Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 113 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno dapostoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su prijavili da će odsustvovati narodni poslanici: Marko Đurišić, Nataša Mićić, Veroljub Stevanović, Staniša Stevanović, Radoslav Jović, Sanja Čeković i Aleksandar Lazarević. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O SANITARNOM NADZORU I ZAŠTITI STANOVNIŠTVA OD ZARAZNIH BOLESTI (nastavak zajedničkog načelnog pretresa) Reč ima narodni poslanik dr Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar je u poslednjem izlaganju pohvalio zakone, pre svega Predlog zakona o sanitarnom nadzoru, i pokazao neke nove aspekte: pooštrene mere nadzora nad higijenom objekata koji podležu sanitarnom nadzoru; poseban preventivni nadzor inspektora nad zgradama u koje treba da se usele oni koji planiraju zdravstvenu delatnost; kao i nadzor nad proizvodnjom namirnica ili vode za piće; precizno propisana ovlašćenja sanitarnog inspektora, gde je pooštrena kaznena politika; preciznu normu o načinu postupka u slučaju pojave opasnosti od zaraznih bolesti koje nisu utvrđene listom ili zaraznih bolesti nepoznate etiologije. Po novom predlogu zakona ministar može da osobi koja je bila u kontaktu sa obolelim od infektivne bolesti zabrani izlazak iz kuće, to jest naredi karantin u kućnim uslovima, a za osobe koje su zdrave a dolaze iz zemalja u kojima vladaju epidemiološke bolesti može da se odredi zdravstveni nadzor. Predlogom zakona je regulisano i pitanje sistemske imunizacije. Znači, postoje delovi u Predlogu zakona o sanitarnom nadzoru koji su pozitivni, ali s obzirom da su poslanici pozicije, a i poslanici opozicije koji podržavaju Vladu govorili o pozitivnim konotacijama ovog zakona, smatram da ne treba svi da imamo potpuno isto mišljenje. I kada pojedini poslanici govore da treba kao stručnjaci iz ove oblasti da svi podržavamo istu tezu, siguran sam da nisu u pravu; jer, i ove zakone o parničnom i izvršnom postupku su pisali diplomirani pravnici i učestvovali u raspravi; a na kraju krajeva, i mnogi doktori medicinskih nauka imaju različit pristup u terapiji pojedinih pacijenata, tako da nema razloga da i mi podržavamo neke stvari za koje smo sigurni da nisu adekvatne. Sam naziv Predloga zakona o sanitarnom nadzoru nije odgovarajući, jer je suština u određivanju mesta, uloge i sadržaja rada sanitarne inspekcije, pre svega zbog toga što je Zakon o sanitarnoj inspekciji i taj pojam sanitarnog nadzora mnogo širi i uključuje i druge subjekte, poslove i aktivnosti koji po svojoj prirodi ne pripadaju organima državne uprave. Na primer, poslovi preventivne medicinske zaštite, koje obavljaju zdravstvene institucije, fakulteti zdravstvene struke i sl. Tekst Predloga zakona predstavlja kozmetičku obradu postojećeg Zakona o nadzoru i ne predstavlja doprinos približavanju i usklađivanju našeg pozitivnog zakonodavstva sa zajedničkim zakonodavstvom Evropske unije. U svakom slučaju, potrebno je dati opštu definiciju sanitarnog nadzora, da je sanitarni nadzor inspekcijski nadzor nad sprovođenjem zakona i drugih propisa, koji obuhvataju nadzor nad licima i delatnostima, građevinskim objektima, prostorijama i prostoru, postrojenjima i uređajima koji na bilo koji način mogu štetno da utiču na zdravlje ljudi. Suština ovog zakona treba da bude upravo to da sve što je štetno po zdravlje treba da bude podvrgnuto sanitarnom nadzoru. U zakonu se ograničava sanitarni nadzor i stvara mogućnost da te poslove, koji suštinski i organski pripadaju sektoru zdravlja, preuzimaju razne interesne grupe i razni sektori koji nisu kompetentni da ocenjuju uticaj na zdravlje ljudi. Postoji fragmentirana, parcijalna organizacija svih inspekcijskih službi po ministarstvima. Pokazala se kao izrazito neefikasna i kontraproduktivna pre svega reformom ovih službi, pa može da se dogodi da sanitarna inspekcija bude u sastavu nekog organa ili organizacije zadužene za inspekcijski nadzor i moramo da vodimo računa da ostavimo i takvu mogućnost. S obzirom da stalno pričamo o decentralizaciji, potrebno je da se otvori mogućnost za poveravanje određenih poslova, pre svega subjektima lokalne samouprave, odnosno gradovima i opštinama. Posebnom odredbom treba regulisati izbor i imenovanje sanitarnih inspektora, budući da se radi o licima sa posebnim ovlašćenjima u opštem upravnom postupku, odnosno licima koja vode upravni postupak, donose rešenja i mogu da pokreću i da učestvuju u upravnim sporovima. Olako su do sada prepuštane čitave oblasti koje spadaju u preventivnu medicinsku zaštitu nekompetentnim i nestručnim organima, tako da je trenutno stvoren haos koji se negativno odražava na zdravlje stanovništva, a tek može da izazove krupne posledice. Zbog toga treba i neke nove oblasti da uvedemo: ispunjavanje sanitarno-tehničkih i higijenskih uslova u postupku izdavanja građevinske dozvole, dozvole za lokaciju tokom gradnje i izdavanja upotrebne dozvole za građevinske objekte koji podležu sanitarnom nadzoru; oblast proizvodnje i prometa otrova i zaštite od štetnog dejstva otrova; oblast zaštite stanovništva od izvora jonizujućih i nejonizujućih zračenja, odnosno sprovođenje mera zaštite lica profesionalno izloženih štetnom delovanju jonizujućih i nejonizujućih zraka. Treba uvesti novu oblast proizvodnje i prometa lekova, medicinskih i homeopatskih proizvoda, sa postojećom organizacijom inspekcije za lekove u okviru agencije, jer neće se pokriti ni minimum potreba i zahteva koji postoje na terenu. Treba uvesti oblast uticaja na zdravlje, štetnosti i dispozicije u životnoj sredini pre svega otpadnih voda i čvrstog otpada; oblast zaštite stanovništva od štetnog delovanja duvana i duvanskih prerađevina; oblast ekshumacije i prenosa umrlih lica koji se obavlja na teritoriji Republike i preko državnih granica. Navedene oblasti treba precizno razraditi i precizirati ovlašćenja sanitarnih inspektora. Nisu precizno postavljeni poslovi sanitarnih inspektora različite struke, već je to ostavljeno ministru da rešava sistematizacijom, što sigurno nije najbolje rešenje, što je već praksa i pokazala. Potrebno je precizno definisati poslove sanitarne inspekcije od republičkog značaja, poslove pokrajinskog značaja koji se poveravaju, poslove gradskog, odnosno lokalnog značaja. Posle definisanja ovakve podele treba izvršiti i propisivanje uslova za potrebne kadrove; odrediti zakonom i normativom prema broju stanovnika, kao i u pogledu razuđenosti teritorije, potreban broj sanitarnih inspektora, za pokrivenost svih oblasti sanitarnog nadzora na čitavoj teritoriji Republike Srbije. Donošenjem Zakona o ministarstvima jedinstveni granični sanitarni i veterinarski nadzor, koji je bio institucionalizovan u okviru istoimenog saveznog organa, razbijen je na tri potpuno nova organizaciona dela, od kojih je jedan pripao Ministarstvu zdravlja, a to je sanitarni nadzor i dva Ministarstvu za poljoprivredu i vodoprivredu – veterinarski i fitosanitarni nadzor. Ministarstvo zdravlja se olako odreklo nadležnosti u oblasti sanitarnog nadzora nad prometom i transportom otrovnih materija, iako je članom 51. Zakona o proizvodnji i prometu ovih materija to definisano i taj član glasi: "Otrovi se mogu uvoziti samo preko graničnog prelaza na kojem je organizovano vršenje inspekcijskog nadzora. Uvoznik je dužan da o prispeću pošiljke otrova blagovremeno obavesti sanitarnog inspektora. Organi carinske službe mogu izvršiti carinjenje otrova samo uz saglasnost saveznog sanitarnog inspektora." Članom 56. istog zakona utvrđuje se da poslove iz člana 54. stav 1. ovog zakona vrši savezni inspektor, koji pored opštih uslova mora da poseduje i druge uslove, a to je šesti ili sedmi stepen stručne spreme u oblasti farmacije ili medicine. Zbog toga inspekcijski nadzor nad sprovođenjem mera bezbednosti propisanih ovim zakonom, kao i propisa donetih na osnovu ovog zakona, pri uvozu otrovnih, zaraznih, kao i radioaktivnih materija preko granica, misli se na uvoz, izvoz, kao i tranzit, neposredno vrši savezni organ uprave nadležan za poslove zdravstva preko svojih sanitarnih inspektora. Kontrola uvoza otrova ne vrši se više organizovano od strane graničnih sanitarnih inspektora, koji su to godinama uspešno i efikasno radili, već je to nezakonito dato ekološkim inspektorima, koji nisu predviđeni na graničnim prelazima nijednim propisom. Nastala je totalna dezorganizacija, jer su nadzor počeli da vrše republički ekološki inspektori raznih struka - šumarski inženjeri, molekularni biolozi, inženjeri arhitekture, biohemičari, biolozi, zoolozi, inženjeri zaštite prirode, a nikako ljudi iz struke tj. farmacije i medicine, kako to zakon nalaže. Pošto ekološki inspektori ne borave na graničnim prelazima na granicama se stvaraju nepotrebno gužve, uvoznici i špediterske kuće negoduju zbog zadržavanja ovih opasnih materija koje predstavljaju potencijalnu opasnost i za ljude i za njihovu okolinu. S pravom se postavlja pitanje koliko je racionalno povećati broj inspektora, odnosno inspekcija na granici i zapošljavati nove inspektore tj. granične ekološke inspektore, kada već postoje sasvim kompetentni, stručni i zakonom ovlašćeni organi za ove poslove. Podsetiću vas da je služba sanitarnog nadzora na državnoj granici najstarija granična inspekcija, sa tradicijom dugom više od 100 godina, posebno u oblasti zaštite stanovništva od zaraznih bolesti koje ugrožavaju čitavu zemlju, zdravstvene ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe, kao i drugim oblastima od značaja za zaštitu zdravlja stanovništva i zaštitu životne sredine kada se radi o prometu otrova i otrovnih materija preko državne granice, izvora jonizujućih zračenja, zaraznih i infektivnih materijala. Razlozi za organizaciju samostalne službe sanitarnog nadzora na državnoj granici u okviru Ministarstva zdravlja Republike Srbije, shodno Zakonu o ministarstvima, ogledaju se u sledećem – poslovi sanitarnog nadzora na državnoj granici predstavljaju u oblasti sanitarnog nadzora i preventivne zdravstvene zaštite poslove od najvećeg nacionalnog interesa prema međunarodnim standardima. Ostvaruje se zaštita stanovništva od zaraznih bolesti koje ugrožavaju celu zemlju, karantinskih kao i drugih opasnih bolesti, a tu pre svega mislim na infektivne, zarazne bolesti; zaštita ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe koji se uvoze u, pre svega, spoljnotrgovinskom prometu; kontrola prometa preko državne granice otrova i otrovnih materijala, izvora jonizujućih zračenja, sadnih zaraznih, infektivnih materijala. Pre svega, u svojoj višedecenijskoj istoriji služba koja je bila za to nadležna nije nikada bila organizovana na nižem organizacionom nivou od sektora, odnosno inspektorata. To je organ koji je u sastavu Ministarstva. Inkorporiranje ove službe u postojeći sektor za sanitarni nadzor umanjilo bi pre svega operativnost i sposobnost ove službe, koja je specifična, s obzirom na regionalnu i lokalnu nadležnost postojećih sektora, kao i druge specifične poslove u ovoj oblasti koja je potpuno različita od delokruga rada službe sanitarnog nadzora na granici. Organizovanost ove službe prema graničnim područjima, kroz niže organizacione oblike, od odeljenja, otežalo bi i te kako delovanje ove službe. Inkorporiranje ove službe u već postojeći sektor za sanitarni nadzor, pre svega mislim na unutrašnju kontrolu, ugrozilo bi postojeću tehničko-tehnološku i prostornu infrastrukturu ove službe, bez koje ovaj oblik sanitarnog nadzora ne bi mogao da funkcioniše ili bi funkcionalnost bila značajno otežana. Vratili bi se mnogo godina unazad. Sektor sanitarnog nadzora na državnoj granici, kao mogući organizacioni oblik u odnosu na usvojeni Zakon o ministarstvima, omogućio bi neposredno vertikalno rukovođenje ovom službom na liniji ministar - pomoćnik ministra - načelnici odeljenja - granični inspektor. U svakom slučaju, treba da iskoristimo iskustvo drugih zemalja u okruženju, kako bi se napravila posebna organizaciona celina u sastavu Ministarstva zdravlja, sektor za sanitarni nadzor na državnoj granici ili sektor granične sanitarne inspekcije. Savezni sanitarni, veterinarski i fitosanitarni inspektorat je kao upravni organ obavljao poslove nadzora i kontrole nad prometom i prevozom otrovnih materija preko svojih sanitarnih inspektora na graničnim prelazima. Pošto je donošenjem akata nove državne zajednice inspektorat prestao sa radom, došlo je do pravne praznine pre svega u izvršavanju poslova iz njihove nadležnosti budući da nisu preuzeti na najbolji i na adekvatan način. Naime, po logici stvari, nadležnosti bi trebalo da preuzme republičko Ministarstvo za zdravlje, jer se radi o poslovima koji po svom osnovu spadaju u sferu zdravstvene zaštite, toksikologija kao nauka o otrovima, iako im se ne može osporiti multidisciplinarnost, odnosno da postoji veći broj aspekata same nauke o otrovima, jer je pre svega u pitanju zaštita životne sredine. Ali, moramo imati na umu da i Svetska zdravstvena organizacija upravo definiše svoj pristup i svoje programe zaštiti od trovanja i kontroli otrova. Oni spadaju u delokrug zaštite zdravlja, kako ljudi tako i okoline. Takođe, postoji i pravna regulativa u Evropskoj uniji, kao i u našim susednim zemljama, koje su u fazi zaključivanja sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, gde se definiše da sličan princip organizacije kao i rad na kontroli otrova imamo i mi. Umesto tako organizovanog pristupa, kao i poštovanja pravnog kontinuiteta i pravne analogije u bavljenju ovim poslovima, Ministarstvo za zdravlje Republike Srbije je te poslove prepustilo Ministarstvu za prirodna bogatstva i zaštitu životne sredine, koje nije bilo ni organizaciono ni kadrovski sposobno da efikasno deluje i da obavlja ove poslove o kojima sam govorio, kao i buduće. Zbog toga je došlo do velikog diskontinuiteta u vršenju ovih poslova, pre svega kod odobrenja za promet otrova preko državne granice, nije imao ko da ih izda, čime je i Savezni sanitarni, veterinarski i fitosanitarni inspektorat onemogućen da obavlja svoju funkciju, pre svega u ovoj oblasti. Pravna lica i preduzetnici koji se bave prometom otrova preko državne granice dovedeni su u takvu situaciju da ne mogu da realizuju započete i ugovorene poslove, a krajnji korisnici tj. privreda i stanovništvo su neopravdano dovedeni u situaciju da trpe ekonomske gubitke, bez nekog valjanog razloga. O proizvodnji otrova unutar zemlje i njihovom unutrašnjem prometu, odnosno o izostanku nadzora nad njima zbog neadekvatnog preuzimanja nadležnosti i rizicima koji nastaju zbog toga, mislim da je suvišno i da govorim. Obratio bih vašu pažnju i na genetski modifikovane organizme i proizvode od genetski modifikovanih organizama. Uvoz tih genetski modifikovanih organizama i njihovih proizvoda nije regulisan propisima. U celoj Evropi korišćenje ovih proizvoda je u žiži interesovanja javnosti i predmet žestokih rasprava kako stručne tako i naučne javnosti. Postoje vrlo jasni i glasno izraženi stavovi da genetski modifikovana hrana nije dovoljno ispitana, da bi se s pravom mogla smatrati opasnom po čoveka, kao i da u inostranstvu ima dosta rezultata, jer su vršeni eksperimenti na životinjama, koji ukazuju na i te kakvu štetnost genetski modifikovane hrane tj. soje. Meso koje je dobijeno od životinja hranjenih genetski modifikovanom hranom tj. sojinom sačmom jedu naši građani, sa svim eventualnim štetnim posledicama o kojima se u javnosti diskutuje. Po podacima koje imam, od 1. januara 2002. do 12. septembra 2002. godine samo preduzeće "Transport" Novi Sad je uvezlo preko 50.000 tona sojine sačme iz SAD, a ukupni uvoz na teritoriji Srbije u tom periodu iznosio je 89.210 tona. Sojina sačma pre svega služi kao komponenta za stočnu hranu. Ona je nusproizvod koji nastaje ekstrakcijom ulja iz sojinog zrna. U svetu je u prometu oko 40 miliona tona, od čega je 36 miliona tona modifikovana soja. Omogućavanje ovakvog nastavka kontinuiranog uvoza sojine sačme proizvedene od genetski modifikovane soje svojevrstan je nonsens u kontekstu celog problema korišćenja genetski modifikovane hrane, o čemu i te kako ljudi u ministarstvu treba da vode računa. S obzirom da je voda jedan od osnovnih elemenata potrebnih za život svih bića, Institut za zaštitu zdravlja "Dr Milan Jovanović - Batut" izneo je podatke da je svaki drugi vodovod u Srbiji rizičan u mikrobiološkom ili fizičko-hemijskom pogledu, a svaki treći u oba. Mikrobiološko rizičnu vodu inače pije 23% stanovništva, pre svega u gradovima u kojima se vodovodi kontrolišu, a 20% stanovništva pije fizičko-hemijski rizičnu vodu, dok 14% kombinuje oba rizika. To su zvanični podaci Instituta za zaštitu zdravlja "Dr Milan Jovanović - Batut". Ne postoji jedinstvena državna strategija za rešavanje pitanja vodosnabdevanja stanovništva higijenski ispravnom vodom u dovoljnoj količini. Zbog nepostojanja takve strategije u haosu su svi, počev od javnih preduzeća koja proizvode i distribuiraju vodu, preko državnih institucija, preko vodoprivrede, pa sve do institucija koje treba da kontrolišu vodu za piće, kao i organa sanitarne inspekcije. Umesto da država obavi jednu celovitu analizu vodosnabdevanja stanovništva Srbije i animira javnost, da bi potom usledilo definisanje strategije i operativna planska rešavanja vodosnabdevanja svakog područja u Srbiji, ona je stanje prepustila stihiji. To stanje koriste pojedine interesne grupe koje su okrenute promociji flaširanih voda mnogobrojnih proizvođača koji se množe kao pečurke posle kiše. To možda i ne bi bilo tako loše kada bismo, kao u ozbiljnim zemljama u našem okruženju, pravilno rešili javno vodosnabdevanje, jer u tim zemljama flaširana voda je pitanje izbora građana. Kod nas je predmet manipulacije tim istim građanima, jer postoji haos, pre svega državnih institucija u kojima caruje neznanje, neodgovornost i neorganizacija. Navešću vam nekoliko primera. U Topoli je 2002. godine izbila prava epidemija zbog katastrofalnog stanja javnog gradskog vodovoda. To se moglo očekivati jer je na čelu sanitarne inspekcije gospođa Aleksandra Makaj. Epidemija se razbuktala, a ona kao prvi čovek sanitarne inspekcije nije znala da organizuje svoju službu, a još manje druge zdravstvene institucije, tako da epidemiju nisu mogli da saniraju. Umesto da podnese ostavku kao moralni čin zbog same pojave ove epidemije, koja je bila prisutna na ovim teritorijama samo u prošlom veku, ona postaje nezamenljivi partijski kadar i u ovoj novoj vladi. Pošto je bila u prošloj vladi sada je i u ovoj novoj vladi. Međutim, ova epidemija pruža novo polje za veliki biznis, jer se počinje sa plasiranjem novih proizvoda flaširane vode i to jednog broja vrlo privilegovanih proizvođača koji naprosto obožavaju gospođu Aleksandru. Ima još mnogo primera. U Kraljevu je početkom 2003. godine došlo do pojave navodno povećane koncentracije fenola u rekama Sitnica i Ibar iz kojih se snabdevaju Kraljevčani. Gospođa Makaj je, kao najodgovorniji i jedino stvarno nadležni republički funkcioner za ovaj problem, nedeljama nemo posmatrala kako nestručne osobe predlažu i realizuju javno snabdevanje vodom. Iako je voda u mreži bila ispravna, što je odmah trebalo i potvrditi a ne maltretirati građane sa cisternama i nekim alternativnim izvorima, gospođa Makaj je pored nadležnog kraljevačkog zavoda dovela Gradski zavod iz Beograda da paralelno pregledaju vodu, pa onda alternativne izvore, a sve sa namerom da se voda što više zamuti. Onda počinju da se javljaju, u tako namerno zamućenoj situaciji, najpre stidljivo sa donacijom proizvođači flaširanih voda, a onda kreće masovna prodaja te iste flaširane vode. Kako se sva ta prašina slegla, proizvođačima ostaje pozamašna zarada, a gospođa Makaj je vrlo uvažena osoba u krugovima proizvođača te vode. U Ubu jedan duži vremenski period sanitarna inspekcija drži vodu iz gradskog vodovoda pod zabranom, navodno ima povećanu koncentraciju teških metala. Građani ovog mesta smatraju da se i ovde radi o namernoj zabrani zbog prodaje veće količine flaširane vode. Isto se pokušalo i u Vranju kada je gospođa Makaj u saradnji sa vranjskim higijenskim zavodom izvršila pritisak na lokalnu samoupravu, pre svega na sanitarnu inspekciju, da se zabrani korišćenje vode iz gradskog vodovoda zbog povećanog mangana u vodi. Tome se lokalna inspekcija protivila bojeći se da će tom zabranom u letnjim mesecima, kada se to dešavalo, da izazovu neku novu crevnu zarazu. Kako nije išlo glatko, gospođa Makaj je angažovala Institut "Batut" koji je oglasio da voda nije ni za piće, ni za kuvanje. Distribucija nije bila zabranjena, ali je po lokalnim medijima vršena strahovita propaganda da se voda ne upotrebljava, dok su lokalni proizvođači flaširane zdrave i pitke vode sa zadovoljstvom trljali ruke. Koliko je propaganda bila agresivna svedoči i to što je čak upozorenje shvaćeno da voda nije ni za piće, ali ni za kupanje. Na kraju, početkom jeseni građanima je stigao "završni račun" u vidu epidemije zarazne žutice, čega se lokalna sanitarna inspekcija i pribojavala. Repriza te priče iz Vranja pokušana je u Leskovcu, ali tamo ipak lokalni inspektorski organi nisu popustili pod pritiskom gospođe Makaj i Instituta "Batut". Ovaj institut je inače poznat kao laboratorija koja komercijalno prati zdravstvenu ispravnost voda naših proizvođača. U javnosti je izneto mnogo primedaba na račun rada i kontrole koju vodi i vrši "Batut". Već je izneto da mnoge od tih voda ne ispunjavaju uslove iz naših propisa, čak da se u javnim vodovodima zbog istih vrednosti zabranjuje, a dozvoljava se u flaširanim vodama. Ovim sumnjama i iznetim stavovima svakako bi se pozabavila svaka vlada i vlast koja drži do sebe i do svog imidža, ali kod nas to nije slučaj, jer ona za ovaj stvoreni haos odaje priznanje gospođi Makaj i ponovo je imenuje na istu funkciju. Čudno je da ova vlada nije znala za Beogradski vodovod, kada je oglašena pojava pesticida "atrazina" u vodi i kada se gospođa Makaj proslavila svojom izjavom da je u svetu dozvoljena koncentracija dva miligrama po kubnom litru, a da je kod nas propis mnogo stroži i kriterijumi mnogo veći, pa je limit 0,1 miligram po kubnom litru, na taj način uveseljavajući stručnu i ostalu javnost, jer kubni litar kao merna jedinica ne postoji! Očigledno je Aleksandra Makaj, aktuelni pomoćnik ministra zdravlja, koji vodi sektor za sanitarni nadzor, primer funkcionera u državnoj upravi koji je nekompetentan za posao koji obavlja, a stečene pozicije koristi za ličnu promociju, kao i protežiranje moćnih lobija u trgovini poljoprivrednim proizvodima. Ona inače ne poseduje ni elementarna znanja za obavljanje jedne operativne funkcije u oblasti kreiranja i organizovanja sanitarnog nadzora u Republici Srbiji. Postojećim aktom o sistematizaciji poslova u Ministarstvu zdravlja je propisano da se na to mesto može imenovati lice koje je specijalista jedne od grana medicine, sa osam godina rada u struci na poslovima vezanim za sanitarni nadzor. Da li je dovoljno završiti tromesečni kurs iz porodične, tj. obiteljske medicine, u trajanju od 180 časova, što nikakve veze nema sa specijalizacijom iz oblasti medicine, koja ne može, u svakom slučaju, ni u hrvatskoj državi da bude priznata, a kamoli u našem zakonodavstvu. U svakom slučaju, radni vek je provela na poslovima organizacije i primarne zdravstvene zaštite, što takođe nije tačno, jer je u Virovitici bila lekar opšte prakse. Da ne pričam o tome što je i srpska dijaspora objavila da se lažno predstavljala pokrajinskom ministru zdravlja u Gracu, u Austriji, pa je on bio nemalo iznenađen kada je saznao istinu, što je i te kako bio diplomatski skandal koji je vrlo brzo bio zataškan od strane moćnih zaštitnika, pre svega u Vladi i SDP-u. Njena nestručnost i nepoznavanje problematike sanitarnog nadzora su doveli do mnogih pogrešnih odluka i procena. Jedna od najtežih grešaka, a pitanje je da to nije i namerno uradila, jeste njeno pozitivno mišljenje i predlog da se sanitarna inspekcija na teritoriji AP Vojvodine u potpunosti prepusti pokrajinskim organima, čime se odrekla bilo kakve nadležnosti nad ovom inspekcijom na teritoriji AP Vojvodine. Time je sanitarni nadzor jedina oblast u kojoj državni organi Republike Srbije nemaju apsolutno nikakvu nadležnost na teritoriji AP Vojvodine. Ona je promovisala i neke privatne aranžmane sa nazivima "Reforma mreže laboratorija za kontrolu hrane", pre svega, sa nemačkom nevladinom organizacijom GTZ, pod vrlo sumnjivim okolnostima, jer je projekat definisan bez učešća stručne javnosti. Na kraju su izabrane određene laboratorije koje treba da čine mrežu laboratorija za kontrolu hrane. Izabrano je devet laboratorija. Od toga je najviše finansirala i održavala američka multinacionalna kompanija koja proizvodi genetsku modifikovanu hranu - "Monsanto", koja je više puta mnogima, pa i gospođi Aleksandri plaćala putovanje u SAD. Postoje osnovani dokazi da su za nabavku opreme sprovedeni fantomski tenderi, gde su na volšeban način odbacivane firme sa najpovoljnijim ponudama, a prihvatane unapred odabrane firme sa višestrukom cenom. Primer je firma "Medija" iz Zemuna koja nije dobila posao, iako je bila najpovoljnija. Gde je razlika između stvarne i naduvane cene, može samo da se nagađa. Čak je i Evropska unija pokrenula istragu o promašenim ulaganjima od strane Evropske agencije za rekonstrukciju, koja su bila ideje Aleksandre. Kada su u pitanju mnoge epidemije, pre svega, zoonoza, kakve su bile epidemije trihineloze ili bruceloze, ona sprečava učešće sanitarnih inspektora, izgovarajući se da je nenadležna. Rezultati koji nastaju zbog takvog ponašanja, pre svega ponašanja sanitarnog inspektora po njenom zahtevu, jesu širenje ove bolesti. Već sam rekao šta je bilo sa vodosnabdevanjem i problemima u koje su pojedini uspeli da uvedu politiku, pre svega u Kraljevu, Ubu, Vranju, Leskovcu, Topoli. U Topoli je čak pokazivano da postoji dugotrajan rizik, pa se opet ništa nije uradilo, a onda je izbila hidrična epidemija velikih razmera. Zbog nepoznavanja problematike ona se odrekla nadležnosti nad kontrolom otrovnih materija i zaštite od jonizujućih zračenja. To je učinila jednim običnim dopisom aprila meseca 2003. godine, pozivajući se samo na novi Zakon o ministarstvima Republike Srbije, a zanemarujući pregršt postojećih saveznih propisa koji nisu prestali da važe ni kada je nestala SRJ i kada je formirana državna zajednica Srbija i Crna Gora, koji važe i dalje dok se ne donesu novi zakoni i novi propisi. Očigledno su njene namere bile zapošljavanje novih ekoloških inspektora, a cilj je bio da uvoznici dobiju nezakonite, nekompetentne, a u mnogim slučajevima nepotrebne kontrole. O svemu tome najbolje govori podatak da su ekološki inspektori o kojima sam pričao dozvolili da vagon sa radioaktivnim otpadnim materijalom prođe granicu Republike Makedonije, dođe u Srbiju i zaustavi se u Nišu, iako je konstatovano da postoji velika radioaktivnost. Granični prelazi su, izgleda mi, specijalnost našeg pomoćnika ministra zdravlja. Na graničnom prelazu Subotica ona je iselila inspektore iz namenskih prostorija koje je gradila ova država za njihove potrebe i uselila ih je u prostorije Zavoda za zaštitu zdravlja Subotica, bez ikakvih potreba i bez ikakvih stvarnih razloga. Znate da je svaki sanitarni inspektor samostalan. Ja sam jedno kratko vreme radio kao republički sanitarni inspektor i znam sva ovlašćenja sanitarnog inspektora, kakve su mogućnosti i šta može da se radi. Ona je znala da ne sme da potpiše podmetnuti ugovor, ali je zato taj ugovor potpisao sekretar Ministarstva zdravlja Dragoljub Morača, normalno, na njen nagovor. Tako su prostorije u koje je država uložila silne pare sada prazne i biće izložene zubu vremena, sa pratećom opremom, ali su zato od toga sigurno profitirali pojedinci, koji, pribavljajući na ovaj način zaradu jednoj ustanovi, najverovatnije i sami imaju neku materijalnu korist. Aleksandra Makaj je smenila načelnika subotičke granične inspekcije, bez ikakvog obrazloženja i na to mesto dovela dr Sinišu Trajkovića, koji je specijalista urgentne medicine i slučajno je, ne znam baš kako, kum sa doktorom Nebojšom Brcanom, direktorom Zavoda u Subotici. Mnogo slučajnosti kada je u pitanju gospođa Aleksandra Makaj. Ne mogu da odolim utisku da je to kombinacija elementarnog neznanja, začinjenog arogancijom i željom za ličnom promocijom. Na samom kraju, Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti je mnogo bolji u odnosu na predloženi zakon o sanitarnom nadzoru, ali očigledno se postavlja nekoliko ključnih pitanja. Zašto je određeno 70 bolesti? Zašto bolesti nisu kategorisane po značaju i prilagođene značaju i zašto svih 70 bolesti koje su na listi moraju da se prijavljuju? Zašto se kod karantina ne koriste odredbe Međunarodnog zdravstvenog pravilnika? Na osnovu toga može da se stekne utisak da je zakon staromodan. Predloženi zakon će doneti velike probleme u praktičnom radu, prvenstveno zbog velikog broja oboljenja koja su proglašena za bolesti od interesa za državu. Zakon ne poštuje međunarodne ugovore koje je, između ostalog, ratifikovala i naša zemlja. Zakon u mnogim svojim odredbama uvodi nepotrebno administratiranje, odnosno administraciju. Na kraju, zakon ima intenciju da ograničava ljudska prava i slobode, pre svega, slobodu kretanja kada je u pitanju karantin, a s obzirom da je vlast demokratska, smatram da joj nisu bile namere da ograničava ljudska prava. Hvala.
