rekli na sudu da nije nasilnik. Pa, šta je nasilje nego kad pozivate da se prebije jedan narodni poslanik, kada mu pocepate sako, kada ga izudarate ispred Skupštine? Šta je to nego nasilje? Da nije to miroljubiv dijalog, demokratski? Ja se ne sećam da je bilo ko od njih to osudio, da je bilo ko rekao – ne, to nije način na koji treba da komuniciramo jedni sa drugima. Demokratski je kad se napadaju poslanici SNS, kad se prebijaju, kad im se uništava lična imovina, kada se razbijaju prostorije SNS širom Srbije, kada to njihovi batinaši rade, to je demokratski, to je civilizovano, to je, zaboga, nekakva tekovina koju oni gaje od 5. oktobra, kada su palili ovu istu Skupštinu, kada su palili RTS, kada je vršen neviđen progon putem kriznih štabova u državnim i društvenim preduzećima svih onih koji nisu razmišljali kao tadašnji revolucionari. Da li će ikada oni koji najavljuju i oni koji u praksi, evo, recimo, sećamo se Marka Bastaća, pa čovek je svog kuma davio kesom zato što mu je uskratio neku kovertu za mito neki na opštini Stari Grad. Dokle se sa tim stiglo? Osim toga - istraga je u toku, utvrdiće nadležni. Pa, prošlo je već godinu, godinu i po dana od tog saznanja. Njegov kum je svedočio, čovek je rekao da je bio žrtva iživljavanja bivšeg predsednika opštine na kojoj živim. Šta je urađeno tim povodom? Ko je kriv? Ko je osuđen? Kakva je kazna za to? Nikakva. I kakva je to poruka građanima Srbije? Ali, imam poruku ja kao narodni poslanik, kao neko ko sa tim građanima živi svakog dana, koji sa njima komunicira, to više ne sme da nam se dešava. Onaj koji je osvedočeni nasilnik, ne za koga se kaže da je nasilnik, nego osvedočeni, čovek se borio sa ogradama na Trgu Republike, sa saobraćajnim znacima, rušio, divljao, pretio, tukao se, čovek koji je pokušao da svog kuma zadavi kesom, koji je otimao pare tamo. Brojni svedoci o tome govore. Ništa nije urađeno tim povodom. Takvi moraju da odgovaraju. Onaj ko je 619 miliona od građana Srbije uzeo, taj mora da odgovara i da se ispita poreklo njegove imovine. Odakle majstore? Kako si mogao da kao gradonačelnik sa platom od nešto većom od 1.000 evra stekneš to silno bogatstvo ili da u isto vreme vodiš privatne kompanije i grad Beograd? Kako si to uspeo? Hajde, evo, svi mi nismo toliko pametni da možemo to da radimo u isto vreme kao on, ili nismo toliko zli, toliko pokvareni, drugačije smo vaspitani, pa smo onda predmet ismejavanja njihovih medija. Onda jedva dočekaju na nekom od njihovih portala da razvuku kolegu Atlagića, Rističevića, koga sve ne od naših kolega, kolegu Martinovića, koji je sam bio žrtva Boška Obradovića u ovoj Skupštini. Bivša predsednica parlamenta Maja Gojković je bila pretučena u svom kabinetu. Zamislite kako bi prošao neko u nemačkom parlamentu, u Engleskoj, u Francuskoj, u Španiji, da uđete u kabinet predsednika Skupštine i da ga bijete i da išetate odatle, nikom ništa. To bude malo u nekom mediju koji sme da pisne o tome, većina ne sme, jer Đilas je rekao da se o tome ne piše, jer to nije za njih tema, jer smo mi ljudi koje treba satrti, koje treba pobiti, vešati, ubijati, kojima možete da uradite šta god hoćete zato što je mafija tako rekla. Onda se ismejava i borba protiv mafije, korupcije, kriminala. Još jedna poruka i građanima i onima sa druge strane i kriminalcima. Nikoga nećete uplašiti, ponajmanje možete da uplašite predsednika Srbije Aleksandra Vučića i funkcionere Vlade Srbije i narodne poslanike SNS, ponajmanje sve nas možete da uplašite. Mi ćemo da istrajemo, podržavaćemo i rečima, ali pre svega delom, svog predsednika, svoju Srbiju, zbog sve naše dece, zbog svih onih koji će živeti ovde. A, vi koji ste krali, otimali, zapitajte se kako ćete kada budete došli pod udar institucija državnih, kako ćete proći. A, građanima Srbije, budite mirni, budite spokojni. Dođite večeras na Savski trg, da otkrijemo spomenik Stefanu Nemanji, da prisustvujemo tom velikom činu koji dugujemo Stefanu Nemanji 800 godina unazad, da napokon Srbiju vratimo sebi, da je povežemo sa njenim srednjim vekom, a ne vratimo u srednji vek, jer je spomenik Stefanu Nemanji, kad ga dižemo, otvaramo Srbiji mesto u budućnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Poslednji na listi prijavljenih poslanika, potpredsednik Narodne skupštine dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kada god u ovom domu govorimo o sudijama, a to je slučaj danas, uvek je i dobra prilika da nešto kažemo na temu onog čuvenog pitanja, famoznog pitanja nezavisnosti pravosuđa. Čuli ste, dužnu smo pažnju posvetili tom pitanju i mi koji smo se danas obratili. A znate i zašto je važno, zato što predstavlja jedan od stalnih frontova, jednu od platformi koje se prosto podrazumevaju za, pre svega, politički obračun sa ljudima koji se o Srbiji staraju danas, na prvom mestu sa predsednikom Republike Aleksandrom Vučićem, potom članovima Vlade Srbije, ljudima koji se nalaze u ovoj Skupštini, ali i svima koji se o svojoj zemlji danas brinu samo zato što, pokazuje se to rezultatima, to izgleda rade na dobar način. I biće da je to suština problema onih koji su rešili da na te rezultate koje Srbija danas pokazuje neuporedivo bolje u odnosu na onu tugu, nesreću, čemer i jad, u kakvu smo svi bili gurnuti do neke 2012. godine, grad Beograd i ponešto duže, da na to odgovore, na tu razliku odgovore histeričnim kampanjama i stalnim pokušajima da se ovoj zemlji naudi, da se ona okleveta, da se u prvom redu oklevetaju oni ljudi koji su za tu pozitivnu razliku zaslužni danas. Među te klevete neminovno, neizostavno spada i ona čuvena – pravosuđe nije nezavisno, nego je navodno pod jakom presijom, pod strašnim pritiskom izvršne vlasti. I onda ne možemo a da ne zapitamo – da li je moguće i dan danas u Srbiji neke potpuno očigledne stvari određeni ne vide samo zato što su rešili da neće da ih vide? Da pitam – u čemu je stvar i kako to izgleda i gde to ima da je navodno pod nekim strašnim pritiskom vlasti pravosuđe u kome se dešava da, kao što se u Srbiji dešava, primera radi predsednik jednog suda, višeg suda, suda u Beogradu, koji se zove Aleksandar Stepanović, govori otvoreno