Hvala podpredsedniče, koristiću vreme poslaničke grupe, ako promašim vreme. U članu 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, kojim se posle člana 171. dodaje novi član 171a, poslednji stav novo dodatog člana 171a briše se, to smo mi predložili, uz obrazloženje da novo dodatim članom 171a u stavu 7. stvara se izuzetak od primene Zakona o privremenom uređivanju osnovice za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava. Na opšti akt fakulteta zdravstvene struke kojim se utvrđuje iznos uvećanja plate nastavnika iz stava 1. ovog člana, koji se isplaćuje iz sredstava ostvarenih pružanjem zdravstvenih usluga, u skladu sa Sporazumom iz stava 4. ovog člana ne primenjuju se odredbe člana 4. Zakona o privremenom uređivanju osnovice za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava. Član 4. Zakona o privremenom uređivanju osnovice za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja od korisnika javnih sredstava glasi: „Ništavne su odredbe opšteg ili pojedinačnog akta, osim pojedinačnog akta kojim se plata povećava po osnovu napredovanja, kojima se povećavaju osnovice, koeficijenti i drugi elementi, odnosno uvode se novi elementi na osnovu kojih se povećava iznos plata i drugog stalnog primanja kod subjekata iz člana 2. ovog zakona, donet na vreme primene ovog zakona“. Indikativno je da predlagač kroz obrazloženje Predloga zakona ne daje apsolutno ni jedan jedini razlog zašto bi se baš plate nastavnika fakulteta zdravstvene struke izuzele od opšteg režima ustanovljenog Zakonom o privremenom uređivanju osnovice za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava. Zaključak koji se nameće je da je predlagač zakona pokušao da prošvercuje osporeni stav 7, kroz Predlog zakona i postojeći pravni sistem, što je upravo i razlog za podnošenje amandmana kojim predlažemo njegovo brisanje. Imajući u vidu da zakon u privremenom uređivanju osnovica za obračun i isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja kod korisnika javnih sredstava čuva finansijski sistem u Republici Srbiji, kao i sistem plata i zarada u javnom sektoru, uvereni smo da će Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava Narodne skupštine Republike Srbije podržati predloženi amandman.
Zahvaljujem gospođo Papuga. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, uvaženi saradnici, uvaže kolege narodni poslanici, sa uvažavanjem predlagača da svojim naporom i ovim predlogom dodatno uredi Predlog zakona koji je danas na stolu, predlažem da se ovaj amandman odbije upravo zato što lično smatram da su nastavnici koji su ujedno i kliničari zaista svojevrstan specifikum iz tog razloga što, evo daću vam primer, jedan profesor hirurgije koji je ujedno i kliničar, dakle, i nastavnik na medicinskom fakultetu, on je ujedno i prosvetni radnik i zdravstveni radnik, bavi se i edukacijom sa jedne strane, ali se bavi i operacijama, hirurškim operacijama i na jedan direktan način učestvuje u zdravstvenoj zaštiti. Međutim, stavio bih težište i ovog člana, a i vašeg amandmana u jednu drugačiju konotaciju, a to je pre svega konotacija toga da se prvi put zakonski uređuje ova oblast, da prvi put imamo jednu situaciju da sve ono što se dešava u jednom zajedničkom delovanju, zajedničkom radu medicinskog fakulteta i klinike bude i zakonski regulisano. Sada to stavljam i u neki viši aspekt, a to je pre svega rad Ministarstva prosvete i Ministarstva zdravlja. Ono što je vrlo bitno jeste, što sam i naglasio kada smo govorili u raspravi u načelu, a to je da se ovim zakonom samo na opšti način definiše ta oblast. Lično smatram da je bilo neophodno naći način da se ti profesori adekvatno plate. Takođe, čuli smo iz redova opozicije i iz redova pozicije stavove da ti ljudi zaista predstavljaju krem našeg društva i da se mora naći način da se oni adekvatno i nagrade za svoj rad u našoj državi. Tako da i amandman posmatran u tom kontekstu smatram da ga zbog toga treba odbiti zato što je na ovaj način već pomenutim članom koji je već definisan u Predlogu zakona uspostavljena konačno ta zakonska regulativa, a da će se kasnije pravilnicima regulisati ova oblast.
Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, samo ću da vas podsetim da je ovo jedna stvar koja nije po zakonu ni sadašnjem ni bilo kom drugom zakonu koji je bio do sada. Ovo je nešto što traje 60 godina i što smo svi gledali i stavljali sa strane ili pod tepih da se ne reši. Kako god da gledamo, mi ne možemo da razdvojimo. Pomenut je primer hirurga ili bilo koga, ne možemo da razdvojimo njegov rad u operacionoj sali i to što su studenti ili lekari na specijalizaciji ili bilo ko drugi, koji moraju da budu u operacionoj sali da bi videli i da bi naučili nešto. Stvarno nema logike da te dve stvari razdvojimo i da kažemo – znate sada ste nastavnik, pola operacije ste nastavnik, a pola operacije ste hirurg. Stvarno mislim da nema nikakve potrebe. Ono što smo ovim uradili to je da se ispoštuje zakon, ono što sam vam pričao, taj profesor se vodi na fakultetu, radi na klinici na kojoj nema radnu knjižicu, neko od njih je rukovodilac direktor klinike ili nešto drugo i sve to je bez radne knjižice tu. Ovde se nigde ne pominje da će nekome nešto biti smanjeno, povećano, niti bilo šta, samo stavljamo da to bude na jednom računu. Da to bude jedinstveno, da nemamo jednu zaradu ovde, jednu zaradu u Ministarstvu zdravlja, a drugu zaradu u Ministarstvu prosvete. Opet sam rekao, ovo je bio predlog i ovo će biti prelazno rešenje. Za sva konačna rešenja smo krajnje otvoreni i za sve što se dogovorimo, za svaki dobar predlog koji će ovog da reguliše neće biti nikakvih problema. Ovde samo želimo da ispoštujemo zakon i da jednu stvar koja ne može da se razdvaja da je ne razdvajamo, a do sada je bila razdvojena. Znači ne postoji nikakav drugi ni razlog ni bilo šta. Nadam se da sam uspeo da vam objasnim šta je naš cilj i šta smo se trudili da uradimo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče, gospodine Bečiću, poštovani ministre Lončar i uvažene gošće i gosti iz ministarstva, upravo su poštovana gospodo prekršeni članovi 1. i 108. Poslovnika Narodne skupštine. Budući da gospodin Bečić nije sugerisao našem gostu, ministru Lončaru da kada imamo raspravu o amandmanima da ministar može da koristi samo dva minuta ukupno po jednom amandmanu, a ministar Lončar je sada govorio dva minuta i 39 sekundi. Mislim da je bilo neophodno da sada intervenišem po povredi Poslovnika zato što gospodin Bečić opozicione poslanike prekida i pre nego što istekne ono vreme kojima raspolaže, a kada nam dođu gosti iz Vlade njima izgleda, poštovana gospodo doda one sekunde koje je nama oduzeo. Predlažem gospodine Bečiću da sada ovde priznate da ste pogrešili, da ste prekršili Poslovnik Narodne skupštine u ovim članovima, da sebi gospodine Bečiću izreknete sada meru upozorenja i da kažete sebi gospodine Bečiću – ako još jednom danas prekršim Poslovnik Narodne skupštine, samom sebi ću da izreknem meru opomene, što podrazumeva poštovana gospodo da gospodin Bečić onda ide na Administrativni odbor da mu se tamo organizuje jedno suđenje, da mu se izrekne novčana kazna od 7.000 dinara, kao što sam ja bez razloga jednom plaćao i da na taj način sam sebe ukori za onu grešku koju je napravio. Mislim gospodine Bečiću da bi ti bilo primereno delanje jednog predsedavajućeg u ovoj situaciji kada je očigledno prekršen Poslovnik naše Narodne skupštine poštovana gospodo. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Pavićeviću. Primetno je vaše odsustvo bilo na jučerašnjoj sednici …
Da govorim ja još dva minuta?
Mislim da je ova tema bila veoma važna, da je gospođa Olena Papuga postavila pitanje i da je zaslužila da odgovor bude do kraja dat od strane ministra. Takođe gospodine Pavićeviću, pozvali ste na pogrešan član, trebali ste da se pozovete na član 158, ali da ste bili na jučerašnjoj sednici bili biste svedok da je i vaš kolega gospodin Živković govorio preko dva minuta, da nije bio prekidan, da smo bili tolerantni i prema opoziciji. Tako da gospodine Pavićeviću, sačekajte tok današnje sednice i na kraju prokomentarišite. Hvala. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? Da, hvala. Reč ima prof. dr Slavica Đukić Dejanović.
Koleginice i kolege, uvaženi ministre, gospodine predsedavajući, htela bih da navedem argumentaciju za ne prihvatanje amandmana takođe, jer mislim da je gospođa Papuga zaista vrlo odgovoran poslanik i da se vrlo odgovorno sprema za sednice, ali da postoje neke nejasnoće koje mogu biti i u široj javnosti, pa bih prosto htela da dam svoju argumentaciju zašto mislim da ne treba prihvatiti ovaj amandman. Složićemo se da ono što je novo u ovim izmenama, a vaš zahtev proističe iz toga je da će RFZO na ime sopstvenih sredstava povećavati finansijska sredstva fakultetima medicinskih nauka. Zašto mislim da je to sasvim korektno? Pored argumentacije koju smo već imali prilike da čujemo od gospodina ministra i gospodina Laketića, zbog toga što u onim sredinama u kojima postoje medicinski fakulteti, fakulteti medicinskih nauka, zdravstvena zaštita je na višem nivou nego u drugim. Postoji neuporedivo veći broj usluga koje se mogu isključivo u bazama fakulteta, na klinikama gde studenti uče, dakle postoji neuporedivo veća složenost tih usluga i naravno da Fond mora nagraditi ljudi koji rade najsloženije aktivnosti. Da bi bilo možda plastičnije, navešću jedan primer. Ako jedan profesor vodi svoje studente, specijalizante u operacionu salu da uradi kataraktu, on istovremeno obavlja i zdravstvenu funkciju i uči svoje studente kako se to radi. Oni gledaju, uče se veštini, nekada studenti posebno specijalizanti asistiraju. Dakle, to je tako isprepletano i ono što se tiče obrazovnog nivoa praktičnih vežbi, sticanja veština i onoga što se tiče sticanja teorijskog znanja, a istovremeno je to i zdravstvena usluga, da je Fond sada po prvi put u obavezi u skladu sa ovim izmenama zakona da plati onom ko je zapravo izvor tako visokog nivoa zdravstvene usluge. To su nastavnici i saradnici i to ne direktno njima, jer bi onda to moglo da se shvati na način kako ste vi interpretirali, nego će dati fakultetu koji će u skladu sa Zakonom o visokom obrazovanju oceniti kakva će biti finansijska distribucija stečenih para iz sopstvenih sredstava. I neki drugi poslanici su imali čuđenje zašto sam zaista više nego zadovoljna što rešavamo ovu problematiku. Ona sada nije ni u skladu sa Zakonom o radu, ni sa Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, ni sa Zakonom o visokom obrazovanju. Ona se sada po prvi put rešava i zbog toga je ovaj korak jako dobar i mislim da ste imali sve ove informacije da možda amandmana ne bi ni bilo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga.
