Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci! Gospe in gospodje, dober dan, dobro jutro! Začenjamo z nadaljevanjem 25. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Eva Irgl, Vesna Vervega, Erika Dekleva od 16. ure dalje, Suzana Lep Šimenko, Janja Sluga, Milan Brglez med 9. in 11. uro ter med 14. uro in 15.30, Bojan Podkrajšek, Bojan Dobovšek, Tomaž Gantar, Matjaž Nemec od 15.30 dalje, Matjaž Hanžek, Janez Janša, Jernej Vrtovec od 18. ure dalje, Jožef Horvat od 17. ure do 18.30, Tomaž Lisec od 16. ure dalje, Matej T. Vatovec, Jan Škoberne in Zvonko Lah do 13. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU POGOJEV ZA IZVEDBO STRATEŠKE INVESTICIJE NA RAZVOJNEM OBMOČJU V OBČINI HOČE SLIVNICA, PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku. Izvolite, gospod minister.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani drugi prisotni, lepo pozdravljeni! Pred vami je predlog zakona, ki ga potrebujemo zaradi pridobivanja nepremičnin za izvedbo strateške investicije na razvojnem območju, ki je za Republiko Slovenijo in regionalni razvoj mesta Maribor in okolice izjemnega pomena. Vlada Republike Slovenije je dne 17. 11. 2016 soglasno določila besedilo zakona in ga posredovala Državnemu zboru Republike Slovenije v sprejem po nujnem postopku. Govorimo o strateški investiciji, ki bo ustvarila najmanj tisoč delovnih mest na problemskem območju z visoko brezposelnostjo, njena velikost v višini najmanj 100 milijonov evrov pa bo prinesla številne pozitivne učinke na druge panoge in gospodarske subjekte. Zaradi pospeševanja gospodarske rasti bodo pozitivni učinki vidni tudi na socialnem področju, pokojninski blagajni in državnem proračunu. Posledično bodo teh pozitivnih učinkov deležni vsi državljani Republike Slovenije. Treba je poudariti, da nas s privabljanjem investicij prehitevajo naše konkurenčne države. V marsičem smo preveč okorni in prepočasni. Zaostanek bo s časom vedno večji, zato potrebujemo reakcijo. Ta zakon je korak v to smer in pomeni nov razvojni impulz za Republiko Slovenijo. Predlog zakona prinaša šest ključnih rešitev, ki predstavljajo novosti glede na obstoječ pravni sistem. Prvič, zagotavlja pogoje za vzpostavitev razvojnega območja v Občini Hoče - Slivnica, ki je območje proizvodne cone in je zaradi pozitivnih učinkov v javnem interesu. Konkretna lokacija in obseg območja se določita v občinskem prostorskem načrtu Občine Hoče - Slivnica. Drugič, opredeljuje strateško investicijo. To je investicija, ki: ustvari najmanj tisoč delovnih mest na območju Občine - Slivnica in širše okolice Maribora, zagotavlja dolgoročno ohranitev investicijskega projekta proizvodnje in delovnih mest v Republiki Sloveniji v trajanju najmanj 10 let od sklenitve pogodbe o izvedbi strateške investicije na razvojnem območju, v vrednosti presega 100 milijonov evrov in je zaradi prostorskih, tehnoloških, logističnih potreb primerna za umestitev v razvojno območje in pospešuje gospodarsko rast in zaposlovanje ter skladen regionalni razvoj. Tretjič, vzpostavlja se nov razlastitveni namen, da je izvedba strateške investicije na razvojnem območju v javno korist zaradi pospeševanja gospodarske rasti in zaposlovanja, ustvarjanja novih delovnih mest in zagotavljanja skladnega regionalnega razvoja. Predlagatelj bo vse napore vložil v to, da do razlastitev v praksi ne bo prišlo, vendar ta instrument potrebujemo, če s posameznimi lastniki ne bo možno doseči sporazumnega dogovora. Prepričani smo, da bo z vsemi lastniki nepremičnin dosežen dogovor glede nakupa zemljišč, saj bo večina prodala ali zamenjala zemljišča. Predvsem kmetom, ki želijo nadaljevati s kmetovanjem, se bodo zagotovila nadomestna zemljišča. Razlastitev je torej predvidena le kot skrajni ukrep. Četrtič, določa, da lahko le Vlada Republike Slovenije s sklepom ugotovi izpolnjevanje pogojev za strateško investicijo na razvojnem območju in določi seznam nepremičnin, na katerih je gradnja predvidena v javno korist. Petič, omogoča krajši postopek pridobivanja nepremičnin, postopke v zvezi s prodajo oziroma menjavo kmetijskih zemljišč vodi Občina Hoče - Slivnica. Šestič, določa ustrezne varovalke, ki so: vrnitev zemljišč v kmetijsko rabo, če se strateška investicija ne izvede v roku petih let, in ustrezna zavarovanja investitorja za izvedbo investicije. Obstoječi pravni okvir vsebuje številne ovire, ki onemogočajo hiter odziv države na priložnosti, ki jih ponuja trg. Predlagani zakon predstavlja miselni preskok naprej in spodbuja večje investicije v Republiko Slovenijo, ki so bistvene za gospodarski razvoj države in blaginjo državljank in državljanov. Predstavljene rešitve so rezultat večmesečnega dela in po našem mnenju predstavljajo pomemben korak naprej v smeri zagotavljanja pogojev za izvedbo strateške investicije. S sprejetjem zakona pa se naše delo ne bo končalo. Sodelavci na ministrstvu že pripravljamo sistemski zakon o investicijah, za katerega na ministrstvu računamo, da ga bomo Državnemu zboru še v tej sestavi lahko predložili v obravnavo po rednem postopku. Predlagam, da predlog zakona podprete, saj je po našem mnenju nujno potreben, ker bi bila v nasprotnem primeru izgubljena priložnost za izvedbo strateške investicije, s tem pa tudi priložnost glede pozitivnih učinkov, ki jih ta investicija prinaša. Hvala.
Hvala, gospod minister. Postopkovno, dr. Franc Trček. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Glejte, jaz prihajam iz Maribora, pa uradno zelo malo vem o tej investiciji. Gospod minister nam tudi ni razkril, kaj bo ta investicija. In bi prosil, predsedujoči, da ga pokličete, da nam dejansko razkrije, za kaj gre – kakšna tehnologija, katera delovna mesta, kakšne bodo plače, ali bodo plače vsaj v rangu plač v slovaškem avtomobilističnem grozdu [[...]]Ker ta zadeva je v bistvu linearna enačba, linearna, ker gre premočrtno, s preveč neznank. In kako naj jaz soodločam o nekem zakonu, o katerem uradno skoraj nič ne vem. Zakon, pisan za neko konkretno investicijo [[…]]Verjetno v tem sklicu Državnega zbora od poslanca na sedežu ena čez vse nas do kolega Joška na sedežu 90 ni nobeden proti nekim investicijam, ki bi zagotavljale nova delovna mesta. Ampak na takšen način, da dobesedno uradno ne vem, za kaj gre [[…]]Kako naj odločam? In potem sem, ne vem, ekoterorist in potem bodo SMC-jevski Mariborčani, ki jih je malo židovski piarovec naučil delati, tulili: »Ha, saj ne boš izvoljen na naslednjih volitvah!« Lahko to preživim. Bi pa rad živel še naprej v Mariboru in bi rad tudi kot večina nas s tistega štajerskega konca vedel, za kaj v bistvu sploh gre, ne da bom to po časopisih lovil, pa bo en lobiral pa bo drugi lobiral. Zato, predsedujoči, prosim, da pokličete ministra, da nam razkrije, za kakšno investicijo vsebinsko gre. Hvala za besedo.
Hvala, dr. Trček. Prekinili ste naše postopke zaradi vprašanj, na katera bi lahko dobili odgovore na odboru. Najverjetneje na odboru niste bili, zato sedaj kličete mene, da pozovem gospoda ministra, da danes tukaj podaja določene vsebinske odgovore. Izvolite postopkovno, dr. Trček.
Postopkovni predlog je, da si sami daste opomin, predsedujoči, ker me osebno žalite. Na odboru so bili drugi članice in člani Združene levice, so hoteli dobiti odgovore in jih niso dobili. Hvala za besedo.
Hvala. Kot nekdo, ki prihaja s tega konca, bi bili lahko ravno tako kot vsi poslanci, ki so to želeli, prisotni na odboru. Postopkovno. Izvolite, dr. Trček.
Enkrat sem že bentil nad gospodom Hanom. Sami dobro veste, podpredsednik, da poslanci opravljamo tudi celo vrsto bilateralnih, multilateralnih, mednarodnih zadev. Lahko celo rečem, da jih opravljam bolje kot številni drugi, in sem bil na teh zadolžitvah, kar sami dobro veste. Tako da ne se norca delati iz Državnega zbora in iz mene.
Predlagam, da nadaljujemo z delom. Postopkovno. Danilo Ranc, izvolite, imate mikrofon.
Spoštovani predsednik, prosim, da razpravljavca opozorite, da Državni zbor ni poklican, da obravnava neke poslovne načrte. Moramo vendarle poznati pravila korporativnega upravljanja. To ni mesto za obravnave nekih poslovnih načrtov. Imeli smo postopke na Odboru za gospodarstvo in smo imeli priložnost o tem razpravljati. Mislim, da gre za motenje normalnega dela Državnega zbora, in prosim, da to upoštevate.
Hvala lepa, gospod Ranc. Bom to upošteval. Postopkovno, gospod Miha Kordiš. Izvolite, imate postopkovno.
Najlepša hvala. Tukaj z interventnim zakonom blagoslavljamo neke zelo konkretne poslovne načrte. Če ti poslovni načrti in neka korporacija zares želijo dobiti blagoslov in če naj Državni zbor ta blagoslov kredibilno da, potem so ti poslovni načrti seveda tudi predmet zanimanja natančno te diskusije. O čem bo pa sicer ta diskusija potekala? Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila dajem besedo predsednici odbora gospe Andreji Potočnik. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani minister, ministrski zbor, kolegice, kolegi! Odbor za gospodarstvo je na 41. nujni seji 9. 12. 2016 kot matično delovno telo obravnaval omenjeni predlog zakona. Na seji odbora so sodelovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, Državnega sveta, Občine Hoče - Slivnica in Zakonodajno-pravne službe. Odboru je bilo predloženo naslednje gradivo: mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Občine Hoče - Slivnica in mnenje Državnega sveta. K predlogu zakona so amandmaje vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe opozorila na pripombe službe iz pisnega mnenja, in sicer zlasti glede postopka in dopustnosti razlastitve ter odstopanja od sistemske ureditve v drugih zakonih. Glede vloženih amandmajev koalicijskih poslanskih skupin je pojasnila, da nekateri vloženi amandmaji sledijo pripombam službe. V nadaljevanju je predstavnik Državnega sveta pojasnil, da Državni svet predlagani zakon podpira. Na seji je sodeloval tudi župan Občine Hoče - Slivnica, ki je predstavil mnenje občine in izpostavil, da občina predlog zakona podpira. V razpravi je večina razpravljavcev izrazila podporo predlaganemu zakonu. Menili so, da predlog zakona pomeni korak v pravo smer – k ustvarjanju pogojev za pridobivanje tujih investicij na območju Maribora in okolice, razvoja gospodarstva na tem območju in v Sloveniji nasploh ter skladnega regionalnega razvoja v Sloveniji. Izpostavili so zlasti vidik ustvarjanja številnih delovnih mest ter pozitivne multiplikativne učinke na ostala področja ter blaginjo ljudi. Sicer pa so bili nekateri razpravljavci kritični do takšnega načina, da se za posamezno strateško investicijo sprejema poseben zakon. V razpravi je bilo izraženo tudi nasprotovanje predlaganemu zakonu, pri čemer je bilo opozorjeno na nespoštovanje okoljske in prostorske zakonodaje ter okoljskih standardov, uničevanje prvovrstnih kmetijskih zemljišč ter dileme stvarnopravne narave. V nadaljevanju je odbor obravnaval amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD ter jih sprejel. Nato je odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V Poslanski skupini Desus bomo predlog zakona, ki ga imamo na mizi, potrdili. Z visoko brezposelnostjo obremenjen Maribor in Štajerska že vrsto let čakata na večje, velike in stabilne investitorje. V začetku devetdesetih je na območju propadle tovarne TAM proizvodnjo želel vzpostaviti nemški BMW, vendar ideja na žalost ni zaživela. Vsakodnevno na delo v tujino odhaja preko 10 tisoč Slovencev, večina v Avstrijo. Mnogi od njih so prav iz Maribora in njegove okolice, pa tudi iz Pomurja, Koroške in Gorenjske. Različnih poklicev so, avtokleparji pa strojni inženirji, ki dela ne najdejo v naši avtomobilski industriji in mehatroniki. Namen pričujočega predloga zakona je skrajšanje rokov za pridobivanje nepremičnin, potrebnih za izvedbo strateške investicije, ki je državnega pomena, na območju Hoče - Slivnica. Če si nalijemo čistega vina in si iskreno priznamo, v primeru da zakona ne sprejmemo, se lahko še enkrat več zgodi, da izgubimo možnost in priložnost za investicijo na problemskem območju z visoko stopnjo brezposelnosti. Če pa naredimo vse – in smo korajžni – da projekt uspe, lahko ustvarimo veliko število novih delovnih mest. Če nam to uspe, bo to pozitivno vplivalo na proračun, plačani bodo prispevki, ne nazadnje tudi davki, zdravstveno in pokojninsko blagajno bomo obogatili, zaradi zaposlovanja se bodo znižali tudi socialni transferi. Omogočili bomo boljši jutri številnim družinam v Mariboru in severovzhodni Sloveniji. Ob tem pa se, iskreno povedano, pojavljajo tudi številni pomisleki, kot recimo, zakaj država ne ponudi območja bivših proizvodnih con, ki so v Mariboru. A je problem v tem, da so le-te zaradi lokacije, velikosti in postavitve v prostor takšne, da ne ustrezajo zahtevam potencialnega investitorja oziroma investitorjev. Močno je izpostavljen tudi problem morebitnega odvzema lastninske pravice oziroma razlastitve, ki jo predvideva predlog zakona, do katerega v naši poslanski skupini srčno upamo, da seveda ne bo prišlo – razlastitve namreč. Ob tem je treba omeniti, da je razlastitev predvidena zgolj kot skrajno sredstvo ter da predlog zakona v tem primeru predvideva odškodnino oziroma kompenzacijo. Ustava v 69. členu sicer določa, da se lastninska pravica na nepremičnini lahko v javno korist odvzame ali omeji proti nadomestilu v naravi ali proti odškodnini pod pogoji, ki jih določa zakon. Še enkrat več želim tukaj poudariti, da mi srčno upamo oziroma verjamemo, da bo državi uspelo, da do razlastitev ne bo prišlo. V naši poslanski skupini tudi menimo, da je predlagatelj ustrezno opredelil pojem javna korist, prepričani pa smo tudi, da je ustvarjanje najmanj tisoč delovnih mest dovoljšen argument za nagib tehtnice v to stran, torej v stran javne koristi. Ustava namreč hkrati določa, da država ustvarja možnosti za zaposlovanje in za delo, kar bomo – verjamemo, da bo temu tako – s tem zakonom tudi dosegli. Poudarjamo, da bo imela investicija preko multiplikativnih učinkov pomemben vpliv tudi na bližnja območja, kar nam je v Desusu zelo pomembno, saj si želimo pospešiti gospodarsko rast ter skladen regionalni razvoj na širšem območju mesta Maribor. Vsled naštetega, kolegice in kolegi, bomo v Poslanski skupini Desus glasovali za predlog zakona, saj menimo, da je tej regiji treba pomagati. In kako bolje kot z zagotavljanjem pogojev za ustvarjanje novih delovnih mest lahko to naredimo? Prepričani smo, da bomo s svojim glasom za prispevali k večjemu številu delovnih mest, večji socialni varnosti, pravim dolgoročnim in stabilnim zaposlitvam, manjšim migracijam, pri tem pa seveda pričakujemo, da bodo spoštovani vsi okoljevarstveni standardi ter da se bodo v maksimalni možni meri zaščitile kmetijske površine. Hvala lepa.
Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, minister z ekipo, kolegice in kolegi! Verjetno bo tale seja in tale – ko bo magnetogram napisan – čez nekaj časa najbolj bran magnetogram Državnega zbora. Takrat bo veliko generalov po bitki in upam, da tisti, ki bomo danes podprli ta zakon, ne bomo pribijani na križ, kaj smo delali za to, da nekatere bogate firme v Sloveniji izrabljajo svoj položaj za to, da so še bolj bogate. Ko sem se peljal danes zjutraj v Ljubljano, sem poslušal radio in je novinarka rekla, da bomo danes v Državnem zboru sprejemali velike zgodbe, ena od velikih zgodb je tudi ta zakon o zagotavljanju pogojev za izvedbo strateške investicije v razvojnem območju Občine Hoče - Slivnica. Mogoče ima prav, ampak veliko zgodbo bomo videli čez nekaj let oziroma čez leto pa pol. Država se je spravila v igro, kjer bo igrala aktivno vlogo pri pridobivanju investicij in predvsem pri pridobivanju novih kakovostnih – jaz upam kakovostnih – delovnih mest, in to je absolutno pohvalno. Druga zadeva, ki je v tem zakonu, ki je specialen zakon, govori, da bomo delovna mesta pripeljali v razvojno ogroženo območje Maribora. Vseh nas so polna usta, kako je treba Mariboru pomagati. Jaz mislim, da bomo na takšen način, če se zgodba izide, Mariboru in okolici najbolj pomagali. Drugo, kar je zelo pomembno: če bo ta zakon sprejet in če bo investicija tudi zaživela, bomo lahko na tem območju združili potencial lege in pa že obstoječe infrastrukture. Predvsem govorim o dveh avtocestah, to sta Ljubljana–Maribor, Ptuj–Zagreb, železnici Ljubljana–Dunaj in pa tudi Letališču Edvarda Rusjana. Ko sprejemaš tako odločitev, ki ni lahka, moraš narediti neko analizo, nek pregled, in če pogledaš ta pregled, vsaj z moje strani, s strani Socialnih demokratov, pluse in minuse. Minusi so, ker je to specialni zakon in ker lahko pride do razlastitve lastnikov kmetijskih zemljišč – ena majhna prednost je pri tem, da bodo, tudi če bo prišlo do razlastitve, dobili odškodnino za to razlastitveno zemljo – to je sigurno minus. In drugi minus je definitivno varstvo okolja oziroma uničenje vrhunskih ali pa dobrih kmetijskih zemljišč. Vse zadeve pa sem že naštel prej, kje so plusi za to, da se ta zakon sprejme. Od 91. leta, gospodje in gospe, ni bila v državi odprta firma, industrija, ki bi imela potencial za zaposlovanje tolikšnega števila ljudi. In če nam to uspe, bomo dali na nek način signal, da je Slovenija odprta za tuje investicije, ki jih ne nazadnje v Sloveniji absolutno potrebujemo. Tako – da ne bodo generali po bitki preveč razcefrali mojega nastopa oziroma mojega magnetograma – zaradi vseh navedenih dejstev in tudi naših pogovorov na terenu bomo ta zakon podprli in si želimo, da bi bila ta investicija res dobra, uspešna in bi povrnila Mariboru in okolici tisti sijaj, ki ga je včasih, pred 90. letom, imel. Bilo je to industrijsko mesto in Maribor si zasluži nazaj takšen položaj. Včasih je treba biti tudi malo hraber. Hvala lepa.
Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite, gospa Tomić.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! V Združeni levici danes obravnavanega zakona o investiciji v Občini Hoče - Slivnica ne bomo podprli. Pa ne zato, ker se ne bi zavedali težkega socialnega položaja v Mariboru in celotni regiji, in ne zato, ker bi nasprotovali investiciji sami po sebi. Nasprotujemo pa načinu, kako bo Vlada kot z buldožerjem povozila pravne standarde in postopke, in da bo z interventnim zakonom omogočila hiter obvod okoljskih dovoljenj, spremembe namembnosti kmetijskih zemljišč in nakupa kmetijskih zemljišč pod prisilo razlastitve. Sprašujemo se, kakšen model nam s tem vzpostavlja. Ali bomo naslednjič dobili interventni zakon za investitorja, ki bo izvajal fracking v Prekmurju? S tem načinom se vzpostavlja popolnoma zgrešen in škodljiv model, ko postane država neke vrste odvetniška pisarna za posamezno korporacijo in naredi pravno izjemo, da lahko uresniči vse njene želje. Kot rečeno – in poudarjam – ne nasprotujemo investiciji sami po sebi, saj gre za tako imenovano greenfield investicijo, ki v nasprotju s privatizacijo državnega premoženja začenja iz nič in ne, da zgolj parazitira na delu prejšnjih generacij. Vendar smo prepričani, da je možno v podravski regiji najti boljšo alternativno lokacijo. Namreč, za investicijo bo šlo v nič 100 hektarjev najboljše kmetijske zemlje in to nikakor ni malo. Omenimo lahko samo, na primer, površino osrednjega podjetja Magne Steyr v Gradcu, ki meri dobrih 40 hektarjev, zaposluje pa 5 tisoč 500 ljudi. In mi govorimo o 100 hektarjih za tisoč delovnih mest. Še najbolj pomemben podatek pa je, da je v podravski regiji popisanih kar 211 hektarjev funkcionalnih degradiranih območij. Skratka, vsi se strinjamo, da so delovna mesta ključen izziv zahodnih družb v prihodnosti. Jasno je, da to še posebej velja za socialno ogrožena območja z visoko brezposelnostjo, kot je podravska regija. Vendar je iskanje delovnih mest za ceno globokih rezov v delavske pravice, za ceno zniževanja okoljskih standardov, za ceno davčnih odpustkov za bogate in kršenje demokratičnih in pravnih načel zgrešena in škodljiva pot. Interesi kapitala se postavljajo v prvi plan in s tem direktno v konflikt z demokracijo, z ljudmi in z naravo. Slovenija se namreč uvršča med evropske države z najnižjo stopnjo prehranske samooskrbe. Skratka, kako naj bi zviševali tako opevano samooskrbo, če bomo najboljšo kmetijsko zemljo zazidali? Ste se kdaj vprašali, kaj ta investicija prinaša glede lokalne vodnoekološke ogroženosti na izjemno občutljivih in z vidika oskrbe s pitno vodo nenadomestljivih območjih talne vode? Poleg tega pa je zakon sporen tudi z ustavnega vidika. 67. člen določa pridobivanje in uživanje lastnine tako, da je zagotovljena njena gospodarska, socialna in ekološka funkcija. 71. člen Ustave določa varstvo zemljišč, še posebej pa varstvo kmetijskih zemljišč. Glede na to, da je to zapisano v ustavi, sta vsaj na načelni ravni to izjemno pomembni vrednoti, ki bi ju morali vzeti resno in ju spoštovati. Prostorski in okoljski standardi, pravice in procedure niso same sebi namen in niso nek nebodigatreba, ki ovira investicije. So izraz političnega in družbenega konsenza, da je treba razmišljati sonaravno, trajnostno in da je ekonomski razvoj treba voditi v okvirih, ki regulirajo vplive in tveganja. Pravne procedure in pravice so tu zato, da razvoj ne bo destruktiven za okolje in ljudi. In če je treba, zato da branimo delavske, socialne in okoljske standarde, nositi oznako ekoteroristi, potem jo nosimo z vsem ponosom. Takšnega načina, kot ga z zakonom o zagotavljanju pogojev za izvedbo strateške investicije na razvojnem območju v Občini Hoče - Slivnica demonstriraVlada, pa nikakor ne bomo podprli.
Mag. Matej Tonin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Poslanke, poslanci, dober dan! Predlog zakona, ki je pred nami, ureja konkretno investicijsko zadevo in je kot tak primer specialnega zakona. Dejstvo, da moramo za investicijo iz tujine sprejemati poseben zakon, pa je za nas, Krščanske demokrate, izjemno zaskrbljujoče. S strani vlade pogosto lahko slišimo očitek, da kakšen opozicijski predlog, ki ureja določeno področje, ne rešuje zadev sistemsko. Je predlog, ki ga danes obravnavamo, sistemski zakon? Ta predlog jasno dokazuje neustreznost splošnega zakonodajnega okvira, ki očitno vprašanj umeščanja investicij ne rešuje dovolj dobro. Predlog zakona je žal zelo zgovoren dokaz, da je naše poslovno okolje z izvedbo zasebnih investicij urejeno nezadostno. V Novi Sloveniji na tem mestu spominjamo tudi na ugotovitve Evropske komisije, ki je marca letos v svojem poročilu za Slovenijo zapisala, da se je delež zasebnih naložb v Sloveniji glede na BDP v letih 2014 in 2015 dodatno zmanjšal. Vrzel v primerjavi z evroobmočjem pa se je tako še povečala. Kot navaja poročilo, domači in tuji vlagatelji poudarjajo, da so ovire za poslovanje večinoma povezane z delovanjem javne uprave, kot ene glavnih ovir za podjetja so poudarjeni zapleti in dolgotrajni postopki na področju prostorskega načrtovanja in gradbenih dovoljenj. Vlada Mira Cerarja s poenostavitvijo na tem področju žal še vedno odlaša. In minilo je že več kot 2 leti te vlade. Prav tako Vlada odlaša z davčno reformo, ki bi pritegnila več naložb iz tujine. Z višanjem davkov od dohodkov pravnih oseb koalicija žal ne pripomore k povečanju zanimivosti Slovenije za investicije. Vztrajanje pri eni izmed najvišjih davčnih obremenitev dela v Evropi nam pri tem zagotovo ne pomaga. Torej, zakon, ki je danes pred nami, je zagotovo lepa fasada, ampak lepa fasada še ne reši hiše, če hiša navznoter razpada. Vlada s tem zakonom poskuša ustvariti vtis češ, kako je Slovenija izjemno privlačna za tuje investitorje in da bodo od danes dalje tuji investitorji kar drli v Slovenijo. Ampak prav ta zakon, ki je danes pred nami, razkriva vso bedo slovenskega poslovnega okolja in birokracije. Si predstavljamo, da je za neko investicijo treba sprejeti poseben zakon? To zagotovo ni normalno. V normalni državi posebnega zakona za umeščanje neke investicije ne bi potrebovali. Če bi bila Slovenija normalna, bi z obstoječo zakonodajo lahko to investicijo pripeljali uspešno do konca. In zato govorim, da ta zakon razkriva vso bedo našega poslovnega okolja in birokracije. Slovenski podjetniki žal niso v enakem položaju. Spomnite se, poslanci, kolikokrat ste obiskali prireditve Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije ali pa Gospodarske zbornice Slovenije, kjer so bile predstavljene številne zahteve slovenskega gospodarstva. Zakaj tudi na njihove zahteve Vlada ne odgovarja s tako vnemo, zakaj tudi za njihove zahteve ne pripravi posebnega zakona in dodatnih in novih zakonov, tako kot se to dela samo v primeru te investicije? Spomnite se, kako se številni slovenski podjetniki leta in leta trudijo, da bi povečali svoje hale, svoje proizvodne zmožnosti, pa vedno naletijo na takšne in drugačne birokratske ovire, na nemogoče občinske prostorske načrte in še kaj bi lahko naštel. Zakaj se za njih ne sprejemajo posebni zakoni, tako kot se sprejema za to investicijo? In še celo več, tukaj se bo investicija postavila na najboljšo kmetijsko zemljo – ob dejstvu, da je v Sloveniji samooskrba na zelo nizki ravni. In še celo več, Socialni demokrati in njihov kmetijski minister to vedno znova in znova poudarjajo in so, pravijo, veliki borci za kvalitetno kmetijsko zemljo. Kje se vidi tukaj ta borba? V severovzhodni Sloveniji je ogromno degradiranih območij. Skratka, ko bodo slovenski podjetniki imeli enake možnosti, takrat lahko računate na naše glasove. Do takrat, žal, ne.
Gospod Franc Laj bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite, gospod Laj.
Spoštovani predsedujoči, minister z ekipo, dragi kolegice in kolegi, vsem skupaj prav lep pozdrav! Želim, da bomo današnji dan uspešno zaključili. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo podprli Predlog zakona o zagotavljanju pogojev za izvedbo strateške investicije na razvojnem območju v Občine Hoče - Slivnica. Smatramo, da je to potrebno, da ne bomo izgubili potencialnega investitorja, ki je v zadnjih letih, kot smo že slišali, res neka izjema, saj prihaja s kar precej veliko naložbo, ki bo imela za posledico odprtje tisoč delovnih mest. Ampak smatram, da s to naložbo ne prinaša na slovensko ozemlje samo tisoč novih delovnih mest, ampak tudi nove tehnologije, nova znanja in ne nazadnje to tudi pomeni en zelo trden korak za naprej, za razvoj in se bomo na ta način tudi lažje vključili v konkurenčni svet. Želim pa izpostaviti, da tovrstno reševanje ni najbolj primerno, ker smatramo, da je tovrstne probleme – kar se tiče privabljanja neposrednih tujih investicij – treba reševati sistemsko na ravni države in zaradi tega pozivamo Vlado, da pripravi sistemski zakon in strategijo. In v okviru te strategije tudi določi strateška razvojna območja, tudi na območjih drugih občin. Istočasno bi želel opozoriti, da bo takrat – in upam, da se bo tudi zgodilo, da bo ta strategija pripravljena – Vlada upoštevala pri teh območjih lokalne razvojne potenciale. Ker vsako območje ima neke svojskosti, to se pravi, da ima določene potenciale, ki jih drugo območje, recimo, nima. In bilo bi prav, da se to tudi upošteva. Glede na to, da ta zakon na nek način posega – oziroma investicija potem – na kmetijska zemljišča, očitno se tu ne da več pomagati, ker druge rešitve najverjetneje v tem trenutku ni. Bi pa predlagal, da se pri bodočih tovrstnih naložbah preveri vse možnosti tudi obstoječih industrijskih infrastruktur, ki so opuščene in samevajo. Takšnih primerov je kar nekaj v Pomurju. V tistih primerih, če se bodo te investicije realizirale na opuščenih industrijskih zemljiščih in infrastrukturah, bo, seveda, dobro, pozitivno, ker ne bo posegov na kmetijska zemljišča. Da potrebujemo zakon, ki bo privabljal tuje naložbe, je zagotovo jasno, ker trenutno se nahajamo nekje na repu držav glede tujih neposrednih investicij. Upam, da bodo sistemske zakonske rešitve tudi prispevale k izboljšanju poslovnega okolja in bo s tem tudi neprimerno boljše za izvedbo vseh tovrstnih investicij. Hvala za vašo pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Bojan Krajnc. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Predlog zakona o zagotavljanju pogojev za izvedbo strateške investicije na razvojnem območju v Občini Hoče - Slivnica, ki ga danes obravnavamo in ga bomo seveda tudi sprejeli, je najbolj pomemben iz enega samega razloga, in sicer zato, da bo skrajšal roke za pridobivanje nepremičnin, ki so potrebne za izvedbo te strateške investicije. Že na odboru smo ugotavljali, da imamo razvojne zaostanke pri pridobivanju nepremičnin, ker naši postopki trajajo neprimerno dlje v primerjavi z ostalimi. Potreben je pa tudi zato, ker utemeljuje pogoje za izvedbo strateške investicije, ki se nanašajo na izpolnjevanje prostorskih in logističnih pogojev. Kolega Han je v predstavitvi svojega stališča že omenil vpetost tega območja med avtocesto, železnico in letališče. Torej, to sta dva bistvena razloga. Naj samo na kratko ponovim še ključne rešitve, ki jih je minister že v dopolnilni obrazložitvi navedel bolj podrobno. Torej, zakon določa razvojno območje v javnem interesu, ki je proizvodna cona v Občine Hoče - Slivnica in v določenem občinskem prostorskem načrtu. Strateško investicijo opredeljuje dokaj natančno, v vrednosti presega 100 milijonov evrov, ustvarja najmanj tisoč delovnih mest na tem območju. Zagotavlja dolgoročno ohranitev investicijskega projekta in proizvodnje v trajanju najmanj 10 let in je zaradi omenjenih prostorskih, tehnoloških in logističnih potreb primerna za umestitev v to razvojne območje, pospešuje gospodarsko rast in zaposlovanje ter skladen regionalni razvoj, konkretizira nov razlastitveni namen, ker določa, da je strateška investicija v javno korist zaradi pospeševanja prej omenjenih pogojev – zato po našem mnenju seveda ni v nasprotju z Ustavo – določa, da lahko le Vlada Republike Slovenije s sklepom ugotovi izpolnjevanje pogojev za to investicijo, s čimer Vlada sama prevzema velik del odgovornosti za izvedbo investicije. Kot že omenjeno, omogoča krajši postopek sporazumevanja za pridobitev nepremičnin. Slišali smo ministra v uvodni obrazložitvi, da vlaga velike napore v to, da bo prišlo do dogovora z lastniki nepremičnin in da ne bo pri tem uporabljen samo ta zakon, ampak tudi ZKP, ki sicer ni Zakon o kazenskem postopku, ampak zdrava kmečka pamet, ki jo, verjamem, kmetje zelo dobro razumejo. Opredeljuje tudi prevlado javne koristi v postopku priprave občinskega prostorskega načrta Občine Hoče - Slivnica, zato – še enkrat – po našem mnenju ni v nasprotju z Ustavo in določa ustrezne varovalke, vrnitev zemljišč v kmetijsko rabo, če strateška investicija ne bo izvedena v petih letih, in garancije investitorja za izvedbo investicije. Ob obravnavi in sprejemanju tega predloga zakona pa se je treba zavedati tudi pomena tujih neposrednih investicij, ker nas pri privabljanju le-teh prehitevajo naše konkurenčne države, recimo Slovaška je neposreden konkurent, Madžarska, Češka, kar bi še posebej dobro morali razumeti tisti, ki se udeležujejo bilateralnih in multilateralnih mednarodnih zadev. Tuje neposredne investicije so najbolj pomembna oblika mednarodnega gospodarskega sodelovanja. Nacionalnim ekonomijam prinašajo številne pozitivne spremljevalne učinke. Tega se ta vlada še kako zaveda. Dokaz ni samo ta predlog zakona, ampak predvsem že sklenjeni dogovori, med katerimi naj izpostavim nedavnega – odločitev japonskega podjetja Yaskawa, da v Sloveniji investira 25 milijonov evrov za razvojni center, ki bo zaposloval do 200 ljudi. In tudi sicer podatki kažejo, da se obseg tujih neposrednih investicij v Sloveniji iz leta v leto povečuje. Ključna usmeritev oblasti, torej vseh vej oblasti, mora izvirati iz želje in zahteve ljudi, da si z lastnim delom zagotovijo dostojno življenje. Za to pa so nova delovna mesta ključen pogoj. In v Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo ta predlog zakona seveda z veseljem podprli. Hvala.
Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Gospod Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o zagotavljanju pogojev za izvedbo strateške investicije na razvojnem območju v Občini Hoče - Slivnica, nujni postopek. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke sporočam tako ministru kot kolegicam in kolegom, da temu predlogu ne bomo nasprotovali. V Slovenski demokratski stranki se seveda zavedamo pomembnosti prihoda tujih investicij v Slovenijo. Prepričani smo, da je Slovenija ena izmed evropskih držav, kjer imamo na prebivalca najmanj tujih investicij, in pri tem se je treba zamisliti. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da tuji investitorji v Slovenijo prinašajo nova delovna mesta. Dejstvo je, da tukaj plačujejo davke in da omogočajo nadaljnji razvoj – tako lokalnih skupnosti kot seveda same Slovenije. Pri tem smo pa zaskrbljeni, po drugi strani, kajti za prihod nekega tujega investitorja oziroma tuje investicije, naložbe je potreben nov zakon. Tukaj pa smo prepričani, da je nekaj hudo narobe in da vsa tista opozorila, ki smo jih že v preteklosti izrazili tako v Državnem zboru kot v širši javnosti – je ta predlog zakona tudi dokaz. Prepričani smo, da je treba pristopiti k zagotavljanju in privabljanju tujih investicij v Slovenijo – predvsem nek projektni pristop, za katerega sta zadolžena tako ministrstvo za gospodarstvo kot Vlada Republike Slovenije. Dejstvo je, da okolje za prihod tujih investitorjev v Sloveniji ni najbolj pozitivno. Vsekakor je dokaz tudi ta zakon, ki ga moramo sprejemati po nujnem postopku. Predlagamo Vladi Republike Slovenije, predvsem pa ministrstvu za gospodarstvo, da poskuša s temi proizvodnimi oziroma poslovnimi conami pristopiti nekoliko prej in da pripravi predloge za poslovne cone, pripravi vse potrebno in potem te poslovne oziroma proizvodne cone začne tudi v tujini tržiti. Tržiti tako, da bodo tuji investitorji prišli v Slovenijo. Ne nazadnje smo večkrat opozarjali, da se je kar precej multinacionalk iz Slovenije v zadnjem obdobju odselilo. Tukaj gre predvsem za dobro plačana delovna mesta, kajti multinacionalke so svoj sedež raje preselile v bližnja mesta in pa bližnje države, kjer so pa seveda pogoji zaposlovanja bistveno ugodnejši kot v Sloveniji. Ne nazadnje so multinacionalke preselile svoj sedež ali v Zagreb, Beograd, Bratislavo ali pa Budimpešto. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi v primeru, da bi Vlada malo konkretneje pristopila k temu problemu, Slovenija verjetno lahko izpolnjevala vse pogoje, da bi tuje multinacionalke prišle v Slovenijo. Potrebna je korenita sprememba tako zakonodaje kot miselnosti. Kajti velikokrat smo bili priča temu, na kar nas opozarjata tako gospodarska kot obrtna zbornica: da se predvsem zaradi nekaterih birokratskih postopkov odločajo za druge države, ne za Slovenijo. In ne nazadnje smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da je potrebna tudi sprememba na področju plačevanja davkov in pa predvsem obremenitev plač, kajti prepričani smo, da bi z razbremenitvijo stroškov dela in pa z razbremenitvijo določenih davčnih obveznosti, ki danes bremenijo gospodarstvenike, lahko naredili tisti pozitivni zasuk. Kajti zavedati se je treba, da vsako odprtje proizvodnega obrata v Sloveniji pomeni toliko in toliko novih delovnih mest, toliko in toliko več prispevkov v zdravstveno in pa v pokojninsko blagajno in pa seveda tudi višji standard za prebivalce in prebivalke Republike Slovenije. Še enkrat – mi temu zakonu ne bomo nasprotovali, ga bomo podprli, dejstvo pa je, da zakon kaže prav na to, da je Slovenija na področju podjetništva v velikih problemih.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju. V razpravo dajem 19. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Prosim za prijavo. Besedo ima gospoda Ljudmila Novak. Izvolite.
Spoštovani gospod minister, predsedujoči, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Najprej bom pohvalila gospoda ministra, ker je tako aktiven pri tem vprašanju, pri pridobivanju tujih investitorjev. Tukaj ga moramo pohvaliti, ker si konkretno prizadeva, da bi rešil nek problem, da bi pripeljal nova delovna mesta in tako naprej. Vse v redu in prav in lepo, vendar vsi skupaj vemo, da to ni trajna in najboljša rešitev. Ko v Novi Sloveniji nenehno poudarjamo, kako pomembno je gospodarstvo, spodbujanje gospodarstva, sprejemanje ukrepov v podpro gospodarstvu, smo največkrat ozmerjani z neoliberalci. Mi pa si prizadevamo samo za to, da bi ljudje imeli delovna mesta, da bi gospodarstvo lahko delalo in da ne sprejemamo ukrepov, ki so proti gospodarstvu. In seveda, minister sam ni kriv, da mi nimamo ustrezne prostorske zakonodaje. Za to je kriva Vlada – in vse vlade morda tudi nazaj – kjer smo premalo naredili, da bi imeli urejeno prostorsko zakonodajo, učinkovito in da bi tudi javna uprava delala učinkovito in bi v doglednem času ljudje lahko dobili gradbena dovoljenja, ki bi bila v soglasju z zakonodajo, da bi lahko širili svojo proizvodnjo, odpirali nova delovna mesta in tako naprej. O tem v Novi Sloveniji kar naprej govorimo, ker veliko takih primerov srečamo na terenu. Zakaj pa ne morem z velikim veseljem tega zakona podpreti – ne bom pa nasprotovala – zaradi tega, ker se zavedam, kako pomembna je kmetijska zemlja. In na žalost v Sloveniji z njo ravnamo grdo. Naši predniki, kmetje, so gradili hiše na pobočjih, zato da so lahko polja, njive ostali obdelovalna površina in so se s tem preživljali. Mi pa delamo obratno, mi pa gradimo na najlepših poljih ali postavljamo tam trgovine ali pa tudi druge ne tako nujno potrebne objekte. Zato je potrebno, da čim prej sprejmemo ustrezno prostorsko zakonodajo, da bomo lahko v vsakem trenutku ravnali tako, kot zdaj ravna minister, da lahko nekomu, ki ponudi, želi neko investicijo izvesti, ponudimo primerno lokacijo, ki seveda ne bo škodovala kmetijstvu in pa pridobivanju hrane. Glejte, jaz se ne bojim, da v prihodnosti ne bo takih zahtev in želja še več. Nedavno, pred dvema mesecema, sem bila v Nemčiji v okolici Frankfurta, kjer imam sorodnike, in eden izmed sorodnikov se ukvarja prav z nepremičninami. In ker je tam eno od najbolj gosto naseljenih območij v Nemčiji, ja, kaj dejal – da ljudje, ki se ukvarjajo z nepremičninami, gledajo osmrtnice in čakajo, kdaj bo kdo umrl oziroma gredo takoj na vrata zvonit, ker bi radi kupili nepremičnino, ker ni mogoče dobiti novih površin. Drugi primer: na Bavarskem so želeli kupiti 600 kvadratnih metrov, eno parcelo za stanovanjsko hišo, in je cena znašala, z davkom vred, 1 milijon. Zato se nič ne čudim, če bodo vedno znova prihajali iz teh območij potencialni investitorji, ki bodo želeli najlepšo zemljo, da bodo lahko tam zidali. Tega se pa moramo obvarovati. In vedno se spomnim tudi na besede nekega Švicarja, ki mi je dejal: »Zakaj mi podpiramo kmetijstvo, čeprav je pridelovanje hrane pri nas drago, saj bi lahko vse kupili v trgovini? Zato, ker se zavedamo, da potrebujemo hrano, hrana bo izziv prihodnosti, prav tako kot voda, in zato, ker vemo, da denarja, čekov in zlata ni mogoče jesti.« Zato skrbno ravnajo s svojimi zemljišči, na katerih pridelujejo hrano. Seveda delovna mesta potrebujemo. In v Mariboru in okolici je kriza za delovna mesta, zato na tisoče ljudi dnevno potuje čez mejo, zato moramo storiti vse, da jih bomo pridobili, vendar, lepo prosim, tudi ostala zakonodaja mora biti temu primerno naravnana, da bodo investitorji prišli, da jim ne bomo postavljali dodatnih ovir, da bomo učinkoviti in da bomo imeli ustrezno zakonodajo na tem področju.
Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav ministru z ekipo in kolegicam poslankam in poslancem! Danes je gospodarska tema, z veseljem razpravljam ob takih temah, ki so pomembne tudi za razvoj gospodarstva v bodoče. Opažam, da se dvorana ob gospodarskih temah zmeraj bolj polni in da tudi v parlamentu spoznavamo, da je to tisto odločilno, česar se moramo lotiti v naši državi, da bomo ustvarili boljše gospodarsko okolje in pogoje za domače in tuje investitorje in za našo gospodarsko rast. Seveda bi tu pozdravil ministra z ekipo, ki je tudi s tem projektom dokazal, da gre za dober uglajen tim ministrstva za gospodarstvo, ki je z dobrimi praksami dela in vsebinami lahko vzor dela tudi ostalim ministrstvom, zakaj tako. Večkrat poudarjam, da ekipa prihaja iz gospodarstva, kjer so izkušnje pri vodenju projektov bolj učinkovite kot mogoče v politiki, in ta model delovanja se prenaša tokrat tudi v Odbor za gospodarstvo in pa v parlament. Tako da moram tu posebej izpostaviti, da gre za dober timski pristop ministrstva, strokovnjakov z ministrstva, ki je uspel medresorsko povezati različna ministrstva, ki so se srečala na neki točki, kjer je treba zadeve uskladiti s področja kmetijstva, okolja in infrastrukture. Po drugi strani sem pa malo žalosten, če nas danes poslušajo kakšni potencialni investitorji, domači ali tuji. Nekatere razprave tukaj grejo v smeri, kot da dobesedno odganjamo investitorje, domače in tuje, ko si poskušamo z nekim zakonom ustvariti okolje, ki bi bilo privlačno za domače in tuje investitorje. Tako da želim s svojo razpravo na nek način prispevati k temu, da vendarle nismo neka država, ki odganja tuje investitorje, in da pravi čas in hitro odreagiramo na neko poslovno priložnost. Predstavljajmo si, kaj bi bilo, če bi se v primeru Nordijskega centra Planica obnašali tako, kot nekateri danes razpravljajo [[…]]Še danes ne bi imeli tega objekta, ki zdaj privablja domače in tuje športnike – in postali smo prepoznavni v svetovnem merilu. In podobna zgodba je tudi tukaj. Moramo odreagirati hitro in na način, da bomo ne samo temu potencialnemu investitorju, vendar vsem pokazali, da smo država, ki na nek način ustvarja okolje, prijazno do različnih investitorjev. Seveda pri tem ne pozabljam na kmetijska zemljišča, vendar smo tukaj pred neko pomembno odločitvijo, ko je treba zadeve dati na tehtnico in oceniti dolgoročne pozitivne učinke takšnih investicij, ki prinašajo številna delovna mesta, ne samo teh tisoč, dva tisoč delovnih mest. Gre za multiplikativne učinke v celotni verigi, v kovinskopredelovalni industriji, to bo za sabo potegnilo pozitivne učinke in gospodarsko rast. Seveda pa me tukaj malo skrbi, ali bi na nek način polemiziral z opozicijo z leve in tudi desne strani. Kar se tiče levice, me predvsem čudi to, da ko se borijo za delovna mesta in na nek način za socialo in tako dalje, si na vsak način prizadevajo, da bi jih ustvarili, ko pa pridemo z nekim konkretnim projektom, je pa tu plošča obrnjena. In tu prihajamo do nekih različnih mnenj, ki vsekakor niso, po moje, neka prava praksa. Tudi kar se tiče kolegov iz NSi, večkrat spremljam njihova prizadevanja, podporo tujim investitorjem, gospodarstvu in tako naprej, in na nek način me veseli, da so v tem zakonu vendar prepoznali en dober projekt, ko gre v tej smeri, vendar pa me ta drža: smo za ta zakon, ga pa ne bomo podpirali ali ne bomo proti glasovali – to se moraš pač enkrat odločiti, ali si za ali nisi. Podobno tudi za kolege iz SDS. Tako da prepoznavam sicer neko naklonjenost zakonu [[…]]In jaz bi jih le pozval: to podprite, pa gotovo, pa gremo dalje. Pa gremo s skupnimi projekti naprej. Enak poziv bi dal tudi podobnim projektom ne samo v mariborskem okolju. Na splošno sem zagovornik policentričnega razvoja in s podobnimi temami se srečujemo pri projektu recimo tretje razvojne osi, ko smo pri nekem umeščanju spet bolj papeški od papeža in si spet izmišljamo razne ovire, namesto da bi ta projekt realizirali. Podobno je tudi pri projektu slovenski gozdovi, družba SiDG, kjer seveda nekateri na noben način ne podpirajo centrov za zbiranje in predelavo lesa po vsej Sloveniji. Tako da tukaj, s tega mesta bi poudaril to, da pozivam tako koalicijske partnerje kot opozicijske, da takšne dobre projekte podpirajo, ker to nas bo poneslo v neko boljšo prihodnost, in na vsak način bom ta zakon podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ivan Škodnik. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni minister z ekipo, kolegice in kolegi poslanci! Na mizi imamo Predlog zakona o zagotavljanju pogojev za izvedbo strateške investicije na razvojnem območju v Občini Hoče - Slivnica. Seveda se bom ustavil tudi pri tem amandmaju, ki ga je postavila Združena levica k 19. členu. Jaz bi se najprej ustavil pri razpravi, ki smo jo imeli na odboru. Moram reči, da je bila zelo konstruktivna, da je bilo prisotnih veliko ljudi, tako iz okolice Maribora kot seveda z Občine, ki pripravlja zemljišče za investicijo. In pravzaprav tam ni bilo nekih pripomb – tu in tam res – treba je tudi poudariti, da smo se nekako vsi zavedali, da gre za zemljišča, žal pač, kakršnakoli investicija je – ki jih bomo tudi imeli v Sloveniji – je pač treba žrtvovati kakšen kos zemlje. Seveda gre za večjo količino, ampak jaz mislim, da to, kot je bilo prej rečeno – tudi gospa Ljudmila Novak je povedala o veliki angažiranosti ministra pri tem, veliko je bil na terenu in se je tudi pogovarjal s temi ljudmi, s kmeti na tem področju. Mislim, da imajo neke rešitve in jih bodo tudi našli. Tako da je prav, da to rešijo, da ne bi bil kdo oškodovan, da najdejo nadomestilo, če ne, pa tudi ustrezno plačilo za tista zemljišča. Treba je pa poudariti, da na tem področju, sedaj ko stvari rešujemo, ni potrebne zakonodaje – ki pa jo bo treba čim prej sprejeti – ki bo prostorsko nekako reševala ta problem. Tako da v tem trenutku je, žal, seveda nimamo, moramo pa podpirati take investicije v gospodarstvu, ker vsi govorimo, da bomo lahko delali in delili več denarja, če bomo na prihodkovni strani, to se pravi v gospodarstvu, ustvarjali nekaj več denarja. Bili so tudi pomisleki, kaj pravzaprav prinaša, kakšne bodo plače teh ljudi, ki bodo delali – ni samo število ljudi, ki bodo delali v teh morebitnih podjetjih. Moram reči, da gre tu za tuje neposredne investicije, ki so najvišja stopnja internacionalizacije in ena izmed najhitreje rastočih, najbolj običajnih ter najbolj pomembnih oblik mednarodnega sodelovanja. To je zelo pomembno, saj vsaka taka tuja investicija prinaša delo velikemu številu ljudi. To bo zelo pomembno za Maribor in okolico, ker izvira iz želje in zahtev ljudi po delu in s tem po boljši kakovosti življenja. Treba je posebej poudariti, da rešujemo neposredno in zelo konkretno probleme ljudi – brezposelnost – zaradi katerih se zakon sprejema. Cilj je jasen in navdihujoč. Zato bom jaz ta zakon danes podprl. Hvala lepa.
Gospod Marko Ferluga, imate besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav ministru in ekipi! Pri nas v Sloveniji nikoli ni prav, ne boste verjeli. Namesto da gledamo na zadeve pozitivno, ne, mi gledamo absolutno negativno, iščemo dlako v jajcu in to je to. Če ni investicij v Sloveniji, je narobe in seveda je kriva Vlada. Če so potencialne investicije v Sloveniji, je narobe, ker – tri pikice – razlagajte si sami. Meni se resnično zdi, da postajamo neka shizofrena, nestrpna, neracionalna družba, družba nekega velikega licemerja in neke velike dvoličnosti. Najprej bentimo, da ni delovnih mest, po tem, ko so, je narobe to, da so na kmetijskih zemljiščih. Ljudje božji, danes gremo naprej, moramo najti neke druge solucije. Jaz mislim, da moramo biti odgovorni in odrasli in tudi toliko racionalni, da se odločamo v pravi smeri. Jasno je treba povedati, da ali želimo imeti – pa ne vzeti narobe – krompir nekega kmeta ali pa želimo imeti zaposlitev, recimo, 2 tisoč 500 ljudi iz Maribora in okolice in plus teh multiplikativnih učinkov. In kar je nekaj neverjetnega – pa noben tukaj še ni omenil, bom pa jaz kar direktno povedal – da je prvič v tej državi imela ta vlada, in ta minister jajca, da se odloči nekaj in da zavzame neko stališče in da to investicijo podpre. Okej, lahko debatiramo, da je ta konkreten zakon samo za eno področje, ampak za kaj gre tule? Tukaj je treba imeti v glavi gospodarsko razmišljanje. Imeli so potencialnega investitorja – vsaj tako domnevam – in kot je v gospodarstvu navada, se je bilo treba odločiti takoj. Ker pa vemo, kako je pri nas s to birokracijo, s temi zakoni, kako gre in ne gre in čakamo in odbori in vse živo, so se tako odločili. In tukaj jih podpiram. Jasno je pa, da pričakujem v bodoče tudi s strani MGRT, da se bo naredil nek sistemski zakon o tujih investicijah, kar so že predhodniki povedali. In ne nazadnje so tudi sam minister in ekipa, ki mu stoji tukaj ob strani, povedali, da so vse alternativne možnosti, ki so bile dane, ponudili temu potencialnemu investitorju. Odločil se je pač za to, da bodo z zakonom in z vso ostalo zakonodajo prekontrolirali vso to zadevo, če štima – z naravovarstvenih in vseh ostalih področij. In v končni fazi, če se ta zadeva ne bo razvila tako, kot bi se morala, se bo to povrnilo v prvotno obliko in kmetom bodo dane odškodnine. In ko gledamo na vse to, je treba vzeti tudi ta zakon kot nek pozitiven signal za tuje investicije, da je končno Slovenija, ta vlada, ta država odprta za vse dobre predloge in dobre investicije in da se za to potem tudi zavzame in jih izpelje. Gre, po mojem, vseeno za neko pozitivno zgodbo in jo tako moramo gledati. So plusi in so minusi, ampak v končni fazi je potrebna neka odločitev in jasna opredelitev in zato sem jaz za. Hvala.