Povodom Poslovnika, izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, i to člana 99. koji govori o tome da se može govoriti samo o temi koja je na dnevnom redu, i člana 100. gde se govori o povredi dostojanstva Narodne skupštine. U punoj meri poštujem i imam u vidu činjenicu da svi ljudi koji su na javnim funkcijama treba da budu izloženi kritikama i oku javnosti, ali uputila bih na tabloide, na emisije zabavnog tipa, gde možda mogu da se iznesu svakojake stvari koje ne morate ni dokazivati i iza kojih ne morate stajati. Ovde se govori o zakonima, ovo je Narodna skupština i smatram da Narodna skupština nije obavezna da sluša tiradu u trajanju od pola sata gde se govori o ličnosti i biografiji pomoćnika u nekom ministarstvu, ma o kome da se radi. Mogla bih možda da imam razumevanje, da smo govorili o Vladi, da se eventualno govori o ličnosti premijera, mandatara Vlade, ali ni u tom slučaju ne bismo mogli da slušamo tirade o profesionalnoj karijeri, netačno uglavnom, o nekom ministru iz Vlade, a kamoli o svim pomoćnicima, odnosno o svima onima koji su u našoj vladi. Dakle, to je ako govorimo o zakonu, a danas nismo govorili ni o Vladi, ni o pojedinačnom ministarstvu, tema nije ispitivanje rada bilo kog ministarstva, tema su zakoni. Možemo da govorimo o zakonima i apsolutno ne vidim nikakvog razloga da se govori o ličnosti ma koga od nas, ali to je stari manir pojedinih ljudi u ovoj skupštini. Tražim da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, on ima pravo na repliku kao ovlašćeni predstavnik, izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, pošto je ovde rečeno da je to manir jedne određene grupe, ne bi ga trebalo dozvoliti, jasno je ko je govorio, apsolutno postoji osnov za repliku. Molim vas, ovde je izlaganje poslanika iz poslaničke grupe SRS nazvano tiradom. Možete vi kvalifikovati to na različite načine, možete čak i tiradom, nemamo ništa protiv, ali ne možete u ovoj skupštini zabranjivati šta će neko govoriti. Vi možete da se pojavite, možete da opovrgavate ono što je ovde rečeno, da kažete da to nije istina; koliko je meni znano, sve ovo što je kolega Cvetanović govorio nigde nije, a u štampi je o tome bilo reči, opovrgavano. Znači, dok se ne opovrgne, pošto živimo u društvu koje je otvoreno i slobodno, imamo pravo da za ovom govoricom o tome i pričamo, odnosno da se o tome raspravlja. Da ovo nije prazna priča, kao što vi tvrdite, upravo ovo izlaganje treba da potkrepi, jer sledi onu našu tezu da je taj sektor u ovom ministarstvu nesposoban da obavlja posao sanitarnog nadzora. Mi to tvrdimo, a vi dokažite da je drugačije. Svi ovi primeri epidemija i onih epidemija koje nismo ovde naznačili su dokaz za ovu našu tezu. Prema tome, ovo nije prazna priča, ona se vama možda ne dopada, ovo je istina. Vi se borite za istinu, nemojte da cenzurišete šta će poslanici SRS-a govoriti. Mi ćemo reći i izvinićemo se ako bilo šta od ovoga što je rečeno, a što je u javnim medijima naznačeno, nije tačno.
Reč ima Snežana Pantić-Aksentijević.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o dva vrlo važna zakona. To su zakon o sanitarnom nadzoru i zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Poslanička grupa G17 plus će glasati za ove zakone. Nesporno je da je donošenje ovih zakona nužno, pre svega zato što je potrebno da se zakonska regulativa uskladi sa novim pravnim sistemom. Zakon donosi modernija i efikasnija rešenja, to je neosporno. Osnovnim odredbama zakona o sanitarnom nadzoru definisana su polazišta za potpuno uređenje sanitarnog nadzora. To je skup svih prava, obaveza i ovlašćenja sanitarnog inspektora. Uspostavlja se jedinstveni sistem sanitarnog nadzora na području Republike. Stvara se mogućnost da se određeni poslovi povere Pokrajini Vojvodini. Svi građani Republike Srbije mogu svoja prava ostvarivati pod jednakim uslovima. Sanitarni inspektori su ravnomerno raspoređeni, a kontrola je kontinuirana i ujednačena. Kontrola se obavlja nad svim objektima nad kojima se vrši sanitarni nadzor. Definisan je i obim ovlašćenja sanitarnog inspektora u postupcima sanitarnog nadzora, u slučaju zaštite stanovništva od zaraznih bolesti. Novina je u delu propisivanja novih ovlašćenja sanitarnih inspektora u postupku sanitarnog nadzora zdravstvene ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe koji se uvoze. Javno snabdevanje ispravnom vodom za piće je oblast pod stalnim sanitarnim nadzorom. Izuzeti su poslovi koji se odnose na promet otrova i drugih opasnih materija i dejstva jonizujućeg zračenja koje se koristi u dijagnostičke i terapijske svrhe. Pravna lica i preduzetnici dužni su da obezbede opšte i posebne uslove pre započinjanja delatnosti. Jasno su utvrđeni prekršaji, ali i novčane kazne kao jedna od mera. Novčane kazne su višestruko uvećane. Poslanici G17 plus glasaće za ovaj zakon jer će se njegovom primenom ostvariti sveukupna preventivna zaštita stanovništva. Nedonošenje ovog zakona prouzrokovalo bi svakako nepravilnosti u radu sanitarnih inspektora, neusklađenost u radu državnih organa i pravnu neusklađenost svih učesnika u sanitarnom nadzoru. Nešto o zakonu o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Svakako, kao i za prethodni zakon, imamo obavezu da ovaj zakon donesemo i zato što nam to nalaže Ustavna povelja. Lista bolesti je sastavljena po preporuci Svetske zdravstvene organizacije, uz sagledavanje epidemiološkog trenutka u našoj zemlji i poštovanje prispelih obrazaca gde se prijavljuje svako zarazno oboljenje. Dakle, lista i šifriranje su usklađeni sa Desetom međunarodnom klasifikacijom bolesti. Sada postoji mogućnost postupanja u slučaju da se neka nova bolest pojavi. Svakako, definisana su i ovlašćenja. Dakle, jasno je definisano ko proglašava epidemiju, karantin i zdravstvenu kontrolu na granici. Donošenjem ovog zakona uvodi se red u jednu značajnu oblast i čini mi se da svi shvatamo važnost donošenja ovog zakona. Podsetimo se nekih epidemija koje su bile prisutne ili od kojih nam je pretila opasnost, podsetimo se epidemije variole, ebole i SARS-a. Ova dva zakona su prateći zakoni. U svom predizbornom programu G17 plus je predvidela donošenje neophodnih zakona, zakonske regulative koja podrazumeva Zakon o prometu lekova i medicinskih sredstava, koji smo usvojili, formiranje komora u zdravstvu, Zakon o zdravstvenoj zaštiti i Zakon o zdravstvenom osiguranju i još osam pratećih zakona. Jako sam zadovoljna što ćemo posle ovog zasedanja imati još dva prateća zakona usvojena i što ćemo tako ostvariti cilj koji smo zacrtali, a to je zdravstveni sistem održiv na duži rok, koji će dati dugoročni rezultat, a to je poboljšanje zdravlja stanovništva. Svakako, ovde treba da se čuju različita mišljenja, ali mislim da politici nema mesta u jednoj ovakvoj raspravi, kada se govori o zakonima koji će unaprediti zdravlje stanovništva. Ne možemo odbaciti ove zakone. Predlažem, pre svega, da se danas, ali i ostalih dana držimo teme. Mnogo činjenica je izneto, neke su tačne, neke su netačne. Nikako ne bih personalizovala diskusije i ne bih želela da se u ovom parlamentu vodi lična hajka protiv određenih ljudi. Ne mogu da prihvatim da smo kada je zaštita zdravlja stanovništva u pitanju na različitim stranama, to ne može da koristi našim građanima; oni će svakako znati da procene ko zaista radi u njihovom interesu i znaće da ignorišu diskusije koje ne idu u prilog donošenju ovih vrlo važnih zakona koji će zaštititi zdravlje stanovništva. Rekla bih samo nešto vezano za diskusiju jednog poslanika. Pravilnik o higijenskoj ispravnosti vode za piće, objavljen u "Službenom glasniku" novembra meseca 1998. godine, govori o koncentraciji teških metala u flaširanoj vodi. Reći ću samo da su to restriktivniji standardi. Znači, nije tačno ovo što je za ovom govornicom izneto, da se ne kontroliše koncentracija teških metala u flaširanoj vodi, naprotiv, kontroliše se i standardi su restriktivniji u odnosu na običnu vodu za piće.
Replika.
Uvažene koleginice i kolege, ovde se pledira već nekoliko puta da treba da budemo jedinstveni, da ostavimo politiku. Ne može se biti jedinstven. Život nije jedna celina koja se može jednom regulom regulisati, život je daleko širi, a medicina je apsolutni dokaz za to. U medicini čak i sistem zdravstvene zaštite nije jedinstven na celoj planeti Zemlji i drugačije se uređuje. U životu, ako govorimo o slobodi mišljenja, mora se dozvoliti da se čuje široka lepeza različitih mišljenja i treba da postoji sinteza nečega što je od svega najbolje. Nemojte da tražite da se čuje samo jednoumlje i ništa drugo. Da je tačno to što ja govorim, dokaz je i poslednja sednica Odbora na kojoj je raspravljano o ova dva zakona. Nijedna primedba od drugih stranaka, sem SRS. Nemojte nam zamerati što hoćemo da razmišljamo, što hoćemo da slušamo i što hoćemo konkretne stvari da vam govorimo. Mi vam govorimo o sedam direktiva EU koje niste ispoštovali kod ova dva zakona. Citiraćemo ih pojedinačno, moramo zbog građana. Mi ovaj dijalog sada ne vodimo više kao poslaničke grupe, mi srpski radikali danas pričamo građanima Srbije i što god vi kažete na ovakvu temu, na ovakav način, nas to ne dodiruje. Znajte da je i ova priča za građane Srbije. Sedam direktiva EU niste ispoštovali i vi prelazite preko toga i dalje idete. Kažete, sveobuhvatno obuhvatate sanitarnim nadzorom zaštitu. Opšta definicija sanitarnog nadzora se zna. Vi ste izbacili buku, duvan, jonizujuće zračenje, otrove. Institut za farmakologiju beogradskog Medicinskog fakulteta, koji je slavio 80 godina, zove se "Institut za farmakologiju i toksikologiju". Da li vam je to poznato? Molim vas, ne zagovarajte jednoumlje u ovoj skupštini. Nas nećete imati na toj strani. Juče ili prekjuče kada sam rekao "komunistički parlament", pa je bio i ljut moj kolega predsedavajući, nisam mislio loše o komunistima. Pravi komunisti su čestiti i dobri ljudi, ali komunistički parlament, gde svi unisono dižu ruku, jednoglasno, na to sam mislio i mi srpski radikali to nećemo da dozvolimo.
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević, a neka se pripremi narodni poslanik Vesna Lalić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, prethodna dva dana se vodila rasprava o dva zakona iz oblasti zdravstva, zakonu o sanitarnom nadzoru i zakonu o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Iz prethodne rasprave mi se učinilo da je tu ključno jedno pitanje: da li su nam zakoni potrebni ili ne? Ja svakako mislim da su nam zakoni potrebni. Zbog čega tako mislim? Pozvaću se i na zaključak Svetske zdravstvene organizacije iz 1996. godine. Kaže se – nema zemlje na svetu bez zaraznih bolesti i smrti od njih. Niko od njih nije pošteđen. Nijedna zemlja, nijedna zajednica, ni ljudi ne smeju ih ignorisati. One se uvek vraćaju. Ako ovo pravilno i dobro shvatimo, videćemo zbog čega je značajno donošenje ova dva zakona. Zarazne i parazitne bolesti, sa poboljšanjem higijenskih uslova i prilika, i saznanja o uzrocima i širenju u razvijenim zemljama, ne predstavljaju onoliki zdravstveni problem kao u prošlosti. One su još uvek globalno u pojedinim zemljama i teritorijama među vodećim bolestima. U poslednje dve decenije, pored eradikacije nekih bolesti, kao što su velike boginje, i eliminacije uglavnom bakcibelnih bolesti, pojavljuje se izvestan broj novih zaraznih bolesti koje se još uvek, i pored pokušaja njihove kontrole, ne rešavaju uspešno. Ponoviću samo, hepatitis B, C, D i E, HIV infekcija, ebola itd. Zarazne i parazitne bolesti, u odnosu na interhumani prenos i dominantnost grupe zaraznih bolesti koje se prenose aerogenim i kapljičnim putem, objašnjavaju se prenaseljenošću gradova, intenzivnim kretanjem stanovništva, kretanjem izbeglica, odnosno vremenom kada je svet izmešan više nego ikada u svojoj istoriji. Povratak difterije devedesetih godina, prisutnost morbila kao vodećeg uzroka smrti dece iz grupe vakcinom preventivnih bolesti, karakterišu sadašnjost. Takođe, tuberkuloza, i pored svega, još uvek nije bolest prošlosti. Zarazne bolesti, koje su bile u prošlosti na teritoriji Republike Srbije, zahvaljujući radu zdravstvene službe, smanjene su i ne predstavljaju u ovom trenutku tako veliki problem. Sa dramatičnim pogoršanjem životnog standarda u poslednjoj deceniji i po, zbog ekonomske krize, povećao se i potencijalni rizik za masovno javljanje određenih zaraznih bolesti i epidemija širih razmera. Pošto smo čuli različita mišljenja u vezi zakona, moram da podsetim na nekoliko stvari, svakako konsultujući određene institucije i stručnjake. Jedna informacija se odnosi na izveštaj Instituta za zdravstvenu zaštitu zdravlja Srbije "Dr Milan Jovanović Batut". Ta analiza se odnosi na 2002. godinu i u toj analizi se kaže – u 2002. godini u Republici Srbiji od posledica akutnih zaraznih bolesti umrlo je 149 lica, stopa mortaliteta 1,99 na sto hiljada stanovnika, što je najviša stopa u poslednjih pet godina ili 32 posto više u odnosu na 2001. godinu. Distribucija umrlih prema uzrastu pokazuje da je stopa mortaliteta najviše dece u prvoj godini života i iznosi 11,38 na sto hiljada odojčadi. Značajne stope mortaliteta beleže se i kod starijih od 60 godina. Najveći broj smrtnih ishoda vezan je za plućnu tuberkulozu – 46 umrlih, virus HIV – 32 umrla, bakterijski meningitis – 28 umrlih i akutni hepatitis – osam umrlih. Da li uvek podaci dovoljno govore da moramo imati ovaj zakon. Možda su mišljenja drugačija. Kada se radi o sanitarnom nadzoru, tačno je što je kolega iz SRS govorio o stanju vodovoda u Srbiji. Ja ću podsetiti na nekoliko stvari iz izveštaja Instituta za zdravstvenu zaštitu Srbije "Dr Milan Jovanović Batut". Rezultati ispitivanja vode za piće ili gradske vode u toku 2002. godine na teritoriji centralne Srbije pokazuju mikrobiološku neispravnost veću od pet posto ispitanih uzoraka u 45 procenata kontrolisanih vodovoda, a fizičko-hemijsku neispravnost veću od 20 procenata ispitivanih uzoraka u 36 kontrolisanih vodovoda, a neispravnost u 17 procenata kontrolisanih vodovoda. Da li je ovo razlog, smatram da jeste, za donošenje zakona. Reći ću vam nešto i o hemijskoj ispravnosti namirnica opšte upotrebe. Piše, hemijska ispravnost namirnica iznosila je 8,91%, s tim što su namirnice iz zanatske proizvodnje bile ispravne u 13,22%. Mikrobiološka neispravnost namirnica opšte upotrebe iznosila je 8,10%, a fizičko-hemijska je 1,75%. Visoku neispravnost pokazivali su uzorci iz prometa, čak 34,19%. Kada se imaju na umu ovakve činjenice i kada se raspolaže sa ovakvim podacima, onda je više nego jasno da su zakoni preko potrebni. Na kraju, dovoljno je reći da Republika Srbija prvi put ima svoj zakon o sanitarnom nadzoru. To je važna činjenica od koje se ne može pobeći. Ako se podsetimo nekih stvari iz istorijata, mi smo taj zakon imali u srednjem veku. Medicinski hilandarski kodeks srednjeg veka govori o spisu zaraznih bolesti. Dakle, čak i tada. Prema tome, sva diskusija da li su nam zakoni potrebni ili ne i da li su ova dva zakona potrebna pada u vodu. Zakoni su potrebni i Demokratska stranka Srbije će podržati ove zakone. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vesna Lalić, a neka se pripremi narodni poslanik Gordana Čabrić.
Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, letos smo usvojili prvi od sistemskih zakona, a to je Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima. Znate da je to bio početak reforme zdravstvenog sistema, bar što se tiče naše Skupštine. Sada su na dnevnom redu dva prateća zakona, zakon o sanitarnom nadzoru i zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Oni su, pre svega, nastavak usaglašavanja naših zakona sa zakonima Evropske unije. Osim toga, Ustavnom poveljom su preneta ovlašćenja saveznih organa na republički nivo, pa je zato bilo neophodno da se uskladi obim ovlašćenja svih drugih republičkih zakona i da se prihvate i neka efikasnija i racionalnija rešenja unutar zdravstvenog, odnosno sanitarnog nadzora. Pri tome treba razmišljati i o promeni Zakona o lokalnoj samoupravi i o osnivanju preduzeća i organizaciji privatnog sektora i razvoju privatnog preduzetništva. Ovim zakonom uređujemo poslove, način i postupak vršenja sanitarnog nadzora, oblasti i objekte koji podležu sanitarnom nadzoru, sanitarne uslove koje ti objekti treba da ispunjavaju i naravno, ovlašćenja, prava i dužnosti sanitarnih inspektora. Oblasti koje podležu sanitarnom nadzoru su, pre svega, zaštita stanovništva od zaraznih bolesti, zdravstvena ispravnost životnih namirnica i predmeta od opšte upotrebe u proizvodnji, prometu i uvozu, kao i javno snabdevanje stanovništva vodom za piće. Najviše bih se osvrnula ovde na ovlašćenja, prava i dužnosti sanitarnih inspektora. Oni, kao ni do sada, ne utvrđuju samo sanitarno-higijenske i zdravstvene uslove za lokaciju objekata pod sanitarnim nadzorom, već utvrđuju da li je idejni projekat usklađen sa izvodom iz urbanističkog plana i daju sanitarnu saglasnost na idejni projekat. Ovlašćenja sanitarnih inspektora se proširuju i na objekte u kojima se ne obavlja delatnost pod sanitarnim nadzorom, ako su u tim objektima higijenski uslovi takvi da mogu ugroziti život ili štetno uticati na zdravlje zaposlenih ili drugih lica. Propisana su nova ovlašćenja sanitarnih inspektora u postupcima sanitarnog nadzora nad zdravstvenom ispravnošću životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe koji se uvoze; neposredni zdravstveni nadzor nad prometom životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe na graničnim prelazima i drugim mestima na kojima se vrši carinjenje, zatim precizno utvrđivanje sanitarnog inspekcijskog nadzora i nad licima, njihovim stvarima i prevoznim sredstvima na graničnim prelazima. Rekli smo da su iz ovog zakona izuzeti poslovi inspektora koji se odnose na prečišćavanje i odvođenje otpadnih voda i drugih otpadnih materija, kao i na proizvodnju i promet otrova i drugih opasnih materija i zaštita od štetnog dejstva izvora jonizujućih zračenja. Što se tiče preventivnog nadzora, tri su definisane delatnosti u oblastima koje su najvažnije za nas - zdravstvena delatnost, javno snabdevanje stanovništva vodom za piće i proizvodnja životnih namirnica putem industrijskih postrojenja i uređaja, koji moraju imati sanitarnu saglasnost na idejni projekat, odnosno sanitarnu saglasnost za korišćenje objekata. Sva preduzeća i svi preduzetnici, osim navedenih, mogu da započnu obavljanje delatnosti bez prethodne saglasnosti, odnosno pribavljanja sanitarne saglasnosti, ali je utvrđena njihova obaveza i odgovornost da pre početka rada ispune propisane uslove. Što se tiče kaznenih mera, minimalne kazne su do sada bile simbolične – 100 dinara, a sada su povećane na 5.000 dinara. Ova kazna se odnosi na zaposlena lica i u slučaju da se ne održava higijena u objektu, a ostale maksimalne kazne su od 400 hiljada do milion dinara. Nešto bih rekla i o siromašnim četvrtima, nehigijenskim naseljima. Prema jednom istraživanju još iz daleke 1996. godine, ima oko 200 takvih naselja, koja imaju oko 120.000 stanovnika. Tu je većinom siromašno stanovništvo romskog porekla i raseljena lica. Opšta odlika ovih naselja je loša komunalna infrastruktura, zagađena životna sredina, nedostatak zelenih površina i javnih sadržaja. To su sve značajna žarišta zaraznih bolesti, koje se lako šire u takvim uslovima. Generacije starijih pamte epidemiju variole vere, tada malo poznatu bolest, koju je bilo teško dijagnostikovati, koja je izbila u naselju na Kosovu i Metohiji, sličnom gore opisanom. Stres kome smo mi kao narod niz godina izloženi, hronične bolesti, razne vrste zračenja, pa čak i sunčevog, atakuju na naše zdravlje. Neodgovorno i neorganizovano se kroz grad prenose razni otrovi koji u slučaju havarija ugrožavaju živote građana. U toku ove godine desilo se nekoliko eko-incidenata, i to su uglavnom bila neispravna i dotrajala transportna sredstva. Nije mi poznato da je neko krivično odgovarao za ove propuste. Svim ovim zakonima koji će doći na red ove stvari će se daleko više sprečavati. Mere koje predviđaju ova dva zakona konačno ovu našu zemlju mogu da dovedu do visokih standarda zdravstvene zaštite, da nam se ne dešavaju zatvaranje porodilišta zbog infekcija, trovanja po obdaništima i sl. Konačno, da se uzdignemo iznad statusa zemlje sa povećanim rizikom od obolevanja od zaraznih, odnosno prenosivih bolesti. Tako ćemo lakše ući u Evropu, a G17 plus će zaista podržati ovaj zakon. Ovog puta bih se osvrnula na komentare gospodina Paje Momčilova iz Srpske radikalne stranke, na njegov govor u petak, kada je pominjao Odbor za zdravlje i porodicu. Moram da kažem da smo dva minuta pre početka sastanka od Ministarstva dobili njihov odgovor na dopis koji smo im uputili. Ispred sebe imam taj dopis. On je upućen 12. maja 2004. godine. Odgovor Ministarstva, koji je bio jako bitan, o kome smo mi na jednom celodnevnom sastanku raspravljali, stavljen je pod tačkom razno. Ja zaista nisam imala vremena da pročitam taj odgovor. Kada sam došla kući onda sam detaljno, tačku po tačku, pročitala i videla da je sve to bilo objašnjeno i meni je tada bila potpuno jasna situacija. Ako se iz jednog dopisa koji ima šest listova izvuče jedna reč, ako se izvuče iz konteksta, onda ona zaista ništa ne znači. To ubuduće ne treba da se dešava, da se bitne stvari koje dolaze iz Ministarstva stavljaju pod tačkom razno. Toliko o tome. Kao lekar bih još rekla da bih volela da sledeći sistemski zakon koji bude u proceduri bude zakon o lekarskim komorama. Vreme je da lekari imaju jednu esnafsku organizaciju i da mogu da leče svoje pacijente i građane onako kako to dolikuje svima nama.
Izvolite, replika, narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, javio sam se jer sam direktno prozvan da sam citirao nešto što je istrgnuto iz konteksta i što ne stoji, a ne razumem kakve veze ima odlučivanje o svemu tome, jer sam govorio o jednom maniru i poštovanju Odbora za zdravlje od strane ministra, koji ne dolazi na sednice Odbora kada se raspravlja o bitnim zakonima. To je bio slučaj sa Zakonom o lekovima, to se ponovilo i sa ova dva zakona. Nemam ništa protiv što on ne dolazi, nisam ni posebno žalostan, da se odmah razumemo. Ono što ste kazali da vam je podmetnuto na brzinu, molim vas, rasprava je vođena o tome. Može se zapisnički videti to, pa ste se mogli uveriti i tada; materijal je dat na tri-četiri stranice, a kažete da niste mogli da pročitate, o njemu se vodila rasprava. Kako se glasalo - glasalo se. To je odluka. Znači, ne razumem o čemu pričate. Recimo, šta kaže jedan od tih zaključaka - ne dovodi se ni na koji način u pitanje zatvaranje fabrike za izdvajanje separata iz plazme. Kaže - nijednim dokumentom. Pa, idite, molim vas, na internet pa pogledajte, evo, kod mene je u ruci dokument Svetske banke, koja jasno kaže ovako - ovim projektom podržaće se i uspostavljanje frakcionacije ugovorene plazme van zemlje, kako bi se obezbedile dovoljne količine krvnih produkata. Evo dokumenta, to piše. Mi smo glasali za onakve zaključke zbog ovoga. Nemojte da vraćate ponovo te zaključke. Ako ćemo ih vraćati, onda treba da ih vratimo anketnom odboru da se slučaj raspravi, pa da vidimo da li su tri osobe zaražene HIV-om morale da se zaraze i da li se konsekvence koje su iz toga proistekle na takav način sprovode. Samo toliko.