Samo hoću da kažem, da se ne shvati pogrešno, mi nismo protiv toga da se nagrađuju hirurzi ili lekari koji rade i kao profesori na fakultetima, nego što je to na neki način sve centralizovano. Znači, to je omogućeno samo kliničarima koji žive u velikim centrima. Kako će jedan lekar iz Sombora ili iz Subotice ili iz nekog drugog mesta, iz Svilajnca ili ne zna odakle raditi kao profesor na fakultetu? Možda treba na to da se obrati pažnja, da je to stvarno omogućeno samo lekarima koji rade u velikim kliničkim centrima da budu i nastavnici. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Papuga. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Izvolite, gospodine Bradiću.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani, prvi put od kada sam izabran za narodnog poslanika u Republičkoj skupštini ja se ne protivim oštro zakonima koje predlaže Vlada i određeno ministarstvo, jer smatram da je ovaj Predlog dobar, jer rešava višedecenijski problem, kao što je rekao gospodine ministar Lončar. Naime, o čemu se radi? Naša poslanička grupa, čiji sam ja danas ovlašćeni predstavnik, a to je Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije, nije uložila nijedan amandman iz dva razloga. Prvi razlog je što su, po rečima ministra, a ja se potpuno slažem sa tim, ovo okvirni članovi zakona koji omogućavaju detaljnije i sveobuhvatnije rešavanje višedecenijskog problema. Drugi razlog je što Ministarstvo kao predstavnik Vlade ima pravo na svoj stav i svoje mišljenje, a videćemo kada dođu ti podzakonski akti kako to izgleda i da li je to idealno ili ima manjkavosti, pa ćemo onda sugerisati izmene. Materija je vrlo škakljiva, ne ne znam zbog čega, nego što može vrlo lako da se otme kontroli, da se pogrešno protumači i da unese zlu krv među zdravstvene radnike. Ja ću pokušati u par minuta, pošto sam imao sreću i zadovoljstvo da budem i radnik Republičkog fonda, da vam objasnim kako taj sistem funkcioniše, tako da mogu i građani da razumeju o čemu mi pričamo ovde. Dakle, da bi sistem zdravstva funkcionisao, moraju da se edukuju kadrovi. Zbog specifičnosti struke, medicinski radnici mogu samo da se edukuju u zdravstvenim ustanovama, ne mogu empirijski da se edukuju. Do sada je bilo, da bi neko mogao da se bavi naukom, da bi mogao da bude profesor, da bi mogao da napreduje u struci i da bi mogao da se edukuje, on mora da bude radnik zdravstvene ustanove, a u Republici Srbiji su to klinički centri. Tu se vrši edukacija budućih lekara, budućih studenata, tj. studenata koji studiraju medicinu, stomatologiju, farmaciju. Kao radnik medicinskog, tj. kliničkog centra, on konkuriše i bude izabran u zvanje nastavnika, asistenta, šta god je u medicini. Znači, on ima ugovor u Kliničkom centru i ima ugovor na Medicinskom fakultetu. To je ono što se bunio narod. Kako to za isto radno vreme neko može da ima dva ugovora? To je ovo što kaže gospodin ministar. To je nelogično. To je nemoguće. S druge stane, nemoguće je te ljude, po Zakonu o visokom obrazovanju i Zakonu o radu, platiti samo 30% za rad u kliničkom centru. Zašto? Zato što oni de fakto provode ceo radni vek, ceo dan provode radeći u kliničkom centru i, kao što reče profesorka Slavica, edukujući kadrove. Jer, sem nastave i predavanja, studenti medicine i stomatologije se edukuju i tako što gledaju i što vežbaju. To neko mora da kanališe, neko mora da vodi te vežbe i neko mora da ih edukuje, jer ne rade na lutkama, nego rade na živim ljudima. Da bi se to sada uvelo u zakonski okvir, radnici medicinskog fakulteta, profesori medicine i stomatologije će biti samo radnici na medicinskom fakultetu. Postavlja se pitanje - kako će da se valorizuje taj rad koji je evidentan, jer oni ljudi odrade tu platu u kliničkom centru? Tako što će Fond, Medicinski fakultet i zdravstvena ustanova da sklope ugovor gde će Fond njihov rad, ta sredstva koja oni zarade u Kliničkom centru uplaćivati Medicinskom fakultetu, a Medicinski fakultet onda davati nastavnicima. Zbog čega ovaj stav 7. ne treba prihvatiti? Zato što po zakonu ne možete nekom da podignete platu. Zato ovaj stav 7. mora da ostane u ovom zakonu, da bi ljudi mogli da prime ono što su zaradili. To nije nikakvo uvećanje plata. Oni će platiti poreze i doprinose i plata im neće biti veća, biće ista. Zbog toga mora da se izuzme, jer ako bi se izuzeo ovaj stav 7, onda bi faktički ljudi mogli da imaju samo platu na fakultetu, a on, da vas podsetim, pripada Ministarstvu prosvete, a ne Ministarstvu zdravlja. Ovde bi mogli da imaju 30% od plate kliničkog lekara, iako rade 100%. Ovo je samo ozakonjenje nečega što se decenijama nije moglo da reši. Kako će to izgledati na kraju? Kao što reče gospodin ministra, videćemo, ali ovaj član zakona daje mogućnost da sada Ministarstvo sa svojim stručnim službama ide dalje u rešavanje ovog problema, jer tu se otvara sijaset problema. Ti problemi nisu vezani, ponavljam, za osiguranike, tj. za pacijente i nisu vezani za nastavno-naučni kadar medicinskih i stomatoloških fakulteta. To je vezano za to kako će sada da se urede odnosi kadrovskih lista, projektovanja kadrova, ali to je nešto što radi Batut, što radi Ministarstvo zdravlja i što radi Republički fond. Suština je da ovo ne može da naškodi, a daje šansu da bude mnogo bolje. Videćemo kako će to da izgleda u budućnosti. Zbog toga svega mi nismo ulagali amandmane i nismo oštro protiv Predloga zakona, jer smatramo da će doneti boljitak i da će rešiti taj problem, da ljudi imaju napokon rešen svoj status i da znaju koliko zarađuju, kako zarađuju, a ne da se desi da neko ima dva uplaćena doprinosa, pa krajem godine ide u Fond da podnosi zahtev da ima refundaciju doprinosa na socijalno i na penziono, što nije u redu. Ovako će to da se, ja pretpostavlja, a i duboko se nadam da je to zamisao Ministarstva da će to tako da se reši. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Bradiću. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, ja se u potpunosti slažem sa obrazloženjem gospodina ministra, doktora Laketića, predsednice Odbora za zdravlje i, naravno, sa vrlo konstruktivnom diskusijom kolege Bradića. Meni lično smeta to što predlagač ili predlagači amandmana nisu bili na samom Odboru, jer bi onda mnogo jasnija pozicija bila i mislim da bi odustali od ovog amandmana. Ali, kažem, lično mi smeta ovaj zaključak predlagača amandmana, kojim se nameće da je predlagač zakona pokušao da prošvercuje osporen stav 7. kroz Predlog zakona o postojeći pravni sistem. Znači, očigledno je da namera predlagača nije bila da bilo šta prošvercuje, već da krene i ovo je početak uređivanja ovog dela Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Dakle, mislim da ovaj amandman treba odbiti i u potpunosti podržavam obrazloženja koja su data. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Giriću. Reč ima narodni poslanik dr Branko Đurović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre zdravlja, predstavnici Ministarstva zdravlja, kolege i koleginice, poštovani narodni poslanici, prethodni govornici su pričali o finansijskom aspektu ove problematike, ali ja bih na sopstvenom primeru pokazao šta je srž Predloga ovoga zakona. Kao mladi lekar, sad već davne 1984. godine, zaposlio sam se u Kliničkom centru Srbije kao klinički lekar na neurohirurškoj klinici. U mojoj radnoj knjižici piše datum - 03. septembar 1984. godine počinjem radni odnos. Dana 31. oktobra 1993. godine prekidam radni odnos u Kliničkom centru Srbije i sledeći dan dobijam stalni radni odnos, znači stoprocentni radni odnos na Medicinskom fakultetu Univerziteta u Beogradu, u statusu asistenta. Dosadašnji zakon, dosadašnji formalno-pravni okvir kaže – doktore Đuroviću, ti si zdravstveni radnik do 31. oktobra 1993. godine. Od 01. novembra do današnjeg dana, kada se nadam da će biti dan glasanja, ja sam, pošto sam prešao, nažalost, postao sam stariji, dogurao do redovnog profesora. Znači, od 1. novembra do današnjeg dana ja nisam zdravstveni radnik. A šta ja radim u ovom vremenskom intervalu? Ja i dan-danas operišem, radim neurohirurške operacije, istovremeno u toku tih neurohirurških operacija vršim edukaciju. Koga? Studenata medicine, lekara u postdiplomskom periodu, na masteru, na doktorskim disertacijama iz neurohirurgije, na specijalizaciji i u sklopu subspecijalizacije. Prvi put se dešava da mi koji radimo svoj posao do današnjeg dana dobijamo formalno-pravni status da smo zdravstveni radnici. Ja do današnjeg dana ilegalno radim ove svoje neurohirurške operacije. Jedino što mi zakon priznaje to je edukacija, pa sijaset nastavnika i saradnika prvi put sad dobija status zdravstvenih radnika, nešto što je iracionalno. Državna revizorska institucija je dala pozitivan signal. Čekate, ljudi, šta radite? To nema veza sa zdravim razumom, to je iracionalno nešto. Ministarstvo zdravlja reaguje ažurno, odmah, formira se radna grupa Ministarstva zdravlja. Ko je u toj radnoj grupi? Ljudi koji znaju tu problematiku. Predsednik radne grupe je predsednik SANU-a, bivši dekan Medicinskog fakulteta Univerziteta u Beogradu. Ko su još članovi te radne grupe? Aktuelni rektor Beogradskog univerziteta, bivši dekan, svi oni koji su pokušavali da kažu – pa, čekajte, ljudi, dajte nam formalno-pravni status da smo zdravstveni radnici, nemojte da nas zakon gleda da smo ilegalci. Ova radna grupa je donela krovni zakon, prvi put. Da li će ta radna grupa nastaviti sa svojim poslom? Nastaviće. Ovom prilikom iskazujem zadovoljstvo i zahvalnost Ministarstvu zdravlja što je prvi put, posle 60 godina, pokrenulo ovo. Niko nije hteo da se uhvati vrućeg krompira. Svi su stavljali ispod tepiha. A ovo je početak, rešićemo. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite, gospođo Todorović.
Hvala, predsedavajući. Mišljenja sam, kao i moje kolege iz poslaničke grupe SNS, da predloženi amandman treba odbiti jer izmene i dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti, pre svega članovi 171. i 173, stvaraju preduslove da se ovom izmenom konačno reši višedecenijski problem plata kliničkih lekara jer otvara se mogućnost i prostor za objedinjavanje ove dve plate, zaključivanjem međusobnog ugovora između zdravstvene ustanove, fakulteta, zdravstvenih delatnosti Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Naime, oni zaključuju međusobni sporazum o pružanju zdravstvenih usluga i na taj način i o načinu plaćanja, tako da ćemo jasno definisati koliki je procenat nekoga u edukaciji, a koliki je procenat nekoga u pružanju zdravstvenih usluga. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Darko Laketić. Izvolite.
Hvala puno. Motivi moga javljanja jesu sledeći. Saslušao sam i dodatne argumente predlagača i mislim da dugujemo svi zajedno jedno objašnjenje. Pre svega, kada govorimo o kliničarima iz malih sredina, oni nisu definisani ovim zakonom. Dakle, kliničar iz male sredine koji radi kao hirurg, urolog, ortoped, može da bude nastavnik određenog medicinskog fakulteta ukoliko je ta bolnica nastavna baza dotičnog fakulteta. Dakle, skrenuo bih pažnju da kliničari iz malih sredina jesu definisani ovim zakonom ukoliko su i nastavnici na fakultetu. Dakle, to definiše jedna druga oblast, odnosno medicinski fakulteti procenjuju da li će određena bolnica biti njihova nastavna baza. Što se tiče diskusije gospodina Bradića, za koju mogu da kažem da je zaista otvorena i konstruktivna, apsolutno se slažem da će oblast urediti dodatno pravilnici, ali bih još jednom citirao i naveo i ponovio reči ministra, da postoji jedna apsolutna otvorenost za definisanje svih nepoznanica u tim pravilnicima i svim onim problemima koji su vezani za rešenje u ovoj oblasti. Tako da, apsolutno jedna jasna i definisana situacija vezano i za ovaj član i uopšte za zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne) Hvala. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ćirić, Jovana Jovanović i Gordana Čomić. Reč ima narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Koleginice i kolege, mi sada imamo jednu nelogičnost. Vi, ovako kako predlažete zakon, zapravo uvodite nejednakost u trajanju pripravničkog staža za zdravstvene radnike sa visokom stručnom spremom i zdravstvene saradnike sa visokom stručnom spremom za koje pripravnički staž ostaje 12 meseci, dok za zdravstvene radnike vi njega smanjujete na šest meseci. Nelogičnost se sastoji u tome što ste vi u obrazloženju na naredni amandman koji su podnele kolege Pavićević i Živković, gde oni predlažu da se za zdravstvene saradnike skrati staž koji je unekoliko različit od ovog amandmana koji mi predlažemo, govorite da je to nemoguće zato što pripravnički staž mora da traje duže da bi se oni osposobili za posao koji obavljaju. Kada mi to isto predlažemo za zdravstvene radnike, vi taj amandman odbijate. Sada prosto treba da nam objasnite ovde na koji način imate različite aršine za zdravstvene radnike sa visokom stručnom spremom i zdravstvene saradnike sa visokom stručnom spremom. Kažete da je ovo neophodno da bi mladi lekari što pre mogli da se zaposle. Pretpostavljamo da je to razlog zašto skraćujete ovaj pripravnički staž. Međutim, mi nismo primetili da je za mlade lekare prestala da važi zabrana zapošljavanja u javnom sektoru, iako smo mi predlagali da oni budu izuzeti od toga. Nismo primetili da onaj zakon koji smo usvajali, kada smo isto govorili da neće doći do povećanja broja zaposlenih mladih lekara, daje rezultate. Radi se o Zakonu o specijalizaciji, zato što mladi lekari i dalje sve više masovno odlaze iz zemlje jer nije problem u dužini trajanja pripravničkog staža, nego je problem u tome što vi stvarate uslove u kojima oni u Srbiji apsolutno nemaju nikakvu mogućnost da ostanu, da zarade i da dostojanstveno žive od svog rada i da svoj život provedu onako kako su verovatno zamišljali kada su se upisivali na medicinski fakultet, znajući koliko školovanje traje i koliko je to jedan dugotrajan proces. Zbog toga vi nećete rešiti nijedan problem. Ostaje dilema zašto je nekome potrebno šest meseci da se osposobi za posao koji treba da obavlja sutra, zašto je nekome potrebno godinu dana, ako u oba slučaja imaju visoku stručnu spremu. Opet kažem, ono što je najvažnije, da vi nijedan problem zaposlenja mladih lekara ne rešavate, a da ne pričam o tome da oni retki koji uspeju da se zaposle treba da budu svesni toga da će sutra brojač putnika u autobusu imati veću platu od njih, čak i kada budu specijalizovali to za šta su se u tom momentu već deset godina školovali.
Dr Milisavljević, izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, kada diskutujemo o ovom amandmanu, ono na šta želim da skrenem pažnju, to je jedna anomaliju koju primećujemo o tom jednom radu sa mladim kolegama, da li je šest, devet ili 12 meseci. Ono što je važnije je šta ti mladi lekari dobijaju od nastavnika medicinskog fakulteta, od ljudi koji vode, praktično, taj staž u bolnicama gde oni obavljaju svoj lekarski staž. Gospodine Bečiću, koristim vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe.
Da, naravno, izvolite.
Smatram da unazad 20 i nešto godina u mom jednom kliničkom radu sam primetio da mladim lekarima ne dajemo dovoljno pažnje kao starije kolege. Kada sam kretao da specijaliziram otorinolaringologiju, rekli su mi – zanat se krade, kolega, morate da budete non-stop tu, morate da dišete za vratom primarijusu ili profesoru i da gledate šta on radi. Mislim, jeste to tako i jeste to tačno. Međutim, svedok sam da u nekim situacijama mlade kolege naše, u želji da dođu do operacione sale, u želji da dođu do nekog težeg pacijenta kome bi mogli da postave dijagnozu, kome bi mogli da urade palpaciju abdomena ili auskultaciju toraksa ili da urade neku punkciju ili da urade bilo šta, da nisu praktično u ovom stažu koji se obavezno propisuje dovoljno ispoštovani od strane starijih kolega. Mislim da moramo da pošaljemo apel da te mlade ljude, te mlade kolege moraju da im se mnogo više pažnje posvete, jer sam svedok, to ću vrlo odgovorno reći, da u mnogim situacijama oni dođu samo u pripravničku knjižicu, u stažersku knjižicu, dobiju potpis i idu dalje. Ja ne dajem nikome potpis na blanko, ukoliko on ne provede 30 dana na mojoj klinici. Ne dajem mu uopšte, zato što kada stavite potpis, vi garantujete za tog specijalizanta, garantujete za tog kolegu. To je taj staž koji mora da bude u vremenu koji je zakonom uokviren, da bude ispunjen, da stvarno kada kolega prođe taj specijalistički staž, kada tih šest meseci prođe, da on obiđe sve te klinike i da bude upoznat sa patologijom i medicinskim radom mnogih zdravstvenih ustanova koje su u okviru staža, da li je on šest, devet ili 12 meseci. Ja sam bio sa 12 meseci na stažu. Sada kolege imaju šest meseci staža. Mislim da je važnije od toga da se ozbiljnije pristupi tim mladim kolegama i da im se omogući da oni uđu i u operacionu salu, da oni imaju priliku da asistiraju starijim kolegama i da oni steknu jednu kliničku osnovu i znanje šta se na ostalim klinikama radi i šta bi mogli u neku od klinika da pošalju kao pacijenta ili da konstatuju neku specijalnost, a ovako to mislim da nije slučaj. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima dr Violeta Lutovac. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, ja bih se nadovezala na komentare vezano za promenu člana 4. odnosno, amandman na član 4. i stav 2. gde se zapravo traži amandmanom da umesto trajanja pripravničkog staža od šest meseci za lekare opšte medicine, stomatologije i doktore farmacije, traje devet meseci. Ja smatram da je suvišno da se staž sa šest meseci, pripravnički staž u trajanju od šest meseci poveća na staž od devet meseci, iz razloga što je završna godina na fakultetu lekara opšte prakse, kao i stomatologije i farmacije, u stvari godina gde se sprovode klinički predmeti, odnosno gde se lekar susreće sa klinikom i sprema se za izazove u karijeri, kako je to ovim amandmanom ovde nazvano. Nikako ne bih poistovetila trajanje pripravničkog staža sa spremnošću nekog zdravstvenog radnika za izazove u karijeri. Takođe se ne bi složila da možemo da povežemo zdravstvene radnike čiji fakultet traje šest godina ili pet kod stomatologije i farmacije sa zdravstvenim saradnicima, jer zdravstveni saradnici ne obavljaju kliničku praksu kao zdravstveni radnici u prethodnom slučaju koje sam pomenula i nije zaključno zasigurno da će zdravstveni saradnik raditi u zdravstvu. Tako da, predlažem da se amandman odbije, zato što ne vidim postojanje nužnosti za produženjem trajanja pripravničkog staža. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima prof. dr Slavica Đukić Dejanović.
