Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre, gospodine Trivan, poštovani gosti iz Ministarstva, poštovana gospodo narodni poslanici, izlaganje ću početi rečima Indijanskog poglavice iz Sijetla – zemlja ne pripada čoveku, čovek pripada zemlji; što predstavlja najbolju definiciju do sada ekologije. Izmene i dopune Zakona o zaštiti životne sredine treba da reši razlike koje postoje u Zakonu o zaštiti životne sredine i međunarodnih obaveza koje proističu iz procesa pristupanja EU u smislu ispunjavanja uslova za korišćenje sredstva IPARD fondova. Pristupanje Republike Srbije EU definisano je u Poglavlju 27. zaštita životne sredine i podrazumeva ispunjavanje standarda u oblasti zaštite životne sredine za šta je potrebno izgraditi i odgovarajuću infrastrukturu. Za infrastrukturne projekte u prioritetnim oblastima upravljanja otpadom i otpadnim vodama, potrebna su značajna finansijska sredstva koja nije moguće obezbediti samo iz sredstava republičkog i lokalnih budžeta, već je od izuzetnog značaja uspostaviti sistem korišćenja predpristupnih fondova. Poglavlje 27. o zaštiti životne sredine i klimatskih promena, biće najkompleksnije i najskuplje za Srbiju, jer je jedna trećina evropskog zakonodavstva sadržana u tome i to će biti tehnički najzahtevnije poglavlje. Treba uložiti 15 milijardi evra u narednih 25 do 30 godina, ali bez obzira što je skupo, ulaganje u zaštitu životne sredine, ne treba posmatrati kao trošak, to su investicije u zdravlje. U ceo set oko zaštite životne sredine spadaju kvalitet vode, kvalitet vazduha, kvalitet prirode, industrijsko zagađenje, upravljanje hemikalijama, upravljanje rizicima i klimatske promene. Životna sredina u kojoj čovek živi, podeljena je na fizičko-hemijsku, koju čini sav okolni i neživi svet i to je područje delatnosti higijene, predmeta koji se izučava na medicinskim fakultetima, biološka sredina i društvena sredina. Prvu sredinu čini tlo, vazduh, klima, voda za piće, površinske i otpadne vode, kao i naselja ,te svi objekti namenjeni čovekovim potrebama. Čovek je čvrsto vezan i zavisan od ove sredine i bez nje ne može da opstane. Čovek je vremenom, iskustvom, znanjem i tehnologijom sve jače uticao na fizičko-hemijsku sredinu. Razvijajući tehnologiju, vremenom je ujedno i sam zagađivao tu istu sredinu raznim nus produktima i otpacima svoje delatnosti, sve više i više, tako da je savremeni čovek zapravo ugrozio ravnotežu odnosa u sredini do te mere da to danas postoji pitanje njegovog opstanka u toj sredini. To zapravo znači, da njegovo menjanje te sredine, za njega u favorizujućem smislu, ne sme da posegne dvosekli mač, tj. da se pretvori u ugrožavanje ekološke ravnoteže, čime direktno ugrožava samog sebe. Danas su eksploatacije zagađivanja tla, vazduha i vode od strane čoveka, dostigli opasnu granicu i prete katastrofom poremećene ravnoteže koja se možda jedna od više i neće ponovo uspostaviti. To je bitan razlog zašto se u svetskim razmerama danas toliko sreće pažnja na urgentnu nužnost prestanka daljeg zagađenja i preduzimanja mere za efikasnu sanaciju. Znači, da zaključim, osnovni ciljevi politike životne sredine EU su očuvanje prirodnih vrednosti, promocije resursno efikasne ekonomije i briga o javnom zdravlju. Praktično, ne postoji ni jedna bolest koja ekološki posmatrano ima samo jedan uzrok natanka. Na kraju, konkretno o članovima zakona govoriću u amandmanima koje sam podneo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Gospodine ministre sa saradnicima, nema u sali ovog visokog zdanja nekog ko ne smatra da su zakoni koji se tiču očuvanja naše životne sredine i zakoni koji su vezani za ekologiju nisu bitni. Naravno da jesu bitni i naravno da svako ko misli o svojoj životnoj sredini na takve stvari dobro gleda. Međutim, s obzirom da mi pripadamo različitim političkim opcijama, logično je da imamo i neke različite poglede koji možda vode ka ostvarenju istog cilja. Dakle, ne možda nego sigurno. Ja sam ovde čuo mnogo puta da kada je neko ministar, nije važno kojeg je obrazovanja užeg da bi bio ministar resora kome pripada. Kod vas, video sam da ste završili Šumarski fakultet i da je to nešto što je Bogu hvala vezano sa oblasti kojom se bavimo, ali sam tada kada sam čuo da to nije važno čuo da su ministri političari i sada kada uzmemo pa otvorimo, na primer, Vikipediju, vaše ime, prvo što izađe piše – političar. Dakle, vi ste političar. To može vama da se ne sviđa ili da vam se sviđa, vi volite svoj posao, u to sam se juče uverio, ali kao političari imate jednu posebnu vrstu odgovornosti da morate da pazite na svaku vašu izgovorenu reč, a posebno na reč koju kažete kao ministar jedne Vlade. Ja nisam bio u danu kada ste vi obrazlagali zakon jer sam bio drugim skupštinskim obavezama vezan i onda sam pročitao stenogram. Ovo što ste rekli u stenogramu, gospodine ministre, za mene je užasno, a rekli ste, citiram vas – Političari će se dogovoriti o tome da li tu postoje neka otvorena pitanja i da li granica može biti ovakva ili onakva, ali ono što je važno sa našeg ekološkog aspekta i već tu počinjemo da se slažemo, za nas nisu u ekologiji važne granice. Znate, za mene koji pripadam Srpskom pokretu „Dveri“ su mnogo važne granice i meni su mnogo važnije granice nego 255 vrsta ptica iz 190 zemalja, 29 verifikovanih vrsta slepog miša i četiri koje možda imamo ili nemamo, a da pri tome ne negiram da je i ovo izuzetno važno, i miševi, i sove, ptice retke, Karpati, itd, ali ovakvu izjavu vi koliko god da volite svoj posao, morate da bodite računa da jednostavno je ne izgovorite. Juče ste rekli da ste vi otvoreno ministarstvo i da ćete biti kamen spoticanja za mnoga nepočinstva koja mogu nastupiti. Slažem se da ste otvoreno ministarstvo. Ja vam sad pričam jedan problem koji sam krenuo da vam pričam 18. maja u vidu poslaničkog pitanja. Naravno, dobio sam ja odgovor, a kao ozbiljan čovek neću da izrazim sumnju, odgovore pišu vaši saradnici i to je normalno i juče ste rekli da mi kao narodni poslanici treba da vam damo dodatne informacije da bi se o nekim stvarima na vreme reagovalo. Dakle, tada sam ja u mom pitanju vama pitao da li je tačna informacija da će se u fabrici „Evrotaj“ u Kraljevu, ja sam narodni poslanik iz Kraljeva, raditi kamenovanje i beljenje teksasa? Da li znate gde je fabrika locirana i da li znate da će otpadne vode iz te fabrike morati da idu u sliv reke Morave? Da li znate koja ekološka zagađenja iz svega toga mogu da nastupe? Dobio sam odgovor koji je meni bio, da ne kažem, tražim neku lepu reč, kaže – Imajući u vidu sve navedeno, vi ste meni gore nabrajali članove zakona, u ovom trenutku ne postoje podaci o konkretnom postrojenju koje će biti u fabrici. Meni je zasmetalo da ministar jednog ministarstva ne zna šta će raditi fabrika u Kraljevu koja se pompezno najavljuje a ja sam tada rekao da će raditi beljenje teksasa, kamenovanje teksasa. Pošto niste imali informacije i ni do tada ih niste imali, evo ja ću da vas obavestim da je u noći između subote i nedelje betonirana donja ploča bazena. U međuvremenu su stavljene i bočne strane i da problem koji tu može da nastupi je posebno veliki. Zašto je on veliki? Malo pre, pre mene je cenjeni kolega je pričao o Poglavlju 27. Mene ta poglavlja uopšte ne fasciniraju, iz prostog razloga što sam ja protiv Evropske unije i ja se radujem da će ta lažna tvorevina da se raspadne, a ako budemo imali sreće, predpristupna sredstva iz tih hiper fondova ćemo mi da povučemo i to će da se raspadne, a mi tu možemo i dobri da budemo. I upravo tu nastupa problem. Investitor je Turska. Turska nije član Evropske unije. Odgovorno vam tvrdim da mere koje preuzima u smislu ekoloških normi, država Turska ne poštuje pravila Evropske unije. Šta ćemo da radimo, ministre? Ta fabrika se pravi u Kraljevu. Rekao sam vam – noć između subote i nedelje, proverite, donja ploča je urađena. Doći ćemo u situaciju da će fabrika da se napravi, da će nam ući određena prljava tehnologija, da će se voda koja će nastajati izlivati u sliv Zapadne Morave, o tome sam vam pričao 18. maja, i mi ćemo onda, kada se sve to desi, da shvatimo da Turska nije Evropska unija, da ne možemo da se uklopimo u neki standard i onda ćemo šta? Ja sam zdravstveni radnik. Mi imamo devizu – bolje sprečiti nego lečiti. Tada sam vam, kao otvorenom ministarstvu, skretao pažnju, jer informacije koje ja imam, ne mislim da sam od vas obavešteniji, možda dolaze iz nekih drugih krugova, znao sam šta će da rade i to će se uraditi, a mi ćemo biti u relativnom ekološkom problemu. A ako vam kažem da taj deo, da će se ta voda izlivati, je onaj deo koji vrlo često plavi, za poplave ste u Kraljevu sigurno čuli i znate taj problem koji mi imamo, mi ćemo taj problem dizati na još viši nivo. Dakle, ja vas kao građanin grada Kraljeva molim da na vreme, dok ne bude kasno, preduzmete mere koje su možda u vašim ingerencijama, koje možda nisu, ali ja vam kažem, vi ste ministar, kod vas su i štap i kanap, te u tom kontekstu da neke stvari poradimo. Još samo jednu stvar, kada pogledamo ove zakone, a malo pre sam rekao zašto je to meni bitno, kaže – Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o saradnji u oblasti zaštite životne sredine, to je ona vaša izjava, možda nesvesno rečena, na ovaj način prezentovana. Znate, ti sporazumi sa Hrvatskom treba da se prave, ali mnogo, mnogo posle mnogih drugih sporazuma. Zato je meni bitna ona granica. Kada bude mogla u Vukovaru da stoji ćirilična tabla, moći ćemo i da pravimo sporazum sa Hrvatskom. Mnogo mi volimo druge, samo da pustimo da malo vole oni nas. Nego, pošto ja volim Kraljevo, a vi ste otvoreni, molim vas, gospodine ministre, pogledajte ovaj problem koji sam vam rekao. Postavljaću pitanja koliko god budem mogao i svaku novu informaciju koju vi možda ne možete da imate, dobijaćete da li ovako ili na neki drugi način. Hvala.
Zahvaljujem. (Branimir Rančić: Replika.) Kolega Rančiću, nemate pravo na repliku. Reč ima ministar, gospodin Trivan.
Hvala. Dozvolite mi da u nekoliko rečenica kažem ono što treba. Najpre, dozvolite mi da se izvinim što sam kasnio ovih par desetina minuta, zbog obaveza u Skupštini grada sa predstavnicima japanske ambasade, IBRD i našim gradonačelnikom. Kolegama koji su govorili, dozvolite mi da najpre izrazim zadovoljstvo što mi se čini da u onome što ste rekli, u vašem tonu, bez obzira na razlike na koje ću se osvrnuti kasnije, vi zapravo želite da vodimo računa o životnoj sredini, što mi se čini da vi i sami radite i mislite o tome. Vama hvala na tome što ste na filozofski način, čini mi se, duboko razumeli i istakli da razumete koliko je važno voditi računa o životnoj sredini. Nama je svaka podrška tog tipa jako značajna. Nikako ne preterujem sa tim. Imam potrebu svaki put da vam to kažem i svaki put kada u ovom domu budem govorio, ja ću se osvrnuti na taj ugao vašeg posmatranja stvari, a to bi moglo da znači da sve ono što ćemo uraditi i predlagati ima veće šanse da u ovom domu bude shvaćeno i podržano od strane naših poslanika. Razume se da je svaka sugestija dobrodošla. Ja sam već ranije rekao da ne možemo pretendovati na to da smo tim ljudi koji može apsolutno svaku činjenicu da vidi na najbolji mogući način. Zbog toga vi i jeste tu svi zajedno i to nema nikakve veze ni sa čim, osim sa našom željom da sve ono što radimo bude bolje, uključujući i ove sporazume o izmeni zakona i sve ostalo. Ali, danas ipak to sve jeste povod za priču o životnoj sredini, koja po mom dubokom mišljenju nema dovoljno mesta još uvek u našoj svesti i da tu jeste priča o svesti. Ova rasprava istovremeno u Skupštini govori o tome, i to sam na neki način juče i rekao, da kada pričamo o svesti, očigledno je da moramo da počnemo da radimo na podizanju svesti i u ovom parlamentu. Jer, kada se ovde izjavi da ima važnijih tema nego što je zaštita životne sredine, to govori upravo o tome da svest nije uvek baš na pravom mestu tamo gde bi trebalo da bude. Ovde jesmo na tom mestu. Ali, bez obzira na sve to, među nama postoje silne razlike koje su ideološke, političke i kakve god hoćete i to je sasvim legitimno. Za mene je, ono što sam na početku rekao, mnogo važno da čak i vi koji ste desnica razumete da je ovo važno i slažete se da je važno. Ponekad se možemo razlikovati u redosledu poteza. Ali, kakve to veze ima? Mi koji smo sada na čelu ovog ministarstva i u Vladi imamo ovaj ugao posmatranja i redosled poteza možda nije uvek nužno najvažniji, ali je važno da se radi na tome i mi se stvarno trudimo da tako bude. Nikako nećemo biti idealni, uopšte nemam iluzija o svemu tome. Ali, nismo idealni ni od 1991. godine, kada smo formirali prvo Ministarstvo životne sredine, pa smo napravili značajne korake u svemu tome i svako ko je bio na čelu ovog ministarstva je učinio bar jedan dobar korak u ovom pravcu. Za mene je to ohrabrujuće. Zbog toga ja imam pun osećaj relaksiranosti kada razgovaramo o ovim temama, jer bez obzira da li sam za nekoga političar, za nekoga ekspert, ja sam to što jesam i drugačiji ne mogu da budem, ali je važno da pokušavam da sa timom ljudi u stvari radim dobro svoj posao. Svejedno mi je, nemam nikakav problem sa tim što ste rekli. Potpuno je svejedno kako vas zovu, važno je da radite svoj posao najbolje što možete. Ja to pokušavam da radim. Zahvaljujući podršci i većine i našeg predsednika i Ivice Dačića i Ane, kako god hoćete, važno je bilo formirati zasebno ministarstvo. Jer, važan je entitet koji se bavi time. Kada imate čoveka koji je samo za to zadužen, onda je to mnogo važno, jer to vam stavlja na leđa odgovornost koju samo vi, odnosno ja u ovom slučaju, nosite, bez obzira na sve. I to je taj važan momenat moralnog pristupa ozbiljnom poslu, ako smo ozbiljni ljudi. Ono što hoću da vam kažem ovde je da u onome što vi govorite u suštini se ispolji ta razlika koja je između nas suštinski politička. Drugačije tumačenje nečega što sam rekao je u stvari razlika u filozofiji. Dakle, ekologija je zapravo jedna filozofija koja pokušava da spaja ljude, da spaja mentalitete, da spaja brigu o životnoj sredini sa obe strane ovih ili onih granica i nema potrebe izvlačiti iz konteksta nekome ko je ekolog rečenice koje nemaju uopšte politički kontekst, već imaju samo ekološki kontekst. Ali, vi ste to spomenuli. Mislim da je to negde na drugoj strani. U redu je, razumem i tu vrstu tumačenja, ali od toga nećemo praviti ništa, osim onoga da ne treba drugačije tumačiti. Kada su sporazumi u pitanju, pa, znate, za mene su važni ovi sporazumi, u stvari, za mene su najvažniji, upravo zbog toga što sam malo pre rekao. I to je sad ta razlika koja je nužna da se pojavi. Dakle, za nekoga jeste, za nekoga nije, ali dok sam ja na čelu Ministarstva, to će biti tako, zbog toga što smatram da je neophodno. Znate li zbog čega? Tu je ta suštinska politička razlika između vas i nas. Ja ne bih da radikalizujemo međusobne odnose sa zemljama u okruženju, već da ekologiju iskoristimo kao alat za relaksiranje svih tih odnosa koji imaju dugogodišnje hipoteke. Ako uzmete u obzir da je ovo neka vrsta oblasti koja nas suštinski sve povezuje, jer u svakoj državi, baš ovako kao što mi danas ovde govorimo, ljudi misle jednako kao i mi. I onda mi se čini da je to, u stvari, razlog više da mi sa tim ljudima napravimo tu kopču saradnje o životnoj sredini i da sarađujemo tamo gde je to moguće. I, nema trenutka u našem radu koji nije pogodan za saradnju. Ja to mislim i tako ću se ponašati. Konkretno, što se Kraljeva tiče, sećam se tog vašeg pitanja koje ste postavili vezano za teksas i izbeljivanje, tako sam ga i zapamtio i pozabavili smo se time. Mi možemo da idemo do granice poštovanja zakona. U jednoj stvari ste definitivno u pravu, a to je da mi moramo voditi računa o tome šta se dešava. Mi smo po zakonu dužni i moraće da se uradi procena uticaja pre početka rada fabrike i u toj proceni uticaja će biti tačno propisane mere šta se sme a šta se ne sme. Svaki novoizgrađeni objekat i kapaciteti će morati da podležu, bez obzira odakle dolazi fabrika, dakle, spomenuli ste da je iz Turske, potpuno je nebitno što to nije zemlja EU, ona će morati da poštuje naše propise i mi ćemo se postarati o tome. Vaše pitanje samo služi kao razlog više da mi skrenemo sebi samima, u stvari vi nama, na taj način pažnju i ja vam sada kažem i uveravam vas da ćemo posebnu pažnju posvetiti njihovoj tehnologiji i posebnu pažnju proceni uticaja na životnu sredinu, a ne bismo li sve njih zajedno naterali da poštuju pravila koja moraju da se poštuju. Uzgred budi rečeno, veliki broj naših fabrika, čiji smo mi vlasnici, ne poštuju elementarne propise, i to je naš zajednički posao. Nije to lako, to znate i sami, i to svi znamo zajedno da, prvo, bez dovoljno kapaciteta u inspekciji možemo da ih iskontrolišemo kako treba, monitoring nam je loš po zemlji. Ja bih voleo da svaka fabrika, poput ovoga, ima svoje merno mesto gde ćemo u jedinici vremena imati tačno šta izlučuju u životnu sredinu, i to će biti prava mera stvari. Do toga nam treba puno. Stići ćemo i do toga, uveravam vas, ali i naši ljudi i naše fabrike nikako da nauče da poštuju sve to kako treba i očigledno ćemo morati da priđemo ozbiljnije, dramatičnijim merama prinude da bi se poštovala naša zakonska regulativa. U stvari to je pitanje našeg zdravlja. Ako neću da uopštavam, ovo je vrlo konkretna stvar za vas koji živite u Kraljevu, ja to potpuno razumem, i mi ćemo se stvarno pozabaviti time. To nije jedini slučaj, ali, moram takođe da kažem da fabrike koje se u međuvremenu prave u Srbiji, a naročito kad nam dođu iz inostranstva, veoma se trude da poštuju ekološke norme, čak često i bolje nego što se to od nekih naših moglo očekivati. To je taj deo optimizma koji ja imam da je tu relativno lakše, ali, ne lezi vraže, mi moramo da se pozabavimo tom kontrolom o kojoj vi sasvim ispravno, po mom mišljenju, pričate. Mi ćemo se time baviti, a vas, kao i sve poslanike, molim da svaka informacija te vrste koju imate, a ima problema po Srbiji, slobodno nam javite. Mi smo spremni da, kao i kad je opasni otpad, svaku lokaciju proverimo. Negde će se pokazati da su građani u pravu, negde će pokazati da možda to nije slučaj. Na taj način svi zajedno dižemo kapacitete državi i kažemo svima da ne mogu da krše zakone, a bez da reagujemo. Zašto je to važno? Ukoliko uspemo da napravimo tu simbiozu između građana, dakle, poslanika, na taj način indirektno, i države, što smo mi u ovom slučaju, ima nade da možemo da iskontrolišemo sve. Ukoliko to ne radimo, ne postoji inspekcija na svetu koja može da iskontroliše svaku od fabrika, svakog zagađivača, itd, itd. Sve u svemu, ja razumem ono što ste rekli. Ne slažem se, razume se, sa onim prvim delom i molim vas da shvatite da je to ipak samo izvedeno tumačenje iz onog što sam rekao. Ne, poenta je u temi da želimo sa sarađujemo i ništa više od toga, a druge zloupotrebe i šta će ko tumačiti, naravno ne mogu da ulazim u to, niti hoću, niti ću se od toga braniti. Mislim ovo tačno što sam vam rekao, a svakako je najvažnije da mi našim građanima u Kraljevu posle godina i godina problema sa pijaćom vodom, Ibar itd, možemo da uđemo u jedan proces mnogo bolje životne sredine. Radi se i na deponiji itd, sad ne želim da širim tu temu, ali to je zbog vas i zbog građana Kraljeva da znaju da se ovde i poslanici i Vlada trude da svima njima poboljšaju stanje u kome žive, ali i dalje ostaje na tome da smo spremni zaista za svaku saradnju, da smo zaista veoma otvoreni i da uopšte nemamo nikakve predrasude kad je u pitanju ekologija. To je pitanje našeg života. Hvala vam još jednom i hvala i vama na svemu što ste lepo rekli za životnu sredinu.