[[oglašanje iz dvorane]] Gospod Tonin, takoj ko boste razpravljali, potem boste lahko replicirali. Sedaj pa moram dati besedo gospe Violeti Tomić. Izvolite, gospa Violeta Tomić. Imate besedo.
Najlepša hvala za besedo. Če bi minister Počivalšek naredil evidenco degradiranih območij, potem regij, ki so industrijsko propadle, in naredil neko strategijo in to ponudil investitorjem, bi mu mi vsi ploskali. Res bi rekli: »Ta vlada pa ima neko strategijo.« Da pa pride nekdo, neka multinacionalka od zunaj in si kot v neki državi tretjega sveta izbere tole, vi in mi pokleknemo – tu pa imam debele pomisleke. Zakaj? To je tako: »Ali je v Sloveniji kakšna zakonodaja? Tam ne bomo mogli zidati …« »Je zakonodaja, ampak mi jo lahko zaobidemo, ker poznamo ministra.« Mislim, kako se to sliši? Če bomo mi za vsako multinacionalko delali nov zakon, potem mene to zelo skrbi. Tukaj je kolega Ranc prej omenil v svoji razpravi, da Državni zbor ni poklican, da obravnava postopke [[…]]To se je zgodilo ravno tako pri TEŠ 6 investiciji. Tukaj v Državnem zboru je bila sprejeta TEŠ 6 investicija in zdaj vemo, kakšno korupcijsko leglo je izpadlo iz tega. Zdaj bodo dobili odškodnine, ti kmetje, pravite, za razlastitve; ali pa nadomestno zemljo. Ja, kje jo bomo pa jemali? Koliko pa imamo mi te nadomestne zemlje? Vemo dobro, da v Prekmurju Avstrijci debelo že kupujejo našo kmetijsko zemljo, ker oni vedo, kaj z njo, za razliko od nas. Krško polje so že izraelske firme pokupile. Mi pa bomo svojo zemljo debelo pozidavali. Slišala sem tudi, da gre za prvo investicijo po letu 1991. Čudovito, pohvalno, krasno, ampak se je od takrat kmetijska površina zmanjšala za 100 tisoč hektarjev. Dnevno se je pozidalo 7 hektarjev kmetijskih zemljišč. Kje pa so ta delovna mesta? Kaj pa imamo zdaj od tega? In tukaj se popolnoma strinjam s kolegico Ljudmilo Novak: delnic, papirja, denarja ne bomo jedli. V Sloveniji smo samo enotretjinsko samooskrbni; ne glede na to, da minister za kmetijstvo iz vrst Socialdemokratov vsako leto naredi veliko akcijo Jejmo domače. Govorimo na Odboru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano o samooskrbi, delamo pa popolnoma nasprotno. Skratka, zanimivo je, da imamo v Sloveniji kar 2 tisoč hektarjev degradiranih območij. In raziskave so narejene; samo na področju podravske regije jih je 211 hektarjev. In nič nismo naredili. Skrbi me tudi to, da očitno nismo vsi enaki pred zakonom. Ali bi naš investitor, če bi si zaželel nekje zidati, ravno tako dobil ta odpustek, da bi za njega napisali poseben zakon? In potem so oni ponujena območja zavrnili. Zelo zanimivo. Tudi ime investitorja ni znano in želi, da bi to ostalo skrivnost. Glejte, jaz ne vem, mene zanima, ali obstaja kakšna pogodba, ali obstaja kakšna zaveza, koliko delovnih mest bo tukaj, kakšna bodo ta delovna mesta? Če smo rekli, da je na slabih 50 hektarjih 5 tisoč 500 delovnih mest v Avstriji [[…]]Tukaj se pogovarjamo popolnoma navdušeno – na sto hektarjih tisoč delovnih mest. Ali bodo to nova delovna mesta ali bodo ljudje, ki že zdaj delajo v tej tovarni na Avstrijskem, samo zaposleni tukaj in jih bodo potem plačali ne tako kot v Avstriji, ampak manj. Skratka, to so vse vprašanja, ki se nam postavljajo. In upravičeno se nam postavljajo. Govori se, kot da je to zdaj gotovo dejstvo, ki se ne da spremeniti. Zakaj se ne da spremeniti? Zato, ker je SMC največja stranka in se je odločila in bo to podprla. Ampak veste, ko bo že zdavnaj pometel prah stranko SMC in se ne bo nihče več spomnil nanjo, bodo ljudje na tem območju še vedno dihali slab zrak, živeli na okoljsko degradiranem območju, imeli bodo slabo plačana delovna mesta, mogoče kakšno okoljsko, ekološko katastrofo in vprašanje, kaj vse še – in kdo bo takrat odgovarjal za to? Potrebovali bi v Sloveniji vsaj 850 kvadratnih metrov njivskih površin na prebivalca, potrebovali bi jih vsaj 2 tisoč, imamo jih 850. Samo eno tretjino. Kako dolgo bomo še pozidavali naše najboljše kmetijsko zemljišče? Kako dolgo? In potem slišimo, da smo tisti, ki skrbimo za okoljske standarde, za prehranske standarde, za delavske pravice, ekoteroristi. Ne vem, mislim, ekoterorist zame pomeni nekdo, ki vrši teror nad ekologijo, nikakor pa ne tisti, ki brani. Terorist je tisti, ki napada, ni branitelj. Upam, da se okrog tega strinjamo. O teroristih je zadnje čase ogromno besed. Za teroriste imate tudi begunce kar vsepovprek, pa najbrž ni terorist vsak, ki pride sem. In ekoteroristi so najbrž tudi Indijanci, ki v Ameriki branijo svoja sveta mesta, svoja svetišča, svojo kulturo, svojo vodo nasproti korporacijam. Kaj bomo potem rekli, da obstajajo kapitalteroristi? Skratka, bi rekla, da je vlada ta trenutek močno ekoteroristična, čeprav zmerjanje z ekoterorizmom z veseljem in s ponosom prevzamemo mi, ki skrbimo za okolje. Skrbijo me poteze te vlade, ki ravna absolutno protiustavno, ki lahko krši zakone, ki lahko za eno investicijo in za eno multinacionalko vehementno sprejme poseben zakon. In zanima me, kaj je pravzaprav tukaj odzadaj. Kajti nihče nima podatkov. Strinjam se, treba je pretehtati pozitivne in negativne učinke. Seveda potrebujemo delovna mesta, ampak sprašujem se, po kakšni ceni, kaj nam je prioriteta – ali blagostanje naših ljudi ali profit tujih korporacij? Če bi to lahko uravnali, potem bi bila ta svet in ta odločitev sprejemljiva. Tako je pa toliko neznank, toliko vprašanj, toliko neodgovorjenega, da enostavno tega ne moremo podpreti. Zato upam, da boste vsaj naš amandma podprli, ki govori, da se ta kmetijska zemlja vrne nazaj v uporabo, če se investicija v treh mesecih ne začne. Hvala.
Besedo ima gospod Branko Zorman. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Preden, bom rekel, okaram malo Združeno levico, bi želel pohvaliti delo ministrstva za gospodarstvo. Po mojem mnenju nobeno ministrstvo oziroma noben minister do sedaj v nobeni vladi ni bil tako uspešen, kot je ravno ta minister v tej vladi. Pa naj to podkrepim še s podatki iz samo zadnjih dveh mesecev, na primer. Vemo, da se je japonska tovarna robotov odločila za investicijo ravno v Sloveniji, in to v konkurenci nekaj ostalih evropskih držav. In zasluga za to gre nedvomno ravno ministrstvu. Naj omenim na tem mestu še projekt NEDO, projekt pametnih skupnosti, pametnih omrežij, ki je zopet posledica dobrega dela tega ministrstva. Ne bom razpravljal o nujnosti in potrebnosti sprejema tega zakona, ki ga obravnavamo danes. Seveda je bila prepoznana potreba, da je tak zakon treba pripraviti in iti naproti investitorju, ki prinaša potencialnih 3 tisoč novih zaposlitev. In da Združena levica, ki je kvazizagovornik delavskih pravic in delavstva – seveda so bili to, dokler niso prišli v parlament, zdaj pa njihovi poslanci verjetno v udobnem poslanskem sedežu pozabljajo na svojo osnovno pravico in bi celo postavili na kocko 3 tisoč novih potencialnih zaposlitev pod nekimi svojimi razlogi, ki so jih navajali [[…]]In to v regiji, ki ima 17 % brezposelnost. Maribor, širša regija Maribora, problemska regija ima 17 % brezposelnost oziroma beri skoraj 10 tisoč brezposelnih. 3 tisoč novih zaposlitev pomeni, da bo 3 tisoč družin lahko živelo ravno iz naslova te nove tovarne. In če vzamemo, da ima vsaka družina v povprečju 1,5 otroka, to pomeni, da bo ta tovarna lahko preživljala 10 tisoč 500 ljudi. To imejte v mislim, ko govorite, da ste proti tej investiciji. Kolegica Violeta seveda razpravlja o multinacionalkah in škodljivosti le teh – ne glede na to, kaj si mi mislimo o multinacionalkah, je dejstvo, da multinacionalke ustvarjajo tudi delovna mesta. In ta delovna mesta potem prinesejo plače in te plače lahko kupujejo hrano. Med drugim ste rekli, kaj bomo jedli, če bomo pozidali te njive, ki so zdaj na tem območju. Jaz vas bom vprašal drugače: iz česa pa oziroma s čim bodo te družine, ki imajo danes brezposelne člane družine, iz česa oziroma s čim bodo kupovali hrano, če bodo brez dela?
Preden sprožim še en krog prijav, gospa Violeta Tomić, postopkovno, če se ne motim. Sva se razumela? Izvolite postopkovno, gospa Violeta Tomić.
Glejte, kolega Zorman namerno tukaj zavaja, kajti ali smo govorili o tisoč delovnih mestih ali smo govorili o 3 tisoč delovnih mestih ali bomo na koncu tele današnje razprave prišli že do 10 tisoč, 5 tisoč fantastičnih delovnih mest? Kje so? Ja, seveda, delavske pravice Združena levica zastopa in jaz kot predsednica Stranke za ekosocializem in trajnostni razvoj Slovenije protestiram proti vsakemu delovnemu mestu, ki uničuje okolje. Imamo tudi zelena delovna mesta, trajnostna delovna mesta in možno je seveda gospodarstvo razvijati tudi v spoštovanju do okoljskih standardov. Delavske pravice, takšna delovna mesta, ki bodo slabo plačana, ki bodo profit odnašala ven iz države in ki bodo tukaj zapustila samo uničenje in ne bodo plačala niti toliko prispevkov, da bi se potem zboleli upokojeni delavci lahko zdravili [[…]]Taka delovna mesta – hvala lepa. Borimo se tudi za pravice kmetov. Tudi kmetje so delavci. Delavci, ki proizvajajo našo hrano, ki je osnova za preživetje. In žal mi je, da poslanec SMC misli, da hrana raste v supermarketih. To, da bomo potem [[…]]S čim bomo kupovali to hrano? Ne rabimo je vse kupovati. Naša velika želja je, da je pridelamo več. Več, in da je bomo manj kupovali. Kajti vemo – in še enkrat poudarjam – samo eno tretjino svoje hrane pridelamo, ob tem, da se nam kmetijske površine zaraščajo, po drugi stani, da jih vehementno zazidujemo. Mislim, da moramo predvsem skrbeti za to, da bomo imeli vodo, pitno vodo in hrano, kajti v bodočnosti bo to več vredno kot vse drugo. In poudarjam, nismo proti delovnim mestom – to danes govorim že mislim da petdesetič, lahko vam posnamem in bomo vrteli – vendar delovnim mestom, ki bodo odgovorno ravnala z okoljem, da bodo tudi bodoče generacije lahko živele tukaj. Hvala.
Gospa Violeta Tomić, to ni bilo postopkovno, ampak jaz bom sprožil vseeno še en krog, da boste lahko še o vsebini razpravljali vsi tisti, ki boste želeli. Postopkovno, gospod Branko Zorman. Sva se prav razumela? Boste razpravljali ali postopkovno? Postopkovno. Izvolite, imate postopkovno.
Hvala, predsedujoči. Jaz bi samo prosil, da kolegico opozorite na to, čemu je postopkovno namenjeno, in naj pove svoj predlog, ker jaz ga nisem zaznal v tej njeni razpravi. Mislim, da imajo prijavljen čas, lahko se pojavljajo poljubno, kolikokrat želijo, do izteka. Tako da, prosim, upoštevajte proceduro in se javite v razpravi, ker na postopkovno vam vsebinsko ne morem replicirati. Če bi bila pa to vaša razprava, bi vam pa z veseljem repliciral.
Hvala, gospod Zorman. Ampak mislim, da sva se z Violeto Tomić razumela. Zato predlagam, da sprožim postopke, da se lahko prijavite, ker vidim, da še obstajajo interesi. Izvolite, kolegice in kolegi. Prijava poteka. Besedo ima mag. Matej Tonin. Izvolite.
Rad bi odgovoril poslancu Ferlugi. Jasno je, da je Poslanska skupina Nove Slovenije tista poslanska skupina, ki je najbolj naklonjena podjetništvu in dela vse za to, da se poslovno okolje v tej državi čim bolj izboljša. Zato prosim, ne manipulirati s takimi stvarmi – da se ne odločimo, da ne vemo, kaj bi itd. Jaz sem in tudi mi smo zelo jasno povedali, da podpiramo to, kar dela minister za gospodarstvo, ampak da to niso sistemski ukrepi. Ena izmed stvari, ki sem jih izpostavil v stališču, je ta, da ostali slovenski podjetniki nimajo enakih možnosti – to je problem. Ni problem to, da Vlada poskuša pripeljati delovna mesta v državo. Problem je to, da dela samo za eno podjetje, ne pa za vse podjetnike v tej državi. V tem je problem. Mi ne zagovarjamo zgolj enega podjetja, ampak želimo ustvariti dobro klimo za vse podjetnike v državi. To sem povedal v stališču. In druga zadeva je, da se to postavlja na najboljši kmetijski zemlji, ob tem da imate v Mariboru en kup degradirane zemlje, en kup. Še ena stvar: ne biti preveč evforični, ker ena lastovka še ne prinese pomladi.
Replika, gospod Marko Ferluga. Izvolite.
Jaz moram svojemu kolegu povedati, da mogoče se midva sploh nisva razumela. Jaz o teh zadevah, kar si ti govoril, nisem nič debatiral. Če si me dobro poslušal, sem rekel, da pričakujem od ministra in tega ministrstva sistematičen zakon, ki bo na splošno investicije uravnaval. Vse ostalo si me pa očitno zelo zelo slabo razumel ali pa ne dovolj dobro poslušal, ker sem povedal zelo jasno. Se pa strinjam s tabo, da ena zadeva ne pomeni nič. Je pa lahko začetek nečesa, tako kot je rekel Konfucij: korak za korakom. To je bilo prvič narejeno tako, da se je pokazal nek odnos do velikega investitorja, ki ima interes priti v Slovenijo, in se je odzvala Vlada – to je treba priznati. Lahko debatiramo o vsem, lahko debatiramo tudi o kmetijskih zemljiščih, o vsem lahko debatiramo, ampak dajmo enkrat za vselej reči: to je bil en pozitiven korak in signal. Lahko rečemo prva lastovka, druga, tretja, ampak začetek je. Hvala.
Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Vzel si bom nekaj časa, ne bom šaril po občih mestih, ne bom govoril, kdo si prizadeva najbolj, kdo si najmanj. Bom pa skušal biti zelo konkreten. Najprej na prvo »napičitev« s strani SMC. Konkurenca, mi, ki delamo dosti multilateralo, bilateralo Slovaška, Češka Madžarska. V Slovaško prihaja Land Rover in imajo že malo problema z delovno silo za področje avtomobilskega grozda. Plače so v avtomobilskem grozdu relativno visoke, primerjalno gledano tam do tisoč evrov neto, in uvedli so pred kratkim možnost sobotnega in nedeljskega dela tudi za mlade. Ti bodo za to dobili 70 % plačo. Češka je lokacijsko malo preveč oddaljena. Konkurenca Madžarske, ne Madžarske je povezana z delovno silo in višino plače. Konkurenčno prednost si pa seveda lahko izboljšamo z udejanjenjem drugega tira. Žal moram reči, da skoraj bolj Slovaško in Madžarsko zanima – dobim ta občutek – kdaj se bo to uresničilo, kot nas v tej družbi in državi. Zdaj bom šel malo skozi to, kar je gospod minister govoril. Začel bom tukaj – 5. točka – da se bo to dogajalo hitreje, ker bo to vodila občina. To je taka notorična laž [[…]]Zakaj? Občina Hoče - Slivnica ima 13 ljudi v upravi, vštevši župana, in 11 v režijskem obratu – komunala in te zadeve. Vsebinsko za to področje je oseba, ki se ukvarja z okoljem in prostorom, oseba, ki se ukvarja z gospodarstvom, in dva, ki se ukvarjata s pravnimi zadevami, pa ne bodo imeli časa za to. Skratka, tovrstne izjave so dobesedno norčevanje. Gremo do 1. točke – razvojno območje OPN. Gospa Ljudmila je govorila za nazaj. Violeta je omenjala degradirana območja. Ja kaj ste pa delali dve tretjini mandata? V dveh tretjinah mandata bi morali imeti DPN, državni prostorski za degradirana območja, in kaj se bo tam umeščalo. Zdaj vsi veselo kokodakate o skladnem regionalnem razvoju. Ko sem skoraj dve leti nazaj o tem Cerarja spraševal, mi sicer ni ravno rekel kot Mihi Kordišu, da me tokrat ne bo odstavil, ampak je bil blazno jezen. To besedovanje danes je norčevanje iz Štajerske, iz Maribora in v osnovi iz mene osebno. Dalje: mednarodno sodelovanje. Bil sem v Budimpešti, pa mi pravi drugi človek njihove največje stranke pa še kdo drug, pa kje ste Slovenci v turizmu. 10 tednov pred turistično sezono polna Budimpešta hrvaških plakatov. Gospa Roš je s tisto oddajo na Netflixu naredila več za slovenski turizem kot ta oddelek tega vašega ministrstva. Nova razlastitev v javno korist – saj mi že imamo razlastitveno zakonodajo in bi se lahko ta amandmirala. In potem minister sam izjavi, da lahko le Vlada ugotovi, kaj so strateške investicije. Ta pa je malo močna in huda, ne glede, katerakoli vlada bo. In to je neka nova praksa. Ta zakon, ki se dela na primeru, je neke vrste poskusni zajček, kako se bo delal sistemski zakon. In to je glavni in ključni problem. Ne pa debele laži kolega – ki ga jaz ne bom karal ne po slovensko ne po srbsko – da smo mi proti investiciji. Kar seveda nismo. Mene bi zanimalo, če bi mi kdo odgovoril, kako bo s tem povezana Univerza v Mariboru. Če že gre za Magno Steyr, imamo tam Talum, ki porabi največ elektrike v Sloveniji, pa je precej boljši, kot je bil včasih, in dela polizdelke. Ali se bodo delali tudi kakšni deli za motorje, ki grejo v to smer? Navsezadnje, če se bodo barvale karoserije za Jaguarje, ali bodo barve kupovane v Heliosu? Zaradi mene bi lahko to razpravljali na zaprti seji, če bi bilo nujno. V neki vladi, kjer sta od treh predsednikov dva pravnika, eden je celo doktor prava, največja stranka, ki ima na kvadratni meter največ pravnikov, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo je agronom, ministrica za okolje in prostor je agronomkaMene bi zanimalo, ali se bomo zmenili tako, da bo na strehi teh fabrik vrt, kjer bodo ti kmetje lahko kaj sadili. V Nemčiji je to zelo pogosta praksa in v Franciji tudi. In bi rekel, ajde, potem pa stisnem zobe in podprem ta zakon. Jaz ne morem biti ne proti ne za, ker cele vrste informacij v bistvu nimam. In ko mi resorni minister govori – pa ne bom omenjal tega ekoterorizma, ampak – vsaka bedarija, ki se je država spomni, vsak zakon in predpisi v deluKo mi govorijo iz SMC: s to birokracijo, s temi zakoniPa saj vi ste prišli kot nova politika. Meni zdaj nori mobitel, ker mi ljudje govorijo: pa kakšna banana republika smo, ali nimamo zakona o tujih strateških naložbah in tako naprej. In to so problemi. Problemi so tudi, da tulim tukaj že cel mandat, kaj bomo naredili s Pohorjem, pa minister pravi, ah, država nima kaj iskati v turizmu. Razen tam, kjer si svojo bivšo firmo prekategoriziral, da jo bo lahko mogoče on privatiziral. Tam tudi čaka 500 delovnih mest. Pa kaj, ali bomo čakali še 3 sezone, da bodo hoteli še bolj razsuti, pa jih bo potem nekdo pod ceno kupil? Zdaj se je pa SMC naenkrat zbudil in bodo oni veliki pospeševalci [[nerazumljivo]]In Vlada ima jajca in je sprejela nase veliko odgovornostTudi če se bo šlo v to investicijo, bo to 2018 in naprej, ko te vlade ne bo več. Tako da se nehajmo pogovarjati kot otroci. Malo časa si moram za replike pustiti. Hvala.
Besedo ima mag. Aleksander Kavčič. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani predsedujoči, za dano besedo. Jaz resnično upam, da nas Slovenija danes gleda, da nas spremljajo iz Štajerske, Pomurja, Koroške, iz vse Slovenije, potencialnih tistih tisoč, tisoč 500, 3 tisoč novih delovnih mest oziroma kolikor se jih predvideva in pričakuje. In da opazijo to razpravo, da si enostavno nalijejo čistega vina, da bodo enostavno videli, kateri so za investicije, kateri so proti investicijam in kdo se dejansko bori za to, da bi Slovenija končno prišla do tistih delovnih mest, do tistih dodanih vrednosti v delovnih mestih, ki si jih očitno ene druge države želijo. Ne morem se pa nikakor strinjati – in tu ostro protestiram pri izjavi kolegice iz Združene levice, ki je dejala, da ko ena multinacionalka pogleda tam okrog tretjih držav in si izbere Slovenijo, jo nagovori, da spremeni zakon in da bo tam potekala tista investicija. Slovenija ni tretja država, prosim lepo. Slovenija je država, v kateri živimo Slovenci, ki delamo za plače. Delavci se borijo za plače in eni tudi hodijo v tuje države zato, da preživijo. Vlada je ekoteroristična, degradiramo območje, dihali bomo slab zrak [[…]]Torej, eni si želijo vsega tega, mi pa smo to zdaj sprejeli in sprejemamo in bomo imeli degradirano območje, slab zrak, ekoteroristično vlado in ne vem, kaj še vse [[…]]Jaz mislim, da bi se mogoče morali ozreti malo širše in videti, ali si res Slovenija te investicije ne zasluži oziroma si je Slovenci ne želimo. Verjetno je resničnost zelo drugačna. Pravite, da ste proti vsakemu delovnemu mestu, ki uničuje okolje. Kako pa veste, da bo to uničevalo okolje? Na sredi Dunaja imajo sežigalnico. Verjetno je ne bi imeli, če bi tako degradirala tisto okolje in tisti zrak, ki ga dihajo Dunajčani. In kako velikokrat govorimo, ja Dunaj, oh in sploh. Kmetijske površine se nam zaraščajo, ste malo prej dejali. Ja, očitno je treba nekaj storiti in ta vlada, to ministrstvo je nekaj naredilo v tej smeri. In zdaj je vse narobe. Vse, kar prinese Vlada na mizo, je narobe. Ni čudno, da imamo v Sloveniji takšen sistem, takšen rating tega parlamenta, če je vse narobe, kar se dela. Čisto vse je narobe. Imamo potencialna nova delovna mesta – in je narobe. Ne vem no, očitno bo potreben en velik in resen razmislek o tej celi stvari. Hvala lepa.
Postopkovno, dr. Franc Trček. Izvolite.
Glejte, jaz z lahkoto prenašam to, da se je SMC danes malo pripravil pa nas v svoji rahlo patetični drži poskuša vljudno žaliti, ampak zdaj imam pa že eno resno težavo. Ne vem, ali so ljudje mogoče dali kaj na zob pred to sejo, ker mi se zdaj pogovarjamo kot o frnikolah. Minister govori tisoč delovnih mest, pa 2 tisoč, pa 3 tisoč novih delovnih mest [[…]]Veste, če to Magna posluša, Magna zaradi tega ne bo prišla v Slovenijo. Če bi imel jaz, ne vem, pol milijarde sredstev za investirati, jaz v tak šalabajzaraj ne bi prišel. Kolegi iz koalicije pa naj bi vedeli, kaj je vloga opozicije. Noben ne nasprotuje investicijam, noben ne nasprotuje delovnim mestom, nasprotujemo pa tovrstnemu izigravanju pravne države. Mislim, te zadeve [[…]]Če bi imel več časa, bi vam šel brat člene od 67 do čez 76, in pri vsakem od teh členov Ustave je nekaj spornega pri načinu, na katerega se ta zakon poskuša uvajati. Pa se nisem tega jaz spomnil, obstajajo tudi pravniki, ki onkraj političnih prečenj berejo ustavo in gledajo na pravni red te države. In lepo vas prosim, predsedujoči, ker ministra ni, naj nam končno že gospod državni sekretar – če ne drugače, zapremo sejo – pove dejansko dinamiko teh delovnih mest: ali bo to 500 ali bo jurja ali bo ne vem koliko. In tudi, kakšne bodo plače. Ko se grejo moji Štajerci menit za delo v tujino, se jim pove, kakšna bo plača. V Sloveniji tega skoraj ne smeš vprašati, če greš spraševat za delovno mesto. O tem sem se včeraj na veliko pogovarjal. Ali bodo te plače pikico nad panožno kolektivno pogodbo ali bo kako drugače? In potem se bomo lahko resno pogovarjali o tej investiciji. Jaz se moram tu ponavljati [[…]]Jaz se s svojimi otroki tako ne menim, kaj bomo za južno kuhali [[…]]Prosim, predsedujoči, navsezadnje je to vaša odgovornost, da končno izvemo, kakšen je maček v tem žaklju. Hvala. [[oglašanje iz dvorane]]
Dr. Trček, hvala lepa. Takoj bom dal postopkovno. Tudi jaz se moram, žal, ponavljati, dr. Trček. To isto izvajanje ste že imeli čisto na začetku in sem vam tudi podal odgovor. Ne vem, kaj bi še več lahko storil na tem mestu za to, da bi zadovoljil vaše razmišljanje. Gospod mag. Bojan Krajnc, izvolite, imate postopkovno.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. V resnici bo to postopkovno, in bo postopkovno vprašanje. Sprašujem vas, ali lahko mogoče na mestu predsedujočega preprečite nenehne zlorabe postopkovnih vprašanj, ki to v resnici niso. Gospod Trček nekako iz svoje osebne refleksije govori o stvareh, ki se najverjetneje – ne vem, sprašujem tudi to – dogajajo zjutraj njemu. Ali lahko preprečite to, da nas žali? Kajti ko gospod Trček govori, da SMC vljudno žali njega, v resnici on žali SMC. In ali lahko nadaljujemo z razpravo prijavljenih razpravljavcev? Grozi, da bo razprava padla s tečajev zaradi nenehnih zlorab, in prosim, da to preprečite. Hvala.
Hvala, mag. Krajnc. Žal ne morem in ne smem preprečiti, ker imamo v parlamentu vsi enake pravice. Ampak verjamem, da dr. Trček dobronamerno to počne, in verjamem, da je tudi razumel, kar sva se skušala dogovoriti. Gospa Anita Koleša, imate besedo. Nadaljujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Bilo je rečeno, da odločitev danes ni lahka. Jaz pravim, katera odločitev v Državnem zboru pa je lahka. Zame so vse odločitve zelo pomembne in veliko njih je tudi zelo težkih odločitev. Pa vendar, danes govorimo o temi, ki jo imamo sicer večno na ustih, da tako rečem, govorimo o gospodarskem razvoju, o delovnih mestih in posledično tudi o boljšem življenju. Danes govorimo tudi o tem, da sprejemamo izziv, da prvič po osamosvojitvi pridemo do enega izjemno gospodarsko pomembnega projekta, za katerega se pa moramo, na žalost, boriti. 25 let nismo ustvarili pogojev za to, da bi tuji investitorji na velika vrata prihajali k nam. Res je, da z zakoni ustvarjamo pogoje za določenega investitorja, in res je tudi, da ima ta določeni investitor na voljo rezervno lokacijo. To je zelo dobro povedal naš sekretar, ko je rekel, da je ta rezervna lokacija v eni od sosednjih držav; zato govorim o tem, da se moramo zanj na nek način tudi boriti. Ampak, dragi kolegice in kolegi, ne govorimo o frackingu v Pomurju, govorimo o projektu investitorja, ki v svoji državi izpolnjuje vse visoke okoljske standarde. In govorimo tudi o graditvi v državi, naši državi, ki je po določenih lestvicah na petem mestu po skrbi za okolje. Zato mislim, da so te skrbi, ne bom rekla, da so odveč, ampak vsekakor so bistveno manjše, kot pa jih želimo tukaj predstaviti. Kmetijska zemljišča se bodo vrnila v primeru, da bi nam ta investicija spolzela iz rok. Zato je tudi tukaj – mislim da – ta skrb pretirana. Vsekakor pa bi v zvezi s kmetijskimi zemljišči rekla, da nas spodbujajo k razpravi o opuščenih in kmetijskih zemljiščih predvsem tovrstne zadeve, torej zadeve takrat, ko govorimo o nekem gospodarskem razvoju predvsem v smislu industrializacije nekega območja. Jaz pa si želim, da bi o opuščenih in neobdelanih kmetijskih zemljiščih govorili še kdaj drugače, da bi se na njih potem v prihodnosti v Sloveniji – če malo parafraziram kolege pred sabo, ki so govorili o kokodakanju – torej da bi se še veliko kokodakalo in kikirikalo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi! Jaz prihajam iz Občine Hoče - Slivnica. Prihajam iz občine, za katero je danes tale razprava tako burna in tako razmahnjena. Pa ne samo iz te občine, prihajam iz te regije. Prihajam iz Maribora, iz okolice Maribora. Veste, za nas v Mariboru in za našo regijo je vsako delovno mesto pomembno, ni važno, ali jih bo sto ali jih bo deset. Za nas je pomembno čisto vsako. In ocenjujem, da je ta zakon, o katerem danes razpravljamo, ta priložnost. Ta priložnost, ki bo, tako kot je rekla moja kolegica, poskrbela za blagostanje naših ljudi. Ki bo poskrbela za blagostanje nas, ki prihajamo od tam. Nas, ki nam bo to dalo priložnost, da ne bomo na pozabljenem delu Slovenije. Nam, da bo to dalo priložnost, da bomo lahko s svojim delom, s svojim znanjem zaslužili za to, da bomo kupovali zdravo hrano z eko, bio, kakršnokoli že oznako. Zato se danes pogovarjamo o tem. In zato se pogovarjamo o tem, ker mi že ves čas tega mandata, pa verjetno tudi predhodnih mandatov, govorimo o teh degradiranih področjih. Ves čas smo na terenu, obiskujemo ta degradirana področja in si na vse kriplje prizadevamo, da bi skušali pritegniti investitorje, ki bi prišli na ta področja. Ampak, dragi kolegi, ta področja so dostikrat premajhna. Govorimo verjetno tudi, ne vem, o coni Tezno, če ste imeli to v mislih. Da vam ne povem, koliko dobre volje in energije preteče dnevno, letno in mesečno za to, da pritegnemo investitorja v cono [[…]]Na področja, ki so še prosta. In koliko energije je bilo že izgubljene za to, da pridobimo investitorje v ta prostor. Zato danes o tem govorimo in zato bomo danes – tudi sama bom – to podprli. To mi potrebujemo – Slovenija, regija in mesto z okolico to potrebujemo. Krvavo potrebujemo to, za vsako delovno mesto, za vsakega, ki prihaja iz te regije. In še nekaj, prepričana sem, da bodo vsi župani iz regije pokazali solidarnost, da bodo strnili vrste – kot so jih že tolikokrat – takrat ko bo treba iskati nadomestna zemljišča, seveda če bo to potrebno. Trdno sem prepričana v to, da se bo pokazala ta dobra volja vseh, ki smo iz tega okolja, ne samo ministrova, ne samo tistih, ki so že sedaj hodili po terenu in bili krvavo bitko za to, da danes ta zakon sprejmemo. Trdno sem prepričana v to, da se bo pokazalo, da mi smo za te investicije, da mi smo za delovna mesta, da je Slovenija tista, ki želi to; želi preboj, želi gospodarsko rast, želi pospešeno gospodarsko rast. Kajti veste, mislim, da to ne bo imelo pozitivnih učinkov samo na gospodarstvo in multiplikativno rast, na samo okolje, na regijo, vendar na vso Slovenijo. In še nekaj, govorili smo o malih podjetnikih. Tudi mali podjetniki bodo v končni fazi imeli koristi od tega velikega projekta, ki bo, če bo, ko bo. Ampak veste, tudi DPN, spoštovani kolega, bodimo iskreni – to okolje se že desetletja bori za to, da se uredi ta prostor, ki je tako strateško pomembno stičišče različnih poti, tako avio-, cestnih kot železniških. Borimo se desetletja za to. In sedaj imamo priložnost, da pokažemo, ali nam je res mar. Ali nam je res mar za to, da se na tem prostoru nekaj zgodi in da končno Mariboru in regiji damo priložnost, da damo priložnost ljudem in pokažemo, da nam je mar za ljudi? Hvala.
Postopkovno, gospa Ljudmila Novak.
Imam postopkovni predlog. Glede na te razprave menim, da razpravljamo in se sploh ne poslušamo. Da govorimo drug mimo drugega, da nam očitate tisto, česar mi sploh nismo izrekli. Ker pravimo, da hočemo delovna mesta, ampak da stvar sistemsko ni urejena in da moramo paziti tudi na kmetijska zemljišča. Zato predlagam, da, gospod predsedujoči, predlagate, da si vsi nataknemo slušalke, ker očitno se ne slišimo.
Imamo še eno postopkovno. Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala. Ko mene vprašajo, s kom bi delal vlado, po navadi rečem z gospo Ljudmilo. Pa me gledajo po strani, pa mislim resno, ker se je gospa kot političarka naredila. To je bil zdaj kompliment, Ljudmila, in se strinjam s tem. Kolegica je zelo lepo povedala. Tudi jaz prihajam iz te regije. Maribor, 18. stran današnjega Večera: V Hočah razprava o celostni prometni strategiji. Kako naj gospod Soršak z ekipo dela CPS, če mi tukaj ne vemo, koliko bo teh delovnih mest. Jaz prihajam iz prostorske stroke in po najboljših močeh tukaj delam in delujem – in sedaj bom ekoterorist gor in dol – in ko nekaj vsebinskega postopkovno predlagam, kao kršim poslovnik. Moj postopkovni predlog je: ali upoštevamo priporočilo izkušane političarke, gospe Ljudmile, ali pa predsedujoči navsezadnje omogočate ali slišite tudi vsebinske poante postopkovnega. Pa ne mi tega zameriti. Če boste danes izvoljeni na neko drugo funkcijo, boste morali tam tudi to početi in bo verjetno enako zahtevno kot v Državnem zboru. Hvala.