Za reč se javila narodni poslanik Gordana Čabrić.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine ministre, poštovano predsedništvo, dosta toga je rečeno na temu ova dva zakona koja su na dnevnom redu. Ne bih želela da ponavljam ono što je već izrečeno, ali bih htela da naglasim zbog čega su nam ovi zakoni potrebni i zašto je neophodno da se ovi zakoni upravo sada usvoje i da se sa njihovom primenom što pre krene. Naime, bilo je potrebno sa nadleštva saveznog nivoa, znači važio je savezni zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, a isto tako i o sanitarnom nadzoru, spustiti na republički nivo tu nadležnost i tačno definisati prava i obaveze zdravstvenih inspektora, kao i pravnih i fizičkih lica, iz oblasti koje su definisane ovim zakonima. A, to su najvažnije oblasti ljudske delatnosti. To su, dakle, oblasti zdravstvene zaštite, oblast kontrole sanitarne i higijenske ispravnosti vode za piće, oblast ugostiteljstva, oblasti školstva, turizma, trgovine itd. Zašto su nam ovi zakoni neophodni? Naime, primenom ovih zakona mi ćemo omogućiti adekvatnu kontrolu robe, odnosno kontrolu životnih namirnica koje se kod nas proizvode, a znamo da se borimo za izvoz na evropsko i svetsko tržište. Tog izvoza ne može biti ukoliko nemamo higijenski ispravne namirnice, ali ne treba zaboraviti ni to da moramo veliku pažnju obratiti i na uvoz namirnica koje neprekidno dolaze kod nas, odnosno treba pooštriti tu kontrolu primenom ovog zakona. Šta je to još ovim zakonima stavljeno u prvi plan, a do sada nije bilo - zoonoze. Zoonoze su bolesti koje se prenose od životinja na ljude. Primetili smo da se poslednjih godina ponovo javljaju u većem broju, a to su - besnilo, bruceloza, trihineloza, mišja groznica i dr. Zatim, ovim zakonom je omogućeno da se prati pojava SARS-a, a znamo kakvu je paniku ova bolest izazvala među stanovništvom i brigu među zdravstvenim radnicima do sada, jer se radilo o jednoj sasvim novoj i nepoznatoj bolesti. Sada je još jedna oblast ovim zakonima jasno definisana. To je oblast delatnosti higijenske nege i ulepšavanja. Naime, svi smo svedoci da se javlja veliki broj salona za lepotu, gde se primenjuju različite metode kod kojih dolazi do narušavanja integriteta kože, a samim tim i do mogućnosti prenošenja zaraznih bolesti. Ovim zakonom se definiše stručna sprema ljudi koji će moći da rade u ovim salonima, a samim tim se definiše i način njihovog rada, odnosno biće podvrgnuti kontroli sanitarnih inspektora. Ovim zakonima predviđena je i saradnja sa veterinarskom inspekcijom u cilju praćenja kretanja zaraznih bolesti. Na kraju, rekla bih nešto što bi trebalo da nas podseti na to kakvu sliku svet ima o nama. Naime, u medijima sam pre jedno 20-tak dana čula šta su novinari iz Kanade preporučili svojim građanima u vremeodržavanja Olimpijskih igara u Grčkoj. Rekli su im da, koliko god je moguće, zaobiđu zemlju Srbiju, da idu svim drugim putevima, jer u Srbiji vladaju tifus i druge teške zarazne bolesti, koje nisu prisutne u drugim zemljama, da ima blokade puteva itd. Mi ne možemo od ovakvog mišljenja da se odbranimo ukoliko nemamo jedinstven zakon koji ćemo da primenjujemo, i ovde, prema nama, ali i da kontrolišemo one namirnice koje će uspeti da odu na evropsko, odnosno svetsko tržište.Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Goran Davidović.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zadovoljstvo mi je da danas ovo svoje obraćanje započnem jednom narodnom mudrošću koja kaže da ko sada nema vremena za zdravlje, kasnije će morati da odvoji vreme za bolest. Mi smo u prilici da usvajanjem ova dva zakona koja su danas na dnevnom redu Skupštine praktično pokažemo da kao Vlada a i kao poslanici imamo vremena za zdravlje našeg naroda i da, praktično, ovo drugo vreme, vreme za bolest, skratimo. Međutim, na zdravlje ljudi utiču danas mnogi faktori, od kojih faktori životne sredine svakako imaju jednu od vodećih uloga. Zadatak ljudi je da učine tu sredinu što pogodnijom kako bi živeli duže, produktivnije i srećnije. Životna sredina predstavlja značajan činilac u očuvanju i unapređenju zdravlja. Kao najvažniji preduslovi za održavanje i unapređenje zdravlja smatraju se dovoljne količine zdravstveno ispravne vode za piće, pravilno uklanjanje tečnih i čvrstih otpadnih materija, dobar kvalitet vazduha i zemljišta, dobri uslovi stanovanja i rada, dozvoljeni nivoi buke, pravilna ishrana, dobar kvalitet i zdravstvena ispravnost namirnica. Odavno je primećeno da neodgovarajući uslovi životne i radne sredine znatno utiču na zdravlje. Među faktorima koji negativno utiču na zdravlje svakako ćemo izdvojiti ove patogene agense i njihove vektore i rezervoare: fizički i hemijski agensi koji su prisutni u životnoj sredini nezavisno od ljudskih aktivnosti, a koji mogu štetno delovati na zdravlje svojim prisustvom, npr. radionukleidi, ultraljubičasto zračenje ili nedostatak određenih supstanci kao što su jod, selen; štetni fizički i hemijski agensi nastali ljudskim radom, na primer sumpordioksid, azotni oksidi, aromatični ugljovodonici, tečan i čvrst otpad. Efekti svih ovih agenasa mogu se povećavati ili smanjivati ljudskim intervencijama i aktivnostima. Snabdevanjem zdravstveno ispravnom vodom za piće i izgradnjom kanalizacije, sakupljanjem otpada iz domaćinstava i industrije umnogome se smanjuje rizik obolevanja od bolesti koje se prenose putem vode i hrane. Upravo smo danas u prilici da na jedan pravi način regulišemo ovu oblast, a to je donošenjem ova dva zakona. Uzimajući u obzir da se sanitarni nadzor definiše kao inspekcijski nadzor nad primenom zakona i drugih propisa i nad sprovođenjem propisanih mera u oblastima pod sanitarnim nadzorom, sa ciljem zaštite zdravlja stanovništva, ovim zakonom danas praktično potvrđujemo našu brigu i brigu naše zemlje, odnosno Republike Srbije za njeno stanovništvo. Zakon o sanitarnom nadzoru predstavlja pravni akt kojim se jedinstveno propisuju opšti i posebni sanitarno-tehnički i higijenski uslovi za sve objekte koji, u skladu sa ovim i drugim zakonima, podležu sanitarnom nadzoru. Obezbeđivanje tih uslova, kao i stalni i neposredni nadzor nad kontrolom njihove ispunjenosti jedan je od uslova ostvarivanja sveukupne preventivne zdravstvene zaštite, što upravo pokazuje da imamo vremena za zdravlje, i da to treba da bude put, a ne vreme za bolest. Navedenim zakonom bilo je uređeno pitanje nadležnosti Ministarstva zdravlja u delu vršenja inspekcijskog nadzora u oblasti sanitarno-higijenske i protivepidemijske zaštite stanovništva, kao i u delu koji se odnosi na definisanje organizacije, ovlašćenja i načina rada sanitarnih inspektora. Podsetiću vas, stupanjem na snagu Ustavne povelje preuzeli smo veliku obavezu na sebe, jer je Savezni sekretarijat za rad, zdravstvo i socijalno staranje prestao da postoji, pa smo morali da taj problem svedemo na dve republike, Srbiju i Crnu Goru, i da praktično definišemo tu oblast jednim valjanim zakonom. Pre svega nadležnost za vršenje nadzora iz onih prethodnih saveznih propisa koji bi se odnosili na zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti koje ugrožavaju celu zemlju, zatim zdravstvenu ispravnost životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe i sanitarni nadzor na državnoj granici. Mi smo danas u prilici da kvalitetnim predlogom ova dva zakona imamo na jedan adekvatan pravni način regulisane ove oblasti u Republici Srbiji. Nova sistemska rešenja u oblastima uređivanja lokalne samouprave, planiranja i uređenja prostora, izgradnje objekata, osnivanja preduzeća, organizacije privatnog sektora i razvoja preduzetništva,svakako, procesom usklađivanja odredbi zakona o sanitarnom nadzoru poboljšaće i ovaj sam zakon. Donošenjem Zakona o ministarstvima određene oblasti inspekcijskog nadzora preuzete su iz nadležnosti Ministarstva zdravlja i definisane su kao oblasti u nadležnosti Ministarstva nauke i životne sredine. Zakon predstavlja novi projekat jasno definisanih prava i dužnosti sanitarnih inspektora i stranaka u postupcima sanitarnog nadzora čime se u potpunosti ostvaruje primena pravnog načela zaštite prava građana i zaštite javnog interesa. Sa druge strane, mi imamo danas, zahvaljujući ovim zakonima, jednu racionalnu podelu poslova u oblasti sanitarnog nadzora na celoj teritoriji Republike Srbije i, naravno, racionalnu raspodelu nadležnosti između Ministarstva zdravlja, odnosno sanitarnih inspektora i drugih državnih organa sa kojima se definiše delokrug rada. Osnovna načela ovog zakona, koja svakako preporučuju ovaj zakon poslanicima da bude usvojen u ovoj skupštini, jesu: načelo sveukupne preventivne zaštite zdravlja stanovništva u oblasti higijenske i protivepidemijske zaštite zdravlja; načelo jedinstvenog i efikasnog postupanja organa državne uprave u obavljanju inspekcijskih poslova u oblastima i nad objektima koji podležu sanitarnom nadzoru i načelo zakonitosti kojim se izražava ideja vladavine prava u društvu i podvrgnutost svih pojedinaca, organa i organizacija, pravnih i fizičkih lica definisanim pravnim normama. Na ovaj način praktično imamo priliku da donošenjem ovog zakona regulišemo na pravi i valjan način ove oblasti i da sprečimo, suzbijemo i eliminišemo, iskorenimo zarazne bolesti u našoj republici. Takođe, jedna od novina je da se zakonom o sanitarnom nadzoru u skladu sa određenim načelima precizno definiše obim ovlašćenja sanitarnih inspektora u postupcima sanitarnog nadzora u oblasti zdravstvene ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe za proizvodnju, promet i uvoz. Dosadašnja iskustva govore da je ovakav način uređenja nadležnosti dobar, pravilan i potpun, ali ovlašćenja sanitarnih inspektora u ovoj oblasti su brojna i usmerena su na preduzimanje mera u pogledu efikasnije i bolje zdravstvene kontrole životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe, zatim uslova pod kojima se te namirnice, odnosno predmeti stavljaju u promet i lica koja rade sa ovim namirnicama. Jedna od novina u ovom zakonu je propisivanje novih ovlašćenja sanitarnih inspektora u ovim postupcima sanitarnog nadzora, koji će svakako poboljšati na terenu njihovu efikasnost i sam rad. Inspekcijski sanitarni nadzor u oblasti javnog snabdevanja stanovništva zdravstveno ispravnom vodom za piće podrazumeva i utvrđivanje sanitarno-tehničkih i higijenskih uslova izgrađenog, dograđenog ili rekonstruisanog objekta za javno snabdevanje stanovništva vodom za piće, kontrolu higijenske i zdravstvene ispravnosti vode za piće, kontrolu sanitarno-higijenskog stanja u ovim objektima, kao i zdravstvenog stanja lica koja rade na poslovima snabdevanja stanovništva vodom za piće. Upravo ove informacije o kojima je kolega iz poslaničke grupe govorio jasno potvrđuju neophodnost i potrebu za donošenjem ovakvog zakona. Ovom prilikom istaći ću da će verovatno jedan broj ovih zakonskih akata biti dopunjen. Iz postojećeg Zakona o sanitarnom nadzoru brišu se ranije utvrđene oblasti koje se odnose na prečišćavanje i odvođenje otpadnih voda i drugih otpadnih materija iz naselja, industrijskih i zdravstvenih objekata putem postrojenja i uređaja, u postupku usklađivanja zakona o sanitarnom nadzoru sa novim zakonom koji se odnosi na komunalne delatnosti, zakonom o životnoj sredini i Zakonom o ministarstvima. Na ovaj način je praktično otvoren put da se ova oblast u našoj zemlji na što valjaniji način uredi. Ovom prilikom napominjem da Zakon o sanitarnom nadzoru, kada ga posmatramo u celini, predstavlja skup prava i obaveza ovih sanitarnih inspektora i ovlašćenja sanitarnih inspektora utvrđenih ovim zakonom, ali i svim drugim sistemskim zakonima kojima se uređuju pojedine oblasti, kao što su ovi zakoni koje sam pomenuo. U tom smislu jedan od ciljeva koji želimo da postignemo donošenjem ovakvog zakona jeste sistematizovanje svih prava i obaveza sanitarnih inspektora u postupcima sanitarnog nadzora kroz jedan zakon, odnosno zakon o sanitarnom nadzoru. Danas smo u prilici da glasanjem za jedan ovakav zakon apsolutno ostvarimo ovaj svoj cilj. Osnovna korist koja se postiže donošenjem ovog zakona je uspostavljanje upravo te pravne sigurnosti fizičkih i pravnih lica u svim oblastima pod sanitarnim nadzorom. Ova sigurnost postiže se potpunim preciziranjem suštinskih pitanja, kao što su: koje su oblasti pod stalnim sanitarnim nadzorom; zatim koji su to poslovi koje mora da obavi sanitarni inspektor u postupku sanitarnog nadzora; kakva su prava i obaveze svih fizičkih i pravnih lica koja obavljaju neku od delatnosti pod sanitarnim nadzorom. Zatim, koji su to uslovi koje fizička i pravna lica moraju da ispune pre započinjanja obavljanja delatnosti pod sanitarnim nadzorom; koje su to mere koje sanitarni inspektor može naložiti u postupku sanitarnog nadzora, kao i kakve su kazne u slučaju nepoštovanja propisanih odredbi. U ime Demokratske stranke Srbije mogu da kažem da će poslanička grupa DSS podržati ova dva zakona, koja su zaista dobra i svakako će poboljšati kvalitet zdravlja našeg stanovništva, u nadi da će se što pre pred ovom skupštinom naći i drugi zakoni iz oblasti zdravstvene zaštite, koji će na što bolji način urediti ovu oblast u našoj zemlji.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, pred nama se nalaze dva predloga: Predlog zakona o sanitarnom nadzoru i Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, oba su iz oblasti zdravstva, oba su pomoćna tzv. tehnička zakona. Mogu da kažem da je dobro da se oni danas nalaze pred nama, zato što je jako važno da se oni nađu u nekim našim praktičnim, realnim životima. Kakva je situacija na terenu? Zaista imamo jako mnogo primera, ako pogledamo samo ono što je poslednjih godina objavljeno u medijima. Recimo, problem sa pijaćom vodom u Topoli, sa epidemijom u Topoli; zatim, problem sa pijaćom vodom u mnogim selima. Neću da pominjem kakvu vodu piju naši građani koji žive na selu; vodu koju deca u selu piju iz školskih bunara; situaciju sa trovanjima hranom u obdaništu u Beogradu; situaciju u jednom romskom naselju, u okolini mog grada Valjeva, koje se zove Balaćka i u koje kad uđete, ulazite u rani srednji vek, jer u tom naselju se voda pije, verovali ili ne, sa potoka. Dakle, to je neka naša realna situacija. Zbog toga smatram da je jako važno da se ovi zakoni danas nađu pred nama i da oni krenu u primenu u praksi. Oba ova predloga zakona, i Predlog zakona o sanitarnom nadzoru i Predlog zakona o zaštiti zdravlja stanovništva od zaraznih bolesti, usaglašena su sa onim što od nas traži Evropska unija, sa direktivama koje Evropska unija od nas traži. Usaglašeni su i sa Komisijom Evropske zajednice i sa Svetskom zdravstvenom organizacijom. Ono što je meni najvažnije, oni su usaglašeni i sa trenutnim stanjem u ovoj zemlji, sa onim što je nama ovde potrebno, sa konkretnim stepenom razvoja našeg sanitarnog nadzora i sa našom epidemiološkom situacijom. Oba predloga usklađuju svoju oblast sa novim pravnim propisima. Time se stvara situacija za nesmetanu i organizovanu zaštitu zdravlja stanovništva, što je i ustavna kategorija. Napominjem član 30. stav 1. Ustava Republike Srbije. Samim tim se naš pravni sistem dalje usklađuje sa pravnim sistemom Evrope, Evropske unije i, što je najvažnije, tom harmonizacijom se postiže nesmetani razvoj i promet robe i lica. Uz sve to, moram da napomenom da postoji jedan stepen neusklađenosti nadležnosti sa saveznog ranga na republički. Ovim dolazi do prenošenja jednog dela nadležnosti sa saveznog na republički nivo. Zbog toga je jako važno da se donesu ovi novi zakoni koji su, zapravo, usaglašeni i koji upravo moraju da donesu nove suštinske, pravne i terminološke promene u ovoj oblasti. Kada govorimo o zakonu o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, njime se uređuje zaštita stanovništva od zaraznih bolesti, zatim sledi jedna lista ne samo bolesti koje su dobro poznate i lekarima i laicima, nego i nekih bolesti koje su se pojavile ili su identifikovane u skorije vreme. Isto tako, pojavljuje se u toj listi jedan deo bolesti koje se prenose sa životinja (zoonoza), za koje mislim da su izuzetno važne da se nađu u ovoj oblasti. Zapravo, nije zatvorena lista i to smatram prednošću ovog zakona. Sve ove bolesti ugrožavaju zdravlje stanovnika naše republike. Jako je važno da se njihovo suzbijanje sprovodi na pravi način. Zatim, ovim zakonom se utvrđuju i obavezna ponašanja, čitav repertoar ponašanja u sferi javnog života, i to, recimo, u sledećim oblastima: u oblasti celokupne zdravstvene zaštite; u oblasti ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe; u oblasti javnog snabdevanja tekućom vodom za piće; u oblasti uslužnih delatnosti (ugostiteljstvu, turizmu), kulturi, obrazovanju, sportu, fizičkoj kulturi, rekreaciji itd. Ovaj zakon precizno uređuje obim prava i obaveza svih učesnika u postupcima ostvarivanja prava na zaštitu od zaraznih bolesti, kao i ovlašćenja organa u čijem je delokrugu rada kontrola i primena zakona. Ovo smatram naročito važnim zato što nećemo moći, po našem starom običaju, da sležemo ramenima i da se proglašavamo nenadležnim za sve ono što nećemo ili ne umemo da uredimo. Time se uspostavlja odgovornost svake karike u lancu zaštite zdravlja i time svaki građanin u ovoj zemlji može da ostvari svoja prava brzo, jednostavno i na pravi način. Šta je još prednost ovog zakona? Njegovom primenom se postiže solidna raspodela poslova između zdravstvenih službi na celoj teritoriji naše republike, ali i racionalna raspodela nadležnosti između drugih državnih organa. Zakon o sanitarnom nadzoru takođe ima jako mnogo prednosti, koje sam navela kada sam govorila o prethodnom zakonu, a pre svega mislim na usaglašenost sa zakonima i direktivama Evropske unije, kao i sa zakonima savezne države. Zatim, praćenje savremene problematike i inovirane savremene terminologije; precizno uređenje nadležnosti organa koji sprovode postupke sanitarnog nadzora i jasno data ovlašćenja sanitarnih inspektora i stranaka u postupku sanitarnog nadzora. Dakle, ovaj zakon daje novija, savremenija i efikasnija rešenja koja pomažu svakom našem građaninu da brže ostvari svoja prava. Zbog čega DSS hoće da glasa za ove zakone? Zbog dve stvari. Pre svega, oba ova predloga uspostavljaju institucije, što je jako važno. Dalje, daje odgovornost svake institucije za poverene joj poslove, isto tako, kontrolu poslova koje te institucije vrše. Dakle, niko ne može neovlašćeno i samoinicijativno da radi neke poslove, nego su oni precizno određeni, dat je obim poslova, dat je okvir u kome se mogu kretati i nikako drugačije. Ono što je najvažnije i zbog čega DSS hoće da podrži ove zakone jeste to što svakodnevna primena ovih zakona omogućava našim građanima da mnogo jednostavnije, brže i efikasnije ostvare svoja prava, jer ako se zna podela poslova i ako se zna ko za šta odgovara, onda je krajnje jednostavno kontrolisati i pomoći ljudima da svoja prava ostvare. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Izvolite, narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, znate, dobro je što se ova diskusija čula ovde pred građanima Srbije. Kada se nalazimo u predizbornim kampanjama onda se svi zaklinjemo da ćemo raditi isključivo u interesu građana. Šta je najveći interes građana? Zdravlje, zdravlje, zdravlje, rekla bih opet, samo zdravlje, a potom rast privredne proizvodnje, samim tim rast standarda, ali ukoliko čovek nema zdravlje, verujte, nije mu mnogo bitno šta će se dešavati na ovoj drugoj strani. Ko je najodgovorniji za zdravlje stanovništva u Republici Srbiji? Prvo, svaki građanin kao pojedinac je najodgovorniji za svoje zdravlje. Naravno da potom sledimo i svi mi koji smo se po Hipokratu zakleli da ćemo raditi u skladu očuvanja zdravlja svakog stanovnika i pacijenta pojedinačno, naravno da je tu odgovorno i Ministarstvo, a naravno da smo tu odgovorni i mi kao narodni poslanici koji sigurno značajno utičemo na donošenje, a danas ili sutra na sprovođenje istih tih predloga zakona. Ja sam u prvom javljanju rekla da će poslanička grupa SPS apsolutno podržati ova dva zakona u celini bez ikakve primedbe. Htela bih još jednom da podvučem zašto ćemo mi glasati za ove zakone. Pod broj jedan, zato što se ovde radi o dva zakona koja su od opšteg interesa za građane Srbije. Bilo je komentara da je bilo potrebno uneti malo više decentralizacije, a ja bih rekla da ovi zakoni ne trebaju tu decentralizaciju po svakoj stavci, jer je usvajanjem omnibus zakona u ovoj skupštini u prošlom sazivu sprovedena ta decentralizacija i jedan deo poverenih poslova jesu u AP Vojvodini. Zatim, pod broj dva, želimo da istaknemo da se vidi da su ova dva zakona zaista radili ljudi iz struke, dakle, oni koji poznaju problematiku, šta je to sanitarni nadzor i kakav je problem epidemioloških službi i situacija na terenu. Mi u SPS-u smo se uvek bunili za sve tzv. kabinetske zakone koje su pravili neki teoretičari, a oni praktično ne znaju šta to znači rad sa ljudima na terenu, nikada nisu proveli jedan radni dan sa pacijentima. Priznaćete da razlika ipak postoji i, što je značajno, u izradi ova dva predloga zakona to se zaista može primetiti. Predlog zakona o sanitarnom nadzoru, naravno, reguliše kompletne oblasti kojima će se baviti. Reguliše obaveze, mere i način sprovođenja sanitarnog nadzora od strane sanitarnih inspektora, sa jedne strane, ali isto tako i obaveze onih koji podležu sanitarnom nadzoru. Taj sanitarni nadzor zapravo ima jednu osnovnu funkciju, a to je da spreči eventualno pojavljivanje zaraznih bolesti koje mogu nastati usled neadekvatne higijene, zatim zbog neispravne vode (kao životne namirnice), bilo da je u pitanju hemijska ili mikrobiološka neispravnost, i naravno, može nastati zbog neispravnosti životnih namirnica. Ovde smo od kolega imali prilike da čujemo niz takvih slučajeva, koji se, na svu sreću, sporadično dešavaju i nisu poprimili neke ogromne epidemiološke razmere. Ono što je novina u ovom zakonu, a što bi trebalo podržati, jeste sanitarni nadzor koji se odvija na granicama naše zemlje. Do sada nije bilo prilike da se vrši taj nadzor i da se kontrolišu kompletno životne namirnice, kako mi ovde kažemo - proizvodi široke potrošnje koji se uvoze, odnosno ulaze u zemlju. Isto tako, s obzirom da želimo da proradi taj promet na nivou granica pojedinih zemalja, računamo da će te životne namirnice ići u izvoz i one moraju biti ispravne ukoliko ih izvozimo u neku drugu zemlju. Jednostavno, ovo su stvari koje su osnovne, elementarne i moramo da budemo za to da se što pre sprovedu u delo. Ovi zakoni jesu primenjivi. Što se tiče Predloga zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, jasno je rečeno da je to trebalo da bude urađeno pre 10 meseci i da mi kao SPS i ovde prisutna poslanička grupa zameramo što se ovi zakoni nisu i ranije doneli, jer to je obaveza države Srbije. Ustavnom poveljom, gašenjem Savezne Republike Jugoslavije, mi smo bili u obavezi da ove zakone kao samostalna država Republika Srbija donesemo, a još nas obavezuje i Zakon o Akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema država članica Srbije i Crne Gore, kako bi se poboljšao protok lica, životnih namirnica, kapitala, svega ostalog, na nivou ove dve članice. Drugo, ne samo na nivou Srbije i Crne Gore, nego naravno da su ovi elementarni zakoni vrlo jednostavni radi usklađivanja sa zakonodavstvom svih zemalja na nivou Evropske unije. Naravno da je ovde bilo još nekih primedaba i verovatno ćemo ih imati još prilikom razmatranja amandmana koji nas očekuju, ali rekla bih da je u kontekst ovih predloga zakona zbilja smešteno samo ono što treba. Određene oblasti pokrivaju drugi zakoni, kao što je npr. sanitarni nadzor nad otpadnim vodama regulisan Zakonom o komunalnim delatnostima; problematika jonizujućih zraka, o kojima je ovde mnogo bilo reči, naročito onih koji se koriste u dijagnostičke i terapijske svrhe, smeštena je u poseban zakon; i, naravno, briga o otrovnim materijama, o kojima je bilo ovde reči i koje ne treba zanemariti, preneta je na upravu Ministarstva za zaštitu životne sredine. Želim ovde još jednom da podvučem da mi u SPS-u zaista zastupamo stav da je potrebno ministarstvo za zaštitu životne sredine, upravo zbog praćenja svih ovih stvari koje nam se dešavaju, a da ne kažem o tome šta nam se dešavalo ranije. Naravno da mi ne želimo kao socijalisti da idealizujemo ova dva zakona. Nijedan zakon nije idealan, ali ovo su zakoni koji su u ovom trenutku vrlo primenjivi i trebalo bi ih što pre usvojiti. Vreme i život, uslovi života, uslovi sistema i promene kroz koje ćemo mi svi zajedno proći, omogućiće nam da uradimo adekvatnu izmenu i dopunu ovih zakona, ubacivanjem ili izbacivanjem pojedinih odredaba. Mislim da zaista ništa od toga u ovom trenutku za nas nije sporno i zbog toga će poslanička grupa SPS dati podršku po pitanju ova dva zakona. Zahvaljujem.
Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o sanitarnom nadzoru i Predlogu zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SANITARNOM NADZORU (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Goran Cvetanović, Milivoje Vuković, Miroslav Nedeljković, Mileta Poskurica, Branislav Blažić, Dragoslav Milković, Milomir Dunjić i Vjerica Radeta. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o sanitarnom nadzoru, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Goran Cvetanović podneo je amandman na naziv Predloga zakona, naslov iznad člana 1. i član 1. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o sanitarnom nadzoru u članu 1. je definisano da se ovim zakonom uređuju poslovi sanitarnog nadzora, način i postupak vršenja sanitarnog nadzora, određuju oblasti i objekti koji podležu sanitarnom nadzoru i sanitarni uslovi koje ti objekti moraju ispunjavati, kao i ovlašćenja, prava i dužnosti sanitarnih inspektora u postupku sanitarnog nadzora. U ime SRS-a podneo sam amandman na član 1. da se naziv zakona menja i glasi: "Predlog zakona o sanitarnoj inspekciji " umesto "Predlog zakona o sanitarnom nadzoru", kao i da se naslov iznad člana 1. briše, a u članu 1. reč "oblasti" zamenjuje se rečju "delatnosti". Ovo amandmansko rešenje Srpske radikalne stranke je mnogo primerenije od predloženog, a sama reč "oblast" faktički definiše teritoriju, pa je samim tim mnogo primerenije. Sam naziv Predloga zakona o sanitarnom nadzoru nije odgovarajući, pre svega zbog toga što je suština u određivanju mesta, uloga i sadržaja rada sanitarne inspekcije, kao delatnosti u okviru organa državne uprave, pa zbog toga zakon i treba da nosi naziv - predlog zakona o sanitarnoj inspekciji. Sam pojam sanitarnog nadzora je mnogo širi. Uključuje mnoge druge subjekte, poslove i aktivnosti koje po svojoj prirodi ne pripadaju organima državne uprave, a pre svega se misli na poslove preventivne medicinske zaštite, koje obavljaju zdravstvene institucije, fakulteti zdravstvene struke i slično. Sanitarni nadzor predstavlja inspekcijski nadzor nad sprovođenjem zakona i drugih propisa, koji obuhvataju nadzor nad licima i delatnostima, građevinskim objektima, prostorijama, prostorom, postrojenjima i uređajima koji na bilo koji način mogu štetno da utiču na zdravlje ljudi. Suština ovog predloga je da sve što je štetno po zdravlje treba da bude podvrgnuto sanitarnoj inspekciji, odnosno kontroli koja pripada sektoru zaštite zdravlja. Zbog toga smatramo da ministar treba da prihvati predloženi amandman, jer je mnogo bolje i preciznije predlog zakona definisan.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, mislim da je potpuno jasna ova intervencija kolege Cvetanovića. Ja bih samo ukazao na još jednu nepovoljnu situaciju. Mi nismo dobili odgovor Vlade na ove amandmane. Odgovor Vlade na amandmane za zakon o zaraznim bolestima smo dobili u toku popodneva u petak. Prema tome, mi ne znamo šta je Vlada odgovorila i mislim da ovakav način rada nije u redu. Mislim da je kolega Cvetanović potpuno u pravu, jer pošto je sam predlagač zakona u članu 2. već definisao sanitarni nadzor kao inspekcijski nadzor, logično je bilo da se i ovaj zakon tako i naziva; tako se naziva i hrvatski zakon i neki drugi zakoni koji se ovim bave.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Ujedno molim poslanike da čitaju mišljenja koja se nalaze ispred njih. Podeljena su još u petak. Nemojte ostavljati materijale za sobom. Narodni poslanik Milivoje Vuković podneo je amandman na naslov iznad člana 2. i član 2. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a podneo sam amandman na naslov iznad člana 2. Predloga zakona o sanitarnom nadzoru, koji se briše, a u članu 2. st. 1. i 2. menjaju se i glase: "Sanitarni nadzor je inspekcijski nadzor nad sprovođenjem zakona i drugih propisa, koji obuhvataju nadzor nad licima i delatnostima, građevinskim objektima, prostorijama i prostoru, postrojenjima i uređajima koji na bilo koji način mogu štetno da utiču na zdravlje ljudi i sanitarno-higijenske uslove. Sanitarni nadzor je i zdravstveni nadzor na granici i drugim mestima u kojima se vrši carinjenje nad životnim namirnicama i predmetima opšte upotrebe koji se uvoze, kao i sanitarni nadzor na granici nad putnicima, njihovim stvarima i saobraćajnim sredstvima u međunarodnom saobraćaju, u skladu sa posebnim zakonima, potvrđenim međunarodnim ugovorima i međunarodnim sanitarnim konvencijama." Inače, sam pojam sanitarnog nadzora je mnogo širok i uključuje druge subjekte, poslove i aktivnosti koje po svojoj prirodi ne pripadaju organima državne uprave, na primer, poslove preventivne medicinske zaštite, koje obavljaju zdravstvene institucije, fakulteti zdravstvene struke i slično. Suština ovog zakona treba da bude to da sve što je štetno po zdravlje bude podvrgnuto sanitarnom nadzoru, odnosno kontroli koja pripada sektoru zaštite zdravlja. Formulacijama u članu 2. ograničava se sanitarni nadzor i stvara mogućnost da te poslove koji suštinski i organski pripadaju sektoru zdravlja preuzimaju razne interesne grupe i sektori koji nisu kompetentni da ocenjuju uticaj na zdravlje ljudi. Najjednostavniji primer imamo kod vodosnabdevanja. Naime, 23% stanovnika u gradovima u kojima se vodovodi kontrolišu pije mikrobiološki rizičnu vodu, 20% pije fizičko-hemijski rizičnu vodu, dok 14% kombinuju oba ova rizika. To su zvanični podaci Instituta za zaštitu zdravlja "Batut". Ne postoji jedinstvena državna strategija za rešavanje pitanja vodosnabdevanja stanovništva higijenski ispravnom vodom u dovoljnoj količini. Zbog nepostojanja takve strategije svi su u haosu, počev od javnih preduzeća koja proizvode i distribuiraju vodu, preko vodoprivrede, pa sve do institucija koje treba da kontrolišu vodu za piće i organa sanitarne inspekcije. U takvim uslovima organizovanog haosa u ovoj oblasti stvoreni su uslovi za mešetarenje raznih interesnih grupa koje se vrlo dobro organizaciono povezuju. To stanje koriste pojedine interesne grupe koje su se okrenule promociji flaširanih voda mnogobrojnih proizvođača. To možda i ne bi bilo tako loše da je kao u ozbiljnim zemljama pravilno rešeno javno vodosnabdevanje. U tim zemljama flaširana voda je pitanje izbora građana, a kod nas je predmet manipulacije tim istim građanima. Projekat je vrlo jednostavan. Sve je veći broj voda koje se proglašavaju neispravnim, a građani su prisiljeni da kupuju flaširanu vodu, a na tome se neko bogati. Još bih iskoristio prisustvo gospodina ministra da ga upitam da li je upoznat sa radom novoizabranih direktora domova zdravlja u mačvanskom i lozničkom kraju. Mislim da je bilo ozbiljnih prigovora na njihov rad, upućenih nadležnom ministarstvu, ali se ništa ne preduzima, jer se veruje njima, tj. direktorima na reč, jer su oni mahom svi iz G17 plus. Mislim da bi tu prava inspekcijska kontrola imala posla. Kada govorimo o Predlogu zakona o sanitarnom nadzoru i sanitarni inspektori bi imali pune ruke posla, jer mnoge zdravstvene stanice nemaju ni osnovne uslove za rad. Kako rekoste, osnovni cilj donošenja ovog zakona je ostvarivanje sveukupne preventivne zaštite stanovništva. Za početak bih preporučio gospodinu ministru da sanitarni inspektori dođu kada je pijačni dan, pa da na licu mesta, kako kaže član 37, naplate kaznu od zdravstvenih radnika koji se nađu van doma zdravlja u radnoj odeći i obući. Mislim da bi to bila značajna stavka u punjenju osiromašenog budžeta. Na kraju da kažem, amandmanom sam dao opštu definiciju sanitarnog nadzora, a u narednim članovima će moje kolege iz SRS-a detaljnije odrediti sadržinu tog nadzora.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, ovo je ključna stvar. Mislim da moramo ovde biti potpuno jasni. Mi nismo protiv zakona, to je valjda sasvim jasno. Hoću da kažem da su zakoni o sanitarnoj zaštiti u bivšoj Jugoslaviji bili perfektni, kada su kolege socijalisti vodili glavnu reč i ovaj sektor. Imali smo odlične zakone i to je istina koju treba ovde reći. Prema tome, mi sada ne dobijamo nešto što je sasvim novo i revolucionarno, nego nešto što svojom polaznom definicijom, kako je data u stavu 2, derogira ono što je ranije postojalo. Uzeću sebi slobodu da citiram član 2. kako ga je predlagač predložio: "Sanitarni nadzor je inspekcijski nadzor nad primenom zakona, drugih propisa i opštih akata i nad sprovođenjem propisanih mera, u oblastima koje podležu sanitarnom nadzoru, uključujući i kontrolu ispunjenosti propisanih sanitarno-tehničkih i higijenskih uslova (u daljem tekstu: sanitarni uslovi) koje moraju da ispune objekti, prostorije, postrojenja, uređaji, nameštaj, oprema i pribor, namenska prevozna sredstva i lica koja podležu sanitarnom nadzoru, sa ciljem zaštite zdravlja stanovništva." Ako ovo neko uspe da mi ponovi i da kaže šta je ovde sve napisano, ja ću da mu čestitam. Mi smo pošli od opšte definicije i ja ću je pročitati: "Sanitarni nadzor je inspekcijski nadzor nad sprovođenjem zakona i drugih propisa, koji obuhvataju nadzor nad licima i delatnostima, građevinskim objektima, prostorijama i prostoru, postrojenjima i uređajima koji na bilo koji način mogu štetno da utiču na zdravlje ljudi i sanitarno-higijenske uslove." Uporedite ovo, pročitajte, zakoni se pišu za građane, ne pišu se za eksperte. Ko vam ponovi ovu definiciju ili bar polovinu od ovoga što ćete mu vi pročitati, ja ću njemu čestitati. No, ovim našim amandmanom hteli smo da istaknemo značaj sanitarnog nadzora na granicama i zbog toga smo ovaj pasus koji to bliže definiše stavili u svoj amandman. Prema tome, mi ovde ne vodimo nikakvu političku raspravu. Ovog momenta vodimo krajnje stručnu raspravu. Kažem vam, ovde je problem derogiranje ranijeg boljeg zakonodavstva iz vremena kolega socijalista.
Hvala. Da li još neko traži reč povodom ovog amandmana?
Poštovani predsedniče, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, imam primedbu generalno na jezik kojim je pisan Predlog zakona. Pre svega, tu su narušena neka logička pravila da se nepoznati pojmovi objašnjavaju poznatim pojmovima, jer se ovde nepoznati pojmovi razrađuju i dalje nepoznatim pojmovima.
Izvinite, gospodine Ristiću, nemojte se ljutiti, da li mogu da vas zamolim da ne govorimo o jeziku nego o amandmanu.
Moramo da govorimo o jeziku zato što u pravu postoje pravila jezičkog tumačenja propisa, ciljnog ili teleološkog i jezičkog. Jezičko je osnovno tumačenje propisa, a jezičkim tumačenjem ovih propisa nećete doći do suštine. Zbog ovako nejasnog pisanja zakona imaćete veliki broj podzakonskih akata i uputstava, pa ćete na taj način jednu zakonsku materiju izdvojiti iz ove skupštine u nadležnost nekih izvršnih organa vlasti i na njihovu samovolju. Recimo, ovde nije definisan pojam oblasti. Kaže se "oblasti koje podležu sanitarnom nadzoru". Koje oblasti, geografske oblasti ili neke druge oblasti? Znači, taj pojam nije definisan. Pošto me je predsednik opomenuo, neću ponavljati svoje primedbe, ali slažem se sa prethodnim diskutantom da nije moguće tačno razjasniti predmet regulative, odnose koje reguliše ovaj zakon, odnose među ljudima povodom pojedinih stvari, povodom pojedinih usluga, delatnosti koje zakon reguliše, a to je zadatak zakonodavstva – da reguliše odnose među ljudima povodom stvari, a ovde taj pojam nije na jasan način izdvojen. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko traži reč povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Poštovani narodni poslanici, Vlada je, kako vidimo, odbila ovaj amandman. Obrazloženje je verovatno to što se amandmanom pokušava uticati na unutrašnju organizaciju Ministarstva kao jednog organa državne uprave. Slažem se da je možda preambiciozno da se jednim običnim amandmanom sugeriše unutrašnja organizacija Ministarstva, ali sam amandman ipak podneo u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke da bi ministar kao član Vlade možda razmislio o jednom takvom mogućem rešenju i da se možda u nekoj kasnijoj fazi, bilo ovo Ministarstvo ili neko drugo, buduće, eventualno opredeli za takvo rešenje. O čemu se radi? Izvorno, član 3. Predloga zakona kaže da sanitarni nadzor vrši ministarstvo nadležno za poslove zdravlja, preko sanitarnih inspektora, u okviru delokruga utvrđenog zakonom. Amandmanom se predlaže sledeće rešenje: "Sanitarni nadzor iz člana 2. ovog zakona vrši Uprava za sanitarni nadzor u okviru ministarstva nadležnog za poslove zdravlja". To nije tako mala izmena. Naime, umesto da sanitarni inspektori budu direktno pod Ministarstvom, predlažemo osnivanje jednog posebnog organa unutar Ministarstva zdravlja. Mi smo ga u našim predlozima nazvali upravom, a nemamo ništa protiv da se nazove i drugačije, recimo inspektorat, direkcija itd. Šta bismo time dobili? Time bismo dobili da sanitarni nadzor bude malo više odvojen od moguće samovolje Ministarstva odnosno ministra. Dakle, to bi bio organ koji bi bio u sastavu Ministarstva, ali bi bio na neki način samostalan u svom radu i ne bi zavisio u nekim konkretnim slučajevima, sporovima od moguće zloupotrebe političke volje. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Narodni poslanik Mileta Poskurica podneo je amandman na naziv glave II iznad člana 6. i član 6. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu predlažu da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Čujemo iz ove rasprave neke nove momente. Ja sam znao da, osim duhovno-političke veze, ministarstva, ministra i direktore domova zdravlja, bolnica i centara vezuju i finansijske veze, nisam znao da se i sektori bave time, ali svašta ćemo čuti raspravljajući o dva važna zakona. Ali, to je naša stvarnost. Mi se takvih stvari koje su krasili takvi odnosi u nekoj skorijoj prošlosti nismo rešili. Verovali smo da će se to sa izborom novog ministra promeniti, ali svedoci smo u svojim sredinama da se baš mnogo toga ne menja. Ta finansijska komponenta jako vezuje. Sada bih prešao na amandman, a ovo je bila moja impresija. Imam prava malo na impresiju, a uklopiću se u tri minuta vremena. Šta amandman zapravo želi da kaže? U članu 6. koji je Vlada ponudila vidimo da ona reguliše koje oblasti podležu sanitarnom nadzoru. Ne samo što smo temeljno protiv oblasti kao oblasti, kao takve definicije, ona je toliko široka da bismo tu sada mogli da uvedemo mnogo inspekcija da celu oblast regulišemo, građevinsku i neku drugu, hiljadu drugih inspekcija za celu oblast snabdevanja vodom, ispravnost namirnica, tehnologe, koga sve ne? Ipak, hteli smo malo preciznije ove tri postojeće tačke u ovom članu da opišemo i tu smo uradili male izmene, ali smo naš amandmanski predlog obogatili sa još osam novih tačaka, u kojima smo izneli zašto je potrebno da sanitarni nadzor, koji podrazumeva i zdravstveni i inspekcijski nadzor, bude uključen. Hoćemo reći da bi u većini ovih tačaka bilo mesta i za zdravstveni nadzor, makar osoba koje učestvuju u vršenju radnji koje su pobrojane, plus inspekcijski nadzor koji proverava kako se akti sprovode. Šta smo mi to obogatili? Ono o čemu smo inače govorili - zaštitu životne sredine, pa smo dodali značaj otpadnih voda. Zdravstveni nadzor je bitan. Zamislite područja gde se odlažu radioaktivne materije; nije tu potreban samo fizičar koji će proveriti stepen aktuelne ozračenosti. Jedan temeljniji zdravstveni nadzor godinama unazad može da potvrdi ima li veće učestalosti, recimo, malignih bolesti ili nekih drugih. Nije dovoljno samo da se jedno stručno lice iz druge oblasti pojavi iz nadležnog inspektorata; moguće je da će sada sa reformom u Ministarstvu zdravlja i životne sredine postaviti nekakve ažurnije inspekcije, koje sada postoje ali ne stižu do granice. Recimo, kada ih pozovu, pa juriš kolima da nešto ne stoji na carini i da plaća ležarinu. Zatim, tu su i jonizujuća zračenja i promet lekova i medicinskih sredstava. Mi smo se ubili dokazujući kod tog zakona da je samo ovlaš dotaknuta oblast apoteka. Ministru i Vladi onda uopšte nisu bile u interesu apoteke, bila je agencija itd. A videli smo kako funkcioniše nacionalna laboratorija, Amerikanci pregledaju vakcine ili ko sve ne, a nisu ni to sproveli. Tada smo govorili - apoteke su dotaknute. Kako? Ne možete vi a da ne pomenete apoteke u oblasti sanitarnog nadzora; pomenuta je na jednom mestu proizvodnja lekova i ništa više od toga. Šta smo još ubacili? Posebno smo izdvojili one elemente koji bi bili u okviru sanitarnog nadzora, vezano za kontrolu zdravstvenog stanja lica koja su posebnim zakonima stavljena kao kategorija koju treba proveravati, ne samo preko carinskog ili prekograničnog prometa, nego i lica koja učestvuju u proizvodnji lekova, životnih namirnica, ostala lica, upravo u onom segmentu gde se više govori o Zakonu o zaraznim bolestima, a, koliko vidimo, zaštita od zaraznih bolesti je prva tačka ovog nadzora koji će se sprovoditi. Dakle, ne vidim nikakve specijalne prepreke da se naš amandman prihvati i time obogati zakon koliko je to moguće.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, ako se sledi logika kojom je razmišljao moj prethodnik i ako se usvoji definicija koju smo mi predložili, a koja je sveobuhvatna, jasna, precizna i ne dovodi ni do kakvih zabuna, onda će ovaj amandman činiti jednu celinu iz koje će proisteći da se stvarno omogući sveobuhvatnost ovog zakona. Vi pričate i u obrazloženju da je ovo sveobuhvatno rešenje. Mnogi moji prethodnici za ovom govornicom su istakli kao kvalitet ovog zakona - sveobuhvatnost. Mi smo vama pobrojali četiri direktive Evropske unije gde je došlo do preklapanja nadležnosti, do sukoba interesa, do loših rešenja u ovom zakonu. Ni na jedan zahtev nam niste odgovorili. Kako ćete vi regulisati, pošto sada imate zakon, koji je aktuelan, o zabrani pušenja u zatvorenim prostorijama i na javnim mestima. Ko će to da kažnjava, a znamo kakva je situacija? Gde ste vi to smestili da će neko da kontroliše da li se taj zakon sprovodi ili ne? Ko je taj? Ako pogledate ovaj amandman od 6. člana pa bogami sve do 9. člana, vidite da postoji jedan terminološki galamatijas, gde je jako teško čoveku da se snađe. Mi govorimo da ovim amandmanom treba jasno definisati šta sadrži ovaj nadzor. On treba da sadrži sanitarni nadzor, da obuhvata kontrolu sprovođenja zakona i drugih propisa i opštih akata i sprovođenje mera za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti. Nikakve oblasti. Nema - oblast. Oblast je u srpskom jeziku teritorija, omeđena. Drugo, zaštitu zdravstvene ispravnosti životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe u proizvodnji, prometu i uvozu. Treće, zaštitu zdravstvenog stanja stanovništva, odnosno zdravlja ljudi od štetnog dejstva zagađene životne i radne sredine. Četvrto, snabdevanje stanovništva higijenski ispravnom vodom za piće. Peto, uklanjanje otpadnih voda i drugih otpadnih materija iz naselja, industrijskih i zdravstvenih objekata. Šesto, proizvodnju, promet i korišćenje otrova. Sedmo, zaštitu od štetnog dejstva izvora jonizujućih i drugih zračenja. Osmo, proizvodnju i promet lekova i medicinskih sredstava. Zašto ste ovo izostavili? Zašto to Hrvatima treba da radi i sanitarna inspekcija, a zašto kod nas to ne treba? Hoće li to raditi agencija? Evo, 1. oktobra po zakonu je morala da počne sa radom agencija za lekove, a 1. oktobra ta agencija nije imala ni direktora, ni upravni odbor, ni statut. Hvala Bogu, danas ga ima i hvala Bogu, ima stručnjaka koji obećavaju da će kvalitetno raditi taj posao. To treba da istaknemo sa ove govornice. Ali, danas se priča da je ove godine na našem tržištu 60% više uvoznih lekova nego prošle godine, po sredstvima koje je izdvojio Fond, često se kaže i bez tendera. Danas se procenjuje da je 20% lekova ilegalno na ovom tržištu. To priča čitava farmaceutska čaršija. E, to su rezultati brzopletog donošenja složenih zakonskih propisa, na šta smo mi upozoravali, da je potrebno da se ostavi mnogo više prelaznog roka. Kada može Francuska dve godine da sebi da, zašto Srbija ne može bar godinu dana da da. To su rezultati do kojih mi danas dolazimo. To su problemi koje mi danas imamo. Da ne pominjem ovu novu aferu oko vakcine protiv gripa, koja će najverovatnije biti skandalozna. No, molim vas, mi smo u nastavku ovog amandmana lepo dali sve ono što obuhvata ova kontrola i mislimo da je to srpskim jezikom jasno napisano rešenje iz ranijih zakonskih rešenja. Nikakva naša pamet, nikakva naša inicijativa da izmišljamo zakone, nego da sledimo dobru raniju praksu i ono što svet oko nas radi. Eto, samo toliko.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Živodarka Dacin. Molim samo da se u zapisniku ispravi, dakle ne - galamatijas, nego - galimatijas, verovatno.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, pre svega se zahvaljujem kolegi Momčilovu na iznetim zakonskim projektima, koji su postojali u vreme socijalista, ali mi u SPS-u ne žalimo za vremenima koja su prošla, nego računamo da ćemo i u budućnosti praviti još mnogo bolje i kvalitetnije zakone. Što se tiče samog amandmana koji je kolega Poskurica podneo, rekla bih da on možda ne bi ni bio sporan za poslaničku grupu SPS da prosto u ovim elementima nema nešto što smo rekli da je već ugrađeno u postojeće zakone i da je to jedini razlog koji nas onemogućava da glasamo za ovaj amandman. Pre svega, rekli smo da postoji poseban zakon o jonizujućim i drugim zračenjima, pa je to zbog toga ovde suvišno. Zatim, uklanjanje otpadnih voda i drugih otpadnih materija iz naselja, industrijskih i zdravstvenih objekata, jer to postoji u Zakonu o komunalnim delatnostima, i naravno zaštita zdravstvenog stanja stanovništva, odnosno zaštita zdravlja ljudi od štetnog dejstva zagađene životne i radne sredine, i to postoji u Zakonu o sistemu zaštite životne sredine. Dakle, praktično, ovo je nešto što je postojalo i što je prepoznato iz starog zakona, ali smo rekli da je u ovom zakonu upravo napravljena trijaža da se ne bi mešale ingerencije nadzora - ko u kojoj delatnosti i oblasti radi. Evo, to su razlozi zbog kojih poslanička grupa SPS ne može da prihvati ovaj amandman. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, prvo želim da se zahvalim predsedniku, ali ja sam namerno reko - galamatijas. To je igra reči, a vi sada pokušajte da spojite te dve reči. Čudi me da vam nije palo u oči i da ispravite možda onu - delatnost, da se to ne odnosi na teritoriju. To vam nekako nije smetalo. To što sam ja sad namerno rekao nemojte ispravljati. Molim vas vratite - galamatijas. To je to. Bio sam slobodan da kažem da je ovo jedna papazjanija u svim ovim članovima o kojima danas pričamo. Ali, da ja pređem na amandman. Naime, mi smatramo, mada se još jednom zahvaljujem predsedniku, da sanitarni nadzor treba da se vrši nad: objektom i njegovim neposrednim okruženjem; unutrašnjim prostorom i prostorijama u pogledu njihove građevinske celine, međusobne funkcionalne povezanosti i higijenskog stanja; postrojenjima, uređajima, nameštajem, opremom i priborom. I, sada neću sve to čitati, jer smo to već citirali. Ako vi uredite sadržinu i ako date predmet, objekte nabrojite, vi ste svoje uradili. Ako gledate sve zakonske članove i zašto sam nazvao sve ovo galamatijas, videćete jednu gala predstavu gde su razbacani pojmovi na sve strane, pa ko uspe da se snađe snašao se. Predlažem da se uzme jedan građanin fakultetskog obrazovanja, da pročita ovo, pa da vam to protumači. Ako bude to u stanju, ponavljam, mi ćemo čestitati.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dragoslav Milković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragoslav Milković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u ime SRS na Predlog zakona o sanitarnom nadzoru. Amandman se odnosi na član 8. i mi srpski radikali predlažemo da se član 8. Predloga zakona izmeni i da glasi: "Sanitarni inspektor utvrđuje da li su ispunjeni sanitarno-higijenski i zdravstveni uslovi za lokaciju i daje sanitarnu saglasnost za lokaciju objekta: 1) za proizvodnju i promet životnih namirnica i predmeta opšte upotrebe; 2) za snabdevanje stanovništva vodom za piće; 3) industrijskih objekata; 4) za odstranjivanje i deponovanje smeća i drugih otpadnih materija iz naselja, industrijskih i zdravstvenih objekata; 5) kanalizacije i postrojenja za ispuštanje, prečišćavanje i odstranjivanje otpadnih voda i drugih otpadnih materija; 6) javnog saobraćaja; 7) zdravstvene delatnosti i socijalne zaštite; 8) ugostiteljskih objekata; 9) školskih i predškolskih objekata; 10) kulture, fizičke kulture, sporta i rekreacije; 11) stočnih farmi. Sanitarni inspektor utvrđuje da li su ispunjeni sanitarno-higijenski i zdravstveni uslovi projektno-tehničke dokumentacije i daje sanitarnu saglasnost na projekte". Amandmansko rešenje je primerenije od predloženog člana u Predlogu zakona. Ovaj stari zakon iz 1994. godine, koji je dopunjavan 1996. godine, daleko je bolji nego što je ovaj predlog zakona. Neke stvari su nedorečene. Ne znam da li su prepisane iz Evropske unije. Imamo pametne amandmane i zato smo predložili da dopunimo i uredimo ovaj zakon, da bude bolji, a koliko vidim, Vlada nijedan naš amandman nije prihvatila. Hoću da čujem od gospodina ministra da malo objasni zašto nisu nijedan naš amandman prihvatili.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Uvaženi narodni poslanici, ovo je još jedna tačka neslaganja sa ovakvim predlogom i ovakvom regulativom. Ako pogledate član 24. videćete da on definiše ko će obavljati poslove sanitarnog inspektora i onda se kaže, da ne čitam ceo član 24: "Pojedine manje složene poslove sanitarnog inspektora može da obavlja i viši sanitarni tehničar." Kada se vidi šta se daje u narednom članu 25. i kada se to poveže sa članom 24. dolazimo do situacije da će sanitarni inspektori moći da budu i oni koji imaju višu spremu. Mi, naime, smatramo da ljudi koji imaju višu stručnu spremu danas ne mogu biti sanitarni inspektori. Oni mogu raditi poslove sanitarne inspekcije, ali ne mogu imati pravo da vode upravni spor. Jer, ako pričate da ste ugradili evropske direktive kažite mi jednu direktivu koju ste ugradili ovde. Nabrojite mi jednu. Koja direktiva je u ovom zakonu o sanitarnoj zaštiti ispoštovana? Da vidimo samo jednu. Mi smo vama nabrojali nekoliko sa kojima ima problema ovaj zakon. Danas imamo dovoljno kvalifikovanih i stručnih ljudi, biroi su puni i ako smatramo da su to odgovorni poslovi koji zahtevaju veliku stručnost, po nama, sanitarni inspektori koji će voditi upravni spor moraju da imaju fakultetsko obrazovanje. Sa druge strane, nećemo da ne brinemo o ljudima koji su se tu zatekli. Treba se založiti da ti ljudi ne izgube svoj posao i da im se nađu odgovarajući zadaci. Prost je primer, naveo sam ga i u petak: ako imate laboranta da vam radi u biohemijskoj laboratoriji, on radi dobar deo tih analiza, a neki put skoro sve, ali potpisuje onaj ko ima fakultet i on odgovara za to. Tako isto mora taj princip biti zadovoljen i ovde. Ovde su isto pitanja zdravlja o kojima govorimo i ovo mora biti apsolutno ispoštovano. Da iskoristim priliku, pošto je cenjeni predsedavajući, predsednik naše Skupštine, mene jezički korigovao. Kako ste dopustili da se ovde definiše ustavno polazište koje nema utemeljenje u Ustavu? Kako vam je to promaklo, gospodine predsedniče?