Reč ima narodni poslanik Dragana Kostić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministri sa saradnici, narodni poslanici, građani Srbije, ja bih danas u mom izlaganju više obratila pažnju na lokalnu samoupravu iz koje ja dolazim, a to je opština Sokobanja. Opština Sokobanja ulaže velike napore kako bi opravdala epitet ekološke opštine u Srbiji, koja je dodeljena još 1992. godine. Međutim, situacija na terenu je nešto sasvim drugo. Problem koji ima opština Sokobanja, u stvari dva veoma krupna problema, jesu akumulirana već decenijama. Nisu oni od juče i biće potrebno mnogo snage, volje i sredstava da bi se ovi problemi rešili. Naime, postrojenje za preradu otpadnih voda, koji građen još 70-ih godina, svojim kapacitetom i tehnologijom prerade vode nikako ne odgovara današnjim zahtevima ove naše opštine.S obzirom da znamo da je Sokobanja turističko mesto, koje je u izgradnji i ekspanziji, naravno da će i budući investitori za izgradnju hotelskih kapaciteta imati u vidu kako mi vodimo računa o zaštiti životne sredine. Drugi problem jeste sakupljanje otpada i odlaganje otpada, odnosno naša lokalne deponija i moram da kažem već godinama opština Sokobanja je potpisnik Sporazuma o izgradnji regionalnih deponija za Niški okrug. Međutim, to je samo mrtvo slovo na papiru, ništa se od toga nije realizovalo. Pre desetak dana rukovodeća struktura opštine Sokobanja je bila u vašem Ministarstvu za zaštitu životne sredine i vi ste nama obećali na neki način da ćete da izađete u susret i da sagledate ovaj problem, s obzirom da je ova deponija blizu reke Moravice, a koja u stvari akumulira Bovansko jezero koje se koristi za pijaću vodu. Ovo je stvarno veliki problem, ne samo za našu opštinu, ni za opštine koje se graniče sa teritorijom opštine Sokobanja. Nadam se da ćemo u što kraćem roku krenuti sa rešavanjem ovog krupnog problema. Niste vi krivi, nismo ni mi krivi, krivi su oni koji su dozvolili da se decenijama ovaj problem ne rešava, a da se makar parcijalno rešavao ovaj problem na 10 godina ne bi došli danas u ovu situaciju. Svakako da u Ministarstvu ljudi ne znaju situaciju na terenu i da su u stvari lokalni čelnici ti koji treba da traže pomoć ukoliko nisu sposobni finansijski da reše taj problem ili ukoliko im je potrebna neka stručna kvalifikovana pomoć u rešavanju tog problema. Takođe, i u sokobanjskoj okolini postoji još jedan problem, a to je zaštićeno područje, spomenik prirode Ripaljka, koji je na pet kilometara od same Sokobanje. Bitno je naglasiti da je to prvo zaštićeno područje, stavljeno pod zaštitu države 11. aprila 1949. godine, tako da je taj datum ustanovljen kao Dan zaštite prirode Srbije. Vodopad Ripaljka, koji se nalazi na ovoj lokaciji, često u letnjem periodu zbog presušivanja reke Gradašnice ostaje bez vode. LJudi koji se bave ovom problematikom u našoj lokalnoj samoupravi razgovarali su sa nekim predstavnicima iz vašeg Ministarstva i ukazali na problem da se na taj način može ugroziti bigrene naslage koje su veoma stare i koje su odlika ovog vodopada i ovaj vodopad jeste turistička atrakcija za turiste koji dolaze u Sokobanju. Međutim, za ove dve godine, od kako je SNS na čelu Sokobanje, mi smo uveli sistem primarne selekcije ambalažnog otpada, gde su uključene sve mesne zajednice i uspeli smo za ove dve godine da javno komunalno preduzeće opremimo sa još tri nova kamiona koji služe za izvoženje smeća. Ovo je samo početak našeg sagledavanja životne sredine u našoj opštini i na kontu budžeta lokalne samouprave uvek postoje sredstva koja su opredeljena za pravno-tehničku dokumentaciju koja je neophodna da bi se rešili svi ovi problemi. Nadam se da ćemo veoma brzo rešiti i prevazići ovaj problem. U svoje lično ime i u ime građana, Sokobanja vam se unapred zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Trivan.
Hvala lepo. Dozvolite mi da i vama, mimo uobičajenog, neću se javljati povodom svake diskusije, ali ovo je važno… Sokobanja je jedan od bisera u našoj zemlji i, ukratko, zbog vas i zbog javnosti, razume se, zbog građana Sokobanje, hoću da kažem da je, prvo, Bovansko jezero, ne samo zbog snabdevanja pijaćom vodom, nego i samo po sebi je dragoceno za Srbiju. Mi smo svesni toga kakav je to resurs, pre svega pijaća voda za, ne samo vas, nego čitavo okruženje, kako ste i sami rekli. Hvala vam za razumevanje koje ispoljavate prema našim temama. Hoću da kažem da je to za nas jedan od prioriteta i da smo se sa vama dogovorili da je to prioritet i da vam pomognemo u izradi te projektno-tehničke dokumentacije, da će ekspert vrlo brzo, ovih dana, otići da sagleda stanje vaše dokumentacije i pomogne u tome da se dokumentacija izradi kako treba i da se iza toga sačeka saglasnost Ministarstva za evropske integracije, vezano za projekte i fondove itd. Dakle, projektna dokumentacija je ono što je najvažniji korak u čitavoj priči. To govorim i zbog drugih kolega iz drugih lokalnih samouprava. Bez projektne dokumentacije nema investiranja. Dakle, ovo je put, kako ste vi krenuli, mi ćemo pomoći u tome kako smo se već i dogovorili kod nas u Ministarstvu sa kolegom Perovićem. Što se tiče deponije, vi pripadate, kao što znamo, niškom regionu i čeka se izbor partnera itd, a da je Strategijom Vlade predviđeno da vi to vozite tamo u Pirot za sada. Treba još malo strpljenja da bismo došli do ovog rešenja u Nišu, gde ćete onda svi zajedno imati transfer stanice i reciklažno dvorište itd. Godine čekanja će se isplatiti. Mi ćemo taj problem rešiti zajedno sa vama i čitav vaš kraj će biti perfektno sređen kada je u pitanju sve ovo o čemu danas govorimo. Hvala vam još jednom na razumevanju, strpljenju, a mi ćemo dati sve od sebe, kao i uvek.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite, kolega.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Arsiću, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću kratko o dva zakona o zaštiti životne sredine i izmeni finansijskog plana Republičkog zavoda za zdravstvo. Kada je u pitanju izmena finansijskog plana juče je jedan uvaženi narodni poslanik iz opozicije rekao da je „Državna lutrija Srbije“ finansirala retke bolesti za vreme stranke bivšeg režima. Meni nije to poznato. Pokušao sam u analizu ući i nisam mogao naći da se to desilo, ali sam našao nešto drugo, a to je da je „Državna lutrija Srbije“ bila u gubitku za vreme stranke bivšeg režima, što se nikada nije ranije desilo. Dijana Anđelić iz „Državne lutrije Srbije“, kao kadar Borisa Tadića, je platila firmi „Sistems“ čak 500.000 evra na osnovi trgovinskog ugovora o održavanju lutrijskih terminala iako je, gle čuda, „Državna lutrija Srbije“ imala sopstveni servis za održavanje i servisiranje. Tako ste, gospodo iz bivšeg režima, uzimali pare iz državnih institucija. Nadalje, Sergej Trifunović, zvani pišoje ili pišanović, poznat je po tome što je izjavio da će pišati po grobu predsednika Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, je svojom fondacijom „Produži život“, ulagao milione prikupljene od SMS poruka i priloga građana za bolesne u slovenačkI privatni i investicioni fond „Ilirika“ u iznosu od 15,5 miliona dinara, oročio na 14,5 meseci. transakcijom „Ilirika“ je vratila 10 miliona dinara, a 5,5 miliona dinara je isparilo, poštovani građani, pojela maca, iscurelo negde. Dobro je što je pokrenut krivični postupak. Samo da napomenem da je to čovek koji je otišao u Hrvatsku i rekao u Zagrebu da su Srbi devedesetih godina okupirali 1/3 hrvatskih teritorija. I vrapci na grani znaju da ne možete okupirati svoje selo i svoj grad, jedino su se branili u to vreme. Povodom zaštitne životne sredine, gospodine ministre, ja sam i ranije predlagao da bi možda zakon, možda, ovo je moje razmišljanje, trebalo nositi naziv zakon o zaštiti i unapređivanju životne sredine. On je veoma važan, on je u stvari osnova našeg opstanka. Zato treba posvetiti dužnu pažnju životnoj sredini još od predškolskog vaspitanja. Ja nameravam nekoliko rečenica reći šta vaspitno obrazovne ustanove čine i šta bi trebale činiti prilikom unapređivanja i zaštite životne sredine. Međutim, škola kao vaspitno obrazovna ustanova je jedan od najvažnijih faktora. Formiranje ekološke svesti i ekološkog vaspitanja i obrazovanja. Na to bacam akcenat na ekološkom vaspitanju i obrazovanju, jer je to osnova za unapređivanje, istinsko unapređivanje zaštite i unapređivanje životne sredine. Moram da kažem da ovom veoma važnom problemu stranka bivšeg režima nije pridavala dužnu pažnju, već je preko svojih kadrova u liku ministra dr Olivera Dulića prala pare, odnosno otuđivala pare iz Fonda za zaštitu životne sredine. Doktor Oliver Dulić, bivši ministar bivšeg režima i predsednik Narodne skupštine Republike Srbije je platio, citiram, bilborde sa parolom „Očistimo Srbiju“ više od pola miliona evra, završen citat, izveštaj državnog revizora, a objavila „Politika“ 22. 09. gospodnje 2012. godine. Taj bivši ministar građevinarstva i prostornog planiranja, inače ortoped, je za oglašavanje, citiram, jednim dnevnim novinama platio više od pola miliona evra, završen citat, izveštaj državnog revizora, a objavila „Politika“ 22. 09. gospodnje 2012. godine. Ne samo to, taj bivši ministar građevine i prostornog planiranja, a pripadnik stranke bivšeg režima, inače ortoped, je, citiram, platio za izradu sajta „Očistimo Srbiju“ 25.000 evra, završen citat, izveštaj državnog revizora, a objavila „Politika“ 22. 09. gospodnje 2012. godine. Međutim, naknadno je utvrđeno da je dr Dulić i Dulićevo ministarstvo platilo izdržavanje čak lavića na Paliću. Zato je u narodu poznat dr Oliver Dulić, zvani uzgajivač lavića na Paliću u pokušaju. I ne samo to, njegov kolega i bivši ministar finansija i guverner NBS, bivšeg režima, Mlađan Dinkić ga je optužio u ovom visokom Domu Narodne skupštine Republike Srbije na sednici održanoj 21. i 22. 09. gospodnje 2012. godine, citiram, izrekao u ovom visokom domu, da je Oliver Dulić iz Fonda za zaštitu životne sredine nenamenski potrošio sredstva za predizbornu kampanju Demokratske stranke i za subvencionisanje firmi, gle čuda, koje uvoze akumulatore i otpadne gume da bi ih reciklirali, završen citat. Gospodo iz bivšeg režima, tako ste otuđivali sredstva i punili svoje džepove, a narod i državu doveli ste na ivicu bankrota. Gospodo i uvaženi narodni poslanici, svaka škola treba sačiniti program zaštite i unapređivanja životne sredine koji mora biti sastavni deo programa rada škole. To većina škola čini, ne sve ali većina. Trenutno, ekološki sadržaji zastupljeni su od prvog do četvrtog razreda osnovne škole u dva nastavna predmeta, Svet oko nas u prvom i drugom razredu i Priroda i društvo u trećem i četvrtom razredu, a od petog do osmog razreda osnovne škole u nastavnim predmetima: fizika, hemija, biologija i geografija. Napominjem ne samo u njima, da u svakom nastavnom predmetu u osnovnoj i srednjoj školi postoje sadržaji koje nastavnici mogu u pojedinim nastavnim jedinicama koristiti, odnosno povezati sa zaštitom ili unapređivanjem životne sredine. U srednjoškolskom obrazovanju školuju se i zanimanja tehničar za zaštitu životne sredine u preko 20 škola u Republici Srbiji. Ekologija se predaje na nivou srednjoškolskog obrazovanja, a ekološki sadržaji pojavljuju se u okviru opšte obrazovnih nastavnih predmeta, od hemije, fizike do biologije i geografije, ali i u okviru velikog broja područja rada i obrazovanja srednjih škola. U domenu osnovnih, specijalističkih, master i doktorskih studija na fakultetima, odnosno univerzitetima predmeti iz oblasti zaštite i unapređivanja životne sredine zastupljeni su gotovo na svim fakultetima u manjem ili većem obimu, a neki fakulteti imaju departmane, odnosno smerove za sticanje visokog obrazovanja iz ekobezbednosti i zaštite životne sredine, a postoji i Fakultet za zaštitu životne sredine. Značajnu ulogu, dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani Srbije, u formiranju ekološkog obrazovanja i vaspitanja imaju nastavnici, profesori srednjih, osnovnih škola i na univerzitetima, pa i za zaštitu pojedinaca od velikog smeća koji posipaju neki opozicioni lideri saveza za propast Srbije, na čelu sa Jankom Veselinovićem, zvanim stanokradicom jer je otuđio stan u Obrovcu, Milici Bađe, u ulici Braće Kurjakovića broj 7, inače izbeglici iz bivše Republike Srpske Krajine, da se ne bi pojavljivali tipovi u liku akademika, prof. dr Dušana Teodorovića, zvanog pobegulja, jer je za pet meseci promenio tri stranke, koji je ovih dana promenio profesiju, gle čuda, i umesto profesora i akademika u analitičara, analitičar šarlatan koji zna jedino da pljuje i vređa stručne i odgovorne pojedince pa i neke političare i državnike. Preporučujem uvaženom akademiku i profesoru, ili ti, analitičaru šarlatanu da sve bljuvotine koje je izrekao o SNS, narodnim poslanicima SNS, predsedniku države i predsedniku SNS, gospodinu Aleksandru Vučiću, Srbima na KiM, Univerzitetu u Kosovskoj Mitrovici, uokviri i stavi u svoju dnevnu sobu da se podseća na domete svoje civilizacijske, naučne i demokratske misli i ubroji ih u svoje naučne radove, ako ne kao akademik, onda kao političar analitičar šarlatan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, poštovane kolege, očekivao sam ovde gospodina Lončara, ministra Lončara i hteo sam da počnem pohvalom njegovog predloga o osnivanju fonda. Pretpostavljam da su to govorile i druge kolege, to je nešto što treba da se istakne. Jeste ubačeno naknadno u ovaj dnevni red, ali državni fond za lečenje dece je nešto što je pozitivno, nezavisno od motivacije. Možemo da ulazimo u to zašto baš sada, da li ova afera ili ove priče koje su se pokrenule u poslednje vreme u javnosti su možda ubrzale i motivisale da se krene sa ovim državnim fondom. Taj fond je potreban, nema ali, što bi rekla koleginica moja preko puta – bravo. Kažem da je to u redu i potpuno mi je svejedno da li je to poen za vlast ili nije, kamo sreće da je više takvih poena. Osnivanje tog fonda i zakonska institucionalizacija tog fonda je pozitivna stvar i dobro je što su ovde čitani telefoni i što kaže moja koleginica Dijana i neki drugi su afirmativno o tome govorili. Niko normalan protiv toga ne može biti. Možemo politički raspravljati zašto baš sada, ali bolje ikada nego nikada, to sam govorio i povodom nekih drugih stvari. Ono što mi je manje dobro, malo mi je glupo da to govorim praznoj klupi, ne kažem da je za to odgovoran direktno gospodin ministar, ali jesu njegove izjave išle u tom pravcu, što je paralelno sa tim pokrenuta jedna kampanja protiv privatnih fondova i fondacija. Ovde su neke pominjane i neke ličnosti koje su samoinicijativno pokrenule te humanitarne akcije preko SMS i na neke druge načine prikupljanje pomoći za lečenje bolesne dece. Trudim se da budem objektivan i zaista mislim da su te akcije imale često uspeha, prikupljeno je dosta sredstava. Treba odvojiti od toga ispitivanje zloupotreba. Ako je bilo zloupotreba, naravno da postoje organi koji treba time da se bave. Mislim da je loše što je implementacija i inauguracija ovog državnog fonda za lečenje dece u inostranstvu išla paralelno sa dezavuisanjem i jednom hajkom na ove neke druge privatne fondove, a zapravo bi bilo dobro da se radi zajednički. Neko ima više poverenja u državu, neko ima više u neku ličnost, neko voli tog gospodina Trifunovića i njemu veruje, gospodina Šapića i njegovu fondaciju. Sam sam više puta iako ne delim njegova politička uverenja, više puta sam kada je reč o ovoj fondaciji Šapića uplaćivao preko SMS i mnoge moje kolege i prijatelji. Znači, zašto od toga sada praviti rat? Super je da sada postoji i država, to je trebalo i ranije. Stoji mogućnost da i država ulaže i privatnici ulažu preko te fondacije, ali zašto odmah dezavuisati ove privatne, pogotovo na ružan način, pri čemu, ograđujem se i naglašavam, treba svaka zloupotreba da bude ispitana, ako ih je zaista bilo. Neka to bude tema tabloidnog mrcvarenja, što će za rezultat imati da se ne lažemo, smanjenje poverenja generalno u tu vrstu pomoći, a naglašavam, godinama unazad mnogo je sredstava prikupljano na taj način i dosta je dece na taj način otišlo na lečenje u inostranstvo. To je naša nevolja da i kada nešto dobro uradimo, obično to bude praćeno nečim što u velikoj meri potre taj pozitivan efekat. Ono što sam hteo vama da kažem gospodine Trivan, pošto ste vi ovde praktično jedini što se tiče ovih ekoloških zakona, hteo sam da navedem primer gospodina Lončara koji se potrudio, vi ste prvi put u Skupštine sa svojim zakonima. Prvi put dolazite sa svojim zakonima iz oblasti ekologije i naravno da niko neće osporavati značaj ekološke tematike, ali moram da vam kažem, to sa čime ste vi ušli sada prvi put u Skupštinu, ovi čuveni slepi miševi i ove migratorne ptice, afričke i evroazijske migratorne ptice vodenih staništa, bez obzira što naravno da postoji potreba za uređivanjem te materije, to ne osporavam, ali delu malo kao karikatura. Zašto sam spomenuo gospodina Lončara? Zato što se potrudio, on je jedan od ministara koji je dočekan sa najviše odijuma od strane opozicije, ali je stvarno dolazio sa zakonima kojima i kolege stručnjaci i šira javnost nisu imali šta mnogo da zamere. Zamerio sam tek sada ovaj poslednji put kada je bila reč o Zakonu o donatorstvu organa, pa onda ova obavezna saglasnost, odnosno podrazumevana saglasnost i pretpostavljena saglasnost je nešto što mi je smetalo, a sve drugo sam mogao da podržim. Ono gde se nisam slagao sa gospodinom Lončarom jeste, ne u tim predlozima i tekstovima zakona, već u njegovoj previše idiličnoj slici o stanju našeg zdravstva. Na žalost sam sam imao prilike da se uverim nedavno u to i više puta, kao i mnogi od nas, slika našeg zdravstva je mnogo daleko od te idilične slike gospodina Lončara koju čujemo ovde u Skupštini. Ne kažem da je on kriv, ne kažem da nema poboljšanja, ali ste imali jednu ilustraciju, glupo je da je sada ovde navodim kada nema njega da odgovori. Vratiću se na vas gospodine ministre. Dakle, trebali ste se potruditi, možda razmisliti, nije to stvar marketinga, nego bih rekao da biste učinili uslugu toj ekološkoj tematici koju ovde promovišete i želite da podignete svest. Da ste došli sa nekim sistemskim ili bar polusistemskim zakonom iz oblasti ekologije, a ne sa slepim miševima i migratornim pticama afro-evroazijskim vodenih staništa. To jeste karikatura i čak da ja to ovako i ne izgovorim, to zvuči kao karikatura i malo se ljudi smeju. Pri tome, vi znate koliko ima problema u vašoj oblasti. Voleo bih da čujem vaše, makar sada usmeno, mogli bi ovde da imamo papir predloga zakona, sistemsko rešenje divljih deponija, zakonsko uređivanje te materije ili Hidroelektrane na Staroj Planini, ugrožavanje ekoloških sistema, a Srbija jeste bogata ekološki i jako je opasno i na taj način ugrožavamo, na način na koji svi građani, i građani i država, i domaći i strani investitori to činimo. To bih voleo da čujem od vas.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Trivan.