najpodlije moguće stvari protiv sopstvene države, protiv ljudi koji se nalaze na njenom čelu, daje sebi za pravo taj luksuz da nedavno komentariše čak i kadrovsko rešenje za ministarku pravde i podlo insinuira, aluzije neke pravi, potpuno neprimerene za bilo koje mesto, a kamoli neshvatljive, u mestu koje je navodno pod strašnom presijom i pritiskom izvršne vlasti? Kaže, to što je reč o ženi koja je došla na čelo Ministarstva pravde, upravo iz BIA gde je radila, da to predstavlja, zamislite ovu podlost u rečima, način da izvršna vlast pošalje poruku, pretnju dakle, pravosuđu, da stavi do znanja, da su svi predmet njihovog kontrolisanja, kontrolisanja od strane izvršne vlasti. Kada ovako nešto čujete, a ovo nije jedini dan ni prvi dan da ovako nešto možete da čujete, ne možete da se ne nasmejete i pitate – dobro, a gde vam je onda tu ta strašna, opasna vlast koja ne da pravosuđu da diše, pod kojom se predsednik Višeg suda na ovaj način obraća javno, jel on to nečim ucenjen, pa mora da ćuti? Bogami, ne da ne ćuti, nego izgovara stvari koje su potpuni skandal. Ovo je dobar dokaz koliko u ovoj zemlji zaista može sve, koliko slobode ima. Smatrali je mi ovde ne smatrali primerenom, nje suštinski ima. Ima je kao malo gde u svetu, ako ćemo istinu da govorimo i ruku na srce da stavimo. Da potpuno zanemarimo što je baš ovaj čovek, ovaj Aleksandar Stepanović upravo od strane obaveštajnih krugova postavljen na mesto ne kome se sada nalazi, što se dogodilo u vreme bivšeg režima. Niko mu reč, čini mi se, za to nikada rekao nije, nikada niko, pa sada on našao da ima pravo, dao ga sam sebi da pametuje i da komentariše gde je ko radio i da potpuno neprihvatljive aluzije pravi na račun odnosa izvršne vlasti prema pravosuđu. Gde je taj teror, gde je ta diktatura pod kojom se ovo dešava, bilo gde na svetu? Dajte nam jedan primer nađite, jedan jedini. Nije to pitanje, ima li ili nema uticaja na pravosuđe, koje treba shvatiti olako. To znaju svi, upravo iz razlog o kojima smo govorili danas. Da, gospodine Rističeviću i vi i ostali, jer svi jako dobro znamo i pamtimo dobro, koliko god se trudili pripadnici bivšeg režima da se prikažu kao neko ko je juče došao, ništa nije u ovoj zemlji radio, nije nikakav haos napravio, nije nikakvu štetu napravio, nije upropastio sve što je mogao da upropasti, kao što jeste, nego ništa nije bilo i nikakve istorije tu nema, ali pamtimo jako dobro ono o čemu su govorili danas ovde i drugi narodni poslanici. Mi imamo dokumentovano, sa sve potpisima i pečatima, da je vladajuća stranka u vreme bivšeg režima direktno kadrirala i kada je reč o sudijama i kada je reč o tužiocima. Nije ih sramota bilo da uzmu papir pa da se potpišu. S jedne strane predsednik opštinskog ili nekog drugog odbora, tada vladajuće DS, u kojoj, da, jesu bili i taj Dragan Đilas i taj Vuk Jeremić i taj Borko Stefanović, mada se tada nije zvao tako, zvao se malo drugačije, ali to je on, Tadić i ostali, da se potpiše predsednik partijski s jedne strane i lupi pečat, s druge strane da se potpiše njihov predsednik opštine, gradonačelnik neki i udari pečat. Na šta? Na spisak imena onih ljudi koji ima da budu izabrani u njihovoj fantastičnoj reformi, koji imenom i prezimenom uz dodatnu karakteristiku, a sve u duhu i sa rečima – ovaj je nama lojalan, ovaj je naš član, ovaj pomaže da se izvučemo kada nas uhvate u kriminalu, ovaj sklanja u fioku predmete protiv nas, e zato treba da bude sudija, e zato treba da bude tužilac. Nije ih bilo sramota to da rade. To svi u ovoj zemlji znaju. E, baš zato što znaju mi ne možemo da budemo ni mirni, ni spokojni kada se postavi pitanje ima li uticaja na pravosuđe, jer ti ljudi, značajan broj tih ljudi, i dan danas se u tom pravosuđu nalaze, i to takođe svi znaju. Kada pogledate malo šta ovi, koji su navodno strašno pritisnuti od strane izvršne vlasti danas nas samo lažu da je tako, šta sami kažu? Pa, evo ovaj Aleksandar Stepanović. On je sam, da se pohvali valjda, ne znam, on to smatra za fantastičnu crtu u svojoj biografiji, u intervju za KRIK pričao čovek na dugačko i na široko kako je, između ostalog on rado viđen gost u zapadnim ambasadama i kako tamo on pravi planove šta će i kako će da se radi, kako tamo ogovara sopstvenu državu, kako tamo kleveće kako mu dođe inspiracija u datom momentu i hvali se time čovek. Hvali se javno. Kada tako nešto čujete ne možete da ruke ne raširite i kažete – e alal vera, ako je to pokazatelj da li ima ili nema neprihvatljivog uticaja na pravosuđe. Izgleda ga ima. I baš super, treba da nam tu odlučuju i da tu utiču predstavnici belosvetskih ambasada, a vi da se time još hvalite. Vi da to javno govorite, da vas nije sramota da to kažete, a ovamo sopstvenu državu napadate lažima, besmislicama na način koji je potpuno neprihvatljiv, da ponovim, u bilo kojoj državi na svetu, bilo kakvoj, a koji je potpuno nemoguć u državi koja je pod nekom strašnom presijom i pritiskom vlasti. Dakle, to je možda najbolji pokazatelj kako stvari stoje, ima li pritiska, ako ga ima, gde se on zapravo nalazi, a da je laž najobičnija, laž najbezočnija da utiče Aleksandar Vučić, Vlada Srbije, bilo ko ko se danas u državi stara na predstavnike pravosuđa, bilo sudije, bilo tužioce. Ovo su vam jasni dokazi. Baš kao i što za medije pitamo – dobro, ako su vam svakog dana puna usta priče o navodnoj torturi nad medijima, a kako vi onda ljudi objašnjavate da svaki božiji dan, od jutra do mraka, vi imate u tim medijima najodvratnije stvari, najprizemnije stvari, stvari potpuno neljudske usmerene direktno na račun Aleksandra Vučića, na račun članova njegove porodice, na račun ljudi koji se, još jednom, o ovoj državi staraju? Kako to može? Gde ste to videli u državi u kojoj je navodno neka diktatura, neka autokratija u kojoj su, navodno, šapu stavili na medije predstavnici vlasti? To jedno sa drugim ne ide. To je mimo svake logike. To je mimo svakog razuma da takve stvari govorite. Pravosuđe pod navodnom kontrolom vlasti. Jel moguće u takvom pravosuđu da se donese prvostepena presuda povodom tužbe koju je Boško Obradović, lider onog fašističkog pokreta Dveri, jedna od