Sprejmem postopkovni predlog gospe Ljudmile Novak, da se začnimo poslušati. Ampak predlagam, da gremo naprej. Mag. Marko Pogačnik – mamo še en postopkovni – izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegice in kolegi! Jaz sem pa zdaj postal malo zaskrbljen. Zaskrbljen sem, da je v parlamentu takšen odnos do neke pomembne investicije, o kateri se pogovarjamo. Ne zavedamo se, da verjetno tudi predstavniki tega podjetja, ki naj bi prišlo v Slovenijo, gledajo to sejo ali pa bodo dobili vsaj magnetogram. Jaz sem prepričan, da je to žalostno. Če bomo nadaljevali s takšno razpravo, kot je sedaj v Državnem zboru, se jaz bojim, da se bo nekdo odločil, da iz take Slovenije zbeži. Kajti parlament je tisto ogledalo – tako širši javnosti kot tem tujim investitorjem – in bo reklo, pa kam mi prihajamo [[…]]Mi se danes sploh ne zavedamo, kakšna razprava poteka. Jaz mislim, da moramo tukaj združiti moči in če ima kdo kak boljši predlog, ga predlagati Vladi. Danes imamo ta zakon na mizi, o tem zakonu se pač naj odloča, dobrodošli so pa vsaki predlogi – tako kot smo tudi v stališču Slovenske demokratske stranke povedali, kaj pričakujemo v nadaljnjih korakih od ministrstva za gospodarstvo in te vlade. Ne pa, da se tukaj pinkponkamo kam, kje in ali bo eno kmetijsko zemljišče zdaj postalo zazidalno ali ne bo in kakšna škoda se bo naredila. Mi se sploh ne zavedamo, o čem se pogovarjamo. Dajmo se zavedati, da ne samo Magna, ampak verjetno tudi ostali tuji investitorji, ki na nek način testirajo Slovenijo, ali bodo prišli ali ne bodo prišli sem – če bodo tole sejo pogledali, jaz mislim, da se bo vsak odločil za sosednje države. Spoštovani predsedujoči, od vas pa pričakujem – verjetno tudi kakšni delegati, ki bodo danes popoldne oddali svoje glasove, to sejo gledajo – da sejo vodite odločneje. Če pride do zlorabe poslovnika, izrecite nekomu opomin in upoštevajte ta poslovnik.
Hvala, mag. Pogačnik. Seveda lahko posegam v določeni del, ne pa v vsebinskega. Zato so nenehni pozivi z moje strani in tudi med seboj, da se prvič – poslušamo, drugič – držimo teme in tretjič – da ne zlorabljamo postopkovnega, več kot na mestu. Zato predlagam, da nadaljujemo z delom, in prosim tudi vas, dr. Trček, in vse ostale, da le nadaljujemo po tej poti. Če si bo kdorkoli želel še razpravljati, naj preprosto dvigne roko in bo dobil priložnost, če mu bo čas dopuščal. Mag. Bojan Krajnc, imate besedo, pa nadaljujemo po zastavljeni poti.
Hvala, gospod podpredsednik. Točno po zastavljeni poti bom šel. Za začetek se zahvaljujem kolegu Pogačniku, da je še bolj jasno izrazil to, kar sem že sam hotel v postopkovnem vprašanju. Dvignjen palec kolega Trčka – vidim, da bo pomagal k temu, da se bo razprava nadaljevala tako, kot si vsi želimo. Razprava se imenuje razprava o amandmajih, zato najprej nekaj o amandmaju Združene levice. V 19. členu bi v prvem odstavku besedilo »petih let« nadomestili z besedilom »treh mesecev«. To se nanaša na to: če investitor ne začne izvajati strateške investicije in se to zemljišče vrne v kmetijsko zemljišče. Iz obrazložitve tega amandmaja moram reči, da ne vidim posebno tehtne, močne ali prepričljive argumentacije, za to, zakaj ste iz petih let šli na tri mesece. Gre za zelo zelo veliko skrajšanje. Človek bi še razumel, da ste šli na štiri ali na tri leta [[…]]Ampak na tri mesece? Kaj stoji za tem? Kolegica Violeta Tomić se je v svoji razpravi tega čisto narahlo dotaknila na koncu, s tem da je samo povedala to, kar amandma že določa, nismo pa slišali neke posebne argumentacije – tudi od drugih ne. Tako da bi prosil, kolegica, če se lahko v nadaljevanju svoje razprave malo bolj argumentirano posvetite skrajšanju petih let na tri mesece. Vi sicer v svoji obrazložitvi pišete, da gre v resnici za problem kmetijskih zemljišč; in ta amandma se mi zdi koristen zaradi tega, ker kljub vsemu odpira neke širše vidike, ki jih sicer odpira tudi ta predlog zakona, in to so zemljišča. S tem seveda ne želim reči, da bom začel zdaj sam govoriti v nasprotju s svojimi prejšnjimi stališči, ampak ta država ali to območje – še ko je bilo v kakih drugih državah, tudi zgodovinsko gledano, 100, 200 let nazaj – ima nek razvoj. Včasih smo bili v fevdalizmu, kjer je bila prevladujoči način produkcije kmetijska proizvodnja, zdaj smo pač v kapitalizmu, kjer imamo še druge načine produkcije. Seveda gre za konflikt med različnimi načini produkcije, ampak ko govorimo o kmetijskih zemljiščih, imamo pač neko politiko, ki ima tudi zgodovinski kontekst, in v tem primeru lahko govorimo tudi o urbanizaciji in selitvah prebivalstva s podeželja v mesta, širjenju teh con, graditvi cest, naraščanju prometa. Včasih v Mariboru tudi ni bilo letališča, so bile tam njive, pa so potem letališče zgradili, pa tudi ni bilo avtoceste, pa so avtocesto zgradili. Pa včasih tudi ni bilo potencialnih investitorjev za tako velike projekte, in zdaj so. In verjetno bo tam tudi nekaj zgrajeno. Ampak to, kar, po mojem vedenju, kolegica in ZL hoče nasloviti, je nek širši problem, ki bi ga moralo verjetno obravnavati še kako drugo pristojno delovno telo. Tukaj je predsednik Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, mogoče bi veljalo razmisliti o tem, da predlagate tematsko sejo glede izgube kmetijskih zemljišč in zaraščanja ukrepov, ki so bili v zvezi s tem do zdaj sprejeti – kako se izvršujejo in tako naprej. Da bi pa zdaj ta konkretna investicija naenkrat povzročila prehranske probleme, samooskrbne probleme, ki so že od prej, to je pa, po mojem mnenju, manipulacija, ki jo uvajate z obrazložitvijo tega amandmaja, za katerega lahko po vsem tem, kar sem zdaj povedal, rečem, da je pač bil proceduralni amandma, vložen včeraj ob štirih popoldan, zato da se bo odprla razprava. Kajti če amandmajev ne bi bilo, te razprave ne bi bilo. S tem pa, seveda, ne želim reči, da ta razprava ni dobra in da ni potrebna, kmalu se bo obrnila v pravo smer, kolikor vidimo. In na koncu bomo prišli do bistvenih vprašanj še na drugih področjih. Kajti na gospodarskem področju pozitivni učinki te potencialne investicije nedvomno bodo. Kaj je to potencialna investicija? Kolega Trček je že pri svojem prvem proceduralnem spraševal, in sicer da ničesar ne ve o tem in da ne bi rad bral časopisov, čeprav je malo kasneje pred nami bral časopis o nečem. In o tem lahko seveda beremo. Podkrepljeni ste z nekimi informacijami – ali pa smo vsi – ki jih zasledimo iz medijev ali preberemo na spletnih straneh. Ampak tu seveda obstaja nek dogovor, ki je v poslovnem svetu sicer običajen, in to je, da se dogovori spoštujejo. Ministrstvo za gospodarstvo, ki je vodilo pogovore s potencialnim investitorjem, se je z njim dogovorilo in se zavezalo, da se konkretno ime ne bo izrekalo, dokler ne bo stoodstotno jasno, da ta investicija bo. Ali je tako težko razumeti, da se ta dogovor spoštuje? V poslovnem svetu beseda nekaj velja. Zato je povsem razumljivo, da tu ne bomo zdaj vehementno govorili o konkretnem podjetju iz ne vem kod, ki ste ga vi obiskali ali pa ga niste, pa ste prebrali na spletni strani, da bodo to ali pa da ne bodo nekaj, ampak da je to potencialna investicija. In mimogrede, zakon ne govori samo o enem investitorju. V istem členu, ki ga vi amandmirate, v tretjem odstavku govori o tem, kaj se zgodi, če ministrstvo prejme več vlog različnih vložnikov. In 100 hektarjev seveda ponuja priložnost za vse tiste, ki bodo vložniki. Če pa bo samo eden in bo izpolnjeval pogoje investicije, ki so v 5. členu navedeni – in upam, da ne boste rekli, da je 100 milijonov evrov malo in da je tisoč delovnih mest malo in da je 10-letna doba trajanja tega projekta malo, ker potem pa ne vem, ali smo še vsi razumni – potem je to to, kar ta občina, ta regija in ta država potrebuje, tudi za to, da bodo, kot je že nekdo opozoril, ljudje lahko kupovali kmetijske izdelke. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Andreja Potočnik.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegi, kolegice! Bom hitra, ker v SMC nimamo več veliko časa na voljo. Jaz se strinjam s kolegico iz Združene levice oziroma s kolegi, da bi se lahko našla druga lokacija. In dejansko tudi ta zakon ni potreben. Ampak veste, ta nova lokacija, ta nova delovna mesta, predvsem tudi za mlade, bodo šla čez mejo, ne bodo ostala v Sloveniji. Ta nova lokacija bo šla čez mejo. In, ja, če si to želimo, pa podpirajte pač to, da se nova delovna mesta, namesto da se ustvarjajo v Sloveniji, ustvarjajo drugje, čez mejo – če se s tem strinjate. Naj poudarim, da se ne krši nobena okoljevarstvena zakonodaja, kot nekateri trdite. Postopek se pa pospešuje. To je pa dejstvo in je v gospodarstvu izjemnega pomena – da ne poteka sprejemanje okoljevarstvenega dovoljenja predolgo, nek povprečen čas je več kot 12 mesecev. Že od začetka svojega mandata se zavzemam za mlade, za mlade, ki potrebujejo nova delovna mesta, predvsem atraktivna. Zavzemam se za ljudi, ki želijo delati in sami poskrbeti za sebe. In verjamem, da s potrditvijo tega zakona to danes počnem. Veste, jaz bi bila tudi vesela, če bi lahko ta zakon podprla za občino, iz katere prihajam, za Občino Tržič. Z veseljem bi to storila, ker imamo tudi tam precej visoko brezposelnost, in verjamem, da bi mladi, ki danes nimajo priložnosti tam delati, z veseljem delali. Je pa treba pri vsaki odločitvi tehtati za korist. In tukaj smo se odločili, da je javna korist delovnih mest pač najbolj pomembna. To pa ne pomeni, da ne želimo poskrbeti za kmete – za kmete, ki imajo lastništvo v Občini Hoče - Slivnica na tistem območju – in da jim ne želimo pomagati. Mislim, da je bilo danes večkrat rečeno, da se minister trudi in je v osebnih pogovorih tudi z njimi. Kolegi, izjemno me veseli, da se borite tudi za delavske pravice. Ampak, veste, pri tem je potreben en osnovni pogoj – delavci morajo imeti delo, da se lahko potem borite za delavske pravice. Za brezposelne se je težko boriti za delavske pravice – če nimajo dela. Naj na koncu vsem bodočim potencialnim investitorjem sporočim, da se ta vlada, da se poslanci v koaliciji zavzemamo in da podpiramo nove investitorje in da bomo naredili vse, da jim v okviru obstoječe veljavne zakonodaje omogočimo, da lahko svoj denar čim prej investirajo v Slovenijo. Hvala.
Postopkovno, dr. Franc Trček.
Se opravičujem, Milan, da se moram spet oglasiti. Gospa Ljudmila je prej govorila [[…]]Jaz ne vem, ali si v vaši stranki – pa ne bi rad grdo govoril – niso oprali ušes ali kaj? Noben tukaj ni proti investicijam, ni proti novim delovnim mestom, pa že od devetih naprej poslušamo to mantro. Jaz lahko prenesem osebne žalitve gor in dol, ampak bom rekel – to gre res že malo čez rob. Okej, je to lep pripravljen piarovski politični nastop vaše stranke, ampak to je že pretirano. Res. Vedno znova ponavljamo iz vseh opozicijskih strank, ki imamo neke resne pomisleke glede proceduralnosti tovrstne zadeve, in če bi pozorno poslušali zadnjo govorko iz SMC, da po obstoječi zakonodaji vabimo investitorje [[…]]Zakaj pa potem ta zakon sprejemamo? Prosim, da se nas neha žaliti. To je ta moj postopkovni predlog. Na tej ravni. Na ravni, da se izreka nekaj, česar nobeden od nas iz opozicije ni trdil. Hvala.
Kolikor razumem, je bilo teh postopkovnih danes pa res že preveč, in bi prosil, da se držimo znotraj same razprave in da jih ne zlorabljamo na takšen ali drugačen način. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani, hvala za besedo. Dejstvo je, da je Slovenija investitorjem neprijazna država. Tako domačim kot tujim investitorjem. Poznan uspešen podjetnik gospod Akrapovič je povedal, da je za vsako svojo novo investicijo potreboval 10 let. To je nerazumno in nedopustno. In če pogledamo tudi druge največje investicije v državi, ali so šle za državni namen ali so šle za gospodarski namen, povsod enaka zgodba. Dolga dolga leta, nepotrebni postopki, zavlačevanje, skratka, neprijaznost do skrajnosti. Da smo postavili eno vetrnico, smo potrebovali 10 let. Da smo umestili zadnji krak dolenjske avtoceste, smo potrebovali 12 let, tretjo razvojno os umeščamo že 8 let, pa še ni umeščena. Daljnovod do Beričevega umeščamo že ne vem koliko, mislim da 5 let, pa še ni umeščen. Potem pa se čudimo, zakaj ni tujih vlagateljev in tujih investitorjev. Kaj pa imamo sploh v Sloveniji, da jim lahko ponudimo? Ali imamo kakšen pripravljen projekt? Povejte mi enega [[…]]Niti enega. Ja, imamo [[…]]Veste, kaj imamo? Propadle izropane firme, to jim lahko ponudimo. Pa še z ogromno finančnimi obveznostmi zadaj. To jim lahko ponudimo. In potem danes, ko poslušam to, jaz bi rekel neresnost v tej razpravi tu – ja saj bi, ampak moramo poskrbeti za hrano; ja, saj bi, ampak moramo poskrbeti za Naturo 2000; ali pa ja, saj bi, ampak moramo se poslušati. Glejte, če kdo od potencialnih investitorjev gleda to sejo pa to jamranje, pa to »ja, saj bi, ampak, ampak« [[…]]Glejte, to je neresno. Neresno. Če je treba za vsako investicijo, da se postopki pospešijo, sprejeti zakon, da se bo stvar hitreje odvila – vsak tak zakon bom podprl. Jaz bi si želel, da bi bili na vsaki seji v mesecu trije takšni zakoni za investicije pripravljeni. To bi bila moja želja. Danes, ko pa je ena priložnost pripravljena, je pa toliko jamranja pa stokanja pa toliko »ampak, ampak«. Glejte, neresni smo. Neresni. Polni besed pa polni tega, ko je treba pa na mizo dati eno konkretno ponudbo; ponudbo, na kateri ni tisoč »ampak« in tisoč ovir, takrat pa [[…]]Ne vem. Ne razumem vas, res ne. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, saj pravim, tisti, ki imate toliko »ampak« pa teh dilem. Jaz bi si pa želel, da če je tole način in ključ, da nekako zaobidemo vso to investitorju neprijazno zakonodajo, potem predlagam, da za vsako investicijo sprejmemo podoben zakon. Da se bodo stvari v Sloveniji hitreje odvijale. Pa ne samo za tuje, zdaj ko govorimo o tisoč delovnih mest. Ne, jaz predlagam da tudi za deset delovnih mest naredimo svoj zakon, če je treba. Tudi za deset delovnih mest. Samo da se stvari premaknejo pa da preidemo od besed k dejanjem. Seveda, ta zakon bom podprl. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Seveda na eni strani tehtamo vrednost, potencial za proizvodnjo hrane, to so kmetijska zemljišča. Ne pozabite, gospe in gospodje, gre za 100 hektarjev. Da si malo predstavljamo, to je 10 na 600 kvadratnih metrov oziroma če postavim to površino v pravilen geometrijski lik, kvadrat recimo, je to en kilometer krat en kilometer. Gre za takšen potencial. Najbrž smo edina poslanska skupina, poleg koalicije, ki je ministra povabila v našo poslansko skupino, da nam je povedal tudi tiste stvari, ki jih javno ne more. Ker vem, da ko se z investitorjem država, vlada pogaja, niso vse zadeve za javnost. Jaz upam, da nam je vse povedal. Zagotovil je, da se kmetijska proizvodnja ne bo ustavila. Ne bo se. To je zagotovil, čeprav mi je žal, da tega ni zapisal v zakon. Pa jaz vem, da se minister trudi, da ne rabim veliko besed izgubljati glede tega, da on, ki prihaja iz gospodarstva, najbolje ve, kaj pomenijo nova delovna mesta. In jaz, ki prihajam iz vzhodne Slovenije, najbolje vem, kaj pomenijo nova delovna mesta. Zato sem tako hud tudi zaradi tega, ker je ta vlada Pomurju vzela 3,5 milijona. Gospodje in gospe iz koalicije, o tem niti besede niste rekli. Ni pošteno. Ni pošteno. Vlada mora spoštovati zakone tako kot jaz in vsak od nas. In Vlada se je enostavno požvižgala na zakon o razvojni podpori Pomurju. Jaz tudi razumem, da bo Vlada morala vložiti zelo veliko naporov, ker naj bi investitor postavil pogoj, da mora biti 1. julija 2017 gradbeno dovoljenje na mizi. To je brutalno naporen posel, ki pa se ga da urediti. Jaz sem za to, da to zadevo rešimo. Ampak tukaj imamo sistemski problem z nesistemskostjo zakona. Bom pa ministra, ko bo prišel sem, tudi vprašal, ker [[…]]Imam kar nekaj primerov, kjer so obrtniki z lastnim denarjem, Slovenci, zgradili proizvodne prostore, velike za 40 ljudi na obrobju Ljubljane, mizarska delavnica. Izšolal je svoja sinova do univerzitetnega nivoja. 18 let je, odkar objekt stoji, ker je imel gradbeno dovoljenje. So mu ga vzeli, ker so mu pač eni fantje, gospodje tam okoli njega, nagajali. Je dobil drugo gradbeno dovoljenje in so mu ga spet vzeli. In zdaj je brez gradbenega dovoljenja, objekt pa stoji – 18 let. Ali je to normalna država? To ni normalna država. In bom ministra prosil, da poda Vladi pobudo, da se tudi takšni primeri rešijo. Pa je potrebna samo kategorizacija ene cestice, ki gre mimo tega objekta. To je noro, to ni normalna država. Nekateri ste nam očitali: ja Nova Slovenja, vi si prizadevate za gospodarstvo. Seveda, za vse enako. Za domače investitorje, za tuje investitorje. Če bomo pa zdaj za vsakega investitorja sprejemali zakon, kaj se bo zgodilo? Investitorji nas bodo izsiljevali. Tega se mi bojimo. Mi bi že davno morali postaviti neke okvire, neke pogoje, tudi kar se davčne zakonodaje tiče neko davčno stabilnost. In v Novi Sloveniji smo pripravili prostorsko zakonodajo, ki bi omogočala hitrejše umeščanje tovrstnih objektov v prostor, te dokumente smo dali gospodu Kešeljeviću, ki ga SMC pozna, in ministrstvu za okolje in prostor. Odgovora nismo dobili. Poslanska skupina ne dobi odgovora. Kako naj potem en zadnji državljan v tej državi dobi odgovor?
Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Najlepša hvala. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Jaz sem že marsikaj povedal v predstavitvi stališča Poslanske skupine Desus, pa vendarle, ker se mi zdi, da je ta zadeva toliko pomembna in ker je locirana na tej lokaciji v severovzhodni Sloveniji, na obrobju Maribora, mislim, da je prav, da še kaj več povem. Uvodoma, da se pravilno razumemo, jaz nikoli nisem bil in nikoli ne bom zagovornik nobene multinacionalke, nikoli ne bom zagovarjal nekih interesov svetovnih multinacionalk, ki bi prišle v Slovenijo in tu »harale«. Ampak jaz mislim, ne da mislim, prepričan sem, da pri razpravi o predlogu tega zakona sploh ne gre za to dilemo. Sploh ne gre za to, da bi si neka multinacionalka tukaj karkoli umišljala, želela in izsiljevala. Gre za predlog zakona, ki kot lex specialis po neprimerno hitrejšem postopku pač omogoča, da vendarle omogočimo potencialnemu investitorju, da vlaga na območju Maribora oziroma severovzhodne Slovenije. Žalostno je gledati, ko se zjutraj peljem proti Ljubljani, kako kilometer pred lokacijo, kjer naj bi potencialni investitor vlagal in zaposloval ljudi, na parkiriščih šoping centrov stojijo avtomobili, tam parkirani. Iz vseh koncev Maribora in okolice pridejo ljudje in potem se skupaj peljejo na delo v Ljubljano. Takisto stojijo na drugih delih Maribora avtomobili, ki čakajo Mariborčane in okoličane, ko gredo na delo v tujino, na delo v Avstrijo. Mislim, da je zadnji čas, da vendarle od besed preidemo k dejanju in da začnemo pomagati Mariboru tudi z dejanji. Veste, v bivši državi je bil Maribor prvo središče industrije, industrijsko središče, meljski bazen je bil poln podjetij, v katerih se je proizvajalo, v katerih so ljudje dobili zaposlitev in omogočali eksistenco sebi in svojim družinam. Na območju tovarne avtomobilov in motorjev – to je bilo mesto v mestu. Nekaj tisoč, preko 10 tisoč zaposlenih v najboljših časih [[…]]Danes seveda temu ni tako. Pa je bila tu Metalna, pa je bil tu TVT, da ne naštevam [[...]]Moj Maribor je pač doživel najbolj negativno usodo in je utrpel največjo gospodarsko škodo, kar si sploh lahko zamislimo. In posledice so takšne, kot so: območje je deprivilegirano, območje ima največje število brezposelnih [[…]]Kot rečeno, zadnji čas je, da omogočimo investitorjem – pa tudi, če so to tuji investitorji – da pridejo, da se začnejo ustvarjati nova delovna mesta. Seveda, ko govorimo o novih delovnih mestih, pa je absolutno treba imeti v zakupu, da so to delovna mesta po možnosti s čim višjo dodano vrednostjo, da so to delovna mesta s spodobnim plačilom, da se tukaj ne krši zakonodaje in da je ljudem omogočeno – tako ljudem, ki bodo tukaj delali, kot tudi njihovim družinam – dostojno življenje. In država bo nekaj imela od tega, ne samo Maribor in okolica. Plačani bodo prispevki, plačani bodo davki in mislim, da bodo ljudje lahko optimistično zrli v svojo prihodnost. Seveda, nobena odločitev, ki jo tukaj sprejmemo, ali pa večina teh odločitev ni enoznačna, ni kar tako suho zlato, ko jo vidimo in jo sprejmemo. Tudi tukaj je nekaj pomislekov, ki sem jih tudi jaz osebno na začetku imel, zato sem hotel od vseh odgovornih, tako od ministrstva za kmetijstvo, ministrstva za okolje kot seveda tudi od predlagatelja, ministrstva za gospodarstvo, dobiti nekaj jasnih in nedvoumnih odgovorov. Jasna in nedvoumna vprašanja so se navezovala predvsem na to, ali bomo s to potencialno investicijo naredili škodo kmetijstvu, naredili škodo okolju. Odgovor je bil, da ne. Vsaka investicija, ki bo tukaj izpeljana, bo skladna z okoljevarstvenimi predpisi in zakonodajo na tem področju. In če se nam tega ni bati, imamo tudi zakonodajo na delovnopravnem področju, torej na področju dela. In verjamem, da je potencialni investitor dobrodošel. Kar nekaj investicij v Mariboru in okolici je padlo v vodo. Zakaj so padle v vodo, o tem lahko samo ugibamo. Ali so bile ambicije presmele ali so bila podtikanja ali je bilo metanje polen pod noge, je težko zdajle govoriti. Dejansko do teh investicij ni prišlo in Maribor je še vedno takšen, kot je – v marsičem obubožan. In mislim, da je treba temu počasi narediti konec. Jaz seveda v prihodnje pričakujem – tako, kot je bilo s strani uvodnega pojasnila ministrstva za gospodarstvo jasno povedano, da moramo tukaj pripraviti en sistemski zakon – da ne bo treba pri vsaki potencialni novi možni investiciji sprejemati specifičnega zakona, lex specialis, ampak da bo to uredil en zakon, ki bo nosil sistemske rešitve. In še enkrat več: jaz od te investicije pričakujem delovna mesta. Absolutno so delovna mesta – pa najsi jih bo 2 tisoč, 2 tisoč 500, želel bi si jih še neprimerno več – tista, ki morajo pri mojih morebitnih, pa verjamem, da tudi pri vaših pomislekih, prevagati. 3 tisoč delovnih mest pa ni mačji kašelj. Govori se namreč o številki 3 tisoč v naslednjih nekaj letih. Strateški investitor, ki je v predlogu zakona opredeljen kot tak, ki bo prinesel – in to je zdaj mogoče tista dilema, da se s številkami ravno najbolj ne razumemo – najmanj tisoč delovnih mest, in to ni mačji kašelj, kolegice in kolegi, in ki bo vložil najmanj sto milijonov evrov. Mislim, da je pravilno opredeljeno in da je treba biti tudi – tako kot je kolega Han uvodoma povedal – včasih in konkretno tukaj tudi majčkeno korajžen, iti v to zadevo, biti pogumen. Seveda ne z grlom v jagode, ampak vendarle iti v ta projekt, omogočiti, ustvariti tiste pogoje gospodarstvu, da se bo dejansko tukaj lahko vlagalo. Iskreno pričakujem, da razlaščevanje oziroma razlastitev ne bo potrebna, čeprav tudi kmete na tem področju seveda razumem. In prav je, da skušajo doseči čim več s pogajanji z državo. Ampak jaz verjamem, glede na pogajalske sposobnosti tistih, ki se pogajajo, vključno z ministrom, da bodo tukaj dosegli to, da ne bo treba poseči po najbolj nepriljubljenem koraku, po najbolj nepriljubljeni potezi. In ob zaključku pričakujem nova delovna mesta, pričakujem takšna delovna mesta, ki bodo dolgoročna, ki bodo nosila spodobna plačila. Pričakujem socialno varnost kar najširšega kroga ljudi in pričakujem, da se pri vsem skupaj okoljevarstvena in druga zakonodaja ne bo kršila. In želim srečno, uspešno, predvsem pa hitro pot pri uveljavitvi tega zakona in pri prihodu investitorja v naše kraje. Hvala lepa.
Besedo ima dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Ko sem jaz prebral ta zakon, sem tudi prvič pomislil na vprašanje, ali – glede na to, da ne gre za sistemski zakon – je podpore vreden. Ampak ko sem se poglobil v to tematiko in v to vsebino, potem se to vprašanje ni več pojavljalo. Skratka, menim, da gre za sporočilno vrednost današnjega odločanja z vidika celotnega razvoja gospodarstva v Sloveniji. Čeprav se moramo strinjati s tem, da dejansko res govorimo o specifičnem zakonu, torej o nekem zakonu lex specialis. Ampak upam in glede na vse debakle, ki smo jih doživeli v preteklih letih na področju gospodarstva in financ, upam, da je Vlada res temeljito premislila, vse tiste nianse, ki so danes tudi kot dileme tukaj bile izpostavljene. In sem prepričan, da je ta želja, da se prav v tisti regiji, torej vzhodnoslovenski regiji, predvsem v okolici Maribora zagotovijo te možnosti in da pri tem je nedvoumno v tem trenutku najbolj važno, da se ta zakon sprejme. Hočem poudariti, osebno sicer nisem pristaš izjemnih rešitev, ampak v tem primeru z vidika celovitosti razvoja gospodarstva in pa območja menim, da je pravilna odločitev podpora temu zakonu. Bilo je veliko dilem izpostavljenih. Jaz upam, da je tako z okoljevarstvenega vidika, z vidika strukture bodočih delavcev, kakor tudi z vidika tega, da se tehta, kdaj se uporabi rodovitno zemljišče v druge namene, da je tukaj res Vlada naredila vse potrebne analize in da so ti predlogi ali določbe v tem zakonu res taki, da so podpore vredni. Kot sem že poudaril in kot ste omenjali moji predgovorniki, jaz upam, da je temu res tako in glede na sorazmerno kratek čas se ni pristopalo k vsebinskim rešitvam nekoliko površno, kampanjsko, ampak da so res dosledno zadeve urejene. Skratka podpora temu zakonu z moje strani gre. Bi si pa res želel, da se vsa ta vsebinska vprašanja, ki so se nanašala na sistemsko urejevanje tega področja, čim prej pojavljajo na naših klopeh, ker pravzaprav kljub temu, da v tem trenutku in v tem primeru gre za sporočilno zadevo, je pomembno, da bo to sporočilo vsem morebitnim investitorjem, vsem morebitnim interesentom kdajkoli zagotovljeno. Jaz sicer se lahko strinjam z gospodom Žnidarjem, ki je rekel, da kdajkoli podpre tovrstni zakon, jaz tudi podprem na koncu koncev, če tudi gre za 15 delovnih mest, ampak je le pomembno, da se zadeve sistemsko, če se da, pač uredijo. Bi pa poudaril predvsem to, kar je gospod Pogačnik prej zelo temeljito in pa tudi zelo nadzorno izpostavil. Če se postavljajo prevelike dileme in če se postavljajo prepreke tovrstnih možnostim, bo pa to najslabše sporočilo, kar lahko pošljemo. Predvsem je to razlog v prvi vrsti, da bo moja podpora tudi k temu zakonu zagotovljena. Ker pa govorimo na koncu koncev o vsebini podpore amandmaju, čeprav je sedaj ta vsebina postala, bom rekel, drugorazredna v tej razpravi. Jaz menim, da amandmaja ni mogoče podpreti, pa ne zaradi tega, ker je to vložila Združena levica, ampak predvsem zato, ker je res tako kratek časovni rok postavljen, da v treh mesecih res ni mogoče zagotavljati iskreno rečeno iste obveze, ki so v zakonu postavljene tako, da o tem pač ne morem dati pritrdilnega odgovora, medtem ko pa zakon bom pa seveda podprl. Hvala lepa.
Preden dam besedo naprej, ima besedo še mag. Aleš Cantarutti državni sekretar na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo.