Hvala predsedavajući, gospodine Vukadinoviću takođe. Znate, dugačak je put ako ste ozbiljni oko toga da predložite stvari koje su i te kako duboke i te kako smislene. Ako od mene očekujete da preko noći, šta god da ko smatra, preko noći to radim, ja to neću da radim. To je prosto pitanje moje poslovne etike i ne samo morala. Lično mislim da smo zaista predugo, desetinama godina, kako i vi sami kažete, nije važno ko je zaslužan, ko je kriv za teškoće kojima smo izloženi, svi smo krivi i svi smo zaslužni u tom smislu. Ne mislim da još mesec dana, šest meseci ili godinu dana će biti presudno da bismo uradili dobre stvari. Zbog toga smo jako ozbiljni u tome sa čime ćemo doći ovde pred vas narodne poslanike i imaćete priliku da procenjujete onda kada zaista ti papiri budu došli. Mislim na predloge zakona itd. Sa te tačke gledišta razumem ono što govorite, ali da vas obavestim, možete očekivati jedan od najvažnijih zakona u našoj državi, ne samo za životnu sredinu. To je zakon o klimatskim promenama koji će biti po meni suštinski krovni zakon da se sve politike u našoj državi stave ispod tog krova i da zaista počnemo da svi konzistentno vodimo politiku zaštite životne sredine, jer ako bi me neko pitao šta zapravo mislim o tome, ne mislim da samo ja treba da budem ministar životne sredine u Srbiji, mislim da svaki ministar treba da bude bar delom ministar životne sredine baveći se svojim poslom na principima održivog razvoja i zaštite životne sredine. Imaćete priliku da to razmatrate i u tom smislu, taj jako ozbiljan zakon, odnosno predlog dolazi ovde pred vas. Iskreno rečeno, bez obzira što je ovde reč o migratornim vrstama, bez obzira što je reč o slepim miševima koji su biološku raznovrsnost ali i biološku ravnotežu izuzetno važne vrste, mogu da razumem da za po nekoga nije tako važno kako vi sami kažete i to sam spreman da prihvatim kao mogućnost da neko drugi misli, to i dalje ne kaže da je to tačno, ali iskreno od vas lično sam najmanje očekivao da upotrebite termin da je to karikaturalno, ili da bar tako deluje. Dakle, vas smatram daleko ozbiljnijim od tog izbora reči i rečenice i zbog toga želim da to sada ovog trenutka ostavim u prošlosti. Od intelektualaca u Srbiji očekujem da i te kako podrže i razumeju da je, makar i pitanje slepih miševa, jako važno i nikada se neće složiti sa vama da je to relativno manje važno, čak i od Zakona o klimatskim promenama koje sam upravo spomenuo, ne bih li vam na taj način ilustrovao šta ja zapravo mislim o tome. Ali, zapravo, kako biste se i osećali da imate ministra životne sredine koji bi to prihvatio na način na koji i vi, koji bi relativizovao tu priču? Ne bi to bilo dobro, priznaćete. Ministar životne sredine mora da veruje da je svaki zakon, svaki propis neobično važan, a brzinu u ovom slučaju koju vi na neki način spočitavate a ipak razumete je da izmene Zakona o zaštiti životne sredine su posledica naše žurbe, da našim fizičkim individualnim poljoprivrednim proizvođačima omogućimo da participiraju u IPARD-u. Zbog toga su se našle druge stvari na dnevnom redu, ne bismo li u stvari odlučili da ne gubimo vreme i čekamo neki novi trenutak da sve ove sporazume stavimo na dnevni red. Oni su za mene, osim naših građana i fizičkih lica i naših seljaka koje sam upravo spomenuo, koji su najvažniji u ovom trenutku, jednako važni i za mene je to stvar koja je aksiom, koja se ne dokazuje. Hvala lepo.
Nemate pravo na repliku, kolega Vukadinoviću. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, mi već tri dana razmatramo ovaj set zakona koji se odnose na ekologiju, jedan iz zdravlja. Na početku, pošto ponuđen prethodnom diskusijom i mi poslanici, kao što je rekao ministar, trebamo da verujemo da je svaki zakon podjednako važan. Naravno, nekad pravimo klasifikaciju važniji i manje važni, ali i ti mali zakoni, pod znakom navoda, rešavaju neke probleme i neku zakonsku regulativu dajući podršku onim osnovnim krucijalnim zakonima na koje se odnose. Tako da, mi isto trebamo sa uverenjem da razmatramo svaki zakon iz bilo koje oblasti kao podjednako važan, jer svi ti zakoni grade pravnu regulativu napretka ove naše države. Sada da se osvrnem, ukratko na neke od ovih zakona, naravno ja bih kao prvi, mada se o njemu dosta razgovaralo, neku diskusiju moju, osvrnuo se na davanje saglasnosti i na odluku o izmeni finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. O tome je dosta diskutovano, samo radi građana da podsetim da se ovaj finansijski plan menja u tom smislu da se prihodi i sami rashodi Ministarstva uvećavaju za četiri milijarde i 100 miliona, od toga 3 milijarde i 600 miliona od neutrošenih sredstava iz 2017. godine i 500 miliona iz budžetskih rezervi za lečenje retkih bolesti. Tako da, za tu sumu se uvećava i prihodi i rashod, pri tome naravno nisu to dodatna sredstva iz budžeta već postojeća sredstva. Ministar je u uvodnom izlaganju pomenuo te retke bolesti i samo bih ja malo još dopunio nešto što u definiciji kako je rečeno retke bolesti su one bolesti koje imaju prevalencu manje od pet osoba na 10 hiljada stanovnika. Nekad je statistika jako varljiva i kod nas, u medicini i svuda, a mala prevalenca u konačnom zbiru ljudi koji su uključeni je velika. I sam ministar je rekao da u EU 36 miliona ljudi boluje od retkih bolesti. To je jedna zemlja za popriličnim brojem stanovništva. Te retke bolesti predstavljaju problem zdravstva i lečenja. U našim uslovima, gledajući tu prevalencu, praktično se i mi uklapamo da imamo dijagnostiku neke od retkih bolesti svakog dana u Srbiji. Broj retkih bolesti je pomenut da se kreće od šest do osam hiljada. Stručno treba reći, te retke bolesti, većina njih je poznata mnogo decenija unazad i u stručnoj literaturi su detaljno opisane. Samo tragedija te prošlosti je bila što nismo imali lekove. Ta deca sa urođenim bolestima metabolizma nažalost pre ili kasnije završavala su fatalno, letalno. Jedina terapija je bila simptomatska. Šta to znači simptomatska? Davani su lekovi da im se ublaže bolovi, da se održava funkcija biokarda, odnosno srca ili bubrega. Znači, za njih nije bilo nikakvog leka. Medicinska nauka, farmaceutska industrija napredovala je i otprilike pre dve i po, tri decenije ušlo se u problem detaljnije i uvedena je tzv. supstituciona terapija, a to su lekovi, da pojednostavim, pokušam običnim građanima da kažem, u svakoj našoj ćeliji organizma postoji put razgradnje odgovarajućih materija i stvaranja novih. Taj put razgradnje onog što mi unosimo u ćeliju i što treba ćelija da stvori je regulisan supstancama koje se zovu enzimi. Ako jedan enzim nedostaje, proces se zaustavlja. Znači, prestaje proces i ti enzimi, i to su metaboličke enzimske bolesti, su genetski uslovljene. Naravno, medicinska nauka je uspela u zadnje tri decenije da nađe i da supstitucionalno nadoknađuje odgovarajući nedostatak enzima kod ovih pacijenata sa retkim bolestima. To što je bio komentar da nisu bile prepoznate u zakonu do 2012. godine, to govori i politici neke prethodne Vlade koja je bila sigurno neodgovorna, da, ponavljam, bolesti koje su bile poznate decenijama ranije, opisane u literaturi, a zadnje tri decenije sa uvedenom supstitucionalnom terapijom, što do 2012. godine nisu. Zato treba pohvaliti Ministarstvo ponovo, iako je mnogo mojih kolega pohvalilo, što je tek 2012. godine prvi fond obezbeđen za lečenje dece od retkih bolesti. Pri tome, tu se pristupilo institucionalno, transparentno, formirana je odmah komisija sa kriterijumima da se ta sredstva na pravi način usmere i da se po kriterijumima medicinskim odredi ko su ti bolesnici i koji će da budu upućeni u inostranstvo. Da prokomentarišem još jednu stvar, naravno, ne idu svi u inostranstvo. Dijagnostika se završi u inostranstvu. Ta deca posle primaju terapiju, tu ne trebaju neke velike, pošto je bilo komentara sada praviti uslov ili ne, dolaze na terapiju na dečija odeljenja ili dečije klinike. Rang te terapije, tih lekova, supstitucionalnih lekova kojim produžavaju, održavaju život, se kreće ovako okvirno, da vam kažem, da znaju i građani i vi, od hiljadu evra na nedeljnom nivou do hiljadu evra na mesečnom nivou. Sad saberite koliko i da to ni jedan roditeljski, ni kućni budžet ne može da izdrži u lečenju. Zato je bilo potrebno da država formira ovaj fond koji je uvećan na dve milijarde dinara. Trebaće sigurno još da se uvećava, jer nažalost te retke bolesti postaju svakodnevnica, a sada sa izvesnom terapijom, a ranije bez perspektive i u fatalni ishod. Hteo bih da prokomentarišem nešto iz serije ovih ekoloških zakona, odnosno Zakona o zaštiti životne sredine. Vidite, za zaštitu životne sredine se kaže da je tekovina savremenog društva, odnosno civilizacije. Moramo da priznamo da je to ironija. Prethodno je bila tekovina savremene civilizacije, ruženje, oštećivanje i narušavanje životne okoline. Napredak tehnologije, industrijalizacija, stvaranje uslova za kvalitetniji i komotniji život ljudi, učinila je mnogo lošeg u životnoj sredini. No, hvala bogu, pošto su činili i što smo mi kao čovečanstvo učinili dosta narušavajući životnu sredinu, stigla je i svesnost da sada to moramo da popravljamo i da pravimo i radimo preventivne mere da je dalje ne urušavamo. Tako da je zaštita životne sredine veoma bitan i važan sektor i ono što je rekao i ministar, slažem se, to nije samo oblast delovanja Ministarstva za životnu sredinu. Tu moraju da budu uključene sve oblasti našeg društvenog života, pa i medicina. I mi na svoj način narušavamo životnu sredinu. Znači, tu treba da postoji, i nadam se i verujem, celovit program gde i sva druga ministarstva moraju da budu uključena u tu regulativu, da svako u svojoj oblasti doprinese na pravi način da bi se stvorila celokupna slika jedne zdrave, napredne i unapređene životne sredine, odnosno zakonodavstva vezano za životnu sredinu. Još jedan aspekt ovde da pomenem i završiću. Vidite, rad Vlade se ne ogleda samo u konkretnim zakonima, nego i u nekim vizijama i u aktivnostima koje pruža. Treba reći da su pretpristupni fondovi Evropske unije bili dostupni nama od 2008. godine, ali po nekim informacijama koje sam pokupio sa interneta, do 2014. do 10%, kad kažem građana, mislim i na građane, mislim i na privredna preduzeća, na individualna gazdinstva, na lokalne samouprave, imali su svoja saznanja o mogućnostima pretpristupnih fondova. E, onda je politika jedna afirmativna Vlade prema svim ovim potencijalnim korisnicima dovela do sad mnogo šireg raspona saznanja i mnogo većeg znanja o mogućnostima koje može od pojedinaca, individualnih gazdinstava, preduzetnika, lokalnih samouprava, da se kofinansira preko tih pretpristupnih fondova. Tako da sam zakon koji je ovde, koji olakšava i praktično formalno-pravno stvara preduslove da naši individualni proizvođači mogu da konkurišu za ove pretpristupne fondove i ova diskusija o tome je korisna jer proširuje lepezu ljudi i dostupnosti saznanju da ta sredstva možemo da iskoristimo. Još jednom, u jednom intervjuu je ministarka za evropske integracije rekla da na raspolaganju nama, mislim od 2014. do 2020. godine, stoje sredstva od milijardu i po evra koja mi možemo da povučemo iz tih pretpristupnih fondova. Tako da, to treba iskoristiti i upotrebiti za ono za šta je namenjeno, a to je za zaštitu životne sredine. Naravno, u danu za glasanje podržaću ove predloge, jer smatram da su napredni, u pravom smislu reči, za oblast i zdravstva i životne sredine, a to se preklapa, i jedno i drugo. Još jedna rečenica. Kad bi postojao registar bolesti nastale zbog delovanja oštećene životne okoline, otprilike bi bio ranga od šest do osam hiljada. Da ne govorim o zagađenju, o profesionalnim bolestima profesionalnih radnika koji rade u naftnim industrijama, a sve su to opet vraćanje prirode onom koji smo mi naružili, a samom zdravlju našem to škodi. Zato taj program treba da bude jako studiozan, celovit i da budu sva ministarstva posvećena u tom pravcu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković. Izvolite.