vedeta pokojnog Saveza za Srbiju, da li je sad bio u onoj, takođe pokojnoj, ujedinjenoj opoziciji, to se raspalo u međuvremenu, ne znam, ali nije ni važno, ali čovek koji je stajao uz bok Draganu Đilasu, žutom tajkunu, grlio se i ljubio i sa njim i sa Vukom Jeremićem i sa tim Borkom Stefanovićem, ne znam da li se u tom momentu, kada su se ljubili, Borko zvao tako ili drugačije, to je taj čovek, i sa svima ostalima, njihova perjanica, njihov kerber kog su slali ovde u Narodnu skupštinu da se fizički obračunava sa svim ljudima koji se nalaze na suprotnoj strani, dakle, sa nama… Taj čovek se našao, zamislite, navodno uvređen zbog reči koje je izgovorio o njemu Aleksandar Vučić, predsednik države, i šta se dogodi? Dobijete ovako jednu presudu na kojoj piše – da, u ime naroda, a zna narod šta o ovome misli i šta ovo predstavlja. Kaže u toj prvostepenoj presudi sudija – ima pravo Boško Obradović što je osetio da mu je narušeno dostojanstvo, čast itd. Dobro, da vas pitamo još jednom, polako ako ne razumete ako se govori brže, kako vi mislite da je moguće da se dogodi u državi u kojoj je navodno izvršna vlast uzela pod svoje, uzela pod kontrolu sudije, tužioce? Kako je moguće da se ovako nešto desi? Ljudi, to veze sa pameću nema. To ne može jedno sa drugim, a vidite u Srbiji se dogodi. Ako hoćete neki dokaz potpuno jasan, vidljiv, opipljiv da su najobičnije, najbezočnije laži sve priče na temu da li je ovde diktatura, da li je ovde autokratija, da li ovde vlast utiče na pravosuđe, evo vam dokaza, da li vam treba bolji. Druga je tema naravno, ali nije manje važna, što je najobičnija laž, da se Boško Obradović, fašista po svom karakteru, po svojim metodama, po svemu što predstavlja. Dakle, ništa tu pogrešno nije rekao Aleksandar Vučić. Da se on našao navodno uvređenim. Nije valjda stvarno navodno uvređen Boško Obradović. Ako jeste, kada je to tužio svoje političke saradnike, svoje saborce iz bivšeg režima koji govore to isto, koji kažu da je Boško Obradović fašista, jer svi u ovoj zemlji znaju da jeste? Još su tražili da se zabrani njegova organizacija svojevremeno, gospodine Rističeviću. Ono što se dogodilo Marijanu Rističeviću jedan je od dokaza da vam bolji ne treba. Kakva je priroda tog Boška Obradovića, kakve su mu metode? A šta je, ljudi, ako nije čist ogoljeni fašizam. Da dođete ovde kao razularena banda, pred dom Narodne skupštine, da napravite bukvalno zasedu za narodne poslanike, za ljude koji ništa drugo ne rade do samo ulaze mirno, normalno, pristojno, stepeništem na glavni ulaz u dom Narodne skupštine, da krenu sa sednicom tog dana. Na svoje radno mesto ljudi dolaze. Niko, ni Boška Obradovića, ni one njegove besne kerove među kojima ima i osuđivanih dilera droge, ljudi koji su deci drogu prodavali i na dugogodišnje robije bili osuđivani ranije zbog toga, dakle to divno društvo, sve lepo i demokratsko što je Đilas upregao pa poslao ovamo na čelu sa Boškom Obradovićem, da napadne čoveka, da ga fizički napadne, da mu život ugrozi. Ja ne mogu da razumem da se taj slučaj svodi na - pocepali su sako. Čoveku su glavu razbili. Glava Marijana Rističevića bila je krvava tog dana. Ja sam to svojim očima video onog momenta kada je Marijan Rističević ušao u ovu salu. Nema niko nikad ništa da nam objašnjava šta i kako je bilo, znamo jako dobro kako je bilo. Jel to nije čist fašizam? Nego šta, nego je fašizam. Ako vam nije dovoljno ili vam ne zvuči uverljivo kada vam to kažemo mi, a šta vam onda smeta da shvatite i razumete kada to kažete vi to sami, kada to sami sebi poručite? U januaru 2020. godine, nije to tako davno bilo, funkcioner DS, njen prvi potpredsednik, reč je o Dragoljubu Mićunoviću, za Boška Obradovića doslovce je rekao - to je običan fašista. Dakle, politički huligan, to je rekao Mićunović, ne bilo ko od nas, antievropljanin itd, čovek koji unosi tabloidno prostaštvo u politiku i sve što je već dobro poznato svima. Kaže Mićunović - njega i Boška Obradovića razlikuje to što Mićunović pripada demokratskom liberalizmu, a ovaj drugi, a Boško Obradović je primer musolinijevskog fašizma. Ovo su vam vaše reči o Bošku Obradoviću. Da li je tužio? Nije. Zašto nije? Svi znaju da je istina. Hoće da tuži one stranke pokreta i ostale bogove sa kojima je u koaliciji koliko do juče? Neće. E, toliko je on stvarno pogođen kada mu se kaže u lice ono što je istina i ono što jeste, da je fašista najobičniji. To je objavljeno javno. To je tog januara objavljeno javno, evo može da se vidi kako to u novinama izgleda. Piše lepo u intervjuu Dragoljuba Mićunovića - Boško Obradović fašista najobičniji, fašista musolinijevskog tipa. Dakle, to je istina, kao što je istina i ono drugo, da je Boško Obradović lopov. I to opet, ako im se ne dopada kada im kažemo mi, neka pogledaju kako su to lepo objasnili oni sami. Oni to uvek objasne mnogo lepše nego što mi umemo. Oni sami o sebi najbolje stvari kažu, najlepše opišu, najviše podataka daju i treba im verovati sve kada govore sami o sebi. To da je Boško Obradović lopov, to su govorili njegovi dojučerašnji saborci. Kako je on pored Dragana Đilasa, uz skute stajao sa desne strane, e tako su uz Obradovića sa njegove desne strane sedeli ljudi poput Zorana Radojčića, on je bio i poslanik ovde u prethodnom sazivu. Kaže Zoran Radojčić, čovek iz neposrednog okruženja Boška Obradovića, njegov najbliži saradnik, svedoči - u pokretu Dveri, koji vodi u tom trenutku Boško Obradović, a reč je o martu 2019. godine, slušajte sada ovo, dešavaju se finansijske malverzacije i ozbiljan kriminal u koji su uvučeni svi. Finansije Dveri se kriju i od države, i od članova, i od funkcionera, šalju se različiti izveštaji unutrašnjoj kontroli, državi, a treći, onaj stvarni, poznat je samo nekolicini ljudi. Niko ne zna prave tokove novca i brojni su uvučeni u kriminal i na pravdi Boga su neki provlačeni kroz blato po medijima, saslušavani u policiji, jer za to nisu znali. Kaže - ko je to sve zamesio? Ko je, manipulišući finansijskim tokovima Dveri, novac ispumpavao i na taj način oštetio ne samo njih, njihov račun, njihov problem, oštetio državu, oštetio budžet? Ovde je reč isključivo o