Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Dušan Proroković, Vojkan Tomić, Dejan Stojiljković, Miroslav Petković i Miroslav Janković. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O INVESTICIONIM FONDOVIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Veroljub Arsić, Milan Stevović, Stevica Deđanski, Radiša Ilić, Ivan Radić, Zoran Krasić, Momir Marković, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Milan Škrbić, Dragan Čolić, Zlatan Jovanović, Milovan Radovanović, Gordana Pop-Lazić, Nemanja Šarović, Vojislav Milajić, Zoran Antić, Mita Avramov, Igor Bečić, Tihomir Đuričić, Branislav Blažić, Stefan Zankov, Dragan Živkov, Milorad Krstin, Darko Glišić, Mirko Četrović, Lazar Čavić, Sreto Perić, Dragoljub Stamenković, Bore Kutić, Petar Jojić, Božidar Koprivica i Ljubomir Kragović. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140, stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo nastavljamo ovaj set finansijskih zakona koji se tiču tržišta hartija od vrednosti, kada su u pitanju investicioni fondovi. U svom amandmanu, koji sam podneo u ime SRS, tražio sam da se u članu 2. Predloga zakona o investicionim fondovima, gde se regulišu pojedini pojmovi koji su bitni za sprovođenje ovog zakona, kaže se da kvalifikovano učešće poseduje lice koje je posredno ili neposredno imalac akcija, odnosno drugih prava na osnovu kojih stiče više od 10% učešća u kapitalu ili glasačkih prava drugog lica. U svom amandmanu sam tražio da se taj broj 10% zameni brojem 5%. Vlada Republike Srbije, kao predlagač, odbila je ovaj amandman uz obrazloženje da je procenat predviđen Predlogom zakona usklađen sa direktivama EU koja reguliše ovu oblast i sa iskustvima zemalja u okruženju koja već imaju razvijene investicione fondove. Baš u tome i jeste problem, to su zemlje u okruženju koje imaju razvijene investicione fondove. Kod njih već duže vreme postoji i organizovano tržište hartija od vrednosti, postoje investicioni fondovi i pojedinačno gledano, vrednost kapitala koji poseduju mali akcionari mnogo je veća nego domaćih budućih akcionara. Dalje se kaže: "Propisani procenat od 10% za sticanje kvalifikovanog učešća je adekvatan mehanizam koji obezbeđuje transparentnost strukture vlasništva društava za upravljanje investicionim fondovima", što znači da će mali akcionari morati mnogo više da se udružuju da bi dostigli tih 10% upravljačkih prava. Protiv sebe će, u tom slučaju, imati i one druge velike akcionare, koji poseduju 50, 75, pa možda i neki procenat više i naravno da će teško biti da pojedinačno sami zaštite svoja prava, svoj kapital. Razlog za podnošenje ovog amandmana jeste baš taj da u ovoj početnoj fazi obrazovanja investicionih fondova i akcionarskih društava, u početnoj fazi organizovanja tržišta hartija od vrednosti taj procenat od 10% bude manji da bi se manji akcionari lakše udruživali i lakše branili svoja prava u upravljanju određenim investicionim fondom. Samim tim, uz veći broj kvalifikovanih učesnika rad jednog takvog investicionog fonda biće sasvim sigurno kvalitetniji i prava svih vlasnika hartija od vrednosti biće mnogo bolje zaštićena ukoliko se ovaj amandman prihvati, a ne ako to ostane ovako kako je u samom Predlogu zakona napisano. Dakle, da to bude 10%, znači način da oni koji imaju više novca, više sredstava, imaju i određen monopol kome će biti teško suprotstaviti se u određenom investicionom fondu. To pogotovo kada je u pitanju kasnija podela prihoda, gde se odlučuje šta će od prihoda da se priključi osnivačkom ulogu, odnosno kapitalu i šta će od prihoda da se podeli samim akcionarima kroz oblik dividendi. Naravno da će oni koji imaju više novca, svojim odlukama i glasačkim pravom da dobar deo prihoda okvalifikuju kao osnivački ulog i samim tim povećavaju svoj procenat u samom investicionom fondu, opet na štetu malih akcionara koji će morati da se zadovolje dividendama i to će im biti jedini prihod. Te dividende će u svakom slučaju, zbog smanjenja njihovog vlasničkog procenta, da budu sve manje i manje, dok se jednostavno ne utope u onom delu kada i onih poslednjih 5% moraju da prodaju većinskom vlasniku. Tako da mislim da bi Vlada trebalo sada, u ovom početnom periodu, da se manje usklađuje sa direktivama EU, kada to tržište hartija od vrednosti i investicioni fondovi zažive, kada se vide mehanizmi kako to funkcioniše, kada se uklone nedostaci zakona koji će sigurno da se pojave u primeni. Najlakše će biti, znači, da se u nekom narednom periodu, kroz izmene i dopune ovog zakona, taj procenat možda i promeni na 7 i na 10% ili možda i više, ali tek pošto zakon zaživi, kao i tržište hartijama od vrednosti; kada zažive investicioni fondovi; kada vidimo u praksi nedostatke zakona, jer je ovo za Srbiju jedna potpuno nova materija i sasvim je sigurno da prvim osnovnim zakonom neće biti moguće sve nedostatke otkloniti na vreme.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je amandman gospodina Arsića izuzetno važan. Nalazi se na početku samog zakona i u suštini definiše položaj malih akcionara u korporativnom upravljanju. S obzirom da Vlada nikako ne pristupa izmenama i dopunama Zakona koje tretira privredno društvo i da je tamo položaj malih akcionara izuzetno loše tretiran, oni imaju samo neka fiktivna prava koja im ne omogućavaju da bitnije utiču na upravljanje samih firmi i na taj način su bitno ugrožena i njihova prava na vlasništvo. Smatram da je izuzetno bitno da se usvoji ovaj amandman gospodina Veroljuba Arsića, jer se to u osnovi uklapa i u koncept SRS da se spreči koncentracija kapitala. Samo nedonošenje ovog zakona najbolji je znak da u Srbiji imamo izuzetnu koncentraciju kapitala, da akcionarske gazde preuzimaju veliki kolač od privrede Srbije, a da su mali akcionari u podređenom položaju, tako da bi samom činjenicom, sa 5% učešća, mogli da se udružuju da kroz izmenu Zakona o privrednim društvima dobiju pravo i da kontrolišu menadžment preduzeća. Eventualno da se izborimo za internu reviziju, došli bismo u situaciju da onaj kapital koji imaju građani Srbije danas, što se kaže u "slamaricama", bude uključen u našu privredu. Bez upravljanja sasvim sigurno neće postojati interes bilo kakvog investiranja od strane malih akcionara, jer u tom slučaju neće moći da kontrolišu novac koji su uložili s jedne strane, a s druge strane imaćemo znatno lošiju strukturu u upravama preduzeća. Smatram da, ako već Vlada nije imala sluha za izmenu Zakona o privrednim društvima, u svakom slučaju je trebalo da se potrudi da prihvati ovaj amandman, jer se on u osnovi odnosi na jedan koncept koji se suprotstavlja ovom majoritetnom akcionarstvu koji je pokušan da se nametne od strane finansijske oligarhije početkom procesa privatizacije i potpuna je neistina da je 10% nešto što je primereno za zemlje EU. Naprotiv, oni idu na široku disperziju vlasništva, jer to garantuje manje rizike u poslovanju. Prema tome, zamolio bih sve poslanike da razmisle o ovom amandmanu i u danu za glasanje podrže amandman gospodina Arsića.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo iz Ministarstva finansija, uvažene kolege i koleginice, amandman je mesto gde bih želeo da kažem nešto ne sporeći argumentaciju koju su kolege ponudile. Znate kako, mali akcionari imaju uvek jednu dilemu. Da li, kada se opredeljuju za političke programe, rizikuju kada glasaju za desničarske stranke? Oni nemaju drugi rizik. Mali akcionari su do sada dali dva puta autogol. Pozivam ih da to ne urade treći put. Nije moguće glasati za desničarske stranke ili za stranke neoliberalnog koncepta i očekivati levičarska rešenja u zakonu. To prosto ne pije vodu. Znači, desničarski politički program, bilo koji, ima interes da upodobljava zakone interesima kapitala. Krupnog ili sitnog, sasvim svejedno. Ta stvar je čista. To je pitanjeizbora. Samo to nije moguće. Nemoguće je sa kruške ubrati trešnju. To nije moguće. Sada se obraćam ljudima koji, kada glasaju, misle da je moguće da beru trešnje na nekom drugom drvetu. Ali, ne sporeći ovo o čemu su uvažene kolege govorile, važno je da se zna da je postojao koncept da mali akcionari budu većinski u svakoj firmi u Srbiji. To je – ili uzmeš ili ostaviš. Ja ti nudim, a ti nećeš. Kada nećeš, onda se suočiš sa realnom posledicom svoje političke zablude, i to se zove zakon, to se zove sistem, privredni ambijent, kako god. Biće prilike da to još jednom kažemo kada krene kampanja, a ona će krenuti pre ili kasnije. To smo rekli i sindikatima pre neki dan, to sada govorimo i malim akcionarima. Ko se ženi na brzinu, kaje se natenane.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovo što sam čuo malopre, sa levicom i desnicom, to kao da je Predrag Marković pričao o kapetanu broda i miševima ili ona nova što reče – disidenti, kako beše, taoci, talci, itd. Nema više te podele na levicu i na desnicu. Ako idemo prema toj podeli, onda je DS levičarska stranka, jer je članica Socijalističke internacionale. Ako idemo po tome, onda u našoj zemlji najviše krade ta levica. Ništa nije loše u našem konceptu, što smo rekli da kvalifikovano učešće ima onaj koji poseduje, upravlja neposredno sa više od 5% učešća. Vlada predlaže da to bude sa više od 10%. Ovde nema ni malih ni velikih akcionara. Neki štite male akcionare tako što su im podigli taksu sa 200 dinara na 500, da zastupaju njihove interese, a njihove interese ti ne mogu da zastupaju nikako. Nego, da se vratim na ovaj amandman, pošto je očigledno krenula izborna kampanja, pa se ljudi prosto zastrašuju sa ove govornice tako krupnim izjavama – lepo, lepše, levo. (Rajko Baralić, sa mesta: Da li ti je smetalo ranije?) Ne znam, to vi vašim biračima objasnite, meni nemojte, meni je sve odavno jasno. Amandman koji je podneo poslanik Milan Stevović iz SRS odnosi se na član 7, koji reguliše visinu osnovnog kapitala i radi javnosti, moram da kažem – visina osnovnog kapitala društva za upravljanje investicionim fondom. SRS odavno zagovara potrebu donošenja propisa o investicionim fondovima. Da ne idemo u neke datume iz 1995, 1996. godine, ali od 2003. godine uvek kada je na dnevnom redu bio neki propis iz oblasti osiguranja, bankarstva, penzijskog i invalidskog osiguranja, SRS je pozivala Vladu da izađe sa konceptom zakona o investicionim fondovima. Šire posmatrano, svi koji trguju hartijama od vrednosti, drže sredstva i plasiraju ih negde su investicioni fondovi. Kapitališu na bazi sredstava, a ne na bazi rada. Njihova roba je novac. Šta je Vlada predvidela kao uslov, u pogledu visine osnovnog kapitala društva za upravljanje investicionim fondom. Inače, moram da kažem da je ovo potpuno identičan koncept kao koncept Zakona o dobrovoljnom PIO, koji je bio prošle godine na dnevnom redu. Tamo postoje penzioni fondovi i društva za upravljanje tim sredstvima. To je taj isti koncept. Ovde se, u članu 7, definiše visina osnovnog kapitala na drugačiji način nego juče, kada smo pričali o onom zakonu i kaže se da novčani deo mora da iznosi najmanje 200.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Mi to nismo obuhvatili amandmanom, ali smo obuhvatili ovaj deo koji se odnosi na obezbeđenje garancija da će uvek ta sredstva postojati na računu, kako bi društvo moglo da odgovara za obaveze i eventualno za prouzrokovanu štetu članovima investicionog fonda. Znači, da odgovara za neke rizike, a rizik je sigurno i poslovanje tog društva, a ukoliko to društvo koje upravlja investicionom fondom bude loše radilo, ono će da donese štetu članovima investicionog fonda i onda mora da se obezbedi neka odgovornost po osnovu krivice onoga koji je prouzrokovao tu štetu. Prva dva stava su korektna, a stav 3. kaže: "Društvo za upravljanje dužno je da u svom poslovanju obezbedi da novčani deo osnovnog kapitala društva uvek bude u visini koja nije manja od dinarske protivvrednosti 200.000 evra". To je dobra odredba koja garantuje da sa tim sredstvima koja uvek moraju da postoje, nije bitno u kom obliku, ali ona uvek moraju da postoje kako bi se efikasno ispunila obaveza društva po osnovu odgovornosti. Međutim, u poslednjem stavu, a to je stav 4. Vlada predlaže da se u toku poslovanja Društva za upravljanje novčani deo osnovnog kapitala može držati i u hartijama od vrednosti sa rokom dospeća do jedne godine, čiji je izdavalac Republika Srbija ili Narodna banka Srbije. To je izuzetak, gde se u kratkoročnim dužničkim hartijama od vrednosti praktično obezbeđuje postojanje tih sredstava. Samo tražimo da se između Republike Srbije i Narodne banke Srbije umetne još to da se mogu držati, u vidu kratkoročnih dužničkih hartija koje su izdale jedinice teritorijalne autonomije, lokalne samouprave u Republici i druga pravna lica za koje garantuje Republika Srbija. Nešto slično postoji kod ograničenja i mogućnosti plasmana sredstava investicionog fonda, gde se dozvoljava mogućnost da se sredstva fonda angažuju u hartijama od vrednosti ovih izdavalaca. Ne znamo zašto, ako je to veća garancija za investiciono društvo, zašto takav oblik plasiranja sredstava ne bi bio takođe ista garancija kada su u pitanju i društva za upravljanje investicionim fondom i novčani deo njihovog osnovnog kapitala. Ne vidimo u čemu se ogleda ta razlika. Tim pre, ako se zna šta treba da radi društvo i šta je investicioni fond. Kako ne bi bilo zabune, investicioni fond treba da bude jedan račun na koji građani treba da uplaćuju sredstva. Koji građani? Oni koji imaju sredstava. Koja sredstva? Ona koja predstavljaju njihov višak, a nemaju ideju kako da ih potroše. Zašto ih uplaćuju? Da bi sačuvali supstancu ili da bi se eventualno ta sredstva na neki način uvećala. Kakvo njihovo uvećanje treba da bude? Sasvim sigurno veće i više nego da su dali ta sredstva na štednju kod banke. Ako banke daju na godišnjem nivou kamatnu stopu od 5%, verovatno prihod koji se očekuje treba da bude kod investicionog fonda 5,5 ili šest i više. Ili ima nameru da obezbedi neku stratešku poziciju u pogledu obezbeđenja neke nepokretnosti. Moram da vam kažem da tu stoji velika nepoznanica i veliki rizik, jer smo nešto slično imali kod osiguravajućih društava. Ta društva su deo svog kapitala ili kapitala kojim upravljaju ulagali takođe u nepokretnosti. Tu su čuvali supstancu i obezbeđivali sredstva da bi mogli da ispune obavezu kada nastupi osigurani rizik u nepokretnosti, pa su cene kvadratnog metra stana koje vode u svojim knjigovodstvima bile i po 10 i po 15.000 evra po metru kvadratnom. Znači, to isto ćete imati i ovde, a da li će se to ostvariti i da li će biti tako, zavisiće od kontrolnih organa. Kada se napravila malo ozbiljnija kontrola poslovanja osiguravajućih društava, videlo se nekoliko njih, imali su proknjižen kvadratni metar stambenog prostora koje je osiguravajuće društvo kupilo kako bi obezbedilo sredstva da njima isplaćuju štete, i tu se kvadrat vodi i po 10.000 i po 15.000 evra. To je bila obična perionica, tako da bilansno osiguravajuće društvo ne stoji tako loše, a stoji mnogo dobro zato što ne ispunjava obaveze, ne isplaćuje štetu, ili vodi duge postupke i oteže i tako su se izvlačila sredstva. Znači, sada da se vratim na ovaj amandman, ne vidim nijedan razlog zašto novčani deo osnovnog kapitala i društvo za upravljanje investicionim fondom ne bi moglo da drži u dužničkim hartijama od vrednosti, čiji su izdavaoci jedinice lokalne samouprave, teritorijalne autonomije i druga pravna lica za koje garantuje Republika Srbija. One su u tom pogledu u istom rangu, kao i kratkoročne dužničke hartije od vrednosti koje izda Republika Srbija ili Narodna banka Srbije. Ovo treba da podrže oni poslanici koji, na neki način, učestvuju u lokalnoj samoupravi, jer će tako lokalna samouprava da obezbeđuje dodatna sredstva, ne samo preko investicionih fondova, nego i društava za upravljanje investicionim fondom. Sve one lokalne samouprave koje su zainteresovane da se na njihovoj teritoriji formira neki investicioni fond, verovatno podržavaju ovakav amandman. Ne vidim nijedan razlog zašto ono što je garancija sigurnosti kod investicionog fonda ne bude garancija sigurnosti u pogledu kapitala i kod društva za upravljanje investicionim fondom. U čemu se ogleda razlika. Možda je razlika u tome, a imaćemo poprilično takvih amandmana, gde ćemo da pričamo o jednom sistemu, kako će i to da se umreži u projekciju finansijskog toka i kontrole svih finansija u Republici Srbiji, a videćete posle kako se podobnost i pogodnost tumači na još gori način nego u onom jučerašnjem zakonu o tržištu hartija od vrednosti.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Stevica Deđanski. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sasvim je očigledno da su ovaj zakon pisala ista lica kao i Zakon o tržištu hartijama od vrednosti, pogotovo kada je u pitanju povlašćen položaj Republike Srbije i Narodne banke na tržištu hartija od vrednosti i evo, čak i u ovom zakonu se favorizuju ta dva učesnika na tržištu hartija od vrednosti. Samo obrazloženje predlagača Zakona da je Republika, odnosno Narodna banka, sigurniji garant na tržištu hartija od vrednosti i da zbog toga može da bude njihova hartija od vrednosti deo osnivačkog kapitala, može da se demantuje u nekoliko primera. Prvo, taj koji je napisao takvo obrazloženje morao bi da pogleda Zakon o budžetskom sistemu. Svaka jedinica lokalne samouprave i teritorijalne autonomije ima svoj budžet. Ukoliko izda dužničke hartije od vrednosti dužna je da u svom budžetu odredi stavku – poseban račun, podračun, kako god hoćete, na kome će se nalaziti sredstva za otplatu dužničkih hartija od vrednosti. Dalje, potrebna je opet, bez obzira što je lokalna samouprava u pitanju, saglasnost Vlade Republike Srbije, Narodne banke Srbije za izdavanje dužničkih hartija od vrednosti, kada su u pitanju jedinice lokalne samouprave i teritorijalne autonomije, a ne vidim zašto njihove dužničke hartije od vrednosti ne bi mogle da budu predmeti osnivačkog uloga jednog akcionarskog društva. Na sledećim primerima, već u članu 8. ponovo se spominje Komisija za hartije od vrednosti. Ona je ta koja ima određene nadležnosti u sprovođenju ovog zakona, tako da u najmanju ruku čudi što niste prihvatili juče onaj amandman, gde smo u članu 3. tražili da se nadležnosti Komisije spominju samo u određenom zakonu. Ovde već imamo u članu 1. nadležnosti Komisije za hartije od vrednosti, stav 1. tačka 6. i ona je nadležna za sprovođenje ovog zakona. Zašto ste onda njenu nadležnost ponovili – za sprovođenje ovog zakona u Zakonu o hartijama od vrednosti. Ovaj zakon još uvek nije donet i pitanje je, ako bude donet, hoće li biti u ovom tekstu kao što ste predložili. Pravo je narodnih poslanika da se o tome opredeljuju u danu za glasanje. Prvo, o tome predlagač mora da vodi računa, kada piše zakonski predlog, na koji se sve zakon poziva, a ne da se poziva na zakone koji još nisu izglasani. U članu 8, stav 3, čije je brisanje predloženo u amandmanu Stevice Deđanskog, koji ga je podneo u ime SRS, taj stav 3. glasi: "Društvo za upravljanje je dužno da ispuni minimalne uslove organizacione i tehničke osposobljenosti koje propisuje Komisija". Da se vratimo na stav 1: "Društvo za upravljanje je dužno da angažuje najmanje jednog menadžera za svaki investicioni fond kojim upravlja i jednog ovlašćenog internog revizora zaposlenog na neodređeno vreme." Zar to nije ta kadrovska osposobljenost? Jeste. Šta ako Komisija u svom podzakonskom aktu opredeli drugu kadrovsku osposobljenost? Hoće li taj podzakonski akt da bude u koliziji sa samim zakonom? Hoće, jer ste već u stavu 3. dali za pravo Komisiji da krši sam zakon, kojim se reguliše jedna materija. Šta se podrazumeva pod tehničkom opremljenošću? Koliko znam, ta materija bi trebalo da bude regulisana zakonom. Tehnička opremljenost je, recimo, Zakon o fiskalnim kasama. Doneli ste ceo jedan zakon da biste naterali učesnike na tržištu koji rade sa gotovim novcem i svoje usluge i robu njime naplaćuju, da moraju da imaju fiskalne kase. Ipak je to moralo da dođe pred narodne poslanike, da se narodni poslanici o tome izjasne. Znači, donet je poseban zakon o tome. Kasnije je menjan sa Zakonom o porezu na dodatu vrednost, ali u suštini ta tehnička osposobljenost bila je regulisana zakonom. Ako se podsetimo Zakona o duvanu i prodaji duvanskih prerađevina, tamo su bili propisivani tehnički uslovi. Bilo je juče reči o tome, čak i za trafike koje će da se bave prodajom duvanskih prerađevina, pa ste navodili da mora da ima sanitarni čvor, odvojen ulaz za istovar robe, odvojen ulaz za manipulaciju, prodaju robe, pa ste čak išli dotle da ste predviđali koja vozila mogu da prevoze duvan i duvanske prerađevine.Čak ste regulisali zakonom šta mora da piše na tim vozilima. Napomenuli ste da ne može ništa drugo da se prevozi osim toga. Čitavu oblast u delu koji nije toliko bitan obradili ste zakonom, a sada je Komisija ta koja će podzakonskim aktima i drugim aktima da reguliše neke odnose, ko će moći, a ko neće moći da ispunjava tehničke uslove i osposobljenost da se organizuje kao društvo za upravljanje. Dalje, kada su u pitanju podzakonska akta, mogu da se menjaju veoma brzo i lako. Dovoljna je jedna sednica Komisije za hartije od vrednosti i to se promeni. Posle izvesnog vremena možda se uslovi ublaže, zavisno od situacije kako je kome potrebno i u tome i jeste problem kada se nešto reguliše podzakonskim aktima i nije predmet samog zakona. Zato predlažem da se ovaj amandman Stevice Deđanskog prihvati, pogotovo iz razloga što je u članu 8. regulisano koja je to kadrovska osposobljenost. I samim stavom 3, člana 8. možemo da damo ovlašćenja Komisiji koja ovlašćenja mogu da izazovu da se donose podzakonska akta koja su u suprotnosti sa samim zakonom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 10. Predloga zakona, sa predlogom da se u članu 10. stav 4. briše. Pročitao bih taj stav, kaže se: "Izuzetno od stava 3. ovog člana, banke i društva za osiguranje sa većinskim državnim, odnosno društvenim kapitalom mogu biti osnivači društva za upravljanje". Dakle, ovde imamo nešto slično što smo imali u Predlogu zakona o tržištu hartija od vrednosti, kada su u pitanju povlašćenost i monopolski položaj Vlade Republike Srbije i drugih državnih organa. Da li će sam zakon biti dovoljan za uspostavljanje tzv. privrednog miljea neophodnog da ovaj oblik organizovanja zaživi i kod nas, pitanje je koje muči sve one koji planiraju da se ovim poslom bave u budućnosti. Da bi investicioni fondovi ovde zaživeli, trebalo bi ispuniti još mnogo uslova, popraviti poreski režim u zemlji, zatim urediti računovodstvo i sveobuhvatno pravo. Nije dobro rešenje prepisati zakone iz inostranstva. Da bi ovi fondovi mogli da funkcionišu u Srbiji, neophodno je stvoriti uslove za njihovu likvidnost, obezbediti kotiranje dobrih firmi na berzi, a na bolji način urediti poslovanje revizorskih i brokerskih kuća. Stabilnost valute, kreiranje berzanskog tržišta, na kome bi se pojavile elitne srpske firme, kapitalno snažne, takođe je jedan od bitnih uslova da bi investicioni fondovi zaživeli. Ukoliko se isprazni tržište i ne pojave se akcije javnih preduzeća, investicioni fondovi će ostati prazni i neće imati kapital sa kojim će trgovati. Zanemarljivi broj strateških investitora, stranih direktnih investicija i sve manji prihodi od autorske privatizacije, izgleda da su vlast uverili da smo u ovoj sferi "doterali cara do duvara", pa se krenulo ka osnivanju investicionih fondova. Pojava investicionih fondova u aktuelnoj privatizaciji, akcije tzv. malih akcionara i akcije iz državnog Akcijskog fonda, ogleda se u prisustvu investicionih fondova poput "Salforda", to vam je na Kanarskim ostrvima, koji su inače prisutni u mlekarskoj industriji, zatim "FPP Balkan limited", kao i mnogi drugi, ali njima je neuhvatljiva struktura. U zemljama u kojima zakonodavstvo ne obavezuje na strukturu svog kapitala, učine preglednom, investicioni fondovi postaju opasni igrači za državu. Nadam se da će poslanici u danu za glasanje prihvatiti ovaj amandman na član 10, stav 4.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, hajde da pogledamo kako to izgleda kada ova vlada i njeni predstavnici rade na tržištu hartija od vrednosti, a šta se radilo u prošlosti. Ovde je reč o tome da domaće pravno lice sa većinskim državnim, odnosno društvenim kapitalom ili neko drugo lice povezano sa njim ne može biti osnivač društva za upravljanje, pa se kaže u sledećem stavu, čije je brisanje predloženo: "Izuzetno od stava 3. ovog člana, banke i društva za osiguranje sa većinskim državnim, odnosno društvenim kapitalom mogu biti osnivači društva za upravljanje". Ovaj amandman se odbija iz razloga, kaže se: "Predloženim stavom se u ravnopravan položaj dovode sve domaće finansijske institucije. Ne bi bilo opravdano izuzeti najveće domaće banke i društva za osiguranje koja u ovom trenutku imaju većinski državni, odnosno društveni kapital, iz razloga što oni predstavljaju najznačajnije domaće učesnike na finansijskom tržištu". Tu i jeste problem, dame i gospodo, jer su te najveće banke i osiguravajuća društva u postupku privatizacije. Da vas podsetim kako je to izgledalo ranije, to sam do sada više puta ponavljao za ovom govornicom, a ko zna koliko puta ću još to da ponovim – "Nacionalna štedionica" je u trenutku kada je isplaćivala obveznice stare devizne štednje bila u većinskom vlasništvu Republike Srbije, dok nije stekla pravo da isplaćuje i otkupljuje obveznice stare devizne štednje. Čim je to pravo stekla, država je izgubila većinski vlasnički deo u toj banci. Naravno, zahvaljujući takvoj situaciji i takvoj špekulaciji, vlasnici, u tom trenutku većinskog dela "Nacionalne štedionice", zahvaljujući monopolskom položaju "Nacionalne štedionice" zaradili su ogroman novac. Dakle, zaradili su, da ne pričam kako su se otkupljivale te obveznice stare devizne štednje, koja je njihova prava cena na tržištu kapitala bila, ko je sve to mogao da kupi, i tako dalje. Zato što je "Nacionalna štedionica" imala spiskove građana koji imaju obveznice stare devizne štednje, jer su se kod njih prijavljivali, davala je te spiskove sa ličnim podacima vlasnika obveznica, odnosno brojevima telefona i adresa, pa se sa njima stupalo u kontakt i nagovarani su da određenom licu ili licima, pravnom ili fizičkom, prodaju te obveznice po nekoj daleko nižoj ceni nego što je nominalna vrednost obveznice bila, i to iz razloga što novac mogu da dobiju odmah, a država im garantuje isplatu od dve pa na više godina. Zato što je "Nacionalna štedionica" u trenutku prihvatanja tog posla bila u većinskom vlasništvu države, određenom špekulacijom pravi vlasnici su postali Vuk Hamović i Vojin Lazarević, iskoristili su tu bliskost sa Mlađanom Dinkićem i zaradili ogroman novac stare devizne štednje. Sada se postavlja pitanje, ako se ovaj stav 4. koji je u Predlogu zakona zadrži, znači, kada te banke, zahvaljujući ovakvom zakonu, osnuju društva za upravljanje, dobiće opet od Vlade Republike Srbije unosne poslove, i odjednom te banke postaju privatne. Dok banke ne postanu privatna osiguravajuća društva, ne bi trebalo da organizuju društva za upravljanje. I ovako i onako, takvi kakvi ste, ako budete imali vremena, prodaćete te banke i ta osiguravajuća društva u bescenje svojim prijateljima i samim tim postati vlasnici ili suvlasnici tih istih banaka i osiguravajućih društava.