Hvala. Danas su na dnevnom redu izmene i dopune Zakona o zaštiti životne sredine. Malopre me je u hodniku jedna novinarka pitala – hoće li neko reći nešto o predloženom zakonu? Pošto je, evo, treći dan rasprave, uglavnom smo u raspravi slušali ili literarne sastave o tome kako je lepa priroda Srbije u raznim krajevima naše domovine ili o tome kako je prethodna vlast zloupotrebljavala javne resurse. Evo, ja imam nameru da kažem nešto i o zakonskom rešenju koji se predlaže. Ali, pre toga dozvolićete i meni da i ja malo evociram uspomene o ovoj aferi „Očistimo Srbiju“. Ja se nje jako dobro sećam. To je bilo nekih tri do četiri godine pre nego što sam ušla u politiku. Ispratila sam je građanskim očima i sećam se, ona je pukla u javnosti kada je dospela informacija u javnost da je veb-sajt „Očistimo Srbiju“ plaćen 26.000 evra. Kada odete na taj veb-sajt, taj veb-sajt je imao jednu jedinu stranicu koja je imala predviđeno jedno šest linkova koji nisu radili. Danas tog sajta nema, on nikada nije ni proradio, 26.000 evra smo, znači, bacili u neki bunar ili pak u nečiji privatni džep. Sećam se, nakon toga je izašla u javnost informacija da je na nekom teniskom turniru koji je trajao jedan vikend, dva dana, za bilbord bilo plaćeno, za bilbord „Očistimo Srbiju“, pola miliona evra, kao što to reče jedan poslanik SNS malopre. U to doba bila sam toliko šokirana time, kao građanka, da sam morala da upitam jednog prevejanog političara koji je tad još uvek bio u DS – kako je to moguće, kako je moguće da se to dešava? A odgovor je glasio – ali, sve je urađeno po zakonu. I tu dolazimo do osnovnog problema ovih zakonskih rešenja koja su danas na dnevnom redu. Koleginica Čomić je juče pričala, kao odgovor na sve napade na bivšeg ministra Dulića, da od silnih krivičnih prijava na kraju ništa nije bilo. Znači, građani u nečemu što vlast radi prepoznaju zloupotrebu javnih resursa, ali pravosudni organi ne prepoznaju. Zašto? Zato što je problem u zakonima, gospodo, do nas je. Mi donosimo zakonska rešenja koja omogućavaju zloupotrebu javnog novca. Ovde se pričalo mnogo o tome kako je bivši ministar Dulić bio u sukobu interesa jer je bio predsednik Upravnog odbora Fonda za zaštitu životne sredine, ali nije rečeno da je Državna revizorska institucija podnela hrpu prekršajnih i krivičnih prijava ne samo protiv ministra Dulića, već i protiv svih članova Upravnog odbora i niko ovde nije našao za shodno da kaže da je jedan od tih članova bio i današnji ministar za zaštitu životne sredine Goran Trivan. Kako od tih krivičnih prijava ništa nije bilo ni tada, ja verujem da neće ni ubuduće ništa od njih biti, u smislu ispunjenja očekivanja javnosti i građana, da nakon što donesemo sada ova zakonska rešenja i nakon što ponovo omogućimo lakšu zloupotrebu javnih sredstava, na kraju ništa neće biti i ispašće da je sva zloupotreba izvršena po zakonu. Ono što ovo zakonsko rešenje danas predviđa jeste ukidanje obaveze raspisivanja javnog konkursa za trošenje finansijskih sredstava koja se slivaju za zaštitu životne sredine. Pri tome se napominje da u naredne dve godine očekujemo oko 160 miliona evra iz pretpristupnih fondova EU. Znači, mi praktično ćemo, donošenjem ovih izmena, omogućiti lakšu zloupotrebu. Ne kažem, unapred se ne može znati da li će te zloupotrebe biti ili ne, ali kažem da nema potrebe da otvaramo vrata bilo kakvoj mogućnosti zloupotrebe, jer do sada smo se uverili da ako su vrata otvorena, kroz ta vrata će se i proći. Kad već pričamo o pretpristupnim fondovima EU, moram da kažem i nešto što građani Srbije ne znaju, a to je da veći deo sredstava koji nama dolazi na taj način biva utrošen na honorare savetnika EU koji dolaze ovde da nama pomognu da mi upravljamo tim sredstvima. Znači od tih 160 miliona evra, nakon što se namire honorari inostranih savetnika i nakon što se namiri partokratija, biće dobro ako ostane 50 miliona za to da se nešto s tim novcima konkretno uradi. Poslanička grupa DJB se protivi ovim i ovako predloženim rešenjima. Javnog konkursa mora biti. Transparentnih kriterijuma za dodelu sredstava mora biti. Transparentnog izveštaja koji će se objavljivati na internetu o tome kako je svaki dinar i svaki evro koji je ušao u budžet, na kraju potrošen, mora biti. Nemojte nas više, ni bivša ni sadašnja vlasti, ubeđivati nas iz DJB, a ni građane Srbije, da smo svi isti, jer nismo. Vi ste svi isti, mi smo drugačiji. Mi znamo da možemo drugačije i mi ćemo kad-tad pokazati da može drugačije i da je moguće državu voditi u javnom interesu, potpuno transparentno, uz jasno definisane kriterijume i odgovornu brigu o javnom novcu. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Trivan. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena poslanice, bez želje da se bavim drugim pitanjima, ovde moram da skrenem pažnju da konkurs nije jedino sredstvo obezbeđenja zakonitih procedura. Ovde radimo po metodologijama koje su metodologije EU. Ovo predlažemo da bismo ojačali mogućnost da iz tzv. Zelenog fonda možemo da koristimo sredstva za ove namene. Razume se da iza ovih izmena zakona koje bismo očekivali da ćete možda doneti ovde u Skupštini, izraditi pravilnik koji će takođe regulisati kriterijume, procedure i sve ono ostalo. Dakle, nema govora o tome da ovo pruža mogućnosti zloupotrebe, već postoje evropska pravila i naša na osnovu koji ćemo to raditi. Budućnost će pokazati da li ste vi u pravu ili sam ja u pravu i to je jedino sa čime mogu da se složim sa vama. Zarad javnosti je bilo neophodno da to kažem da zarad proceduralnih stvari, jer ovo smatram proceduralnom stvari, ne moramo se ni oko toga složiti, nije dobro da bilo ko ne razume da se na ovaj način eksplicitno pomaže fizičkim licima i individualnim proizvođačima da mogu da ostvare ta sredstva koja su ne tako mala, kao što ste već i sami rekli. To pomalo liči na politizovanje ovog pitanja, ali, razume se, to je vaše pravo i ukoliko tako i bude, vi ćete stvarno dokazati da smo različiti. Hvala.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik LJiljana Malušić. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, povređen je član 106. Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Naime, poštovana gospođa je govorila apsolutno o svemu, o liku i delu Dulića, o ne znam čemu, nije ni pročitala zakon, ali o onome što treba, o ekologiji i bolesnoj deci ni reči. Mislim da je to sramota. Ovo su dve izuzetno važne teme, pogotovu Zakon o retkim bolestima, o deci koja su naša radost i život. O tome treba pričati, a ne o ministru Duliću. Uostalom, on je par puta bio procesuiran, pa ćemo videti šta je epilog. Hvala.
Koleginice Malušić, smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Svaki narodni poslanik svoju diskusiju prilagođava svojim sposobnostima. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (LJiljana Malušić: Ne.) (Branka Stamenković: Replika.) Koleginice Stamenković, nemate pravo na repliku. Nijednom rečju ministar nije ispunio uslove da dobijete repliku. Reč ima narodni poslanik gospođa Borka Grubor. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pristupanje Republike Srbije EU podrazumeva ispunjavanje standarda u oblasti zaštite životne sredine, za šta je potrebno izgraditi i odgovarajuću infrastrukturu. Za infrastrukturne projekte u prioritetnim oblastima upravljanja otpadom i otpadnim vodama potrebna su značajna finansijska sredstva koja nije moguće obezbediti samo iz sredstava republičkih i lokalnih budžeta, već je od izuzetnog značaja uspostaviti održiv sistem koji podrazumeva maksimalno korišćenje pretpristupnih fondova i sigurnost u obezbeđivanju javnih sredstava za kofinansiranje. Cilj izmena i dopuna ovog zakona je da se omogući korišćenje sredstava Zelenog fonda za kofinansiranje projekata koji se finansiraju iz sredstava pretpristupnih fondova EU i ispunjavanje uslova za korišćenje sredstava iz IPARD fondova. Predloženim preciziranjem odredbi omogućava se izdavanje akta od strane Ministarstva nadležnog za poslove zaštite životne sredine, kojima se utvrđuje ispunjenost uslova iz oblasti zaštite životne sredine, pa samim tim i učešće na konkursu poljoprivrednim gazdinstvima za dodelu sredstava iz IPARD fondova. Bez predloženog propisivanja pravnog osnova za izdavanje akta o ispunjenosti uslova zaštite životne sredine ovo učešće izdavanja ne bi bilo moguće ni sprovesti konkurs. Suštinske izmene se tiču ispunjavanja uslova za korišćenje sredstava iz IPARD fondova i efikasnije obezbeđivanje sredstava iz Zelenog fonda za infrastrukturne projekte iz IPA fondova u oblasti zaštite životne sredine. Predložene izmene će veoma pozitivno uticati na korisnike tih sredstava. Najveće bogatstvo koje može da se nasledi od predaka je zdrava genetska osnova, ali i zdrava životna sredina. Da bi je sačuvali i ostavili potomcima zdravu, moramo svi da vodimo računa kako se ophodimo prema sredini u kojoj živimo. Kako je prethodni režim do 2012. godine brinuo o zaštiti životne sredine grada Loznice i okoline sami ćete zaključiti iz mog sledećeg izlaganja. Na 12 kilometara od Loznice, u kotlini kroz koju teče reka Štira nalazi se malo rudarsko mesto Zajača. Nekada je to bio najveći rudnik antimona u Evropi. Dolaskom „Farmakoma“ za vlasnika rudnika „Zajača“ i postojeće topionice zdravlje ljudi tog mesta i okoline je mnogostruko narušeno. Nesavesni i bahati novi vlasnik je svoju ličnu materijalnu korist stavio iznad zdravlja i života svih građana tog kraja. proizvodnja u visokim pećima je povećana sa 500 tona na mesečnom nivou na 2.500 tona. Postojeći filteri na visokim pećima nisu mogli da apsorbuju petostruko uvećanu nazovi proizvodnju za koju nisu bili ni predviđeni. U njima se najmanje topila ruda, a najviše sumnjivi otpad. Otpad je stizao iz svih krajeva sveta, pa čak i iz daleke Australije. Peći su najveću aktivnost obavljale u toku noći, da se prikriju dimovi raznih boja koji su prikrivali Zajaču i sve što postoji u njoj. Sve ovo je rezultiralo negativnim posledicama po zdravlje svih, pa i dece. Institut za javno zdravlje Republike Srbije „Dr Milan Jovanović Batut“ je u više navrata radio analizu krvi dece predškolskog i školskog uzrasta u Zajači, a i odraslog stanovništva na prisustvo olova u krvi. Analize se pokazale katastrofalno stanje. Više od 80% uzorkovane dece je imalo nivo olova iznad dozvoljene gornje granice, a to je 10 mikrograma po decilitru krvi. Radi poređenja, u Americi je gornja granica 5 mikrograma. Čak je i beba od 16 meseci imala 16 mikrograma olova u krvi. Znači, ne da nisu imali fond za lečenje dece obolele od retkih bolesti, nego su svojim ponašanjem doprineli narušavanju zdravlja i dece i odraslih. Većina trudnica iz tog kraja su bile anemične. Većina obolelih nažalost su maligniteti, pogotovu mlađi ljudi. Većina radnika nije imalo overene zdravstvene knjižice, to jest gazda nije uplaćivao ni zdravstveno ni penziono osiguranje za njih. Veći deo plate isplaćivao je na ruke da bi izbegao plaćanje obaveza prema državi. Jedan mlad čovek, radnik u topionici jedva je preživeo opekotinu nastalu havarijom na visokoj peći izlivanjem usijane mase na njega. Lečen je na VMA više meseci. Umesto bilo kakve nadoknade za svoje oštećenje, od gazde je dobio da ćuti. Opasna deponija nastala, kao rezultat neodgovornog poslovanja „Farmakoma“, pored samog regionalnog puta R 113A, ničim zaštićena, ničim obeležena je posebna katastrofa za sav živi svet u tom kraju. Deca koja su išla u školu tim putem i svi meštani prolazeći pored su udisali otrovna isparenja, opasnu prašinu punu olova, arsena i ko zna čega još štetnog. Osim zagađenja vazduha uništeni su i zemlja i voda. Meštani Zajače u 21. veku ne smeju da koriste vodu, ne samo za piće, već ni kao tehničku vodu, jer je puna teških metala. Žalosno ali istinito. Procena profita vlasnika „Farmakoma“ i njegovih saradnika, samo u Zajači je oko 20 miliona evra. Kako je prethodni režim vodio računa o zaštiti životne sredine govori i sledeći primer u mom gradu. U neposrednoj blizini centra Loznice, na udaljenosti samo oko 300 metara, u krugu bivše fabrike FAK-a, nalazi se 75 tona cijanidnih soli, još iz doba kada je fabrika radila. U vreme akcije – Očistimo Srbiju, otpad je upakovan u metalnu burad, čiji je rok istekao i soli su počele da cure. Kao član Odbora za zaštitu životne sredine, obratila sam se Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, u nadi da se taj otpad ukloni. Došla sam do saznanja da ja tražim nešto što je već uklonjeno, odrađeno i plaćeno tj. papirološki sve savršeno, a u stvarnosti i dalje stoji na istom mestu. Tu nije kraj manipulacijama bivšeg režima. Nakon privatizacije, država je ponovo platila jednu trećinu sume potrebne za izvoz istog opasnog otpada, koji do dana današnjeg nije mrdnuo sa mesta. O kojoj se sumi novca radi i ko je u potpisu, poznato je tužilaštvu. Raduje me obećanje sadašnjeg ministra zaštite životne sredine, gospodina Trivana, da će Ministarstvo iznaći rešenje da se opasni otpad ukloni. Time će uslovi za život u Loznici biti kvalitetniji, a građani zdraviji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica LJubica Mrdaković Todorović. Izvinjavam se, ministar pre toga. Izvolite ministre Trivan.
Dozvolite mi da kod ovog akutnog pitanja, a u stvari za Loznicu hroničnog pitanja kažem nekoliko rečenica. Imali smo priliku da čujemo kako se to upravljalo životnom sredinom proteklih decenija i da skrenemo sebi samima pažnju na to i da kažemo da rešenja, razume se, uvek postoje. Ona nisu lagana i nisu jeftina, ali kakve to veze ima kada moramo da vodimo računa, pre svega o zdravlju naših građana o čemu je zapravo i poslanik pre vas govorio, o toj pupčanoj vrpci i vezi između zaštite životne sredine i zdravlja samog po sebi. Da samo spomenemo, uzgred, zbog vas iz Loznice, da ste vi nama već ranije obratili kao Ministarstvu, vodeći računa o svojim građanima i da smo mi i po vašem zahtevu a i po prosto poslu koji nam pripada, se vrlo angažovali oko svega toga. Koleginica sedi pored mene, mi smo u dogovoru sa vama naravno, a vodeći računa, pre svega, o deponiji o kojoj pričamo, dakle budući da tamo ima silnih problema, mi smo uradili reviziju projekta, kada je u pitanju o čemu govorimo i da bi uopšte mogli da pokrenemo javnu nabavku. Javnu nabavku smo pokrenuli, ona će po našoj proceni koštati negde oko 90 miliona, dakle 87, ako se ne varam. Postupak je u toku i vrlo brzo možete očekivati da najpre uradimo taj deo posla, a zatim krećemo da se bavimo i drugim problemima koje imamo ne samo u Loznici. Čini mi se da neka bolja vremena za Loznicu svakako dolaze. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica LJubica Mrdaković Todorović.
Hvala predsedavajući. Poštovani ministre Trivan sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, želim da istaknem da je Ministarstvo zdravlja u poslednjih nekoliko godina, tačnije šesta godina, u pogledu položaja obolelih od retkih bolesti, učinilo veoma bitne i vrlo važne iskorake i shodno tome su i izmene finansijskog plana RFZO-a za zdravstveno osiguranje za 2018. godinu. Budući da kod građana i njihovih porodica vlada veliko interesovanje za ovu temu, ja ću ponoviti činjenice koje su istakle moje kolege iz SNS. Naime, u pitanju je cifra od 500 miliona dinara, to su sva ona preneta neutrošena sredstva na dan 31.12.2017. godine za čiji iznos se uvećavaju rashodi i izdaci RFZO-a sa 3,6 na 4,1 milijardu dinara. Prvobitno planiranih milijardu i 500 miliona dinara, sa ovih dodatih 500 miliona dinara, namenjena su za lečenje obolelih od retkih bolesti, tako da se danas oko 200 pacijenata leči od retkih bolesti. Naime, od 2012. godine oboleli od retkih bolesti nisu ni imali mogućnost adekvatnog lečenja, što znači da 2011. godine, država je nula dinara opredelila za obolele od retkih bolesti. Godine 2012. osam pacijenata se leči o trošku države i tom prilikom je izdvojeno 130 miliona dinara iz budžeta Ministarstva zdravlja na ime navedenih troškova. Godine 2013. obezbeđen je isti iznos sredstava za obolele od retkih bolesti. Godine 2014. sredstva za lečenje od retkih bolesti se progresivno uvećavaju iz godine u godinu. Naime, već navedene kalendarske godine opredeljeno je 260 miliona dinara iz državnog budžeta u te svrhe. Godine 2015. investirano je 335 miliona dinara u intervencije Ministarstva zdravlja u navedene svrhe. Godine 2016. izdvojeno je 600 miliona dinara za potrebe lečenja osoba obolelih od retkih bolesti. Godine 2017. milijarda i sto miliona dinara. Godine 2018. milijarda i 500 miliona dinara i to predstavlja uvećanje od 36% u odnosu na 2017. godinu, a uz ovih 500 miliona dinara, 2 milijarde dinara, što je 13 puta uvećan iznos sredstava namenjen obolelima od retkih bolesti. Naime, država, kao što možemo videti, ulaže velike napore kako bi se obolelima od retkih bolesti omogućilo adekvatno lečenje i primerena terapija. Radi se sistemski, kontinuirano se uvode novi inovativni lekovi na liste RFZO od kojih su mnogi namenjeni upravo osobama obolelim od retkih bolesti. Kada govorimo o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine i protokolima koji se tiču životne sredine i prirode, ono što primarno treba istaći jeste njihova važnost i potreba da ih kao takve izdvojimo i svrstamo u kategoriju onih od egzistencijalnog značaja po čoveka i njegov ekosistem. Današnje globalno društvo, ne samo zemlja Srbija, se suočavaju sa problemima zaštite životne sredine i ekologije. LJudska nebriga i nemarnost dovode u pitanje opstanak čitave planete jer nas priroda svakodnevno upozorava na to da treba više da vodimo računa o njoj. Rezultat toga su negativne posledice po ekosistem i životnu sredinu. Treba da shvatimo značaj očuvanja ekosistema i životne sredine i da promenimo svoje loše navike. Na primer, sve klimatske promene i većina prirodnih nepogoda su rezultata negativnog delovanja ljudi. Pomenuću neke od njih, efekat staklene bašte, eksploatacija prirodnih bogatstava koje su ograničene. Na primer seča hektara i hektara šuma, deponije svuda po prirodi, čime dovodimo u opasnost i biljke i životinje, a i nas same. U svemu tome, posebno su interesantni faktori koji su u vezi sa postignućem u ekovaspitanju i obrazovanju i formiranju ekološke kulture i ekološke svesti učenika, to su porodica, dečiji vrtić, škola, fakultet, kasarna, preduzeće, društvene organizacije, itd. Porodica je veoma značajan faktor vaspitanja mladih koja u načelu deluje pozitivno u smislu razvoja ekoloških vrednosti svojih članova. U njoj se izgrađuje formalistički odnos u ostvarivanju brige o neposrednoj okolini. Vršnjačka grupa, takođe je uz porodicu značajan faktor društvene svesti mladih. Ona u nekim uticajima nadmašuje čak i porodicu i školu. Vršnjaci su potencijalno bliski jedan drugome, oni imaju istovetne stavove u oceni društvenog položaja njihove generacije. Potrebno je sagledati vrednosti sveta mladih, njihove potrebe i načine na koje gledaju na probleme ugrožavanja životne sredine, kako bi se i oni angažovali na zaštiti i unapređenju životne sredine. Otuda svaka država, pa i naša, treba da afirmiše naučnu misao i vrednuje kao najviše nacionalno dobro, a naša zemlja za to poseduje i kreativne predispozicije i naučni potencijal, materijalnu bazu i sve ostale naučno-stručne osnove. Kada govorimo o gradu Nišu, želela bih da istaknem da mi radimo programski razvoj grada i u tom kontekstu je i program - Podrška razvoju investicija u oblasti zaštite životne sredine. Naime, u pitanju je projekat „Sakupljanje i prerada otpadnih voda u gradu Nišu“. Nosilac implementacije je grad Niš, Kancelarija za lokalni ekonomski razvoj i projekte. Izvori pomoći, u smislu projektno-tehničke dokumentacije su švedska Agencija za međunarodnu razvojnu saradnju, kroz program „Podrška razvoju investicija u oblasti zaštite životne sredine“, Ministarstvo poljoprivrede za zaštitu životne sredine Republike Srbije, a ukupna vrednost projekta je 805 hiljada evra i 55 miliona evra za realizaciju investicije, a očekivani rok za završetak projektno-tehničke dokumentacije je decembar 2019. godine. Ovo je primer pozitivne prakse kako razmišljamo o zaštiti životne sredine. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Mladen Lukić. Izvolite, kolega.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, podizanje svesti o brojnim ekološkim izazovima i potrebe očuvanja životne sredine jedan je od prioriteta na kome se mora sistematski raditi. U realizaciji tog cilja, poželjno je da svaka lokalna samouprava ima program zaštite životne sredine, sa desetogodišnjim akcionim planom za naredni period. Dokument bi predstavljao strateški okvir delovanja u oblasti upravljanja zaštite i unapređenja životne sredine. Prepoznate bi bile potrebe, definisani prioriteti za naredni period, a sve u skladu sa Nacionalnim programom zaštite životne sredine i oni bi se postupno svake godine kroz redovne programe realizovali. Sredstva bi se obezbeđivala kroz razne fondove, koji su dostupni, pre svega, kroz finansijske linije EU, koja je veoma zainteresovana za oblast zaštite životne sredine. Potrebno je da budu obuhvaćeni faktori koji učestvuju u zaštiti životne sredine, od vazduha, zemlje, vode, prirode, prirodnih dobara, upravljanje otpadom, otpadnim vodama i svi ti elementi su neophodni za funkcionisanje i zaštitu životne sredine. Takođe je potrebno razviti zelenu industriju, industriju reciklaže, regulisati primarnu selekciju otpada i rešiti pitanje otpadnih voda i sva ostala pitanja. Potrebno je da lokalne samouprave podižu svest o zaštiti životne sredine, a ujedno i štednje kroz uvođenje elektronskih materijala za lokalne skupštine i razvoj elektronske uprave, kako bi došlo do stvaranja transparentne, efikasne javne uprave u službi građana i privrede, unapređene usluge koja štedi vreme i novac i građanima i privredi. Što se tiče Bajne Bašte, opštine iz koje ja dolazim, potrebno je da u cilju iskorišćavanja potencijala koje naša opština poseduje i unapređenju zaštite životne sredine na teritoriji opštine, maksimalnom razvoju održivog turizma, da se napravi strategija razvoja turizma, na teritoriji opštine Bajna Bašta, kao polazni dokument za razvoj turizma i unapređenja upravljanja zaštitom životne sredine, kojom bi se označile sve pogodne destinacije za izgradnju potrebne turističke infrastrukture, sa posebnim osvrtom na prioritete, koji bi se bliže odredili. Nacionalni park Tara je od izuzetnog značaja za lokalni, ekonomski i održivi razvoj cele zapadne Srbije, ali dok se ne napravi ovakav dokument i ne počne primenjivati, planiranih prihoda neće biti. Zaštita prirode i životne sredine nije trošak, već investicija i motor lokalnog i ekonomskog razvoja kroz razvoj održivog turizma. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica LJiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, danas ću govoriti o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2018. godinu. Naime, pre svega, treba reći da država danas odvaja dve milijarde dinara za lečenje dece od retkih bolesti. Pod retkim bolestima se podrazumevaju bolesti koje nastaju otprilike na deset hiljada stanovnika petoro dece ili petoro odraslih. Na sreću, 2012. godine, kada je SNS došla na vlast, napravljen je Fond za lečenje dece od retkih bolesti. Teško mi je da govorim o tome, jer kažu roditelji koji imaju bolesnu decu da je teže od toga kada imate bolesno dete to što nemate para da lečite tu decu. E, od 2012. godine mi imamo novac za lečenje ovakve dece. Ja se ponosim time što sam u stranci koja je osnovala ovaj fond. Govorilo se mnogo toga negativnog o našem ministru Lončara, pa ću par rečenica samo reći. Od kako je došao na čelo ministarstva, napravio je sistem u zdravstvu, i ne samo to, napravljen je novi Klinički centar u Nišu, renovirana masa ambulanta, napravljene nove ambulante, nove stanice za prijem, apsolutno jedan bum u zdravstvu, a tek smo počeli da radimo. Setimo se samo do 2012. godine kakvo je bilo zdravstvo, potpuno devastirano, zapušteno, prljavo, sa masom afera. Ovako se radi i ovako radi SNS sa svojim koalicionim partnerima. Ovo je odgovorna vlast, ima odgovornu socijalnu politiku. Ono što je još jako važno i što treba istaći, da je napravljen i kol centar od ponedeljka, od 1. oktobra, ovog meseca, i svi roditelji koji imaju bolesnu decu se mogu javiti na telefone, jer automatski sva stručna lica, svi lekari se sastaju, pravi se konzilijum i ide se dalje. Najvažnije za bolesno dete od retkih bolesti je to da treba reagovati odmah. Sada imamo pare, i to imamo deset puta više nego 2012. godine. U ovoj godini je odvojeno dve milijarde dinara za lečenje dece od retkih bolesti i na lečenje ide oko 200 dece, za razliku od 2012. godine, kada je na lečenje išlo samo osmoro dece. Treba istaći još da pored ovog kol centra, svaki dinar koji se uloži u ovaj fond je vrlo transparentan i sve je proverljivo. Naime, na svakih šest meseci ulazi kontrola, tako da svako ko poželi da vidi kuda ide ovaj novac, može da proveri. Mnogo toga treba reći, od toga da je od 2013. godine, kad je bilo uloženo 235 milijardi, došli smo do cifre deset puta veće. I meni je zadovoljstvo kad mogu da roditeljima saopštim tako nešto. Postoji jedan predlog da od svake pakle cigareta jedan dinar ili od svakog popijenog piva jedan dinar ode za decu koja boluju od retkih bolesti, sva deca će biti izlečena. Treba napomenuti da je institut „Batut“ registrovao sve bolesti. Ovih bolesti ima, nažalost, od šest do osam hiljada u svetu. Ali, bar postoji registar, tako da, brzina je tu bitna i sada mnogo brže, bolje radimo i mnogo brže lečimo decu. Svako ima svoj krst. Nadam se da će svako dete na ovoj planeti preživeti. Hvala na pažnji. Ja ću u danu za glasanje podržati sve predloge ovih zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, predložene izmene i dopune Zakona o zaštiti životne sredine su, naravno, važne, jer omogućavaju bolje iskorišćavanje IPARD fondova za fizička lica kao nosioce poljoprivrednih gazdinstava, preduzetnike, privredna društva, zemljoradničke zadruge. I, ogromne su koristi koje Republike Srbije ima korišćenjem sredstava IPARD i IPA fondova, za koje je izdvojeno do 2020. godine 160 miliona evra. Velika sredstva su na raspolaganju, samo treba ispuniti određene uslove i uzeti ih. Zašto to ne iskoristiti? Upravo ovaj zakon nam to omogućava. Ali, svakako, ovo je prilika i da pomenemo i druge oblasti kojima se bavi ekologija, jer naša divna planeta vapi za pomoći. Priroda nam je pružila sve i mi moramo da joj se odužimo za dobrobit budućih generacije. Svakako može da se učini nešto za planetu zemlju, i najmanji doprinos je veliki. Mi smo mala zemlja, ali možemo učiniti nešto. Ministarstvo životne sredine u Vladi Republike Srbije je osnovalo u stvari Vlada Republike Srbije, pod rukovodstvom Ane Brnabić, prošle godine. I, upravo shvatajući značaj ove oblasti, ne samo zbog Poglavlja 27 – pridruživanja EU, već zato što je minut do 12 da se uradi nešto za planetu zemlju, jedinu koju imamo. Ministarstvo životne sredine je apelovalo na građane da prijavljuju bacanje smeća u prirodu, ističući da jedino zajedničkim snagama može da se zaštiti životna sredina za buduće generacije. Jedno od prioriteta ovog ministarstva je pitanje vode i pitanje smeća. Mnogi građani i mediji su prepoznali i osudili postupak zagađivanja, na primer, životne sredine, reagujući na snimak na društvenim mrežama meštanke koja baca smeće u reku Rasinu i otkrivanjem identiteta komunalna inspekcija je podnela zahtev za pokretanje prekršajnog postupka. Ovoga ima u svakoj sredini. Nebrojano divljih deponija je počišćeno, ali se stvaraju ponovo i ponovo. Burna reakcija javnosti pokazuje posvećenost građana zaštiti prirode i podizanju ekološke svesti. Inspekcijske službe, uz savesne građane, su glavne karike u sprovođenju ovog zakona. Ovo ministarstvo radi na ozbiljnim reformama u toj oblasti. Zavod za zaštitu prirode Srbije je 24. septembra ove godine, povodom obeležavanja „Dana bez automobila“, u okviru manifestacije „Evropska nedelja mobilnosti“, radilo edukacije o ugroženim biljnim i životinjskim vrstama u našoj zemlji za najmlađe sugrađane, da se više sazna o zaštićenim područjima i prirodnim resursima i retkostima u našoj zemlji. Ove godine, na primer, evo, danas je 5. oktobar, od 3. do 5. oktobra se održava „Međunarodni sajam zaštite životne sredine i prirodnih resursa EcoFair“ na Beogradskom sajmu, najveći i najreprezentativniji skup ove vrste u regionu, čiji je pokrovitelj upravo Ministarstvo za zaštitu životne sredine, koji ima privredno-edukativni karakter. Posvećen je sistemima i mehanizmima zaštite životne sredine i centralne teme su – zelena ekonomija, industrija reciklaže i upravljanje otpadom. Oba programa, i izlagački i ovaj stručni, obuhvataju sve segmente zaštite životne sredine, i vazduh i vodu i prirodne resurse, lokalnu samoupravu, komunalnu opremu, nevladin sektor itd. Zato bih želela da se zahvalim svim organizacijama koje daju doprinos ovoj oblasti. Prošle godine, na ovom istom sajmu, na primer Organizacija ORKA je organizovala radionicu pod nazivom „Ekološki kutak“, koji uključuje projekcije ekoloških filmova, obrazovanje o dobrobiti životinja, zaštiti prirode, održivoj poljoprivredi, zaštiti prirode i ostalih problema, kao što je problem napuštenih životinja. Na istom štandu svoj edukativni program su uzeli Zavod za zaštitu Srbije, Prirodnjački muzej, Javno-komunalno preduzeće „Gradska čistoća“. Znači, svi su se okupili oko jednog te istog cilja, a na inicijativu Ministarstva zaštite životne sredine. Apelujem da se veća pažnja posveti i recikliranju svega, zbog ekologije i uštede, jer ulaganje u to se dvostruko isplati. Ovo ističem jer smatram da edukacija i podizanje svesti kod najmlađih je veoma važna. Pričale su već o tome neke moje kolege. Vaspitanje od malih nogu da volite i čuvate prirodu je važno za budućnost naše zemlje i naše planete zemlje. Zato ja apelujem prvenstveno na medije da kratkim spotovima o važnosti čuvanja i nezagađenja prirode, među silnim reklamama, podsećaju na ovo, iznova i iznova. Kolektivna svest podsećanja građana da prijavljuju bacanje otpada i brzina kažnjavanja, ovo je veoma važno – brzina kažnjavanja, za sve one kojima nije teško da odu do šume ili pored bistrog potoka, nacionalnog parka i bace đubre koje se neće hiljadama godina razgraditi. Upravo, ova Vlada je osnovala posebno Ministarstvo životne sredine zato što shvata značaj ove oblasti i želi da ozbiljno rešava probleme. Iz sredine iz koje ja dolazim, lokalna samouprava Mladenovac, sada za nas je veliki projekat 70 miliona dinara za prečišćavanje voda u naselju Međulužje u Mladenovcu, koje je bilo izuzetno nerazvijeno i nepokriveno kanalizacionom mrežom, ali smatramo da ovaj projekat, koji se radi posle 20-30 godina, je jedna konkretna akcija u prilog svemu ovome što pričam. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima koleginica Stanija Kompirović. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, zaštita životne sredine podrazumeva skup različitih postupka i mera koji sprečavaju ugrožavanje životne sredine, s ciljem očuvanja biološke ravnoteže. Ekološka odbrana predstavlja trajnu obavezu svih članova društva. Briga o životnoj sredini je prioritet društva od sveukupnog značaja za društvo. Zdravija životna sredina je osnov očuvanja ljudske egzistencije, zdravog razvoja društva i bitan faktor za nivo životnog stanovništva. U svom izlaganju želim da se zadržim na sredinu iz koje ja dolazim. Opština Zubin Potok ili Ibarski Kolašin, kako se često u narodu naziva, nalazi se na severu Kosova i Metohije. Nalazi se na obroncima dveju planina – Mokre Gore i Rogozne. Teritoriju opštine preseca reka Ibar, na kojoj je izgrađeno veštačko jezero Gazivode. Zahvaljujući svojim prirodnim karakteristikama, specifičnoj geomerfološkoj graši i raznovrsnoj flori i fauni, opština Zubin Potok proglašena je prvom ekološkom opštinom u regionu. Planina Mokra Gora izgrađena je uglavnom od krečnjačkih stena i bogata je vodom. Na Mokroj Gori nalazi se nekoliko manjih, glacijalno kraških udubljenja, suvih i periodično punjenih vodom. Najlepši estetsko-pejzažni ugođaj pruža Savino jezero, koje se nalazi oko stotinak metara dalje od Savine reke i stalno je pod vodom. NJegov gotovo pravilan, kružan oblik i znatna dubina nesumnjivo ukazuju na glacijalno poreklo. Prelepu planinsku floru dopunjuje nekoliko endemičkih vrsta od kojih se izdvajaju srpska ramonda i patuljasti bor. Pored raznovrsnog životinjskog sveta i atraktivne divljači, predstavnici faune na Mokroj Gori su veliki tetreb i mrki medved čija je brojnost u porastu. Jezero Gazivode koje je u poslednje vreme u žiži političkih dešavanja zbog svog strateškog i hidroenergetskog značaja ima izuzetnu vrednost i zbog kvaliteta vode. Naime, voda je drugog kvaliteta, što znači da, osim za piće, može se koristiti i u druge svrhe. Riblji fond ovog jezera je nadaleko čuven, poput smuđa sa gazivodskog jezera, šarana, pastrmke i slično. Opet, najveći reper kvaliteta vode i donekle endem je rečni rak. Reka Ibar sa svojim pritokama takođe se može pohvaliti visokim kvalitetom vode, bogatstvom potočne pastrmke, endemskih vrsta vodozemaca koji se mogu naći u ovim vodama. Šume, proplanci, pašnjaci i livade Ibarskog Kolašina često se nastanjuju i razne vrste šumskog voća koje su, uz gljive sa ovog područja, jedan od važnih izvoznih potencijala i resursa koji se eksploatišu i čiji je izvoz u stalnom porastu i sve više cenjen na evropskom tržištu. Kako je ovaj kraj u specifično geopolitičkim položaju, uostalom kao i za područje cele AP Kosovo i Metohija, potrebno je uložiti niz mera kako bi se zaštitili potencijali koji će u budućnosti biti okosnica privrednog razvoja i kroz razvoj aktivnog turizma. Proizvodnja zdrave hrane, sakupljanje šumskih plodova. Ovde pre svega mislim na zaustavljanje nelegalnih seča šuma, neplanskog izostavljanja divljači, skupljanja plodova. Takođe se očekuje ulaganje i pošumljavanje u obnovu posečenih šuma i zaštite voda. Očekujem od države Srbije, Ministarstva i vodećih institucija aktivnih na ovom prostoru da uzmu učešće u unapređenju životne sredine, ali i snažnijeg upliva u sve tokove održivog razvoja i života na prostoru Kosova i Metohije. Pozvaću kolege poslanike da u danu za glasanje podržimo zakone koji se nalaze ispred nas.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96 Poslovnika? Izvolite, koleginice Tepić.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Poštovani ministre sa vašim saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, moram odmah na početku da kažem da mi je zaista žao što ministar Zlatibor Lončar nije danas sa nama. Čekali smo ga juče gotovo čitav dan. Nadali smo se prisustvu danas, a vama zaista hvala što ste dosledno učestvovali u ovoj raspravi, do ovog trenutku. Zamoliću vas da mu prenesete ono na šta ipak moram da se osvrnem, iako nije tu, pa ako ništa drugo, prateći njegovo ponašanje da se obraća onima koji, takođe, nisu bili tu i nisu mogli da se odbrane, mada sam sigurna da će mu druge kolege vrlo brzo preneti ono što imam da poručim, a i da pitam, i zato je bilo beskrajno važno da bude tu. Po mojim saznanjima ministar Lončar je u životu položio dve zakletve, koliko sam upoznata. To je trebalo da bude Hipokratova zakletva i pred nama ministarska zakletva. Međutim, opšti je utisak, ne samo moj, već i velikog dela javnosti Srbije, da on flagrantno krši i gotovo svakodnevno obe ove zakletve, pa i svojim nastupom u parlamentu u uvodnom izlaganju kada je obrazlagao Šestu tačku dnevnog reda. Ja, zaista ne znam da li je on nekada ranije nekome, negde, položio neku treću zakletvu, jer se očigledno pridržava samo nečeg čime se nije obavezao pred građanima, ali se očigledno rukovodi nekim drugim kriterijumima, jer ono što je on uradio u svom uvodnom izlaganju je zaista dodatno skandalizovalo ovu Skupštinu, ne samo zbog toga što je, rukovodeći se tabloidima, podlegao tome, mada nisam videla da mu je to bilo strano, da kriminalizuje, satanizuje, ponižava sve one koji se ne slažu sa njim, sve one koji ne podržavaju vladajuću većinu kojoj pripada, iako me zaista posle dve i po godine čudi nepostojanje svesti u tome da jedan ministar u Vladi Republike Srbije nije svestan toga da je on ministar svih građana i onih koji su njega glasali, odnosno poslaničku većinu i koji nisu, oni koji uopšte nisu glasali, dakle, on jeste u mandatu kada treba da zastupa interese svih građana bez obzira na njihovu bilo, bilo kakvu pripadnost. Zašto ja kažem da je on skandalizovao ovo zasedanje? Zato što je, prvo, došao da obrazloži Šestu tačku dnevnog reda koja se odnosi na rebalans Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje i nema čoveka, ne u ovoj sali, sigurna sam u državi Srbiji, koji će kritikovati bilo koji dinar koji se usmerava za lečenje kako retkih bolesti, tako i lečenje i stanja oboljenja koja se ne mogu uspešno lečiti u Republici Srbiji, ono što mi kolokvijalno zovemo lečenje u inostranstvu, ali to su dve potpuno različite stvari, dve potpuno različite budžetske pozicije, dve različite ekonomske klasifikacije, a ministar je napravio zbun, što kažemo. Dakle, čak ni poslanici koji su pokušavali da ga odbrane nisu razumeli o čemu se radi, ne čitaju budžet, ne mora da znači da svako ume da čita budžet, onako kako nam ga šaljete petitu od sedam tačaka zaista je teško koncentrisati se i naravno u minimalnom vremenskom roku, ali to su dve potpuno različite stvari. Sve je ovde bilo pomešano i kritike koje su upućivane onima koji su svojim dobrovoljnim radom, svojim ličnim integritetom, svojom javnošću kao umetnici, kao glumci, kao javne ličnosti pokušali da deo sebe ulože u humanitarni rad, oni su naravno prokazani, iako su se usmerili na lečenje u inostranstvu, a ne na lečenje retkih bolesti. Dakle, ono što je na dnevnom redu danas neme nikakve dileme da svako ovde podržava. I, naravno, moram da dodam da bi, sigurna sam, svako poželeo i ovde i u celoj zemlji da se ni jedan dinar ne potroši iz svih ovih fondova i sa svih ovih pozicija, jer bi to značilo da su svi zdravi u ovoj zemlji. Druga podmetnuta stvar jeste da je govorio o licima, organizacijama koje ne mogu da se brane, koje nisu zastupljene u ovoj Narodnoj skupštini, tu prvenstveno mislim na humanitarnu organizaciju „Podrži život“ i na Sergeja … [[Isključen mikrofon.]]
Koleginice Tepić, moram da vas prekinem. Vi očigledno niste bili u sali ili ovde izvrćete određena dešavanja iz diskusije gospodina ministra Lončara. Nije on u svom uvodnom izlaganju govorio o tome, nego je odgovarao na pitanja poslanika i nemojte da sprečavate ministre da odgovaraju na pitanja. Ako želite da postavite pitanje gospodinu Lončaru, imaćete prilike svakako u nekom periodu, a sad vas molim da govorite o temi i tačkama dnevnog reda koje su ovde. Znači, ako dajemo saglasnost na plan i program rada Fonda zdravstvene zaštite, to prvo nema nikakve veze sa budžetom. Prvo vi naučite da čitate. Izvolite.