sredstvima koja su iz budžeta dodeljena toj političkoj organizaciji. Dakle, oni ispumpavaju budžetski novac, novac koji pripada svim građanima ove zemlje koji je država namenila za nešto što bi trebalo valjda da je u javnom interesu, a to je da se finansira politički život, a ovi uzeli i pokrali. Kažu sami – pokrali. (Marijan Rističević: Po zakonu mora da se vrati u budžet.) Da, trebalo bi da se vrati ono što je pokradeno, ali ovde je suština stvari da je pokradeno, oni i sami kažu. Ovde je suština stvari da su to lopovi najobičniji. (Marijan Rističević: Pranje para.) Pita Radojičić - gde je novac i ko je potkradao i budžet države ali i „Dveri“? Imenuje to, Radojičić, kaže: „O tome je diskreciono odlučivalo par ljudi“. U prvom redu Boško Obradović. Onda navodi još neka imena, Slobodan Dimović, Jugoslav Kiprijanović itd. Dakle, lopovi su najobičniji, kažu to oni sami. Krali su novac koji pripada svim građanima ove zemlje i nije nikakva kleveta kad im se to u lice saopšti, jer još jednom, to su oni sami priznali. U prvom redu, kaže ovaj koji svedoči, to je radio Boško Obradović. Dakle, čovek koji jeste fašista, čovek koji jeste lopov i to svi u ovoj zemlji, da ponovim, savršeno dobro znaju. Opet, dođete do onakve odluke suda koja ne ide zajedno sa pričom da je sud pod kontrolom bilo Aleksandra Vučića ili bilo koga drugog u državi. Neće biti. Dakle, direktno je suprotna tim tvrdnjama. Kada pogledate šta se dešava i sa kakvim stvarima mi moramo stalno da se borimo i da ih stalno objašnjavamo, ne možete a da se ne zapitate – zašto? Šta vam to toliko smeta vezano za državu Srbiju danas, da li činjenica da je neuporedivo uspešnija nego što je bila u vreme bivšeg režima? Da li vam to smeta? Kome sve? Kažite lepo jednom otvoreno i pošteno – smeta, što u Srbiji, što van Srbije. Što je, primera radi, Srbija danas u situaciji da realno ima najbolje ekonomske parametre kada celu Evropu pogledate. Na koji način smo izgurali tešku 2020. godinu, pa BDP pokazatelji na godišnjem nivou kažu – Srbija je to uradila najbolje, najuspešnije, najefikasnije od svih u Evropi. Da li vam to smeta? Da li time niste zadovoljni, što je to rezultat koji je država ostvarila upravo u vreme Aleksandra Vučića, u vreme vlada koje podržavamo mi, izabrani sa izborne liste „Aleksandar Vučić – za našu decu“? Da li vam je žao, da li vam je krivo što je Srbija uspela da obezbedi toliko snažnu ekonomsku bazu upravo zahvaljujući politici Aleksandra Vučića, da je mogla da državnim merama pomogne ekonomiju, da sačuva radna mesta u ovoj zemlji prošle godine? Pazite, to sada ne pričamo mi. To kažu međunarodne organizacije. IBRD, Međunarodna organizacija rada, zajedno u svom zvaničnom izveštaju kažu udar koji smo mi pretrpeli kada bi se izmerio radnim mestima iznosio bi preko 500 hiljada radnih mesta, ali mi nismo izgubili ta radna mesta. Uspeli smo da taj udar amortizujemo. Dakle, oni nam bukvalno kažu uspeli smo preko 500 hiljada radnih mesta u ovoj zemlji u prošloj godini da sačuvamo zahvaljujući našoj državi. Zar to nije vredan rezultat? Da li vam baš zato smeta što je tako dobar i vredan, da li je to problem što je država ne samo sačuvala radna mesta dok kao „dobar dan“ lete, na sve strane nestaju, gore bukvalno svuda po Evropi i svetu, a mi smo uspeli da to ne dozvolimo? Mi smo uspeli da se odbranimo, sačuvamo, da imamo taj godišnji BDP pokazatelj najbolji u Evropi, da bude nešto bolji od minus jedan, dok je cela evro zona na lošijoj, goroj poziciji od minus sedam, da ne pričamo o drugima, većima, moćnijima, bogatijima od nas. Od svih smo uspeli da budemo uspešniji zahvaljujući tom Aleksandru Vučiću i njegovoj politici. Da li je to sada problem? Da li je problem Srbija koja je uspela tokom te godine da obezbedi tri zarade za sve koji su se prijavili za program državne pomoći u prvoj turi na proleće, pa onda još dva puta mesečne mere na jesen za sve one koji su se prijavili? Jel suštinski problem što ćemo to da radimo sada? Opet i ove godine nema dva dana kako je to najavio predsednik Republike Aleksandar Vučić, obezbedićemo još dva, još tri mesečna programa – podršku za preduzeća koja se budu prijavila, podršku te vrste i opet će da se meri milijardama evra, kao što se meri milijardama evra prošle godine. Jel vam žao što je Srbija toliko snažna danas da može to da finansira i podrži, da na taj način svoj narod pomogne? Jel vam to smeta, pa zbog toga bezočno lažete, napadate svaki božiji dan? Lažete o pravosuđu, lažete o medijima, lažete o svemu što u usta stavite. Jesu li to problemi koji vas tište i koji vas more, pa zbog toga morate da se ponašate na takav način, bednici najobičniji iz bivšeg režima, i da se bavite ličnim kampanjama usmerenim ne samo protiv čoveka koji jeste neprobojna barijera vašim suludim ambicijama da se na vlast vratite i da ponovo kradete ovako kako su vaši saradnici objasnili da ste krali uvek, nego i protiv njegove porodice? Ima li laži koju već niste izrekli, izmislili, izgovorili na teret rođenog brata predsednika Republike počevši od laži o tome da navodno ima neke restorane, vinarije, da ima pekare, da ima zemlju po Vojvodini? Kad vam kaže otvoreno Aleksandar Vučić – hajde, dajte, pokažite mi, odvedite mi da vidim taj jedan jedini lokal, da vidim jedan jedini ar, jer nema ni lokala ni ara jednog jedinog da je na ime moga brata, ćute i prave se ludi kao da ništa nije bilo i ne pokazuje ništa niko, jer ništa i ne postoji. To ne znači da su spremni da sa svojim prljavim kampanjama prestanu. Ne, naprotiv, nastavljaju ih. Najnovija, od pre dva dana, usmerena na sina Aleksandra Vučića. Lažu ponovo – Danilo Vučić postao vlasnik zemlje i vinograda u Leskovcu. Znate koji vam napor treba da vidite da je reč o laži najobičnijoj? Napor od dva, tri pokreta prstom da otvorite sajt APR-a i tu pročitate. Dakle, reč je o Agenciji za privredne registre. Oni vode evidenciju. Niko od članova porodice Vučić nije vlasnik vinograda o kojem pričaju, vlasnik je kompanija „Milenijum tim“. Šta vredi? Ponovo laži, ponovo bezočne klevete, ponovo sipanje otrova i žuči i ponovo pitanje - u kojoj to diktaturi, autokratiji