Bojim se, gospodine Momčilov, da niste shvatili. Intervenisao sam, ali ne prema vama. Zašto bih ja vas ispravljao? Samo sam skrenuo pažnju stručnoj službi, jer se vode zapisnici i kada se upotrebljavaju u igri reči često netačno citati, a naročito ako su to citati na drugom jeziku ili strane reči, onda se pojavljuju zabune i često se iskonstruiše cela rečenica i dobija se suprotni primer. Skrenuo sam pažnju da je u pitanju verovatno ili lapsus lingve ili nešto, ali ne ispravljajući vas, vaše je pravo da grešite, već ispravljajući moguću grešku koja će se pojaviti u zapisniku, jer to niko od nas ne želi. Ovo ostaje u arhivi. Pozdravljam vaše razjašnjenje. Ni slučajno mi ne pada na pamet da ispravljam poslanike. Neki se ne mogu ispraviti. To je bilo dobacivanje. Da li još neko želi reč povodom amandmana na član 24? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Vjerica Radeta je podnela, a ne – podneo amandman, gospodine predsedniče. Zbog službi, da ne naprave grešku. Srpska radikalna stranka smatra da je zaista neophodno da u pravnom sistemu u Srbiji postoji zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti i zakon o sanitarnom nadzoru. Moje kolege su u načelnoj raspravi i kroz amandmane iznosile naše primedbe i argumente na kojima se te primedbe zasnivaju, vezano za koncepcijski pristup rešavanju i jedne i druge materije. Naravno, nismo ni očekivali razumevanje ni ministra, ni Vlade, ali mislimo da je neophodno da sve to iznesemo. Govoriću o članu 25. jer sam amandmanom predložila da se ovaj član zakona o sanitarnom nadzoru briše. Radi javnosti, pročitaću tekst ovog člana: "Poslove sanitarnog inspektora, u skladu sa ovim zakonom, mogu da obavljaju i lica sa visokom školskom spremom drugog obrazovnog profila stečenom do dana stupanja na snagu ovog zakona, ako na dan stupanja na snagu ovog zakona obavljaju poslove sanitarnog inspektora". Predložila sam u ime SRS da se ovaj član briše zato što je zaista neprimereno da se na ovaj način reguliše ova materija, jer smo već govorili o članu 24. Videli smo već u članu 24. da su tačno određeni uslovi koje treba da ispunjava lice koje obavlja poslove sanitarnog inspektora. Nismo imali primedbu na te uslove, osim brisanja stava 2. prethodnog člana, koji je takođe sličan članu 25. Znači, zakonom utvrđujemo koji su to uslovi koje treba da ispunjava sanitarni inspektor. Ti uslovi ili postoje ili ne, i ako postoje, a utvrdili smo ih, odnosno utvrdiće se kada zakon bude donet, moraju da važe za sva lica. Ne može da se opredeljuje ko ove uslove ispunjava, ko ne ispunjava, nego svako ko radi te poslove mora da ispunjava uslove iz stava 1. člana 24. ovog zakona. Gde vam je na ovaj način harmonizacija propisa sa Evropskom unijom? Da li ste negde u Evropskoj uniji videli ovakav propis, da se ostavljaju ovakve mogućnosti? Naravno, u našem slučaju, nažalost, uvek su to mogućnosti zloupotreba. Ministre, rekli ste ovde u petak da je ovo jedan moderan zakon. Član 25, bogami, podseća na zakone iz 1947. godine - ko se gde našao, neka radi, da li zna, da li ne zna, da li ispunjava uslove ili ne ispunjava, potpuno je nebitno. Ovaj ministar i ovo ministarstvo su široj javnosti poznati upravo po, skoro se to dešavalo, "čistkama" po zdravstvenim ustanovama, postavljanjima direktora isključivo iz redova stranke resornog ministra. Takođe se o ovom ministarstvu u poslednje vreme mnogo priča i piše o raznim, rekla bih, aferama, vezano za zarazu deteta sidom, za razne epidemije itd. Sve to nije čudno ako je očigledno da određene poslove obavljaju ljudi koji ne ispunjavaju uslove za obavljanje tih poslova. Bojim se da se ovde radi o tome da je u poslednje četiri godine određen broj aktivista stranaka koje su na vlasti pozapošljavan i u sanitarnom inspektoratu i sada treba te ljude ostaviti tu da rade, iako ne ispunjavaju uslove. U prilog ovog amandmana i brisanja člana 25. najviše je govorio moj kolega Goran Cvetanović. Svi koji su govorili o ovim zakonima spominjali su koliko je značajan ovaj zakon, recimo, radi sprečavanja raznih epidemija. Sada vas pitam kako će učestvovati u sprečavanju epidemija lice koje nije kvalifikovano za to, da li samo zato što kaže - ja sam sanitarni inspektor, a nemam pojma šta u stvari treba da radim. Recimo, primer trovanja dece u zemunskom vrtiću. Zamislite da se desilo da je do trovanja došlo greškom sanitarnog inspektora, a da je sanitarni inspektor profesor istorije. Ko bi tu, u suštini, bio odgovoran? Znači, ministre, predlažem vam da ovaj amandman prihvatite. Koncepcijski vam ne dira u vaš predlog zakona, ali, jednostavno, taj amandman bi morao da se prihvati i ovaj član da se briše. Još samo jedna rečenica. Ne mislimo mi da treba ljude koji rade ove poslove ostavljati bez posla. Naprotiv, ministar je dužan da se pobrine za te ljude. Postoji i mogućnost da ti ljudi rade u nekom drugom ministarstvu, postoji mogućnost preuzimanja, dozvoljena drugim zakonima. Znači, niko ne bi bio oštećen od onih koji sada rade ovaj posao, a mnogo bi se doprinelo u primeni ovog zakona, ako bi ga primenjivali ljudi kvalifikovani po članu 24. Predloga zakona.
Da li još neko želi reč o amandmanu na član 25. koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta? (Narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić se javlja za repliku.) Neću vam dozvoliti repliku. Nije pomenuta nijedna stranka. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača prof. dr Tomica Milosavljević, ministar zdravlja, želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona o sanitarnom nadzoru u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI STANOVNIŠTVA OD ZARAZNIH BOLESTI (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milivoje Vuković, Branislav Blažić, Goran Cvetanović, Milomir Dunjić i Mileta Poskurica. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora. Zakonodavni odbor je, na osnovu člana 140. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, izvršio pravno-tehničku redakciju Predloga zakona, koja glasi: - u članu 42. stav 2. tačka 3) broj "21" zamenjuje se brojem "23"; - u članu 43. stav 1. brojevi "42" i "43" zamenjuju se brojevima "41" i "42"; - u članu 44. stav 1. brojevi "42" i "43" zamenjuju se brojevima "41" i "42". Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres, u okviru koga je razmotren i Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 1. predloženog zakona, gde se reči "koje ugrožavaju zdravlje stanovništva Republike Srbije" brišu. Ovaj amandman sam podneo zbog toga što zakon ne može da određuje koje zarazne bolesti ugrožavaju zdravlje građana. Treba znati da sve zarazne bolesti ugrožavaju zdravlje. Ko je tu merodavan da kaže da jedna zarazna bolest više ugrožava zdravlje od druge? Mislim da su sve zarazne bolesti isto važne i treba im se posvetiti ista pažnja i značaj. Zašto da se prijavljuje 70 zaraznih bolesti? Stalno pominjemo tu Evropu, a ovim zakonom, tj. po listi zaraznih bolesti, ona je daleko iza nas. Evropa evidentira ili prijavljuje 40 zaraznih bolesti, a mi čak 70. Da li to znači da su naši kriterijumi oštriji od evropskih? Tu se postavlja i pitanje da li je ta Evropa toliko ispred nas ili smo mi stvarno duplo zaostali što se tiče zaraznih bolesti? To ne bih rekao. Što se tiče smrtnosti od zaraznih bolesti, mislim da kod nas nije duplo veća nego u Evropi. Zato mislim da će Vlada prihvatiti ovaj moj amandman.
Povodom istog amandmana, narodni poslanik Paja Momčilov, pa Živodarka Dacin, pa Hranislav Perić. Obaveštavam vas, pošto imamo šest amandmana, da ćemo dati pauzu po završetku rasprave o amandmanima.
Uvaženi narodni poslanici, počela je leksička rasprava, pa je baš lepa prilika da o ovom prvom članu porazgovaramo. Ovde lepo piše: "Ovim zakonom uređuje se zaštita stanovništva od zaraznih bolesti, određuju se zarazne bolesti koje ugrožavaju zdravlje stanovništva Republike Srbije i čije je sprečavanje i suzbijanje od opšteg interesa za Republiku Srbiju..." Sledeći ono što smo učili u osnovnoj školi iz pravopisa i lepog pisanja i izražavanja, mi smo kazali da izbrišete ovo, jer je ovo nepotrebno. Sve bolesti ugrožavaju, pogotovo infektivne, zdravlje građana celog sveta, pa isto tako i građana planete. Ako bi bilo suprotno, onda bismo mogli još da razgovaramo. Ono obrazloženje koje sam dobio na Odboru, da se misli na one bolesti koje su od opšteg interesa, ne stoji. Da nema ovog veznika "i", koji ste ovde stavili, onda biste vi možda i bili u pravu. Ovaj veznik "i" govori da ste vi dve stvari obuhvatili ovom rečenicom. Znači, test je iz lepog izražavanja, logičkog izražavanja, iz pravopisa. Ako se usvoji obrazloženje zakonodavca, onda je ovo jedan umni pleonazam. Ne može da bude ni literarno tako definisan. Znači, reči "koje ugrožavaju zdravlje stanovništva Republike Srbije" treba brisati, jer sve ugrožavaju, a lepo stoji "čije je sprečavanje i suzbijanje od opšteg interesa" i to je sasvim dovoljno. I tu je mogao predsednik da interveniše dobronamernom intervencijom.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Dacin. Još jednom podsećam, ne intervenišem nikada, osim kada pomažem stručnoj službi.
Gospodine predsedniče, reklamiram Poslovnik, član 93. koji kaže: "Kada utvrdi da nema više prijavljenih za učešće u pretresu, predsednik Narodne skupštine zaključuje pretres". Ja sam se malopre povodom Predloga zakona o sanitarnom nadzoru vrlo regularno javila da pričam o amandmanu na član 25. a vi me, ne znam iz kojih razloga, opet niste primetili i onemogućili ste da dam aktivno učešće kao predstavnik poslaničke grupe SPS, te vas molim da prihvatite ovu povredu Poslovnika. Iznenađena sam, vama se to obično ne dešava, ali ovog puta ste se ogrešili o mene kao narodnog poslanika i o moje pravo da aktivno učestvujem u radu povodom ova dva zakona, jer morate priznati da mi mojih 27 godina rada u zdravstvu sigurno daje legitimitet da mogu punopravno i punovažno da govorim i odlučujem o svim članovima ovih zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem vama. Dužan sam objašnjenje, verovatno ste propustili, rasprava i pretres su bili završeni i mi smo u stvari raspravljali o pojedinostima. Ova tačka koju ste citirali odnosi se na načelni pretres, a vi ste, kao ovlašćeni predstavnik po pretresu ova dva zakona, govorili, koristeći drugih 10 minuta malopre i time ste iscrpli vreme za raspravu. Oprostite, molim vas. Izvolite, ako vam nešto nije jasno.
Naravno da mi nije jasno, jer vi izbegavate da kažete pred svima da mi niste dali reč da govorim o amandmanu na član 25. Mi možemo sada da filozofiramo da li je to član 93. ili sam ja mogla bilo koji drugi član da kažem, ja hoću da vas zamolim da drugi put u toku rada pogledate celu skupštinsku salu, jer možda se još neko od narodnih poslanika tako javi i onemogući mu se da da svoje aktivno učešće.
Ovo je sada nešto drugo. Ja sam očito prevideo da ste se vi javili, nisam vas video, završena je bila rasprava o amandmanima i zato vam nisam dao reč. Izvinjavam se ako vas pre toga nisam video. Da li još neko želi reč o amandmanu na član 1? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, možda bi bolje bilo da kažem - građani Srbije, jer ovaj dijalog vodimo sa građanima, vidite šta je ovde suština: u stvari, zakonodavac se poziva da je harmonizovao ovaj zakon sa propisima Svetske zdravstvene organizacije, Evropske unije, pa nakon epidemioloških situacija, napravio je jednu mešavinu. Sada je jako teško videti šta je od koga uzeo kada nije citirao tačno izvor, a ja bih molio kada to kažete i tvrdite, a to je nemoguće u isto vreme jedno, drugo i treće, Svetska zdravstvena organizacija priča o bolestima zaraznim za čitav svet, za čitavu planetu. Znači, postoji Afrika i postoje bolesti koje su tipične za taj deo sveta, pa Azija i bolesti koje su za taj region vezane, a sarsa ovde nije bilo, a u Kini je bio. Vi pričate uopšteno – mi smo harmonizovali ovo. Vi ovo niste harmonizovali. Naš predlog je da se uzme ono što je predvidela, ovde piše Direktiva br. 2119 iz 1998. godine, Evropska zajednica i da to budu bolesti od opšteg interesa. Mi ne sporimo da vi možete da stavite ovde nomenklaturu Svetske zdravstvene organizacije i da tvrdite da su sve te bolesti od opšteg interesa za zemlju Srbiju. Pitam se kako su sve one retke bolesti od interesa, pogotovu variola vera, koja je radicirana, to je potpuno jasno, u čitavom svetu. Vi čak dozvoljavate sebi da kažete, kada neko dođe iz zemlje gde ima variole vere... A gde danas postoji? Po tim dokumentima Svetske zdravstvene organizacije ona je iskorenjena u svetu, koliko ja znam, to je otprilike neko udžbeničko tumačenje. Nećete direktno da mi odgovorite, ali vas molim da mi kažete kako je ovo u skladu sa evropskim pozitivnim zakonodavstvom. Mislim na Evropsku uniju. To mi objasnite. Znači, mi vam dajemo 42 bolesti koje čitava Evropa usvaja da su od interesa; može se proširiti, slažem se, ali gde vam je dokaz da nas ubedite da je naša epidemiološka situacija lošija zbog te i te bolesti, pa da kažete – tom i tom studijom utvrđeno je da u Srbiji imamo više ovih bolesti i smatramo da na njih moramo da stavimo akcenat, da su to bolesti od opšteg interesa. Pogotovu što kada nabrojite sve ovo što ste uzeli iz klasifikacije, a klasifikacija je jedno, ona ne podrazumeva i opšti značaj za čitavu našu državu, ona samo klasifikuje sve te bolesti, vi obavezujete lekara da prijavljuje sve te bolesti, namećete mu veliki posao i dijagnostički, a onda ćete ga rigoroznim kaznama kažnjavati ako slučajno dođe do propusta. Molim vas, nemojte da se igramo ovde priča i raznih igara koje ne stoje. Mi vam nudimo evropsko rešenje, kažemo vam da je to dokument iz 1998. godine koji sve to reguliše, a vi kažete da ugrađujete dokument Evropske unije, pa mi recite koji ste to ugradili ovde, pa ćemo da se razumemo, reći ćemo vam – dobro, slažemo se, ugradili ste neku direktivu Evropske unije. Klasifikacija infektivnih bolesti nije ono što predstavljaju bolesti od interesa za zemlje Evrope u ovom trenutku. Još nešto da vam kažem, kada su infektivne bolesti u pitanju, situacija kod nas nije gora nego u zemljama Evrope i zemljama u okruženju. To mogu slobodno da tvrdim.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik ... Samo radi zapisnika, gospođo Dacin, jeste li zadovoljni izvinjenjem i objašnjenjem ili tražite da se... Zadovoljni ste, zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
U ime SRS, na Predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti podneo sam amandman na član 4. Članom 4. su definisani mehanizmi kojima se ostvaruje zaštita stanovništva od zaraznih bolesti. U stavu 1. je definisano da se zaštita stanovništva od zaraznih bolesti sprovodi obavljanjem epidemiološkog nadzora i primenom propisanih mera, njihovim programiranjem, planiranjem, organizovanjem, kontrolom sprovođenja tih mera i obezbeđivanjem materijalnih i drugih sredstava za njihovo sprovođenje. U stavu 2. je definisano da epidemiološki nadzor iz stava 1. ovog člana organizuju i sprovode instituti, odnosno zavodi za zaštitu zdravlja u saradnji sa domovima zdravlja, u skladu sa zakonom. U stavu 5. je definisano da podatke o epidemiološkom nadzoru nad zaraznim bolestima, njihovoj pojavi i kretanju na teritoriji Republike, sistematski objedinjuje, analizira, tumači i razmenjuje Institut za zaštitu zdravlja Srbije. Ti stavovi su potpuno dobro definisani i mi kao poslanici SRS nemamo ništa protiv njih, ali insistiramo da se stavovi 3. i 4.brišu. Zbog čega? U stavu 3. je definisano da zaštita stanovništva od zaraznih bolesti obuhvata i primenu mera utvrđenih međunarodnim sanitarnim konvencijama i potvrđenim međunarodnim ugovorima. Ništa u preambuli nije definisano, a mi smatramo da mora da se precizira koja je to konvencija, iz koje godine, gde je usvojena, kada je ratifikovana. Ovako je to zaista nedefinisano i nismo sigurni da imate te konvencije za vas. Što se tiče stava 4, tu je definisano da sprovođenje mera za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti propisanih ovim zakonom i obezbeđivanje sredstava za njihovo sprovođenje ima prioritet u odnosu na sprovođenje ostalih mera u oblasti zdravstvene zaštite i obezbeđivanje sredstava za njihovo sprovođenje. Čak i da je tačno ovo što ste definisali, odnosno da je potrebno da se obezbede sredstva koja imaju prioritet u odnosu na ostale mere zdravstvene zaštite, to ne možete regulisati ovim zakonom, već je to sve definisano Zakonom o zdravstvenoj zaštiti i zbog toga bih apelovao na ministra da se stavovi 3. i 4. brišu.
Da li još neko želi reč? (Ne.)
Poštovani narodni poslanici, znam da vam se ne dopada što izlazim, ali šta mogu, moram da pojasnim neke stvari. Kada smo mi dali primedbu na ovo, nama je rečeno lakonski – ko bi to sada pisao, sve one izmene međunarodne konvencije, ko bi se time bavio, to se stalno menja, život teče i ne možemo mi da pratimo to. Opet moram da mašem papirima kako to izgleda u EU. Evo jednog propisa koji reguliše upravo sanitarnu zaštitu i zarazne bolesti, na dve i po stranice imenuje sve ono na šta se on oslanja i iz čega proističe. Sve izmene koje su se događale ovde su lepo naznačene. U našim starim zakonima, opet sam bio slobodan da gledam, uvek ispred samog uvodnog dela imate ono što je prethodilo, hronološki poređano i imenovano. Ne može, kao što je rekao uvaženi kolega Cvetanović, ovde da stoji neodređena konvencija. Mora se imenovati konvencija, tačan datum, tačan naziv, mora to da stoji ovde. Ovo je nedozvoljeno i ovakva improvizacija je nedozvoljena, pravnici bi mogli više i bolje da kažu o tome. Mi smo vam rekli da smatramo da bi ovaj zakon mogao da prođe sa izmenama. Ovo je staromodan i rigidan zakon, koji je došao iz novosadske škole. Mi to dobro znamo, znamo i autora i poštujemo tog autora. Taj zakon ne uživa opštu podršku, nema savremenih regulativa koje je trebalo ugraditi i mi smo vam kazali šta niste ugradili. Niste ugradili internacionalni zdravstveni regulator, a pogotovo onu verziju koja ide za 2005. godinu, a nešto kasnije ćemo vam kazati gde ste tu omašili. Ovo ne može. Pravnici neka izađu da kažu da li može da se ovako neodređeno piše. Isto je rekao kolega Cvetanović, ne možete vi kazati da će prioritet biti obezbeđen za ovo što se reguliše ovim zakonom. Stariji zakon, onaj koji niste doneli, koji ste davno obećali i koji svi iščekujemo, sistemski zakon – zakon o zdravstvenoj zaštiti stanovništva.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je tehnički deo naše intervencije koji podrazumeva da se bukvalno prenese drugi stav iz narednog člana i učini da to bude peti stav u prethodnom članu 12. To znači da ministar propisuje način vođenja podataka o laboratorijskim ispitivanjima, kao i rokove i način obaveštavanja o dobijenim rezultatima. Time bi se član 13. učinio nepotrebnim i mislim da bi se pojednostavio. Nije to nekakva velika primedba, neće to suštinski da promeni ni zakon, ni smisao. Da smo hteli da idemo u detalje, vidite, već u drugom stavu piše, skoro nesuvislo, recimo – laboratorijsko ispitivanje iz stava 1. ovog člana vrše zdravstvene ustanove i drugi oblici obavljanja zdravstvene delatnosti. Trebalo je malo pismenije to napisati, pa staviti – i druge zdravstvene institucije, ustanove itd. Moglo se to malo lepše i pismenije. Mi smo hteli samo da ovo zaokružimo. U nekoj žurbi je to verovatno doneto, ne znam pod kakvom presijom. Trebalo je da se donese, ali intervencije ovoga tipa su pokazatelji i indikatori dobre volje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da Narodna skupština odbije ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 12. i članu 13, koji su uzajamno povezani, definisano je laboratorijsko ispitivanje radi utvrđivanja uzročnika zaraznih bolesti. U načelnoj raspravi sam rekao da je, za razliku od zakona o sanitarnom nadzoru, ovaj predlog zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti mnogo bolji, ali između ostalog primedbe koje sam imao na ovaj zakon jesu da svojim odredbama uvodi nepotrebno administriranje. Upravo je to sa članom 13, gde se definiše da su laboratorije dužne da vode podatke o laboratorijskom ispitivanju i da daju obaveštenje o dobijenim rezultatima u rokovima i na način propisan ovim zakonom, pa je definisano da su dužne da o dobijenim rezultatima obaveste: 1) podnosioca zahteva po čijem je zahtevu vršeno laboratorijsko ispitivanje; 2) institut, odnosno zavod za zaštitu zdravlja na teritoriji gde se vrši ispitivanje. Referentne laboratorije su dužne da o dobijenim rezultatima izvršenih laboratorijskih ispitivanja obaveste: podnosioca zahteva, zavod za zaštitu zdravlja, kao i organ uprave nadležan za poslove sanitarnog nadzora. Poslednji stav, gde je definisano da ministar propisuje način vođenja podataka o laboratorijskim ispitivanjima iz stava 1. ovog člana, kao i rokove i način obaveštavanja o dobijenim rezultatima, treba da bude poslednji stav člana 12, a član 13. da se kompletno briše i da to bude jedna celina bez previše nepotrebne administracije.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, mi smo došli do samog kraja. Poslanici SRS-a su imali i drugih primedaba i drugih amandmana, no nismo hteli da intervenišemo. Smatramo da je to nepotrebno, a sa druge strane neće ni da dovede do nekog bitnog efekta, jer imamo prilično autistično ponašanje zakonodavca, koji nam ne odgovara na naše primedbe i koji to neće uzeti u obzir. Sa tim smo se pomirili. Suština svih ovih naših istupanja je bila da vam kažemo da imamo jedan staromodan zakon, jer ne poštuje definicije Evropske unije o epidemiološkom nadzoru. O tome smo vam govorili i nismo dobili nijedan odgovor. Rečeno nam je da su to naše definicije. To nisu naše definicije. Medicina ne poznaje granice, medicina je internacionalna disciplina, lekari su kosmopoliti po suštini svog opredeljenja, svog poziva i o tome ne treba diskutovati. A onim što pričate da hoćete da usvojite postulate, direktive EU, vi ovde demonstrirate i kada vam mi pokažemo dokument sa tačnom definicijom, sa naslovom, sa godinom, vi ostajete nemi ili kažete – naša je situacija nešto drugo. Nije naša epidemiološka situacija ništa drugo od one kakva je u zemljama Evrope i okruženja. To treba kazati odavde. Smatramo da ovim, sada se vraćam na sam amandman, to je još jedan primer kako se jednim galamatijasom dovodi do nepotrebnog administriranja, gde se stavljaju lekaru praktičaru gomila dužnosti, zadataka koje će i te kako biti teško ostvariti. Ja sam ovde sa ove govornice rekao, neće niko da to opovrgne, mi ni danas nemamo prijavljivanje sto posto svih zaraznih bolesti u ovoj zemlji Srbiji. Nagomilajte mu na vrat sve ovo što ste rešili sa ovim zakonom, pa ćete videti šta će se dobiti. Ono ostaje da smo mi vama kazali i to će biti zapisano, a neko će i čuti, neko će imati sluha za to. Ne poštujete ljudska prava ovim zakonom, kada se govori o slobodi kretanja. Vaša karantinska rešenja su nakaradna, vi govorite o karantinu kao o zatvoru, svet to tako ne dozvoljava, pročitajte novi pravilnik koji će stupiti na snagu iduće godine, pa ćete se i sami uveriti. No, srpski radikali smatraju da je sve ovo imalo smisla. Makar će poslužiti građanima da mogu da vide kako se u jednom važnom sektoru radi. Posle dužeg niza godina dobili smo dva ovakva zakona, sistemski čekamo, javna rasprava će biti i onda ćemo moći da malo krenemo bolje u reformu zdravstva. Zaboravio sam da kažem, bez nabavke instrumenata i aparata od reforme nema nijednog slova. Ovde se ništa reformisalo nije, ovde se priča o reformama, a bogami, događaju se krupni skandali.
Hvala vam na diskusiji o ovom amandmanu. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Tomica Milosavljević, ministar zdravlja, želi završnu reč? Reč ima dr Tomica Milosavljević.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo uvaženi poslanici, meni je zaista drago što ponovo imam priliku i zapravo mi čini čast da mogu ponovo da vam zahvalim na kraju ova dva dana rasprave, pre svega na tome što svi zajedno posvećujemo značajno vreme zdravstvenim zakonima. Ministru zdravlja i Ministarstvu zdravlja može samo da imponuje posvećenost poslanika ovim problemima. To je danas bilo vidno, isto kao prvog dana rasprave. To se vidi u mnogim primerima iz života koji su danas navođeni. Tu, doduše, ima i puno nerazumevanja. Kada se radi o konkretnim primerima, mogli bismo posle svih ovih godina klizanja naniže našeg društva, iz razloga koji su narodnim poslanicima sigurno mnogo jasniji nego građanima Srbije, ali sam uveren da je i građanima Srbije dovoljno jasno zašto smo ovde gde jesmo, zašto nismo na nekomdrugom mestu, na lestvici koja meri kvalitet našeg svakodnevnog života. Dakle, što se tiče primera iz našeg života, možemo biti konkretni. Ovde je pominjana Mačva i Loznica i iskoristiću priliku samo da kažem da u Loznici prvi put u istoriji Mačve postoji hitna pomoć koja ima svoj broj koji građanin pozove telefonom, postoji dispečerska mreža i vozila, i ekipe su u međusobnoj koordinaciji. Takođe je pomenuto u jednoj diskusiji da izuzev krečenja, farbanja i opreme nije urađeno mnogo. To možda izgleda malo, ali svaki građanin Srbije vrlo dobro zna kako izgleda kada ode kod svog lekara u dom zdravlja ili bolnicu, pa vidi da otpada malter sa plafona i da prostorije nisu krečene godinama; ili da, recimo, sredinom osamdesetih godina u najvećoj ustanovi koja se bavi porođajima trudnica u toaletima nema prozora, pa se voda zamrzne u januaru i februaru. Svakako da je izazov i težak zadatak okrečiti, ofarbati i kupiti nedostajuću opremu, upravo zato što je u onim vremenima koja su u izlaganjima nekih od poslanika nazivana idiličnim i uspešnim privilegovano opreman mali broj ustanova, bez ikakvog plana. Nije bilo nacionalne strategije u edukaciji mladih ljudi u oblasti zdravstva. Zbog toga je danas posao ministra zdravlja u ovoj vladi i verovatno će još dugo vremena biti veliki deo posla da se bavi infrastrukturom. Međutim, svi vi ovde kao narodni poslanici i mi u izvršnoj vlasti u ovoj zemlji možemo biti zadovoljni jer šaljemo vrlo jasnu poruku - za razliku od marta, danas je novembar i u toku je angažovanje velike količine sredstava, i videćete ih u predloženom budžetu. Sredstva koja će ove godine biti uložena u farbanje, krečenje i opremu pet puta su veća nego 2001. godine. Od toga se mora krenuti. Možemo mi reformisati sistem najidealnije moguće, po svim mogućim direktivama i preporukama, ukoliko u međuvremenu padne plafon, sruši se krov i opreme više uopšte nema, zapitaćemo se gde smo bili i šta smo radili. Bojim se da bismo tada bili suočeni, ukoliko bismo tako postupali, sa potpunim krahom onoga za šta se ovde, i danas i u petak, pokazalo da je svima na duši. To je da zdravstveni sistem treba da bude organizovan i uređen tako da bude podjednako dostupan svakom građaninu, bez obzira da li živeo na jugu, severu, istoku ili zapadu naše republike, bez obzira koliko para ima u budžetu, bez obzira koji posao radi u ovom sistemu, da ima podjednaku i pravičnu dostupnost ida ono što dobija u zdravstvenom sistemu ima vrlo visok kvalitet. Navođeni su i neki primeri koji zaslužuju da budu pomenuti, jer prosto "zveče" u svojoj praznini. Ako se govori o frakcionisanju plazme, sa malo većom odgovornošću treba da koristimo termine, reči i rečenice koje se tiču transfuzije krvi u Republici Srbiji. Krv koju daju dobrovoljni davaoci krvi je nacionalno bogatstvo. Nama treba savremeno opremljen, dobro organizovan nacionalni sistem transfuzije. Što se tiče Centra za frakcionisanje plazme, on će biti, kao što i sada jeste i kao što pedeset godina postoji, nacionalni centar transfuzije i u njemu će se obrađivati sva plazma. Ali, takođe treba reći da široki stručni krugovi do kraja 2004. godine donose jasan dokument koji se zove strategija transfuzije krvi u Republici Srbiji i koji je jedan od dokumenata koji izlaze iz strategije reforme zdravstvenog sistema i akcionog plana do 2010. godine. Budimo malo ljudi od kontinuiteta u ovoj oblasti i kada strategiju struka stavi svima na raspolaganje, onda možemo dokumentovano govoriti o nekim tvrđenjima. Inače, tvrdnje koje se ponove sa ovakve govornice zvuče prazno i nepotrebno uznemiravaju građane. To je jedini razlog zbog koga sam to sada pomenuo. Takođe, u jednom izlaganju je pomenuta Nacionalna kontrolna laboratorija Agencije za lekove. Jeste, Nacionalna kontrolna laboratorija je utvrdila da vakcine koje su proizvedene nisu dobre i nijedna nije otišla na tržište. Do 15. oktobra, do sledećeg ponedeljka svi centri će dobiti dovoljan broj vakcina da vakcinišu sve ugrožene grupe. To je činjenica. Izgovoriti bez pokrića neku tvrdnju, koja je zasnovana na nečemu što nije činjenica, ostaje na odgovornosti onoga koji je izgovorio. Naravno, kada ministar zdravlja ima priliku da se obrati sa skupštinske govornice poslanicima, a istovremeno i građanima, on ima vrlo dobro svest o tome da je pravo na iznošenje drugačijeg mišljenja vrhunska kategorija demokratije i uvek ću se zalagati u svom životu, ne samo u politici nego i u struci, kao što uvek i jesam, za pravo onoga ko drukčije misli i da to mišljenje iznese. Međutim, kada se radi o ovako ozbiljnim problemima i kada se iznose mišljenja koja su zasnovana povremeno na netačnim stavovima, nekada i na neistinama, bez pravih argumenata, postavlja se pitanje šta je zapravo cilj. Cilj nije zalaganje za uređivanje jedne važne oblasti sa dva zakona koja su stalno ovde u nekoliko navrata pežorativno pominjana kao tehnički zakoni. To su zakoni koji regulišu jednu oblast života građana u Republici Srbiji. Važno je da u zdravstvenom sistemu i uopšte u našoj Republici propisi regulišu postupanja i procedure da bi se mogućnost voluntarizma i slobodne volje pri odlučivanju svela na najmanju moguću meru. Tako treba doživeti donošenje ovih zakona. Bilo je pomena i o uticaju buke i očuvanju životne sredine. U jednom trenutku je pomenuto da se Ministarstvo zdravlja odreklo ovih oblasti. Daleko bilo da se iko u vlasti i u Ministarstvu zdravlja odrekao ovih oblasti. Podsetiću vas, postoje 23 institucije, instituta i zavoda za zaštitu zdravlja u zemlji, koji su u poslednje tri godine finansirani iz budžeta na jedan jasan i prepoznatljiv način, novcem koji odvajamo za programe od opšteg interesa. Ali, to više nije birokratska stavka na papiru. Ovi instituti i zavodi, posle dugo vremena, počinju da planiraju projekte, da ih usklađuju sa zdravstvenom politikom i strategijom razvoja i reformisanja sistema i plaćeni su na osnovu realizacije tih programa. Ne treba ignorisati život i očigledne činjenice, ignorisati pravnu realnost koja zahteva od nas u ovom trenutku da sa ova dva propisa vrlo jasno pošaljemo poruku građanima da je svih 250 poslanika u Skupštini Republike Srbije svesno da je, naravno, krečenje, farbanje i oprema nešto što nije sve, ali će se složiti sa mnom svaki građanin koji sada sluša ovo što pričamo - ako ne okrečimo taj prostor, ako ga ne učinimo dostojanstvenim za onoga koji dolazi da se leči, kao i za onoga ko radi u toj zdravstvenoj ustanovi, ako mu ne damo alatku u ruke kojom će moći na savremen način da postavi dijagnozu bolesti, da odgovorno čoveka leči i da stoji iza toga što uradi, ali i onoga što kaže, dakle ako to ne uradimo, zakoni će biti prazna slova na papiru. Međutim, u ovom trenutku zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti i zakon o sanitarnom nadzoru zapravo predstavljaju najbolji mogući primer da zakoni koje budete izglasali u ovoj skupštini kao poslanici imaju priliku da implementacijom i primenom ovih članova zažive, a mnoge od ovih oblasti koje se pominju u zakonima zavise, ne zaboravite, i od lokalne samouprave, i to u nekim vrlo ključnim stvarima. Pozivam vas da svi imate političku svest o tome da donoseći ova dva propisa zapravo činite nešto što je neophodno u poslednji čas. Na kraju, želim ponovo da zahvalim na toliko puta pominjanoj obavezi Ministarstva zdravlja da se pred vama pojavi sa zakonom o komorama u zdravstvu, sa zakonom o zdravstvenoj zaštiti i sa regulisanjem zdravstvenog osiguranja. Tu vas držim za reč, a i vi mene naravno.