Po Poslovniku, narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Gospodine predsedavajući, uvaženi gosti iz ministarstva, dame i gospodo poslanici, a pre svega građani Srbije, hoću da reagujem na jedan plakat koji se ovih dana pojavljuje u svim gradovima u Srbiji, a to je plakat – poternica, na kojima se nalaze slike poslanika iz vaših gradova. Autori ovih plakata su gospodin Branko Pavlović i predsednici sindikata, odnosno Sindikata NIS-a, PTT-a i EPS-a. Ovo što vidite pred vama je velika sramota, ovako nešto se nije dešavalo ni u najcrnje vreme Miloševićevog režima, ni tada vlast ni opozicija nije proganjala poslanike ovako kao što se danas proganjaju poslanici u ovoj zemlji. Zbog čega nas gospodin Branko Pavlović proziva i zbog čega stavlja nagradu za nas između 3.000 i 15.000 evra, a poruka je: "Nađite ga i recite mu kako da glasa!". Objasniću građanima Srbije zašto je ovo demagogija, šta je to što nam nudi gospodin Branko Pavlović, nešto što je Vlada obećala građanima Srbije izglasavajući Zakon o NIS-u. Vlada je, radeći isključivo u interesu svojih građana, kao i svi poslanici ovde, bilo da su poslanici pozicije ili opozicije, rekla da hoće da proda ova preduzeća, ali i da postigne cenu, tako da akcije građana budu vredne. Gospodin Branko Pavlović smatra da akcije treba prodati sada budzašto, pa ko dobije i koliko dobije. To upućuje onima koji najmanje imaju u ovoj zemlji: učiteljima, nastavnicima, lekarima, medicinskom osoblju, opštinskim službenicima, sudijama i sudskom osoblju, oficirima, policajcima, zaposlenima u javnim preduzećima i penzionerima. Gospoda koje je gospodin Pavlović nabrojao jeste demagogija i laž. Gospodin Pavlović mora da opravda 300.000 evra koliko je njegov honorar da odradi ovaj posao. Vi ćete svoje akcije dobiti i one će vredeti i to je sledeći korak u onome što je Vlada obećala svojim građanima. Videli ste da radimo u vašem interesu i ovakve stvari nećemo dozvoliti. Kao narodni poslanik, kao pojedinac među vas 250, osećam se besno i iskorišćeno, neko kome smo dozvolili da se obrati sa ove govornice, iskoristio je to, a evo, moj kolega pokazuje sve druge poternice, svako od nas ima svoju poternicu i ja to znam, a to će uskoro znati i građani Srbije, jer se one dele u nekim gradovima, a u nekima će se tek deliti. Dakle, ovo je nešto što gospodin Pavlović radi i za šta će biti sigurno tužen od mene lično, a pretpostavljam i od svih ostalih narodnih poslanika. Da biste mogli gospodina Pavlovića da pitate sve što je važno, daću vam njegov broj mobilnog telefona koji sam malopre pozvala, a gospodin mi je spustio slušalicu, zato što nema argument. Rekao mi je: "Ovo nije ništa lično". Ni ovo nije ništa lično. Pročitaću dva puta. Autor ovog teksta, ovog plakata, gospodin Branko Pavlović, vredan 300 hiljada evra za ovaj posao – 064/1356-583. Još jednom, za one koji žele da ga pitaju gde su njihove pare, od tih 300 hiljada evra može štošta da se doda – 064/1356-583. Volela bih da se svako od mojih kolega ponaosob javi i da ga pita ono što sam ga ja pitala, da vidim da li će svima da spusti slušalicu.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč? Reč ima poslanik Ivan Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 10. Predloga zakona o investicionim fondovima. Naime, radi se o članu kojim se reguliše sadržina zahteva za izdavanje dozvole za rad društava za upravljanje, kao i kriterijumi podobnosti i pouzdanosti lica koja stiču kvalifikovano učešće u društvu za upravljanje. Na ovaj Predlog zakona poslanička grupa SRS podnela je više amandmana, što govori o tome da je ovaj član poprilično loš, nedorečen i nejasan. Konkretno, amandmanom tražim da se u stavu 7. tačka 3) briše. Naime, radi se o delu koji reguliše koja je sve dokumentacija potrebna da se priloži Komisiji za hartije od vrednosti prilikom podnošenja zahteva za lica koja nameravaju da osnuju društvo za upravljanje. U toj tački 3) se, između ostalog, kaže da je potreban dokaz o poreklu osnivačkog kapitala. Šta predlagač zakona podrazumeva da je dokaz o poreklu osnivačkog kapitala? Po mišljenju poslaničke grupe SRS, ova materija regulisana je Zakonom o sprečavanju pranja novca i odredbe predložene ovim članom zakona potpuno su suvišne. Naime, Komisija za hartije od vrednosti nema kapaciteta da se bavi problematikom pranja novca. Pre više od godinu dana dobili smo Komisiju za sprečavanje pranja novca, koja samo formalno postoji i čiji bi to posao trebalo da bude. Nažalost, kao i mnoge druge komisije koje su formirane, služe samo da bi se zaposlili kadrovi stranaka koje su na vlasti, a ne bave se onim što bi trebalo da rade i onim što im je u opisu posla. Naime, potpuno je jasno zašto se to ne želi. To je zbog tajkuna koji žele da opljačkaju Srbiju. Ovo je idealno rešenje i ovaj zakon je idealna podloga da bi se omogućilo tajkunima koji su opljačkali Srbiju da ono što su godinama pljačkali legalizuju kroz berzu. Obrazloženje koje je dala Vlada Republike Srbije za odbijanje ovog, kao i većine drugih amandmana, zaista je smešno. Ne znam da li više ima svrhe da Vlada odgovara na taj način poslanicima SRS. Bolje je da uopšte ne odgovorite i ne obrazložite zašto odbijate amandmane SRS, nego da pišete ovako smešna i nesuvisla obrazloženja, pa me ne bi iznenadilo da za neki sledeći amandman kažete da se odbija zato što je pisan u utorak, a ne u sredu.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče sam rekao nekoliko stvari o generalu Stankoviću. Doneo sam da vam pokažem nešto u šta ne biste poverovali. Naime, general Stanković, taj nažalost general, ministar odbrane, agent CIE, rekao je kako nije bilo ratnog zločina u Holmecu, pa je pominjao imena i govorio kako su ljudi ranjeni. Evo, doneo sam ispisnicu iz matične knjige umrlih. Sada ćete čuti sve. Ljudi su pobijeni na Holmecu, tačan datum, sa datumom od kada je TV snimak austrijske televizije. Naime, dame i gospodo: "Socijalistična Federativna Republika Jugoslavija, ispisak iz matične knjige umrlih. U matičnoj knjigi umrlih, za matično območje Prevalje, 1991. godina, pod zaporedno številko", ne umem da čitam slovenački, pa se ne ljutite, "prinek Ješić ime Zoran, spol muški, dan, mesec, leto i ura smrti –28. juni 1991. godine, med 04:13". Znači, veoma precizno napisano u koje vreme i kad. "Kraj smrti Holmec, dan, mesec i godina rođenja – 7. 9. 1972. godine, Pančevo, zadnje stalno prebivalište Sakule, Svetozara Miletića 18, otac Ješić Milan". – "Maletić Goran, 28. jun 1991. godine, 04:13, Holmec, datum rođenja 30. 3. 1972, zadnje stalno prebivalište – Novi Sad, Šekspirova 32". – "Šimunović Antonije, juni 1991. godine, Holmec, rođen 19. 8. 1972, Mostar, zadnje prebivalište Jablanica". Očigledno je Hrvat u pitanju. Dakle, doneo sam to samo da vam pokažem. Možda su Slovenci izmišljali smrtovnice, a možda je agent rešio da nekoga oslobodi optužbe, iako je ubijao srpsku decu. Voleo bih da nam neko ovo objasni. Voleo bih da nam neko od vas kaže da li je ovo istina ili ne. Najviše na svetu bih voleo da treba sutra da se izvinim i da kažem – oprostite, pogrešio sam, jer bi to značilo da imamo dva života više. Ako to nije istina, onda, dame i gospodo narodni poslanici, neka agent CIA bere kožu na šiljak, zato što će posle toga morati da odgovara, i to ne da odgovara pred poslanicima Skupštine državne zajednice, nego ćete morati da ga uhapsite istog trenutka. Takođe, ovde sam doneo da vidite šta švedske nevladine organizacije kažu o Haškom tribunalu. Danas bi bilo potrebno da na statusnoj konferenciji Vojislavu Šešelju, u 14,15 časova, donesu odluku o suđenju, ali vidite kako se brinu o ljudima zatočenim u Tribunalu. Videli ste od čega je sve oboleo Milan Martić i kakav je odnos prema našim ljudima u Haškom tribunalu. Ta švedska nevladina organizacija, na skoro 40 strana, jasno govori i pokazuje da oni tamo imaju dve medicinske sestre i jednog doktora u dve nedelje. Je l' to takva briga, je l' toliko para odlazi sa računa Ujedinjenih nacija i toliko novca plaćaju pojedine države da bi takva briga bila o pritvorenicima? Mislim da ne, mislim da je ovo veliki problem i naša država je na ovo morala da reaguje. Što se tiče ovih plakata o kojima je malopre uvažena dama govorila, nisam ih video, ne znam čija je to ideja. Kaže: "Nađite ga i recite mu kako da glasa!". Da li to znači da će neko da nas juri? Ne znam ko će da me juri, a bude li me bilo gde jurio, uhvatiću Branka Pavlovića. Nekima je smešno i neki se raduju, ali takvu vrstu bezobrazluka u svom životu zaista nisam doživeo i nisam video. Hvala vam najlepše.
Da li još neko želi reč o amandmanu na član 10. narodnog poslanika Ivana Radića? Izvolite. Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, znači, reč je o tome da se, u stavu 7, tačka 3), uz zahtev za izdavanje dozvole za rad podnosi "dokaz o poreklu osnivačkog kapitala." Sada tih dokaza može biti više, može biti da je neko novac nasledio, legalno zaradio, platio porez, prijavio to, itd, ali se sada pitam zašto smo osnivali Komisiju za sprečavanje pranja novca i da li će taj dokaz o poreklu osnivačkog kapitala možda da bude i sa nekog egzotičnog ostrva, što da ne? Znači, čovek može da podigne novac, donese potvrdu da je to podigao iz banke, da uplati. Kako ćete da osporite da je taj izveštaj te banke netačan? Vrlo teško. Da li je to dokaz o poreklu kapitala? Na neki određen način i jeste, novac je bio u banci, doduše na Devičanskim, Sejšelskim, Kajmanskim ostrvima, ali svejedno, u banci. Postavlja se pitanje kada ćete takva lica, koja imaju račune u tim bankama, pitati odakle im taj novac tamo, kako su taj novac uopšte zaradili? Zašto uopšte imamo tu Komisiju za sprečavanje pranja novca? Ona čak ima pravo, dali ste joj ovlašćenja, da traži izveštaj i od stranih banaka, i sa tih egzotičnih ostrva. Da li je ta komisija uopšte jedan jedini takav izveštaj zatražila, jesu li zatraženi izveštaji za srpske tajkune, da li se neko zapitao odakle predsedniku Narodne kancelarije toliki novac, odakle mu taj osnivački ulog, da nije i on sa nekih egzotičnih ostrva? Da li se neko zapitao gde je završilo onih 450 miliona evra od pljačke struje Naftne industrije Srbije, kada su Vuk Hamović i Vojin Lazarević ojadili građane Srbije? Ili će, jednostavno, ako neko reši da osnuje društvo za upravljanje, da donese potvrdu iz banke koja je na Sejšelskim, Kajmanskim, Devičanskim ili ko zna kojim drugim ostrvima iz raznih of-šor zona, i vi kažete – novac je potpuno u redu, vidite on je došao iz banke, čovek je tamo novac uplatio, tamo je banka čuvala njegov novac. A odakle taj novac u toj banci to je već neka druga priča. To se desilo pre 10-15 godina i nemamo pravo da to istražujemo. Zašto smo onda osnivali Komisiju za sprečavanje pranja novca? Ako sada to treba da radi Komisija za hartije ili ovim zakonom, znači izuzimate Komisiju za sprečavanje pranja novca kada je ova oblast u pitanju i isključiva je nadležnost Komisije za hartije od vrednosti. Znači, imaćemo dva potpuno paralelna državna organa koji će da rade isti posao i postavlja se opet pitanje – a šta ako Komisija za sprečavanje novca kaže da novac nije legalan, jeste sa Sejšelskih ostrva, jeste iz banke, ali ne znamo kako je tamo dospeo. Dok se to ne dokaže, taj novac je za nas samo pran tamo. A Komisija za hartije od vrednosti kaže – ne, ne, sa ovom potvrdom iz banke sve se to rešava. U tome i jeste problem kada se pišu ovakvi zakoni, kada, valjda u toj želji da što više svojih ljudi stavite u organe uprave, insistirate na tome da napravite takav krug ljudi koji će da vas štiti i kada padnete sa vlasti. Pomalo preterujete i pravite paralelne organe koji treba da rade isti posao, pa će to najverovatnije da liči kao na obezbeđenje Čedomira Jovanovića – ima svoje lično, ima i državno, pa se jedni s drugim tuku ovde u hodnicima Skupštine Srbije. Verovatno ćete i sa državnim organima tako, jedni će da teraju jedan posao, drugi – drugi posao, jedni će da nalaze da je nešto nezakonito, za istu stvar drugi organ će reći da je zakonito, pa ko se tu snađe.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Članom 10. je propisano šta sve treba da sadrži zahtev za izdavanje dozvole za rad i šta se sve prilaže uz taj zahtev. U stavu 7. taksativno se navodi dokumentacija kao dokaz da su ispunjeni uslovi, a to treba da oceni Komisija za hartije od vrednosti, pa ukoliko su ispunjeni uslovi, da donese rešenje da se dozvoljava rad društvu za upravljanje investicionim fondom. Sada konkretno, povodom amandmana. "Uz zahtev za izdavanje dozvole za rad podnosi se: (O tome je malopre bilo govora, povodom amandmana. Mnogo je bolje da su rekli samo – potvrdu nadležnog tela, da se vidi da su sredstva čista. I sada ide ono što je obuhvaćeno ovim amandmanom koji obrazlažem.) 4) pravila poslovanja društva za upravljanje i 5) organizacioni dijagram društva za upravljanje." Ovim amandmanom tražim da se te dve tačke brišu. Zašto? Ovo se sve dešava pre nego što društvo za upravljanje i postoji, znači ono ne postoji, postoji samo osnivački akt ljudi koji žele da naprave ovakvo preduzeće, društvo, zatvoreno akcionarsko društvo. To je organizacioni oblik koji je propisan članom 4, a uslov za registraciju kod nadležnih organa koji vodi registar privrednih društava jeste da Komisija da dozvolu za rad. E sada, pravila poslovanja društva za upravljanje, i kada bi se napisala, u ovoj fazi postupka osnivanja društva bila bi običan papir i ta pravila kako društvo treba da posluje, treba da se nađu u osnivačkom aktu, pošto se radi o zatvorenom akcionarskom društvu. Znači, unapred se zna ko su osnivači, ko će biti akcionari i oni osnivačkim aktom regulišu svoj međusobni odnos i tu opisuju zašto formiraju ovaj oblik društva za upravljanje investicionim fondom i tu daju osnovne naznake kojih će pravila da se pridržavaju, tim pre što je u jednoj odredbi ovog predloga zakona dato kao ovlašćenje, odnosno određeno je da predstavlja nadležnost Komisije za hartije od vrednosti, da ona propisuje pravila poslovanja. Ovde se ne zna kakva će to biti pravila poslovanja. To će biti akt koji je neprimenjiv u tom trenutku kada ga oni donose Komisiji za hartije od vrednosti. To će biti običan papir na kome će da stoji kakoće to buduće društvo, ukoliko dobije dozvolu za rad, da posluje. To je potpuno nepotrebno. Ovde se stavlja, videli ste i sami, uslovi koje treba neko da ispuni da bi dobio dozvolu za rad, postavljeni su tako fleksibilno da mogu da se tumače kako se kome ćefne. Znači, tačka 4) "pravila poslovanja", ubačeno je, ukoliko ne postoji nijedan drugi razlog zašto se nekome ne daje dozvola za rad, da se kaže: niste baš dobro napisali ova pravila. Ta pravila se u tom trenutku i ne primenjuju, jer društvo počinje da radi tek kada dobije registraciju kod nadležnog organa gde se registruju privredna društva. U ovom postupku, koji je obuhvaćen članom 10, obezbeđuje se dokaz, dokumentacija, odnosno nešto što predstavlja uslov za naknadnu pravu registraciju kada to društvo stiče svojstvo pravnog lica i kada posle registracije u registru za privredna društva, tek onda može da počne da radi. Dotle je to sve nešto preliminarno, interno. Samo između osnivača. Peta tačka – "organizacioni dijagram društva za upravljanje". Prvo, ne znam šta znači "dijagram". Nema Albijanića, verovatno on više koristi taj pojam u njegovoj matematici, ali ne znam šta bi to ovde moglo da znači, organizacionu šemu društva, način na koji su organizovani poslovi, da li je društvo podeljeno na sektore, itd? Molim vas, verovatno prvo društvo koje bude formirano u skladu sa ovim zakonom, apsolutno sam siguran da neće imati više od 10 zaposlenih. To društvo samo donosi odluku i pravi neke papire. Sve završavaju banke, berze itd. Imate odredbu gde i administrativne poslove ovo društvo može da prenese specijalizovanoj organizaciji. Ne znam kakav je onda ovo dijagram, šema. Akt o unutrašnjoj organizaciji poslova, to tek može da se donese onog momenta kada neko postane pravno lice. Ovo je preliminarni deo. Da ste rekli neki elaborat o opravdanosti ili elaborat o izvodljivosti, to bih mogao da shvatim, ali ovde se to navodi i sve što se navodi nije u funkciji, ukoliko se ispune svi uslovi, da je to nešto ozbiljno. Morate da znate, kad god se u zakonu postavi nešto kao pravo ili kao mogućnost, pa se to uslovi velikim brojem uslova koji moraju da se ispune, od toga nema ništa. To vam potpuno nepogrešivo onaj ko predlaže zakon stavlja do znanja. Staviću veliki broj uslova, ali ću da ih primenim selektivno. U praksi Ministarstva finansija imamo situaciju da su oni britka sablja, Milo sablja, svi su takvi. Međutim, u praksi to nema veze. U praksi se oni tako ponašaju prema miljenicima, doduše, sada su mnogo iskreniji. Javićemo se povodom sledećih članova, gde vrlo značajan uticaj na sve ovo ima umetnički dojam, što bi oni rekli, jer ubacili su u predlog zakona stilske figure, piruete i osećaje. Naravno, tekst, zakon može postati ozbiljniji samo ukoliko se usvoje ovi amandmani. Ovo ovde što je napisano samo omogućava nekome da ima proizvoljan pristup prilikom odlučivanja, da li će se nekome dozvoliti, odnosno dati dozvola za rad. Pošto je to toliko očigledno, bila bi bruka i sramota za SRS da ne reagujemo. Ipak imamo najviše iskustva, što se tiče ovih poslova u Srbiji, pa prosto moramo da vas upozorimo, i zbog sebe, zbog građana i zbog onih koji su se uhvatili u kolo po odredbama ovog zakona, moraju da znaju da ovako postavljeni uslovi garantuju samo selektivni pristup onoga koji bude odlučivao i koji bude utvrđivao da li su ispunjeni uslovi. Zato, opet moram da vas podsetim, da biste ovo primenili moraćete da promenite Komisiju za hartije od vrednosti. Već sam načuo ko će tamo biti, tajkuni će biti zaštićeni, a mali akcionari i oni koji imaju nešto malo sredstava i žele da ih plasiraju, zaštite preko investicionog fonda, neće dobiti neku bog-zna-kakvu garanciju. Videćete kakva će biti sprega između društava i onih koji imaju većinsko učešće, odnosno kod onih kvalifikovanih o kojima smo malopre pričali u okviru člana 2, gde su date definicije šta je kvalifikovano učešće. Moramo da vas obavestimo na vreme da sutra ne bi građani dolazili kod nas i žalili nam se kako su prevareni. Na vreme vas upozoravam da se iza ovih uslova i odredbi krije velika podvala i zaštita interesa nekolicine ljudi. Verujte, to je u Srbiji deset interesnih grupa, manje ili više povezanih.