to može da se dešava? Nema takve, a ovde se dešava svaki božiji dan od jutra do mraka i samo jedna laž drugu stiže i samo se nove ređaju da ne možete da stignete da odgovorite na sve. To vam je pokazatelj koliko u ovoj zemlji suštinski slobode ima za svakoga, pa i za one najgore i za one koji su spremni na najgore. Jel vam problem to što je Srbija danas, kada je reč o borbi protiv Kovida 19, uspešna koliko jeste? Jel moguće da vam to smeta? Jel moguće da niste zadovoljni činjenicom da nemamo više zaraženih, da nemamo više preminulih, da niste zadovoljni činjenicom da smo uspeli život i zdravlje mnogima da sačuvamo? Kakvim ljudima to može da smeta? Očigledno smeta, jer da ne smeta ne bi se vodila kampanja protiv Aleksandra Vučića i na tu temu i na temu bolnica koje smo izgradili bukvalno ni iz čega. Tamo gde je bila ledina najobičnija mi smo uspeli fantastične objekte da napravimo, ogromne, sa dobrim prostorom, u potpunosti opremljene, gde se ljudima životi spašavaju. Da je neko rekao - može Srbija tako nešto da uradi za četiri meseca verovatno bi se nekada svi samo nasmejali i rekli – pogrešili ste zemlju. Mi smo videli negde u dokumentarcima, to može Kina, a Srbija nije mogla nikad. Vidite, Srbija danas može. Srbija to danas radi i to može svako svojim očima da vidi. Lešinari, politički, najobičniji obigravaju snimajući se za svoj Fejsbuk oko tih objekata i opet kleveću – vidi, ovde napuklo je malo betona. Kako vas nije sramota da takve stvari kažete nekome čiji su članovi najbliže porodice u tom momentu u toj bolnici i život im se spašava? Jel to problem, što je Srbija toliko uspešna, što, kako je najavio predsednik Aleksandar Vučić, izdvaja 40 miliona za najbolje, najkvalitetnije, najskuplje lekove za naše ljude, kako danas radi još Nemačka samo možda? Što ta Srbija, kad pričamo na tu temu, za svoj zdravstveni budžet izdvaja preko 32 milijarde za ovu godinu, za ovu godinu koja počela. Prethodna godina, isto 32 milijarde i više od toga. Jeste, gospodine Rističeviću, po tim parametrima uspešnija je od 14 zemalja članica EU. Jel znate koja je to razlika u odnosu na vreme kada su se ovi lažovi najobičniji, ovi lopovi i fašisti nalazili na čelu države? Taj zdravstveni budžet bio je ne 10%, 20% manji, bio je četiri puta manji, a na tim rang listama gde se meri uspešnost zdravstva Srbije nije bilo. Poslednje mesto, u najboljem slučaju, a najčešće nikakvo mesto, najčešće ne bude nas na listi uopšte, jer ne postojimo u zdravstvenom smislu, jer smo crna rupa, što se zdravstva tiče i niko uopšte ne zna šta bi u vezi Srbije tu imalo da se meri, šta bi tu imalo da se prikaže, a danas bude uspešnija od, da ponovim, 14 zemalja članica EU. To vam je neposredan rezultat politike Aleksandra Vučića, jel to ono što vam smeta? Jel to razlog ovakvog ponašanja vašeg? Ovo je vest od juče, juče sredinom dana – Srbija prva u Evropi po broju vakcinisanih na milion stanovnika. Danas sam čuo, gospođa Božić prati to precizno na dnevnoj bazi, 350 hiljada ljudi mi smo uspeli da vakcinišemo na današnji dan. Zamislite, kakav fantastičan rezultat, koliko dobar, koliko vredan između ostalog i da zahvaljujući činjenici da imamo najbolje moguće odnose na mnogim državama velikim i moćnim u svetu, zahvaljujući ugledu koji je ovoj državi obezbedio lično Aleksandar Vučić. Svi znaju da nije njegovog ličnog ugleda i te vrste odnosa koji ima sa liderom Narodne Republike Kine ne bi se dogodilo da Srbija dobije milion vakcina. Šta je dokaz tome? To što se nije dogodilo nikome drugom. Znamo Srbiji nikada ranije pre Aleksandra Vučića, ali nikome drugom u okruženju i to je danas problem što je Srbija po broju vakcinisanih na milion stanovnika, ovo su zvanične stvari, ovo su proverljive stvari, na prvom mestu, kada je reč o regionu na ubedljivom prvom mestu i kada pogledate kako stoje ostali, dokle su stigni, vama je potpuno jasno kolika je razlika između Srbije i drugih, ali i Srbije danas i Srbije kakva je nekada bila. Mnogima to smeta da čuju, ali treba da se čuje zato što je istina. Uostalom, to priznaju i u regionu. Pogledajte recimo hrvatske medije. „Slobodna Dalmacija“ donosi naslov – dok se Hrvati muče sa vakcinacijom Srbija je apsolutni regionalni šampion. Zbilja to ljudi prepoznaju. Nije im problem to da priznaju. Mada znamo da ne očekujemo da nas pohvale ni kada zaslužimo, ali vidite danas se to dešava. U Hrvatskoj je do sada definisano nešto manje od 70 hiljada građana. Dok Hrvatska muku muči sa cjepivom Srbija je apsolutni prvak u regiji. Ovo su njihove reči. Reči njihovih medija. Do sada su cjepili četiri puta više nego mi i evo kako su to uspeli, objašnjavaju dalje u nastavku teksta, u odnosu na ovih 350 hiljada ljudi u Srbiji. Hrvatska 70 hiljada. Pogledajte malo šta se dešava kod ostalih. U Sloveniji tek oko 48 hiljada ljudi, a ne pada im broj novozaraženih iako imaju lok-daun. U Federaciji BiH još nije vakcinisan ni jedan jedini građanin. Organizovana vakcinacija još nije počela ni u Crnoj Gori, a u Severnoj Makedoniji videli ste to, verujem, svi lično Zoran Zajev zahvaljuje se lično Aleksandru Vučiću na činjenici da su uspeli da obezbede za Severnu Makedoniju neke vakcine, zahvaljujući Aleksandru Vučiću, drugog načina nije bilo. Nisu imali nijednu dok on lično nije obezbedio podršku i pomoć sa naše strane u tom smislu. Jel to smeta? Pogledajte malo Evropu. Danas oni govore stvari o kojima je govorio Aleksandar Vučić nekoliko meseci unazad i mnogi na tim rečima zamerali, ali danas u politici, u časopisu i portalu „Politiko“, u evropskim izvorima kažu – borba za vakcine je počela, zvaničnici su besni. Oni kažu da će biti velikih problema zbog redukovanih isporuka vakcina i kažu – zvaničnici su besni i kažu da nema solidarnosti i kažu da se bukvalno rat vodi jer svako gleda kako sebe i svoje da zaštiti na prvom mestu. To se danas dešava kod njih i nisu besni, da vam kažem samo, zvaničnici, ima mnogo i besnih naroda. U Holandiji su masovni neredi, u Holandiji nasilni protesti, kažu – očigledno policijsko nasilje i brutalnost, koriste se vodeni topovi, a sećate se u julu mesecu ovde huligana, horde najobičnije