Hvala vam najlepše. Zaključujem pretres Predloga zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Da mi se ne bi zamerilo od strane poslanika da štedim izvršnu vlast, zadržavam pravo da vas podsetim da su Jadar i Mačva dve oblasti, a Loznica nije u Mačvi. Zahvaljujem. Dajem pauzu do 15,30 časova. [[Posle pauze - 16,20]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Prema službenom izveštaju nastavku sednice prisustvuje 136 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da Narodna skupština ima kvorum za rad. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona za koje je to predložio narodni poslanik Miloljub Albijanić, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka jedan sat, 38 minuta i 24 sekunde; Demokratska stranka Srbije jedan sat tri minuta i 36 sekundi; Demokratska stranka – Boris Tadić 44 minuta i 24 sekunde; G17 plus 37 minuta i 12 sekundi; Srpski pokret obnove – Nova Srbija 26 minuta i 24 sekunde; Socijalistička partija Srbije 26 minuta i 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a to su tri poslanika Socijaldemokratske partije, po pet minuta, saglasno članu 89. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. O ovoj tački ovlašćeni predstavnici su: za Demokratsku stranku Srbije Miroslav Petković, za Demokratsku stranku - Boris Tadić Snežana Lakićević - Stojačić i za Socijalističku partiju Srbije Toma Bušetić. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: –PREDLOZI ZAKONA O SOCIJALNO-EKONOMSKOM SAVETU I MIRNOM REŠAVANjU RADNIH SPOROVA (zajednički načelni pretres) Da li predstavnik predlagača Slobodan Lalović, ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike, želi reč?
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, pred vama se nalaze predlozi dva zakona, Zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Oba zakona treba posmatrati u celini kao deo jednog napora ove vlade da izvrši usklađivanje našeg radnog i socijalnog zakonodavstva sa propisima i standardima Evropske unije. Jednostavno, radi se o jednom kontinuiranom naporu da blagovremeno utvrdimo u našem sistemu određene standarde koji inače funkcionišu i postoje u okviru Evropske unije. Da podsetim ovom prilikom da smo mi, postavši član Saveta Evrope, pored ostalog preuzeli obavezu da usvojimo i to treba da bude usvojeno u Parlamentu državne zajednice Srbija i Crna Gora, revidiranu ekonomsko-socijalnu povelju Evropske unijekoja predviđa 16 prava kao 16 standarda. Svaka zemlja koja želi da uđe u evropske integracije treba da predvidi svojim zakonodavstvom minimum 9 od tih 16 prava. Dakle, to je jedan cilj, to je jedan posao kojitreba svi zajedno da uradimo. Kada se radi o Zakonu o ekonomsko-socijalnom savetu treba imati u vidu dve stvari. Prvo, ono što želimo njime da postignemo jeste jedna dosta jednostavna stvar. Naime, politička demokratija ili demokratija ne iscrpljuje se samo u višestranačju i u glasanju na izborima povremeno kada se raspišu. Pitanje demokratije je mnogo složenije pitanje i razvijene evropske zemlje, polazeći od toga, odavno su u svoje sisteme ugradile nešto što možemo najopštije definisati kao socijalnu demokratiju. Zapravo, ekonomsko-socijalni savet jeste jedna forma ili institucija kroz koju se vrši određeni nivo socijalne demokratije. Radi se o tome da socijalni partneri, sindikati, udruženja poslodavaca i Vlada kao tri partnera kroz ekonomsko-socijalni savet treba da se dogovaraju i ako je moguće sporazumeju o svim bitnim pitanjima koja su od značaja za ekonomski i socijalni položaj zaposlenih, ali koji su isto tako od značaja za osnovne privredne i ekonomske tokove u jednoj zemlji. U našoj situaciji kada ulazimo i već smo ušli, ali nastavljamo sa procesom tranzicije srpske privrede, od posebnog značaja biće i jeste to koliko će i ko platiti zapravo cenu tranzicije. Mislim da je to jedno od ključnih pitanja.Od odgovora na to pitanje ko će i koliko platiti cenu neizbežne tranzicije, od odgovora na to pitanje u velikoj meri zavisi i to koliko brzo će se zapravo Srbija približiti evropskim integracijama. Iskoristio bih priliku da ovde ponovim da se, nažalost, kada su u pitanju reformski i tranzicioni procesi, Srbija nalazi na začelju Evrope. Ispred nas su otišle Bugarska i Rumunija. Mislim da to stanjenije održivo i stvaranje socijalnog miljea u kome je moguće ubrzati reforme u Srbiji, produbiti ih i radikalizovati ih je neophodno. To je jedno od ključnih pitanja budućnosti ove države. U okviru toga posebno značajno je pitanje na koji način ćemo kao socijalni partneri postići dogovor o tome kako ćemo proći kroz taj nimalo lak put. Zapravo ekonomsko-socijalni savet jeste mesto gde treba da se dogovaramo i da kroz socijalne dogovore postignemo neophodan minimum jednog socijalnog dogovora i socijalnog mira kako bismo mogli proći kroz jedan vrlo neveseo period koji se nalazi pred nama. Polazeći od tih ciljeva i potreba Predlogom zakona o ekonomsko-socijalnom savetu definisano je da ekonomsko-socijalni savet na nivou Republike jeste tripartitno telo koje se sastoji od predstavnika reprezentativnih sindikata, reprezentativnih udruženja poslodavaca i predstavnika Vlade Republike Srbije. Istovremeno ovim predlogom zakona su precizno definisani sadržaji i teme o kojima će raspravljati ekonomsko-socijalni savet. Jako je bitno da ekonomsko-socijalni savet donosi svoje odluke i stavove konsenzusom. Znači, nema nadglasavanja, nema većine i mislim da je to jedna jako dobra stvar. Samo one odluke i stavovi koje usaglasimo sa našim socijalnim partnerima mogu imati pravu težinu. Dakle, princip konsenzusa je zapravo princip koji treba da omogući da kada se dogovorimo, a nećemo se lako dogovarati, da onda ono što se dogovorimo zaista bude realizovano. Ako imamo u vidu teme o kojima će raspravljati ekonomsko-socijalni savet onda to dobija na značaju. Problem sa prethodnim periodom jeste bio u tome što je ekonomsko-socijalni savet bio jedna ljuštura bez pravog sadržaja. Ekonomsko-socijalni savet, pored ostalog, treba da razmatra pitanje budućeg socijalnog sporazuma za Srbiju. To je jedan od ključnih dokumenata. Zatim, pitanje nacionalne strategije zapošljavanja, kao drugi ključni dokument. Isti taj ekonomsko-socijalni savet treba da razmatra i sve bitne zakone koji su od značaja za ovu državu. Ono što je ovde još bitno, ekonomsko-socijalni savet ima pravo i ovlašćenje da se obrati sa svojim stavovima nadležnom ministarstvu. Ako ono to ne prihvati ili ne usvoji ima pravo da se obrati Vladi Republike Srbije sa svojim stavovima. Dakle, radi se o jednom dvostranom odnosu gde socijalni partneri preko jednog tela utiču na Vladu, a sa druge strane Vlada utiče na svoje socijalne partnere. Mislim da je to jedna jako dobra stvar koja će biti od koristi za sve nas i za Srbiju u celini. Dakle, na nivou Republike taj savet će se formirati donošenjem zakona i početkom njegove primene. Na lokalnom nivou ovi saveti će nastajati sporazumima i to onda kada dva socijalna partnera pokrenu inicijativu. Dakle, on na lokalu neće biti po sili zakona obavezan, ali ako dva partnera zatraže njegovo formiranje on mora biti formiran. Na lokalnom nivou takođe će biti predstavnici reprezentativnih sindikata na lokalu, udruženja poslodavaca i lokalne vlasti. Dakle, to je jedna struktura ekonomsko-socijalnog saveta koji treba da premreži celu Srbiju posle usvajanja ovog zakona i da, jedan novi kvalitet da socijalnom dijalogu u Srbiji. Drugi zakon koji danas predlažemo jeste zakon o mirnom rešavanju radnih sporova. Njegove osnovne ideje tiču se, pre svega, želje da pokušamo da stvorimo institucionalni okvir u kome će se sporovi rešavati mirno i dobrovoljno. To su sporovi u vezi kolektivnih ugovora, to su kolektivni radni sporovi, ili kada se radi o individualnim radnim sporovima, da se rešavaju mnogo brže nego do sada. Znači, to su dva bazična cilja zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Kada se radi o kolektivnim radnim sporovima, to su oni sporovi koji se vode prilikom zaključivanja kolektivnog ugovora, kad još nema norme. Zato se zove interesni kolektivni spor. Druga vrsta tih sporova jesu sporovi koji nastaju u primeni kolektivnih ugovora. Dakle, norma postoji, ali postoji nesporazum o samom smislu i sadržaju te norme. Kod indvidualnih radnih sporova ideja je, da se u mnogo kraćim rokovima okonča radni spor i da, i poslodavac i radnik mnogo kraće budu u neizvesnosti ko je u pravu. Jednostavno, smatramo da je to u interesu obe strane. Kada se radi o kolektivnim radnim sporovima, mislim da je još jedna stvar vrlo bitna. Pristupanje arbitraži, pristupanje sporazumevanju je dobrovoljno, ali kada se radi o pojedinim delatnostima koje su od posebnog značaja za društvo, kao što je zdravstvo i još neke druge delatnosti, zakonom je predviđeno da postupak mirenja bude obavezan, pa ako ne uspe taj postupak mirenja, onda mogu posegnuti za štrajkom ili za nečim drugim. Mislim da je to jako važno za zemlju, posebno u ovim okolnostima. U poslednje vreme smo svedoci nekih štrajkova u nekim preduzećima koja su od posebnog značaja za društvo, koji se uopšte ne najavljuju i koji se dogode za sat vremena od najave. Dakle, mislim da ovaj zakon o mirnom rešavanju sporova ima i tu dobru stranu. Ono što bih još želeo da naglasim je sledeće: oba ova zakona, u stvari, potenciraju mirno rešavanje, potenciraju dobru volju i spremnost svih učesnika socijalnog dijaloga da se reši problem. Zašto ovo govorim? Zato što je često prigovor, kada se radi o tim stvarima, zašto je to dobrovoljno, zašto to može, a ne mora. Zato što, zapravo, čitav sistem radnog zakonodavstva, u skladu sa Evropskom unijom, treba da bude te prirode, da zadovoljava interese socijalnih partnera. Već mogu da vam kažem da je to jedno ohrabrenje. Zašto ovo govorim? Mi još uvek imamo svest, ne može ni sud da reši problem, ne može ni policija, pa šta hoćete sa mirnim rešavanjem sporova? Moram vam reći da već u nekim preduzećima koja su privatizovana, kao što je npr. U.S.Steell i neka druga, pošto dolaze ljudi i učesnici socijalnog dijaloga u prirodno stanje, postoji pravi poslodavac, postoje pravi radnici. Već u tim situacijama i u tim sredinama i te kako funkcioniše kolektivno pregovaranje, i te kako funkcioniše čitav taj sistem odnosa u kojima, zapravo, zbog sopstvenih interesa su obe strane spremne na razgovore i dogovore. Dakle, mi ovde pravimo sistem za sistem koji se u Srbiji upravo stvara i mislim da će proces privatizacije i tranzicije u Srbiji stvoriti milje u kome će ovi propisi biti potpuno prirodni i potpuno normalni. Pošto smatramo da je usvajanje ova dva zakona u interesu svih građana Srbije, očekujem da će i sve poslaničke grupe u Parlamentu podržati ova dva zakona.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč (Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja - Ivana Kovačević, predsednik Zakonodavnog odbora - Miloš Aligrudić)? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Narodni poslanik Miloljub Albijanić, pa narodni poslanik Toma Bušetić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, G17 plus u svom programu kao važan segment ističe značaj socijalnog dijaloga. Dakle, ovo što vidimo kao glavnu stvar koja proističe iz ova dva predloga zakona, to je dijalog između sindikata, poslodavaca i Vlade. Nije dovoljno, kao što se do sada to rešavalo u pojedinačnim slučajevima, već je potrebno zakonski regulisati ovu oblast. Znači, ova dva zakona, koji dovode do uspostavljanja socijalno - ekonomskog saveta i mirnog rešavanja radnih sporova, u suštini, dovode do poboljšanja položaja i prava zaposlenih. Dobija se sistem kao u zemljama Evropske unije: kolektivno pregovaranje, regulisanje prava na štrajk i mirno rešavanje konflikata. Ključno je da u ovome učestvuju sindikati, i to svi reprezentativni sindikati: Samostalni sindikat, Asocijacija slobodnih i nezavisnih sindikata i Sindikat Nezavisnost. Važno je istaći koja pitanja socijalno-ekonomski savet rešava. To su, pre svega, razvoj i unapređenje pregovaranja, ekonomska politika koja utiče na socijalni razvoj i stabilnost, zapošljavanje, politika zarada i cena, zaštita radne i životne sredine. Pored toga, važno je da ovaj socijalno-ekonomski savet daje mišljenja o nacrtima zakona. Dakle, G17 plus se maksimalno zalaže za ideju da osnovna ekonomska obaveza u oblasti obračuna i isplata plata ponovo bude afirmisana, da zarađene plate radnicima redovno dolaze i da budu isplaćene. Smatram da ekonomsko-socijalni savet već na početku svog delovanja mora ovo pitanje vrlo temeljno rešiti, jer i sami znate da u praksi često imamo problema oko ovih stvari, a da ne govorimo o radnicima koji, posle napuštanja firme i pri rešavanju svog statusa, imaju probleme, i ti problemi se odugovlače mesecima, a negde i godinama. Nikome nije u interesu da se tako nešto odugovlači. U interesu je i poslodavca i samog radnika da se te stvari reše i da svi budu namireni. Što se tiče Predloga zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, dve vrste sporova su u pitanju: kolektivni i pojedinačni radni sporovi. Danas u praksi se oni najčešće rešavaju na dva načina: jedan je štrajkom, a drugi sudovima. Dakle, i jedan i drugi način nisu dobri, ako pre toga nema dogovora. Jasno je da radnici svoja prava traže štrajkom, ali ovo omogućava da se stvori dobra osnova, da se napravi dobar sporazum, koga se svi moraju pridržavati kako bi se izbegle takve vrste aktivnosti. Što se sudova tiče, znate i sami da imamo sporova koji traju dosta dugo i nijedna strana nije zadovoljna. Ovde imamo mogućnost za kraće rešavanje van suda, mogućnost da radnik ostvari svoja prava dogovorom i mirnim rešavanjem spora. Naravno, jasno su definisane dužnosti i obaveze miritelja i arbitra. Jednom rečju, stvara se neophodan ambijent da se, po regulisanju ove oblasti zakonom, ovo i primeni u praksi. Inicijativa je, svakako, od Vlade i resornog ministarstva, da sazove činioce koji će činiti ovaj savet i da zajednički naprave program budućeg delovanja i dogovaranja. G17 plus će podržati predloge ovih zakona, a pozivamo i druge poslaničke grupe da podrže ove zakone.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić
Uvaženo predsedništvo, poštovani narodni poslanici, ministre Laloviću, mi u SPS-u smatramo da je danas razmatranje ovih zakona, na neki način, gubljenje vremena. Ne verujemo da će se usvajanjem i donošenjem ovih zakona unaprediti nešto u oblasti radnog i socijalnog zakonodavstva, niti će se poboljšati položaj građana, onih građana na koje se ovi zakoni odnose. Mi smatramo, da danas na dnevnom redu treba da se nađe, pre svega, zakon o radu, zakon o zapošljavanju i zakon o PIO, a to su zakoni koje pokriva ovo ministarstvo. Znamo da je Zakon o radu, najtragičniji zakon koji je donet u vreme DOS-a, novembra meseca 2001. godine. Evo, već tri godine od donošenja tog zakona koji je upravo obespravio sve radnike, od njih napravio savremene "robove", a poslodavce, "gazde" u pravom smislu reči. Ništa se neće promeniti usvajanjem ovih zakona, ako govorimo o odredbama, pre svega zakona o radu. Dovoljno je bilo danas promeniti, primera radi, u Zakonu o radu samo onaj član 103. koji govori o otkazu. Mi znamo da je upravo taj član veoma rigorozan, rigidan - da gazda u svakoj situaciji može da otkaz radniku da. Kada govorimo o zakonu o zapošljavanju, znamo da je veoma restriktivan. Tu je bilo dovoljno promeniti par odredbi i to bi bio veći doprinos ove skupštine i ove vlade, nego današnje usvajanje par ovih zakona. Konačno, svima nama u SPS-u je prosto najvažnija promena zakona o PIO. Vi znate da je na snazi tzv. "švajcarska formula". Penzioneri skoro i da su zaboravili da je taj zakon donet u vreme DOS-a, u vreme Demokratske stranke i njenih satelita i taj zakon, odnosno ta "švajcarska formula" je najpogubnija po sve penzionere. Danas u Srbiji, po usvajanju tog zakona i te "švajcarske formule" više nema nijedne penzije da je dobra penzija. Da podsetim: radi se o tromesečnom usklađivanju i radi se o usklađivanju sa 50% rasta troškova života i 50% rasta plata. Sve su to zakoni koji su bili mnogo bitniji i mnogo važniji, nego ovaj naš predlog zakona. Uostalom, ako govorimo o svim ovim zakonima, ovo nije nikakva demagogija, jer u vreme vlasti SPS-a, u najtežem vremenu, niti je bilo švajcarske formule, niti je bilo otkaza kakav je predviđen u Zakonu o radu, niti su bile odredbe Zakona o zapošljavanju, pa - posle devet meseci svaki posao je odgovarajući posao. Međutim, mi bismo, nezavisno od svega, ukazali na određene propuste u ovim zakonima, iako smatramo da su osrednji, da su neutralni, da se ništa sa njima neće dobiti. Već na početku Predloga zakona o socijalno-ekonomskom savetu se govori o sastavu tog saveta. U savetu su predviđeni članovi Vlade, što nije sporno i možemo da kažemo da će ti članovi biti reprezentativni na neki način i nezavisni. Tu postoji određena skupštinska većina koja pokriva ovu vladu. Međutim, svi ostali članovi biće sporni. Ko su danas u Srbiji reprezentativni sindikati? Osim Samostalnog sindikata zbog svog članstva, a nikako zbog svog lidera, svi ostali sindikati nisu reprezentativni. Nezavisni sindikat, možda sa članstvom je, negde, tu blizu reprezentativnosti, a ovaj treći sindikat, vodi ga gospođa Savić, nema nikakve veze sa reprezentativnošću. Ako govorimo o samostalnom sindikatu, tačno je da je samostalni sindikat reprezentativan, ali predsednik tog sindikata nije reprezentativan. To je čovek koji, u svakom slučaju, više zavisi od srpskih bogataša nego od svog članstva. Sada, možemo da zamislimo kako će taj savet da izgleda, gde će biti Mika Smiljanić, Branislav Čanak; jer Čanak je čovek koji je 90-tih godina apanažiran spolja, iz inostranstva, a iza toga je dobijao sredstva preko svoje članarine. Vidimo pre nekoliko dana, može ministar da me demantuje, Čanak je postao predsednik Upravnog odbora Nacionalne službe zapošljavanja. Znači, nema mere koliko Čanku treba funkcija. Konačno, kada govorimo o reprezentativnosti, kada govorimo o njihvom radu - šta su oni uradili za svoje članstvo? Ovi najgori zakoni koji su doneti u vreme DOS-a, doneti su kada su isti ljudi bili na čelu tih sindikata. Da li su oni bilo šta uradili da pokrenu bilo koje pitanje koje je vezano za donošenje Zakona o radu, Zakona o zapošljavanju ili kada je reč o PIO? Navodno su podigli neku galamu od dva dana "da se vlasi ne sete" - a zašto? Zato što su to ljudi koji su duboko zavisni, i Mika Smiljanić i Branislav Čanak. O ovoj gospođi ne želim da govorim jer ona ne predstavlja nikoga. Ništa bolja situacija nije i kada je reč o reprezentativnosti Unije poslodavaca. Ko su ti ljudi u Uniji poslodavaca, a kako stvari stoje, najpre će na površinu da izbije Bogoljub Karić?! Sada možemo da zamislimo na šta će da liči taj socijalno-ekonomski savet, gde će biti Smiljanić, Karić, Čanak, o kojim pitanjima će oni da odlučuju. A da li će to nešto biti u interesu Srbije? Sigurno da neće! Zato i smatramo da čitav ovaj zakon nema mnogo smisla. Sa druge strane, socijalno-ekonomski savet je sebi zacrtao ekonomske ciljeve i visoke zadatke. Kaže se da će ovaj savet unaprediti proizvodnju, unaprediti životni standard, razmatrati pitanja politike zapošljavanja. Da li je stvarno moguće da će bilo šta socijalno-ekonomski savet uraditi po ovim pitanjima? Uostalom, on je formiran 2001. godine, a da li ima nekakve rezultate - nema nikakvih rezultata! Prema tome, smatramo da je celo ovo pitanje zadataka i ciljeva socijalno-ekonomskog saveta deplasirano. Ako govorimo o privatizaciji, šta će ovaj savet promeniti kada je reč o privatizaciji? Privatizacija koja je izvršena u Srbiji bila je najveća pljačka pod okriljem DS-a i njenih satelita!! Najvažnija preduzeća u Srbiji su rasprodata budzašto, radnici najureni bez ikakvih prava. Kada je reč o najprofitabilnijim firmama, a kada je reč o ovim drugim firmama, znamo šta je urađeno za protekle tri godine. Svuda je recept isti. Preduzeća su prodata, radnici isterani, a novi poslodavci i gazde, prodajući samo 5% kapitala u tim preduzećima podmirili su ono što su platili. Zato mi kažemo da je privatizacija u Srbiji bila najveća pljačka. Mislim da je najvažniji zadatak ove skupštine, svih poslaničkih grupa, da se ovaj zakon poništi i da se vratimo na zakon koji je SPS imao 1997. ili 1998. godine. A znamo kakav je to zakon bio i kako su preduzeća prošla, upravo po tom zakonu. Kada je reč o ovom savetu, tu se govori o tome da će socijalno-ekonomski savet predlagati zakone. Kakve će zakone predlagati socijalno-ekonomski savet? Mi znamo, 90% svih zakona koji su doneti ovde u Skupštini, doneti su po preporuci Saveta Evrope, određenih organizacija, da je 95% zakona prepisano, tako da je i ta funkcija na neki način zanemarljiva, ako govorimo o radu ovog saveta. Predlagač kaže u nekom članu, čini mi se 11. član ovog zakona, da će vršiti konsultacije sa nevladinim organizacijama i da će nevladine organizacije učestvovati u radu radnih tela. Dobro bi bilo da nam ministar kaže o kojim to nevladinim organizacijama se radi. Činjenica je jedna, da danas u Srbiji 90% nevladinih organizacija su strani plaćenici. Oni dobijaju pare da bi se ove zemlje okupirale... ni ko sa strane ne daje pare da bi Srbiji bilo bolje i da bi Srbima ili građanima Srbije bilo bolje. To je činjenica. Naravno, postoje nevladine organizacije koje rade svoj posao, ali tih nevladinih organizacija je veoma malo. Predsedavajući socijalno-ekonomskog saveta po ovom zakonu predviđa se da bude predsedavajući naizmenično postavljen na godinu dana. Mi se i sa tim rešenjem teško možemo složiti, jer jednostavno tu je jedino moguće da predsedavajući bude čovek iz Vlade. Sva ova druga rešenja da bude Čanak, Smiljanić, Bogoljub Karić, to su krajnje deplasirana rešenja. Ništa se time neće dobiti. Kada govorimo o ovom drugom zakonu, Predlogu zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, radi se o kolektivnim radnim sporovima, individualnim. Ovde imamo jednu primedbu, imamo dosta primedbi. Individualni radni spor smatra se pre svega kada je reč o sporu vezano za otkaz, ugovor o radu i isplata minimalne zarade. Moglo je to da se proširi i na premeštanje na druga radna mesta, ne znam koliko je ministar upoznat sa tim, ali u Zakonu o zapošljavanju ima ta odredba koja se može veoma često koristiti. Jednostavno nekome i ne morate dati otkaz, dovoljno je prebaciti ga na drugo radno mesto, pa će on sam dati otkaz. Ovde je ključno pitanje vezano za otkaz ugovora o radu. Da li poslodavac uopšte ima bilo kakav interes da uđe u jedan postupak mirnog rešavanja radnog spora. Vi znate, da je upravo Zakonom o radu predviđeno da poslodavac može u svakom pogledu da otkaz da svom zaposlenom. Može ako iznenada utvrdi da on više ne daje te rezultate, ne postiže te rezultate rada, ako se utvrdi da nema više sposobnosti kakve je imao ranije, zbog radne discipline, ako je njegovo ponašanje nespojivo sa radom u toj firmi. Ima tu još nekih 8 tačaka. Otkaz je moguć u uslovima tehnološke promene, organizacionih promena, tehničkih promena, jedan širok spektar mogućnosti poslodavca da otkaz da zaposlenom i da uvek bude u pravu. Iz tih razloga je, na neki način, i ovaj predlog zakona deplasiran, jer ako ne promenimo Zakon o radu, ništa naročito nećemo postići ni sa ovim predlogom zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Neka naša primedba vezana je za izbor miritelja i arbitra, tih novih instituta. Jednostavno njihov izbor vrši ponovo neka komisija, a ta komisija je sastavljena od predstavnika Vlade, poslodavaca i sindikata. Opet imamo ljude i organizacije, a pre svega ljude koji ne zaslužuju da budu u jednoj ovakvoj komisiji i tu se postavljaju još neka pitanja o kojima će ministar sigurno posle reći. Nije neka naročita demagogija, ali je možda interesantno u ovom trenutku i ovom vremenu, a to je, da će i miritelji i arbitri imati određene novčane naknade. Pošto će se oni birati putem javnog konkursa, pošto će ih imenovati komisija, pretpostavlja se da će imajući uslove za te funkcije biti ljudi koji su već zaposleni. To će biti ljudi koji rade na određenim mestima i koji će imati određene plate. Ali, dobro bi bilo i da se te plate propišu, da se znaju kakve su, jer mi danas imamo situaciju da u brojnim agencijama pri raznim ministarstvima plate tih direktora agencija i njihovih članova ili funkcionera daleko prelaze plate poslanika. Znamo koja je frka i šta se sve događa kada je reč o platama poslanika. Možda bismo mogli u narednom periodu, mi se slažemo da je deplasirano da su plate poslanika 200.000, maksimalno je čini mi se 70.000, sa mogućnošću da Administrativni odbor to svede na 20% manje ili sama Skupština na 50% manje. Mislim da u budućnosti treba napraviti takva rešenja da u odnosu na poslaničke plate postavljamo sve druge plate - pa direktori javnih preduzeća da imaju, na primer, 90% od poslaničkih plata, ministri 95%, ove agencije 60%, to je jedino moguće pravo rešenje. S druge strane, isto veoma važno pitanje je jedan sukob između ovog zakona na neki način i Zakona o radu, gde se govori o neplaćenom odsustvu za ove ljude koji će obavljati funkciju miritelja i arbitra. Ovaj zakon to ne može da utvrdi, jer jednostavno po Zakonu o radu, mislim da je član 62, poslodavac odlučuje kada će neko dobiti i neplaćeno odsustvo, tako da i ove odredbe treba urediti sa odredbama Zakona o radu, jer Zakon o radu je, u svakom slučaju, matični zakon. Mislim da se u ovom zakonu pominje i formiranje Republičke agencije; mislim da je pitanje republičkih agencija izlizano pitanje. Nema takoreći jednog ministarstva da nema nijednu svoju agenciju, to je bilo pomodarstvo vezano za 2001. godinu, kada je DOS došao na vlast. Oni su formirali svuda agencije, znalo se zašto služe te agencije. Agencije su uglavnom bile paralelni organi nekim drugim redovnim organima, ministarstvima, a to su radili pre svega predstavnici Demokratske stranke. Jer pošto je bila velika koalicija, nisu imali uticaja na određena ministarstva, oni su formirali agencije ili kancelarije po raznim opštinama. Osim nekog izdvajanja sredstava, možda i značajnijeg, te agencije uglavnom ničemu ne služe. Nema tu nekog boljitka, nekog naročitog rezultata. Na kraju krajeva ovi zakoni mogli su da dođu kasnije na dnevni red. Pozivam ministra da nam u toku ove rasprave kaže kada ćemo raspravljati o ovim krucijalnim zakonima, o PIO, o Zakonu o radu, Zakonu o zapošljavanju. To su mnogo važniji zakoni nego ovi zakoni o kojima mi danas govorimo.