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 10. je problematičan i za samog predlagača. Znači, u članu 10. su uslovi koje neko treba da ispuni uz zahtev za izdavanje dozvole za rad društva za upravljanje. Sam zakon je u koliziji sa mnogim zakonima. Ovde smo imali zakon koji je regulisao kako se osnivaju privredna društva. Čak se lepo ovde kaže, u članu 4. – "Društvo za upravljanje osniva se isključivo kao zatvoreno akcionarsko društvo. Na društva za upravljanje primenjuju se odredbe zakona kojim se uređuju privredna društva, osim ako ovim zakonom nije drukčije određeno". Sada da vidimo gde je to drukčije određeno. Već u stavu 6, člana 10. se kaže: "Komisija donosi rešenje o izdavanju dozvole za rad i vodi Registar društava za upravljanje". Znači, sav taj posao radi Komisija. Koje se to onda odredbe primenjuju na privredna društva? Zašto smo osnivali Agenciju za privredne registre? Do sada su taj posao radili trgovinski sudovi. Rekli ste – niste sposobni, nemaju pojma sudovi, moguće su zloupotrebe, sudije su korumpirane, a vi ste na vlasti. Umesto da učinite da sudije više ne budu korumpirane, nema veze, budite i dalje korumpirani, ali mi ćemo neke poslove da vam oduzmemo. Potom ste osnovali Agenciju za privredne registre. Stav SRS je bio, ako to već ne može da radi sud ili smatrate da sud nije dobar za to, neka radi Narodna banka, centralna banka, kako god hoćete. Ne, ne, ovakvo rešenje u svetu je primenjivano. U redu, izglasali ste Zakon o privrednim društvima, izglasali ste Zakon o Agenciji za privredne registre, dali ste nadležnost toj agenciji da je ona ta koja vodi Registar, koja izdaje dozvole za rad, itd. Napisali ste šta sve ona mora da ima od te tehničke opremljenosti i kako da radi svoj sajt, čak ste išli u detalje kada je taj zakon bio u pitanju. Društva za upravljanje neće raditi Agencija za privredne registre, nego će raditi Komisija, pa čemu onda priča da se osniva jedinstveni Registar svih privrednih društava. Zašto ste onda donosili zakon i hvalili se tim da će u jednom jedinom registru da budu sva privredna društva, čak i preduzetnici i fizička lica koja se bave određenom delatnošću. Sada imamo Komisiju za hartije od vrednosti i ona će voditi neki svoj poseban registar, kada su u pitanju društva za upravljanje. Sada da vidimo, bilo je u prethodnom amandmanu, koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, priče oko stava 7. Da vidimo šta se kaže u ovom stavu: "Uz zahtev za izdavanje dozvole za rad podnosi se: 5) organizacioni dijagram društva za upravljanje; 7) dokaz o organizacionoj i tehničkoj osposobljenosti". Hajde malo da se pozabavimo time i bez obzira da li je akcionarsko društvo otvorenog ili zatvorenog tipa, ono znači svoju delatnost, u skladu sa zakonom, ali kada je u pitanju njeno unutrašnje uređenje, to je živa materija koja se menja. Znam, G17 voli te dijagrame, oni su to koristili u kampanji 2003. godine i pravili su ih za "Lutru", Dušana Mihailovića, za Bodrum, za stečajeve nekih preduzeća itd. Znači, za sve živo i to su crtani dijagrami, kako se novac krao. Došao G17 na vlast, a gde su procesi protiv tih krađa? Najveći uspeh je bio hapšenje predsednika Trgovinskog suda, Kljajevića, ali gde su oni pravi tajkuni, on je samo radio za nekoga. Toga nema. Ti dijagrami, gde su vam? Nestali. Sada da se vratimo na organizacione dijagrame. Da li stvarno mislite da će neko, dokle god postoji to akcionarsko društvo, svoju unutrašnju organizaciju da održava onako kako je imao u početku obavljanja svoje delatnosti? Neće. Ako mu je preskupo – smanjiće, ako mu posao ide dobro – povećaće. To nije konačna stvar. To je živa materija. Svaki direktor, u bilo kom preduzeću, ako želi da njegovo preduzeće uspešno radi, stalno eksperimentiše, stalno proverava i svoju unutrašnju službu i službu interne kontrole, dok ne dođe do rešenja sa kojim je zadovoljan. Nisu vam potrebne saglasnosti za takvo uređenje, čak ni saglasnost Upravnog odbora, osim kada je u pitanju sistematizacija, a to samo za javna preduzeća i to ukoliko je njihovim podzakonskim aktima predviđeno. Neka mi neko objasni, ako postoji organizacioni dijagram društva za upravljanje, onda treba da se dostavi i dokaz o organizacionoj i tehničkoj osposobljenosti. Sam dijagram već je neki dokaz da li će tu da piše Pera ili neko drugo ime i neka druga priča, da li će morati da donose svoju stručnu kvalifikaciju i dokazuju spremu, itd. To je živa materija danas i često se dešava, da bi neko dobio neku dozvolu za rad i delatnost, zaposle lice koje mu je potrebno za obavljanje te delatnosti. Čim dobije rešenje, raskinu radni odnos, čovek radi sa nadom, ako ga uhvate – uhvate, platiće kaznu i dovešće nekog drugog na privremeno. Insistirate na stvarima koje nisu i koje ne bi trebalo da budu zakonom toliko precizno definisane. Kada je u pitanju tehnička osposobljenost, evo, neka neko od predlagača izađe za ovu govornicu i kaže šta je ta tehnička osposobljenost, šta je dokaz da je kupio računar, da ima račun, da li će biti predviđeni standardi za taj računar? Poslednjih nekoliko godina, tri-četiri generacije računara su se promenile. Hoćete li da im određujete koliki mora da ima hard disk, kakav hardver, softver itd. To će za šest meseci da zastari. Da li će da ima jedan sto ili dva, koliko stolica, kakva je prostorija. Stvarno u nekim stvarima preterujete. Ako čovek hoće da obavlja određenu delatnost, ako ispunjava onu drugu regulativu koja se tiče njegovog neosuđivanja ili ako je potrebno da ima određeno zvanje ili stručnu spremu, to može da bude propisano zakonom. Ljudi, jedino kada je u pitanju tehnička osposobljenost, to se predviđa zakonom i u kojoj oblasti, pa i kada je u pitanju proizvodnja i trgovina životnim namirnicama. Zašto? Da se ne bi ugrožavalo zdravlje i životi građana i ništa više. Sve ovo ostalo, kada je u pitanju kancelarijski deo posla, ako hoćete da odredite – moraš da imaš kancelariju u "Sava centru" ili u "Geneksovim apartmanima", ili moraš da kupiš kancelariju od Miodraga Kostića na Ušću – da bi mogao da obavljaš određenu delatnost? To sve Komisija može pod zakonskim aktima da navede. Šta im možete? Ništa. Zašto? Kaže, imamo ovlašćenje, po zakonu. Manite se toga. Da li hoćete da im određujete visinu stolica? Stvarno, razumem kada je u pitanju trgovina životnim namirnicama i kaže se – pod ne može da bude porozan, mora da ima tu i tu visinu i mora da ima rashladni uređaj i sl. Ali, za kancelariju i tehničke uslove, to stvarno nigde u svetu nisam video.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Radi javnosti koja prati ovu sednicu, ukoliko neko prati, samo da uklonim jednu dilemu na početku. Ne radi se ovde o nekom cepidlačenju i da neko "tera mak na konac", radi se o vrlo važnim stvarima, jer pravila poslovanja tih društava i pravila na osnovu kojih rade investicioni fondovi nisu toliko sporni. Sporno je ovo gde se država pita i bez obzira da li je to u liku ministra finansija, Vlade ili neke komisije za hartije od vrednosti, gde ovlašćenja crpe tako što se u Zakon ugrađuju poprilično nedefinisane i proizvoljne norme koje omogućavaju selektivnost onome koji odlučuje, a on na taj način stvara monopol i protežira neke, a neke zatvara, ili onemogućava im da rade. Vidite, dokaz o organizacionoj i tehničkoj osposobljenosti morao bi da bude neki akt koji je nesporan. To već imamo u našem pravnom sistemu. Postoje inspekcijski organi koji izađu na zahtev stranke i utvrde da li su ispunjeni minimalni tehnički uslovi za obavljanje nekih delatnosti, onda ide tržišna inspekcija, pa u zavisnosti od delatnosti, može da se pojavi i sanitarna, može inspekcija rada itd. Međutim, ovde dokaz o organizacionoj i tehničkoj osposobljenosti nije to, nije ni ono što je rekao gospodin Arsić, računi da su kupljeni kompjuteri, stolice itd. Ovde se ne zna šta je to. To se sada preliva i na član 11. U članu 10. je zahtev za izdavanje dozvole, a u članu 11. je izdavanje dozvole za rad i to počinje: "Komisija izdaje dozvolu za rad kada utvrdi valjanost zahteva". Od kada je Zoran Stojković postao ministar pravde i Vojislav Koštunica došao na mesto predsednika, pojavljuje se termin u našem pravu "valjano", a pre toga nikada nije ni postojao. Može biti "zakonito" ili "nezakonito". Kaže – "kada utvrdi valjanost zahteva iz člana 10. ovog zakona i kada proceni". Mora da stoji – kada utvrdi. Državni organ utvrđuje da li su ispunjeni uslovi, a ne može da procenjuje da li su ispunjeni. Procenjuje tamo gde ima diskreciono pravo. Ovde nema to pravo, mora da utvrdi da li je ispunjeno ovo što je u prethodnom članu napisano. Ipak ćete da procenjujete. Ovo je obuhvaćeno amandmanom gospođe Vjerice Radete i ona traži da se to promeni, da se umesto reči "proceni" napiše reč "utvrdi". Međutim, podneli smo još nekoliko amandmana na ovaj član, jer ovo što je napisano, stvarno je bezobrazno. Tačka 1) – "poreklo osnovnog kapitala je jasno i nesumnjivo na osnovu priloženih dokaza". Valjda se utvrđuje da je legalno poreklo osnovnog kapitala. Vi ne potencirate legalnost tog kapitala, nego transparentnost, da je poreklo osnovnog kapitala jasno i nesumnjivo. Po ovome, može da bude jasno i nesumnjivo da je sa nekog ostrva. Ne dajete vrednosni sud za utvrđivanje i to smo obuhvatili amandmanom gospođice Nataše Jovanović. Dalje, tačka 2) – "da su dokazi iz člana 10. stav 7. ovog zakona uverljivi". Dokazi uverljivi? Ovo ne mogu da shvatim. Dvadeset i nešto godina radim samo zakone i propise, prvi put nalazim u zakonu reč "uverljivi". Toga do sada nikada nije bilo. Čovek uči dok je živ, uči da nešto zna i da bude pametan, a ne uči da ne zna i da bude glup. Kaže – "da su dokazi iz člana 10. stav 7. ovog zakona uverljivi". To prvi put čujem. Za koga treba da budu uverljivi? Za Mlađana Dinkića? Što je njemu uverljivo, meni nije. Uverio si me u nešto, to može da mi liči na ocenu u umetničkom klizanju, umetnički i tehnički aspekt klizanja. Svašta kod vas ima. Vodite računa, svi vi što ste palili Saveznu skupštinu, čim padnete sa vlasti, imaćete uverljive postupke. Dalje, ovo je sve uništavanje države, nisu oni tako naivni. Sve su to agenti CIA, uverljivost, poverljivost, podobnost, itd. Svi ste vi palili Skupštinu i pričali kako je država neozbiljna, kako to zavisi od vlasti. Sve propise ste napisali da zavise od vas. Ovo malo još što vas ima, bežite iz G17 plus, kada padnete sa vlasti ima da prođete gore nego socijalisti na ulicama, 5. oktobra. Dalje, stav 1. tačka 4) – "na osnovu dobijenih informacija može se zaključiti da su lica koja poseduju kvalifikovano učešće podobna i pouzdana". Šta bi bilo podobno i pouzdano? Verovatno je podoban onaj ko ima kvalifikovano učešće i ukoliko ima člansku kartu G17 plus. Tako tumačim ovo što ste napisali, ne znam kako bi drugačije mogao da protumačim. Ko je za vas podoban? Trenutno je podoban onaj koji je u Mlađinoj sekti – G17 plus, a svi drugi su nepodobni. Kada ste menjali poslanike piše: izborna lista G17 plus – Miroljub Labus. Pitanje je da li ispunjavate uslove da budete u Skupštini. Nema vam nosioca liste. Ko je poverljiv? Poverljiv je onaj ko zna da čuva tajnu. Lice sa kvalifikovanim učešćem, da li je poverljivo, pouzdano i ko procenjuje? Nova komisija za hartije od vrednosti, na osnovu dobijenih informacija? Ko treba da da te informacije? Predsedništvo G17, izvršni odbor G17? Ko vama daje te poverljive informacije? Kakve veze imaju poverljive informacije, ako je neko ispunio uslove koji su propisani zakonom da može da radi? Tražite da bude pouzdan, poverljiv. Imate onog u Nišu što je poverljiv, bio u SPO, pa u DS, pa došao kod vas ponovo. Kako je on poverljiv i pouzdan, onaj Banana? Zna da posluje sa parama i zna da laže kada izađe na televiziju. On je za vas pouzdan i poverljiv, podoban. Ovakve propise nisu donosili ni komunisti posle 1948. godine. Ovo ne možete da nađete u propisima. Naći ćete dve odredbe. Prva, ako policajac hoće da se ženi mora da dobije saglasnost načelnika da bi se oženio budućom ženom, da nije iz četničke familije. To vi pišete, to ste napisali ovde. Kažete da se na osnovu dobijenih informacija, a mogu da stavim zagradu (CIA, MMF i druge špijunske organizacije, na čelu sa Havijerom Solanom), može se zaključiti (Mlađa odlučio) da su lica (članovi G17 plus) koja poseduju kvalifikovanu većinu (imaju više od 70% kapitala) podobna (finansiraju G17 plus i kada noga ne može da radi pa mora da se digne, znate kome) i pouzdana (mogu da kriju sve informacije Mlađana Dinkića, kako se peru pare i gde su pare sa Kipra). To je tumačenje, u skladu sa onim što ste napisali. Ne može tako ljudi, država je ozbiljna stvar. Država nije igračka, a vi ste napravili od nje igračku ovim odredbama. Jer, ako se ne saglasite sa nečim, to ne sme da postoji. Ako je nešto u suprotnosti sa Mlađinim interesima, nema ga, ima da se obriše. Ako treba, i sud ima da se zapali, Skupština i Narodna banka, sve da se zapali, jer njega rukovodi poriv, ne razum, znanje i ljubav prema državi, otadžbini, prema ovom narodu, nego poriv i neki njegovi lični interesi, ophrvani sujetom. To dobro znate i bićete žrtve njegove sujete. Na kraju, poslednji stav, to smo obuhvatili amandmanom i o tome ćemo pričati: "Bliže uslove za određivanje kriterijuma podobnosti i pouzdanosti lica koja stiču kvalifikovano učešće, odnosno članova uprave i direktora društva za upravljanje, utvrđuje Komisija". Ideološka komisija, politički komesar G17 plus, to je neki novi CK, koji će da propiše kriterijume na osnovu čega će se utvrditi pouzdanost i podobnost. Bezobrazno tražite od nas da glasamo za to. Nećemo da glasamo, ali ćemo da obavestimo građane. Građani, shvatite, "dogorelo je do nokata", zbog raznih kombinacija, varijanti. U Vladi Republike Srbije sede neki i jedva čekaju da se odluči, kada bude referendum, da Crna Gora više nije u zajednici sa Srbijom. Pozivam ljude u Crnoj Gori da glasaju za opstanak ove naše države. Bolje da otkačimo ove kriminalce koji su na vlasti, da sačuvamo državu, nego zbog kriminalaca i njihovih interesa da se rastura država. Mlađan Dinkić sada očekuje, priželjkuje da se rasturi država, on uslovljava ovu vladu u ovom sazivu i sastavu, pa će da se revanšira nekome iz Savezne vlade, odnosno iz Veća ministara, ne znam ni kako se zove, to ste vi pravili kada ste uništavali državu, i da postane nezaobilazni i nenormalni sastojak opstanka ove vlade. Dakle, to su te razne varijante. Apsolutno sam siguran da onaj koji sa 2% voli ovu državu, nikada ne bi pustio u proceduru ovaj predlog zakona. Doduše, Labus ga je potpisao i tada je bio u Vladi, a Koštunica je morao da prihvati, da bi očuvao ovu vladu. Verovatno i on i njegovi znaju da su ovo gluposti i da je opasno ovo što je napisano, ali kod njih je mnogo više izraženo to što žele da budu na vlasti, nego kako će da vladaju. Šta imamo? Popusti ovome, popusti onome – rasturi se država. Tu ne možemo da vam popustimo. Moramo da vas kritikujemo, ali kada imamo osnova za kritiku. Zato smo i podneli ove amandmane da skrenemo pažnju javnosti. Po ovom zakonu će raditi mali broj ljudi, u vrh glave deset interesnih grupa, promenljivog sastava i tako dalje, a u zavisnosti kako se posvađaju i ko koga namagarči. Vlahović sada neće da čuje za Đelića, a do pre godinu dana to su bili nerazdvojni drugari, isto kao i sa Dinkićem. Prevario ga je za ovo: "Uđeš, izađeš i gotovo". Pojavila se grupa, navodno mladih, lepih i pametnih ekonomista koji znaju šta je prenos, šta je kapital i oni nam sada sole pamet. Oni su uspešni, poslovni, pametni. Gledajte te pametne šta predlažu. Kada budu izbori, obezbediću vam pres-kliping, šta ste kritikovali u pojedinim zakonima crveno-crne koalicije, kada je bila na vlasti, pa ću paralelno, kada ste došli na vlast šta ste predložili, koje formulacije, i lingvistički, gramatički i po svim mogućim kriterijumima, šta je gore. Nećete dobiti ni pola posto, zapamtite. Dve godine vas samo navlačim na ovo, da istrčite iz mišje rupe, da bude svima jasno. Potrudiću se još nekoliko dana, pošto vam je ovo pretposlednja sednica. Imaćemo jednu dužu i više nikada nećete biti ovde. Posle toga će ići izbori. Iskoristiću priliku da ogolim sve ovo da bi građane ubedio ko su ti koji su stavljali čarape na glavu, sa puškama ulazili u Narodnu banku Srbije na poziv Dušana Vlatkovića. To moram da priznam.