koja je provaljivala i uspela da upadne u Dom Narodne skupštine, koja je, govorili su danas o tome i drugi na to podsetili jako dobro, maltretirala satima, ne pet ili deset sekundi, satima policiju, zasipala kamenicama, a da policija nije ni na jedan način, ni najmanje reagovala dok ljudima nisu noge polomili, a lomili su nekima po obe noge, dok ljudima nisu glave razbili, a bilo je mnogo krvavih glava tih dana, dok nije preko stotinu policajaca završilo sa ozbiljnim povredama, dok nisu u Dom Narodne skupštine provalili, taj dom zasuli zapaljenim bakljama u nameri da ga zapale. Tada naša policija nije koristila vodene topove, nikakve. Vidite, u Holandiji koriste i uz sve drugo kažu, to je borba ne protiv demonstranata, to je borba protiv najobičnijih bandita. Tamo je normalno, prihvatljivo da se državne institucije zaštite, a ovde..? Ovde kada se desi, nešto na mnogo nižem nivou kada je reč o reakciji države, o reakciji policije, a uz mnogo veće probleme koje smo mi imali, nego što ih imaj Holanđani, jer, i nama su ovde, da podsetimo, uništavali javnu imovinu, kao što uništavaju i njima, i nama su ovde, da podsetimo, uništavali privatnu imovinu, kao što uništavaju i njima, i ovde su goreli automobili, ali uz mnogo više nasilja prema pripadnicima snaga bezbednosti, uz mnogo više nasilja prema institucija. Mi smo reagovali blaže. Onda kažu treba pokazati razumevanje za one kakve vi kod sebe kuće nazivate banditima, u Americi teroristima. Ako si ti tu tamo kod vas banditi i teroristi, vaše pravo da ih kritikujete tako. Ono što se desilo ovde u julu mesecu mogu biti još mnogo veći banditi, mnogo gori teroristi kad ta dela uporedite. Ali, smeta, očigledno Srbija, koja je u ovom meri jaka danas. Smeta očigledno Srbija koja je u ovoj meri sposobna i snažna da zaštiti zdravlje svog naroda. Onda Srbiji može da se kaže sve, i u Srbiji mora da bude dozvoljeno sve, a da opet moramo da trpimo vaše besmislene optužbe za sve i svašta. Konačno, izgleda smeta Srbija koja je u stanju da se odnosi prema sebi sa dostojanstvom, sa poštovanjem, prema svom narodu, prema svojoj državi, prema svojoj istoriji i svojoj tradiciji, i o tome je bilo reči danas, i ja hoću sa vama da podelim par reči na tu temu. Država koja danas, baš na današnji dan dok mi ovde govorimo, priprema i večeras će svečano otvoriti, otkriti spomenik Stefanu Nemanji, predsednik Republike Aleksandar Vučić. Dakle, spomenik rodonačelniku naše najznačajnije dinastije. Spomenik kakav bi mogao da priželjkuje svaki narod, takvu istoriju da ima i da na taj način pokaže svoj odnos prema njoj. Takvu državu da je gradio i da takvim stvarima može da se ponosi i podiči. Kada mi kažemo danas pokazujemo računa o sebi, da vodimo računa o tome šta su radili i koliko su nas zadužili oni koji su nam državu stvarali i to se očekuje isključivo na bajonet, izgleda od strane istih onih kojima smeta što nema više umrlih u zemlji od kovida. Od strane istih onih kojima smeta što nema izgubljenih radnih mesta, pa bivši režim, Dragan Đilas prvi među njima, koji su pokazali koliko su sposobni da se staraju o ovom narodu time što su pola miliona ljudi na ulicu izbacili. Danas im ništa od ovoga što Srbija radi ne valja, pa između ostalog ne valja ni činjenica da otkrivamo spomenik Stefanu Nemanji, uz sve ono što doživljavamo iz njihovih tabloida svakog dana, sada ćemo da gledamo i ovakve stvari. Dakle, ovo bi trebalo da bude sprdnja najobičnija, da pokaže da činjenica da podižemo spomenik, divan, fantastičan spomenik Stefanu Nemanji je pokazatelj naše gluposti, valjda nacionalne plitkoumnosti uz aluzije o zlatnim viljuškama i noževima da taj spomenik svakako treba da, kako to oni predlažu javno srušimo, da ga uklonimo, kako kaže Dušan Teodorović. Inače, takođe jedan od zaduženih za mišljenje o svemu i svačemu na toj njihovoj strani, a vidim i drugi razglabaju na tu temu. Da se sruši, da se upropasti. Zašto? Jel samo zato što to radi država u vreme Aleksandra Vučića? Zato vam smeta. Što nikada niste bili ni na promil šanse da uradite nešto slično, em vas je bilo baš briga i za Srbiju i za narod i za istoriju i za bilo šta, sem za vas i vaš džep. Vaš večito nezasit džep, em i da ste hteli, niste imali sa čim, jer je taj vaš večito nezasiti džep usisao džep, 619 miliona evra prihoda na samo četiri firme Dragana Đilasa u periodu dok je bio na čelu izmišljene kancelarije predsednika republike, na mestu ministra, na mestu gradonačelnika. Dok je on to radio, dok je drmao ovo zemljom, samo četiri njegove firme su 619 miliona evra usisale. Pa šta je onda ostalo za bilo koji spomenik? Nije ni moglo da ga bude. Šta je onda ostalo za bilo koju bolnicu, nije ni moglo da je bude. Zato je nije ni bilo. Šta je onda ostalo za bilo koga drugog u ovoj zemlji? Hoćete ponovo da nam pamet solite dok se slikate zagrljeni sa osuđenim dilerima droge, sa kriminalcima, pripadnicima čuvenih klanova, od Vlade Japanca pa sve do onog nesrećnika u KuršumlIji koji sedi u prvom redu sa Draganom Đilasom na njihovom partijskom skupu. To su njihovi funkcioneri i njihove dike. Ili onaj iz Pančeva, što je pratio Mariniku Tepić od jedne do druge stranke, koliko ih je bilo ukupno, šest komada. Pomogli su mi ovde prošle godine novinari N1, zajedno samnom su nabrajali, šest stranaka je ta promenila, ali u svakoj je sa njene desne strane sedeo taj diler, taj čovek koji je prodavao drogu deci. To je sve bilo divno i krasno, a ne valja Srbija koja vakciniše, pa ćemo danas da tražimo da organizujemo referendum, pa tek onda da možda vakcinišemo dok vodite besramnu kampanju protiv i Kine i kineske vakcine i svega što je dobro i pametno u ovoj zemlji, pa i protiv Stefana Nemanje. Jel znate šta im smeta vezano za Stefana Nemanju sudeći po njihovom zvaničnom saopštenju, gospodine Rističeviću? Smeta im, ako ste mislili da ste čuli sve, niste, sada ćete čuti sve, smeta stranci Slobode i pravde, to je ova stranka koju je kupio Dragan Đilas, što Stefan Nemanja u ruci ne drži krst. Znate, oni mnogo poštuju krst i smeta im što nije pokazano odgovarajuće poštovanje za, sada ćete da se nasmejete, za borce učesnike