Poštovane koleginice i kolege, da vidimo prvo ko su zdravstveni saradnici da bih iznela argumentaciju zašto mislim da ne treba prihvatiti amandman. Zdravstveni saradnici su najčešće psiholozi, defektolozi, socijalni radnici, ljudi koji kad završe fakultet mogu da rade u različitim institucijama, ne samo u zdravstvu. Jedan psiholog može biti industrijski psiholog, može raditi u obdaništu, može raditi u školi. Njegov staž se ne može skratiti, jer zapravo, pre nego što završi pripravnički staž i ne položi stručni ispit, on ne može samostalno nigde raditi. Da li će raditi u zdravstvu ili nekoj drugoj instituciji, mi to unapred ne znamo. Njegov staž nije dobro skratiti da bi se dovoljno edukovao eventualno i za poslove u zdravstvu. To je osnovni argument zbog čega oni čiji su programi na fakultetima u skladu sa evropskom direktivom, sa mnogo više praktične nastave na završnim godinama, a to su fakulteti medicinskih nauka, treba da se razlikuju od onih koji mogu raditi i u ne zdravstvenim ustanovama. Zbog toga mislim da je predlagač, Vlada, odnosno Ministarstvo zdravlja vrlo korektno dalo predloge o dužini staža. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem. U duhu onoga što su govorili dr Dušan Milisavljević i Aleksandra Jerkov, ovo jeste gorući problem, posebno kada su mladi lekari u pitanju. Ono što očekujemo od države jeste da posveti dodatnu pažnju mladim lekarima koji se u najvećoj mogućoj meri opredeljuju da izađu iz zemlje. Ne bi bilo u redu da našim mladim lekarima, a pričamo o stažu, brinu više neke druge zemlje nego što brine Republika Srbija. O našim lekarima više brine i Nemačka i Švedska i Švajcarska i Slovačka i Slovenija nego Srbija. A, pričali smo pre dva dana, kada su u pitanju i licence, dakle, uslovi koje oni moraju da ispune po zakonu da bi dobili licencu i kada su u pitanju i edukacije. Sada namerno malo šire govorim o ovome iz razloga da ne ponavljam sve ovo što rekli moji prethodnici, a s druge strane, samo da ovaj problem nekako podignemo na najviši mogući nivo.
Razumem, gospodine Božoviću, niste lekar, pa morate to malo šire.
Kakva je sad to konstatacija?
Pa, sami ste rekli da kršite Poslovnik i da ne govorite o amandmanu.
Nisam rekao da kršim Poslovnik. Govorim o amandmanu, ali uz jednu određenu digresiju zato što je ovo problem veoma veliki za Srbiju.
Morate malo opširnije da objasnite ono što ste želeli da kažete. Ja sam to razumeo i nisam to prekidao.
Koristiću vreme poslaničke grupe. Da ne bih ponavljao sve ono što je rekla Aleksandra Jerkov i sve ovo što je rekao dr Dušan Milisavljević, uz sve ono što smo napomenuli pre dva dana, dozvolite mi da završim u duhu amandmana koji se tiče mladih lekara i njihovog staža. Veoma je važno da ovo pitanje bude od najvišeg mogućeg prioriteta za Republiku Srbiju, iz prostog razloga što smo govorili i kada su edukacije u pitanju, da su mladi lekari često žrtve nekih međusobnih odnosa njihovih starijih kolega, posebno kada su u pitanju godišnji planovi za edukacije, gde oni npr. ne mogu da dođu na red i vi ste odgovorili na to pitanje pre dva dana, iz prostog razloga što danas imamo situaciju u kojoj ne samo da su mogućnosti za zaposlenje veoma mizerne, već iz prostog razloga što se dešava to da i kada se oni zaposle, kao što je rekla gospođa Jerkov, imamo situaciju da su toliko malo plaćeni da oni svu svoju energiju usmeravaju ka tome da nađu neko rešenje za svoju budućnost. I oni se uglavnom opredeljuju za inostranstvo. To je danas definitivno najveći problem. Najveći problem je taj što ne postoji mogućnost zapošljavanja u javnom sektoru. Neko ko studira šest godina, pa je na specijalizacijama nekoliko godina, pa onda imamo situaciju u kojoj još mora da odradi staž od šest do 12 meseci, imamo problem kako tim mladim ljudima da uopšte omogućimo da imaju bilo kakvu šansu da nađu neku svoju budućnost i neku svoju sreću u Srbiji. Završavam. Nije dobro da nudimo na ovaj način prelazna rešenja. Prelazna rešenja se nisu pokazala kao dobra. Juče smo takođe imali jedan zakon o prelaznim rešenjima. I ovo, kada je u pitanju staž za mlade lekare i kada je u pitanju odnos države prema njima, moramo da imamo konkretna rešenja.S tim u vezi DS predlaže da ovaj staž može da bude devet meseci, i to nije sporno, ali da nakon tih devet meseci oni imaju sigurnu pomoć države, odnosno sigurno zaposlenje i sigurno radno mesto. S tim u vezi smo i za sledeću sredu zajedno, upravo sa mladim lekarima, organizovali jednu tribinu dr Dušan Milisavljević, Aris Movsesijan iz Nove stranke, upravo želeći da mladim lekarima ponude jednu takvu opciju. Toliko, zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Zlatibor Lončar. Izvolite.
Pokušaću najkraće i samo činjenicama. Što se tiče zapošljavanja, prošli put sam vam rekao da je blizu hiljadu lekara zaposleno za manje od godinu i po dana. Nešto manje od dve hiljade specijalizacija je dato za manje od godinu i po dana. Znači, to su činjenice kada pričamo o zapošljavanju. Šta mislite - zašto naši ljudi idu u Nemačku? Naveli ste primer Nemačka, da li je tako? Zato što isti ti lekari iz Nemačke idu tamo gde je bolja plata, pa onda Nemačka ostane bez lekara. Znači, to se dešava i u Nemačkoj, i u Hrvatskoj, i u Sloveniji i u svim zemljama, znači tranzicija. Nije samo problem kod nas. Znači, maksimalno je urađeno i dobili posao lekari, i dobili specijalizaciju, skraćen staž. Sad kad se vraćamo na staž, zašto je skraćen? Zato što na šestoj godini studija imate tu tzv. praksu i gde je procenjeno da dovoljno provedu vremena da ne treba posle staž da bude godinu dana. Zašto je ostavljeno ovamo 12 meseci? Iz razloga što završavaju te fakultete, jer ti fakulteti nisu zdravstvene struke, nisu iz zdravstva. I onda je zdrava logika da njemu treba više od šest meseci, ako hoće da radi u zdravstvenoj struci, da mora da provede i da je to period koji je realan i koji je svuda u Evropi da bi se prilagodio, da bi upoznao sistem. Samo su to razlozi, ne postoji nijedan drugi, ni treći, niti bilo šta. Kažete - niste za prelazna rešenja. Evo, ja odmah da vam kažem, ja sam bolje da krenemo nešto da rešavamo nego da ne rešavamo uopšte. Eto to je jedini razlog.
Zahvaljujem, gospodine Lončar. Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre i njegovi saradnici, uvažene kolege narodni poslanici, maločas sam zaista hteo da se javim po Poslovniku zato što lično smatram da govornik, koji je ranije govorio, nije pričao o amandmanu i nije pričao o onome što se zaista dotiče teme pripravničkog staža. Kada govorimo o prirpavničkom stažu, mislim da je zaista dovoljno rečeno i o pripravničkom stažu zdravstvenih radnika i o pripravničkom stažu zdravstvenih saradnika. Zdravstveni saradnici, činjenica je, da su radnici druge struke, dakle ne zdravstvene struke, i da oni osim u zdravstvu zaposlenje nalaze i na drugim mestima. Zato u završnoj godini njihovih studija nije definisano ono što se definiše stažom koji treba da obave u zdravstvenoj struci. To je jedini razlog zašto zdravstveni saradnici ne mogu, kao zdravstveni radnici, da imaju tu dužinu staža od šest meseci, niti zdravstveni radnici da imaju kao zdravstveni saradnici dužinu pripravničkog staža 12 meseci. Mislim da je dovoljno objašnjeno i dovoljno rečeno.Ono na šta bi se, takođe, osvrnuo jeste izlaganje nekog od prethodnih govornika i pojam specijalističkog staža. To nije tema amandmana. Prva stvar, nije tema amandman, a sa druge strane, pre svega, definisano je aktima medicinskih fakulteta mentorstvo odgovarajućih kliničara i ne kliničara. Predsedavajući, da li možete da uvedete red?
Ja molim poslanike SPS da ipak malo uvaže diskutante, uvažene lekare koji smatraju da treba o ovoj temi da govore. Kao što pažljivo slušamo gospođu Slavicu Đukić Dejanović, mislim da treba da slušate pažljivo i ostale poslanike. (Narodni poslanik Dejan Radenković dobacuje s mesta.) Tako je, gospodine Radenkoviću. Molim vas da zamolite svoje kolege. (Narodni poslanik Neđo Jovanović dobacuje s mesta.) Zato što je velika buka iz vaše poslaničke grupe, gospodine Jovanoviću.
Mogu li da nastavim, predsedavajući?
Izvolite, gospodine Laketiću.
Medicinski fakultet ima svoje mentore u opštim bolnicama, u domovima zdravlja, na klinikama, čiji je rad definisan profesionalnim pravilima. To se ne definiše ovim zakonom, a sa druge strane to je već definisano aktima medicinskog fakulteta. Ono na šta bih se takođe osvrnuo u ovom svom kratkom izlaganju jeste da su pripadnici bivšeg režima imali mnogo vremena i prostora da u ranijem periodu isprave sve ono što nije valjalo u zdravstvenom sistemu. Stoga, ne smatram valjanim i ne smatram značajnim kada neko od njih izađe sa različitim predlozima koji govore u prilog tome da se sada lekari ne upošljavaju, a da su se tada upošljavali, da sada ne valja, a da je tada valjalo. Ja imam radni staž od 2000. godine i dobro znam šta je bilo i tokom tih godina, a dobro znam i šta je danas. Uostalom, čuli ste podatke vezano za broj uposlenih lekara, ali isto tako smo svi zajedno svesni činjenice u kojoj se nalazi zdravstvo u zemljama u tranziciji i, ne samo u zemljama u tranziciji, vidimo da postoji odliv lekara iz zemalja EU u druge zemlje. Mislim da je to jedan zaista mnogo širi problem o kome ne bi trebali danas da diskutujemo, već apsolutno da se posvetimo amandmanima u kojima ima stvari gde možemo produbljivati diskusiju. Hvala puno.
Zahvaljujem, gospodine Laketiću. Reč ima narodna poslanica dr Dragana Barišić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodne poslanice i narodni poslanici, ja svakako neću podržati ovaj amandman, jer smatram da nije u skladu sa onim što je predloženo. Ovaj Predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti je do detalja pokušao da uredi sve ono što nije urađeno tokom više decenija. Jedino što mi je nejasno je to što se kolege iz iste poslaničke grupe, iz poslaničke grupe koja predlaže ovaj amandman, ne usklađuju, nemaju iste stavove, stavovi su kontradiktorni. Jedni misle da nije bitno da li staž traje šest, devet ili 12 meseci. Drugi su izričiti u stavu da pripravnički staž treba trajati devet meseci. To mi je zaista nelogično, s obzirom na to da imaju kolege lekare u poslaničkoj grupi koji treba da ih edukuju, ako nisu sposobni da znaju šta se to na medicinskom fakultetu uči. Zaista smatram, ne bih se ponavljala, da je ovaj staž od šest meseci dovoljan i da ovaj amandman trebamo odbiti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Radojević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege, slažem se da ovih šest meseci neće ugroziti ono što se zove stručnost kolega koji će obavljati taj pripravnički staž i da je taj pripravnički staž u skladu sa onim što treba tamo da nauče. Nadovezao bih se na diskusiju kolege iz opozicije, koji je mislio da se tim stažom ili ne stažom može uticati na zapošljavanje lekara, da ga podsetim da je dugi niz godina, u prethodnom režimu, važila zabrana zapošljavanja, zabrana specijalizacija, meni potpuno neshvatljivo, čak i zabrana volonterskih specijalizacija koje je tek ova Vlada otkočila, da kažem, pod navodnicima, pre izvesnog vremena, a te volonterske specijalizacije bukvalno nikoga ne bi koštale i nikoga nisu ni koštale u zdravstvu, jer je poznato svima da je lekar na specijalizaciji najveći radnik u jednoj zdravstvenoj ustanovi. On radi pod kontrolom svom mentora i ne košta državu baš ništa. Potpuno mi je bilo neshvatljivo da su i te opcije učenja ili samoedukacije bile zabranjene od strane prethodnog režima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pre dva dana smo pričali o ovim izmenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i danas, malo sa nekom većom tenzijom. Nema razloga da dižemo tenziju oko zdravstva, s obzirom da nam je zdravstvo u jako lošem stanju. Kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demokratske stranke želim da kažem da se slažem sa nekim kolegama koji su prethodno diskutovali u vezi nekih grešaka koje su se desile ranije. Da, to su bili za mene poražavajući potezi, koji su doneti u nekim godinama iza nas, kada neko za dve godine praktično obavezuje lekare da ne mogu da se zaposle, praktično da ne mogu da dobiju specijalizaciju, da moraju da obave praktično običan klinički rad na klinikama, pa tek posle dve godine da mogu da apliciraju za specijalizaciju. Takođe, zabrana specijaliziranja, zabrana volonterskih specijalizacija u vreme nekih drugih ministara su napravile veliku štetu koja se i danas, praktično kao jedan zemljotres i dalje se oseća, taj jedan trusni talas. Ono što želim isto da kažem ovde, nisam se konsultovao sa kolegama, iskreno žalim što Demokratska stranka, u godinama kada je imala mogućnost, nije preuzela odgovornost za zdravstvo i prosvetu, nego je ta dva ministarstva ostavljala koalicionim partnerima, u tom jednom političkom namirivanju. Po meni, ta dva ministarstva su najvažnija za državu Srbiju zato što školuju mlade i zato što leče mlade. Što se tiče trenutnog stanja, niko dobronameran ne želi da sapliće zdravstvenu struku, želimo da svi zajedno dođemo do jednog dobrog rešenja, održivog rešenja za zdravstvenu zaštitu, za mlade kolege i da se te godine koje su bile, po mene kao profesora fakulteta, poražavajuće, kada je neki bivši ministar praktično zabranio, stopirao mogućnost, produžio mogućnost da dve godine vi ne možete kao mlad lekar da dođete do specijalizacije. Kada vam je neko zabranio specijalizaciju, to jeste jedan okidač, da kaže – pa ne vi niste dobrodošli u našoj državi, vi niste dobrodošli u našoj zdravstvenoj struci. Polako se te greške ispravljaju, potrebno je vreme, potrebno je razumevanje sa svih strana, zdravstvo nije tako lako da se reši preko noći. To, znači, svako mora da zna. Zdravstvo je jako osetljivo. Radi se o zdravstvenoj politici, o zdravlju naše nacije i tu svaki korak mora da se meri. Neke greške koje su se desile, evo, ja želim da ih priznam, su radili neki ljudi koji su vodili neke druge stranke, ne želim da nosim odgovornost ispred Demokratske stranke zarad nekih grešaka koje su se desile. Želimo da jedinim pristojnim načinom, jednom dobrom reformom u sektoru zdravstva popravimo sektor zdravstva i da taj zdravstveni sistem bude na ponos naših građana. To je valjda ideja i vlasti i opozicije. Zbog toga kada se priča o zdravstvenim zakonima u Skupštini Srbije vlada jedna pristojna atmosfera i želim da se vratimo ka tom jednom tonu da svako dobronamerno sa nekim dobrim predlozima doprinese poboljšanju naših zakonskih rešenja iz ovog sektora. Koristio sam vreme ovlašćenog predstavnika. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ljubica Mrdaković Todorović.