Vreme. Na član 11. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman gospođice Nataše Jovanović odnosi se na član 11, koji je u potpunosti nedorečen. Ako se uzme u obzir da se taj član odnosi na izdavanje dozvole za rad društva za upravljanje, društva koje će verovatno činiti investicione jedinice desetine hiljada građana Srbije, najbolje se može videti na osnovu ovog člana koliko je ovaj zakon nedorečen. Potpuno je u pravu gospodin Krasić, za izdavanje dozvole za rad takvog društva, društva za upravljanje tolikog kapitala, neophodno je da se imaju znatno jasniji propisi. Dakle, što se konkretno ovog amandmana tiče, odnosi se na stav 1. tačku 1), gde se kaže, u ovom prvom delu, da Komisija izdaje dozvolu za rad kada utvrdi valjanost zahteva iz člana 10. ovog zakona i kada proceni da je poreklo osnovnog kapitala jasno i nesumnjivo na osnovu priloženih dokaza. Očigledno je, govorili smo nešto o tome u članu 10, da Komisija za hartije od vrednosti nema taj kapacitet da može da proceni koliko je osnovni kapital jasno definisan, koliko je njegovo poreklo jasno definisano, a time moraju da se bave mnogo ozbiljnije institucije. Kao što reče moj kolega poslanik, Ivan Radić, imamo Komisiju za sprečavanje pranja novca koja nikada nije zaživela i ona je, kada je bilo reči o korupciji, mnogo puta pominjana kao institucija koja može da omogući smanjenje korupcije u našem društvu. Očigledno je da ne postoji interes bilo koga da se sa korupcijom u našoj državi raščisti, pa na osnovu toga nije ni zaživela Komisija za sprečavanje pranja novca. Očigledno da tajkuni koji su godinama unazad sticali kapital na sumnjiv način mogu i dalje, bez obzira na ovu klauzulu u članu 11, da svoj novac uključuju u privredu Srbije. Mislim da će ova mogućnost da Komisija za hartije od vrednosti samostalno procenjuje da li je poreklo osnovnog kapitala jasno i nesumnjivo definisano, omogućiti da se eliminiše polovina konkurencije, kada je u pitanju izdavanje dozvole za rad. Ovakvom formulacijom nekima će biti omogućeno da dobiju dozvolu za rad, a nekima neće, samo zato što će Komisija za hartije od vrednosti da proceni valjanost njihovih dokaza. Dakle, još jedan dokaz da će Komisija za hartije od vrednosti ubuduće biti država u državi, i na sve ono što su već rekli poslanici SRS, moram da dodam da su nedopustiva ovolika diskreciona prava za tu komisiju.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao u članu 10. i u članu 11. ponovo imamo u samom zakonu određene široke i prilično jasne odredbe koje su nadležnosti Komisije. Već u članu 11. u prvom stavu kaže se da Komisija izdaje dozvolu za rad kada utvrdi valjanost zahteva iz člana 10. ovog zakona. Komisija je deo vlasti, državni organ i ona nema pravo da prilikom sprovođenja zakona procenjuje da li je nešto u skladu sa zakonom ili ne, nego mora jasno to da utvrdi. Na taj član i na taj deo teksta utvrđivanja, podnet je amandman. U mišljenju Vlade se kaže da se amandman odbija, jer se radi o neprihvatljivoj pravnotehničkoj redakciji, s obzirom da bi se u istoj rečenici dva puta ponovila ista reč kojom se ne menja značenje ove odredbe. Znači, po vama, kada se nešto utvrdi, isto je kao i kada se procenjuje. Izvinite, ako za član 10. Komisija izdaje dozvolu za rad kada utvrdi, znači da su ispravni uslovi iz člana 10, onda treba da utvrdi da su uslovi ispunjeni i u članu 11. ovog predloga zakona. Mada je to, po vama, pravno-tehnička redakcija, ali ko može da ima procenu? Procenu može da ima fudbalski sudija, košarkaški sudija, bilo koji drugi sportski sudija; može da ima direktor nekog preduzeća, da li mu se neki posao isplati ili ne; procenu može da ima sudija, da li Trgovinskog, Opštinskog, Okružnog, Vrhovnog, Ustavnog suda. Organi koji sprovode zakon, znači izvršna vlast, moraju da utvrđuju, a ne da procenjuju. U tome i jeste problem ovog zakona. Ukoliko je procena netačna, ona ne povlači nikakvu odgovornost, osim moralne, a ako neko napravi pogrešnu procenu, onda podnese ostavku na dužnost koju obavlja. Ako utvrdi, a ne utvrdi u skladu sa zakonom, tu već postoji krivična odgovornost za nesavesno obavljanje poslovanja, itd. Znači, ako već želite Komisiji da date određeno ovlašćenje, onda ćete morati da je naterate da ta ovlašćenja koristi isključivo u skladu sa zakonom, jer na osnovu pogrešne procene, koliko znam, niko još krivično nije bio gonjen. Možda je neko bio dužan da nadoknadi štetu, ali niko još nije bio krivično gonjen. Dalje, imamo ponavljanje iz člana 10. Znači, po članu 10. je neophodan dokaz o poreklu osnivačkog kapitala, a u članu 11. je poreklo osnovnog kapitala jasno i nesumnjivo na osnovu priloženih dokaza. Sada ponavljate istu stvar. U članu 10. mora da utvrdi, u članu 11. procenjuje istu stvar. Mene je iznenadio odgovor koji je Vlada Republike Srbije dala na amandman koji je podnela Nataša Jovanović u ime SRS, pa se kaže da se amandman ne prihvata, jer materija koja je uređena ovim Predlogom zakona nije predmet regulisanja Zakona o sprečavanju pranja novca, te je stoga neophodno regulisati je ovim zakonom, pa je stoga neophodno Komisiji za hartije od vrednosti dati ovlašćenja da proverava poreklo osnovnog kapitala, s obzirom da je reč o jednim od najvećih učesnika na domaćem tržištu kapitala. Sada jedno pitanje – koji će kriterijum i koja zakonska ovlašćenja Komisija za hartije od vrednosti da koristi kada bude proveravala poreklo novca? Na koji će zakon, osim na ovaj, da se pozove? Moraće da se pozove na Zakon o sprečavanju pranja novca, moraće da se pozove na ista ona ovlašćenja koja ima Komisija za sprečavanje pranja novca. Moraće da traži iste one izveštaje od banaka, turističkih organizacija, kockarnica, štedionica i drugih učesnika na finansijskom tržištu, čim neka uplata bude veća od one koja se smatra normalnom. Znači, u tom zakonu su već postavljeni kriterijumi kada se neki novac proverava. Čak, kada idete u menjačnicu i menjate po 100 evra, ako to radite u više menjačnica, prilikom svake zamene ste dužni da pokažete ličnu kartu, pa se taj izveštaj šalje Komisiji za sprečavanje pranja novca, jer neko, bože moj, može da obiđe 30-40 menjačnica danas, pa vi izračunajte koliko je to, pa pomnožite sa brojem dana u godini, pa ćete videti da je to ogroman novac. Čak su i te odredbe u zakonu napisane. Čak i za pojedinačne uplate koje budu u jednom danu u više banaka, čak i te odredbe postoje u Zakonu o sprečavanju pranja novca. Znači, ova materija je već regulisana zakonom. Zašto Komisiju za hartije od vrednosti opterećujete sa tim? Već imate organ uprave koji se brine o tome. Već ste se hvalili tim organom uprave, da su to ljudi koji nisu stranački opredeljeni, koji taj posao već rade, ali radili su na osnovu uredbe i drugih podzakonskih akata, pa njih čak nećete ni da menjate, nego ćete iste da postavite u tu Komisiju za sprečavanje pranja novca, jer oni već imaju određena iskustva. Hajde da kažem da je tačno sve što ste rekli, ali zašto sad jedan isti posao mora da radi Komisija za hartije od vrednosti. Ona nema iskustva sa tim, nema tolika ovlašćenja kolika ima Komisija za sprečavanje pranja novca. Sasvim je sigurno da Komisija za sprečavanje pranja novca verodostojnije može da utvrdi poreklo kapitala koji je osnivački ulog nekog društva za upravljanje ili bilo kog društva koje postoji, da li je to privredno društvo, da li je to preduzetnik, zanatlija, fizičko lice i građansko lice. Znači, to je već regulisano jednim zakonom. Zašto predlagač, a to je već postao manir ove vlade, pravi uporedno zakonodavstvo? Nemamo samo u ovoj oblasti uporedno zakonodavstvo, imamo i u krivičnom zakonodavstvu. Ako već donosite jedan zakon, ako ta vlada stvarno postoji, ako je homogena, kao što je predstavljate, čim se donese jedan zakon, na sledećoj prvoj sednici mogu da se rade izmene i dopune krivičnog postupka, gde će da se odrede krivične sankcije za povredu tog zakona koji je na prethodnoj sednici donet. Krivični zakon nije nešto što je večito, u smislu nepromenljivosti. Svako društvo koje se razvija, razvija se privreda, ekonomija, nažalost razvija se i mogućnost zloupotrebe i vršenja krivičnih dela. Zašto onda taj krivični zakon ne dopunjujete, nego pravite paralelne krivične odredbe, koje su često u suprotnosti sa Krivičnim zakonom. Imamo i u ovom zakonu: ukoliko neko o nekome stvori lažnu sliku itd. To imate i u Zakonu o krivičnom postupku, tamo piše da je to krivično delo prevare. Tamo je taksativno navedeno za koje vrednosti je to krivično delo prevare, koje su kazne predviđene u odnosu na težinu tog krivičnog dela, na osnovu vrednosti protivpravno pribavljene imovine ili štete koju je neko lice pretrpelo. Ovde toga nema. Ako se steknu uslovi, koji će zakon da bude u primeni? Krivični ili ovaj koji pojedinačno reguliše neku krivičnu oblast? Koji će zakon da bude u primeni kada je u pitanju sprečavanje pranja novca? Da li Zakon o hartijama od vrednosti, o investicionim fondovima ili Zakon o sprečavanju pranja novca? (Predsedavajući: Vreme.) Ima vremena za SRS, a vama vreme ističe mnogo brže nego što mislite.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo poslanik Milan Škrbić odnosi se, u stvari, na član 11. stava 1. tačka 2), koja kaže da su dokazi iz člana 10. stav 7. ovog zakona uverljivi. Već smo govorili o tome kako ovakve konstatacije uverljivosti nisu prihvatljive u jednom ozbiljnom zakonskom projektu, ali za objašnjenje ovog amandmana mog kolege Škrbića neophodno je da i u članu 10. prepoznate u stavu 7, član 10. odnosi se na zahtev za izdavanje dozvole za rad, neophodnost, odnosno zahtev da se priloži dokaz o organizacionoj i tehničkoj osposobljenosti. Sam dokaz o organizacionoj i tehničkoj osposobljenosti uopšte nije definisan ovim zakonom i ne zna se o čemu se u stvari radi, ali za izdavanje dozvole potreban je dokaz iz tog člana 10, znači dokaz o organizacionoj i tehničkoj osposobljenosti treba da bude uverljiv. Ta uverljivost daje mogućnost Komisiji za hartije od vrednosti da izda dozvolu za rad društvu za upravljanje. Očigledno je da je ovu uverljivost neophodno potkupiti da li sa hiljadu, dve, tri, deset hiljada evra, da biste bili uverljiviji od protivkandidata. Očigledno je da ovakve zakonske norme podstiču pre svega korupciju, samovolju pojedinaca i zloupotrebu zakona i to je ono protiv čega se SRS bori od svog osnivanja. Neophodno je, i predlog je naravno SRS i mog kolege, da ovaj amandman prihvatite i da ovakve nedorečenosti izbegnemo, ne samo u ovom, nego u svim zakonskim projektima.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Evo, opet, i ovaj amandman se odnosi na to kako treba da radi Komisija. Pa se kaže: "Komisija izdaje dozvolu za rad kada utvrdi valjanost zahteva iz člana 10. ovog zakona i kada proceni:", pa deo teksta koji se briše – "2) da su dokazi iz člana 10. stav 7. ovog zakona uverljivi." Hajde da pogledamo koji su to dokazi iz člana 10. stav 7. "Uz zahtev za izdavanje dozvole za rad podnosi se: 1) osnivački akt društva za upravljanje". E sada, koji je dokaz osnivački akt i po čemu on mora da bude uverljiv. Osnivački akt može da donosi pojedinac, može neka skupština, itd. Biće potvrđena nekim potpisom, pečata još uvek nema, osim ako nisu pravna lica koja će da osnivaju društvo za upravljanje, ali mogu i fizička. Znači, hoće li Komisija da pravi anketu sa svakim licem koje se potpiše na tom osnivačkom aktu? Jedini način da utvrdi valjanost je taj, nema drugog. Da vidimo dalje – "2) dokaz o uplati osnovnog kapitala na privremeni račun kod banke". Hoće li priznanicu kao takvu da proverava, da traži izvod ili će jednostavno, da traži izveštaj iz te poslovne banke i na koji način i sa kojim ovlašćenjima? Znači, taj koji bude uplaćivao osnivački kapital moraće Komisiji da potpiše saglasnost da proverava njegov račun, taj privremeni ili kako ga već zovete. Znate i sami, određeni organi državne uprave imaju ovlašćenja da kontrolišu neke račune, ali to su računi koji se tiču javnih prihoda, računi iz određene privredne delatnosti mogu da kontrolišu samo inspekcijski organi i zna se postupak, to je već regulisano Zakonom o poreskom postupku, o poreskoj administraciji, itd. Ima li Komisija ovlašćenja da zatraži od poslovne banke da joj podnese izveštaj da li je tačno da je taj iznos stvarno uplaćen na taj račun? Nema, moraće da priloži saglasnost lica koja su otvorila taj privremeni račun i uplatila novac. Znači, to ovim zakonom nije regulisano. "Dokaz o poreklu osnivačkog kapitala"; već smo o tome toliko toga pričali, zar ne bi bilo najbolje da se o tome stara Komisija za sprečavanje pranja novca, pa neka Komisija za hartije od vrednosti od nje zatraži izveštaj, je l' taj novac stvarno, u skladu sa zakonom, stečen ili nije, ili je njegovo poreklo sumnjivo. Jedino tako može da funkcioniše, Komisija za sprečavanje pranja novca je ta koja već ima ovlašćenja da svaku uplatu proverava, dali ste joj to pravo zakonom. Zašto sada pravimo paralelni zakon koji treba da stupi na snagu? "Pravila poslovanja društva za upravljanje"; e sada, koja su to pravila i ko određuje ta pravila, da li je to regulisano zakonom? Nije. Treba li Komisija, po članu 11, da se uverava da su ta pravila poslovanja u skladu sa zakonom, poslovnim moralom itd? Ovo je već zadiranje u unutrašnju organizaciju pravnog lica, pa neka je to i društvo za upravljanje. Za Komisiju za hartije od vrednosti bitno je ko je predstavlja pred zakonom i pred drugim organima. Možda jednostavno da zatraži, uz osnivački akt može da bude navedeno ko je direktor i čija su prava ograničena ili neograničena, ali unutrašnja sistematizacija ne treba da bude predmet rada Komisije za hartije od vrednosti. Komisiju samo interesuje ko jedno javno društvo predstavlja pred zakonom i drugim organima, ko ima ovlašćenja. "Organizacioni dijagram društva za upravljanje"; i o tome smo pričali. Kakav je to dijagram? Znači direktor, pa šta ide ispod direktora, ko je Upravni odbor, da li će imati Nadzorni odbor, da li će da ide po sistemu Skupštine, ko će koga da zastupa? O čemu pišete, koje su to odredbe koje će da budu primenjivane u zakonu, koje su to vrednosti da Komisija utvrdi da li je organizacioni dijagram društva za upravljanje tačan? Na osnovu čega? Društvo za upravljanje još uvek ne postoji, ono tek treba da se osnuje. Šta će da se desi ukoliko javno društvo promeni svoj organizacioni dijagram, hoće li da izgubi dozvolu za rad? Jer, bože moj, nije dostavilo organizacioni dijagram Komisiji za hartije od vrednosti. Ili ćete da kontrolišete da li se on stvarno pridržava tog organizacionog dijagrama, sve pitanje za pitanjem, ili ko vama garantuje da, kada dobije dozvolu, neće da promeni organizacioni dijagram? Taj dijagram možda neće odgovarati Komisiji za hartije od vrednosti, ali nema uslova da mu oduzme dozvolu za rad. U tome jeste problem kada pišete zakone. Spisak akcionara po prezimenu, imenu i adresi, odnosno izvod iz registra privrednih subjekata za pravna lica, akcionara društva za upravljanje, odnosno overen prevod izvoda registra za strana pravna lica. Kada je u pitanju spisak akcionara po imenu i prezimenu, odnosno izvod iz registra privrednih subjekata za pravna lica, da li predlagač zakona zna da Agencija za privredne registre još uvek nije uspela da registruje sva pravna i fizička lica koja obavljaju delatnost. Čak smo imali izmene i dopune Zakona o privrednim registrima, gde smo produžavali te rokove za registraciju privrednih subjekata. Na kraju ni ta zakonom predviđena produženja nisu bila dovoljna, nego se kasnije prećutno žmurelo na to što Komisija za privredne registre ne stiže da odgovori zahtevima koje ima na tržištu privrednih subjekata. Kako će neko da dostavi izvod iz privrednog registra, kad još uvek taj privredni registar, takav kakav treba da bude, ne postoji. Opet imamo dokaz o organizaciono-tehničkoj osposobljenosti. Kada je u pitanju i najobičnija samostalna trgovinska radnja, izlazi više nadležnih inspektora da bi nekome dali dozvolu za rad i obavljanje određene delatnosti, svaki iz svoje oblasti. Bila je i veterinarska i tržišna i sanitarna, itd. Kako će to sada Komisija da sprovodi? Hoće li Komisija imati svoju inspekcijsku službu koja će da ide od kancelarije do kancelarije da proverava da li stvarno ima određenu visinu, da li stvarno ima tu opremu koju je priložio kao neki dokaz, spisak te opreme koji prilaže kao neki dokaz? Vidim da će, ukoliko amandmane SRS ne prihvatite, Komisija za hartije od vrednosti u sprovođenju ovog zakona imati silne glavobolje da ovakav zakon stvarno zaživi u praksi i verujem da će biti potrebno mnogo više vremena, nego što ste to odredili u prelaznim i završnim odredbama, da Komisija za hartije od vrednosti to reguliše podzakonskim aktima, iako ste to mogli samim zakonom vi da regulišete, odnosno predlagač, ako mislite da se stara samo o sprovođenju zakona.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Goran Jakšić.