Potpredsedniče Arsiću, vi i ja nismo iste osobe da biste vi mene podučavali kako ću ja da obrazlažem svoje izlaganje o tačkama dnevnog reda. Dozvolite… [[Isključen mikrofon.]]
Koleginice Tepić, nismo iste osobe na svu sreću. To je prva stvar. Druga stvar, ja vas nemam nameru da podučavam, dovoljno ste odrasli, zreli i školovani da odluke donosite sami. Ja vam samo skrećem pažnju da se vratite na tačke dnevnog reda. I, da ne izvrćete činjenice, jer moram da vodim računa o tome šta rade narodni poslanici dok predsedavam. Kad ne budem predsedavao, to će neko drugi raditi umesto mene. Izvolite.
Zaista vas najlepše molim da me ne prekidate. Da li je moguće da još 17 minuta ne možete da izdržite moje izlaganje i da me uporno prekidate? Dakle, govorim naravno o tačkama dnevnog reda osvrćući se na sve ono što je već izrečeno. Ako ono što je izrečeno, na šta se ja osvrćem, vi smatrate da je mimo tačaka dnevnog reda, onda su svi ti prethodni morali biti upozoreni i prekinuti takođe da ne govore o tačkama dnevnog reda. Ništa ja ovde nisam izmislila, ništa ja ovde nisam dodala. Postoje stenobeleške, vrlo sam ih pažljivo čitala, sigurna sam da ste i vi. Prema tome, apsolutno nisam izašla iz okvira dnevnog reda i ponavljam ono što bilo uvodno izlaganje ministra i molim vas da me ne prekidate više. Izdržite još nekoliko minuta koliko mi pripada. Dakle, stvorio je ministar Lončar, kao što sam rekla, opštu zabunu i izjednačio lečenje stanja i oboljenja koja se ne mogu uspešno lečiti u Republici Srbiji i lečenje retkih bolesti. Nema nikakve sumnje da se kroz RFZO drugačije tretiraju. Mi smo slušali koje su retke bolesti i kako se detektuju i kako se tretiraju, ali je stvorena slika da je to ono zbog čega se javnost Srbije podigla na noge od kada smo imali poslednji slučaj, nažalost tragično završen u subotu sa četvorogodišnjim dečakom i mi smo tabloide i celu satanizaciju ovih nesrećnih okolnosti imali prenete ovde u uvodnom izlaganju ministra Lončara u parlamentu. Ono što sam u ime građana dužna da pitam ministra Lončara ovim povodom, u ime građana koje zastupam, da li bi da se drugačije završio ovaj vikend i da nije bolest pobedila život, da li bi i Vlada i humanitarna fondacija „Podrži život“ i Sergej Trifunović, kome je Vlada odlučila da uplati određena sredstava, da li bi bili heroji jer su spasili jedan život? Umesto toga mi smo se suočili sa tragičnom vešću u subotu, a istog dana je krenula haranga na ovu fondaciju i na njihove predstavnike. Molim vas, imam tri pitanja za ministra Lončara i postavljam ih u ime Sergeja Trifunovića, građanina Republike Srbije jer sam ja predstavnica građana Republike Srbije ovde. Prvo pitanje je – kako je moguće da neko ko je član Vlade Republike Srbije, ministar ove države, da temelji svoje tvrdnje iz tabloidnih natpisa? Drugo pitanje – da li mu je imalo neprijatno da kao neko ko je dokazano fotografijama bio povezan sa kriminalnom grupom povezanom sa… [[Isključen mikrofon.]]
Koleginice Tepić, izričem vam opomenu.
Jel mogu da nastavim? Hvala. Treće pitanje u ime Sergeja Trifunovića, građanina Republike Srbije – da li bi… [[Isključen mikrofon.]]
Koleginice Tepić, dobićete još jednu opomenu. Posle toga ide oduzimanje reči. U to budite sigurni. Da dozvolim više ovako nešto, neću. Izvolite.
Potpredsedniče Arsiću, pa pre pet minuta ste mi rekli da ako imam neko pitanje da ga postavim i da ga uputim.
Postavite u svoje lično ime. Vi ste poslanik.
Hoćete li mi vratiti vreme i …
Ne.
… da mi kažete koliko mi je vremena ostalo, pošto ste isključili minutažu.
Preostalo je 11 minuta i 34 sekunde, a vreme vam ne vraćam zato što sam svaki put zaustavljao vreme kad god sam vam prekidao.
Zahvaljujem. Imam još jednu molbu za vas ministre Trivan da prenesete ministru Lončaru, a to je, da kad dođe sledeći put ovde, ja bih mu svakako to i rekla da je došao, da nema nikakve potrebe da viče na narodne poslanike, da nam govori šta on sve neće dati i na šta neće pristati, što je takođe činio pre nekoliko dana ovde, pre tri dana mislim, nema potrebe da imitira svog predsednika Aleksandra Vučića, koji možda na ministre, ja ne znam, ili na svoje saradnike viče.
Sada vam izričem drugu opomenu.
Potpuno je neverovatno da niste u stanju da izdržite još deset minuta, evo sad potrošila sam već minut.
Nije u pitanju deset minuta, mogu ja da izdržim mnogo više nego što vi mislite, ali neću dozvoliti da se unižava dostojanstvo Narodne skupštine i da se vređaju ministri od strane poslanika, ni obrnuto.
Svaka vam čast na ovim seksističkim komentarima kojima se smeju i žene, narodne poslanice, koje se smeju seksističkim komentarima predsedavajućeg jednoj narodnoj poslanici.
Svako ima pravo da razmišlja kakvo ima vaspitanje.
Mogu li ja da nastavim da govorim bez vašeg ometanja?
Nastavite.
Jedino mene ometate sve vreme. Uopšte mi nije jasno zbog čega. Kada je reč o aktima vašeg Ministarstva, to je jedan zakon, ja bih, svakako, mogla štošta da vam zamerim. Mi smo se malo komentarisali, dopisivali preko medija, to smo učinili i preko instituta Poslaničkog pitanja, mogla bih da vam zamerim da mi niste odgovorili, ili ne adekvatno, ni na jedno pitanje koje sam vam postavila. Uglavnom su se odgovori svodili na prebacivanje nadležnosti na Ministarstvo poljoprivrede, kolega Nedimović je prebacivao loptu na vas, jer sam ja istovetna pitanja slala na oba ministarstva, jer jedno se razdvojilo na dva dela. Mogla bih da vam zamerim i što vas je šira javnost ili bar mlađa javnost upoznala tek u okviru beogradske kampanje ovog proleća, osim ovih starijih koji vas znaju kao ministra sporta, ali da kažem neka šira javnost u najdirektnijem delovanju vas je upoznala tek kada ste počeli da terenski posećujete lokacije na kojim je otkriven, odnosno krijumčarenjem zakupan kancerogeni otpad. I to je bilo samo u beogradskoj kampanji i to se završilo bez epiloga ili bar da javnost zna šta je bilo sa svim tim, jer nekako neće biti da su samo operateri krivi, neko je njima dao dozvole za rad. Neće biti da je jedina mera samo oduzimanje dozvola nesavesnim operaterima. Mene jako zanima ko je njima izdavao te dozvole? Šta sada u ovom trenutku rade lica koja su bila zadužena za izdavanje dozvola ovim, kako se smatra, očigledno nesavesnim operaterima. Imala bih da vam zamerim dosta i kada je reč o tome da izbegavate neke lokacije u Pančevu. Ja dolazim iz Vojvodine, dolazim iz Pančeva i pozvala sam vas kada ste najavili posetu Pančevu i još jednu detektovanu krijumčarenu količinu kancerogenog otpada da svratite malo i u „Petrohemiju“ Pančevo. Mogla bih da vam zamerim što se tamo ne čini ništa da se ukloni ogromna deponija gotovo 100% žive u sred fabrike, ogromne količine izuzetno štetnog azbesta. Vi znate sigurno da se urušio i deo objekta gde je sve to bilo smešteno. Vi sigurno znate da se iz vazduha može videti preko Gugl mape fleka otpada u sred „Petrohemije“, koliko je velika. Ne vidite fabriku, vidite fleku, e to je taj otpad. Isto tako dobro znate da se sa živom u tako visokom procentu, ona je preko 80% čistoće, gotovo ne može ništa uraditi. Tamo rade neki ljudi, tamo žive neki ljudi. Sigurna sam da isto tako dobro znate o problemu porozne peći, od pre godinu i po dana i da je uprava „Petrohemije“ bila upoznata sa tim i da kancerogeni hrom ne samo što šteti građanima Pančeva, već i Beograda i da se ništa do danas po tom pitanju nije uradilo. Mogla bih da vas kritikujem i po pitanju nepotizma u odnosu na „Petrohemiju“, ali neću ministre. Odlučila sam da vam verujem, slušala sam vas pažljivo i odlučila sam da vam verujem. Zato što imam utisak da ste ostavljeni na ledini. Imam utisak da jasna poruka koju ste dobili sa gotovo 300 amandmana kolega koji će, kako su najavili, glasati za ovaj zakon, 300 amandmana ne na zakon, na četiri člana jednog zakona, ne na ceo zakon, neki imaju stotinu članova. Na četiri člana izmene zakona ove vaše kolege koje kažu kako će vas podržati su uložile gotovo 300 amandmana. Šta su vam time pokazale? Da ne znate da pišete ni izmenu člana? Da ne znate da pripremite materijal za skupštinsku sednicu? Ne znam za koga je to veći poraz, za njih, koji uprkos tome kažu da će glasati, iako ni jedan od tih amandmana verovatno neće biti usvojen, ili za vas, koji ste prva adresa i za pohvalu, ali i za kritiku. Slušala sam raspravu nekih kolega koji su vam na elegantan način izneli prekorne tonove u odnosu na vaše kritike i vaš pokušaj da pred građanima savesno odgovarate na probleme, naročito na isušivanje reka i na veliki problem sa mini hidroelektranama. To su bili jedini trenuci kada niste klimali glavom dok neko govori. Taj govor tela je mnogo govorio, takođe zbog kog sam odlučila da vam verujem. Zašto dodatno želim da vam verujem? Zato što znam da ne možete da se izborite sa izmišljenim pravnim licima koje osnovano možemo da sumnjamo da iza njih stoji SNS, koji su direktni zagađivači životne sredine, kao što je slučaj u Vrbasu. I hvala vrednim novinarima Vojvođanskog istraživačkog centra „Vois“ koji to prati već godinu i po dana. Radi se o tzv. nekoj kafileriji, inače pravnog lica „Eko vet plus“, kojeg Vrbašani zovu Aušvic, ali koji je imao evidentno za cilj da takođe u predizbornoj kampanji za beogradske izbore, iz gotovo trećine vojvođanskih opština, njih 18, izvuče preko milion evra za potpuno nenormalne ugovore za uklanjanje animalnog otpada, za tzv kafileriju „Eko vet plus“, koja je zapravo oteta. Oteti objekat je inače donacija EU prethodno koji je volšebno nestao, niko nije znao šta je sa njim, pa se odjednom pojavila ta kafelerija, pa neki radovi na nadstrešnici i onda su u rekordnom roku od nekoliko nedelja isisani bukvalno budžeti. Znači raskinuti su ugovori u svim opštinama i gradovima koje sam pomenula. Dakle, trećina vojvođanskih gradova. Raskinuti su ugovori sa dotadašnjim saradnicima, sa javnim preduzećima ili sa kafelerijama ili sa privatnicima koji su za dve ili tri stotine hiljada dinara radile redovan godišnji posao, a sačinjavani su ugovori sa „Eko vet plus“ pravnim licem, za više desetina miliona dinara u samo nekoliko meseci. Naravno, kada se beogradska kampanja završila, za šta smatramo da je finansirana pretežnim delom upravo iz ovih vojvođanskih budžeta na ovaj način, ugovori su počeli da se raskidaju. Jako je važno da napomenem da je prvi direktor ili vlasnik Branislav Radišić, rukometaš iz Novog Sada, koji je sa 40.000 dinara podržao kampanju Aleksandra Vučića, zatim kada je „Vois“ počeo da piše o ovome, preneto vlasništvo na Todora Šimpragu, koji je bio član veća ispred SNS u opštini Srbobran, a kada su ga novinari zvali, pobegao je glavom bez obzira i podneo ostavku istog dana. Dakle, biće da ima i vatre tu gde ima dima. Vrbašani kažu crnog dima, smrdljivog dima, počinju da se zaista guše, da im biva jako teško da žive u Vrbasu. Ima ovde kolega iz Vrbasa, takođe vas molim da obratite pažnju ne samo na ono zagađenje koje se vidi, već i na ono zagađenje koje isisava naše budžete u stranačke svrhe. I zbog toga što ste ostavljeni na ledini dok se vi borite za neke stvari ovde, a imamo SNS zagađivače u svakom smislu, potpuno razumem vašu poziciju i ne znam … [[Isključen mikrofon.]]
Oduzimam vam reč koleginice Tepić. Pravo na repliku, samo da prvo vidim ko je po Poslovniku. Po Poslovniku, gospodin Rističević? (Marijan Rističević: Ja sam se javio kao ovlašćeni.) Prvo, pravo na repliku gospodin Orlić. Izvolite.
Hvala gospodine Arsiću. Više stvari na koje treba reagovati. Prvo, izneta je tvrdnja da se od strane ministra, tabloidi koriste kao izbor informacije, konkretno misli se na informacije o slučaju prebacivanja nekih sredstava iz fonda koji bi trebalo da služi za pomoć deci u privatni investicioni fond. Ja, evo, sada gledam sajt te fondacije. Dakle, njihov sajt i njihovo saopštenje može sada da se pročita, stoji na naslovnoj strani sajta, fondacija je, to oni kažu, u skladu sa odredbama Zakona o zadužbinama i fondacijama uložila novac u iznosu od 15.500.000 dinara u investicioni fond „Ilirika“ radi opozivanja tih sredstava. Dakle, toliko o tome da li je reč o tabloidima ili o nečemu što oni sami kažu. Drugo, imam ovde uvodno izlaganje ministra i mogu da ga poklonim svakome kome treba. Jednu jedinu reč u uvodnom izlaganju ministar nije rekao na ovu temu. Dakle, to je istine radi. Ono što jeste rekao, to je da se opredeljena sredstva za lečenje retkih bolesti uvećavaju na dve milijarde dinara, odnosno za novih 500 miliona dinara, i što je verovatno neke zabolelo, podsetio da 2011. godine nula dinara je bila za obolele od retkih bolesti. Danas se 200 dece leči, odnosno za to se izdvaja dve milijarde dinara za ovaj broj korisnika. Treće, seksističke komentare očekujem da komentariše neko ko je smogao snage i volje da reaguje na sramni nastup Željka Veselinovića, tadašnjeg predsedavajućeg saveza ljotićevaca, tajkuna i ostalih. Ko to nije uradio, nema potrebe da se izjašnjava na tu temu ikada više. Treća stvar, finansiranje kampanje. Finansiranje kampanje, dobra informacija kako se to uspešno radi na ne sasvim pošten način, može se saznati npr. od Vuka Jeremića, on je sedam miliona čini mi se potrošio čvrste strane valute na tu temu. Predlažem, pratite dobro slučaj njegovog brata Hoa i optužbe od strane američkih institucija da je umešan u ilegalnu trgovinu oružjem. Može mnogo da se sazna na tu temu. Na kraju, amandmani SNS i naš odnos prema procedurama, ako neko čuva dostojanstvo Narodne skupštine, to smo mi. Kada se kaže – imamo osnovanih razloga za sumnju, ja sada kažem – mi imamo osnovanih razloga za sumnju da ćemo za ova dobra sredstva, dodatna sredstva za lečenje dece opet glasati mi, a da se oni koji to pitaju neće ni pojaviti, kao što se nisu ni pojavili da glasaju za „Zoin zakon“.
Reč ima narodni poslanik Branislav Mihajlović. Izvolite.
Zahvaljujem. Juče sam govorio o ovom predlogu zakona, a danas bi hteo da se podsetimo perioda do 2012. godine kada su članovi upravnog odbora Fonda za zaštitu životne sredine bili Oliver Dulić, Nemanja Komazec, Verica Noveški, Šimon Đermati i gospodin Goran Trivan sadašnji ministar ekologije. Predsednik upravnog odbora je bio upravo ministar Dulić, bez obzira na očigledan sukob interesa. Postoji pregršt krivičnih prijava podnetih od strane DRI protiv tadašnjeg ministra Dulića, njegovih državnih sekretara, direktorke Fonda i kompletnog upravnog odbora Fonda za zaštitu životne sredine. Postavljam pitanje nadležnim državnim organima – dokle se stiglo sa tim krivičnim prijavama? Prošlo je već pet, šest godina, dosta vremena, i radi se o vrlo ozbiljnim krivičnim delima nenamenskog korišćenja budžetskih sredstava propisana članom 362a Krivičnog zakonika Republike Srbije i zloupotrebe službenog položaja, propisano članom 359 Krivičnog zakonika Republike Srbije. Dakle, SNS s jedne strane kritikuje rad Fonda opravdano naravno. Setimo se samo afere sa sajtom koji je plaćen 25.000 evra, govoreno je ovde o tome, akcija „Očistimo Srbiju“, koja se pretvorila u očistimo budžet i o tome je pričano ovde u parlamentu, kako su i kolege iz SNS juče ovde rekli, i niz drugih afera koje su prošle bez ikakvih sankcija. S druge strane, ne samo da nikoga nije procesuirao, već je postavio člana upravnog odbora Fonda za zaštitu životne sredine, protiv kojeg je DRI podnela više krivičnih prijava na, ni manje ni više, nego na mesto ministra. Gospodo, o čemu vi ovde pričate? Doduše, možda su gospodina Trivana preporučili dobri rezultati u Beogradu, kao sekretara za zaštitu životne sredine. Dosta je bilo, postavlja pitanje – šta se sa pomenutim krivičnim prijavama dogodilo? Gde je zapelo? Ponavljam, prijave je podnela DRI i prošlo je mnogo godina. Trebamo se podsetiti da je 2001. godine gospodin Trivan bio osuđen po Zakonu o jednokratnom porezu na ekstra dohodak i ekstra imovinu. Kaznu od 88.000 nemačkih maraka nije platio. Zakon je ukinut, imovinu je zadržao. I pod dva, iako se tu, da kažem, provukao 18. oktobra 2001. godine …
Kolega Mihajloviću, mi nismo ovde da komentarišemo bilo kakve ni presude, ni istrage, niti bilo šta, znate to dobro. Znači, tako nešto ne postoji, molim vas da nastavite vašu raspravu u parlamentarnom i korektnom tonu prema kolegama narodnim poslanicima, prema ministru i njegovom timu koji je došao da govori ovde o temi. Izvolite, nastavite.