Da li još neko od predstavnika želi reč? Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, zakon o mirnom rešavanju radnih sporova i zakon o socijalno-ekonomskom savetu su direktna posledica, odnosno potreba za donošenjem ovih zakona je direktna posledica tragično lošeg Zakona o radu. Nemojte, gospodine ministre, ni vi, ni ostali ministri da nam pričate o obaveznoj harmonizaciji propisa sa propisima EU, jer zaista ne verujem, a mislim da ni vi to nećete potvrditi, da vam je EU sugerisala ili naložila da se već tri godine primenjuje zakon koji faktički u ovoj Narodnoj skupštini nikada nije ni usvojen! Ja zaista hoću da podsetim i sve vas i javnost Srbije da je Zakon o radu koji je donet 2002. godine, donet glasanjem iz Soluna. Znači, nikada nije imao potrebnu skupštinsku većinu. Vi ste više puta ovde govorili i u predizbornoj kampanji svi predstavnici stranaka koji sada čine vlast, čvrsto su obećavali da će jedan od prvih zadataka biti da se donese novi zakon o radu. Od tog posla očigledno nema ništa. Istina, mi iz Srpske radikalne stranke, još u februaru smo podneli predlog da se postojeći zakon stavi van snage, ali to niti je videlo svetlost dana, niti će najverovatniji ikada i videti. Taj zakon o radu je zaista toliko zla doneo građanima Srbije da je više teško da se te greške uopšte i isprave. Po tom zakonu o radu stotine hiljada ljudi su ostali bez posla. Naravno, donošenjem nekakvih sporednih zakona, koje ja apsolutno ne potcenjujem, ne mogu se ispraviti takve greške. Slušala sam malopre kolegu Tomu Bušetića, kada je govorio o tome koji su razlozi predviđeni po ovom aktuelnom Zakonu o radu, po kome poslodavac može da radniku da otkaz. Kolega Bušetiću, zaboravili ste najvažnije - u Zakonu stoji da, radnik može dobiti otkaz ako ne ispunjava očekivanja poslodavaca!! To je zaista čudo neviđeno. Poslodavac može da kaže da radnik ne ispunjava njegove uslove zato što se ofarbao u plavo, a on je očekivao da bude ofarban u crveno. To su zaista najdrastičniji primeri. Mislim da je obaveza ovog ministarstva bila da, pre svega, donese, odnosno predloži Narodnoj skupštini zakon o radu, na osnovu kojeg bi valjda počelo nešto bolje da se dešava u sferi zaposlenosti, odnosno da se počne konačno smanjivati broj nezaposlenih u Srbiji. Zato, sve ovo što ste govorili, ministre, nema određenu težinu, jer, jednostavno, krenuli ste da rešavate probleme sa repa, a probleme treba rešavati, valjda, od glave. Rekli ste da ova dva zakona omogućavaju stvaranje nekakvog socijalnog miljea za izlazak iz krize. To je čista demagogija. Ovim zakonima nema izlaska iz krize. Ovim zakonima se samo produbljuje kriza, a rećiću u toku svog izlaganja i zbog čega će to tako da se desi. Takođe ste rekli da će ovi zakoni da pomognu da prevaziđemo neki težak period koji nas čeka. Najavljivanje teškog perioda - svaki put svaki ministar već četiri godine nam najavljuje neke teške tranzicione periode, i mislimo da zaista tako nimalo optimističke izjave nisu dobre. Mi znamo da to tako jeste, ali očekujemo od ove Vlade da počne da čini neke korake, da ovde ministri izlaze i da, građanima i nama narodnim poslanicima daju neke malo optimističkije izjave. Ove četiri godine je valjda bilo dosta da se snađemo u tom nekakvom prelaznom periodu, u tzv. "tranziciji". Ali izgleda da vi planirate da budemo u tranziciji do beskraja, dok se ne uništi sve što može da se uništi u zemlji Srbiji. Rekli ste kako će taj socijalno-ekonomski savet biti efikasan, jer u radu će morati da se postigne konsenzus, da nema nadglasavanja. Pitam vas gospodine ministre, kada mislite da će eventualni problemi koji dođu pred ovaj savet biti rešeni? Kako mislite da nekoga naterate da postigne konsenzus ili ako konsenzusa nema, da li će neka pitanja ostati trajno nerešena? To ne bi trebalo da bude intencija ni ovog, niti bilo kog zakona koji se predlaže Narodnoj skupštini. Dalje, rekli ste da su značajne karakteristike ekonomsko-socijalnog saveta, socijalni sporazum za Srbiju i nacionalna politika zapošljavanja. Ja sam ovaj zakon dobro pročitala, dobro proučila, pravnik sam po struci, imam dosta iskustva, slobodna sam da kažem i znanja, ali ni jedno od ova dva pitanja ne vidim da mogu da se reše kroz ovaj zakon koji ste nam ponudili na usvajanje. Kada ste govorili o zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova, rekli ste da će na osnovu ovog zakona da se brže i efikasnije rešavaju na miran način kolektivni sporovi, a pojedinačni sporovi da će se rešavati brže. Ovaj zakon to ne garantuje. Imali smo i do sada zakone, imamo i sada sudove koji imaju mane, imamo propise koje imamo. Ali, niti takvi sudovi, niti propisi nisu problem za brže rešavanje radnih sporova. I sada radni sporovi spadaju u one koji moraju da se reše po hitnom postupku i moraju da se okončaju u roku od šest meseci. Svi smo svedoci da imamo radne sporove koji traju najmanje četiri godine, a od kada je ovaj višestranački sistem u Srbiji aktuelan, radni sporovi traju otprilike koliko traje mandat jedne skupštine ili jedne lokalne samouprave; sudija koji sudi, procenjuje ko je sada na ovim izborima dobio vlast, da bi znao kako će da presudi onome ko eventualno treba da se vrati na posao, ako je posao izgubio iz političkih razloga, pošto se u zemlji Srbiji od kraja 2000. godine uglavnom dešavaju i takve stvari. Ako nema dogovora ni kada su u pitanju kolektivni sporovi, ni kada su u pitanju pojedinačni sporovi, dame i gospodo, ti problemi ne mogu da se reše mirnim putem, kako je to predviđeno u ovim predlozima, koje danas imamo ispred sebe. Neminovni su štrajkovi, neminovni su sudski sporovi i oni će trajati onoliko koliko je potrebno dok se problemi ne reše, ako je uopšte moguće da se reše, ako uopšte ima sluha da se reše ti problemi. Nažalost, do sada nismo primetili da ima sluha za rešavanje ni kolektivnih ni pojedinačnih problema. Rekli ste, takođe, ovi zakoni predstavljaju nivo socijalne demokratije. To zaista lepo zvuči, ali taj nivo socijalne demokratije prisutan je danas kod nas, vidimo na svakom koraku. Nije davno bilo, sećate se, u toku leta, kada su poljoprivrednici štrajkovali zbog neplaćanja raznih poljoprivrednih proizvoda. Niste mogli, baš, da ugušite štrajkove, niste ni pokušali ono što je pokušao svojevremeno ispred Skupštine ministar iz Vlade Zorana Živkovića, da dovede policiju da bije radnike, ali ste zato rekli da ne mogu štrajkovima da se zaprečavaju putevi, da moraju ostali građani normalno da žive. Sve to jeste tako, ali ne možete ni vi da iznalazite načine da sprečite štrajkove, zato što ne možete da zaustavite ono što je u Srbiji evidentno, a to je strahovito nezadovoljstvo i onih koji su još uvek zaposleni, a pogotovo onih koji su dobili otkaze. Oni nemaju šanse za novo zapošljavanje, koji jednostavno ne vide perspektivu i ne vide rešavanje svojih problema. Ova dva zakona koje nam je Vlada predložila verovatno će ova skupštinska većina i usvojiti, ali tvrdim da, donošenjem ovih zakona ništa bolje neće biti u oblasti zapošljavanja: niti će ovi zakoni da zaustave otkaze, niti će da otvore mogućnost za nova radna mesta, niti će da zaustave kriminalne privatizacije u Srbiji!! Nažalost, svedoci smo skoro svakog dana, i to dobro vidimo kroz Odbor za privatizaciju Skupštine Srbije, da se svakodnevno građani ili grupe radnika obraćaju tom našem Odboru za privatizaciju i uglavnom, manje ili više, svi mi narodni poslanici učestvujemo u radu tog odbora i tamo vidimo razna čuda. Ništa normalno. Kriminal do kriminala! Nijedna privatizacija koja je "začačkana" nije urađena u skladu sa zakonom ili ako jeste slučajno, onda se ne poštuje ugovor zaključen u postupku privatizacije. Bilo kako bilo, deblji kraj izvlače radnici koji, nažalost, većina njih i nisu više radnici već su prijavljeni kao nezaposleni. Te neke male otpremnine koje dobijaju vrlo se brzo potroše i ekonomske i socijalne tenzije su u Srbiji, prihvatili vi to ili ne, ministre, svakog dana sve teže i teže. Doduše, vi ste i rekli da ovi zakoni služe za prevazilaženje tog teškog perioda, ali morate da radite korenitije stvari. Ova Vlada mora konačno da počne da radi ono zbog čega je birana, ono zbog čega su poslanici glasali za ovu Vladu, a ti poslanici opet birani na izborima iz tih istih razloga. Morate da uradite nešto u ovoj vrlo osetljivoj sferi. Sigurno da je teško, mnogo toga, verovatno ćete vi da kažete, da ste to zatekli. Sve se slažem i sve prihvatam ali je prošlo dovoljno vremena i zaista je morao da se desi neki pomak, da građani Srbije počnu konačno bolje da žive; da više ne čitamo po novinama nekakve stravične statistike - koliko malo mesa pojede jedna porodica za mesec dana i, umesto da iz dana u dan bude bolje ili bar da dolazi do nekog poboljšanja, nažalost, iz dana u dan stanje je sve teže i situacija takođe. Zato ovakvim zakonima vi možda i pokušavate da šminkate situaciju tako što će, sada, večeras svi mediji da objave, a sutra svi štampani mediji, raspravljalo se o tako dva značajna zakona i onda, naravno, usput će da kažu SRS je protiv tih zakona. Zato ja sada kažem, SRS nije u principu protiv donošenja ovakvih zakona, samo što mi imamo koncepcijski drugačiji prilaz. Ali, pre svega mislimo da je neophodno da se donese nov zakon o radu, da on postavi neke zaista pravne norme koje će ići u korist zaposlenih a ne samo u korist poslodavaca, na način kako je to do sada regulisano. I tek kada bi se taj zakon doneo onda bismo mogli da razgovaramo i o ova dva zakona, a i o nekim drugim pratećim zakonima. Mi smo ipak u našoj poslaničkoj grupi uložili određen broj amandmana sa namerom da ove zakone, koje ste nam predložili, bar uredimo, pre svega da budu u skladu sa našim pravnim sistemom a i da budu od manjeg troška za građane Srbije. Vi iz Vlade Srbije kako koji zakon Skupštini predložite, tako su to neke nove,da li agencije, da li direkcije ili već kako se sve ne zovu, uglavnom su nova zapošljavanja u okviru ministarstava, u okviru Vlade, u okviru novih agencija - a novi otkazi u proizvodnji, nova zatvaranja fabrika, ako neka uopšte još u Srbiji radi. To zaista nije ono što građani Srbije očekuju, niti je to ono što može da služi na čast Vladi Srbije. S obzirom na to da smo u poslaničkoj grupi podneli popriličan broj amandmana i da ćemo u pojedinostima govoriti o oba ova zakona, naravno, govoriće moje kolege i u načelnoj raspravi, samo ću kratko da se osvrnem, u oba zakona, na po dva do tri člana koji su najkarakterističniji. Kada je reč o zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova mi već u članu 1, a i dalje u ostalim članovima pratimo tu ideju, predviđamo da se radni sporovi rešavaju u okviru službe pravne pomoći u skupštinama opština, zato što te službe već postoje. Nema nikakvih novih troškova. Ono što rade eventualno može da se promeni, akt koji reguliše rad pravne pomoći, što je mnogo jednostavnije i jeftinije a sigurno i efikasnije. Jer tamo rade kvalifikovani ljudi, sa položenim pravosudnim ispitom i svako od njih bi mogao da radi ono što se očekuje od zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. U članu 7. ovog zakona predvideli ste formiranje agencije. To je još jedan novi "namet na vilajet". To je ono što smo ovde na početku slušali, kada je tek ova Vlada formirana i kada su predstavnici skupštinske većine ovde govorili i zaklinjali se da oni neće paraorganizacije, da neće agencije, pa evo, svaki zakon, a imaćemo u toku ovog zasedanja i ceo zakon o agencijama. Znači to su bila samo neka davna predizborna obećanja, a u praksi sve ide drugačije. U članu 11. rekli ste da, ako je predlog donela jedna od strana u sporu, agencija dostavlja predlog i dokumentaciju drugoj strani u sporu i poziva je da se u roku od tri dana izjasni o tome da li prihvata mirno rešavanje spora. Ja vas pitam - šta ako ne prihvata? Šta ako se ne izjasni u roku od tri dana? Gde je tu ubrzavanje postupka? Znači, sve se vraća na početak. Ne da se postupak ne ubrzava, nego se on usporava, jer umesto da se odmah, u startu krenulo u rešavanje problema, čekaju se dodatni rokovi. U članu 18. predvideli ste obaveznost mirnog rešavanja kolektivnih sporova. Ovaj član 18. vam je ključni član ovog zakona, jer u ovom članu, tamo gde je obavezno mirno rešavanje sporova, među redovima se jasno čita da vi ovim članom i ovim zakonom želite da "sprečite štrajk"! To je suština koju javnost Srbije treba da zna. Kada je reč o zakonu o socijalno-ekonomskom savetu tu ću kratko prokomentarisati samo dva člana. U članu 2. vi ste predvideli socijalno-ekonomski savet kao nezavisni organ koji čine predstavnici Vlade, predstavnici reprezentativnih udruženja poslodavaca i reprezentativnih sindikata. Mi iz SRS smo predložili da jedna od strana budu i predstavnici nezaposlenih, jer u ovoliko stotina hiljada, blizu milion nezaposlenih u Srbiji, da nemamo predstavnika koji će učestvovati u ovom socijalno-ekonomskom savetu za nas je neprihvatljivo! A, posebna je priča reprezentativnost udruženja poslodavaca, reprezentativnost sindikata! Reprezentativnost sindikata - to smo već videli i više puta slušali na delu, i gospodina Čanka i gospodina Smiljanića. E, sad ova udruženja poslodavaca, da li će to biti ovaj industrijalac koji nikada nije imao industriju, koji nikada nije imao nijedan industrijski pogon, da li će to biti njegovi industrijalci videćemo. Pretpostavljam da ste na njih mislili. U članu 11. ovog zakona predviđate da socijalno-ekonomski savet može da pozove i predstavnike nevladinih organizacija. E, pa, najlepše vas molim, nemojte i u ovo da mešate Sonju Biserko, Biljanu Kovačević-Vučo i ostale koji ništa dobro ne misle ni zemlji Srbiji a ni zaposlenima u Srbiji!! Pozivam vas, gospodine ministre, da ove zakone povučete, da se vratite lepo u Ministarstvo, da angažujete ekipu i da brzim korakom radite Zakon o radu. To je ono što građanima Srbije i zaposlenima u Srbiji treba.
Reč ima ministar Slobodan Lalović.
Poštovani narodni poslanici, samo da dam nekoliko informacija, pošto su otvorena pitanja. Prvo i osnovno kuca se na "otvorena vrata". Kada je u pitanju Zakon o radu kuca se na otvorena vrata. Znači, Zakon o radu u novom tekstu, nov predlog, je u okviru Vlade dat na mišljenje ministarstvima. Kao što znate, to je jedan proces koji traje otprilike nedelju dana, tako da možete očekivati da će sledeće nedelje biti na Vladi, ako budemo stigli da pribavimo mišljenja ta četiri ministarstva, biti upućen Skupštini. Hoću da kažem da, kada je u pitanju Zakon o radu vrlo brzo ćete imati priliku da o njemu raspravljate. Što se tiče drugih zakona koji su pomenuti, to su otvorena pitanja; pripremaju se izmene Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju u pojedinim delovima, i Zakona o zapošljavanju, o čemu će se takođe raspravljati. Pored toga tu je još jedan niz novih zakona, kao što je o bezbednosti na radu, uslovima rada, a to je jako važan segment posebno u vreme tranzicije i privatizacije - tu se događaju veliki problemi, kao i niz drugih zakona. Što se tiče te zakonodavne aktivnosti, prosto informacija poslanicima da će vrlo brzo Zakon o radu, a onda i drugi zakoni, biti predmet rasprave. Što se tiče drugog dela samo dve opaske, mada ćemo kroz pojedinačne amandmane razgovarati pa ću odgovoriti na konkretne stvari. Kada je pomenuto da zakoni nisu korisni u tom smislu i da neće dovesti do poboljšanja zaposlenih u Srbiji, samo da se razumemo: svaki zakon ima neku funkciju i nisu svi zakoni isti. Šta ovaj zakon, zapravo, treba da postigne, ali naravno, sve to zavisi od svih nas zajedno. Kada je pomenut socijalni sporazum i nacionalna strategija zapošljavanja, govorio sam o tome, ovaj ekonomsko-socijalni savet da bi imao svrhu mora da razmatra ključne stvari. O čemu zapravo treba da se dogovorimo ili ne dogovorimo? Kada je u pitanju socijalni sporazum i nacionalna strategija zapošljavanja, kao akti, treba da odgovor da na ključna pitanja. Primera radi, koliko će se u Srbiji u narednom periodu izdvajati za potrošnju, a koliko za investicije? Ako se dogovorimo koliko treba da se izdvaja potpuno je jasno da od odgovora na to pitanje zavisi kojim tempom ćemo moći da očekujemo u Srbiji suzbijanje nezaposlenosti. Jer, ukoliko nema investiranja možemo ovde pričati do ujutru, nema ništa od novih radnih mesta. Znači, to su ključna pitanja koja ako se dogovorimo u nekom socijalnom savetu onda ima šanse da nešto ozbiljno uradimo. Zašto konsenzus? Zato što smatramo da na vitalnim stvarima, kao što se u ovoj skupštini razgovaralo o Kosovu i Metohiji ili drugim stvarima, treba da postoji konsenzus svih socijalnih partnera, inače nećemo rešavati probleme. Možda ga ne postignemo, ali će se onda znati ko to odbija i znaće svako da ceni u Srbiji šta ko nosi i koju odgovornost. Dakle, prosto da se zna, koji je motiv u vezi toga, da tu ne bi bilo nesporazuma. Samo još dve rečenice zato što se amandmani Srpske radikalne stranke odnose u oba zakona i imaju dve ideje, pa se to vuče kroz niz amandmana. Što se tiče prvog zakona mislim da ste mogli videti zašto nismo mogli prihvatiti službe pravne pomoći kao predlog kod mirnog rešavanja sporova. Tamo je navedeno u odgovoru, bazična je stvar u tome da se ovde radi o jednom sasvim drugom vidu organa, sporova i ostalog. Ne ulazim u to što je Zakonodavni odbor rekao da je amandman pravno nemoguć. Govorim o suštini. Nigde u svetu nije moguće da se mirenje u okviru toga vrši preko službi pravne pomoći. Neću da ulazim u analizu Zakona o lokalnoj samoupravi i tih mogućnosti. Govorim o suštini. To je nemoguće, a možemo razgovarati šta je pravno moguće, a šta nije. Drugo što je otvoreno, takođe, to je učešće nezaposlenih u ekonomsko-socijalnom savetu. To je logički nemoguće. Sve je moguće ako se dogovorimo, ali je logički nemoguće i mi smo ovde rekli, Zakonodavni odbor je rekao da je pravno nemoguć vaš amandman. Međutim, kažem da je logički nemoguć. Ne govorim o pravnoj mogućnosti zato što bilo gde u svetu, pa i kod nas, industrijski odnosi, a to su zapravo socijalni partneri, u njima učestvuju ovi koje smo ovde pomenuli. Znači, bili bi mimo sveta. Druga stvar u vezi toga, ima mesta gde zaposleni mogu da učestvuju i da deluju u vezi svoje sudbine. Podsetio bih, to je usvojeno u ranijem sazivu Skupštine, nisam tada bio, savet za zapošljavanje i prema Zakonu o zapošljavanju, koji je na snazi, takođe je telo koje u svim lokalnim sredinama treba da se formira. Nije formirano i sada radimo da se formira da bi tamo nezaposleni uticali na lokalnu sredinu, kao i savet za zapošljavanje na nivou Republike. Nedavno je Vlada donela odluku o njegovom formiranju, gde će predstavnici nezaposlenih imati i te kako uticaja na tim mestima gde je to moguće.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, ovlašćeni predstavnik DSS-a.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u procesu društvenih reformi i posebno u uslovima tranzicije kroz koje prolazi naša država veoma značajnu ulogu ima socijalni dijalog koji se uspostavlja kroz saradnju svih socijalnih partnera, odnosno saradnju Vlade Republike Srbije, predstavnika sindikata i predstavnika poslodavaca. Godine 2001. obrazovan je Socijalno-ekonomski savet, ali je očigledno da u Srbiji nije dovoljno razvijena ni tradicija, ni kultura socijalnog dijaloga, što ovaj zakon ima nameru da promeni. Ovim zakonom se uspostavlja saradnja između socijalnih partnera, organizuju institucije za mirno rešavanje kolektivnih sporova, omogućava uključivanje reprezentativnih sindikata i udruženja poslodavaca u pripremi zakona koji utiču na položaj i status zaposlenih. Predlog zakona polazi od iskustava evropskih zemalja i potpuno je u skladu sa međunarodnim standardima, kao i sa konvencijama i preporukama Međunarodne organizacije rada. Njime se uspostavlja pravni okvir i potencira mehanizam tripartitne saradnje, kolektivno pregovaranje i mirno rešavanje konflikata. Zakon reguliše osnivanje, registraciju, delokrug, način rada i finansiranja socijalno-ekonomskog saveta. Svrha osnivanja je stvaranje nezavisnog organa koji treba da podstiče i unapređuje saradnju organa vlasti, udruženja poslodavaca i reprezentativnih sindikata. Predviđeno je da socijalno-ekonomski savet razmatra i zauzima stavove o pitanjima unapređenja kolektivnog pregovaranja, politici zapošljavanja i zarada, privatizaciji i zaštiti životne sredine. Socijalno-ekonomski savet čini 18 članova: po šest predstavnika Vlade Republike Srbije, sindikata i udruženja poslodavaca; svaki član ima svog zamenika koji učestvuje u radu ovog socijalnog saveta, a stavove o navedenim pitanjima savet zauzima saglasnošću svih članova. Socijalno-ekonomski savet daje mišljenja o nacrtima zakona i propisa koji su od značaja za ekonomski i socijalni položaj zaposlenih i poslodavaca, dostavljaih nadležnom ministarstvu, odnosno Vladi Republike Srbije. Savetom predsedava jedan od članova saveta po principu rotacije, na period od godinu dana. Takođe, organizacione i administrativno-tehničke poslove obavljaće sekretarijat. Ono što je značajno jeste da zakon predviđa formiranje lokalnih saveta koji se obrazuju sporazumom između izvršnih organa autonomne pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave,predstavnika sindikata i udruženja poslodavaca koji deluju na tom prostoru. Članovi i sekretar socijalno-ekonomskog saveta biće imenovani u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona, a sredstva za rad socijalno-ekonomskog saveta, s obzirom na to da je već predviđen u budžetu za ovu godinu,biće predviđen i za budžet u 2005. godini. U tesnoj vezi sa ovim zakonom je Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova u koji je takođe uključena praksa zemalja koje imaju već formirane službe za mirno rešavanje radnih sporova i naravno, preporuke međunarodnih organizacija rada. U našem pravnom sistemu trenutno ne postoje posebni propisi koji regulišu metode mirnog rešavanja kolektivnih i individualnih radnih sporova. Očigledan je problem velikog broja sporova do kojih se dolazi u postupku zaključivanja i primene kolektivnih ugovora, čije posledice su najčešće štrajkovi. Pred sudovima opšte nadležnosti nalazi se veliki broj radnih sporova, uglavnom individualnih radnih sporova koji se odnose na ostvarivanje pojedinačnih prava i obaveza iz radnog odnosa. To su sporovi koji se vode bilo zbog otkaza ugovora o radu ili isplate minimalne zarade. Nažalost, ovi sporovi su najčešće veoma dugotrajni, iako Zakon o radu predviđa obavezu suda da u roku od 6 meseci donese pravosnažnu presudu. To u praksi nije uvek moguće sprovesti. Prolongiranje ovog roka ima za posledicu da se zaposleni dovode u izuzetno težak materijalni položaj, kao i obavezu poslodavaca da naknade štetu, ukoliko sud donese odluku da je došlo do nezakonitog otkaza ugovora o radu. Potpuno je jasan (iz ovoga se vidi) interes obe strane da se ovakvi sporovi rešavaju u kraćem postupku i van suda, čime se direktno utiče na smanjivanje troškova ovih postupaka. Zakon će značajno doprineti unapređenju i razvoju kolektivnog pregovaranja, efikasnom rešavanju radnih sporova i smanjenju broja sudskih postupaka i štrajkova. Postupak mirnog rešavanja kolektivnih i individualnih radnih sporova se zasniva na načelima dobrovoljnosti, tripartizma i nepristrasnosti. U zavisnosti od vrste radnih sporova, zakon razlikuje dva postupka rešavanja, a to su: mirenje, za kolektivne radne sporove i postupak pred arbitrom, kod individualnih radnih sporova. Naravno, to podrazumeva obrazovanje republičke agencije za mirno rešavanje radnih sporova, koja vrši izbor miritelja i arbitara, vodi njihov imenik, brine o njihovom stručnom usavršavanju, vodi evidenciju sprovedenih postupaka i odlučuje o izuzeću miritelja, odnosno arbitara. Na čelu agencije nalazi se direktor, koga postavlja Vlada Republike Srbije na period od četiri godine. U skladu sa preporukama Međunarodne organizacije rada, strane u sporu su slobodne da dobrovoljno odluče o pribegavanju mirnim metodama rešavanja radnih sporova. Postupak mogu pokrenuti zajednički ili to može uraditi svaka od zainteresovanih strana. Zakon predviđa mogućnost da miritelj pre nastanka spora može da se uključi u proces kolektivnog pregovaranja. U delatnostima od opšteg interesa, strane u kolektivnom sporu su dužne da podnesu zajednički predlog za pokretanje postupka mirenja, što predstavlja izuzetak od načela dobrovoljnosti. Postupak mirenja se vodi pred odborom za mirenje, koji je sastavljen od miritelja i po jednog predstavnika svake strane. Po održanoj raspravi, odbor stranama u sporu dostavlja svoju preporuku. Naravno, postoji mogućnost da se članovi ovog odbora ne saglase u svemu i onda, u roku od pet dana od zaključenja rasprave, predsednik odbora, odnosno miritelj, ima mogućnost da predloži svoju preporuku zainteresovanim stranama, naravno, ukoliko se one saglase sa tim. Onda one o tome zaključuju sporazum. Kada je spor nastao zbog isplate minimalne zarade ili otkaza ugovora o radu, strane u sporu mogu da pokrenu postupak pred arbitrom. Ako po individualnom sporu teče sudski postupak, strane su dužne da sudu zajednički podnesu zahtev za mirovanje postupka. Rasprava je javna, a rok za donošenje odluke je 30 dana od dana otvaranja rasprave. Miritelji i arbitri su nezavisni stručnjaci koji, pored opštih uslova, moraju da ispunjavaju i ostale uslove, da imaju visoku stručnu spremu i pet godina radnog iskustva u oblasti radnih odnosa. Njihov izbor se vrši putem javnog oglasa, a odluku o izboru donosi komisija sastavljena od predstavnika vlade, sindikata i poslodavaca, na period od četiri godine. Nakon donošenja zakona Vlada Republike Srbije će imenovati direktora agencije, a izbor miritelja i arbitara će se obaviti do kraja ove kalendarske godine. Naravno, sredstva potrebna za sprovođenje ovog zakona predviđena su u budžetu Republike Srbije za narednu godinu. Poslanici DSS će glasati za ovaj zakon. Pozivam i sve vas da glasate za ovaj zakon i da usvojimo budžet Republike Srbije za 2005. godinu, i da stvorimo materijalne uslove da funkcionišu sve institucije predviđene ovim zakonima.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, uspostavljanje dijaloga i razgovor među ljudima su, kao što znate, civilizacijske tekovine i izvode se iz poznatih tradicionalnih političkih i građanskih prava, naročito utvrđenih tokom građanske revolucije, krajem 18. veka. U Univerzalnoj deklaraciji o pravima čoveka utvrđeno je da, svako ima pravo na slobodu mišljenja i izražavanja, što obuhvata i pravo da traži, prima, širi i razmenjuje obaveštenja i ideje, bilo kojim sredstvima i bez obzira na granice. Jedan od najvećih Francuza, Volter, rekao je svom oponentu: "Ja se sa vama ni u čemu ne slažem, ali ću sve učiniti da se vaše mišljenje objavi". Ovim zakonom stvaraju se, po mom dubokom uverenju i mojih kolega iz SDP-a, pre svega, institucionalni okviri za razgovor između predstavnika različitih interesnih grupa, koji teže da u najvećoj meri ostvare svoje interese i potrebe. U sadašnjim uslovima, to nije moguće postići bez sveobuhvatnog kompromisa. Preduzeća koja već godinama ne rade, polako se gase, a radnici ostaju bez posla. Društvena svojina i samoupravljanje u sistemu u kome su svi bili vlasnici svačega i ničega, uzeli su svoj danak i pokazali da ne možemo mimo sveta. Današnji razvijeni svet ima tri sveta pravila: privatnu svojinu i tržišno poslovanje; poštovanje ugovora ištednju. I kada govorimo o uspostavljanju socijalno-ekonomskog dijaloga kod nas, danas i u ovom trenutku, ne bi smelo da bude nikakvih zabluda oko jedne stvari: poslodavac se ne može naterati da radi u korist svoje štete. Poslodavac - vlasnik koji radi i ostvaruje profit neće otpuštati radnike, koji su mu i te kako potrebni. Interes je, dakle, zajednički. Ali, vlast je ta koja je dužna da stvori normalne političke odnose, bezbednost ljudi, pravnu zaštitu, sigurnost za onoga ko želi da ulaže.Vlast mora državu u rasulu da sredi politički, a onda dolazi i ekonomsko uređenje. Država mora da stekne ugled i da vrati poverenje. Svi veruju u Švedsku, u Srbiju niko ne veruje. Državne institucije moraju da budu ozbiljne i da liče na ono što postoji u svetu. Ako je to svima danas jasno, a mislim da jeste, onda i donošenje ovog zakona mora imati opštu podršku. Socijalno-ekonomski saveti postaju tako deo naše društvene kulture i demokratije. Ali ponavljam, socijalno-ekonomski savet nije samo mesto na kome će moći da se spreči nastanak štrajka i otpuštanje radnika. Biće to pre svega mesto na kome će vlast ubrzano da uči šta mora da radi, da čuje i ona druga mišljenja.