Više puta je za ovom govornicom, i kod obrazlaganja zakona i sada kada su amandmani u pitanju, koji su vrlo važni, govoreno i potpuno tačno izrečeno da je ovaj zakon veoma važan, sa čime se potpuno slažem, zakon koji treba da definiše budući vrlo značajan segment u društvu kapitala i uopšte u ekonomiji i finansijama, koje su i te kako potrebne, na takav razvijen, organizovan, zakonit način definisane i da postoje, da žive u ovom društvu, kao i u svim drugim razvijenim društvima kojima valjda i mi težimo. Upravo iz te specifičnosti, potrebe za ovakvim zakonom, iz specifičnosti da taj zakon reguliše nekada veoma osetljive stvari, zakon ima rešenja koja, slažem se delimično, imaju relativno neuobičajene forme, u smislu da nisu možda prisutne u nekim drugim zakonskim predlozima i rešenjima. Investicioni fondovi su jedna pojava u našoj finansijskoj sferi, nešto što će vezivati za sebe priličan kapital, barem se nadamo svi, a pre svega predlagač zakona, kao i ovaj parlament koji zakone donosi. Trebalo bi da se desi da fondovi vezuju za sebe i veliko interesovanje ulagača, ne samo onih koji imaju mnogo para, već i građana koji nemaju ne znam koliko para, ali imaju deo para koji žele da investiraju. Očekuje se da se investiranje i te kako pojača preko investicionih fondova, ne samo investiranje iz inostranstva, a imamo potrebu da kao država, u nekoj dugoročnoj strategiji, imamo što više investiranja iz inostranstva, ali i da kroz ovakve investicione fondove prikupimo investiciona sredstva samih građana ove države, da kroz to investiranje taj svoj kapital negde oplode, stave u promet, u investiciju i da iz tog kapitala, kao građani ove države, pojedinačni i organizovani na različite načine, imaju neku vrstu zarade, da od toga mogu da žive. Ne pričam ni retorički, ni potpuno prazno, hoću samo da istaknem da je vrlo bitno da ovaj zakon ima i određena, malo nespecifična zakonska rešenja u toj nekoj tehnologiji zakonopisanja. Zbog toga se i ovde, bar tako razumem neke predloge zakona, ubacuje rešenje u članu 11. da Komisija određene stvari utvrđuje, što je i njena obaveza. To ovaj zakon i neki drugi zakoni daju kao pravo, utvrđuju neke stvari, ali ono što je ovde često puta bilo istaknuto, ima mogućnost da proceni, ne da utvrdi, nego da izvrši procenu. Procena je nešto što nije direktna zakonska obaveza, ni zakonska mogućnost, ali je potrebna kada su ovakve stvari, koje su vrlo važne da to postoji kao određeni stav, obavezujući stav, na neki način, te Komisije koja treba da vrši kontrolu vrlo važnog dela, velike količine para, a samim tim da vrši kontrolu obaveza koju određeni organi koji se pominju u ovom zakonu moraju da imaju upravo iz tog razloga. Ono što je pomenuto, a mislim da je na kraju krajeva vezano upravo za ovo, da istaknemo, to je da se u prethodnom članu 10, u stavu 7. napominje da Komisija treba da proceni, jer samo to i može, ne može da neke stvari utvrđuje, ono što joj je dato kao mogućnost, da su dokazi iz ovog člana 7. uverljivi. "Uverljivi", takođe malo neuobičajen izraz, ali nam daje, ili daje Komisiji, jednu vrstu obaveze i prava da, u skladu sa onim što dobija kao mandat od onih koji investiraju, radi kako treba. Dakle, da proceni da li postoji osnivački akt, društvo za upravljanje, kako on izgleda. Naravno, bitno je da znamo kako izgleda to što je osnivački akt i da li se zaista odnosi, makar u nekoj formi, na pravi način na ono na šta treba da se odnosi ovakvo društvo, odnosno investicioni fond. Takođe, pravila poslovanja društva za upravljanje, naravno da Komisija treba da proceni, makar to bilo opet forma, kakva su to pravila poslovanja, jer ti ljudi treba da raspolažu, u ime velikog broja, verovatno investitora, i sa velikom količinom para. Trebalo bi Komisija ipak da vidi koja su to pravila. Ipak je to nešto što je vrlo specifično. Takođe, pomenut je organizacioni dijagram društva za upravljanje. Opet se radi verovatno o formi. Ona može da bude menjana. Potpuno razumem, dolazim iz privrede, znam kako to otprilike može da se promeni, da li može da se poštuje ili ne, ali Komisija ipak u samom inicijativnom, inicijalnom početnom radu mora da vidi kako izgleda dijagram i da li može da pokaže ozbiljnost onoga čime treba da se bavi investicioni fond, odnosno da li ta dozvola sme da se da nekome ili ne. Takođe, dokaz, to je često puta pomenuto, o organizacionoj i tehničkoj osposobljenosti. Neće toga biti, gotovo sam uveren, priča o stolicama ili visini plafona, nadam se da su to bile neke napomene koje su više retoričke. Ne misli niko valjda da će time da se bavi, ali nešto od tih tehničkih osposobljenosti mora da bude prikazano kao dokaz, pre svega ozbiljnosti i spremnosti da se taj posao kontrole ili upravljanja investicionim fondom radi onako kako bi trebalo da se radi. Oni koji investiraju mogu da veruju da se to što se radi, radi zaista ozbiljno i u njihovu korist, ne na njihovu štetu. Takođe, spisak lica koja će obavljati poslove portfolio menadžera, ovlašćenog revizora, sve to ne mora da bude nešto što će da procenjuje Komisija, ali mislim da je zaista dobro da Komisija kroz ovaj zakon, kroz ovaj član 11. ima jednu vrstu obaveze da iznese svoj stav i da se malo ozbiljnije bavi procenom, odnosno određivanjem uslova da li neko može da se bavi ovako velikim i odgovornim poslom, kao što je vođenje i osnivanje investicionog fonda. Znam da nije donet zakon o otvaranju takvih dosijea. Znači, Komisija za hartije od vrednosti neće moći i nema takva ovlašćenja da ovim zakonom traži da joj se tako nešto stavi na uvid. Mislim da je u članu 11. stav 1. tačka 4) – "da se na osnovu dobijenih informacija može zaključiti da su lica koja poseduju kvalifikovano učešće podobna i pouzdana", to je u praksi neprimenljivo. Znači, mora neki od ovih uslova da bude ispunjen, ili će podatke da daje Ministarstvo unutrašnjih poslova ili BIA, ili će Komisija da osnuje svoj ogranak koji će da se bavi špijunažom o nekom poslovnom moralu, biznisu ili slično. Ako ispunite jedan od ova tri uslova, Komisija za hartije od vrednosti može da ispuni uslov predviđen u članu 11. stav 1. tačka 4). Drugačije nikako ne može ili će se jednostavno procena vršiti na osnovu toga da li je neko pripadao nekoj drugoj političkoj opciji ranije, kojoj političkoj opciji sada, koliko je političkih stranaka promenio, koliko je bio blizak ranijoj vlasti, a koliko sadašnjoj, jesu li u dobrim ili u lošim odnosima, itd. Sama odredba da Komisija prikuplja informacije, a nije predviđeno zakonom na koji način i od koga ih prikuplja, daje za pravo samoj Komisiji da vrši određene zloupotrebe, jer će u jednom trenutku možda reći – određene informacije nismo mogli da pribavimo, znali smo da tu nešto nije u redu, ali nismo mogli da ih pribavimo i zbog toga smo morali da damo saglasnost, odnosno dozvolu za rad, zato što nije zakonom predviđeno kako će te informacije da primaju. Verujem da će komisija za sprovođenje ovog zakona imati silne probleme, pogotovo kada su u pitanju neke definicije koje uopšte u praksi nisu primenljive i verujem da će često biti korišćeno da se komisija koja nije podobna i pouzdana, na taj način menja. Znači, niste uspeli da primenite odredbu iz člana 11. stav 1. tačka 4) i ne treba više da budete članovi Komisije. Zbog toga ćemo da predložimo Narodnoj skupštini, odnosno nadležnom skupštinskom telu, Zakon o hartijama od vrednosti je prošao, da vas zameni, a kako će da se sprovode ove odredbe to niko ne zna.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Evo, izlazimo iz člana 11, o kome smo dosta toga već rekli i ovaj amandman kolege Zlatana Jovanovića odnosi se na stav 4, gde se kaže – "stav 4. briše se". Pročitao bih stav 4. da biste mogli da vidite koliko je taj stav apsurdan. "Bliže uslove za određivanje kriterijuma podobnosti i pouzdanosti lica koja stiču kvalifikovano učešće, odnosno članova uprave i direktora društva za upravljanje, utvrđuje Komisija". Još jednom, i juče sam rekao, a to stoji i posle svega ovoga što smo čuli kada je u pitanju Zakon o investicionim fondovima, očigledno je da je Komisija za hartije od vrednosti svemoguća, kompletno finansijsko tržište mogli smo da prepustimo Komisiji za hartije od vrednosti, da se ne bavimo time ovde i da ne gubimo vreme i novac poreskih obveznika pokušavajući da popravimo nešto što je u startu izuzetno loše. Rekao bih da je obrazloženje koje je Vlada dostavila, a koje se uglavnom odnosi na to da je usklađeno sa direktivama Evropske unije koje se odnose na finansijska tržišta, poprilično šturo, često netačno, a činjenica je da su i same institucije Evropske unije poprilično nezadovoljne ovim predlogom zakona, i to ste mogli i u štampi da pročitate. Mnogi instituti koje je trebalo da sadrži ovaj predlog zakona o investicionim fondovima, pre svega o tržištu hartija od vrednosti, za koje postoji sistemski, osnovni zakon iz koga proističu ostali zakoni o kojima ćemo danas da raspravljamo, nisu usaglašeni sa voljom međunarodnih institucija i očigledno da je svet prepoznao da su ovi zakoni rađeni u interesu pojedinaca i pojedinih grupa, lobija na finansijskom tržištu. Da nije tako, danas bismo imali znatno bolju ponudu akcija na berzi, mogli bismo da računamo na firme velikih prvoklasnih preduzeća tipa Elektroprivrede Srbije, na akcije koje se odnose na "Mobtel". Vidim da "Mobtel" prodajete na tenderu, umesto da uz pomoć akcija postignemo što je moguće veću cenu i podstaknemo finansijsko tržište, jer prvoklasna akcija diže cenu ne samo velikih i jakih preduzeća, već i onih koji su sa nekim slabijim i lošijim finansijskim performansama, ali očigledno je da Vlada nema nameru da bilo šta uradi po tom pitanju, da dođemo do ozbiljnijeg zakona. Loši makroekonomski pokazatelji, pa i loš privredni ambijent, ne idu na ruku ovakvom zakonu, kada se uz to zakon donosi ovako nedorečen i nejasan, kada se nema namera da se sukcesivno popravlja zakon, da se krene od nekih normi koje su prilagođene mogućnostima finansijskog tržišta danas, sasvim je jasno da od ovakvog zakona nećemo moći da računamo na boljitak.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, narodni poslanik Zlatan Jovanović, u ime SRS, podneo je amandman u kome traži da se u članu 11. stav 4. briše. Da vidimo šta piše u tom stavu. "Bliže uslove za određivanje kriterijuma podobnosti i pouzdanosti lica koja stiču kvalifikovano učešće, odnosno članova uprave i direktora društva za upravljanje, utvrđuje Komisija". Obrazloženje koje je Zlatan Jovanović dao kaže: "Ova materija je već regulisana članom 12. Predloga zakona, pa samim tim nikakva podzakonska akta nisu potrebna." Obrazloženje Vlade za neprihvatanje ovog amandmana: "Kriterijumi podobnosti i pouzdanosti se detaljno uređuju podzakonskim aktom Komisije za hartije od vrednosti i u skladu sa direktivama Evropske unije koje regulišu ovu oblast". Znači, izgleda da je politika Vlade Republike Srbije da kada nešto treba da se odbije, odmah se pozivaju na direktive Evropske unije. Pokažite mi tu direktivu gde piše da Komisija za hartije od vrednosti podzakonskim aktom uređuje koja su lica podobna i pouzdana. Da li ona stvarno postoji? Pa i ako je takva, i da postoji, ne verujem da će Evropska unija imati išta protiv da nešto bude regulisano zakonom, a ne podzakonskim aktom. To je još veći standard, stroži, još bolje reguliše neku oblast. Sada, ako već imate iskustva iz zemalja Evropske unije, što to niste prepisali, pa stavili u zakon, a šta se kaže u članu 12. koji jedino može da bude osnov za primenu u radu Komisije. Dakle: "Na organe društva za upravljanje shodno se primenjuju odredbe zakona kojim se uređuju privredna društva, ukoliko ovim zakonom nije drukčije određeno. Za direktora i člana uprave društva za upravljanje može biti izabrano lice koje nije pravosnažno osuđivano za krivična dela protiv radnih odnosa, privrede, imovine, pravosuđa, javnog reda i pravnog saobraćaja, službene dužnosti, mita i korupcije, kao ni za krivična dela i privredne prestupe utvrđene zakonima kojima se uređuje tržište hartija od vrednosti, privatizacija, delatnost osiguranja, banaka i drugih finansijskih organizacija." Da li su to kriterijumi za utvrđivanje podobnosti i pouzdanosti jednog lica? Jesu. Kakav podzakonski akt, čemu podzakonski akt, da li može u podzakonskom aktu nešto da bude u suprotnosti sa članom 12. ovog zakona? Može. Koje je to bliže regulisano podzakonskim aktom? Sve moguće vrste krivičnih dela ste naveli, čak ste uveli i privredne prestupe. Znači, ne više ni krivično zakonodavstvo, već privredni prestup. Dakle, neko tamo, za privredni prestup 1992. ili 1993. godine, jer nije prijavio kompenzaciju koju ste ukinuli čim ste došli na vlast, neće moći da bude u ovakvom društvu. Neće moći da bude ni direktor, ništa, za najobičniji privredni prestup koji u suštini nikome nije prouzrokovao štetu niti je nekome pribavio imovinsku korist. Znači, sve moguće vrste, sva ograničenja koja ste mogli da izmislite, stavili ste. Šta će to da ostane Komisiji da podzakonskim aktom određuje kriterijume podobnosti, pouzdanost lica koja stiču kvalifikovano učešće, šta će to podzakonskim aktom da reguliše, hoće li da određuje broj cipela, visinu, težinu, ne znam šta je ostalo više. Da li će možda da određuje to na osnovu toga da li je bio ministar u Vladi Zorana Đinđića, Zorana Živkovića, Vojislava Koštunice, Mirka Marjanovića? Šta je to pouzdanost, jesu li to kriterijumi? Kakav će to da bude podzakonski akt, na šta će to da liči, jeste problem kada zakon napišete, a on je u proceduri već od 8. septembra 2005. godine. Zašto ga niste malo ozbiljnije uputili u javnu raspravu? Zašto niste, jer dobili biste sigurno primedbe i sugestije na ovakav zakon, mogli ste bar da razmislite. Ovako izađete u medije, napisali smo taj i taj zakon, on reguliše tu i tu oblast, rešićemo sve probleme, zakon je odličan, a verujem da neki stvarno misle da je odličan, ali kada počne da se češlja na sednici Skupštine, prvo u načelu, a onda u pojedinostima, pa onda na nadležnim odborima, vidi se da zakon nije više baš tako idealan i sprovodljiv. Kada se to dešava u Skupštini, sada jedno logično pitanje, šta će stvarno da se dešava u njegovoj primeni, jer tu je češljanje zakona još rigoroznije, tu se tek ulazi u ona sitna crevca, kako naš narod kaže, da se utvrdi šta u zakonu može da se primeni, a šta ne može. Vi ste već u članu 12. odredili kriterijume, tako da je u članu 11. ovaj poslednji stav potpuno nepotreban i zato predlažemo njegovo brisanje. Nemojte da u jednom zakonu, u članovima koji idu jedan za drugim pravite takav problem, da dajete Komisiji ovlašćenja koja joj ne pripadaju i koja su već regulisana zakonom, a ta komisija podzakonskim aktima treba da utvrdi nešto što već postoji u samom zakonu. Na takav način izbegava se da Narodna skupština treba da da saglasnost, a u stvari usvaja zakon i jednostavno će jedan organ državne uprave, na osnovu ovlašćenja koje prenosi Skupština izglasavanjem ovog zakona i neprihvatanjem ovakvih amandmana, da preuzme posao narodnih poslanika. Izgleda mi da to i jeste cilj ove izvršne vlasti. Znači, da Skupština Srbije bude samo glasačka mašina u službi Vlade Republike Srbije, Ministarstva finansija, ministra finansija Mlađana Dinkića, jer sve zakone koje on piše i koji su takvi, njemu daju za pravo da se može smatrati čovekom koji je iznad zakona, iznad Ustava, a to može da postigne u nekim zemljama koje su u anarhiji, ali u jednoj zemlji koja je republikanskog tipa, koja ima demokratski izabrane organe zakonodavne vlasti, to ne bi smelo da se desi. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 13. stav 2, posle reči "zakona" predlaže se da se briše ostali deo teksta. Član 13. se odnosi na davanje saglasnosti na izbor članova uprave i direktora društva za upravljanje i sasvim je jasno u prvom delu stava da Komisija donosi rešenja o davanju saglasnosti na izbor predloženih članova uprave i direktora društva za upravljanje, na osnovu dokaza da su ispunjeni uslovi utvrđeni u članu 12. ovog zakona. Ovaj član 12 je sasvim dovoljan, propisuje uslove koji su potrebni za ispunjenje tih uslova da bismo došli do saglasnosti na izbor članova uprave društva i ukoliko pogledamo član 12. videćete da veliki broj stavova definiše te uslove. Dakle, sasvim je nepotrebna dopuna koja glasi – "kada proceni da su predloženi članovi uprave i direktor podobni i pouzdani". Opet se vraćamo na problem odokativne procene moralnosti, podobnosti, menadžmenta i rukovodstva društva za upravljanje investicionih fondova. Činjenica je da, što se moralnosti i menadžmentnosti tiče, do toga se ne dolazi zakonskim regulativama, već često kontrolom rada društva za upravljanje, a često kontrolom rada investicionih fondova, i to je ono na čemu bi Komisija za hartije od vrednosti trebalo da insistira, a pitanje je da li je stručno i tehnički osposobljena da vrši sve ove kontrole, da donosi ova nedozvoljena podzakonska akta koja prate ovaj zakon. Ali, od toga kako se vrši kontrola zavisiće i rad samog menadžmenta, jer je činjenica da menadžment često koristi neznanje i neinformisanost predlagača, da zloupotrebljava samo društvo za upravljanje i da stiče enormno bogatstvo za taj menadžerski kadar. Česti su takvi primeri, kao i primeri da se pune njihovi računi u stranim bankama. Od toga kako će neki portfolio menadžer da proceni u koje hartije od vrednosti treba da uloži novac akcionara, zavisiće i performanse te firme. Za sve to moguće je tražiti i finansijsku protivuslugu od vlasnika i od većinskih akcionara neke firme. Takvih primera ima dosta u našem okruženju i na tome bi trebalo da insistira Komisija za hartije od vrednosti, da do toga ne dolazi. Neophodno je da imamo finansijsko tržište koje uživa poverenje svih građana, svih eventualnih investitora, a do moralnog, čestitog finansijskog tržišta ne dolazi se uz pomoć afera tipa "Knjaz Miloš", "C-market", eventualno kada je u pitanju i "Toza Marković", gde smo imali puno problema. Tu se urušava sama institucija, sama Komisija za hartije od vrednosti. Osnovni problem jeste u tome da se naglasi značaj kontrole i da Komisija za hartije od vrednosti, prilikom funkcionisanja društva za upravljanje, pre svega obrati pažnju na Nadzorni odbor. Nadzorni odbori su vrlo često u funkciji portparola menadžmenta preduzeća, ne brinu se o ulozima građana, već prećutkuju i previđaju očigledne nezakonitosti i eventualno, neefikasan utrošak sredstava ulagača u fondove. Prema tome, mislim da je sasvim nepotrebna dopuna u ovoj rečenici, što je gospodin Milovan Radovanović dobro primetio, i da je njegov amandman na mestu. Komisija za hartije od vrednosti mora mnogo ozbiljnije da se bavi kontrolom rada svih institucija koje prate finansijsko tržište, a ne da ovakvim nakaradnim institutima, dopunama koje se odnose na podobnost i pouzdanost, na neka diskreciona prava, omalovažava i finansijsko tržište i sam zakon.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno ne može da se objasni ovolika istrajnost predlagača, kada su u pitanju podobnost i pouzdanost, pa se u članu 13. kaže: "Komisija daje saglasnost na izbor predloženih članova uprave i direktora društva za upravljanje. Komisija donosi rešenje o davanju saglasnosti na izbor predloženih članova uprave i direktora društva za upravljanje na osnovu dokaza da su ispunjeni uslovi utvrđeni u članu 12. ovog zakona". Protiv ovog dela teksta podnosilac amandmana, narodni poslanik Milovan Radovanović, nema ništa. Onaj deo koji je predložio da se briše glasi - "i kada proceni da su predloženi članovi uprave i direktor podobni i pouzdani". Još jednom ću, zarad javnosti, da pročitam šta je sve članom 12. predviđeno i koji su to uslovi. "Za direktora i člana uprave društva za upravljanje može biti izabrano lice koje nije pravosnažno osuđivano za krivična dela protiv radnih odnosa, privrede, imovine, pravosuđa, javnog reda i pravnog saobraćaja, službene dužnosti, mita i korupcije, kao ni za krivična dela i privredne prestupe utvrđene zakonima kojima se uređuje tržište hartija od vrednosti, privatizacija, delatnost osiguranja, banaka i drugih finansijskih organizacija". Dalje kaže: "Direktor i član uprave društva za upravljanje ne može biti lice koje je: Još se kaže: "Direktor i članovi uprave društva za upravljanje moraju imati visoku školsku spremu, s tim da direktor i najmanje jedna polovina članova uprave moraju imati najmanje tri godine radnog iskustva stečenog u obavljanju poslova u vezi sa hartijama od vrednosti", pa se nabraja koji su sve to poslovi, da ne čitam ceo član 12. To su oni uslovi koji bi trebalo da budu sasvim dovoljni da neko dobije saglasnost od strane Komisije. Dalje, opet reč – "proceni" da su predloženi članovi uprave i direktor uprave podobni i pouzdani, Komisiji se sad daje za pravo da donese podzakonski akt i onda da procenjuje, a ne da utvrđuje, znači na osnovu svoje slobodne procene da utvrđuje da li je neko lice podobno i pouzdano za obavljanje jednog posla. Čak i u sledećem stavu se spominje kako može da se vrši ta procena, ali to ćemo kada bude bio na redu amandman narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić. Znači, u ovom slučaju Komisija preuzima dve vrste vlasti koje su Ustavom regulisane. Samom izradom podzakonskog akta preuzima nadležnosti iz zakonodavne vlasti, a to je Skupština Srbije, tako što će da izrađuje podzakonski akt, da izvršava ono što joj već po zakonu pripada, ali preuzima još jednu nadležnost – nadležnost sudske vlasti. Samo sud može, na osnovu procene, da donosi odluke, a procena je često kom svedoku će više da veruje. To mora da obrazloži u nekoj eventualnoj proceni. Šta će da procenjuje Komisija, to niko ne zna, jer podzakonskog akta nema, a zakonom je regulisano, čak i u članu 12, i to prilično strogo, da više ne znam šta u tom podzakonskom aktu može još da se nalazi, koje odredbe koje će još više da povećaju kriterijume da li neko može da obavlja taj posao ili ne. Obrazloženje je isto kao i na prethodni amandman, a ono otprilike glasi – da je u skladu sa Direktivama EU, podobnost i pouzdanost se rešavaju podzakonskim aktima Komisije za hartije od vrednosti. Prvo, ne verujem da EU ima baš takve direktive. Drugo, ne verujem da bi imali bilo šta protiv da mi naše standarde povećavamo, da budu stroži od samih direktiva EU, jer bismo time dokazali da smo u nekim stvarima ozbiljniji od njih, da smo dalje otišli od njih. Možda će oni sutra, na osnovu naših iskustava, da promene svoje direktive, jer ni njihove nisu Sveto pismo, oni to menjaju i prilagođavaju u zavisnosti od njihovih potreba i onoga što žele da ostvare. Jedini razlog neprihvatanja jeste nekakva Direktiva za koju, iskreno rečeno, ne verujem da postoji, a i ako postoji, takva kakva jeste, ne verujem da bi EU imala bilo šta protiv da neke stvari ne rešavamo podzakonskim aktima, nego samim zakonima. Ako se vratimo opet na član 11, da Komisija treba i da pribavlja informacije da li je neko lice pouzdano ili ne, dobijamo još jedan oblik koji joj dajemo, dali smo joj zakonodavnu vlast, sudsku vlast, sada joj dajemo i deo izvršne vlasti koji je regulisan drugim zakonima –Zakonom o Ministarstvu unutrašnjih poslova, zakonima koji regulišu obaveštajne službe itd. Znači, sve to dajemo Komisiji koja, u suštini, samo treba da sprovodi tri ili četiri zakona: Zakon o hartijama od vrednosti, o investicionim fondovima, preuzimanju akcionarskih društava i Zakon upravnom postupku. Možda sam neki zakon i zaboravio, ali to su u principu zakoni koji su bitni za funkcionisanje jedne države, ali ne toliko da bi Komisija imala ulogu i zakonodavne i sudske i izvršne vlasti.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Zoran Antić ima reč. Izvolite.