Zahvaljujem što ste me upoznali da to ne postoji. Ja sam do pre par sekundi bio apsolutno ubeđen da to postoji. Izvinjavam se, gospodine predsedavajući, što sam potpuno bio pogrešno informisan. Hvala vam mnogo što ste me uputili, baš mi je žao što sam do sada bio pogrešno informisan. Ovde imam brdo sličnih materijala, ali pošto to, je li tako, kako vi kažete ne postoji, onda ćemo to mi malo preskočiti i onda ćemo da kažemo da ne bude baš sve negativno. Evo, vidite, imam dve strane tih negativnih stvari koje, je li tako, ne postoje, hajde onda da kažemo nešto što i postoji. Na primer, da ne bude baš sve negativno, može ministar da pomisli da ga mi iz DJB ne volimo, ne daj bože da ne mislimo nešto dobro o njemu. Želim, recimo da pohvalimo njegovu nameru koju je juče ovde istakao, da reši problem divljih deponija. Odlično, pozdravljam. Međutim, ako misli da ih rešava devet godina, kao što ih rešavao u Beogradu, a svi smo svedoci na šta nam grad liči, onda ga molim da odustane. Gospodine Trivan, vi ste pokazali šta znate i šta ne znate, devet godina kao prvi čovek za zaštitu životne sredine u Beogradu. Zato vas molim da prestanete da nam prodajete maglu i da se sklonite sa mesta kome očigledno niste dorasli. Jednu stvar koju ne mogu da prećutim, ono što smo skoro čuli, a to je pitanje granica sa Hrvatskom. Najbolji i najnoviji dokaz da vi niste dorasli vašem poslu, je vaša izjava o granicama gde, zamislite, da ministru u Vladi Republike Srbije nije važno da li će granica sa Hrvatskom biti 100 ili 200 metara levo ili desno. Evo do čega može da dovede negativna selekcija. Ovo je eklatantan primer negativne selekcije kadrova protiv čega se DJB snažno bori. Da ne bih više pričao o stvarima na koje me gospodin Marinković i na čemu mu zahvaljujem, upozorio da ne postoje, ja bih na kraju rekao da DJB zbog svega ovoga traži momentalnu smenu ministra Trivana i pozivamo sve opozicione stranke da podrže ovu inicijativu. Hvala.
Hvala, kolega. Povreda Poslovnika, gospodin Radoslav Milojičić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Reklamiram članove 106. i 107. Meni je žao što kolega iz „Dosta je bilo“ nije uvideo da je ministar Dulić tu funkciju obavljao do 2012. godine, da se ne radi o Oliveru Duliću i o tome što je on radio kao ministar. Mislim da ste bili u obavezi da prekinete govornika dok je iznosio gnusne neistine na račun ministra Dulića i njegovog tima i njegovih saradnika, a može da se podlakti sa SNS koja već sedam godina sprovodi hajku na gospodina Dulića. Kao njegov prijatelj i partijski saborac, morao sam da reagujem. Vas molim i upozoravam da prekinete takva nagađanja, da se neko ovde optužuje bez ikakve osnove i bez ikakvog argumenta, jer ti ljudi imaju porodice i mislim da sa takvom praksom treba da se prestane. A baš mi je drago što to radi neko iz opozicije.
Hvala, kolega Milojičiću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Hvala vam. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, bolestan kralj zdravom siromahu vidi krunu na glavi. Dakle, zdravlje nije sve, ali bez zdravlja sve je ništa, tu moramo biti pažljivi. Kao neko ko je bio član Upravnog odbora RFZO-a, nedavno sam dao ostavku, upoznat sam sa nekim detaljima, bio sam i žrtva. Van toga, finansirao sam, a voleo bih, kaže – ruka koja daje, ne priča. Ruka koja prima treba da priča. Ali, s obzirom na količinu političkog besa koji je ovde iskazan po pitanju jedne fondacije koja je navodno apolitična, a znamo koliko jeste, jer nosilac fondacije ide na glavne odbore te partije, s obzirom na količinu besa, ja to moram da pokažem. Vrlo rado bih ukrstio svoje telefone, ovaj moj je iz maja meseca, više telefona ukrstio, znači oficijelno i privatno sam želeo da zdravlje ljudima bude sve, da zdrav siromah bude srećniji od bolesnog kralja, a da ni kralj ne bude bolestan, ali pre svega da zdravlje imaju naši radnici, naši seljaci, naše domaćice, običan narod, onaj koji se zlopati. Onaj koji je uložio ogromnu energiju na današnji dan, da bi mu bilo bolje, doživeo je da mu novčanike i stomake prazne oni koji su punili svoje stomake i svoje račune. Upravo iz tog razloga bih želeo da sa njima ukrstim telefone. E, sad valjda imam i ja neka prava. Kao žrtva progona pre godinu i po dana, nijednog trenutka nisam rekao – ljudi, ja sam i na oficijelan i onaj drugi način pomogao. Nisam se čak ni branio. Pustio sam neviđene izlive besa, vi to, gospodine predsedavajući, svakako znate. Držane su konferencije za štampu, izmišljano je, morao je na kraju premijer da me brani, čak i neke kolege ili koleginice odavde su se unapred ogradili, a da ništa nisam bio uradio, oni su bili upoznati. Toliki je taj izliv besa političkog bio prema meni. Sada je taj izliv besa prema ministru. Ja to jednostavno ne mogu da dopustim, bez obzira što nisam njegov advokat. Bio sam član Upravnog odbora RFZO-a, paralelno sa tim finansirao, recimo, Blicovu fondaciju, fondaciju raško-prizrensku, fondaciju glumca o kome se govorilo, fondaciju Šapića, fondaciju Unicefa, za decu itd. U svakoj prilici valja pustiti dve poruke. Ali, kada država jednoj privatnoj fondaciji da 250.000 evra, to je javni novac, a čak i ovaj koji mi puštamo SMS porukama je na neki način javni. Gospođa Radeta će to svakako bolje objasniti od mene. Narod ima pravo da zna gde mu je novac otišao. Ako je neko bio human i od svoje male plate i od svoje male penzije od 14.000 dinara ili moj otac od 11.000 dinara, ako je bio human i izdvojio 200 dinara, onda on ima pravo da zna gde je tih njegovih 200 dinara otišlo i državni organi to treba da mu omoguće. Dopalo se to meni ili ovim drugima preko ili ne, narod ima pravo da zna gde je taj njegov novac otišao, a ja ću vam reći da su najhumaniji oni koji nemaju ni dovoljno za sebe. Nekad su spremni i poslednju paru da odvoje da bi pomogli nekom za zdravlje, kaže – za zdravlje se valja dati. Mnogi koji nemaju mobilne telefone daju svojim komšijama koje imaju 200 dinara da to uplate. Mi njima dugujemo istinu i samo istinu. Državni organi moraju da utvrde kako se taj novac troši, bilo da se radi o RFZO-u… Kada sam ja izneo činjenicu, verovali ili ne, napao me Poverenik za informacije od javnog značaja, napao me zbog toga što sam izneo informacije koje su od javnog značaja. Ali, ove informacije su od javnog značaja i narod, ponavljam, to treba da zna. Ne volim da se oko toga politizira, ali s obzirom na uzrok ove bolesti ovde u Skupštini, ona određuje terapiju. Kao član Upravnog odbora RFZO-a, moram da pročitam sledeće podatke. Godine 2010. lečeno je, govorim o RFZO-u, a ne o Budžetskom fondu, ovo govorim pod punom odgovornošću, kao i ranije, 40 dece, na vlasti su bile ove galamdžije, 40 dece je lečeno. Godine 2012. lečeno je 45 dece, odraslih gotovo 300, 289. Znači, na jedno dete, lečeno je sedam odraslih, ali samo 45 dece. Ja sam krajem 2013. godine ušao u RFZO. Godine 2014. lečeno je 120 dece, a 223 odraslih, znači, nije više 1:5, nego 1:2. Godine 2015. o trošku RFZO-a, ne govorim o Budžetskom fondu, koji se u međuvremenu osniva, lečeno je 306 dece, a 179 odraslih, 306 dece, sedam puta više nego što su oni, i odnos odraslih i dece debelo je bio u korist dece. Godine 2016. lečeno je 563 dece, 110 odraslih, 5,5:1, sasvim obrnuto, s tim što je lečeno 12 puta više dece nego 2012. godine i 14 puta više nego 2010. godine. Godine 2017. lečeno je 600 dece. Država je za to dala, ako je trebalo dala bi i više, 2.187.613.084 dinara. Dragi građani, ja sam vam podneo izveštaj. Ovaj izveštaj ide meni na dušu ako nije tačan. Možete i da proverite. Može i ovaj zaverenik, Poverenik to da proveri. Nadam se da mi zbog ovog ponovo neće podneti krivičnu prijavu. Vi imate pravo da znate gde ide vaš novac. Sada kad treba utvrditi da li su neke privatne fondacije, ne daj bože, zloupotrebile određena sredstva, ne želim unapred u to da sumnjam, ja bih voleo da budu najčistije, ali ako su građani bili humani i od plata i penzija od 13.000, 14.000, od 10.600 odvajali po 200 dinara, njima treba omogućiti potpuni uvid, jer izgleda da oni koji su prikupljali novac to nisu radili besplatno, već su to naplaćivali. Dragi građani, to je nepravda do neba, vi izdvajate od to malo vaših para, izdvajate par evra i svaki mesec to radite, a oni koji prikupljaju sredstva to neće da rade besplatno, ne treba ništa da plate, treba da uvaže svoj rad. Vi ste dali novac, a oni koji prikupljaju taj novac treba da rade to besplatno. Očigledno je da nisu. Izgleda da su se pojavljivali i neki procenti, ja ne želim u to da sumnjam, ali državni organi to treba da provere. Na kraju se pojavio vlasnik kockarnice kome je pozajmljeno 15,5 miliona, po vlastitom priznanju te fondacije, zato o tome mogu da govorim. Po podacima koje imamo, vraćeno je 10 za 14 meseci što znači da u tih 14 meseci izgleda da nije bilo potrebe, a verujem da jeste, voleo bih da nije bilo potreba za bolesnu decu, ali građani koji su dali novac su morali biti upozoreni - pre nego što vaš novac dođe do bolesne dece on će se obrnuti, da bi se zaradilo, kod vlasnika kockarnica, u fondu koji je, čini mi se, slovenački. To je bilo pošteno da se građanima kaže. Znači, prilika da im se pošteno kaže je propuštena, ali prilika da se pošteno sve ispita još uvek traje i neka državni organi koji su dali 250.000 evra provere i taj novac, ali i novac koji je išao sms porukama i na razne druge načine prilagan. Tako i naši poznati sportisti, koji su dali ogroman novac koji su zaradili, zaradili pošteno u inostranstvu, za razliku od nekih koji su ovde zaradili na kontu 5. oktobra, milione, kamione, avione. Oni su svojim nogama, svojim telom zaradili taj novac i oni imaju pravo na istinu, da se vidi da li je to pošteno trošeno. Političari mogu da se obračunavaju oko toga, ali dajte da utvrdimo samo istinu zato što sam ja bio žrtva jedne neistine i zato insistiram i zato ništa loše neću da kažem o onome ko mi je vređao mrtvu majku, onaj ko je zapišavao naše grobove. Neću ništa loše da kažem u smislu ove fondacije. Želim da mu ona bude najčistija, i ta i ona druga i da imaju potpuno poverenje građana. I, samo da vam kažem, svi zahtevi koji su došli u RFZO su odobreni, sem onih koji su išli na Budžetski fond. Ako neko ne podnese zahtev, RFZO ne sme da da novac, jer on mora da ide po zahtevu i nalazu lekara. To rade tamo komisije, a Upravni odbor samo odobrava sredstva i uvek smo ga odobravali sa radošću, želeći da se pomogne svakom detetu i svakom onome kome se u inostranstvu trebala ukazati pomoć. S tim u vezi i ministarstvo nam nije pravilo problem. Fond je nezavistan. Mi smo zanovili mnogo ugovora sa kućama u inostranstvu. Umesto nekoliko njih, na desetine je bilo ugovora i reći ću vam, prosečno lečenje pacijenta u inostranstvu je 8.000 evra i sve je transparentno. Možete da proverite. Sve je fakturisano, sve je podležno kontroli. Izgleda da lečenje iz ovih privatnih fondacija košta daleko više, ali, opet, ne želim da sumnjam da je to zloupotrebljeno, ali su državni organi ti koji moraju da utvrde istinu i da obnove poverenje i u RFZO i u ministarstvo i u zdravstveni sistem i u te fondacije za koje ljudi imaju pravo da ih osnuju, ali, naravno da moraju da posluju u skladu sa pravilima i sve mora da bude pošteno i transparentno. Što se zaštite životne sredine tiče, ja želim da štitimo vazduh pre nego što ga ugledamo. To piše na jednom semaforu. To sam zapamtio. Jako lepa poruka. Moramo da ispitamo, ministre, sve reciklere i da vidimo parametre na koji način oni naplaćuju, odnosno fakturišu vama određenu količinu recikliranog otpada, da vidimo da li je ta pur pena dovoljan dokaz, da li neki recikleri iz Pančeva veoma lepo žive i da li je to sve transparentno i pošteno. Nismo mi njima naručili radove, mi njima dajemo subvencije, kao što dajemo poljoprivrednicima. Moramo da ispitamo kako su ovim milioneri petooktobarski, kojima se pridružio i neki tamo ljotić, dakle, da vidimo kako su ovi milioneri dozvolili da se izgradi fabrika za reciklažu olovnih akumulatora na vodozahvatu Inđija sa upojnim kanalom iznad vodozahvata odakle se vodom snabdeva na desetine hiljada ljudi, da vidimo koliko gospodin koji je ovde imao mnogo prigovora, koliko on ima sukoba interesa jer je radio u Boru, ima niz ovih otpada, ili kako se to zove, za prikupljanje sekundarnih sirovina. Moramo sve pažljivo da proverimo, ali reciklere, takođe, treba proveriti. Oni treba da štite životnu sredinu i da nam pomognu da ono što zagađuje životnu sredinu njima bude prihod, ali da i državi ne bude prevelik rashod. Da vidimo sa „Energo Zelenom“ za preradu klaničnog otpada. Zašto su nas ovi petoopktobarski milioneri doveli u poziciju i onaj što je u Beti sad, što je bio ambasador u Belgiji, svedočio protiv naše zemlje? Zašto smo došli u priliku da vodimo spor od 130 miliona evra? Zato što su oni na brzinu gradili fabriku za preradu klaničnog otpada . Zahvaljujem.
Hvala. (Aleksandra Jerkov: Povreda Poslovnika.) Narodni poslanik Aleksandra Jerkov, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Nikada se ne javljam za reč nakon ovog čoveka koji je malopre govorio i mislim da ništa što on govori nije vredno nikakvog komentara, ali, u skladu sa članom 107. vas molim da mu ne dozvolite neke stvari koje je on sebi u svom govoru dozvolio. Možda vam je promaklo, ali mislim da možete saznati na šta je mislio kada je tvrdio ovde da je bio žrtva nekakvog progona pre godinu i po dana. Molim vas, mi smo svi kolege. Znate o čemu se radi ili možete saznati o čemu se radi. Nemojte mu dozvoliti da takve stvari radi zato što, bez obzira na naše političke razlike, na naše političke stavove, ja mislim da svi treba da budemo ljudi. To što neki s vremena na vreme pokazuju da nisu baš u stanju da budu ljudi, to treba da bude njihova privatna stvar, ali, molim vas, nemojte im dozvoliti da takve stvari ovde u ovoj sali iznose. Molim vas, verujem da sada niste možda obratili pažnju, niste povezali o čemu se radi. Mislim da mnoge kolege vrlo dobro znaju o čemu se radi. Nemojte ubuduće dozvoliti takve stvari.
Hvala, koleginice Jerkov. Uzeću stenogram, pa ću, naravno, detaljno pogledati. Inače, nisam na ovo što ste mi vi naveli shvatio stvarno o čemu se radi. Znate i sami da svaki narodni poslanik ima pravo da misli za sebe šta god želi, i da je žrtva političkog progona, i da je najbolji, i da je najpametniji i da je najbolji poslanik, tako da to ne možemo nikome zabraniti. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Aleksandra Jerkov: Ne.) Hvala vam. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Član 107. Gospodine predsedavajući, o ovome će da se glasa. Način na koji se gospođica Jerkov obratila meni govori više o njoj nego o meni. (Aleksandra Jerkov: Nisam se obratila vama.) Pokušala je da bude uvredljiva. Da li je uspelo ili ne, to neka gledaoci zaključe. Ako neko ovde dođe pred moju klupu, pljune me, opsuje nepokretnu majku, ako neko iz njene poslaničke grupe, a to će gospodin Orlić svakako potvrditi, sa nekoliko ljudi ide po prostorijama da me prebije, da li sam ja neka žrtva ili nisam? Da li moj život manje vredi? Ako neko na njihovom oficijalnom sajtu napiše „bitango“, ako te nazovu na naslovnim stranicama „ološe“ itd, da li sam ja žrtva? Ako neko ovde uporno okreće leđa, na kraju, rekao sam, premijer je sam morao da pročita šta sam ja napisao i utvrdilo sa da to na konferencijama za štampu što je izneto nije bila istina, a ovde je bila prava haranga, čak su neki naši naseli, pa se ogradili od mene. Ja sam u tom smislu bio politička žrtva i to je moje pravo da sebe smatram političkom žrtvom, kao što sam rekao da se nadam da zbog ovih podataka neću ponovo nastradati i biti proglašen ne znam čime. Ja mislim sledeće - može pokušati da vas uvredi svako, ali je mene teško uvrediti. Da bi me neko uvredio mora biti bolje od mene, ali nikako gori. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Rekli ste da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje, te nemam onda potrebe da obrazlažem povredu Poslovnika. Narodni poslanik Vladimir Orlić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Neću puno vremena da vam oduzmem, gospodine predsedavajući, član 104. pošto se ovo ukazivanje na povredu Poslovnika pretvorilo, vi ste odlučili da bude tako, u izvesna izjašnjavanja. Dakle, prvo, ne tražim da se o ovome glasa, da se Skupština izjasni o ovome o čemu govorim sada, ja ću da se izjasnim. Prvo ću da potvrdim da je potpuno tačno, potpuno je tačno da događaj o kojem je govorio gospodin Rističević jeste bio pokušaj da se on brutalno napadne, da se iskarikira na podmukao način ono što je on rekao ili napisao. Kada su to uradili, ja ću da potvrdim, da ga jesu vređali ljudi koji su stajali na metar od njega, i da jesu govorili za njegovu majku to što su govorili. I potvrdiću da zaista jeste bilo potera za njim po ovim skupštinskim kancelarijama, da su ga ljudi tražili. Ja ću da potvrdim da se to desilo. (Aleksandra Jerkov: Vi ste monstrum.) I nek sam ja šta god kažete, ja nikada nisam ljude optuživao protiv toga da se deca leče, ljude koji su to izglasali, to rešenje usvojili. Ja nikada nisam lagao da su ljudi glasali protiv toga, ljudi koji su to rešenje usvojili. Ja sam, kako kažete monstrum, ali ja sam takve optužbe slušao od onih koji mi to sada prebacuju, juče, juče, nije to nešto od pre godinu dana, nije to nešto čega se vi ne sećate. To se desilo juče. Gospodine predsedavajući, vama sam hteo da kažem, nije ovo pitanje prava narodnog poslanika da misli o sebi, pošto ste tako nešto kazali, da nešto jeste ili nije, da jeste žrtva ili nije žrtva, ovo je pitanje činjenica i odnosa koji mi pokazujemo u ovoj sali, kako jedni prema drugima, dame i gospodo, tako i prema građanima kojih se sve ovo što mi ovde radimo tiče, i te dece, kako glasamo i kako se ponašamo, koliko sredstva obezbedimo ili ne obezbedimo. Ali, poruka koju šaljemo, ako se svakome može reći sve i ako čovek može da se mrzi do tih granica da mu se želi sve najgore na svetu, i da mu se porodica tako brutalno napada… (Aleksandra Jerkov: Napadanje porodica?) … onda se zapitajte kakvu atmosferu pravimo. Onda se zapitajte kakvu atmosferu pravimo. I poslednja rečenica - na šta mislim kada sve ovo pričam? Mislim npr. na to da za zakon o kome smo pričali juče iz janura 2015. godine, glasali su ljudi koji sede na ovoj strani. Oni koji o njemu pričaju i juče i danas nisu se udostojili ni u salu da dođu. E, o tome pričam.