Hvala predsedavajući. Striktno ću govoriti o predloženom amandmanu. Smatram naravno da ga treba odbiti. Fascinirana sam poznavanjem zdravstvene problematike od strane kvazi zdravstveni stručnjaka koji su predlagači ovog amandmana. Naime, amandman treba odbiti zato što se ovim predlogom zakona vrši ujednačavanje pripravničkog staža, kako za stomatologe tako i za farmaceute i za lekare, u trajanju od šest meseci zato što već na završnoj godini studija oni imaju tu obaveznu praksu. U vreme kada sam ja studirala, pre 28 godina, medicinski fakultet je trajao pet godina plus 12 meseci obaveznog lekarskog staža. Neko reče od predlagača amandmana da su u pitanju različiti aršini. Ne, uopšte nisu u pitanju različiti aršini. Što se tiče zdravstvenih saradnika, to su, kao što smo čuli, logopedi, psiholozi, sociolozi, radni terapeuti itd, da ih ne nabrajam, koji nisu završili fakultet zdravstvene struke, a da bi pružali usluge u sistemu zdravstvene zaštite moraju da budu stručno osposobljeni i zbog toga je njihov staž 12 meseci. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima mr Aleksandra Jerkov, po Poslovniku.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Član 107. dostojanstvo Narodne skupštine, ne znam da li ste čuli da je prethodna koleginica govorila o kvazi zdravstvenim stručnjacima koji su predlagači amandmana. Predlagači amandmana smo Balša Božović, ja, Goran Ćirić, Jovana Jovanović i Gordana Čomić. Ne znam kakvi smo kvazi zdravstveni stručnjaci, na šta je koleginica tačno mislila, da li ona osporava pravo narodnim poslanicima da predlažu amandmane ako to nešto nije usko iz njihove stručne oblasti ili profesije. Da li treba raspravu u Skupštini da organizujemo tako da samo oni koji su određene profesije mogu u njima da učestvuju? Znamo ko je poznat po tome da se predstavlja kvazi nešto što nije, pogotovo kada je struka u pitanju, tako da, mislim da ste morali opomenuti koleginicu da ne može poslanike koji podnose amandmane, što je naše pravo, što je naša obaveza i što u krajnjem jeste naš posao, da na takav način omalovažava, vređa i da govori o tome da smo mi nekakvi kvazi zdravstveni stručnjaci zaista nije bilo na mestu.
Zahvaljujem gospođice Jerkov, vodiću računa. Da li želite da se Skupštine izjasni? (Ne.) Reč ima narodni poslanik dr Predrag Mijatović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo, u svakom slučaju ćemo ovaj amandman odbiti, odnosno nećemo glasati za njega. Mislim da je objašnjenje sasvim dobro dato u obrazloženju Vlade. Mislim da je potpuno nepotrebno da sada širimo ovu diskusiju i mislim da kolege iz opozicione stranke možda, dozvolite mi za izraz, malo licemerno koriste ovaj amandman razmišljajući o tome …
Molim vas gospodine Mijatoviću, poštujte samo vaše kolege.
Dobro, u redu, ako izraz ne odgovara, izvinite. Da li će devet ili šest meseci uticati na to, da li će se mladi lekari zapošljavati i da li će ići ili neće ići u inostranstvo, mislim da je to apsolutno nevažno i beznačajno u tom smislu. Zaboravljamo jednu drugu stvar, da nije to razlog ovog stanja u zdravstvu. Kolega Laketić kaže, od 2000. godine je u zdravstvu, pa može da sagleda, ja sam 36 godina u zdravstvu i mogu da sagledam svu problematiku zdravstvenog sistema. Nemojmo zaboraviti da 15 godina, koliko ste bili u koaliciji i držali Ministarstvo zdravlja, šta je sve urađeno u zdravstvu i dokle je zdravstveni sistem Srbije doveden i na koji način, koliko je doneseno podzakonskih i ostalih akata koji su bili koruptivni, koji su dozvolili korupciju u zdravstvu i koji su potpuno srozali ugled zdravstvenih radnika. To je jedan od razloga zašto i mladi lekari odlaze u inostranstvo, jer, na kraju krajeva, su i dovedeni mnogi, ne baš do prosjačkog štapa, ali do krajnjeg siromaštva. Ono što sada ova Vlada pokušava da uradi ne može da ono što je urušeno, 15 godina urušavano, da se popravi za dve ili tri godine. Donosimo propise koji će uticati i vratiti ponovo i materijalno stanje i dostojanstvo zdravstvenih radnika. Ovo je jedan mali deo, jedan, možete da kažete, i kozmetički deo, ali to je sastavni deo novog zakon o zdravstvenoj zaštiti, koji ćemo u svakom slučaju doneti i vratiti dostojanstvo zdravstvenim radnicima, koje ste vi, svojom i svojim koalicionim partnerima, doveli na najnižu moguću lestvicu. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima dr Darko Laketić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, poštovani njegovi saradnici, uvažene kolege narodni poslanici, zaista mi je drago kada čujem da se potvrđuje jedna istina o kojoj smo svi zajedno, govorim o ljudima iz SNS, govorili ranije, u jednom mnogo dugačkom periodu, a to je da zdravstveni sistem nije funkcionisao u periodu vršenja bivše vlasti i danas smo zvanično dobili za to i potvrdu. Međutim, ono što se meni čini da bi bilo značajno bolje jeste da je takvo priznanje i da su takve kritike došle upravo u periodu kada se vršila vlast zato što su oni tada bili zaista u mogućnosti da realno menjaju sistem na način na koji danas pričaju. To je nešto što zaista uvažavam, ali isto tako i Turgenjev je rekao svojevremeno jednu rečenicu koja kaže –istina koja nije izgovorena u pravo vreme je gora od laži. Ja se opet ne mogu složiti do kraja sa ovom tvrdnjom, ali definitivno ostaje žal zašto zaista u tom periodu vršenja vlasti bivšeg režima nije došlo do žestoke kritike iz njihovih redova. Takođe, ono što želim da kažem jeste vezano za povredu Poslovnika koja je reklamirana, mi ovde danas govorimo u svetlu nekih termina zdravstveni radnik i zdravstveni saradnik. Očito da predlagači ne mogu biti zdravstveni radnici, jer nisu iz zdravstvene struke te iz tih razloga tumačim i ovo izlaganje koleginice Ljubice Mrdaković. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Branislav Blažić. Izvolite, gospodine Blažiću.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam podstaknut prethodnom diskusijom gospodina Milosavljevića koji rekao da ne želi da prihvati odgovornost i da DS ne želi da prihvati odgovornost za uništeno zdravstvo koje je bilo u prethodnom periodu, periodu njihove vlasti zato što su to ministarstvo vodile druge stranke, verovatno je mislio na G17 plus, međutim to svakako ne može da se opravdava. Odgovornost je uvek na najvećem partneru i DS je bila najveći partner u toj vladi i svakako je mogla da utiče na to kako će i na koji način G17 voditi zdravstvo. Prema tome, apsolutna odgovornost DS za uništeno zdravstvo i ne može se sada prati i ne može niko da ustane i da kaže – ne, mi ne želimo da prihvatimo odgovornost za 10 godina uništavanja zdravstva, to je radio neko drugi u našoj Vladi, a mi smo bili najveći u Vladi. Srpska napredna stranka prihvata odgovornost kao najveći partner ove Vlade i prihvatiće bez obzira ko od koalicionih partnera vodi koje ministarstvo. Ali ako već ne mogu da prihvate odgovornost za uništeno zdravstvo bar da budu korektni sad kad podnose ove amandmane, pa da budu ozbiljni i da kažu – ovo je jedan izvanredan zakon ljudi. Jedino ko je uspeo to je SDS da kaže prihvatamo ovakav zakon koji je odličan i koji je jedan napredak u zdravstvu i ne ulažemo amandmane. Ovi ostali iz opozicionih partija pokušavaju nekim amandmanima da degradiraju nešto što ne može. Pa, sad, staž će da traje ne šest, nego da tražimo da traje 12 i to je amandman. Pa, medicina je trajala pet godina i onda je staž bio 12 meseci. Sada medicina traje šest godina pa je staž šest meseci. Zato što je ta šesta godina upravo onih šest meseci praktične nastave koja treba da se sprovede. To je kristalno jasna stvar, kao što je kristalno jasno kako je profesor Đurić objasnio šta je to suština da se izjednači nastavni deo jednog profesora univerziteta. Mi podnosimo toliko jasne stvari i sada ćemo takve amandmane da dobijamo od opozicije da treba u Svilajncu da bude klinika. Čekajte ljudi, nemojte to raditi. I onda kada slušamo takav amandman DS mene čudi kako da se ima 5% uporište u građanima, kada takve amandmane podnose trebali su da imaju 2% i to bi trebalo da bude maksimum u odnosu na znanje i na demagogiju koju nam ovde prosipaju. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić.
Zahvaljujem, koristim vreme poslaničke grupe DS. Amandman o kome je reč podnosi se na član 4. kojim se utvrđuje šta i kako mogu zdravstveni radnici i zdravstveni saradnici, kada je u pitanju samostalni rad, pripravnički staž i koliko traje. Naš amandman se odnosio na stav 4. koji kaže – pripravnički staž za zdravstvene radnike i zdravstvene saradnike sa višom odnosnom srednjom stručnom spremom traje šest meseci. Amandman koji smo podneli glasi da se reč „šest“ zamenjuje sa rečju „devet“. Ako radimo u skladu sa članom 106. Poslovnika, onda je o tome da li je argument da bude šest ili devet meseci bolji ili nije, trebao da bude tema, ali pošto vidim da se ovde široko razume šta je član 106. i šta je tema dnevnog reda, da onda dam svoj prilog. Koliko god je svakome volja da bira argumentaciju o lošim rezultatima u zdravstvu, o lošem stanju u zdravstvu, o nedostupnosti zdravstvenih ustanova, ogromnom broju ljudi u Srbiji, to je svačije pravo i svakome je na volju da izabere šta je argument koji će delovati uverljivo. Ono što mogu da podelim sa svima koji biraju argument da je za to kriva DS, da li 12, da li 15 godina, mogu samo da osporim taj argument da to neće popraviti ni stanje u zdravstvu, niti pristupnost zdravstvenim ustanovama, ljudima koji žive u Srbiji, ali na to svaki narodni poslanik ima pravo, da bira argumentaciju. Problem sa tom argumentacijom – neko drugi je kriv, nismo mi, je što ona ima ograničen rok trajanja i dešava se u svakom društvu i kod svakih izbora, ograničeno šest meseci do godinu dana, nakon što se formira nova Vlada. Sve dalje od toga služi samo za pokrivanje nedostatka rezultata, što je zajednička šteta. Ono protiv čega ima zaista protiv u argumentaciji su sloboda da se biraju ad personom argumenti i da se podnosioci amandmana diskvalifikuju na bilo koji način, a u pravima i obavezama koje imaju po Ustavu i po Zakonu o Narodnoj skupštini. Zašto tražimo devet meseci, zato što smatramo da je vreme koje treba da se provede na pripravničkom stažu od šest meseci nedovoljno. Zašto smatramo da je nedovoljno, zato što znamo šta je to što tokom pripravničkog staža trebaju ljudi sve da savladaju kao praksu i da steknu kao iskustvo da bi bili od poverenja ako i kada, posle pripravničkog staža zaista rade sa ljudima. Ne sporeći nikome pravo da drugim ljudima da smatraju da je argument kada drugim ljudima osporite pravo da misle i da kažu, moje je pravo da vam kažem da to em neće nikoga ubediti da ima bolji pristup zdravstvu sada nego pre godinu dana, em svi imamo dovoljno podataka o tome šta i kako se tokom reformi zdravstvenog sistema radilo da bi se ustanovila zdravstvena zaštita za koju delimo želju da bude jednako dostupna svima. Pošto nema volje da se razgovara argumentima, nego je izbor argumentacije diskvalifikacija podnosioca amandmana, to je izbor koji uvek govori sve o onome ko takav izbor pravi, da diskvalifikuje čoveka, a ne ono šta piše ili šta se govori i tu se manje više ništa ne može, to je karakter kojim se takav argument bira. Hvala.