Reč ima narodni poslanik Rodoljub Garčević, a neka se pripremi Žarko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, namera Vlade da uvede ove zakone, pre svega je, da kroz sve savete, tj. u savete, uvede smirivanje socijalnih tenzija, odnosno štrajkova, i spreči eventualne nastanke štrajkova putem ovakvih zakona. Dakle, ovi zakoni su jedan od tih sistema zakona u nizu zakona koji su smišljeni da bi se sprečila opšta pojava štrajkova i smirile tenzije u državi. Ovim se pokušava da otupi oruđe, najmoćnije oruđe radnika, a to je pribegavanje štrajku, tako što će da se na jedan vrlo perfidan način u same ove organe da uključe i sindikate. Na taj način se pokušava, kroz formu tripartitnosti, da se pojavljuje jedan od učesnika i sindikat, koji se, u ovom slučaju, javljaju kao sporni, jer ne može se reprezentativnost sindikata utvrditi, pa će i niz drugih problema koji se ovim putem pojavljuju, takođe biti sporan. Problem reprezentativnosti i pravnih predstavnika poslodavaca, takođe će biti veoma sporno utvrditi po tim principima, šta je to i šta se može smatrati kao reprezentativni poslodavac. Po kom sistemu, odnosno po kojim kriterijumima, a to je jedna relativna stvar koja se veoma teško može utvrditi, šta je u suštini ta reprezentativnost privrednih subjekata. Dakle, da bi se rešila pitanja ovih zakona, pre svega zakona o socijalno-ekonomskom savetu, mora se rešiti više problema, a oni su inače opteretili naše društvo. To su problemi koji se moraju rešiti u ovom smislu rešavanja korupcije, mita i drugih negativnih pojava koje se kod nas dešavaju, što ni u kom slučaju neće sprečiti, bez obzira što se pokušava da se kroz reprezentativnost sindikata uključe sindikati u rad ovih organizacija, neće se postići ništa, jer se neće moći obezbediti poslušnost kod radnika, odnosno kod široke mase i kod građanstva. Na ovakav način se ne može ništa postići, dok se ne reše pitanja, odnosno dok se ne donese zakon o radu. Dakle, zakon o radu mora biti pre ovog zakona, pa se onda mogu rešavati ova pitanja koja Vlada pokušava da reši putem ovog zakona. Takođe, u jednom članu kod zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, pokušava se da se sve reši preko agencija koje praktično formira Vlada, što neće ići lako. Postojaće velika sumnja u sve te agencije. Radnici koji su dobro iskusili na svojoj koži, u agencije nikada neće imati poverenje. Imaće veće poverenje u autoritet organa koji već imaju pravne službe u lokalnoj samoupravi, odnosno u SO. Sve te probleme može da reši (ne vidim razloga zbog čega se izbegava i ide na jedno skupo rešenje da se formiraju agencije, da se umnožava administracija, da se ostvaruju budžetski veći troškovi) postojeća služba, pravna služba u skupštinama opština. Time bi se postiglo bolje rešenje, jer su ipak tu stručnjaci koji imaju položen pravosudni ispit, mislim na diplomirane pravnike, da mogu da rešavaju ovakve sporove. Sa druge strane, imaju mnogo veći autoritet stranke u sporu, pa bi se time postigao i bolji efekat. Kod člana 52. ovog zakona, vrlo je čudno da je predviđeno da se nagrada daje za učinjene i obavljene funkcije mirovnog spora. Pretpostavljam da su to novčane nagrade, to nigde nije definisano i ne znam šta se podrazumeva pod tim pojmom nagrade, čemu bi to služilo u jednom ovakvom slučaju. Toliko od mene.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a neka se pripremi Branislav Rankić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, SPS smatra da bi razmatranje ovih zakona bilo celishodnije da smo pre ovih zakona razgovarali o zakonu o radu, iz prostog razloga što za nas socijaliste zakon o radu jeste jedan dokument kojim se postavlja zakonski okvir, utvrđuju se prava zaposlenih, stvara se pravna i zakonska mogućnost čime se obezbeđuje što bolji položaj zaposlenog i obrnuto, umanjuju se mogućnosti poslodavaca da pravnim rešenjima daju otkaz zaposlenom ili mu umanje platu. Ovo govorim, što mi se čini da ova dva zakona koja imaju svoju težinu, imaju svoj značaj, neće u postojećim uslovima u javnosti dobiti ono značenje koje zaslužuju iz razloga što će mnoge odredbe ovog zakona, praktično, ostati mrtvo slovo na papiru, a posle ću objasniti i zbog čega. Možda javnost to neće razumeti, jer mislim da je bilo daleko bolje (mi poslanici SPS-a smatramo) da smo ove zakone razmatrali posle usvajanja zakona o radu, bez obzira što je ministar rekao da će to brzo doći na dnevni red. Mislim da je bilo primerenije da se prvo raspravlja o zakonu o radu, pa onda o ova dva zakona. Videćete posle i zbog čega sve to, ali nesporno je da se stvara institucionalna struktura za rešavanje određenih ekonomskih pitanja, za otvaranje pitanja radnih sporova i slično. Nesporno je, da, ovakva rešenja kako su sadržana u ova dva predloga zakona sama po sebi postavljaju jedno ozbiljno pitanje da li su ova dva zakona realno moguća. Ako pogledate oba zakona, posle ću nešto reći pojedinačno o svakom od njih, videćete da je princip dobrovoljnosti učesnika u procesu, odnosno onih učesnika i kako ih tretiraju nešto što se promoviše, a dobrovoljnost je sama po sebi vrlo ograničenog karaktera, i videćete da je konsenzus način odlučivanja, a konsenzusom se teško dolazi do stavova koji su prihvatljivi za sve. Ekonomsko-socijalni savet ima 18 članova, predstavnike tri različite strukture u društvu, pa možete zamisliti kako će biti, odnosno koliko će biti potrebno vremena i strpljenja da bi se uopšte postigao konsenzus. Formiraju se nova tela. U jednom slučaju, ekonomsko-socijalni savet, odnosno sekretarijat ovog saveta koji će opet otvoriti pitanje novih radnih mesta, a na ovoj drugoj strani kod Predloga zakona za mirno rešavanje sporova otvara se agencija čiji će učinak biti ili jeste već sada problematičan. Znam da je ova vlada do sada podnela nekoliko predloga za formiranje agencija, jer je Vlada bila protiv agencije u svom konceptu, ali pitanje ove agencije, njene celishodnosti, jer, imali smo agenciju za registrovanje privrednih subjekata i tada se tačno znalo za šta je potrebna agencija. U ovom slučaju imaćemo agenciju za rešavanje sporova, a šta ako subjekti koji treba da rešavaju neki spor, ne žele, onda agencija neće imati svoj posao, a imaće svoje troškove. Ne treba zaboraviti da se i sekretarijat kod ekonomsko-socijalnog saveta i agencija finansiraju direktno iz budžeta. Ovo ne pominjem slučajno, zato što smo juče imali priliku da pročitamo u novinama izjavu ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodina Lončara, koji je rekao da je od 2001. godine do danas broj zaposlenih u upravi povećan sa 8.000 na 27.000. Dobro pitanje. Kada ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu bude ovde, mi ćemo od njega tražiti da nam saopšti kakva je struktura tog broja zaposlenih, jer ne verujem da je razlika od 19.000 rezultat preuzimanja radnika sa saveznog nivoa. Pre svega mislim, to smo potpuno ubeđeni, da je DOS u tom pomenutom periodu zaposlio ogroman broj svojih aktivista i to sve vreme pričajući o potrebi efikasnosti itd. Već znate, sve one njihove isprazne političke parole kojim su demagoški obasipali javnost Srbije, a suštinski su radili sve drugačije. Ne pominjem to slučajno, ako je broj zaposlenih u državnoj upravi povećan sa 8 na 27.000, znači za 19.000 novih ljudi, onda činjenica da se novim zakonima predlaže osnivanje ili otvaranje novih radnih mesta, to samo po sebi nije dovoljno bez odgovora na ovo prethodno pitanje. Kada je reč o ovim zakonima pojedinačno, dozvolite da u ime SPS-a kažem još nekoliko reči, s obzirom na to da je naš ovlašćeni predstavnik, gospodin Toma Bušetić, rekao dosta toga. Zašto se uopšte formira, zašto se zakonom formira ekonomsko-socijalni savet. Ekonomsko-socijalni savet postoji, niko mu ne brani da radi ako hoće. Zašto postoji potreba da se zakonom ustanovi taj savet, zašto postoji potreba da se formira sekretarijat za potrebe saveta? Ovde ne piše ko će biti članovi saveta ispred Vlade Republike Srbije. Da li će to biti ministri, zamenici ministara, pomoćnici ili neko drugi, treći koga Vlada odredi za svog predstavnika, što je izuzetno važno, jer svi govore o potrebi izbora ljudi koji se razumeju u problematiku? Zakon ima dva člana koji su po našem sudu slični ili gotovo isti, (član 3. i član 9.) jer govore skoro o istim stvarima. Kakav je materijalni, ako hoćete radni ili materijalni status članova saveta? Da li će oni raditi volonterski ili će postojati naknada za njihov rad? Vidimo da će članovi sekretarijata primati novčane naknade, a da li će članovi saveta to raditi želje radi ili će za to primati određena novčana sredstva?! Rekao sam da se pominje kao uslov donošenja odluka konsenzus. Imate tri predstavnika: Vladu, predstavnike sindikata i predstavnike poslodavaca, 18 ljudi i potrebu da se o nekom pitanju zauzme stav; 18 ljudi i konsenzus sa našim osobenostima koje posedujemo u Srbiji teško je moguće. Ko su predstavnici poslodavaca i ko su predstavnici sindikata? Jedno vrlo problematično pitanje, a videćete kada budem govorio o zakonu o mirnom rešavanju sporova koliko je to u ovim uslovima i licemerno pitanje, jer predstavnici sindikata koji su svi glasali za Predlog zakona o radu, odnosno važeći Zakonu o radu, sada treba da se pojave kao neko ko brani interese zaposlenih ili ko treba da pomogne da se njihova prava sačuvaju. Ja ću podsetiti javnost Srbije da je 2001. godine kada je taj Zakon usvajan, predsednik Asocijacije Nezavisnog sindikata bio resorni ministar. On je promovisao Zakon o radu. Sada bi trebalo da bude jedan od predstavnika sindikata, a ova druga dva sindikata su apsolutno podržala usvajanje tog zakona iako je on u svom sadržaju imao ona, "po radnike", loša rešenja. Znate kako, znam da su nama u poslaničkoj grupi SPS-a rekli da moraju uvažiti političku realnost i da moraju podržati predlog DOS-a. Dokle god budu uvažavali političku realnost i radili protiv interesa radnika, kako se može od njih očekivati da u nekom rešenju,koje kao što je ovo koje se nudi pomenutim zakonom, oni budu neko ko brani te interese zaposlenih ili brani njegov interes, ako je dobio otkaz ili ako mu je plata mala. Zanimljivo je, u članu 10. ovog zakona, nalazi se formulacija da je Ministarstvo dužno da odgovori savetu, odnosno što samo po sebi postavlja savet iznad ministarstva. Ministarstvo je dužno da odgovori. Ako je reč o mišljenju, ministarstvo je dužno, jer samo po sebi govori o nekom karakteru odnosa koji se uspostavio između ministarstva i ovog saveta. Šta biva ako se ne prihvati mišljenje saveta? Ništa! I to je cela suština i pokazuje domet ekonomsko-socijalnog saveta; ništa se neće značajno desiti ako se ne usvoji mišljenje saveta, jer biće tu predstavnici Vlade, videćemo koji, ali suštinski to mišljenje saveta neće proizvesti neke posledice. Zanimljivo je da se predviđa da savet može da osnuje stalna i privremena radna tela, što opet povećava birokratiju, broj ljudi koji opslužuje savet, kao neki skup nedodirljivih. Malo je 18 ljudi koji tu rade sa svim svojim znanjima i sposobnostima koje poseduju, nego mora i sekretarijat i plus pojedina radna tela, što samo po sebi govori o načinu rada. Veoma je zanimljivo rešenje o rotaciji predsedavajućeg. To je jedno rešenje koje smo zapamtili iz prošlih vremena sa jednogodišnjim mandatima i znate svi da to rešenje samo po sebi nije bilo praktično niti funkcionalno. Jer rotacija sa jednim mandatom od jedne godine nije nešto što je uslov funkcionalnosti. Zanimljivo je pomenuti da se pare iz budžeta predviđaju kao osnov rada ovog saveta. Priča o donacijama i drugim izvorima finansiranja, sam predlagač je pobio u odgovoru na pojedine amandmane, gde se pominje da će i savet i agencija za mirno rešavanje sporova biti isključivo finansirani iz budžeta Republike Srbije. Kada je reč o zakonu o mirnom rešavanju sporova, postavlja se suštinsko pitanje ko je zainteresovan za mirno rešavanje sporova? Najpre radnik, jer je postojećim zakonom dobio otkaz ili mu je umanjena plata! Da li je poslodavac zainteresovan? Naravno da nije. Da li će prihvatiti da učestvuje u mirnom rešavanju spora? Ako mu je dao otkaz ili smanjio platu, naravno da neće. Onda se postavljaju suštinski pitanja dometa ovog zakona. Ako mu je dao otkaz, ako mu je umanjio platu, da li će poslodavac pristati da bude predmet rada arbitra u mirnom rešavanju sporova iz oblasti radnih odnosa? Logično da neće. I kažem da bi bilo bolje da smo usvojili zakon o radu, da vidimo sadržaj zakona o radu, pa da onda raspravljamo o ovom zakonu; jer sami znate da sudski sporovi dugo traju i da praktično radnik koji je izgubio posao ili mu je umanjena plata, ako povede radni spor da do pravde stiže jako dugo. I u ovom zakonu je promovisan princip dobrovoljnosti aktera za uključivanje kolektivnih ugovora u rešavanju mirnih sporova. Pomenuo sam da se ovde formira agencija, samim tim se otvaraju nova radna mesta. Zanimljivo je pomenuti da troškovi miritelja, odnosno arbitra, su na teret budžeta Republike Srbije. Odbor za mirenje donosi preporuke za koje bi trebalo da glasaju svi, konsenzus, rekao sam šta o njemu mislim, a ako se on ne usvoji, odnosno ako se ne donese ta preporuka, onda miritelj preuzima stvari u svoje ruke, ali sa vrlo ograničenim dometom. Bilo bi zanimljivo čuti kako se određuje ko je miritelj, odnosno arbitar, odnosno na osnovu javnog konkursa, članom 38. zakona jedan od uslova da bi neko bio izabran za miritelja, odnosno arbitra je da je to dostojan kandidat. Koje su to kvalifikacije koje nekoga određuju kao dostojnog kandidata za obavljanje poslova arbitra, odnosno miritelja u mirnom rešavanju sporova?! Pomenuo sam pitanje predstavnika sindikata i poslodavaca. Ko je tu u Srbiji reprezentativan, a pogotovo ovu priču koju sam pomenuo malopre i još jedanputbiće veoma zanimljivo videti predstavnike sindikata koji su svi glasali za loš zakon o radu, koji je aktuelan, važeći i kojim su zaposlenima umanjena prava, onima koji ostaju bez posla su takođe umanjena prava, da se oni pojavljuju kao neko ko predviđa da rešava pitanje radnika. Umesto da se bave poslovima položaja radnika, oni se bave svim drugim samo ne onim što im je suština. Još dve konstatacije. Domet preporuka koje se usvajaju - one će praktično biti bez konačnog efekta, sem nekih moralnih, sankcija nema, a bez saglasnosti učesnika, nema mogućnosti rešavanja spora. Pitanje objavljivanja preporuke - opet će to biti pitanje novca, jer ukoliko se ne bude imalo novca, nijedan medij danas neće objaviti preporuku za mirno rešavanje sporova, odnosno vezano za neki spor. Dakle, Poslanička grupa SPS je potpuno ubeđena da bi bilo daleko bolje da smo prvo raspravljali o zakonu o radu, jer ne sporimo potrebu da se stvori institucionalni okvir za otvaranje socijalnog dijaloga u Srbiji, ali je bilo bolje da smo usvojili zakon o radu, jer bi se možda dometi ovog zakona bolje videli nego u postojećim uslovima. Ne sporimo potrebu da naše zakonodavstvo bude usaglašeno sa međunarodnim konvencijama. Ne sporimo potrebu da se i iskustva iz zapadnih zemalja primene kod nas, ali mislimo da je loš potez, u redu poteza koji su u nadležnosti ovog ministarstva, prvo raspravljati o ovim zakonima, pa onda o zakonu o radu. Bilo bi daleko primerenije da je drugačije, da vidimo šta je sadržaj zakona o radu, da se izborimo za prava zaposlenih, onih koji to žele ili da poslodavci ne mogu da odlučuju o sudbini zaposlenih, pa tek onda raspravljati o ovim pitanjima, jer ova pitanja i ovi zakoni sami po sebi neće imati većeg efekta. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su dva predloga zakona po hitnom postupku - Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova koje je podnela Vlada, a za koje već na samom početku stoji da ih Vlada neće da primeni. To se vidi kada se pročitaju zakoni; na samom kraju jednog i drugog zakona nedostaju kaznene odredbe, tako da oni, na koje se zakoni odnose, ničim nisu naterani da zakon poštuju, niti to moraju po slovu ovog zakona, a nisu obavezni ni da učestvuju u formiranju ovoga što se nudi zakonima. Naime, Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu - predviđa formiranje saveta (već u drugom članu) i razlika je da piše ovde "predviđa se formiranje socijalno-ekonomske agencije" bilo bi potpuno isto, samo je promenjena reč "savet". Sve ostalo što sadrži agencija sadrže i saveti, ali je to nadoknađeno u sledećem zakonu. Predvideli smo, i potpuno je logično da, u Predlogu zakona o socijalno-ekonomskom savetu, među onima koji čine savet, budu prisutni i nezaposleni. Objašnjenje Ministarstva, odnosno ministra da to nije praksa, ni u nekim zemljama Evrope, ne može da stoji, zato što nije praksa ni u pojedinim zemljama Evrope da imaju toliku stopu nezaposlenih, da je više od 800.000 nezaposlenih, a da je 300.000 onih koji uskoro ostaju bez posla, jer idu na posao a ne primaju platu. Te zemlje koje nemaju toliki problem sa nezaposlenima ne moraju da poštuju ovo. I da imaju nezaposlene mogu da se pridržavaju ovog tripartitnog principa i da imaju prisutne predstavnike Vlade, ako je to na republičkom nivou onda predstavnike reprezentativnih udruženja poslodavaca, mada je to krajnje neizvesno. Razlika između ovog saveta i agencije je u tome što ovde nema direktora. Da je predviđen direktor., kao što je (članom 7.) predviđen sekretar, koga imenuje socijalno-ekonomski savet na četiri godine, to bi bilo potpuno identično agenciji, s obzirom na to da ove poslove za koje je zadužen savet, znajući dosadašnje zakone po kojima su bile formirane agencije, videli bi da je sve isto samo se menjaju nazivi. Zato što ne postoje kaznene odredbe u ovom zakonu, krajnje je nejasno kako se misli da se primeni ovaj zakon u praksi. Ministar je primetio da su naši amandmani, kada je govorio o ovom zakonu, uglavnom postavljeni tako da uvode četvrtog, to jest nezaposlene, u ovaj socijalno-ekonomski savet, kao partnera. Međutim, ne tiču se svi amandmani samo toga. Imate ovde jedan amandman na član 10, ali neću pričati mnogo o tome, kada se bude raspravljalo u pojedinostima, onda ću pričati, gde se kaže da socijalno-ekonomski savet razmatra nacrte zakona itd, mišljenja o tome dostavlja Ministarstvu, ono je dužno da odgovori u roku od 30 dana socijalno-ekonomskom savetu, odnosno da ga obavesti o svojim stavovima, a ako to Ministarstvo ne učini, socijalno-ekonomski savet mišljenje može da dostavi i Vladi. Šta ako dostavi Vladi? Zašto se ne obaveže i Vlada da je dužna da obavesti socijalno - ekonomski savet o svojim stavovima ili je to neko pravo koje u suštini nije pravo? Kod člana 12. imamo jednu interesantnu situaciju. U socijalno-ekonomskom savetu imamo situaciju da savet bira predsedavajućeg iz različitih grupa na po godinu dana, ali njihov mandat traje četiri godine. Nemoguće je to izvesti a da neko iz te grupe ne bude dva puta u toku te četiri godine predsednik saveta. Naravno da će se ostali ljutiti. Ako dva puta u toku četiri godine bude predsedavajući iz reda onih koje imenuje ministarstvo iz redova članova saveta, naravno da će biti zakinuti oni koji predstavljaju poslodavce i sindikate. Ili, ako se krene od sindikalaca, oni će imati u toj četvrtoj godini mogućnost još jednom po principu rotacije da dođu na red i da imaju svog predsedavajućeg. Zbog toga je ovaj amandman, koji je na početku, gde se uvode nezaposleni, veoma smišljen, jer ovaj problem u potpunosti nestaje i za četiri godine svi će doći na red. Nije to toliko nemoguće sprovesti u praksi. Kako ćete odrediti predstavnike koji su reprezentativni? Vrlo lako ćete odrediti one koji će predstavljati nezaposlene ako zaista imate taj interes. U članu 14. imate pojedinačno u svakom članu, ali o tome ćemo govoriti kada budemo govorili o amandmanima - ako dva učesnika pokrenu inicijativu, na lokalnom nivou, za obrazovanje lokalnog saveta, ostali učesnici su dužni da prihvate inicijativu. Šta ako neće? Oni jesu dužni, ali čime ćete ih obavezati da to urade? Da li imate ovde kaznene odredbe da kažete - ukoliko treći ne bude prihvatio, biće kažnjen? Ne, predstavnik izvršne vlasti može na lokalnom nivou da pokrene inicijativu zajedno sa predstavnikom, recimo, poslodavaca, a nezaposleni, odnosno sindikati kažu, mi nismo zainteresovani za to, i ne možete ih nikako naterati da osnuju socijalno-ekonomski savet. Kada je reč o Predlogu zakona o mirnom rešavanju radnih sporova - utisak je da je ovaj zakon stigao kod nas na razmatranje samo zbog toga da bi bila osnovana još jedna agencija. Naime, ni do sada niko nikome nije branio da mirno rešava sporove. Kad god su imali interes da mirno rešavaju sporove mogli su to da rade. I ovde je prisutna tripartitnost, nejasno zašto, a posle ću vam reći da ne mora uvek da bude tripartitnost. Ministre, voleo bih da nam sutra kažete kako mislite da se mirno reši onaj problem štrajka RTB "Bor", kada je blokiran auto put. Kako je to moglo mirno da se reši, a osim toga da se jedna strana slaže, kao što su tada uradili predstavnici Ministarstva, obećali su 30 miliona evra kredita najdalje za mesec dana, a prošao je već treći mesec, nijedan evro nije stigao, čak je stigao tender, objavljen za prodaju RTB "Bor". Kako mislite rešiti taj spor? Ako ga niste mogli rešiti pre, nećete ga moći rešiti ni sada. Nijedan miritelj, niti arbitar neće tu pomoći. Nejasno je i ko će biti zadužen u rešavanju spora oko RTB "Bor", a biće ih - da li će to biti Vlada Republike Srbije, odnosno savet na nivou Republike Srbije, jer je to vladino preduzeće ili će to biti savet na nivou lokalne zajednice. Ako bude savet na nivou Republike Srbije, da li će sindikati, kao druge partnere, sa lokalnog nivoa, imati poverenja, recimo u Smiljanića da rešava njihove probleme, a da se oni ne uključe jer su oni već jednom rešavali i desilo se da su prevareni štrajkači. Kada su u pitanju amandmani koje smo podneli, dobili smo obrazloženje Zakonodavnog odbora da su oni praktično nemogući zbog toga što je svuda prisutna tripartitnost. Poneo sam za ovu govornicu i zakon, koji će se naći kao 21. tačka ove sednice, ato je Predlog zakona o privrednim društvima. Videćete ovde koje su preporuke Evrope. Videćete da se kaže - šta više u savremenim uslovima, i ovaj koncept tripartitnosti prerasta sve više u koncept multipartitnosti i to se uglavnom radi u svim zakonima. Znači, u svim zakonima a ne samo u zakonu o socijalno-ekonomskom savetu i u zakonu o privrednim društvima, znači u svim zakonima koji tretiraju privredne, ekonomske ili bilo koju drugu materiju - neophodno je uvesti što više partnera da bi oni imali smisla. Ali, kažem - zbog nedostatka kaznenih odredbi ovi zakoni nisu ni predviđeni da se primenjuju. Predviđeni su da se uzme malo vremena Skupštini, da raspravlja o nebitnim stvarima. Suština ovoga je da se zaposli jedan određen broj ljudi u savete i agencije. Hvala.
Dame i gospodo završavamo sa današnjim radom. Nastavak sednice je sutra u 10,00 časova.