Hvala. Član 13. stav 3, narodni poslanik Gordana Pop-Lazić podnela je predlog da se taj stav 3. briše. Morao bih da pročitam ovaj stav, jer kada ga budem pročitao videćete koliko je besmislen i koliko je nepotreban u ovom predlogu zakona, i samo upotpunjava ovu priču koju poslanici SRS pokušavaju da dokažu poslednjih sat vremena, koliko je ovaj zakon nedorečen i neozbiljan. Znači, stav 3. glasi: "Kada odlučuje o davanju saglasnosti iz stava 1. ovog člana, Komisija može, ukoliko je to neophodno, zatražiti od predloženih članova uprave i direktora da lično dođu na intervju". Problematično je prvo kako to Komisija može da proceni šta je neophodno, za koga je to neophodno, a za koga nije. Ovde se radi o jednom pravnom subjektu. Taj pravni subjekt ima i neka svoja prava i sasvim je neprimereno da se pojedini članovi uprave saslušavaju ispred Komisije za hartije od vrednosti. Istina, Vlada je dala neko rešenje koje se odnosi na to da se ostavi mogućnost Komisiji da prikupi dodatne informacije putem direktnog razgovora sa predloženim članovima, a koje se odnosi na poslovnu reputaciju, profesionalno znanje i iskustvo. To je obrazloženje Vlade, ali je više nego očigledno da sve što je neophodno Komisiji za hartije od vrednosti da proceni nekog člana uprave može i te kako da se učini pismenim putem, da se dodatno zatraži informacija od svakog predloženog člana ponaosob. To ne bi bilo problematično i moguće je to raditi pismenim putem. Ostaje nam samo da se posle ovakve formulacije, posle ovakvog stava zapitamo šta je u stvari motiv ovog saslušanja, na osnovu kojih kriterijuma bi Komisija za hartije od vrednosti došla do boljeg zaključka, tačnije pravilnijeg zaključka u odnosu na pismenu mogućnost, izuzev ako se ne procenjuju neki lični kvaliteti člana uprave, da li je to njegova lepota, boja očiju, starost. Sve su to vrlo problematični stavovi u ovom zakonu i bitno utiču na jednakost i ravnopravnost svih građana Srbije. Ovakve odredbe, ovakve institute ili mogućnosti ne treba stavljati u zakonske projekte, treba se pre svega osloniti na stručnu osposobljenost članova uprave i to je jedina garancija da će društvo za upravljanje raditi na zakonit i legalan način.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč. Narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, obećao sam, znači dolazimo do amandmana narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić, koji je podnela u ime SRS. Odnosi se na član 13. stav 3. Predloga zakona. Pročitaću još jednom taj stav i obrazloženje Vlade: "Kada odlučuje o davanju saglasnosti iz stava 1. ovog člana, Komisija može, ukoliko je to neophodno, zatražiti od predloženih članova uprave i direktora da lično dođu na intervju". Obrazloženje Vlade, zašto se ovaj amandman odbija kaže: "U postupku davanja saglasnosti na izbor predloženih članova uprave i direktora društva za upravljanje neophodno je da Komisija za hartije od vrednosti adekvatno proceni predložene članove uprave i direktora. Nije reč o slobodnoj – diskrecionoj proceni Komisije, već o potrebi da se zbog značaja društava za upravljanje ostavi mogućnost Komisiji da prikupi dodatne informacije i putem direktnog razgovora sa predloženim članovima, a koje se odnose na poslovnu reputaciju, profesionalno znanje i iskustvo". E sad, dame i gospodo narodni poslanici, u svom prethodnom izlaganju naveo sam da smo dali Komisiji nadležnost zakonodavne vlasti, što znači da će izrađivati podzakonske akte koji imaju snagu zakona, kada su u primeni. Rekao sam da Komisija može da obavlja čak i posao koji je u nadležnosti Ministarstva unutrašnjih poslova, ovo je informativni razgovor sa jedne strane, a sa druge strane Komisija, kako to piše u ovom obrazloženju, može da se ponaša i kao sudska vlast. Meni sve ovo liči, moram to da kažem, na period jednopartijskog sistema, samo tada nije bila Komisija nego je bio Komitet, pa je on vršio procenu da li neko može da obavlja određenu delatnost ili ne. A koji su njegovi kriterijumi bili? Ne znam, verovatno kolege koje su moje godište i oni koji su stariji od mene to znaju, a ovi mlađi neka pročitaju malo knjige, posebno predsednika SRS, prof. dr Vojislava Šešelja, pa će videti koje su sve to kriterijume podrazumevali. E sad, Komisija vrši pribavljanje informacija i to – "putem direktnog razgovora", znači tu je već mešanje i u posao organa Ministarstva unutrašnjih poslova i u posao pravosudnih organa, "sa predloženim članovima, a koje se odnose na poslovnu reputaciju, profesionalno znanje i iskustvo". Znate šta, kad već nešto ovako napišete onda morate i da stanete iza toga, ako ste već pisali a niste razmislili. U tom direktnom razgovoru hoćete li kandidate da stavljate na detektor laži, poligraf ili kako se to već zove? On može da vam kaže šta god hoće, može da donese dokumentaciju – radio sam u toj i toj firmi u inostranstvu, ona se bavi poslovima brokera. Na kom mestu, nije ni važno, doneo je potvrdu, može da vam kaže šta god hoće. Radio je u nekom vremenskom periodu. Dalje, poslovnu reputaciju, pa hoće li neki kriminalac ili lopov da vam kaže da je lopov i kriminalac? Neće. "Profesionalno znanje i iskustvo". Pa profesionalno znanje i iskustvo se ne vidi iz razgovora, nego na osnovu priložene dokumentacije koju kandidat daje. Meni sve ovo liči, predlagač ovog zakona bi se možda i zamislio kada bi, recimo, u Zakonu o ministarstvima i Zakonu o Vladi Republike Srbije bilo regulisano da, pre nego što Narodna skupština da saglasnost na izbor predsednika Vlade, odnosno Skupštine Srbije, moraju svi kandidati sa predsednikom Vlade u kolonu jedan po jedan, pa kod Slobodana Vučetića u Ustavni sud da on proceni jesu li oni pouzdani i podobni da obavljaju posao ministara, predsednika Vlade itd. Ako vam je materija toliko bitna i toliko ulazite u sitnice, onda dajte da napišemo to i u Zakonu o Vladi. Hajde da stavimo i to, neka idu u Ustavni sud da dokažu da su sposobni, pouzdani, da su podobni da obavljaju posao predsednika Vlade i ministara u toj vladi, samo teško, računajući na to kakav vam je predsednik Ustavnog suda, kakav vam je Ustavni sud, da li tu bilo šta može da se proceni i uradi na osnovu Ustava Republike Srbije, zakona, morala itd, jer ova vlada još uvek nosi boljke petooktobarske revolucije. Još uvek vam neki kadrovi iz vremena Vlade Zorana Đinđića, Zorana Živkovića, vladaju ovom zemljom. Iz vremena kada Srbija nije imala čak ni Ustavni sud, kad niste mogli da tražite da li je Ustavna povelja u skladu sa Saveznim ili Republičkim ustavom, da li Republička skupština prekoračuje svoja ovlašćenja dajući saglasnost na Ustavnu povelju. Evo, za par dana imamo referendum u Crnoj Gori. Siguran sam da će mafijaš i kriminalac Milo Đukanović posle ovog referenduma da beži glavom bez obzira iz Crne Gore, a ne znam kako ćete vi da se ponašate kad ova vlada padne, pogotovo ne znam kako će da se ponašaju ti vaši kadrovi koji su na značajnim državnim funkcijama. Doduše, pokušavate da im produžite vek trajanja tako što u razne organe državne uprave imenujete ljude, odnosno predlažete zakone da će mandat trajati pet godina. Samo predsedniku Republike mandat traje pet godina. Sasvim je normalno da organi uprave imaju rok koliko ima onaj organ koji ih je postavljao ili predlagao. Narodnoj skupštini mandat je četiri godine, Vladi Republike Srbije u najboljem slučaju četiri godine i tu je kraj priče. Ovim i sličnim zakonima na određen način samo hoćete da, i kada padnete sa vlasti, još uvek preko određenih organa uprave sprovodite vlast. Nemojte se nadati da će vam to uspeti ukoliko SRS osvoji 126 i više poslanika, a kako vladate nama je sve lakše i lakše da na izborima dobijemo i više od 126 poslanika.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman Nemanje Šarovića na član 14. je izuzetno važan, jer pokazuje bitnu razliku između koncepta koji je predložen ovim zakonom i onoga što SRS očekuje od ovog zakona. Ona, pre svega, očekuje odgovornost svih učesnika na finansijskom tržištu i baš iz tog razloga pročitaću vam amandman koji je podneo Nemanja Šarović. Smatramo da tačka 3) u stavu 1. treba da se briše, a da tu problematiku treba da određuje poseban zakon. Što se tiče tačke 3), ceo član se odnosi na povlačenje saglasnosti za izbor članova uprave društva za upravljanje. "Komisija povlači saglasnost za izbor direktora, odnosno člana uprave društva za upravljanje, kada utvrdi da je", a pod tačkom 3) se kaže – "izvršio težu povredu odredaba ovog zakona, pravila poslovnog morala, savesnog poslovanja i pravila o upravljanju rizikom ili na drugi način teže ugrozio interese članova, odnosno akcionara investicionog fonda kojim upravlja to društvo za upravljanje". Mislim da je problematika odgovornosti investicionog savetnika i menadžmenta preduzeća od izuzetnog značaja da bi uopšte zaživeli investicioni fondovi i da je u samom zakonu toj problematici posvećeno jako malo prostora, što pokazuje nedorečenost ovog zakona naspram onih odredaba koje su poprilično opisne baš u ovom delu, gde bi trebalo da imamo mnogo jasniju regulativu kojom bi se ohrabrilo investiranje i onemogućile bilo kakve zloupotrebe koje se često javljaju, naročito na ovako nerazvijenim finansijskim tržištima, kao kod nas i u zemljama u okruženju. Kako bi ojačali poverenje u te investicione fondove, SRS predlaže da se posebnim zakonom, koji treba da proprati ovaj zakon o investicionim fondovima, reguliše obaveza prava i sankcioniše ponašanje investicionih savetnika, a i menadžmenta društva za upravljanje investicionim fondovima, jer je, kao što rekoh, savesno poslovanje izuzetno bitno, potpomaže razvoj finansijskog tržišta i podstiče poverenje građana, eventualnih investitora, kao i malih investitora, u finansijsko tržište. Nažalost, često se javlja situacija kod investicionih fondova, kada su u pitanju manji fondovi gde su troškovi poslovanja i provizije koju menadžment pojedinih fondova sebi prigrabi veće od dividende, od zarade tog fonda, da se to knjigovodstveno falsifikuje, prikazuje na drugačiji način i da čak, kroz nominalnu vrednost investicionih jedinica, može često da dođe do velike pljačke one imovine koju su građani uložili u same investicione fondove. Zbog toga je vrlo bitna savesnost u poslovanju ovih fondova i mislim da je, što se tiče ovog zakonskog projekta, jako loše odrađena. Najčešće se javljaju problemi kod međusobnog trgovanja investicionih fondova, gde oni između sebe trguju po cenama koje su više nego što su zvanično na finansijskom tržištu, na berzi, a i tarifnik po kome naplaćuju svoje usluge, tarifnik provizija, ukoliko je u dovoljnoj meri kontrolisano od Komisije za hartije od vrednosti, može bitno da ošteti sve ulagače u investicione fondove. Prema tome, razlog za ovakav zakon i te kako postoji. Ozbiljan problem za postojanje ovog zakona napravljen je propustom da se ovakav zakon ne predloži paralelno sa Zakonom o investicionim fondovima. Ceo ovaj zakonski projekat, i ovakav kakav je, može biti bitno iskompromitovan ponašanjem investicionih savetnika i menadžmenta.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, isto kao što se Komisiji daju široka ovlašćenja prilikom davanja saglasnosti za izbor direktora i članova uprave za društvo za upravljanje, tako joj se i u članu 14. daju široki uslovi i široka ovlašćenja da povuče tu svoju saglasnost, pa se kaže u članu 14 – "Komisija povlači saglasnost za izbor direktora, odnosno člana uprave društva za upravljanje kada utvrdi da je: 1) odluka doneta na osnovu neistinitih i netačnih podataka;(Neko je falsifikovao određenu dokumentaciju, dobio je saglasnost na osnovu lažno prikazanog stanja, na osnovu toga nemamo ništa protiv da izgubi saglasnost, odnosno dozvolu za rad.) 2) u međuvremenu prestao da ispunjava uslove iz člana 12. ovog zakona". (Uslovi su da nije pravosnažno osuđivan za krivična dela protiv radnih odnosa, privrede, imovine, pravosuđa, javnog reda, pravnog saobraćaja, službene dužnosti, mita i korupcije, kao ni za krivična dela i privredne prestupe utvrđene zakonima kojima se uređuju tržišta i hartije od vrednosti, privatizacija, osiguranje banaka i drugih finansijskih organizacija. To je sasvim dovoljno.) 3) izvršio težu povredu odredaba ovog zakona (a to već piše u članu 12. i u prethodnoj tački), pravila poslovnog morala, savesnog poslovanja i pravila o upravljanju rizikom ili na drugi način teže ugrozio interese članova, odnosno akcionara investicionog fonda kojim upravlja to društvo". Sada, negde je napisan zakon o poslovnom moralu? Da li ga negde ima? Da li je objavljen u nekom "Službenom glasniku"? Da li je napisana uredba o poslovnom moralu? Da li ima nje u nekom "Službenom glasniku"? To vam liči na onu odluku koju donose lokalne samouprave na osnovu konferencije stalnih gradova o tome kako funkcioneri lokalnih samouprava treba da se ponašaju. Takve gluposti. Osnovni moral ima mehanizama kako se od toga štiti i kako se insistira na tom poslovnom moralu. Vratićemo se kasnije. "Savesnog poslovanja"; a kakvo je to savesno poslovanje? Dolazi svaki dan na posao? Ne kasni na posao? Da ne odlazi ranije sa posla? Da radi prekovremeno? I "pravila o upravljanju rizikom"; a kojih pravila? Rizik u svakom poslu postoji. U svakom sklapanju ugovora, gde i jedna i druga strana imaju želju da ostvare dobit, pod određenim uslovima. A koji su to uslovi, da zaradi i jedna i druga strana. Pod određenim uslovima, kada dođe do poremećaja na tržištu i koja ne mogu da se očekuju i predvide, često nijedna strana ne zaradi i obe su na gubitku, ili zaradi jedna, a druga ne, itd. Koji je to poslovni rizik? Da li smatrate da je poslovni rizik ukoliko mediji stalno vrše pritisak na Narodnu banku Srbije da treba da se izvrši denominacija dinara, da treba dinar da se uskladi sa cenom u EU, da treba da se poveća vrednost evra. Guverner Narodne banke, ministar finansija izlaze u javnost i kažu: ne, od toga nema ništa, neće biti vršena denominacija, neće dinar da padne. Na osnovu toga čovek donosi odluku i svestan je poslovnog rizika, na osnovu saopštenja zvaničnih predstavnika vlasti. Ulazi u posao, zarad neke mutljavine, kako je ova vlada spremna da radi, a pogotovo kada je u pitanju skok i pad dinara, jednostavno dinar padne i izgube na tržištu. Hoće li taj direktor zbog toga da bude sankcionisan? Verujem da će Komisija da kaže: nije trebalo da slušaš ministra, ni guvernera, ti si čovek koji je stručan za to i moraš da predvidiš da će dinar da padne. Da li je to taj rizik koji bi trebalo direktor i član uprave da preuzmu na sebe? Dalje, "ili na drugi način teže ugrozio interese članova, odnosno akcionare investicionog fonda kojim upravlja to društvo za upravljanje". Sada, kako to se rešava? To je materija koja se rešava sama od sebe. Društvo za upravljanje živi od provizije i na osnovu vođenja određenih investicionih fondova, na osnovu toga živi. Ako je nepodobno, nepouzdano, nestručno, nekvalifikovano, zar mislite da će stvarno neko njima da da svoj novac i poveri im da upravljaju njime i da zarađuju? Neće niko. Hoće li vlasnici društva za upravljanje da drže nesposobnog direktora koji će da upravlja na određen način i njihovim novcem, odnosno da zarađuje za njih? Neće, oni će prvi da krenu na njega kroz mehanizme koji postoje i koji su regulisani zakonom o privrednim društvima. Vi samo dajete saglasnost na izbor direktora, a njihova međusobna odluka akcionara jeste hoće li direktora da postavljaju na skupštini ili će to da uradi upravni odbor, tj. da li će skupština da razrešava direktora ili neće. Vlasnici društva za upravljanje će svakako da intervenišu, jer oni su najviše na gubitku. Gube poslovnu reputaciju, gube zaradu. Tako je to na tržištu. Tržište na osnovu konkurencije reguliše ko je dobar, a ko nije. Ko je sposoban, a ko nije. Ko je poslovno moralan, a ko ne. Samo sebe reguliše. Na svakom tržištu, na tržištu hartija od vrednosti je borba za opstanak, borba je svakog dana. Sigurno je da niko neće da trpi nesposobne, moralno nepodobne, koji ne poštuju pravila poslovnog morala, savesnog poslovanja i pravilo upravljanja rizikom. Neće, sami vlasnici će to da raščiste sa njim. Neće mu ni dati priliku, neće stići do Komisije da to ona procenjuje. Rešiće to začas, za dva-tri minuta, i ne treba im više.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 17. Predloga zakona amandman je podneo kolega Vojislav Milajić. Ovaj amandman u potpunosti pokazuje nedorečenost ovog zakona. Činjenica je da su kroz član 17. dati uslovi i potpuno je razjašnjeno šta se podrazumeva i šta se uređuje pravilima poslovanja kod društva za upravljanje. Pobrojano je nekih devet uslova koje je potrebno ispuniti, a sasvim je nepotreban stav 2, na koji je amandman podneo moj kolega Vojislav Milajić i koji glasi da, nakon svega ovoga što sam već unapred rekao, bližu sadržinu pravila poslovanja uređuje Komisija. Znači, pored svih pravila koja su pobrojana u članu 17, Komisija za hartije od vrednosti daje sebi za pravo da eventualno kroz neka dodatna pravila potpunije uređuje pravila poslovanja. To se krši sa nekom elementarnom preduzetničkom logikom, jer odluka da se uđe u bilo kakav posao, pa i da formirate društvo za upravljanje, podrazumeva da morate da znate pravila poslovanja da biste ušli u taj poslovni rizik. Nepotrebno je ostavljati Komisiji diskreciona prava kojima može bitno da naruši prava pojedinih društava za upravljanje i da stvori nejednakost između tih društava. Prema tome, predlažem poslanicima da u danu za glasanje, u svakom slučaju, prihvate amandman mog kolege, jer je neophodno da dobijemo što jasniji i što precizniji zakon o investicionim fondovima.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, jedan deo u članu 17. reguliše pravilo poslovanja društva za upravljanje i šta se time uređuje. U stavu 2, opet se vraćamo, kaže se: "Bližu sadržinu pravila poslovanja uređuje Komisija". Taj deo teksta, stav 2, narodni poslanik Vojislav Milajić tražio je da se briše. Vlada, kao i sve ostale amandmane SRS, i prethodne, i ove o kojima će tek biti rasprave, odbija. Obrazloženje kaže: "Zakonom se propisuju osnovni kriterijumi koje treba da ispunjavaju pravila poslovanja, dok bližu sadržinu navedenih pravila propisuje Komisija. Pravila poslovanja društva za upravljanje predstavljaju osnovni dokument na kojima se bazira buduće poslovanje društava za upravljanje, pa stoga njihova detaljna sadržina mora biti predmet regulisanja podzakonskog akta Komisije". Ako stvarno smatrate da je to tako, ako to predstavlja osnovni dokument, kako kažete, onda je to ipak trebalo da bude regulisano zakonom, jer ako su to osnovna dokumenta, a zakoni jesu, osnovni zakon je Ustav i iz tog zakona proizilaze svi drugi zakoni, ne možete da očekujete da će neki osnovni dokument da proizađe iz podzakonskog akta. Dobar razlog postoji za to, podzakonski akt nije teško promeniti, a reč je o osnovnoj materiji kojom se nešto reguliše, bar ste vi to tako propisali. Da li to znači da će Komisija za hartije od vrednosti, od slučaja do slučaja, od potrebe do potrebe, da menja ta zakonska akta, pa čak i kako kažete – osnovna dokumenta na kojima se bazira buduće poslovanje društva za upravljanje. Da se vratimo na član 17. i pročitamo šta su to pravila poslovanja društva za upravljanje. "Pravilima poslovanja društva za upravljanje uređuju se: 1) poslovi koje obavlja društvo za upravljanje, uslovi i način njihovog obavljanja; (To je ono što je materija koja ulazi u interni propis samog društva za upravljanje i to može da se definiše u osnivačkom aktu, u unutrašnjim pravilima, a može i Statutom ukoliko je to nekome potrebno, ukoliko vlasnici društva za upravljanje smatraju da im je potreban Statut. Hoće li sada Komisija za hartije od vrednosti da određuje šta sve tamo mora da piše? Mislim da su to ipak unutrašnja prava samog vlasnika.) 2) međusobni odnosi društva za upravljanje i članova, odnosno akcionara investicionog fonda; (To bi već moglo da se nazove da je mešanje i u sam način sklapanja posla, jer je ovde ipak reč o jednom poslu. Društvo za upravljanje upravlja investicionim fondom ili nekim drugim fondom. Hoće li Komisija da ulazi u detalje njihovog međusobnog dogovora koji moraju da regulišu pismenim ugovorom? Mislim da Komisija ne bi trebalo da ima ta ovlašćenja da ulazi u pismene ugovore dva učesnika na tržištu hartija od vrednosti, fondova itd. Da li to znači da će Ministarstvo finansija, odnosno Poreska uprava svaki put da ulazi u bilo koji dužničko-poverilački odnos kada se sklapa ugovor o nekoj saradnji? Naravno da neće. Ostavite taj deo posla, to je posao iz interesa. I jedna i druga strana sasvim sigurno znaju i te kako dobro da se štite, pogotovo da štite svoje interese.) 3) način i uslovi pod kojima članovi uprave i zaposleni u društvu za upravljanje mogu ulagati svoja sredstva u investicione fondove kojima upravlja društvo za upravljanje; (Tu je već problematično i ova odredba ne bi trebalo da stoji u zakonu, jer je moguće ostvariti sukob interesa. Naravno da članovi uprave i zaposleni u društvu za upravljanje znaju kako koji investicioni fond kojim upravljaju stoji i naravno da znaju koliko mogu da zarade u tom poslu van osnovne delatnosti, a njihova osnovna delatnost jeste da upravljaju investicionim fondovima, a ne da ulažu u njih.) 4) administrativne i računovodstvene procedure; (Već imamo od istog predlagača Zakon o računovodstvu i reviziji. Komisija se već nalazi u Zakonu o računovodstvu i reviziji. To se reguliše tim zakonom. Potpuno je nejasno šta hoćete sa tim. Znači, da Komisija bliže određuje šta su to administrativne i računovodstvene procedure. To se reguliše Zakonom o računovodstvu i reviziji. Hoće li da se prepisuje Zakon ili će to bliže da urede Zakonom o računovodstvu i reviziji, bez obzira da li je ovaj izglasan ili ostaje stari na snazi i pretrpi neke izmene.) 5) kontrolne i sigurnosne mere za obradu podataka i njihovo čuvanje". Verujte da, kada su u pitanju poslovne banke, niste još odredili kakve su kontrolne i sigurnosne mere da štite novac ili hartije od vrednosti koje imaju u svom trezoru; (Pošto sada imamo elektronsko plaćanje preko interneta, opet to nije nekim podzakonskim aktom regulisano, naravno da banke same sebe štite, a ovde će društva za upravljanje sama sebe da štite bolje nego Komisija. Budite u to uvereni. To je jedan od uslova opstanka u tom poslu kojim se bave.) 6) sistem interne kontrole". Šta se tu podrazumeva? Interna kontrola jeste ona kontrola koju nadležno pravno ili fizičko lice, koji ima vlasnički ili upravljački deo, naredi zaposlenima kada će da se radi interna kontrola. Ako to već određuje Komisija za hartije od vrednosti, kao i uslove kako se to radi, onda to više nikako ne može da se nazove unutrašnja kontrola, već spoljna kontrola, jer je nameće jedan državni organ. Sada je samo pitanje, hoće li državni organ da poveruje toj kontroli radnika i samog lica koje se kontroliše, odnosno izveštaju, ili će da pošalje nekog nadležnog iz svog resora koji će da izvrši tu kontrolu. U svakom slučaju, ko god da vrši tu kontrolu, bilo nadležna inspekcija, zaposleni u tom pravnom licu, ako je naredio državni organ, nikako više ne može da bude unutrašnja kontrola.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Završavamo prepodnevni deo rasprave. Nastavak rada u 15,00 časova.