Hvala gospođo Čomić. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Hvala. Poštovane koleginice i kolege, ja ću odmah da krenem sa ovim amandmanom vezano za dužinu pripravničkog staža. Potpuno je normalno i opravdano da svako od nas ima svoje viđenje i ja podržavam vaš stav da predlažete devet meseci. To je vaše viđenje, vi ste dali argumente. Sa druge strane, Vlada je predložila, odnosno podnosilac ovog zakonskog projekta predložio je šest meseci, što je isto legitimno i što može isto da se brani, kao i ovo vaše. Sada, šta je tu po meni bitno? Po meni je bitan kvalitet ovog pripravničkog staža, koliko ćemo mi tim ljudima u tom periodu odnosno oni koji budu nadležni za to, omogućiti da mnogo toga nauče, odnosno da dovoljno toga nauče, kako bi samostalno krenuli posle na svoj posao. Šta je veoma važno? Veoma važno je to što smo mi bez obzira, ne mogu da kažem da je samo prethodna vlast, nego unazad 15, 20 godina i više, mi smo svi sistematski i postepeno uništavali i obrazovanje i zdravstvo. Došli smo u jednu situaciju gde je sada pripalo ovoj Vladi da pokuša mnogo toga da reši, što su zabrljale generacije unazad. Svi mi, bez obzira da li smo pozicija ili opozicija, moramo da im pomognemo da se taj posao reši na zadovoljstvo svih građana Srbije. Dobro obrazovanje će stvoriti dobre stručnjake u zdravstvu, a dobri stručnjaci u zdravstvu lekari, medicinsko osoblje itd, su neophodni za svaku naciju, tako i za ovu našu. Ništa neće biti srećni građani Srbije zbog toga što ćemo se mi sada ubeđivati ko je više štete naneo zdravstvu, da li ministar iz ove stranke ili one, ali to nas ne opravdava, nikog od nas. Taj ministar ili ti ministri koji su bili imali su period u kome su trebali da reše mnoge probleme, nisu ih rešili, ostavili su ih kolegi Lončaru i on je sada u situaciji da mora da rešava nešto što nije on zabrljao. Ja se nadam da ćemo biti svi dovoljno mudri da se saglasimo da je ovo jedan zakon koji nam je neophodan, koji je u ovom trenutku onakav kakav jeste i sa vašim predlozima, ako se neki amandmani prihvate od svih poslanika, ne vezano samo da li je pozicija ili opozicija, taj zakonski predlog će biti poboljšan i mi ćemo u ovom trenutku imati takav model. Da li će taj zakon ostati večno? Pa, neće. Vreme, život nas uči da je sve promenljivo, pa promeniće se i ovo. U medicini, koja po meni više nije samo zanimanje, to je i nauka i praksa i zanimanje, mi vidimo da su promene izuzetno brze. Mnogo toga što je do juče bilo važeće promenilo se. Nauka ide napred, medicina ide napred i mi ćemo biti suočeni za godinu, za dve, za pet, možda i nekoliko puta da menjamo ovaj zakon. Zato mislim da nema potrebe da napadamo jedni druge, ali mislim i da nema potrebe oko ovakvih stvari da trošimo mnogo vremena. Vi ste izneli argumente po kojima bi to trebalo da bude devet meseci, Vlada je predložila da bude šest meseci, a neće biti nikakvih problema ako ostane predlog Vlade, kao što ne bi bio problem ni da se prihvati vaš predlog. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, naravno da ja predlažem da se amandman odbije. Šest meseci je za pametnog dovoljno, a za one druge nije dovoljno ni godina, dve, tri, četiri, a bogami za neke ni pet godina ne bi bilo dovoljno da se edukuju, s obzirom na diskusije jednog kolege iz stranke bivšeg režima, koga baš nisam najbolje razumeo. Pa, predlažem ubuduće da se meni dodeli prevodilac kada taj kolega govori, jer jednostavno je to neka verzija srpskog jezika, ali ja nisam razumeo da li je uopšte razgovarao o amandmanu i ono što je govorio je za mene bilo sasvim nerazumljivo. Ja cenim čak i pokušaj samokritike stranke bivšeg režima, koji kažu – znate, mi smo to, a to nije apsolutno tačno, prepustili nekom koalicionom partneru. Ni to nije apsolutno tačno, s obzirom da treba da znaju ono narodno znanje i mudrost koja se prenosi sa kolena na koleno, da nije kriv samo onaj ko je nešto uradio, već je kriv i onaj koji to nije sprečio, a bio je u poziciji da to spreči, da to kazni itd. Tako da, odgovornost je veća na onome ko nije sprečio, ko je to primetio, ali ništa nije činio da se nelogičnosti u oblasti zdravstva isprave. Nije tačno da se vaši nisu pitali u zdravstvo, ako uzmemo primer u Vojvodini gde 15 godina odlučuju o zdravstvu, gde Republika sve plaća, ali oni postavljaju svoje kadrove. Nemoj da mi kažu da nisu odgovorni za nepotizam, recimo, kad se supruga njihovog lidera nađe na mestu upravnika Urgentnog centra, a da pri tome nema određena akademska znanja, odnosno nije predavač, što je bio neophodan uslov za to. Ne mogu da kažu da nisu odgovorni kada im direktor Kliničkog centra ima istu rampu na Kliničkom centru i istu rampu ispred njegove kuće. Čak se i na isti daljinski upravljač otvaraju kapije. Znači, ne trebaju mu dva. Tu se jasno vidi namera korupcije, tako da taj pokušaj samokritike, da se kao oni ništa nisu pitali, ja cenim, ali treba reći da se to ne odnosi na teritoriju Vojvodine, gde se, recimo, kupovala oprema, što svakako ministar zna. Recimo, sto za trudnice od šest hiljada evra je plaćen 28 hiljada evra. Po pet puta su cene naduvavane. Dakle, verujem da je šest meseci dovoljno za pametnog da se edukuje, a za one druge, možete da ih staviti godinu, dve, tri, a po nekim diskusijama neki ne bi uspeli tu specijalizaciju da na odgovarajući način savladaju ni za pet godina. Ne mogu da se složim sa time da je, eto, krivica samo subjektivne prirode. Mislim da je tu bilo više toga. Šta reći o javnim nabavkama u Vojvodini, koje su bile bez plana i finansijskog plana, koje su bile u vrednostima od po dve milijarde, za koje niko nije odgovarao? Dakle, to što je pokušaj otklona svih grehova. Šta reći o ekonomskom devastiranju zemlje koje je uglavnom krivica što je zemlja uništena, zapuštena, da su plate zdravstvenih radnika na nivou na kome jesu, zahvaljujući tome što je ekonomija, što nema dodatne vrednosti itd, što sve mi sada moramo da uradimo i da ispravimo sve anomalije? I neko sad kaže – znate šta, mi jesmo malo odgovorni, ali odgovornost je bila u tome što smo mi to prepustili nekom drugom itd. Onaj ko nije sprečio, taj bolest nije lečio i podjednako je odgovoran kao i lekar koji dođe, vidi pacijenta da nije zdrav, ali neće da ga leči i kaže – ja ću to prepustiti medicinskoj sestri. U takvim situacijama lekar je odgovorniji nego od medicinske sestre koja nije kvalifikovana bila za lečenje, a njoj je bilo prepušteno to pravo da se stara o pacijentu. Prema tome, ja mislim da su oni odgovorni i to glavni i isključivi krivci za stanje u zdravstvu, i nemaju pravo svoje pocepane prljave čaršave u Vojvodini, za koje su oni odgovorni, da nabijaju nama na nos. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Mileta Poskurica. Izvolite, gospodine Poskurica.
Zahvaljujem se. Možda smo preterano otišli u priču oko nečega što je već u zakonu postojalo, jer se ovde uglavnom diskutovalo o produženju staža doktorima medicine na devet meseci umesto na šest, kako je zakonom bilo i predviđeno. Ja lično otvaram upit što to nije amandmanskim intervencijama ili izmenom zakona, kako nas inače zagovornici ove teze bombarduju raznim zakonskim predlozima, urađeno ranije? Mi smo sada samo ovim izmenama uradili za druge zdravstvene radnike i sveli i njih na šest meseci, budući da zaista, evo, ja to sad moram i da pokažem, ne verujem da će to stići kamera da zumira, piše da nastavni plan i program podrazumeva taj praktični rad, klinički staž i urgentna stanja. Dakle, nešto najurgentnije, najvitalnije unutar celog semestra i onog perioda prakse koju oni imaju u toj godini koja je završna godina studija. Šta njima, stažerima, da se vratimo na medicinu, jer se govori o medicinarima, ostaje? Ostaje onaj neposredni susret sa pacijentom koji ostvaruju u opštoj praksi, u ambulantama sa lekarom koji je po iskustvu određen da im bude. To i jeste suština. To jeste srž. Možda bi se ovde moglo diskutovati oko toga na koji način, kako se biraju ti lekari, u koje ustanove idu, koliko smo to hteli ili nismo hteli da centralizujemo. Recimo, u Hrvatskoj vi imate konkurs da se ide na staž u zdravstvenu ustanovu, klinički centar ili kliničko-bolnički centar. Konkursom možete iz jednog dela Hrvatske otići u drugi da biste došli do staža. Tako se vodi evidencija, ali je drugačiji režim studiranja i to je drugačije tamo udešeno. Dakle, pridaju tome jedan veliki značaj. Mi to kroz najozbiljniji mogući način u Srbiji sada rešavamo, tako što na toj šestoj godini studija to provodimo kao obaveznu svakodnevnu aktivnost stažera, studenata tada. Dok su ranije to bili klasični stažeri unutar jednogodišnjeg kruženja. Oni su bili pisači istorija bolesti. Osobe koje su, zavisno svome interesu i volji mentora, mogle ili nisu mogle da siđu u aseptičku salu da vide nekakvu povredu u prijemu, da urade diferenciono-dijagnostičku trijažu. Sada je to već ukalupljeno u obaveznu normu ponašanja i nečega što on mora da vidi, tako da on ima jednako veliku težinu. Da ne ponderiramo sa onim što ima u drugom delu koji pretežno provodi u domovima zdravlja, dakle, u opštoj praksi sa onim što će raditi i, naravno, u institucijama primarne zdravstvene zaštite druge vrste, odnosno oni koji se bave higijenom, epidemiologijom, da nauči režim vakcinacija, da nauči režim kontrole itd. Dakle, dovoljno, a sa treće strane, konačno, ovo što je urađeno je u dogovoru sa komorama. Komore u tački 5. u svojim ostalim nadležnostima baš definišu ovaj problem. Ministarstvo zdravlja je samo poslušalo predlog komora, što ste mogli u vreme kada ste imali komoru pod apsolutnom vlašću i sami da predložite da se to sa negdašnjih šest meseci za medicinare i 12 za ostale ili vrati na devet za sve ili smanji drugima ili šta god. Sada kada smo na pragu, to ni politički ne vidim da je korisno da se sada nekome sa šest meseci vrati na devet meseci staža. A gde bi ga to proveo? Gde bismo tih još tri meseca uglavili, mimo onoga što on provede? U koji deo, u koji segment? Gde bi on to proveo? On ne može više po okviru staža, kako je propisano pravilima komore i ranije podzakonskim aktima gde mora da se provede sve da bi se staž završio. Prosto, ne vidim, sem jedne jalove priče koja bi sad trebalo da bude nekako suprotstavljena predloženom delu zakona. Možda je nama to bio ranije veći problem - koliko je kvalitetno što se dobije? E, sada se taj deo stovario na opštu praksu, domove zdravlja, gde je zajedno sa lekarom rasterećen supervizora, koji je profesor, docent koji ga gleda, koji misli da ga još uvek ocenjuje. Sada ne, sada mu je kolega iz prakse koji mu pokazuje i kako se piše uput, kako se tumači analiza, kako se piše laboratorijski uput i najveću muku za njih, kako se uđe u jedinstveni sistem registrovana kompjuterskog pisanja recepata, dijagnoza itd. Oni se tu oporave. Naravno da uvek i pretežno, da ne kažem uvek, ali najčešće to ipak zavisi od samog kandidata koliko će ozbiljno shvatiti ono što mu se pruža i koliko će kvalitet iz njega teorijski, rekao bih, samo solidno potkovanog, zbog obrazovnog sistema, koji traži brzo i instant učenje i pitanje retencije znanja kakva je, ali sistem nudi, kakav jeste, mi imamo takav i takvog ga poštujem i ja koji ga ne volim. Pružamo maksimum. Koliko oni zadrže u glavi, ne znamo, ali ovaj deo njihovog posrednog uključivanja u doktorski život je zaista dobar i ne vidim da bilo šta ovde treba menjati. Mislim da smo preterano diskutovali. Hteo sam da vam dam samo obrazloženje iz programa svih medicinskih fakulteta koje sam prikazao i stava lekarskih komora. Obaveza lekarske komore je da takve odluke i takve predloge daje, što su i jedna i druga i treća komora dale. Ne znam više koga bi trebalo o tome da pitam i sa kim da se konsultujemo. Hvala.
Zahvaljujem doktore Poskurica. Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Girić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, trudiću se da budem zaista kratak. Ovaj amandman svakako treba odbiti, iz jasnih obrazloženja kolega koje su govorile u prilog tome. Mislim da probleme u zdravstvu ne treba, na način na koji je jedan od opozicionih poslanika pokušao, politizovati. Vaš ću zamoliti, predsedavajući, da u daljoj raspravi ne dozvolite da idemo u širinu jer zaista problematika u zdravstvu nije od juče. Vladi, ministarstvu i ministru treba odati zaista priznanje što su se uhvatili u koštac sa ovom problematikom i što se jednim pozitivnim trendom kojim treba dalje nastaviti. Dobar je stav kolege Milisavljevića da svi moramo da pomognemo ovu priču, da je dalje ne politizujemo. Mislim da će to tako u narednom periodu i biti. Svakako, ovaj amandman treba odbiti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Mirjana Dragaš.