ratova od 1991. do 1999. godine. Dakle, ti ljudi koji su sve najgore i najbezočnije govorili na račun svog naroda, a vezano za ovaj period, protiv svih boraca koji su se borili za srpski narod, bilo gde na prostoru bivše Jugoslavije, sada su navodno zabrinuti i za te borce, ali i za crkvu o kojoj su sve najodvratnije, najbljutavije izgovarali. Između ostalog, zato što je pokojni patrijarh jednom prilikom kazao da se Aleksandar Vučić lavovski bori za Kosovo i Metohiju, nikada niko pre njega to nije radio na taj način, pa je doživeo da bude i on meta njihovih hajki i harangi. Sada su oni navodno zabrinuti i za krst. Tako da sada znate i sada ste čuli sve, ali nisu bili gadljivi na to da dobijaju pare za sve, pa i za spomenike i od strane onih ljudi koji nikakve veze nemaju ni sam našim narodom, a ni sa tim krstom do koga im je stalo, ali pare su tu uvek bile suština stvari. Ovo Srbija treba da vidi. Ovako izgleda taj divni, fantastični spomenik i ovo Srbija i Beograd, prestoni grad njen danas imaju. Uz sve one jasne, snažne, očigledne, na oko vidljive rezultate te politike, a u to spadaju i autoputevi koje smo čekali decenijama da bih ih sada imali. I bolnice koje nismo imali do nekoliko meseci unazad i klinički centri u koje smo krenuli da radimo nešto, da ulažemo nešto pre 15 godina, pa ih sada imamo i sada ih završavamo, Beograd na vodi. Dakle, uz sve rezultate koji se vide u ekonomiji, u radnim mestima, u većim platama, u većim penzijama i ovaj spomenik, ovaj divan, fantastičan spomenik, jasan je pokazatelj koliko je drugačija u pozitivnom smislu naravno, drugačija Srbija danas u odnosu na onaj mračni, strašni period kada su se na čelu ove države nažalost nalazili lopovi, secikese, fašisti i šta već sve sami o sebi kažu, e Srbija Aleksandra Vučića je drastično drugačija u pozitivnom smislu i ovaj spomenik Stefanu Nemanji će biti sigurno jedan od najjačih, najvivljivijih dokaza koliko su stvari drugačije. Da ne zaboravim i Hram Sv. Save. Vidite, da bi Srbija nastavila da bude ovako uspešna, da bi Srbija nastavila da sprovodi onaj zadatak koji smo mi sebi zadali, da bude još uspešnija, da svakog dana pomeri lestvicu malo više, da svakog dana napravi novi korak, neku novu pobedu zabeleži, nama su potrebni dobri, pošteni, savesni ljudi, ljudi koji su pre svega rukovođeni ljubavlju prema svom narodu i svojoj državi, svuda nam takvi ljudi trebaju. Svuda, ne samo u politici, ne samo na čelu različitih preduzeća, takvi su nam ljudi potrebni u sudovima i to je stvar sa kojom sam hteo da završim, to je jedna od poruka za vas, od strane poslaničke grupe Aleksandar Vučić - Za našu decu. Ljubav prema svojoj deci, potreba da se za nju borite svakog dana i da pokazujete da nismo osuđeni da budemo zaboravljena periferija negde na kraju sveta u kakvu su nas gurali, koje kakvi Đilasi, Jeremići, Borko Stefanovići koji nisu bili Borko, koje kakve Marinike i njihovi dileri droge koji decu truju. Dakle, to je stvar koju mi možemo da obezbedimo i pokažemo svakoga dana, a da ćemo to da radimo sa velikom voljom, pa to je možda i najvažnija odrednica politike koju je utvrdio lično predsednik Republike Aleksandar Vučić i koji je obaveza svih koji predstavljaju poslaničku grupu Aleksandar Vučić – Za našu decu, koja je obaveza svih kojima je stalo do toga da baš toj deci svih nas, svoj našoj deci, dakle, obezbedimo bolju budućnost. Hvala vam lepo.
Možete da nastavite, imate još sat vremena, ako hoćete. Zahvaljujem se narodnom poslaniku i potpredsedniku Orliću. Nema više prijavljenih. Zahvaljujem se svim diskutantima jer smo završili raspravu sat vremena ranije nego što je predviđeno po vremenu. Pitam – da li ima još nekog ko nije iskoristio svoje pravo ili želi reč od predstavnika poslaničkih grupa? Reč ima Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Poštovani predstavniče Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, želim na samom kraju samo nekoliko rečenica, s obzirom da ovlašćeni predstavnik iz opravdanih razloga nije na samom završetku sednice. Ne bih želeo da se vraćamo u prošlost, ali podstaknut nečim što je tokom malopređašnjeg izlaganja rekao kolega, a tiče se upravo pravosuđa i tiče se onoga što se dešavalo u Srbiji, kažem, ne želim da se vraćam u prošlost i SPS retko govori o prošlosti, a smatramo da iz prošlosti i o prošlosti se izvlače pouke i afirmiše se ono što je dobro i da treba gledati sadašnjost i graditi temelje budućnosti. Ali kada govorimo o pravosuđu, kolega koji je maločas govorio je u potpunosti u pravu. Sunovrat srpskog pravosuđa, iako nisam pravnik, kreće od 5. oktobra 2000. godine. Jer kada govorimo o 5. oktobru 2000. godine, postavlja se jedno suštinsko pitanje – da li je neko odgovarao za paljenje i upad u Narodnu Skupštinu Republike Srbije i za to što je u Narodnoj Skupštini nestalo 156 dela i 60 slika? Postoje dokazni materijali i danas. Juče smo govorili o zaštiti podataka, odete na Jutjub, pogledate, toliko ima snimaka, oni su se hvalili upadom u Skupštinu. Da li je na legalan i legitiman način uhapšen i Haškom tribunalu isporučen predsednik tada Savezne Republike Jugoslavije Slobodan Milošević? Kasnije je nastavljen sunovrat srpskog pravosuđa kroz reformu pravosuđa, gde je od 3.000 sudija, ispravite me ako grešim, 800 ostalo bez posla. Maločas sam govorio o 2000. godini. Još jedan upad ću pomenuti, u Narodnu banku Republike Srbije. Na koji način se upalo u Narodnu banku Republike Srbije? Koliko je umetničkih dela i čega sve nestalo iz Narodne banke Republike Srbije? Pa da li je neko odgovarao za to u periodu od 2000. godine do danas? Prema našim informacijama, prema informacijama poslaničke grupe SPS, nažalost, nije. Znate, kada dođe do upada u Kapitol hil, mi to osudimo kao država i to je odgovoran i ozbiljan odnos države Srbije. Džo Bajden kaže: „Nije to bilo neslaganje, to je bio nered, to nije protest, bila je to razuzdana rulja, domaći teroristi“. Kada nekadašnji poslanik Obradović sa srpskom zastavom pokuša da upadne, provali, upadne, iako nije imamo razloga za to jer je narodni poslanik, sa nekolicinom ljudi pokuša da upadne u Narodnu skupštinu