Hvala, kolega Orliću. Upravo zbog toga što ste pominjali atmosferu, ja pozivam narodne poslanike da sada, pošto smo pri kraju sednice, upravo napravimo atmosferu da ministar može da da svoju završnu reč i da spustimo ovu tenziju. Prosto, nema potrebe za ovim. Dobro smo radili ovih nekoliko dana. Povreda Poslovnika, Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem se, kolega. Povredili ste član 109. Mogu da razumem da nije bio uključen mikrofon gospođi Jerkov, ali je bilo nemoguće ne čuti ovde u sali da se direktno obratila gospodinu Orliću, a ujedno tim i svim poslanicima koji stoje iza onoga što je gospodin Orlić komentarisao – vi ste monstrumi. Ako ste vi u stanju da pređete preko ovakve uvrede, preko ovakve kvalifikacije koja je rečena poslanicima, ja se izvinjavam, čak i po cenu toga da poremetim tok rasprave, iako su neki došli namerno da to učine ovde pred sam kraj, izvinjavam se, žao mi je, ali moram da insistiram na tome da vi primenite odredbu člana 109, iako nije to popularno tražiti kada su osobe suprotnog pola u pitanju. To se nikad ne doživi na dobar način, ali ono što je rečeno ima posebnu težinu i zaista je izuzetno više nego uvredljivo i ponižavajuće za ovaj dom. Zaista molim da vi reagujete na to, bez obzira što to nije bilo rečeno u mikrofon, ali se jasno čulo u sali. Ne tražim da se o ovome glasa, ali vas molim da preduzmete odgovarajuće mere. Hvala.
Hvala, kolega Komlenski. Videli ste i sami i mogli ste da čujete da sam ja pozvao sve narodne poslanike da spustimo tenziju i da završimo ovu sednicu na način kakav je adekvatan za Narodnu skupštinu, na jedan častan i dostojanstven način. Nisam čuo šta je koleginica Jerkov rekla, tako da, u svakom slučaju ne očekujem to, prosto nisam očekivao da će to da kaže. Sada je kasno da reagujem na takve stvari ako je to tako kako jeste, a nema razloga da sumnjam. Idemo dalje. Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodin Rističević je u onom svom prvom obraćanju kada je govorio o podacima vezanim za ovaj fond ovog, nazovi glumca, rekao da ja znam neke podatke vezano za to. Zaista, dosta podataka znamo, ali podržavamo da nadležni organi ozbiljno vide šta se dešava u tom fondu, da vide kako je to moguće da sredstva koja su prikupljena SMS porukama, neko može da daje nekom drugom fondu, da uzima neke kamate, šta se dešava s tim kamatama itd. Mi svakako to podržavamo, jer nije dobro, pogotovo kada je u pitanju ovako nešto što bi trebalo da bude zaista jedna humana akcija, da se pretvori u aferu. A ovo se baš jeste pretvorilo u aferu. Ne znam zašto su se ovi petooktobarski piromani toliko povampirili ovih dana da napadaju na društvenim mrežama svakog ko se usudi, Bože moj, tako oni misle, da pozove nadležne organe da se pozabave tim fondom tog Sergeja Trifunovića, nazovi bivšeg glumca. Ali, idu toliko daleko da kažu da su srpski radikali stali na stranu naprednjaka, jer Bože napadamo, kao i naprednjaci taj fond. Dakle, niti smo na nečijoj strani, mi smo ovde samostalna poslanička grupa, najjača opoziciona partija u parlamentu i tako radimo, tako se ponašamo i tako delujemo. Mi smo čak ozbiljno optužili i tražili da se razreši funkcije ministar Zlatibor Lončar, što je dao državne pare u taj fond, što je potpuno suludo. To je dodatni razlog da moraju nadležni organi ozbiljno da vide i šta je sa tim parama koje je dao Zlatibor Lončar i šta je sa parama koje smo mi svi uplaćivali sms porukama. Ne verujem da su ovi što su ovako glasni i jednu jedinu poruku poslali. Hvala.
Hvala koleginice Radeta. Sada ima reč Milena Turk. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na kraju ove rasprave htela bih još jednom da dodatno istaknem značaj jedne odluke o kojoj danas raspravljamo u okviru dnevnog reda, a reč je o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na odluku o izmenama finansijskog plana RFZO za 2018. godinu. Dakle, ovaj fond je opredelio deo sredstava za lečenje pacijenata koji su oboleli od retkih bolesti i počev od 2012. godine ova sredstva su se samo uvećavala. Godine 2012. za ovu namenu bilo je opredeljeno 130 miliona dinara i osam pacijenata upućeno u inostranstvo na lečenje. Godine 2013. takođe 130 miliona. Godine 2014. 260 miliona. Godine 2015. 335 miliona. Godine 2016. 600 miliona. Godine 2017. milijardu i sto miliona. Godine 2018. dve milijarde dinara koje su namenjene za lečenje pacijenata koji su oboleli od retkih bolesti. Ovo je jedno sistemsko rešenje Ministarstva zdravlja za ovaj problem i ovo je velika šansa za naše pacijente zato što imaju priliku da ili otputuju u inostranstvo radi lečenja ili da tim stručnjaka iz inostranstva dođe u Srbiju i ukaže neophodnu medicinsku pomoć. Ono što je važno da u celom procesu odlučuje jedan tim lekara, tim stručnjaka, jedan konzilijum koji sagledava celokupno stanje pacijenta i donosi odluku u najboljem interesu pacijenta. Za slučaj da je pacijentu neophodno lečenje u inostranstvu, Vlada Republike Srbije je obezbedila dva aviona kako bi se ovi pacijenti u što kraćem roku uputili i došli do lekara. Naši pacijenti imaju priliku da o trošku države u inostranstvu dobiju najbolji mogući tretman, a osim toga u okviru Ministarstva zdravlja oformljen je i kol centar koji će biti na raspolaganju roditeljima koji budu zatečeni lošom dijagnozom i da im služi kao pomoć da dođu do lekara, da prikupe neophodnu dokumentaciju kako bi u što kraćem roku pristupili lečenju svoje dece. Ministarstvo zdravlja i ova Vlada na različite načine unapređuju stanje našeg zdravstvenog sistema, najpre kroz izgradnju novih zdravstvenih centara, mislim na novi Klinički centar, velelepni Klinički centar u Nišu, ali i na ulaganje u objekte koji već postoje kroz Kancelariju za upravljanje javnim ulaganjima, ali isto tako uz zanavljanje i modernizaciju opreme i vozila. Osim toga, mi upućujemo naše lekare na specijalizaciju. Podsećam da je prethodni režim zabranio specijalizaciju i praktično doveo našu zemlju u situaciju da se suočavamo sa nedostatkom lekara. Međutim, mi smo to ispravili, prosto, donošenjem zakona, gde smo prilagodili ove uslove, kako bi što veći broj lekara imao mogućnosti da se specijalizuje i usavršava. Mi smo sada u situaciji da se još uvek nisu završile te neke prve specijalizacije na koje su lekari upućeni, ali nažalost, zbog pogubne politike, bili smo u tom procepu i najbrže moguće smo reagovali, kako bi naši pacijenti imali što bolju zdravstvenu negu. Kada je reč o Fondu, o kojem je dosta bilo polemike ovih dana, o Fondu „Produži život“, njega vodi čovek koji je upravo ovo ministarstvo i ovu Vladu optužio za politikanstvo i za propagandu. A, sam je priznao, kao što smo čuli, to postoji i na zvaničnom sajtu ovog fonda, da je sredstva koja su građani Republike Srbije prikupljali za lečenje pacijenata, za lečenje naše dece, da su uplatili u neki inostrani investicioni fond. To je javni novac, to je novac koji su građani Republike Srbije uplatili putem SMS-ova, ali isto tako i novac koji je Ministarstvo zdravlja uputilo u ovaj fond, to je iznos od 200 miliona dinara. To je, takođe, novac građana Republike Srbije i mora na transparentan način biti potrošen. Ova fondacija je novac za lečenje mališana prebacila u iznosu od 15,5 miliona dinara u inostrani investicioni fond i postoji osnovana sumnja da je ovde postojala neke zloupotreba i to treba, naravno, ispitati. Nisam sigurna da bi građani koji su uplatili ovaj novac za ovu jasnu namenu, da bi bili saglasni da se njihov novac na ovaj način reinvestira. Praviti biznis na pitanjima dece je zaista skandalozno. Jedino što je prethodni režim uradio, kada je upućivanje pacijenata na lečenje u inostranstvo u pitanju, je to da je uputio svog ministra zdravlja na lečenje u inostranstvo i to ne zato što je bio oboleo od neke retke bolesti, već zato što nije imao poverenja u sopstveni zdravstveni sistem, pa je za jednu rutinsku operaciju pomoć potražio u inostranstvu. To je radio prethodni režim. Mi zaista želimo da razmišljamo u najboljem interesu pacijenata. Još jednom podvlačim da niko ne sme da zloupotrebljava novac građana, pa makar to bio i glumac. Na kraju rasprave i ono što je ključno, cela ova rasprava je pokazatelj da opozicija nema suštinske primedbe na predložene zakone. Još jednom, ministre, podrška za predloge koji su danas na dnevnom redu.
Hvala, koleginice Turk. Sada reč ima ministar Goran Trivan. Izvolite, ministre.
Hvala lepo. Gospodo predsedavajući, jer vi ste sada meni paradigma za sve predsedavajuće ovih nekoliko dana, dozvolite mi da samo u nekoliko rečenica kažem ono što smatram potrebnim, a to je da još jednom, osvrćući se na nekoliko diskusija poslanika koji su podržali ono što mi ovde predlažemo, da se zahvalim na tome i na onoj već izrečenoj tezi, da mislim da zaista počinjemo da razumemo koliko je životna sredina važna, bez obzira što su i druge teme, ja bih uvek rekao, jednako važne, ali da nikada neću prihvatiti da su teme životne sredine manje važne od bilo koje druge teme i dovoljno sam argumenata izneo za to, ali kome su potrebni argumenti za to. Čini mi se da je teško objašnjavati da je belo – belo, ili da je zeleno – zeleno, ali svejedno. Ova rasprava, u ovoj fazi, imaćemo još prilike da raspravljamo po amandmanima, ipak pokazuje o tome da se to bolje razume i da u svim političkim idejama, osim možda po kojeg izuzetka, postoji svest o tome da je ovo zaista važno. To što se ova tema ponekad dnevnopolitički zloupotrebljava, negde smo se to i navikli, ali moja borba protiv toga nikada neće prestati. Ja sasvim sigurno mislim i ubeđen sam da je to tako, čak i ako mi se ne veruje, pogledajte šta se dešava u zemljama koje su zemlje razvijene Evrope i razvijenih demokratija, gde tema životne sredine postoji na sasvim pozitivan način već više od 20, 30 godina i tamo se ova tema ne zloupotrebljava u dnevno-političke svrhe. To govori u prilog tome da naša borba ne može da prestane i da od mene nikada nećete moći da očekujete da prestanem da govorim o tome i da prestanem da potpuno svesno pokušavam da promovišem jednu drugu vrstu načina dijaloga na ove teme, pa i na temu životne sredine. Ako hoćete, to je civilizacijska tekovina i za mene je to pitanje pristojnosti. Ako nešto emitujemo svih ovih devet, deset godina, radeći oficijalno i javno ovaj posao, to je pokušaj emitovanja pristojnosti u ovoj temi za koju plediramo da može biti i treba da bude tema koja je konsenzus svih nas i manje-više bez obzira na ovu vrstu moje kritike, ja subjektivno izvlačim zaključak da je moguće i da mi se čini da mi suštinski konsenzus ovde oko toga zapravo i imamo. I hvala svima na tome, bez obzira na to što ponekad postoje kritike. Ali, ono što nije dopustivo, to su lični udarci i to su niski udarci. I dalje od toga ne moram da idem, da ja sam ne bih silazio nekoliko stepenika niže, odgovarajući na neke od onih tema nekih osoba koje su sada napustile salu, zbog toga što vraćajući se u prošlost je sasvim legitimno, ali izgovarajući činjenice koje izvrćete, to nije dobro, pa nije ni korektno, ali ko će vas opet pitati za korektnost. Što se mene lično tiče, moja lična prošlost ili politička prošlost je poznata čitavoj javnosti. Ja sam znao da će naš prvi ulazak u parlament indukovati možda i priču o tome. Ali, problem sa tim je u stvari i u tome što sam ja potpuno ispravan i što sve ono što se može staviti na uvid javnosti ili pričati o tome je ili sudski ili na neki drugi način je potpuno legalno i legitimno u ovom društvu rešeno. I toliko o tome. Naizgled je legitimno da vas neko na taj način gađa, ali s druge strane, nije ispravno i nije pristojno izvrtati činjenice. Toliko. Za one kojima to treba reći ili skrenuti pažnju, možda Srbija na to treba da kaže dosta je bilo. Hajde da budemo malo drugačiji. Hajde da pokušamo da Srbija pokaže to bolje, lepše lice, a ne lice dnevne politike kome ćemo se po svaku cenu gađati i šutirati u cevanicu. Ja nisam ta adresa, ja to neću da radim. Svestan sam da baveći se javnom funkcijom ste izloženi da vas ljudi i tako napadaju. Ja ću to samo ponekad ovako uzgred spomenuti, bez spominjanja nekih drugih detalja, jer svako ima detalje o kojima bismo mogli da pričamo, ali ja to neću da radim. To je pitanje moje pristojnosti, to je pitanje našeg odnosa prema temi. Što se tiče ovih naših, rekao bih, važnih tema, o zakonu smo rekli već dovoljno šta treba. Potrebno je usvojiti ove izmene zakona zbog naših ljudi, zbog tih sredstava koje treba povlačiti. Potrebno je usvojiti i ove sporazume o saradnji, razume se, a pri tom, ne izvrtati potrebe da se sarađuje u okviru svih mogućih entiteta, granica itd. Potrebno je zaštititi migratorne vrste, bez ikakve dileme, i svakako je potrebno zaštititi slepe miševe, iz razloga koje smo danas spominjali, a biće prilike da to i popravimo i da se bavimo životnom sredinom na taj način. Kada su druge teme u pitanju, opasni otpad koji je otvoren kao tema, kao paradigma zaštite životne sredine jeste imao za cilj ideju da se podigne svest naših građana i nikako nije imao za cilj nikakve kampanje u kojima je možda neko želeo da učestvuje. Ja ne. Moja kampanja za životnu sredinu traje dok sam živ i to nikakve veze nema sa kampanjama. Procesi koji su započeti, stvari do kojih smo došli kao informacije od Tužilaštva, BIA, su procesuirani i ti procesi će dati rezultate. Imate jednu presudu prvostepenu, čekamo drugostepenu. Ja verujem da će to biti gotovo jednako tako. I prvi put u Srbiji imate činjenicu da se to procesuira, kada je životna sredina u pitanju i da se zločin prema životnoj sredini kažnjava. E, to će se nastaviti, bez obzira što se nekome čini da toga možda i nema. Da bi se procesuiralo, mora se to pronaći. A, kada se pronađe da je tako, onda mora sistem da reaguje. Te, tako je to i priča i o Pančevu i o drugim regionima i gradovima gde smo pronašli ili ćemo pronaći ili imamo indicija da možemo pronaći nelegalno zakopan otpad. Bavićemo se i Pančevom, svakako i „Petrohemijom“ i svim onim našim kapacitetima, uključujući i Loznicu, o kojoj smo takođe pričali, koja itekako ima potrebe, da rešimo sva ta zaostala istorijska pitanja. Ovde, kada je opasni otpad u pitanju, tu pričamo o kriminalu. To je nešto drugo. Uveravam vas da svaka informacija koju budete imali će za nas biti dobrodošla. Proveravaćemo i bavićemo se time i nikoga nećemo pustiti na miru od svega toga. Živa je ozbiljan problem u Srbiji i mi se trudimo da promenimo neka pravila koja nam se onemogućavaju da to izvedemo. Mislim da ćemo to vrlo brzo izvesti i stvoriti uslove da se ta živa spreči da nam uništava životnu sredinu. Videćete o čemu govorim. Životinjski otpad moram da dotaknem kao jednu od vrlo važnih tema u Srbiji, jer jako, jako imamo problema sa zagađivanjem životne sredine kada je to u pitanju. Radi se, takođe, i na tome. Država čeka neke arbitražne i slične poteze da se završe procesi, kako bi znali šta radimo dalje. U svakom slučaju, tema je i više nego važna. I, konačno, kada pomislite zašto se i dešavaju svi ovi napadi na nas i vidite odakle dolaze napadi na nas, onda ćete razumeti zašto je to tako. Mnogi interesi su vezani za ono što radi Ministarstvo životne sredine. Stali smo na put mnogim nelegalnim radnjama ili to pokušavamo da uradimo i tu su interesi koji su ogromni, finansijski. Bez obzira na sve to, dakle, svaka kritika tog tipa ili najveći broj kritika koji dođu ka nama u ovom smislu, negativnom, o kome sam pričao, jer su druge sasvim poželjne, razume se, je kritika koju možete tumačiti i na ovaj način. Moram da ih razočaram. Mi ćemo ubedljivo nastaviti ovo da radimo. Mi uopšte nećemo odustati od ovoga, jer ova Vlada, svi koji čine ovu Vladu i predsednik koji je omogućio da ovu priču guramo, ponekada na mišiće, je priča koja je u Srbiji epska, šta god da ko misli o tome. Nikada se u Srbiji nije o životnoj sredini radilo na ovaj način na koji radimo, napominjući da mi samo nastavljamo tamo gde su drugi nešto već radili. Dakle, nije ništa počelo od nas, ali kod nas i od nas je dobilo takav zamajac koji više nije moguće zaustaviti. Volimo svoju državu i pokazaćemo da životna sredina je jedan od najvažnijih motora koji može životnu sredinu da iskoristi kao motor razvoja Srbije. Zapamtite, 15 milijardi evra investicija se krije u onome što mi radimo. Dakle, zaštitite životnu sredinu, investirate u radna mesta, za nekoga dobro, za nekoga nije dobro, ali za mene će biti svakako dobro, kao i za naše građane. Na kraju, građani će biti vrhovni sudija onoga što ovo Ministarstvo, kao i čitava Vlada radi, iako smo tu proveru imali više puta, ali ona će se ponoviti na sličan način. Hvala vam na pažnji.
Hvala, gospodine ministre. Zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka od 1. do 6. dnevnog reda. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres, saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz dnevnog reda pod tačkama od 7. do 13. dnevnog reda. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Shodno članu 157. stav 2. i čl. 192. i 202. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres pod tačkama od 7. do 13. Da li predlagač, odnosno predstavnici predlagača žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka od 7. do 13. dnevnog reda. Idemo na 14. tačku dnevnog reda. Otvaram jedinstveni pretres – Predlog odluke o izmenama odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izmenama odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Da li predstavnik predlagača, dr Aleksandar Martinović, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Ovim putem želim da se zahvalim svi narodnim poslanicima na učešću u radu, da se zahvalim ministru i njegovom timu na želji za dijalogom i učešćem u radu i debati sa narodnim poslanicima. Sa radom nastavljamo u utorak, 9. oktobra, u 10 časova. Želim vam lep vikend.