Hvala vam poštovani predsedavajući. Gospodine ministre, kolege poslanici, već ova debata koja je bila oko ovog predloga amandmana pokazala je naše zajedničko veliko interesovanje, u stvari, i za sam ovaj amandman, odnosno rešavanje ovog pitanja, ali i u celini i za čitav ovaj Predlog zakona koji je pred nama. Samo kratko bih se uključila, potaknuta prethodnim diskutantima, da napomenem da smo svi kao građani bili dugo godina svedoci urušavanja odnosa stanja i pozicija u oblasti zdravstva, što je sve imalo velike posledice i uticaj i na ostvarivanje prava pacijenta i položaj nas koji smo korisnici svih tih zdravstvenih ustanova. Ali, prosto moram da kažem da je neko zaustavljanje tog lošeg odnosa nekako bilo i u vreme kada je, to moramo reći istine radi, dr Slavica Đukić Dejanović postala ministar. Da podsetim sve poslanike da smo mi ovde u Skupštini zdušno glasali za predloge zakona koje je ministarstvo u to vreme donosilo i usvajalo. Pre svega ću pomenuti Zakon o zdravstvenoj zaštiti, Zakon o socijalnom osiguranju, koji je utemeljio neke nove odnose koji su bili u svakom slučaju proevropski, ali su isto tako ustanovili neke odnose između institucija primarne, sekundarne i tercijalne zaštite. Sećam se rasprave koja je u to vreme bila vrlo zastupljena ovde, o značaju koji ponovo dobijaju domovi zdravlja, kao i institucije koje su najneposrednije okrenute građanima. Vraćen je njihov ugled i značaj tih institucija, naročito u razvijanju preventive, i unapred, što kažu, tih preventivnih predloga, na čemu sam sigurna da ćete i vi nastaviti da radite. Zakon u to vreme je donet o pravima pacijenata, koji je prosto otvorio neke nove pozicije, kao i novi prvi put donet Zakon o pravima pacijenata sa mentalnim smetnjama. Ovde bih naglasila da je sve ono što je rađeno u tom periodu i vaše ministarstvo sada nastavilo jeste, u stvari, sređivanje i ukupne evidencije u oblasti zdravstva, sređivanje sve te, što kažu, dokumentacije u celini, što stvara jednu zdravu osnovu da se u samom sistemu zdravstvene zaštite ide dalje u ozdravljenje, u jačanje njihove pozicije i njihove uloge, raspodele njihovih funkcija. Ono što je najvažnije, o čemu danas diskutujemo, jeste o odgovarajućem vrlo pažljivom i sa poštovanjem odnosu prema mladim lekarima koji sutra treba da nastave vaše današnje aktivnosti i vaše delo, čime ćemo mi obezbediti da zdravstveni sistem bude, kako sam u svojoj prethodnoj raspravi govorila, sistem u koji ćemo mi, kao građani, imati veliko poverenje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Radojević. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, koleginice i kolege, ja sam protiv amandmana koji predviđa da lekarski ili pripravnički staž traje devet meseci umesto šest, iz više razloga. Žao mi je što je cenjena koleginica Čomić napustila sednicu, ali ona nas optuži, da li nas kao vladajuću većinu ili Vladu kao predstavnika vladajuće većine, da nema volje da se razgovara argumentima na tu temu. Želeo bih da sa par argumenata razgovaram na tu temu. Zašto tako mislim? Naime, od početka studija medicinskog fakulteta, svaki dan studenta medicine je vezan za vežbe koje posle predavanja traju praktično celoga dana – od hemije i čuvene anatomije, mučnine i padanja u nesvest na vežbama sa prvim kontaktom sa leševima, do čuvenoghvatanja žaba po vežbaonici na fiziologiji, pa sve do onih prvih kliničkih vežbi kada se na prve inekcije ili prve agresivne metode takođe studentima smuči, dakle, svaki dan studiranja na medicinskom fakultetu obiluje vežbama. Suština upravo studiranja medicinskog fakulteta je vežbe, vežbe, u principu sa profesorima, sa asistentima, sa docentima, koje od početka klinike vezuju svakog studenta za bolesničku sobu, za bolesnički krevet i za pacijenta na kome, zajedno sa svojim učiteljima, vežbaju svakodnevno i celodnevno. Dakle, zaista je puno argumenata na tu temu da su studije medicinskog fakulteta prvenstveno vezane za vežbe i oni zaista moraju da vežbaju jer se osposobljavaju za posao koji se radi na živim ljudima, na živoj deci, na onome što je najosetljivije, a valjda i najsloženije od svih poslova koji se mogu obavljati u ljudskoj vrsti. Zbog toga mislim da produženje pripravničkog staža od tri meseca na ono što se zove studiranje i vežbanje od šest godina zaista ne znači puno, pogotovo studentima koji su se svojim studijama bavili ozbiljno, onako kako treba da se bavi svaki ozbiljan student medicine. Nadam se da sam koleginici u odsustvu pružio dovoljno argumenata. U svakom slučaju, može se pričati na temu vežbe i praktične nastave na medicinskom fakultetu satima, a ne samo ovoliko koliko sam ja za ovih par minuta pričao. Argumenti su, naravno, i to što je za vreme bivšeg režima, kome je i ona pripadala, u bolnicama u Srbiji, kao i u Čačku, desetkovan kadar za vreme one čuvene zabrane specijalizacija i zabrane volonterskih specijalizacija, tako da ću ponoviti ono što sam prekjuče rekao na plenarnoj raspravi, da, recimo, bolnica veličine moje bolnice u Čačku koja ima 180 zaposlenih lekara, za tri ili četiri godine gubi nekih 30 ili 40 lekara zbog odlaska u penziju, a pri tom kadrovskim planovima u zadnjih deset godina nije omogućeno školovanje specijalista lekara koji će naslediti njihova radna mesta. Toliko o argumentima. Hvala.
Hvala. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Izvolite, Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre gospodine Lončar, uvaženi gosti iz ministarstva i poštovana predsednice Narodne skupštine gospođo Gojković, predlažem da uključite ovaj uređaj za matematičke operacije i da mi on meri sedam minuta za ovaj govor, dakle, pet minuta po amandmanima na koje imam pravo u svakoj amandmanskoj raspravi i dva minuta za amandman, ukupno sedam, jer nisam iskoristio pet minuta prethodno.
Evo, ja ću se uključiti umesto mašine.
Dakle, sedam minuta. Poštovana gospodo, ja nisam lekar, i uoči rasprave u načelu o ovom Predlogu zakona, poštovana gospodo, kao što je i red, ja sam zakazao konsultacije sa članicama i članovima Saveta za zdravstvo Nove stranke, gde radi i veliki broj lekara, poštovana gospodo. Konsultovao sam se, pronašli smo izvesnu logiku na osnovu koje smo podneli amandmane na ovaj Predlog zakona i jedan od tih amandmana je amandman na član 4. Ja zato molim narodne poslanike da ukoliko se desi da se jave za repliku, za komentarisanje naših amandmana, da uvaže ovaj naš napor i da ne koriste argumentaciju kvazi stručnjaka, nepoznavanja materije, jer smo konsultovali prave ljude. Podneli smo amandman na član 4. i evo šta mi predlažemo, poštovana gospodo. Naš predlog je da pripravnički staž za zdravstvene saradnike sa visokom stručnom spremom traje devet meseci. Mi smo ovako zamislili, razgovarali, zaključili, zdravstveni radnik sa visokom stručnom spremom šest meseci treba da stažira. Ovaj o kome je ovde reč, zdravstveni saradnik sa visokom stručnom spremom devet meseci, a oni ljudi sa višom školom da imaju staž od 12 meseci, i da imamo taj jedan stepenasti pristup koji podrazumeva šest, devet i 12 meseci. Mi smo ovde ponudili dodatnu argumentaciju. Saopštili smo da smatramo da je primereno da za zdravstvene saradnike sa visokom stručnom spremom pripravnički staž traje devet meseci, jer je to, ministre Lončar, dovoljan period za postizanje kvaliteta u radu. Ja mislim da je jasna naša logika, poštovana gospodo. Ja sam onda pročitao jutros zašto naš amandman na član 4. nije prihvaćen. Ministar Lončar nam je odgovorio ovako – amandman se ne prihvata iz razloga što je zdravstveni saradnik lice sa visokom stručnom spremom koje nema završeni fakultet zdravstvene struke i koje obavlja određene poslove zdravstvene zaštite u zdravstvenoj ustanovi, odnosno privatnoj praksi, zbog čega je neophodno da obuka tokom pripravničkog staža traje duže nego što je to propisano za zdravstvene radnike sa visokom stručnom spremom. Poštovana gospodo, pa i trajaće duže i ako se prihvati i naš predlog, jer zdravstveni radnik sa visokom stručnom spremom imaće staž od šest meseci, ovaj na koga smo mi intervenisali, zdravstveni saradnik sa viskom stručnom spremom devet meseci, i ministre Lončar, to je za tri meseca duži pripravnički staž. Prema tome, naša argumentacija se uklapa u osnovni argument onoga što je rekao ministar Lončar. Ja sada, pravo da vam kažem, mislim da i građani, a verujem i narodni poslanici, nećete moći da razumete kako sada da ne poštujemo logiku i da glasamo za naš amandman, kada se naša argumentacija poklapa sa onim maltene što je argument gospodina Lončara, a mi nudimo i dodatnu argumentaciju. To je jedna stvar, poštovana gospodo. Druga stvar, koja je ja mislim veoma važna za ovaj trenutak ovde, tiče se upravo onoga što je središte ovog Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Mi smo pitali gospodina Lončara ovde, evo, vidim da gospodin Girić, gospođa Mrdaković, to su sve lekari, prate sada ovde, nadam se da će diskutovati, mi smo pitali gospodina Lončara - gospodine Lončar, na osnovu čega ste vi tvrdili da je manji strah od nemogućnosti lečenja kod građana u našoj republici, kada smo mi ovde tvrdili da je taj strah ogromni, poštovana gospodo? Onda je nama gospodin Lončar odgovorio – pa, eto, vi finansirajte istraživanje, pa će istraživanje to da vam pokaže. Poštovana gospodo, pa gospodine Lončar, kako to? Pa, valjda ako imate stav oko nečega, valjda ste taj stav izgradili na osnovu neke argumentacije, na osnovu istraživanja koje je sprovedeno, a ne ovako, da dođe ministar i kaže – manji je strah, a vi finansirajte istraživanje, pa mi pokažite da je manji. Pa, kako gospodine Lončar? Ili, gospodine Lončar, kada vi kažete – naši lekari odlaze u Nemačku, iz Nemačke odlaze u Norvešku itd, itd.Onda vi kažete – pa to su neki procesi tranzicije, i lekari su u tranzitu. Ali, ja primećujem, poštovana gospodo, da smo mi ta prva tačka, odavde odlaze. A, ko dolazi, ministre Lončar? Kada ovi naši lekari odu u Nemačku, kada nemački lekari odu u Norvešku ko će da dođe koda nas, hoćemo li mi ovde da ostanemo upražnjeni za sva ta mesta? Niste rekli odakle dolaze kod nas, npr. da se popune ova mesta, jer u Nemačkoj su se osigurali, kao što ste i sami rekli. U Norveškoj su se osigurali sa nemačkim lekarima? A mi, kako ćemo mi da nadomestimo toliki odliv lekara, evo, ovo, gospođo Rakonjac, npr. da čujemo odgovor na to pitanje? Još jedna stvar. Mi smo ovde, ministre Lončar, svaki put kada dođete, pa i sada kada ste došli i kada smo u načelu raspravljali i sada povodom našeg amandmana na član 4. vama saopštili – hajde da se usmerimo ka temeljnoj reformi sektora zdravstva. Za ovih godinu i osam meseci stalno ponavljamo dve reči – Beveridžev model, da se unese u sistem zdravstvene zaštite kod nas. On, ministre Lončar, podrazumeva taj sistem da svi građani naše Republike, nezavisno od toga da li su zaposleni ili su nezaposleni, da li im se uplaćuju doprinosi ili se ne uplaćuju doprinosi, da je svako od njih siguran za besplatnu primarnu zdravstvenu zaštitu, a da se mi ovde obavežemo da ćemo taj deo te zdravstvene zaštite finansirati iz budžeta. Gospodine Lončar, ja npr. mislim da je to nekakva civilizacijska stvar. Kada bismo to uradili, e onda bismo mogli da tvrdimo da zaista delamo tako da se smanjuje strah kod naših građana od nemogućnosti lečenja. Dok to ne uradimo, ne možemo to da tvrdimo, ja mislim, gospodine Lončar i uvažene dame i gospodo narodni poslanici. Hvala.
Reč ima ministar.
Prvo, dobro je da ste postavili ovo pitanje – odakle ćemo mi da imamo lekara, ali ste trebali da se informišete da imamo dve i po hiljade lekara na birou i 9.000 sestara i medicinskih tehničara. Znači, mi taj problem nemamo. Mi imamo onaj problem koji je napravljen ranije i o kome smo pričali, da nije bilo specijalizacija, da se nisu davale, da se nisu zapošljavali ljudi i da je morao da bude obavezan staž. Zato smo došli u ovu situaciju. Mi dovoljno imamo lekara. Zato mi ne brinemo. Vi sigurno znate i zašto odlaze lekari iz Nemačke, iz Slovenije, iz Hrvatske, bilo gde. Naravno, idu tamo gde su bolji uslovi. To je normalno. Ali, što sve ovo niste uradili ranije? Pa, mi ne bi došli u ovu situaciju. (Vladimir Pavićević, s mesta: Kako ja?) Pa, ne, ja. Dobro, nema veze, niste vi. Tako da, nemamo taj problem odakle ćemo imati lekare. To je jedna stvar. Što se tiče istraživanja, mislim da istraživanja dovoljno govore, jedino ako se nešto promenilo u zadnjih par dana. Ja sam vam zato rekao – ako ima nešto da mi ne znamo, pa vi ga pre vremena isfinansirajte, da se vidi. Inače, to je svima poznato. Nije tema da pričamo kakva su istraživanja i šta kažu.
Hvala. Lista je opet prepuna. Prvo reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić.
Poštovana predsednice, poštovani ministri, njegovi saradnici, uvažene kolege narodni poslanici, pre svega, od govornika koji je ranije izlagao prvi put čujem za neki stepeničast ili stepenasti pristup rešavanja problema. Mislim da je taj termin primereniji građevinarstvu, inženjerstvu, a ne u zdravstvu i medicini. Mislim da se danas na osnovu ovog predloga zakona i na osnovu svega ovoga što smo čuli zaista vidi da se stvari rešavaju na jedan sasvim drugačiji način, da se ovaj pripravnički staž o kome u amandmanu govorimo se rešava na osnovu brižljive analize studijskog programa lica koji nisu zdravstveni radnici već zdravstveni saradnici, kao što se brižljivom analizom studijskog programa zdravstvenih radnika dobilo rešenje koje je predloženo, a to je da bude staž u trajanju od šest meseci, a kod zdravstvenih saradnika da bude 12 meseci, a ne nikakvim stepeničastim ili stepenastim pravilima ili analizama. Dakle, nije poenta da to bude šest, devet, dvanaest, kako bi neki rekli, nego je poenta da to bude smisleno, da zdravstveni radnici već imaju u studijskom programu deo staža, odnosno deo studijskog programa koji obavljaju, ako je preklopljen sa pripravničkim stažom, te je i on niži po broju meseci i zdravstveni saradnici upravo nemaju taj deo na završnoj godini osnovnih sudija. Zato je pripravniči staž u trajanju od 12 meseci. Mislim da je tu sve jasno, ali takođe smatram da se i ovaj zakon i ovaj amandman na ovaj način dodatno i politizuje i unosi se jedna neprofesionalna priča apsolutno u ovu tematiku, što mislim da nije u uputu. Hvala. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Kako replika, ja nisam pomenuo.