Republike Srbije, onda se kaže da je to odbrana demokratije u Srbiji. Je li neko za to odgovarao? Ne kritikujemo mi apsolutno nikoga, ne kritikujemo mi pravosuđe, razmenjujemo mišljenje, govorimo o tome, ne osuđujemo nikoga, ali neko je maločas rekao: „To ne mogu da čine građani“, a mi smo parlament, mi smo glas naroda, mi imamo tu obavezu i odgovornost da upravo kroz ovakve diskusije o tome razgovaramo sa vama i da upućujemo određene sugestije i određene predloge. Kolega Marinković je rekao: „rezultati“, i sa time se u potpunosti slažem, oni su najvažniji, bez obzira na samostalnost, ali odgovornost i obaveza koja je preuzeta meri se samo kroz rezultate i ne marketing. Jer kada napadnu Borka Stefanovića, onda je to državni udar, iako istražni organi odrade blagovremeno svoj posao, ali onda je to državni udar i razlog za masovne navodne proteste na ulicama Srbije. Kada napadnu Marijana Rističevića, onda je to bukvalno politički marketing i ispadne da je čovek napao sam sebe, iako za to postoje valjani snimci, i mi očekujemo i tu rezultate i nadležnih organa i nadležnih institucija. Vratiću se veoma kratko na temu, samo nekoliko rečenica. Dakle, naš ovlašćeni predstavnik uvaženi advokat Toma Fila je na početku današnje rasprave govorio o predlozima odluka za prvi izbor sudija u nekoliko sudova. Birajući sudije na prvu sudijsku funkciju Narodna skupština ostvaruje svoju izbornu funkciju, uz podršku ovim predlozima koje je kao nezavisan organ Narodnoj skupštini predložio Visoki savet sudstva. Osvrnuo bih se na još nekoliko stvari. Naime, Narodna skupština Republike Srbije, vršeći prvi izbor na sudijsku funkciju, ostvaruje svoju izbornu funkciju i mada nije direktan predlagač kandidata ima pravo i obavezu da kaže svoje mišljenje. Mi smatramo, sagledavajući biografije kandidata, da je dobro da dajemo šansu mladim sudijskim pomoćnicima i saradnicima da postanu sudije, kako bi se popunili i ojačali kapaciteti pravosudnog sistema koji jeste opterećen velikim brojem sudskih predmeta, o čemu je već i bilo reči. Da pomenem samo koliko su opterećena parnična odeljenja osnovnih sudova i koliko dugo samo traju parnice. Srbija, dakle, nastoji da u svim segmentima društava postigne dobre rezultate, da postigne visoke standarde, implementira visoke standarde tako naravno i u oblasti pravosuđa. Da podsetim da je u izveštaju Evropske komisije koji je Narodna skupština razmatrala decembra meseca 2020. godine upravo konstatovano da sektor vladavine prava, a time i pravosuđe treba i dalje ojačavati u pravcu implementacije pravnih tekovina EU. To upravo i čini ova Narodna skupština Republike Srbije zajedno sa Vladom Republike Srbije i predsednikom Srbije. Kada su nosioci sudijske funkcije u pitanju, treba istaći njihovu značajnu ulogu i veliku odgovornost koja proističe upravo iz nezavisnosti u obavljanju sudijske funkcije i zato je važna stručnost, dostojnost, iskustvo, ali važna je i hrabrost za donošenje teških sudskih odluka, odnosno presuda. Birajući ove sudije, kao što sam rekao, dakle, na prvu sudijsku funkciju Narodna skupština ostvaruje svoju izbornu funkciju. Poslanička grupa SPS naravno podržaće u danu za glasanje ove predloge. Na samom kraju želim još jednom u ime poslaničke grupe SPS svim građanima Srbije, svim prosvetnim radnicima, svim učenicima da čestitam Savindan. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pošto se više niko ne javlja od strane poslaničkih grupa, a pretpostavljam i predstavnik predlagača neće se obraćati, želim da privedemo kraju ovaj zajednički jedinstveni pretres. Želim samo da napomenem da je ovde i predsednica Odbora za ustavna pitanja govorila o ovoj tački dnevnog reda, ali nas će čekati u narednom periodu ova tema za jednu ozbiljnu raspravu, a imajući u vidu da je Vlada Republike Srbije predložila predlog za promenu Ustava. Ova tema izbora sudija i tužilaca će svakako biti ozbiljan predmet razmatranja u narednom periodu. Imajući u vidu i različita mišljenja koja su se ovde čula, mislim da je veoma važno da tu uskladimo stavove oko svega toga, da ne bismo izlazili sa 10 različitih varijanti i stavova vezano za veoma ovu važnu temu, naravno u skladu sa političkim konsultacijama između stranaka koje su i predložile ovakav predlog ustavnih promena. Želim samo da vas podsetim da nastavljamo sutra sa ostale tri tačke dnevnog reda. Takođe je u pitanju zajednički jedinstveni pretres o dva regulatorna tela i o jednom kadrovskom pitanju za promenu odluke o članovima odbora. I da podsetim da popodne vreme za postavljanje poslaničkih pitanja Vladi, odnosno da će biti Vlada Srbije na čelu sa premijerkom Anom Brnabić od 16,00 sati do 19,00 sati, a da ćemo nakon toga obaviti glasanje. Znači, biće termin kako to piše u Poslovniku, dan za glasanje. Tako da će nam za februar ostati, pošto je februar, mislim da u javnosti isto postoji nerazumevanje kako Skupština radi u januaru i februaru. I sada neko misli da mi ne radimo zato što nećemo da radimo. Postoje dva, kao što vi svi znate, ali mislim da uvek treba da ponavljamo, da postoje dva zasedanja redovna, odnosno od marta do juna i od oktobra do kraja decembra, da ostali period Skupština zaseda vanredno samo na predlog 84 narodna poslanika ili Vlade Republike Srbije u slučaju kada imamo tačke dnevnog reda. Takođe, želim da podsetim i da pohvalim sve vas i nas da smo sve što je do sada bilo pristiglo od svih predlagača već stavili na dnevni red. Tako da pozivam sve koji misle da nešto predlože, da bi se Skupština uopšte sastajala, moramo da imamo tačke koje ćemo staviti na dnevni red. Možda po nekad i ne valja da završimo pre, možda je ranije to bilo uobičajeno. Želim da se zahvalim predstavnicima predlagača i time zaključujem zajednički jedinstveni pretres i pozivam naravno sve one koji mogu na otvaranje spomenika Stefanu Nemanji. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno u ovom trenutku 130 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pošto je danas četvrtak, da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Podsećam da imate pet minuta. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.