Dame i gospodo poslanici, nastavićemo rad, samo malo da sačekamo dok siđu i poslanici koji eventualno žele da učestvuju u radu. Moraću još malo da pozvonim, izvinite. Dame i gospodo, pre svega, još jednom dobar dan. Nastavljamo rad i odmah na početku da vas obavestim, prema članu 85. stav 1. i 4, danas ćemo raditi samo do završetka rasprave u pojedinostima tačke koja je upravo na dnevnom redu, dakle Predloga zakona o investicionim fondovima, a izuzetno, kao što sam juče najavio, dame i gospodo poslanici, nastavićemo u ponedeljak, u 10,00 časova, raspravom u pojedinostima 9. tačke dnevnog reda – Zakona o preuzimanju akcionarskih društava, koji je podnela Vlada Republike Srbije. U odnosu na to, rasporedite svoje vreme i organizujte svoje učešće u radu. Na član 21. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman se odnosi na član 21, a član 21. reguliše vođenje poslovnih knjiga i sastavljanje finansijskih izveštaja. Tim amandmanom sam nastojao da pojasnim prvi stav ovog zakona, odnosno da se iz tog prvog stava izbace podzakonska akta koje propisuje Komisija za hartije od vrednosti. Celo pre podne smo vodili raspravu o nadležnosti Komisije koja daje ovaj zakon i po mišljenju srpskih radikala, očigledno je da su ona prevelika. Dozvolite mi, ipak bih da pročitam ovaj stav, jer će vam biti sve jasnije. Znači: "Vođenje poslovnih knjiga i sastavljanje finansijskih izveštaja društva za upravljanje i investicionog fonda vrši se u skladu sa zakonom kojim se uređuje računovodstvo i revizija". Ovo je sasvim u redu, ali se u tom stavu dodaje – " i podzakonskim aktima Komisije". Pod tačkom 10. u ovoj sednici imamo Zakon o računovodstvu i reviziji i bilo je sasvim neprimereno da se, kada je već predlagač predložio i jedan i drugi zakon, a iovako je neprimereno paralelno zakonodavstvo, ne uvrsti u zakon, dakle, mislim na ovaj o računovodstvu i reviziji, eventualno obaveze društva za upravljanje u odnosu na računovodstvo i finansijski izveštaj. Prema tome, smatram da je na ovaj način stvoren nepotreban prostor za menjanje Zakona o računovodstvu i reviziji i da je bilo sasvim dovoljno da se ova materija kojom bi se uredilo društvo za upravljanje ubaci u Zakon o računovodstvu i reviziji, a očekujemo da će to biti u ponedeljak ili utorak. Želim da kažem da već imamo, nažalost, jednu agenciju, odnosno instituciju koja se potpuno otrgla kontroli državnih organa, a to je Agencija za privatizaciju i, kao član Odbora za privatizaciju, dosta dobro sam upućen u sve probleme. Činjenica je da je Agencija za privatizaciju, kao država u državi, svi građani Srbije svesni su pljački, otimačina, i svako preveliko ovlašćenje, bilo koje institucije, a ovde se radi o Komisiji za hartije o vrednosti, izaziva nelagodnost, ne samo kod mene, nego kod većine poslanika SRS. Smatram da je predlagač morao mnogo ozbiljnije da definiše položaj Komisije za hartije od vrednosti, ali očigledno da je tajkunski lobi koji vlada Srbijom, zahvaljujući Zakonu o privatizaciji i već spomenutoj Agenciji, stekao ogroman novac. Interesovanje za Komisiju za hartije od vrednosti i te kako je veliko, ubuduće ćemo imati priliku da Komisiju za hartije od vrednosti prepoznamo kroz tu prizmu Agencije za privatizaciju, jer će na isti način kako je Agencija za privatizaciju ostavila mnogobrojne građane bez akcija, radnih mesta, pljačkajući kapital radnika, malih akcionara, postupati i Komisija za hartije od vrednosti. Očigledan je interes da se Komisija za hartije od vrednosti osmisli kao institucija koja će imati ogromna diskreciona prava i od koje će zavisiti vlasnička struktura u svim preduzećima širom Srbije.
Još neko o amandmanu? Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo poslanici, u članu 21. stav 1, kaže se: "Vođenje poslovnih knjiga i sastavljanje finansijskih izveštaja društva za upravljanje i investicionog fonda vrši se u skladu sa zakonom kojim se uređuje računovodstvo i revizija". Znači, jedan zakon je u proceduri, obavljena je rasprava u načelu. Ali, u Predlogu zakona postoji taj osnovni Zakon o računovodstvu i reviziji koji je trenutno na snazi, tako da se postavlja pitanje šta je sa ovim tekstom koji je u ovom amandmanu, a koji je podneo narodni poslanik Zoran Antić, i traži se da se briše "i podzakonskim aktima Komisije". U samom Predlogu zakona, znači već se podrazumeva da će taj zakon biti usvojen, Komisija za hartije od vrednosti ima svoje određene nadležnosti i po Zakonu o računovodstvu i reviziji ona uređuje određenu materiju koja nije regulisana samim Zakonom o računovodstvu i reviziji. To je više onaj tehnički deo koji se tiče plana, radi usklađivanja našeg plana sa međunarodnim računovodstvenim standardima i slično. To je zbog toga. Međutim, Komisija u samom Predlogu zakona ne zadire u način obračuna i sastavljanja finansijskih izveštaja i u tome jeste problem. Znači, hoće li taj podzakonski akt biti u skladu sa zakonom kojim se uređuje računovodstvo i revizija ili neće. Da predlagač ima želju da ova oblast bude uređena u skladu sa Zakonom o računovodstvu i reviziji, to bi pisalo u samom Predlogu zakona. Ali, obaveza u pravljenju podzakonskih akata Komisije podrazumeva da će da bude u primeni Zakon o računovodstvu i reviziji ili da će možda podzakonski akti za vođenje posebnih knjiga društva za upravljanje biti u skladu sa Zakonom o računovodstvu i reviziji i da li će njihov način obračuna i sastavljanje finansijskih izveštaja biti i za ostala pravna lica koja sastavljaju finansijski izveštaj. Čak i Narodna banka samo u jednom delu traži da se sastavljaju finansijski izveštaji, a to su za banke i osiguravajuća društva, zbog specifičnosti njihovog vida poslovanja, najviše zbog toga što su rezerve, deponovana sredstva itd, prihodi koje ostvaruju. Međutim, ovde je reč o prihodima koji su isključivo iz uslužne delatnosti, a to je pružanje usluga, odnosno vođenje investicionih fondova. Ne vidim razlog zašto bi društva za upravljanje imala poseban način sastavljanja računovodstvenih i finansijskih izveštaja i zašto bi i to morala da određuje Komisija za hartije od vrednosti, pogotovo iz razloga što već imamo važeći Zakon o računovodstvu i reviziji, s jedne strane, a sa druge strane imamo zakon koji je u proceduri, za koji se skupštinska većina nada da će biti usvojen onako kako je predložen, uz one amandmane koje je predlagač zakona prihvatio. Komisiji ne treba ostaviti mogućnost da radi posao Narodne skupštine, a članovi Komisije da rade posao narodnih poslanika. Verujem da postoji volja kod narodnih poslanika da zadrže svoj integritet i da svoja ovlašćenja ne prenose na organe državne uprave, pogotovo i u ovakvim oblastima kao što je trgovina hartijama od vrednosti, jer na taj način i Skupština i poslanici gube svoj integritet, u stvari, čitav ovaj posao koji radimo polako počinje da gubi smisao.
Pošto je zvučalo uvredljivo, svakako ne gubi smisao, te moram da branim dostojanstvo Skupštine. Istovremeno, sve vas molim da branite sposobnost da kratko i efikasno, u interesu svih, onih koji predlažu amandmane i onih koji ih obrazlažu, obrazlažemo amandmane, jer znam da su svi predlagači za to sposobni. U svakom slučaju, to ne utiče na dnevni red danas, jer ćemo svakako raditi samo do završetka rasprave ove tačke u pojedinostima. Znate šta znači reč predsednika Skupštine sa ovog mesta. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 21. i sve ostale članove u kojima se pojavljuje reč "eksterna", amandman je podneo narodni poslanik Mita Avramov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, već duže vreme imamo jedan naziv u našem zakonodavstvu, a to je počelo sa usvajanjem Zakona o vrhovnoj državnoj revizorskoj instituciji i tu se prvi put spominje reč "eksterna kontrola", u ovom slučaju "eksterna revizija finansijskih izveštaja", tako da bi predlagači zakona, pogotovo kada je to Vlada Republike Srbije, trebalo da obrate pažnju. To možemo da oprostimo nekom narodnom poslaniku ili grupi narodnih poslanika, ali Vladi Republike Srbije ne. Znači, koristimo domaće reči u odgovarajućem padežu. Reč "eksterna" je reč stranog porekla, nije za sada zaživela u srpskom jeziku, kao što su mnoge druge reči. Ne treba u zakonima koje predlaže Vlada Republike Srbije da koristimo strane reči, pogotovo ne one koje još uvek nisu uspele da pronađu svoje mesto u našem jeziku. Ovim amandmanom, koji je podneo narodni poslanik Mita Avramov, traženo je da se reč "eksterna" zameni u odgovarajućem padežu rečju "spoljna", što u prevodu to i znači. Ne postoje pravi razlozi zašto predlagač zakona ovaj amandman nije prihvatio, jer bi se u nekom kasnijem zakonodavstvu i u drugim zakonodavnim aktivnostima na ovo obratila pažnja, čak i u onim zakonima koji su doneti sa ovakvim stranim rečima i stranim izrazima, došlo bi do kasnijih ispravki, da se u odgovarajućem padežu stavi odgovarajuća reč koja je našeg porekla, znači iz srpskog jezika.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Moj kolega Igor Bečić podneo je amandman na član 25. Predloga zakona o investicionim fondovima i predlaže da se u stavu 3. u tačkama 1), 2), 3) i 5) reč "nacrt" zameni rečju "predlog". Malopre je o ovome govorio gospodin Arsić. Smatram da bi kod ovih termina koji se koriste u zakonima trebalo mnogo češće da se vodi računa o srpskom jeziku i da se koriste termini koji su prikladniji za ovu materiju koju tretira član 25, a to je dozvola za investicione fondove. Smatram da je predlog koji je dao moj kolega Igor Bečić znatno bolji i da je sasvim logično da umesto reči "nacrt" imamo reč "predlog", pa vas molim da u danu za glasanje o tome povedete računa. Ovo je samo tehnička korekcija ovog zakona i mislim da bi pomogla da sam zakon bude jasniji.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvinjavam se, sigurno ne sa istom argumentacijom, pošto su obe reči srpske.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 25. Predloga zakona je traženo da se u tačkama 1), 2), 3) i 5) reč "nacrt" zameni rečju "predlog". Obrazloženje Vlade je sledeće: "Amandman se ne prihvata. Radi se o neprihvatljivoj pravnotehničkoj redakciji. Termin "nacrt", koji se koristi u Predlogu zakona se uobičajeno koristi u praksi izrade akata pravnih lica i sasvim je adekvatan ovoj oblasti". Slažem se u jednom delu. Akt je u izradi dok ga radi pravno lice. Ako se akt dostavlja Komisiji, onda to više nije nacrt, onda je to predlog. Vlada Republike Srbije, odnosno ministarstvo ima nacrt zakona. Može da ga stavi na javnu raspravu, ali ga nije još uvek nikome predložila. Onog časa kada uđe u proceduru za dobijanje saglasnosti, onda postaje predlog. Ne vidim razlog da se ovakav amandman ne prihvati, jer u samom obrazloženju lepo piše: "Radi se o neprihvatljivoj pravnotehničkoj redakciji. Termin "nacrt", koji se koristi u Predlogu zakona...". Znači, zakon je u proceduri, postao je predlog. Nacrt prospekta osnivačkog akta, ugovor koji se podnosi Komisiji više nije nacrt, on je tamo radi dobijanja saglasnosti. Postaje predlog. Znači, nije uobičajeno da neki organ daje saglasnost na nacrt, zašto bi mu uopšte bila potrebna saglasnost, to je nacrt, nešto što će možda da trpi izmene neke procedure, znači nešto što nije konačno. Isključiva volja od onoga koji radi taj nacrt jeste da li će da prihvati neke sugestije ili ne. Ali, ako se traži dobijanje saglasnosti, a ovde još piše – "zahtev za izdavanje dozvole za organizovanje otvorenog, odnosno osnivanje zatvorenog fonda. Komisija donosi rešenje po zahtevu iz stava 1. ovog člana u roku od 30 dana od dana podnošenja zahteva". Uz zahtev za izdavanje dozvole iz stava 1. ne ide nacrt, jer se ne može na osnovu nacrta izdati dozvola, nego na osnovu predloga. Predlog može da bude odbijen ili prihvaćen, a nacrt je nešto što neko radi u svojoj kancelariji za sebe, dok ne iznese i ne uputi zvaničnom organu. Onog časa kada završi kod zvaničnog organa, to je predlog.
Hvala, gospodine Arsiću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo poslanik Tihomir Đuričić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Antiću. Narodni poslanik Zoran Antić ima reč. Izvolite.
"Član 26. briše se", predlog je mog kolege Tihomira Đuričića. Ovim članom predlaže se da se Komisiji za hartije od vrednosti daju neka diskreciona prava da ona procenjuje ciljeve, veličinu investicionih fondova i kaže se – "i druge bitne karakteristike investicionog fonda". Na osnovu te procene, Komisija za hartije od vrednosti daje sebi za pravo da daje dozvolu, da proceni mogućnost investicionih fondova, a prethodni član 25. u potpunosti je definisao šta je potrebno da biste dobili dozvolu za investicione fondove. Tako da ovaj predlog mog kolege, da se član 26. briše, u potpunosti stoji, jer se ovde navode neke karakteristike investicionih fondova koje se procenjuju od strane Komisije koje ne stoje i bukvalno predstavljaju pitanje Komisije za hartije od vrednosti za rad finansijskih, odnosno investicionih fondova. Uz to Komisija za hartije od vrednosti procenjuje visinu osnovnog kapitala društva za upravljanje i procenjuje moguću održivost upravljanja investicionim fondom. Znači, ona isto tako zahteva da portfolio-menadžeri koji upravljaju investicionim fondovima poseduju dozvolu, to se samo po sebi i podrazumeva, i da se na adekvatan način bitno štite interesi članova, odnosno akcionari investicionog fonda. U ovoj trećoj tački ponajbolje možemo da vidimo da i sam zakonodavac na neki način priznaje dugovečnost ovog zakona, da Komisija za hartije od vrednosti štiti interese članova investicionog fonda. To je ono o čemu ceo dan govorimo i pokušavamo da ubedimo predstavnike predlagača, da su prevelika i preširoka prava Komisije za hartije od vrednosti, kada je ona dala sebi za pravo da štiti interese članova, umesto da to radi zakon jasnim i definisanim normama, na osnovu kojih neće biti zloupotrebe tih interesa. U svakom slučaju, pozivam vas da još jedanput, poštovane kolege, razmislite o ovom članu. Mislim da amandman stoji, i te kako stoji i da su ove norme date u članu 26. u potpunosti nepotrebne.
Hvala vam, gospodine Antiću. O istom amandmanu, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, član 26. je, na određen način, opet u suprotnosti sa samim zakonom. Čak da stvar bude još malo tragičnija, u suprotnosti je i sa članom 25. Predloga zakona o investicionim fondovima. Članom 26. – "Komisija izdaje dozvolu iz člana 25. ovog zakona kada, uzimajući u obzir predložene investicione ciljeve, veličinu i druge bitne karakteristike investicionog fonda, proceni..." Opet reč: "proceni". Malopre smo pričali o tome da direktor društva za upravljanje može da odgovara ukoliko nije dobro procenio rizik u koji nekom svojom aktivnošću može da stavi određeni investicioni fond. Znači, i Komisija, kada procenjuje, prihvata deo tog rizika na sebe. Veoma zanimljivo. Znači, Komisija kao organ uprave, nezavisan, koji se stara o sprovođenju jednog zakona, ne može da procenjuje nešto što nije tema zakona. Komisija može samo da utvrdi da li su uslovi iz člana 25. Zakona ispunjeni i na osnovu ispunjenosti uslova da izda dozvolu za rad, odnosno da odbije zahtev. Tako da u članu 26. treba samo da piše – Komisija izdaje dozvolu iz člana 25. ovog zakona kada utvrdi da su ispunjeni uslovi iz člana 25, a ne kada proceni da visina osnovnog kapitala društva za upravljanje omogućava održavanje upravljanja investicionim fondovima. Na osnovu kojih kriterijuma? Tu ne možete da koristite kriterijume koji važe u zemljama EU ili u zemljama koje već duže vreme imaju razvijeno tržište hartija od vrednosti. Te procene su nerealne, naši fondovi još uvek nisu toliko razvijeni, čak i ovi državni fondovi nisu toliko razvijeni. Pa evo, čak i Fond zdravstvene zaštite mora da se dopunjuje iz budžeta Republike Srbije. Onda očekujete da će Komisija, na osnovu nekih iskustava koja važe u zemljama u okruženju i zemljama koje imaju i razvijeno tržište hartija od vrednosti, pravilno da procenjuje. Nemojte da stavljate Komisiju u neprijatan položaj. Komisija može, znači, ako joj se ostavi mogućnost da procenjuje, da donosi pogrešne procene, a onda neko ima pravo i da postavi pitanje odgovornosti za rad te komisije. Jednostavno, njihov odgovor može da bude – nismo bili u mogućnosti da donesemo pravilnu procenu. Isto, ukoliko neko pretrpi štetu odbijanjem dozvole, kriva je Komisija, a ukoliko nije mogao da osnuje fond, nije mogao da napravi određen prihod i on trpi štetu. To je deo rizika svih onih koji žele da učestvuju na tržištu hartijama od vrednosti, da investiraju u fondove, toga moramo da budemo svesni. Jedino što posao Komisije treba da bude jeste da zaštiti tržište hartija od vrednosti i fondove od zloupotreba i špekulacija. To je posao Komisije, da se stara da svi učesnici imaju ravnopravan tretman pred zakonom i na samom tržištu. Ovako stavljamo Komisiju da ona bude ta koja će "da vedri i da oblači", ali ne na osnovu zakona, već na osnovu njihovih diskrecionih prava. E pa, Komisija nema prava na ta diskreciona ovlašćenja. Ona se stara o sprovođenju zakona, stara se da svi učesnici budu potpuno ravnopravni, da neko ne zloupotrebi zakon, svoje ovlašćenje ili položaj. O tome se stara Komisija. Znači, ispunjavanjem uslova iz člana 25. dobija se saglasnost Komisije, a ne na osnovu njihovih slobodnih procena. Ljudi, gde će to da nas odvede? Može da se desi da Komisija danas jedan zahtev odbije, sutradan ili posle nekoliko dana potpuno identičan zahtev prihvati. Onda ona strana koja ujedno ima pravo da se žali, ali to pravo niste ostavili u zakonu, u Predlogu zakona upravna akta koja donosi Komisija su konačna, eventualno ako može da se pokrene upravni spor pred nadležnim sudom, ali to već samim tim demotiviše eventualne akcionare da uopšte pristupe takvom fondu. Zato, smatram da ovaj član 26. treba izbrisati, a nadležni skupštinski odbor može začas da izvrši preformulaciju da ovim amandmanom Komisija izdaje dozvolu kada se utvrde odredbe člana 25. ovog zakona.
Još neko? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jedan izuzetno bitan amandman, bitan iz pozicije SRS, jer SRS smatra da domaći investicioni fondovi treba da se koriste pre svega za pomoć domaćoj privredi, domaćeg finansijskog tržišta. Članom 29. date su široke mogućnosti investiranja koje podrazumevaju da se te mogućnosti šire i van granica naše zemlje i amandmanom gospodina Blažića predlaže se da se ove mogućnosti koje se odnose na investiranje van granica naše zemlje eliminišu iz ovog zakona. U prvom stavu dato je 18 mogućnosti za investiranje – od dužničke hartije od vrednosti, preko akcija, pa do nepokretnosti. Predlažemo da se u stavu 1. tačke 4), 8), 9), 11), 13) i 15) izbrišu iz ovog teksta zakona. Pročitao bih jednu ili dve da biste mogli da prepoznate o čemu se radi. Pod tačkom 4) predlaže se da novac koji se prikuplja od građana Srbije kroz investicione fondove može da se uloži u dužničke hartije od vrednosti koje izdaju države članice EU, OECD-a, odnosno susedne države, kojima se trguje na organizovanom tržištu u tim zemljama. Ili, recimo u tački 8) – "Hartije od vrednosti koje izdaju pravna lica sa sedištem u državama članicama EU, OECD-a, odnosno susednim državama, kojima se trguje na organizovanim tržištima u tim zemljama". Očigledno je da danas naša privreda i te kako kuburi sa novcem, da je i te kako nelikvidna, da skupim bankarskim kreditima nadoknađuje nedostatak sopstvenih obrtnih sredstava i ovaj zakon o investicionim fondovima je imao za cilj da razvije finansijsko tržište i da se preko finansijskog tržišta, preko primarne trgovine prirodno snabde izuzetno povoljnim, jeftinim sredstvima i omogući da izađemo iz ove bede i siromaštva koja nas svakodnevno pritiska, pritiska sve građane Srbije i sasvim je nelogično i neprimereno da je u tekstu Zakona data mogućnost za domaće fondove da investiraju van granica naše zemlje. I ovako imamo veliki problem sa likvidnošću našeg tržišta. Ono je poprilično nelikvidno. Da smo kroz novi Zakon o tržištu hartija od vrednosti dozvolili vanberzansko trgovanje, na tom vanberzanskom trgovanju moći će sami vlasnici akcija da izlaze i nude svoje akcije. Znači, povećaće se ponuda akcija, a ukoliko se na neki način ponudom kapitala, makar kroz investicione fondove, gde se parira toj ponudi akcija, imaćemo još nelikvidnije tržište nego što ga imamo danas. Prema tome, više je nego očigledno da ove tačke nisu smele da se nađu u članu Zakona koji predlažemo za brisanje. Rekao bih da srpskoj privredi i te kako fale investicije, strane investicije. Ništa novo neću da kažem, ukoliko ne ponovim da stručna javnost procenjuje da nam je godišnje potrebno nekih 2-2,5 milijarde evra ulaganja u našu privredu da bismo sačuvali onaj privredni rast koji smo imali u ove prethodne dve godine, da bismo izbegli dužničku krizu koja nam stoji za vratom. Prema tome, očigledno je da ovakva rešenja koja ne idu u korist naše privrede, ne mogu biti podržana od strane poslanika SRS i siguran sam da svi poslanici SRS neće glasati, a nadam se da do dana za glasanje možda i poslanici iz drugih poslaničkih grupa preispitaju svoje stavove, jer je ovo što je dato u ovom amandmanu i te kako potrebno.
Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo poslanici, čini se da je želja predlagača bila, barem u obrazloženju se pričalo, da se usvajanjem ovih zakona stvaraju uslovi da građani koji imaju slobodna finansijska sredstva mogu da investiraju, umesto da danas drže na štednji novac kod banaka uz određen poslovni rizik, ali i uz mogućnost da zaradi više nego što bi to dobio od kamate koje im daju te iste poslovne banke. Da kažemo da je to, barem naizgled, lepa želja. Međutim, s druge strane, taj novac koji već imaju naši građani ipak treba da se uloži u domaću infrastrukturu privrede. Znam želje predlagača, a to je da se ispune direktive EU, ali naša privreda je još uvek daleko od toga da ispunjava njihove standarde. Samim donošenjem zakona, kojim se reguliše trgovina hartijama od vrednosti, ne rešava se problem pristupanja EU. Naša privreda, barem u nekom manjem delu, mora da bude kompatibilna sa njihovom. To ne može bez kapitala. Ili će naša pravna lica da se zadužuju kod domaćih banaka pod izuzetno nepovoljnim uslovima, ili će to raditi sa stranim bankama koje nemaju svoja sedišta ili će država to morati da radi umesto njih. Prihvatanjem ovog amandmana obezbedilo bi se da i jedna i druga strana i one koje imaju novca i žele da ulažu da bi zaradili nešto i druga strana koju predstavlja privreda, koja takođe ima hroničan nedostatak obrtnih sredstava, sredstava za investicije, za osavremenjivanje, za nabavku novih proizvodnih pogona za proširenje svoje delatnosti. Znači, to je ono što našoj domaćoj privredi nedostaje. Kada bi se ovaj novac uložio isključivo u domaću privredu, mogućnost za brži razvoj privrede bi bila daleko veća. Ne samo mogućnost, nego bi to i u narednih par godina dalo određene rezultate i ne bi samo privreda kao privreda u tome imala uspeha. Sa proširenjem pogona proizvodnje, proizvodnog programa, uvek se otvaraju nova radna mesta, gde se zapošljava nova radna snaga. Što više radnika radi, što je novostvorena vrednost veća, država od toga ima koristi, prvo u onom delu koji se odnosi na fondove zdravstvene zaštite, PIO, itd, manje će biti učešće budžeta Republike Srbije. Sam budžet će bolje da se puni, gde ostavlja državi prostora za njene investicije, jer će više radnika da radi i više ljudi da prima platu i da troši da bi živelo. Ne treba taj kapital od tri ili četiri milijarde evra, koliko se procenjuje da imamo, da ulažemo u strane firme. One su već dovoljno bogate. Neće puno ljudi imati od toga neku veliku korist, a mislim na građane i na ove male akcionare. Sigurno će im biti veća korist ako ulažu u domaću privredu, pa neko od njihovih članova porodice nađe posao u toj istoj domaćoj privredi i prima platu. Jedino na takav način, a u početku nismo i moramo da budemo svesni, ne možemo da ispunimo sve uslove koje EU stavi pred nas. Ako ne možemo, onda hajde bar da to radimo korak po korak i da ne pravimo štetu svojoj domaćoj privredi, jer jedino sa njom, pod uslovom da bude razvijena da može da se nosi sa konkurencijom stranog porekla, bar na domaćem tržištu, možemo uopšte da maštamo o EU. Ako našu privredu guramo u prvi plan, čak i samo članstvo u EU, ništa nam to ne znači, nećemo imati fabrike i nećemo imati pogone. Imaćemo samo firme koje će da eksploatišu naša prirodna rudna bogatstva i kome se posreći da radi tu, a neće to biti veliki broj verujte, jedino će oni da obezbede sredstva za život, a čak ni oni neće moći da primaju enormno velike plate. Setite se u "Sartidu", kažu da su plate redovne, radi se puno, ali su još uvek male.
Hvala. Da li se još neko javlja o istom amandmanu? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Antić.
Hvala, gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, Stefan Zankov, naš kolega, predložio je amandman na član 30. i njegov cilj bio je da se izvrši što je moguće veća disperzija rizika kada je u pitanju ulaganje kapitala investicionih fondova. Sa ovom disperzijom rizika došli bismo u situaciju da investicioni fondovi posluju znatno sigurnije da bi se izbegli rizici ulaganja i to je ono što je u prirodi svakog investicionog fonda, s obzirom na nizak nivo edukovanosti naših građana i na činjenicu da imamo izuzetno plitko tržište, da je ponuda hartija od vrednosti izuzetno slaba na našem tržištu, što nas svrstava u robno tržište, finansijsko tržište, tržište hartija od vrednosti. Mislim da je amandman sasvim u redu, stav 1. tačka 2) se odnosi na ulaganje u novčane depozite banaka. Stefan Zankov, naš kolega, kao što rekoh, predlaže da se tu sa 20% imovine investicionih fondova spusti na 10%. Predlog je da se mnogo više sredstava odvoji za privredu, da privreda direktno ima sredstva na raspolaganju i da se ne ide preko banaka. Ulaganje u novčane depozite banaka znači, u svakom slučaju, jedno neefikasno iskorišćenje novčanih potencijala, jer se kroz obavezne rezerve bitno utiče na visinu kamatnih stopa kod banaka. Već imamo situaciju da su kamate za privredu nepodnošljive. To bitno utiče na poslovanje privrede i na efikasnost same privrede. Kao što imamo prilike svi, a pre svega građani Srbije, da vidimo, odražava se na kompletnu privredu, a pre svega na sve manji i manji broj radnih mesta. Uz ove predloge, treba naglasiti da su investicioni fondovi sami po sebi izuzetno jaki igrači na finansijskom tržištu, da preveliki upliv njihovog kapitala pojedinim privrednim subjektima može da bude i štetan. Prilikom povlačenja tih investicionih fondova, a pre svega mislim na strane investicione fondove, možemo očekivati ozbiljne probleme za ona privredna društva, one privredne subjekte iz kojih se povlači veliki kapital. S obzirom na to, smatram da je amandman i te kako prihvatljiv i da je amandman sa ciljem da se pomogne privredi Srbije, a da se bankarski sektor učini manje atraktivnim.
Hvala, gospodine Antiću. Da li se još neko javlja o istom amandmanu? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom koji je Dragan Živkov podneo u ime SRS, traženo je da se u članu 40. stav 3. briše. Reč je o oglašavanju upoređivanjem, jer je dozvoljeno samo ukoliko je konkretno, objektivno, istinito i potpuno. U obrazloženju Vlade na član 40. kaže se: "Oglašavanje investicionog fonda je precizno regulisano i kontrolisano, tako da potencijalnim ulagačima obezbeđuje objektivne podatke o fondu. Takođe je od velikog značaja da postupak oglašavanja fondova bude pod monitoringom Komisije, a radi sprečavanja mogućih manipulacija i širenja neistinitih informacija". Da li ima nešto što sprečava Komisiju da u stavu 3. obavlja svoj posao? Traženo je da se briše oglašavanje upoređivanjem. Da li znate kako to izgleda? Kao kada bi banke upoređivale jedna drugu, koja ima povoljnije uslove za davanje kredita ili koja banka ima povoljnije uslove da se oroči novac na štednju kod nje. To je upoređivanje. U kom investicionom fondu ćete više novca da zaradite? Da li je to objektivno? Teško da jeste, čak i Komisija koja se stara o tome, teško da može da zadrži objektivnost, jer tu počinje da dolazi do posledica koje ne mogu da se kontrolišu, ili ćete taj fond morati da zatvorite ili ćete morati da zažmurite. Pogotovo građani imaju loše iskustvo sa takvim vrstama oglašavanja. Znači, kada se ide u oglašavanje, neka ono bude i neka priča o svojim prednostima. Naravno, na istinit i objektivan način, a ne da se upoređuje sa drugim fondovima, drugim načinima ulaganja, jer samim timto može da bude kratkoročno i da su u pravu na neke duge staze. Pitanje je jesu li u pravu i ima više načina da se odredbe u ovom zakonu i pored toga što Komisija treba da se stara i 'ajde da pretpostavimo da će taj posao da radi savesno, doći će do posledica koje će da se otimaju kontroli. Vidite i sami da danas onaj ko ima novca može ne samo da propagira jednu politiku, nego može čak da utiče i na to kako nam izgleda kultura, samo zbog toga što je u stanju da plati određenu TV emisiju, bilbord ili da otkupi pravo na uređivanje neke emisije. Kontrolišu nam kulturu, ne samo da je kontrolišu nego počinju i da je kvare, samo zato što imaju novca. Ta gospoda koja imaju novca, barem bi u jednom delu bila onemogućena da stiču još više novca na vrlo neprincipijelan i nemoralan način.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, problematika o kojoj sam malopre govorio odnosi se na disperziju finansijskih sredstava kojima raspolaže investicioni fond, odnosi se član 43. i to je nastavak zalaganja SRS. Predlagač je smatrao da je ovaj član nepotreban, s obzirom da smo već dali predlog amandmana kojim se ide na širu disperziju kapitala kojim raspolažu investicioni fondovi. Znači, ovde je možda problematična i sama činjenica da se u ovom članu dozvoljava da otvoreni fond može sticati više od 20% vlasničkog učešća, odnosno akcija sa pravom glasa jednog izdavaoca, što je previsoko po mišljenju SRS i zbog toga, s obzirom da bi eventualnim prihvatanjem amandmana koje je SRS dala na član 29, ovaj član bi bio nepotreban. Predlagač, gospodin Milorad Krstin predložio je da se ovaj član briše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, u članu 56. reguliše se koliko se čuva imovina otvorenog fonda od njegovog raspuštanja. U Predlogu zakona stoji da Kastodi banka najmanje pet godina od raspuštanja otvorenog fonda čuva poslovne knjige i dokumentaciju otvorenog fonda, u skladu sa propisima kojima se uređuje arhivska građa. Vlada, kao predlagač, ovaj amandman je odbila uz obrazloženje: "Predloženi rok za čuvanje poslovnih knjiga i dokumentacije otvorenog fonda je dovoljan s obzirom na poslove koje obavlja Kastodi banka". Pretpostavljam da je u izradi ovog zakona učestvovalo Ministarstvo finansija, kao i u izradi Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. U Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji piše da se poslovna dokumentacija čuva najmanje deset godina. To je ministarstvo odredilo za pravna lica. Znači, preduzeće koje posluje mora svoju dokumentaciju da čuva najmanje 10 godina. Zašto takvi uslovi ne važe i za fondove? I tu se stiče određen profit i na taj profit se plaća porez. Međutim, banka koja vodi fond nije dužna da čuva tu dokumentaciju. Na osnovu čega će, ako se u nekom kasnijem periodu utvrdi da je došlo do nepravilnosti u poslovanju fonda, u obračunu poreza itd, a imamo i zakon koji to reguliše, nadležan poreski organ da izvrši kontrolu, odnosno gde? U istorijskom arhivu? Predlagač, odnosno Vlada, barem bi trebalo da paze da one zakonske predloge koje sami daju, da se staraju o tome da budu kompatibilni jedan sa drugim. U članu 56. imamo odredbe koliko se dokumentacija mora čuvati. U Zakonu o investicionim fondovima i u Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji stoji koliko se dokumentacija vremenski mora čuvati. Koji će zakon da bude u primeni? Kada je u pitanju Komisija za hartije od vrednosti, onda će verovatno da bude Zakon o investicionim fondovima, a kada je u pitanju poreska policija, onda će da bude Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Zar sve to nije moglo da bude u skladu sa jednim zakonom ili dva zakona da budu potpuno kompatibilna? Da kažem da se napravila greška prilikom pisanja zakona, dešava se. Ko ne radi taj ne greši, ali ako vam već narodni poslanici ukazuju na mesto gde ste pogrešili, zašto se onda tvrdoglavo držite svog rešenja, iako vidite da niste u pravu. Ili možda odgovor treba potražiti u tome da je podnosilac ovog amandmana narodni poslanik SRS, pa je iz tih razloga ovaj amandman odbijen. Imajući u vidu iskustvo da smo često podnosili amandmane na vaše osnovne zakone, da ste te amandmane odbijali, a onda smo posle nekoliko meseci imali izmene i dopune tih zakona, gde su baš bili sadržani amandmani narodnih poslanika SRS, s tom razlikom da su bile izmene i dopune zakona i da je predlagač bila Vlada Republike Srbije. Verujem da ćemo, kada budemo radili izmene i dopune Zakona o investicionim fondovima, da nađemo u tim izmenama i dopunama i ovaj amandman koji je u ime SRS podneo narodni poslanik Miljko Četrović.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo poslanik Lazar Čavić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Član 64. Zakona o investicionim fondovima tretira nadzorni odbor zatvorenog investicionog fonda i uopšte problematiku nadzornog odbora. Dat je predlog da se u stavu 4. reč "dvotrećinskom" zameni rečju "natpolovičnom". Veliki problem kod funkcionisanja investicionih fondova, posmatrajući zemlje u okruženju i njihove investicione fondove, jeste da se nadzorni odbor poistovećuje sa menadžmentom ili štiti njihove interese, a da se ne vodi dovoljno računa o interesima investitora. To je bio osnovni motiv za predlaganje ovog amandmana. Ovim amandmanom bi se omogućilo da se skupština akcionara znatno lakše saziva nadpolovičnom, umesto dvotrećinskom većinom, što bi bitno uticalo i na to da se vrši bolja kontrola rada investicionih fondova. Smatramo da na ovaj način, ovim amandmanom, koji je predložio moj kolega, možemo bar donekle da popravimo mogućnost kontrole investicionih fondova. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, mislim da su ovaj član 68. i naredni amandman na član 69. izuzetno važni, kada je u pitanju Zakon o investicionim fondovima. Dakle, tiče se raskida ugovora između ...
Oprostite, molim vas, nemam ništa protiv da govorite i o jednom i o drugom istovremeno zbog važnosti, ako sam vas dobro shvatio.
Radi se o raskidanju ugovora između zatvorenog fonda i društva za upravljanje. Znači, postoji situacija da zatvoreni fond jednostavno nije zadovoljan uslugama koje mu daje društvo za upravljanje, kao i načinom kako fond raspolaže sredstvima i traži sporazumni raskid ugovora. Ukoliko dođe do samog sporazumnog raskida ugovora, u stavu 2. se kaže: "Sporazumni raskid ugovora iz stava 1. ovog člana proizvodi pravno dejstvo od dana kada Komisija odobri ugovor o upravljanju sa novim društvom za upravljanje". Postavlja se pitanje, verujući da je ipak potreban određenivremenski period da Komisija odobri novi ugovor, šta se dešava sa fondom u tom vremenskom periodu? U samom zakonu je predviđeno da posao, odnosno one neodložne poslove i dalje vodi ono staro društvo za upravljanje. U amandmanu koji sam podneo, tražio sam da se stav 2. predloga zakona izbriše. "U slučaju iz stava 1. ovog člana kastodi banka sa kojom društvo ima zaključen ugovor, do zaključenja ugovora sa novim društvom za upravljanje i po dobijanju saglasnosti od strane Komisije, a najduže tri meseca, obavlja samo neodložne poslove u vezi sa upravljanjem zatvorenim investicionim fondom". Dodajem novi stav 3. koji glasi: "Pod neodložnim poslovima iz ovog člana podrazumevaju se poslovi koji treba da se obave da ne bi nastupila šteta". Znači, banka koja isto tako vodi na određeni način sredstva fonda, u svakom slučaju je i kadrovski i organizovano i tehnički opremljena da može da obavlja te neodložne poslove. U obrazloženju Vlade se kaže da se amandman ne prihvata, jer Predlogom zakona uređena procedura obezbeđuje kontinuitet u upravljanju fondom, pri čemu su jasno precizirane nadležnosti Komisije u ovom postupku, što omogućava očuvanje imovine fonda. "Odredbe predviđene amandmanom su suvišne iz razloga što sporazumni raskid ugovora društva za upravljanje i zatvorenog fonda proizvodi pravno dejstvo tek nakon odobrenja ugovora o upravljanju sa novim društvom, od strane Komisije". U tome jeste problem. Koji fond će da menja društvo za upravljanje, ako ono odgovara njegovim zahtevima i radi posao onako kako se to očekuje, raskida ugovor kada nije zadovoljan. Znate onu narodnu – tim koji pobeđuje se ne menja. Dakle, ovde dolazi do toga da sam fond nije zadovoljan kako se raspolaže njegovim sredstvima, nije zadovoljan načinom vođenja društva za upravljanje i traži raskid ugovora. Sada imamo situaciju da društvo za upravljanje može zato što gubi posao, već je sasvim izvesno da će se potražiti drugo društvo, da će se sklopiti ugovor sa njim, a ono takvo kakvo jeste nastavlja da obavlja posao vođenja tog fonda. Hoće li mu biti u interesu u tom trenutku da taj fond vodi na neki bolji način, kako nije do sada? Neće, vodiće ga verovatno na gori način. Zato, prihvatanjem ovog amandmana onemogućava se zloupotreba od strane društva za upravljanje, jednostavno, zato što je došlo do sporazumnog raskida ugovora, i onom periodu koji predstavlja vakuum do pronalaženja novog društva za upravljanje i nove saglasnosti Komisije, odnosno da odobri ugovor koji je sklopljen između društva za upravljanje i Investicionog fonda. Znači, u tom periodu je sprečena eventualna zloupotreba starog društva za upravljanje koje je izgubilo ugovor za vođenje fonda. Sasvim me čudi da se ovde insistira na nekom kontinuitetu. Da je on bio dobar za fond, ne bi došlo do raskidanja ugovora. Hvala.
Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Bore Kutić. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Antić.
Pri kraju smo ovog zakona i došli smo do odeljka koji se odnosi na nadzor i na nadležnost Komisije koja je tretirana kroz član 80. Bilo je već dosta reči o tome koja su prava Komisije, da su ostavljene mogućnosti Komisiji da nekim podzakonskim aktima reguliše pojedine probleme ili pojedine institute u oblasti investicionih fondova. Sasvim je bilo razumljivo da se kroz nadzor, kao nadležnosti Komisije, omogući da se na neki način makar iskontroliše rad Komisije za hartije od vrednosti. To SRS, a ispred nje je učinio poslanik Bore Kutić koji je predložio amandman kojim bi se stav 2 – "U vršenju svoje nadležnosti Komisija donosi rešenja koja su konačna", promenio da glasi ovako: "Protiv rešenja koja donosi Komisija može se u roku od osam dana od dana prijema rešenja uložiti prigovor ministarstvu nadležnom za poslove finansija". Mislim da je sasvim logično da, ukoliko su već diskreciona prava Komisije za hartije od vrednosti ovolika, a prevelika su očigledno, ne samo u Zakonu o tržištima hartija od vrednosti, nego očigledno i u Zakonu o investicionim fondovima, imaćemo prilike i u ponedeljak da vidimo kroz zakon za preuzimanje da imamo jednu instituciju koja prevazilazi sve što je do sada viđeno u našoj praksi. Bilo je sasvim logično da nadzor nad Komisijom za hartije od vrednosti ima makar Ministarstvo finansija. To je ono što je predloženo ovim amandmanom. Smatram da je amandman u potpunosti prihvatljiv, da bi onemogućio vođenje nekih upravnih sporova koji bi mogli da se pokrenu na osnovu pojedinih rešenja koje donosi Komisija za hartije od vrednosti i da bi ubrzao rešavanje svih problema koji bi se mogli javiti u okviru sprovođenja ovog zakona.
Još neko o istom amandmanu? (Ne.) Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, moj uvaženi kolega Petar Jojić podneo je amandman na član 85. Predloga zakona o investicionim fondovima, tako što je predložio da se član 85. briše. Predloženi član predviđa kažnjavanje lica koje saopšti privilegovane informacije i kojim drugo lice kupi hartije od vrednosti ili na drugi način raspolaže hartijama od vrednosti. Dakle, kazniće se novčanom kaznom od tri meseca do tri godine. Mi, srpski radikali, smatramo da je potrebno izvršiti unifikaciju Krivičnog zakonika. Sa ove govornice se više puta pominjalo da to treba uraditi i da sva krivična dela treba da stoje u Krivičnom zakoniku Republike Srbije. Smatramo, ako je potrebno i svakog dana zasedati i menjati zakon, ali ova krivična dela treba da stoje u Krivičnom zakoniku Republike Srbije. S obzirom da se i sledeći amandman odnosi na kažnjavanje, gospodine predsedniče, iskoristio bih mogućnost... (Predsednik: Niko nema ništa protiv? Izvolite, nastavite i o amandmanu na član 86.) Dakle, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o investicionim fondovima, tako što sam predložio da se član 86. Predloga zakona briše. Ovaj predloženi član predviđa krivičnu odgovornost izdavaoca projekta koji ima nameru da obmane investitora objavljivanjem neistinitih podataka, gde je predviđena kazna do tri godine. Razlikuje se od ovog prethodnog samo u tom smislu što kod prethodnog ne postoji umišljaj, a ovde je potreban direktan umišljaj, kako ovde stoji, znači namera, kako bi mi pravnici rekli, svest u volji da se učini krivično delo. Dakle, isto je obrazloženje. Smatramo da je potrebno izvršiti unifikaciju krivičnih dela, da bi trebalo da stoje samo u Zakoniku o krivičnom postupku, da njega treba menjati, ako treba i svakodnevno, čime bi se postigla pravna sigurnost, a na kraju bi se postigla i saglasnost odredbi pojedinih zakona sa Krivičnim zakonikom Republike Srbije, koji je jedan od najvažnijih sistemskih zakona.
Dakle, ovo prvo je bilo obrazloženje o amandmanu na član 85, koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li o tom amandmanu želi još neko reč? (Ne.) Potom, uz saglasnost, amandman na član 86. koji je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neki želi reč? (Ne.) Na član 92. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je poslednji amandman, ali je prilika da se kroz ovaj amandman ukaže na neozbiljnost Vlade i predlagača. Ako smo dve godine čekali na Zakon o tržištu hartija od vrednosti, pa onda na osnovu ovog zakona koji treba da donesemo čekamo još šest meseci da se on implementira, sasvim je nekorektno da se toliki rok ostavi predlagaču da taj zakon sprovede u praksu. Ista je stvar sa Zakonom o investicionim fondovima. Trebalo je da bude i u skupštinskoj proceduri i primenjivan istog trenutka kada i Zakon o privatizaciji, znači još 2002. godine. Do sada se nije uredila ta oblast, koliko je vremena prošlo, koliko izgubljenih akcija, novca malih akcionara, koliko je obezvređen kapital malih akcionara, da bismo došli u situaciju da se ovaj zakon o investicionim fondovima donese i preimenuje u roku od šest meseci od stupanja na snagu. Znači, potrebno je dodatnih šest meseci da bi se ovaj zakon sproveo u praksu. Što se nas iz SRS tiče, sasvim je primeren rok od 60 dana. Ovim amandmanom smo hteli da ubrzamo rad Vlade i da ovu problematiku naglasimo, jer nam se čini da je stvarno prošlo isuviše vremena i da je sasvim normalno da Vlada mora mnogo brže da radi, jer je situacija u zemlji i te kako teška, naročito kada je u pitanju oblast finansijskog sektora.
Još neko o istom amandmanu? (Ne.) Čestitam vam svima na odgovornosti. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima i pošto konstatujem da predstavnici predlagača ne žele da daju završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Deveta tačka dnevnog reda – Predlog zakona o preuzimanju akcionarskih društava, biće razmatrana u pojedinostima, kao što smo i rekli, u ponedeljak u 10,00 časova. Hvala vam svima na odgovornosti. Doviđenja i prijatno.