Naravno, pažljivo sam slušala, tražim te nijanse za vas da vam učinim. Reč ima narodni poslanik dr Vesna Rakonjac.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Poštovani ministre, drage kolege, ja se nadam da ću uspeti da dam odgovor mom uvaženom kolegi zašto pripravnički staž za zdravstvene saradnike treba da bude toliki koliki je propisan. Pre svega, kao što znate, ja dolazim iz ustanove koja pripada čistoj preventivi, a to je Zavod za javno zdravlje i mi imamo mnogo više, da kažemo, saradnika nego čak i zdravstvenih radnika uposlenih, koji rade korektno svoj posao u laboratorijama koje su neophodne, znači za vršenje nekih analiza. Svakako, smatram da je 12 meseci adekvatan period, jer oni moraju da se upoznaju sa radom iz zdravstvene ustanove i da steknu neka znanja kada je zdravstvo u pitanju. Mi imamo dosta hemičara, znači imamo biologe koji mogu da budu i nastavnici hemije i nastavnici biologije, ali ako se opredele za rad u zdravstvenoj ustanovi, onda moraju da ispoštuju protokol koji je predviđen za rad u zdravstvenoj ustanovi na osnovu iskustva, na osnovu plana i programa, kako bi mogli kasnije da napreduju da se usavršavaju i da upisuju specijalizacije koje će biti usko vezane za posao koji treba da obavljaju. Što se tiče lekara i skraćenja staža na šest meseci, nemojmo da zaboravimo da je jedna godina studiranja produžena i lekarima i stomatolozima, prema tome, oni toj šestoj godini imaju tzv. praksu iz urgentnih stanja koja potpuno pokriva jedan deo dosadašnjeg pripravničkog staža. Što se tiče zdravstvenih radnika sa višom stručnom spremom, mislim da je adekvatno određen njihov pripravnički staž i nadam se da će moj uvaženi kolega prihvatiti ovo objašnjenje na opšte zadovoljstvo. Hvala. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.)
Simpatično. Reč ima narodna poslanica dr Dragana Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Poštovani ministre, kolege narodni poslanici, meni je drago da kolega predlagač ovog amandmana ima želju da aktivno učestvuje u reformama koje sprovodi ova Vlada i naš premijer, gospodin Aleksandar Vučić, ali očito da nije dovoljno edukovan. Naime, verovatno ti vaši lekari iz vaše stranke ili dovoljno ne poznaju sistem zdravstvene zaštite ili ne žive u ovoj zemlji. Naime, kao lekar psihijatrijskog odeljenja moj rad je usko povezan sa saradnicima, znači tu su psiholozi, sociolozi i veoma je važno da se oni tokom pripravničkog staža koji traje 12 meseci osposobe za rad kakav zahteva to odeljenje. Tako da kolega, uz dužno poštovanje vas, vašeg kolegu predlagača drugog ne vidim u sali, ali, eto uz dužno poštovanje mislim da ovaj amandman sigurno ne sme da se prihvati, jer neophodan je staž od 12 meseci. Što se tiče vaše edukacije slobodno se obratite poslaničkom klubu SNS koji broji mnogo lekara, specijalista skoro svih specijalnosti, eto sa zadovoljstvom ćemo vam pomoći, znači i edukovati vas. Hvala. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.)
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, koleginice i kolege, cenjeni kolega Pavićević na početku ove rasprave uvede logiku u razmišljanje dužine pripravničkog staža, pa onda je bila logika šest, devet, dvanaest. možda je to logika ako pratimo matematički niz, ali ako pratimo niz koji se zove nauka, studiranje, školovanje onda baš i nema logike. Evo zašto. Malopre ste iz vaše grupacije predlagali da se pripravnički staž za lekare, dakle, oni koji najduže provode u školi koji imaju, odnosno na fakultetu, koji na svojim studijama imaju ogroman fond časova vežbi, da se njihov pripravnički staž sa šest meseci produži na devet. Malo pre sam, nadam se, argumentovao zašto to nije dobro, da se onda za tehničare i medicinske sestre koje takođe provode ogroman deo svog školovanja, pripravnički staž produži na 12, a da medicinski saradnici, odnosno saradnici zdravstvenih radnika budu negde na sredini sa devet meseci. Zašto to nije logično? Zato što saradnici po svojoj školi nisu proveli ni dana ni u jednoj zdravstvenoj ustanovi, tako da nema logike sem ove matematičke 6,9,12, ali što se struke tiče, zaista mislim da nema logike da ljudi koji su saradnici u zdravstvenim ustanovama, školovali su se na drugim fakultetima, bez dana kliničkog iskustva ili bolničkog iskustva ili rada u trupi, što bi rekli po vojnički, nije opravdano da imaju kraći pripravnički staž od onih koji su se školovali i školovanjem sticali vežbama i praktičnim saznanjima svakodnevno to u okviru svog školovanja i pripravničke veštine. Hvala. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.)
Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović.
Hvala predsednice. Povodom predloženog amandmana, saglasna sam sa mojim kolegama, poslanicima iz SNS da bez ikakve namere vređa predlagače amandmana, ja kako imam običaj malo figurativno da se izražavam, ali ovo sve što mi pričamo u vezi odbijanja amandmana, govorimo iskustveno zato što smo prošli i taj pripravnički staž, zato što mnoge kolege iz SNS su i nastavnici, znači edukuju i svoje studente i specijalizante i lekare na obaveznom stažu, tako da iz tog razloga i na takav način mi nastupamo sa argumentacijom, a to je da zaista treba odbiti ovaj predloženi amandman i da nema ljutnje. Hvala. (Vladimir Pavićević, s mesta: Poslovnik, moram.)
Ne morate, ništa se ne mora. Samo jedna stvar u životu se mora, ostalo ništa, koliko ja znam zakone prirode. (Vladimir Pavićević, s mesta: Ne moram da se izjasnim, ali neophodno je da intervenišem.) Izvolite, da čujem pa ćemo da razmotrimo.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, uvaženi ministre Lončar i poštovani gosti iz ministarstva, upravo ja mislim i to ne jednom i to više puta, povređen je član 104. Poslovnika naše narodne Skupštine koji definiše pravo jednog narodnog poslanika na repliku. Gospođo Gojković, ja sam jedan od 250 narodnih poslanika, obrazlagao sam svoj amandman sedam minuta. Nakon mene po mom amandmanu govorili su gospoda Lonačr, Laketić, Radojević, gospođa Rakonjac, gospođa Barišić i gospođa Mrdaković. Šestoro. Svi o mom amandmanu, svi o argumentaciji koju sam ja upotrebio, jednim delom ja zaključio, a ja verujem i vi da su pogrešno interpretirali delove argumentacije koje sam ja koristio ovde. Gospođo Gojković, ja mislim da je očigledno ovde svima da sam u ovoj situaciji konačno zaslužio pravo na repliku. Ako ovo nije očigledna stvar, onda ja mislim, gospođo Gojković, ulazimo u jednu sferu teškog udara na naš parlamentarizam, što ne smemo da uradimo, ja mislim. Svi ovde treba da se suprotstavimo. Šta je sada problem? Da ja dobijem pravo na repliku koja traje dva minuta, nakon govora šestoro ljudi koji su članovi SNS. Zar ne bi bilo primereno da u tim okolnostima dobijem to pravo na repliku. Evo, ako me ubedite da nije primereno, ja ću da odustanem.
Poštovani poslaniče, poštovani ministre, poštovani članovi Vlade, poštovani poslanici i poslanice, član 104. nije povređen, niste ga ni citirali pravilno. Znači, uvredljive izraze narodnom poslaniku, poslanici, doktori medicinskih nauka, koliko sam razumela i po profesiji lekari su sa uvažavanjem govorili o vama kao poslaniku, nisu vas ni spominjali.
Pogrešno tumačili moj nastup, to piše…
Nisu vam naveli ni ime ni prezime i niti su pogrešno protumačili vaše izlaganje, nego su u okviru svog poslaničkog vremena koje je mnogo veće od vašeg, vi nemate ni poslaničku grupu. Znači, logično je da poslanička grupa SNS ima mnogo, mnogo više … (Vladimir Pavićević, s mesta: David protiv Golijata, gospođo Gojković.) Zaboravila sam da vas isključim da mi ne bi suflirali šta da radim. … mnogo, mnogo više vremena od vas da iskažu svoj stav povodom člana zakona, tekst predloga zakona, člana 175. itd. i vašeg amandmana, te time ugrožavate i pravite udar na parlamentarizam i ne dozvoljavate poslanicima da iznesu svoj stav, ali ne mogu vas da kaznim, nego nisam povredila Poslovnik. Da li ćemo glasati? (Ne) Zahvaljujem, imate razumevanja. Pokušaj je dosta dobar. Sada ćete čuti još mišljenja o vašem amandmanu i o predlogu zakona. (Vladimir Pavićević, s mesta: Samo 30 sekundi i stiže…) Molim vas idite. Ja ću kontrolisati situaciju. Samo vi izađite, molim vas. Odustajete od dalje diskusije. Zahvaljujem. Idemo dalje. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Riza Halimi, Sabina Dazdarević, Enis Imamović i Šaip Kamberi. Obećali smo da nećemo diskutovati, jer je kolega otišao. On ne želi reč. (Vladimir Pavićević, s mesta: Ne, ne, tu sam.) Žao mi je, prošli smo. Nisu želeli da pričaju više, jer ste vi izašli, pa su vas uvažili. Na član 5. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Sulejman Ugljanin, Riza Halimi, Sabina Dazdarević, Enis Imamović i Šaip Kamberi. Da li neko želi reč po tom amandmanu? (Ne) Zahvaljujem. Na član 5. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li želite reč, kao predlagač? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Gojković, uvaženi ministre Lončar i poštovani gosti iz ministarstva, ja mislim da je jasan naš amandman i na sledeći član ovoga predloga zakona, jer mi smatramo, ministre Lončar, da ovim stvarima, koje ste vi definisali u jednom stavu u članu 5, treba da se bavi nadležna komora. Ako je ovo sadržina koja ne treba da se tiče Lekarske komore, ja onda mislim gospodine Lončar da je najbolje da se ukine ta Lekarska komora. Šta će onda ona da radi, ministre Lončar? Dakle, naš amandman je jasan. Veoma me interesuje da čujem obrazloženje zašto se taj amandman ne prihvata, uz dva dodatna argumenta. Na primer, gospoda iz Napredne stranke kažu - stepenasto je termin koji se koristi, gospodin Radojević kaže, u matematici, gospodin Laketić kaže, u građevinarstvu. Poštovana gospodo, rečnik srpskog jezika u izdanju Matice srpske iz Novog Sada, odakle dolazi predsednica Narodne skupštine, figurativno kaže – stepenast koji se vrši postupno sa prelazima, a ne u skokovima. Znači, mi kažemo šest, devet, dvanaest. To znači postupno sa prelazima, a ne šest, dvanaest, šest. Šta je to, poštovana gospodo? Plus. Šta smo mi vama rekli, poštovana gospodo? Ne samo stepenasto, nego smo mi rekli da je devet meseci dovoljni period za postizanje kvaliteta u radu. Vi niste, poštovana gospodo, uspeli da ubedite ovde bilo koga da imate bolju argumentaciju da je 12 meseci zaista neophodno. Objasnite sada šta se to dešava u ta tri meseca, pa je neophodno da ovako skokovito imamo taj pripravnički staž, a ne fino stepenasto, kako smo mi predložili? Ministar Lončar, na primer, kaže – koje istraživanje? Čekajte, gospodine Lončar, pa vi nama treba da saopštite stavove na osnovu istraživanja, a ne ja sam rekao, pa to je to. Nadam se da ćete ipak glasati za ove amandmane, poštovana gospodo, jer doprinose kvalitetu i sadržini ovoga zakona, da se usmerimo ka tome da usvojimo najbolje zakone, poštovana gospodo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić.
Zahvaljujem predsednice. Poštovana predsednice, poštovani ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ne znam da li da krenem od reklamiranja Poslovnika, da pričam o amandmanu koji je već prošao ili da pričam o ovom predlogu amandmana o kome predlagač nije rekao ni slovo, ali baš ni slovo, ali stoji ovo što je rekla koleginica Barišić. Dakle, i jedan i drugi amandman treba odbiti, a naravno da ima SNS dovoljno lekara. Ja vas ubuduće kao predlagače bilo kog amandmana pozivam, na šta imate prava, kada je u pitanju uopšte zdravstvo, da prvo dolazite na Odbor za zdravstvo gde se zaista iscrpno diskutuje o svim amandmanima, gde imate mogućnosti da povučete amandman da se ne bi izlagali ovakvim rizicima u plenumu i u diskusiji u pojedinostima, a da onda organizujemo i edukaciju gde možete zaista da se upoznate sa svim segmentima zdravstvene zaštite, organizacije itd. Dakle, i ovaj i prethodni amandman, pošto nismo imali prilike da pričamo o amandmanu koji je bio pre ovoga, gospodin Pavićević je izašao iz sale, ne znam da li da izbegne naknadne diskusije, treba odbiti, ovaj prethodni iz jasnih obrazloženje nekoliko poslanika SNS. Naravno, pogledajte kakav statut ima Lekarska komora, Ministarstvo ima svoje ingerencije, svoja ovlašćenja, pa će vam biti jasno zbog čega ovaj amandman treba odbiti.
Reč ima narodni poslanik dr Dušan Milisavljević.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, kada pričamo o ovom amandmanu gospodina Pavićevića i o lekarskim komorama, zaboravio sam pre dva dana da spomenem jednu anomaliju koju sam primetio oko tog licenciranja. Sada igra reči i svega ostalog. Ono na šta želim da skrenem pažnju Lekarskoj komori jeste da Lekarska komora, a i Ministarstvo zdravlja bi moralo da povede računa da klinički centri, da klinike naprave plan edukacije lekara. Neke kolege koje su predlagale amandmane su rekli da su mladi lekari malo stavljeni u drugi plan. Ja ću vam reći, ne samo mladi lekari, nego i lekari koji su po unutrašnjosti da teško dolaze do mogućnosti, finansijske mogućnosti, pogotovo ako je mala opština, ako ima veći broj sela, onda mora da radi na teritoriji sela, svakog dana menja selo, menja seosku ambulantu, da on ostvari taj bonus, da skupi tih 24 kredit poena za godinu dana, a sve zavisno od struke. Moja preporuka je da se napravi plan po bolnicama, da direktori naprave plan edukacije svojih kolega, da se jasno zna ko ide i gde ide. To je nešto što zamka, što ću javno reći dokle god imam imunitet. Znači, ja sumnjam da neki lekari ne izlaze iz aviona i oni imaju te licence, a da neki lekari ne mogu da dođu do sredstava da se sponzorišu, da dođu na neku edukaciju. Zato farmaceutske kuće ne mogu da ulaze u direktan odnos jedan na jedan sa lekarom i da ona sa lekarom napravi sporazum, tj. sponzorstvo, a da direktor klinike ne zna, pa imate neke lekare koji ne izlaze iz aviona, a da Lekarska komora izdaje kredit poene. To je stvar koja je, po meni, vrlo suspektna, koja se desila i da država mora više da kontroliše i da ustroji taj jedan sponzorski rad farmaceutskih kuća. To mora da ide preko direktora ustanova. Znači, da direktor ustanove zna ko finansira kog lekara, da zna gde je taj lekar išao, da li je išao u okviru programa edukacije kliničkog centra ili određene bolnice ili je bio samo zato što je propisivao lekove određene farmaceutske kuće, tj. favorizovao određenu farmaceutsku kuću, što smatram kriminalom. Rekao sam, kao poslanik koji još uvek ima imunitet, ovo je stvar koju su uređene evropske zemlje uredile, gde farmaceutske kuće mogu da sponzorišu lekare, ali moraju direktori zdravstvenih ustanova da znaju, da naprave plan i da se kaže ko, kada i gde ide, koga edukujemo, za šta ga edukujemo i ko plaća, da se jasno kaže na sajtu kliničkog centra, na sajtu zdravstvene ustanove za 2016. godinu – prof. dr Slavica Đukić će ići na kongres psihijatara, prof. Milisavljević će ići na kongres otorinolaringologa. Znači, da se zna jasno ko ide i ko to plaća, a posle toga se time ujednačava i broj kredit poena. Predsednice parlamenta, želeo sam da dovedem, oko licenciranja, moju diskusiju u vezu sa ovim što sam rekao. Hvala puno.
Reč ima ministar. Izvolite.
Ovo je stvar koju već skoro godinu dana, u stvari više od godinu dana, apelujem na sve farmaceutske kuće i ovom prilikom želim da kažem. To je naša realnost, da imamo lekare koji ne stignu da kofere raspakuju, a već idu na sledeće putovanje i da imamo one koji ne mogu da stignu. To je krajnje ne transparentno, krajnje nefer se radi. Tačno je, zaobilaze se direktori. Ono što ja ovom prilikom hoću da kažem, farmaceutske kuće, njihovi predstavnici ne mogu u radno vreme, ono što sam ja insistirao i na Kliničkom centru, u radno vreme ne mogu da budu sa lekarima po njihovim sobama. To je radno vreme, to je ono kada oni moraju da pomažu pacijentima i da rade svoj posao. Šta će da rade oni sa farmaceutskim kućama posle radnog vremena, mi na to ne možemo da utičemo, ali u radno vreme ne mogu da budu. Farmaceutske kuće mogu da se prijave direktoru ustanove i da im direktor ustanove organizuje, ali ne pojedinačno sa lekarima, nego da daju temu koju hoće da rade prezentaciju ili bilo šta, a da im direktor ustanove omogući što veći broj lekara, transparentno u sali koja odgovara, gde oni mogu da održe prezentaciju za sve, da tu budu svi, a ne da idu svaki dan od jednog do drugog lekara i da se dogovaraju gde će, šta će i kako će da rade. I ono što se insistira, svaka farmaceutska kuća, insistiraćemo, a i bolnica, da ima na sajtu da se kaže gde je išao, ko je išao i ko je koliko platio. Jer, taj novac mnogo bolje može da se uloži. Za taj novac što su oni išli, ja ne kažem, ima sigurno 1% tih putovanja koji imaju svrhu, ali veliki broj je turistički. Za taj novac, mi smo mogli do sad tri puta da okrečimo sve zdravstvene ustanove. Ne zaboravite da jedno ozbiljno putovanje košta po više hiljada evra.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, smatram da ovaj amandman, dvojice gospode koji su ga podneli, treba odbiti zato što smatram da on nema nikakvog smisla, prvo. Drugo, ukoliko bi ga prihvatili, ne može poboljšati nikako kvalitet zdravstvenih radnika i zdravstvenih usluga unapred. Dozvolite da vam kažem, kao čovek koji radi na fakultetu i koji je član senata jednog univerziteta, da kažem da mi je vrlo jasna bliska problematika koji čitav zakon ovaj želi da reši. Ja u ime većine prosvetnih radnika, profesora univerziteta, vam zaista zahvaljujem. Vama i vašoj Vladi, jer nije pre vas niko uspeo da reši status nastavnika, odnosno saradnika fakulteta zdravstvene struke koji izvode nastavu. Iz kliničkih predmeta u zdravstvenoj ustanovi, kao bazi fakulteta, ima punih 60 godina i nisu u pravu kolege iz opozicionih klupa kad kritikuju ovaj predlog zakona, ja ih pozivam da i oni sudeluju, da pridonose kvalitetu, kako bi jedan deo problema rešili u zdravstvu. Nije tačno da postoje afere u zdravstvu, niti jedna jedina afera, od kad ste vi, gospodine ministre Lončar ministar, ne postoji niti jedna jedina afera. Isto tako, nije tačno da ranije nije bilo afera. To su strašne stvari se dešavale za vreme stranke bivšeg režima, desile su se neke od najvećih afera u srpskom zdravstvu od kad ono postoji do danas. Dozvolite da kažem, da se nisu gospodine ministre kod vas, dok ste bili ministar, desila afera trgovanja listama čekanja za zračenje obolelih od raka. Drugo, gospodine ministre, nisu za vašeg mandata se dešavala kriminalna sprega između hitne pomoći i pogrebnika, nego stranke bivšeg režima. Nisu za vašeg mandata, gospodine ministre, dešavala se afera smrt pacijentkinje na dijalizi, nego stranke bivšeg režima i to u Kraljevu. Nisu za vašeg režima desila se afera rekonstrukcija kliničkog centra, nego bivšeg režima. I konačno, uvoz vakcina protiv svinjske gripe, nisu se desile za vašeg mandata, nego stranke bivšeg režima, s tim, na koncu da kažem, da jedna afera oko ovih vakcina se desila i prilikom vakcinisanja kokoški. Bivši premijer i bivši ministar u selu Pukovac, vakcinisao je kokoške uzimajući za vakcinu jogurt i vodu. Naravno, predstavio se kao lekar, uzeo pare i otišao. Mi vam dajemo podršku, drago nam je u ime građana, građani su to prepoznali, ko god je došao u bolnice, ko god je došao u domove zdravlja prepoznao je da sad bar miriše na čisto. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Dragana Barišić.
Zahvaljujem. Poštovani ministre, poštovane kolege, zaista kada slušam kolege narodne poslanike, ujedno i lekare iz opozicionih stranaka, pitam se da li radimo u istoj državi. Ovaj amandman zaista ne možemo prihvatiti, jer se ne slažem sa tim, pogotovo kao lekar koji radi u opštoj bolnici na psihijatrijskom odeljenju, ujedno obavljam i posao narodne poslanice u Narodnoj skupštini, uz to i najlepšu ulogu majke. Svim tim poslovima sam posvećena potpuno i stigla sam u prethodnoj godini da sakupim 24 poena. Zaista smatram da nije teško skupiti poene i da pogotovo sada kada se čini ustupak i kada se broj poena smanjuje na 20, uz to i da se prenose poeni, smatram da ovaj amandman nikako ne trebamo prihvatiti, jer je zaista Ministarstvo zdravlja i nadležni ministar učinio sve da se reforme sprovedu, a da ovaj zakon bude onako kako valja. Kolega, uz dužno poštovanje i ovaj amandman ne možemo prihvatiti. Hvala.
Hvala. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sulejman Ugljanin, Riza Halimi, Sabina Dazdarević, Enis Imamović i Šaip Kamberi. Nije predlagač tu, zahvaljujem. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sulejman Ugljanin, Riza Halimi, Sabina Dazdarević, Enis Imamović i Šaip Kamberi. Predlagač nije tu. Da li neko drugi želi reč po ovom amandmanu? Reč ima dr Violeta Lutovac.
Hvala predsednice. Samo kratko ću komentarisati amandman na član 7. stav 2. gde se pravi jedna mala razlika u odnosu na predlagača amandmana. Razlika samo da li će stajati veznik „i“ ili „ili“. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti je jasno zašto treba da stoji zapravo veznik „ili“. Tim veznikom mi razdvajamo zapravo dve važne stvari, odnosno dve različite stvari. Sa jedne strane se uklanjaju nejasnoće ko podnosi zahtev za polaganje licence, a ko ne. Zdravstveni radnik koji je sakupio dovoljno poena kontinuiranom medicinskom edukacijom nema potrebe za podnošenjem zahteva za polaganje licencnog ispita. Ko podnosi zahtev za polaganje licencnog ispita? Zdravstveni radnik koji nema dovoljno poena je u obavezi da podnese zahtev i to 60 dana od dana pre nego što mu istekne licenca. To je jasno zašto postoji veznik „ili“, a ne „i“. Toliko, hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određujem pauzu do 13,00 časova. [[Posle pauze.]] Molim narodne poslanike da malo brže sednu i ubace svoje kartice, da vidim pravo stanje u sali. Molim vas, samo malo brže. Imamo puno posla pred sobom, veliko glasanje, požurite malo. Postoje i poslanici koji imaju određene obaveze danas popodne. Imamo jedan predlog za stavljanje na dnevni red nove tačke po hitnom postupku u toku sednice, saglasno članu 168. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. Stavljam na glasanje taj predlog. Izvinjavam se, prvo kvorum, pogrešan mi je sinopsis. Molim ljude koji pripremaju sinopsis, ove nedelje svaki put dobijam pogrešan sinopsis. Molim da rade svoj posao, svako svoj. Dakle, da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Pošto nemam sinopsis, dobro ću improvizovati, jer znam Poslovnik. Prisutno je 145 narodnih poslanika. Molim da pristupimo glasanju o Predlogu odluke o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije, po članu 168. stav 3. Poslovnika. Stavljam na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 147, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 12 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da je uvrštena u dnevni red ova tačka dnevnog reda. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres nove tačke – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANA SAVETA GUVERNERA NARODNE BANKE SRBIJE Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. U pitanju su kadrovska pitanja. Da li neko želi reč? (Ne) Da li predsednici poslaničkih grupa reč, pošto ovlašćene nemam? (Ne) Na listama nemam prijavljenih. Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, u danu za glasanje odlučivaćemo o Predlogu odluke. Poštovani poslanici, s obzirom na to da je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem petak, 20. novembar 2015. godine, sa početkom u 13,15 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Poštovani narodni poslanici pre nego što pređemo na odlučivanje, potrebno je da utvrdimo kvorum, da li imamo većinu od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je u sali prisutno 157 narodnih poslanika i da imamo većinu potrebnu za dalji rad, odnosno glasanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O OZAKONjENjU OBJEKATA Stavljam na glasanje Predlog zakona o ozakonjenju objekata, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo tri od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na naziv Predloga zakona amandmane, u istovetnom tekstu, podnela su četiri narodna poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka i zajedno narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 161 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Jovan Marković i Dragan Šutanovac i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Gordana Čomić, četiri narodna poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka, zajedno narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Kada pišu imena, onda ne treba broj koliko je narodnih poslanika, to je isto onima koji pripremaju sinopsis. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Jovan Marković i Dragan Šutanovac i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Spasojević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 147 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Suzana Spasojević i mr Dejan Radenković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 22, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasao 141 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su podnela četiri narodna poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman, sa ispravkom, podnelo je osam narodnih poslanika poslaničke grupe „Boris Tadić-Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije“. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podnelo osam narodnih poslanika poslaničke grupe „Boris Tadić-Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije“. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 154 od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Petrić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podnelo šest narodnih poslanika poslaničke grupe Liga Socijaldemokrata Vojvodine. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman su podnela četiri narodna poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podnelo osam narodnih poslanika poslaničke grupe „Boris Tadić-Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije“. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Suzana Spasojević podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 6. doda novi član 6a. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 20, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 143 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su podnela četiri narodna poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandmane, u istovetnom tekstu, podnela su četiri narodna poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka i zajedno narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 od ukupno prisutnih 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Suzana Spasojević i Marjana Maraš. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 23, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 140 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podnelo deset narodnih poslanika poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 156 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podnelo osam narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Milena Bićanin. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasao 151 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Jovan Marković i Dragan Šutanovac i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Branko Đurović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 164 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podnelo osam narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić - Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Suzana Spasojević i Đorđe Čabarkapa. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 30, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 131 od ukupno prisutnog 161 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandmane, u istovetnom tekstu, podnela su četiri narodna poslanika poslaničke grupe DS i zajedno narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Jovan Marković i Dragan Šutanovac i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 28. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Jovan Marković i Dragan Šutanovac i zajedno Marko Đurišić i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 28. amandman je podnelo šest narodnih poslanika poslaničke grupe LSV. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podnelo 10 narodnih poslanika poslaničke grupe SPS. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Jovan Marković i Dragan Šutanovac i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Jovan Marković i Dragan Šutanovac i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 31. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Čomić. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 32. amandman je podnelo osam narodnih poslanika poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman je podnelo pet narodnih poslanika poslaničke grupe SDA Sandžaka - PDD. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Čomić. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman je podnela narodna poslanica Jovana Jovanović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman su podnela četiri narodna poslanika poslaničke grupe DS. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić i Slobodan Homen. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Suzana Spasojević i mr Dejan Radenković. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 22, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 137 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Dejan Nikolić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 33. doda novi član 33a. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman su podneli narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 34. amandman su podnela četiri narodna poslanika poslaničke grupa DS. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 36. amandman su podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandmane u istovetnom tekstu podnela su četiri narodna poslanika poslaničke grupe DS i zajedno narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 38. amandman je podnelo šest narodnih poslanika poslaničke grupe LSV. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 152 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 39. amandman su podneli narodni poslanici Suzana Spasojević i Dejan Radenković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 29, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 131 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Milan Petrić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 161 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 46. amandman je podnela poslanička grupa „Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije“. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 161 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 46. amandman su podneli narodni poslanici Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 161 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Srđan Dragojević podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 46. doda novi član 46a. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 21, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 139 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević zajedno supodneli amandman, sa ispravkom, kojim predlažu da se posle člana 46. doda novi član 46a. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Poštovani narodni poslanici, dobila sam obaveštenje od službe Narodne skupštine da je usvajanjem amandmana na član 38. Predloga zakona nastupila situacija iz člana 165. Poslovnika Narodne skupštine, odnosno da je usled usvajanja tog amandmana nastala potreba da nadležni odbor podnese novi amandman kojim se vrši usaglašavanje usvojenog amandmana sa tekstom Predloga zakona. Radi toga određujem pauzu u trajanju od pet minuta, i molim da se odmah sastanu Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije i Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo i podnesu potrebne amandmane, odnosno izveštaj. Vidimo se za pet minuta.