Hvala, predsednik. Dovolite, da po dve urah razprave odgovorimo na nekatere izpostavljene dileme oziroma vprašanja, ki so se pojavila v sami razpravi. Najprej, kar se tiče, še enkrat poudarjam, tega celotnega zakona, iskreno upam, verjamem, da ga sploh ne bomo potrebovali. Ampak vendarle, ker pa poskušamo in želimo vse narediti, da ne bi izgubili te potencialne investicije, zato smo danes tukaj. Kar se konkretno tiče predlaganega amandmaja, podobno kot moj predgovornik smatramo, da je ta rok neresen in da je tudi sam predlog neresen. V treh mesecih se pač težko tudi v poslovnem svetu kaj resnega zgodi. Zdaj kar se tiče samih pomislekov oziroma vprašanja, ki so se izpostavila. Najprej seveda odgovor Združeni levici. Z vsemi parlamentarnimi strankami, poslanskimi skupinami, pogovarjali smo se s tistimi, ki so zaprosile za več informacij. Moram povedati, da imamo potencialnega investitorja, namenoma ne želimo govoriti o imenu, ker je to del poslovnih običajev pri tovrstnih pogajanjih. In tisti, ki ste nas prosili, kot je kolega prej povedal, pa smo prišli brez težav, tisto, kar smo lahko povedali in razložili, smo, da ne rečem na štiri oči, ampak smo vsem na razpolago, Kmetijsko-gozdarski zbornici, nevladnim organizacijam, vsi ki so nas prosili, nič ne skrivamo, kaj je v ozadju vsega tega, nič drugega kot delovna mesta, verjemite mi. In jaz si upam postaviti tudi svojo funkcijo, svoje mesto v tem kontekstu na razpolago. Kar se tiče same lokacije. Res je, ni najboljše, da posegamo zdaj v kmetijska zemljišča in si s tem nakopljemo en kup dela, ampak na žalost, mi smo ponudili, še enkrat poudarjamo to, potencialnemu investitorju različne možnosti, tudi v bližini Tezno je bilo danes omenjeno, izrisano smo imeli ali pa jim ponudili. Na žalost, ta poslovni model, ki ga ta potencialni investitor potrebuje oziroma ga ima, zahteva večje površine v enem kosu, ki so po možnosti v bližini komunikacij, torej ceste, železnice, in ki niso dlje kot toliko oddaljene od središča te tovarne. Mislim, da sem zdaj marsikaj povedal. In meni je res žal, ampak tako to je. Enostavno tukaj nimam na razpolago, mi ne moremo njega siliti ali pa [[…]]tukaj, veste, drugi čakajo na to, da mi pademo, po domače povedano, ne v Sloveniji, v drugih državah. Res je, ampak enostavno smo prisiljeni, da gremo v to spremembo namembnosti, da smo na tem zemljišču. Precej populizma je bilo slišati tudi tukaj v teh dveh urah, pa si bom še jaz privoščil enega. Naš minister je danes ob 5 zjutraj kidal gnoj v štali, ker ima živino, nekateri to veste. In verjemite mi, da zelo dobro ve, kaj pomeni imeti zemljo, skrbeti za živino, skrbeti za prehrano, če želite. In tudi njegova odločitev, in mislim, da je jasno povedal, ko daš na tehtnico 100 hektarjev zemlje, ki je v nekem trikotniku, to vendarle moramo imeti pred seboj, avtoceste, železnice, letališča, ni idealno, ampak vendarle, ko daš na tehtnico to in delovna mesta, ki se obetajo, potem je odločitev več kot na dlani. Kar se tiče samega števila delovnih mest. Na odboru sem zelo jasno povedal, danes ste še enkrat to izpostavili – in to pa imam za zavajanje, govorite o tisoč in ne vem koliko več –, da, v zakonu piše, da gre za strateško investicijo, ki predvideva najmanj tisoč delovnih mest, najmanj 100 milijonov vrednost investicije in 10 let, kar je bilo večkrat danes omenjeno. Ta potencialni investitor, pa namerava v treh fazah, to lahko povem o tej investiciji javno, do leta 2022, 2023 ob predpostavki, da bo tudi v branži, v kateri deluje, šlo vse tako, kot predvidevajo, zaposliti, če sem povsem natančen, 3 tisoč 54 zaposlenih. Razdeljeno imamo tudi, koliko je »blue collar«, »white colar«, kot se reče, in tudi približno, kaj to pomeni glede plač in prihodkov teh zaposlenih. Ampak, tega ne morem in ne smem javno govoriti. Še enkrat, če nas povabite, če želite, z veseljem, nimamo nobenih težav, da pridemo in vam razložimo tisto, kar smo tudi ostalim. Upam, da to ne bo zakon za vsako takšno investicijo. Ta potencialni investitor je največji od osamosvojitve Slovenije, s tako veliko investicijo, toliko delovnimi mesti. Mislim, da je upravičeno, da poskušamo tudi s tem zakonom zagotoviti ali pa mu pokazati vso resnost in vso namero, da je dobrodošel v Sloveniji. Da pa je tudi tisto, kar je Nova Slovenija izpostavila, da ne gre za sistemski ukrep. Res je, mi smo sistemsko ta zakon, ki se zdaj imenuje Zakon o tujih neposrednih investicijah, začeli spreminjati in ga pripravljamo še pred to ponudbo, ampak ker gre za izjemno kompleksen zakon, mimogrede imenoval se bo Zakon o investicijah, in če drugega ne, že na začetku izenačuje slovenske in tuje investitorje, in ker gre za toliko kompleksen zakon, ker moremo razdelati tudi spodbude, tudi pridobivanje dovoljenj, vse to, in je tukaj vključenih kup ministrstev, seveda ne želimo hiteti in nas je ta priložnost pravzaprav prehitela, to priznavamo. Večkrat smo že dejali, da bo ta predlog zakona o investicijah v vaših klopeh nekje do sredine srednjega leta. In s tem res računam, da bomo marsikaj uredili. Ta izkušnja nam pa seveda prav pride zato, da vidimo, kje pravzaprav so rezerve, kje smo lahko bolj učinkoviti, kje smo lahko hitrejši, kaj je tisto, kar so morda res neke nepotrebne ovire in birokratski postopki. In nekaj se bomo tudi iz tega naučili, pa četudi te investicije na koncu, bog ne daj, morda ne bo. Tudi s tem očitkom, da s tem ne postavljamo enakih možnosti slovenskim in tujim investitorjem, se ne morem povsem strinjati, ne želim. Mi smo samo v letošnjem letu, v zadnjih nekaj mesecih pomagali slovenskemu podjetju v Kočevju s pomembnim prispevkom pri njihovih razvojnih projektih, razpisali smo 15,3 milijona evrov razvojnih spodbud, ki so v večjem delu namenjene slovenskim podjetjem. Ekipa, ki deluje na ministrstvu pri odpravi birokratskih ovir in nekih nesmislov, ki se pojavljajo tudi pri širitvi in iskanju dodatnih možnosti, je samo v zadnjega pol leta pridelala, če lahko tako rečem, približno 5 milijonov prihrankov. Verjetno se ne sliši veliko, pa vendar, gre za pomembne prihranke, ki podjetjem dajejo tudi neko vero, da se stvari na tem področju tudi v Sloveniji spreminjajo. Tako se mi tudi ta očitek ne zdi povsem na mestu. Naj se še za sekundo vrnem k tistemu, kar lahko povem v tem trenutku o tej investiciji. Ob omenjenih delovnih mestih je skupna vrednost te celotne investicije dobrih 400 milijonov. Zakaj se investitor pravzaprav sploh pogovarja z nami, torej, zakaj razmišlja o Sloveniji? Zato ker imajo v svoji proizvodnji zaposlene ljudi tako iz Slovenije kot iz nekaterih sosednjih držav in vidijo prednost v ljudeh, v sposobnostih, v kompetencah, v znanjih, ki jih imamo Slovenci, ker smo tehnični narod, to si moramo priznati, in v pripadnosti, v pridnosti. Glejte, to so bile zelo jasno izpostavljene določene prednosti, ki jih imamo. Cenovno smo dražji. Drži, tudi verjetno zaradi kakšnih davčnih obremenitev in tako naprej. Pa vendar, to, kar lahko ponudimo, odtehta te naše pomanjkljivosti. Pa tudi lokacija, če smo čisto odkriti, v neposredni bližini avtoceste, v neposredni bližini železniške proge, z možnostjo izvlečnega tira, in v neposredni bližini letališča. Mimogrede, letališče, ki je v bližini potencialnega investitorja, 30 % svojega prometa ustvari na račun te tovarne; ne govorim, da se bo to zgodilo z mariborskim letališčem, vsekakor pa je to lepa priložnost. Omenjeno je bilo tudi, kaj to pomeni z vidika zaposlovanja in ali imamo sploh te možnosti in potenciale, glede na to, da je investicija razdeljena v več faz. Kot sem omenil, do leta 2022, 2023 bo tudi zaposlovanje šlo postopoma in ne vidimo težav pri tem, da ne bi imeli dovolj ljudi, naših, torej Slovencev, za zapolnitev teh delovnih mest. Absolutno mislim, da je to v redu. Še enkrat poudarjam, ta potencialna investicija je v veliki meri vezana na to območje. Tu pravzaprav nimamo manevrskega prostora, da bi iskali neke druge rešitve. Tu je torej vzemi ali pusti. In mislim, da moramo vsi skupaj narediti vse, da to omogočimo. Kot rečeno, če se ta investitor na koncu ne bo odločil za to, mislim, da bodo ta zemljišča v prvotni rabi, torej nazaj kmetijska, zato ker, kot sem uvodoma omenil, je ta ponudba, da tako rečem, oziroma priložnost tako velika, se ne zgodi vsak dan, pravzaprav se ni zgodila v zadnjih 20 letih. Mi si prizadevamo, da bi jih bilo več. In v primeru, da izgubimo to možnost, bi nekdo drug zasedel to območje, se pa zavedamo, da bo to zelo težko. Še čisto na koncu, kar se tiče degradiranih območij, kar se tiče industrijskih con. Res je, ogromno jih imamo v Sloveniji. Bilo je obdobje, ko je bila gospodarska rast in ko je vse raslo, ko je pravzaprav vsaka občina želela imeti svojo industrijsko, poslovno, obrtno in ne vem kakšno cono, to je bilo precej neurejeno. Tudi tega izziva smo se lotili, digitaliziramo to, kar imamo v Sloveniji. In ko prihajajo ostali investitorji, verjemite mi, ponujamo najprej tisto, kar imamo, tako kot smo tudi v tem primeru. Niti slučajno ne želimo posegati v območja, sploh kmetijska, ker se zelo dobro, še enkrat povem, zavedamo, kaj to pomeni. Hvala lepa.
Ker je še interes za razpravo, prosim za prijavo. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Hvala, predsednik. Žal nimam več kot 5 minut, moram priznati, da sem se prijavil zadnji zato, da povem nekaj anekdot, zakaj sploh Magna prihaja v Slovenijo, in kaj je tisti ključ temu. Do zdaj sem bil nekako tiho, bil sem skromen, zdaj bom pa jaz povedal nekaj zgodb. Prva anekdota. Nekoč smo Štajerci hoteli postaviti Petra Podlunška v Red Bull tim. Zelo enostavno, gospod Walter Wolf je poklical takrat Didija Mateschitza in povedal, fant je Štajerec, Štajerec drži s Štajercem in Štajerec pomaga Štajercu. Je rekel, naj se seznani z našo ekipo, in gospod Podlunšek je danes član Red Bulla. V času druge Janševe vlade sem imel nek privilegij, da sem bil z gospodom Frankom Stronachom na eni večerji, gospod Stronach je večinski lastnik Magne, ima premoženje 1,5 milijarde evrov, in takrat sem tudi prosil, ali razmišlja Magna, da bi prišla na področje Slovenije. Rekel je, da tega ne more obljubiti, zaključevali so nek projekt, mislim da z Jaguarjem ali z BMW, ampak je rekel: »S čim me boste prepričali?« Sem rekel, prepričal vas bom s tem, da ste se kot Štajerec vrnili iz Kanade, postavili in dvignili na pogorišču Pucha Magna Werk, in jaz vas prepričam, da je bil Puh Slovenec [[…]]Bil je Slovenec, bil je Štajerec, čeprav nekateri bi pa rekli Prlek. Sem rekel, drugič, vas bom prepričal nekoč, da sva oba Štajerca, kakorkoli, eden avstrijski Štajerec, eden slovenski Štajerec, sem rekel, nekoč je bil Gradec kulturno središče Štajerske, Maribor pa je bil industrijsko središče Štajerske stoletja. Sem rekel, Mariboru in okolici pripada ta fabrika. Sem rekel: »Kako ste zadovoljni z delavci, gospod Stronach?« Je rekel: »Slovenski delavci imajo v Magni prednost zato, ker imam dobro mnenje o Slovencih, predvsem pa o Štajercih.« To so zelo enostavne zgodbe, ampak poglejte, kolegi, kaj ste naredili v tem času. To je bila velika skrivnost, bori se ne samo en investitor, nekaj ljudi je še, na tem območju je kar nekaj območij, ki jih Magna trenutno preiskuje, kjer so potencialni. Ampak poglejte, kaj ste vi naredili v tem mandatu? Ko je SDS predlagala dualni šolski sistem, ste nas povozili. Ko ste dvignili dobiček od dohodka pravnih oseb, ste odrezali prst ministru in državnemu sekretarju za gospodarstvo. Ko ste pred javnostjo ukazali, vrnili smo vam 2. januar, spoštovani predsednik Državnega zbora, to zdaj vam povem, bo Magna razmislila, cela Evropa, ki je v Magna koncernu, ki ima 90 tisoč ljudi, 2. januarja nimajo prosto, ampak delajo zato, ker trg to zahteva. Slovenija bo imela praznik, s tem uničujte točno takšne investicije, kot je to, ker ne poznate gospodarstva, ker se ne znate iti zgodb. In ko poslušam tudi s tem poslance iz Štajerske, niti ene zadeve niste naredili, da bi bilo na Štajerskem boljše. To je privatna zgodba, dobesedno, tako kot ima privatno zgodbo kolega Tanko. V Ribnici je postavil nek temelj nekega gospodarstva in je danes Ribnica z Yaskawo super zgodba, in to je lokalna zgodba, nima veze s Slovenijo. In na koncu zdaj poglejmo Vebra, v Kočevju se je šel neke socialistične zgodbe. Kočevje je na robu preživetja. Ribnica, pet kilometrov stran, nima nič, pa je vrhunska, lahko rečemo, vrhunska, s super gospodarskimi zgodbami. To so zgodbe, da je konec s socializmom, gospodje. Jaz želim kot Štajerec, prvo sem Slovenjegoričan, sem Franc, kot je Franc Stronach, potem sem Štajerec, potem sem komaj član Slovenske demokratske stranke, potem sem Slovenec. In tukaj gre zdaj za Štajersko, gre za to, da je to normalno, ampak ni pa normalno, da mi moramo delati specialni zakon. Mi bi morali delati specialno poslovno okolje, da bi investitorji stali pred Ministrstvom za gospodarstvo in se samo pogovarjali, kdaj bodo prišli. Ampak, poglejte, poslovno okolje je treba postaviti! Treba je spremeniti šolski sistem, inženirje in tehnike v Sloveniji dvigniti, dualni šolski sistem spremeniti, znižati davke in tako naprej, da ne razlagam, ker imam premalo časa. Torej, zgodba vstopa Magne, ne bom se hvalil, ampak je zgodba nekih večerij, nekih zgodb, kjer nekdo prosi, kjer Štajerec Štajerca prosi za to, da pride sem v Slovenijo. In bodite čim bolj tiho, zaprimo, čim prej glasujmo za, zato da vsaj ne vidi javnost, predvsem tisti, ki nas spremljajo, lobisti iz Magne, ki nas bodo spremljali in jim bodo zdaj to prevajali, da ne bodo še zadnjo odkljukali, da je to res neudobno poslovno okolje in da nimajo tukaj kaj iskati. Prosim vas, vse tiste, ki ste, da nam vsaj tu pomagate. Zato, kolega državni sekretar, seveda vsa podpora, delate v tem primeru dobro, upam pa, da boste koaliciji povedali, kaj so delali zadnja 3 leta. Magna ima velika naročila, to je ne samo inženirsko podjetje, da boste vedeli, gre za manufakturno znanje. To pomeni, da neka podjetja, ki imajo višek neke proizvodnje, Magni dajejo in ker je Magna nosilec tudi četrte industrijske revolucije, ima totalno robotiko in vse vkomponirano, zaradi tega so zelo konkurenčni in zato podjetja dajejo višek proizvodnje Magni. In poglejte, četrta industrijska revolucija, 50 milijard evrov v Evropi je za razvoj konkurenčnosti, Čehi so zraven, Poljaki so zraven, Slovenije niti z omembo vredno ni zraven, ker ste vse karkoli ste, ste uničili v tem trenutku. Ampak zdaj glejte, tukaj ne gre za to, koalicija, opozicija, še vsak gospodarski zakon v tem mandatu je SDS podprl, zato da bo javnost izvedela, kdo je za gospodarstvo pa kdo je za naprej. In tukaj bomo stopili skupaj, to je pač treba narediti. Zato vas pač prosim, ne govorimo nič več, glasujmo za in dajmo to našim ljudem na Štajerskem, dajmo vsaj neko možnost, da nam to uspe, da ta investicija pride v Slovenijo. Najlepša hvala.
Besedo ima gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Gospod sekretar je povedal ministrstvu nekaj stvari in med drugim tudi to, da če se investitor ne bo odločil, bodo ta zemljišča spet vrnjena v kmetijsko rabo. Polet tega je rekel, da je naš predlog neresen. Mi bi želeli samo vedeti, ali je investitor resen, kajti če se ne začne investicija, zakaj bi čakali 5 let, če se lahko vrne v kmetijsko rabo prej. To je tudi odgovor gospodu Kranjcu, ki si je želel, da malo več povemo o tem našem amandmaju. Skratka, urejanje pogojev za to investicijo je definitivno sporno tako s pravnih kot s prostorsko-okoljskih vidikov, v nasprotju je tudi s 67. in z 71. členom Ustave, ki govorita o varstvu kmetijskih zemljišč. Zazidanih bo kar sto hektarjev kmetijskih zemljišč z boniteto 80 in več. Tako kvalitetnih kmetijskih zemljišč imamo samo en odstotek. Razumeti morate, da je skrb za to prioritetna. Zato predlagamo, da se v primeru neizvajanja investicije, kmetijska zemljišča vrnejo v kmetijsko namensko rabo, za investicije pa se poiščejo primernejša območja, ki jih je v Podravski regiji obilo. Naš predlog seveda je, da se ne čaka v tem primeru pet let. O tem govori naš amandma, ki bi želeli, da ga podprete. Hvala.
Besedo ima gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Jaz pa moram reči, da sem razočaran nad razpravo. Edini, ki je bil realen, ki je povedal, kot se pove, je bil Ljubo. Absolutno z njim delim svoje mnenje. Kolegi iz Nove Slovenije, ki imajo kobajagi koncesijo na neke gospodarske teme, razpravljajo na takšen način, da bodo lahko, karkoli se bo naredilo, čez dve leti, rekli: »No, ali smo vam povedali!« To je zelo slabo in to za mene ne pomeni nič. Mi z razliko od večine, pa mislim, da rabimo specialni zakon za to investicijo. Ni res, da bi lahko imeli tudi ne vem kakšne nižje davke, in ni res, da bi imeli še ne vem kako boljše podjetniško okolje, se ta firma ne bi odločala za Slovenijo. Ker ta firma se je odločila za Slovenijo samo zaradi lokacije, zaradi avtoceste, zaradi bližine Gradca – matičnega podjetja, in nič drugega. In je škoda, da govorimo. Za to rabimo specialni zakon. Specialni zakon pa rabimo, in tu mislim, da gospod Cantarutti nima prav, ne bomo te investicije spravili, če ne bomo tega specialnega zakona sprejeli, zato ker naš uradniški svet v tej naši državi dela prepočasi. Vi veste, tisti, ki ste bili župani, smo tudi podobne zadeve delali, da smo dobili kakšno trgovino v občino, smo naredili pa nekaj drugega – OPPN, smo pa spreminjali podrobni prostorski načrt občine z večino glasov v občinskem svetu, da smo lahko umestili v tisti prostor, da smo lahko investicijo za neko brezvezno trgovino spravili skozi. Isto smo se šli nek specialni zakon. Tako da je treba malo kaj v življenju vedeti. Ta amandma, in jaz razumem mogoče celo tukaj Združeno levico oziroma ne Združeno levico, Združena levica je veliko strank, ampak TRS, da pač oni svoje zagovarjajo, legitimno, okej, ne razumem pa tukaj Nove Slovenije in tega [[…]]ne vem, bom raje tiho. Še nekaj. Če se osebno ne angažiraš, ne spraviš prave investicije v to državo. Osebno vem, kako smo v Radečah vsi delali zato, da danes papirnica laufa, ampak to je bila samo osebna in še enkrat osebna angažiranost posameznikov, da smo do tega prišli. Osebni odnos je bistveno bolj pomemben, kot ne vem kakšno podjetno okolje, neke fraze o podjetnem okolju. Pa še nekaj, moram reči, da me je zmotilo. SMC vidim, da se pripravljajo na volitve in izrabljajo vsako stvar za to, da si nabijajo politične točke. Gospodje in gospe iz SMC, to je zakon Vlade Republike Slovenije. Ta vlada ima ministra za okolje, ima ministra za kmetijstvo, ima še kakšnega drugega ministra in bi lahko ti ministri konce koncev tudi zablokirali ta zakon. In ni samo gospodarski minister tisti, ki je ta zakon spravil skozi proceduro. Za ta zakon, če bo sprejet, bo odgovorna Vlada. In če bo padel, bo tudi odgovorna Vlada oziroma če ne bo investicije. Ne zmeraj pristavljati lončka tam, kjer ni potrebno. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa za besedo. Jaz se popolnoma strinjam z gospodom kolegom Hanom, pa tudi večinoma s kolegom Trčkom. Pozdravljam ta zakon v tem smislu, kot je minister rekel na pristojnem odboru, da je nek nov preblisk, nek nov preskok, ki ga rabimo, da preskočimo tisto, kar je gospod kolega Ljubo govoril, da pri nas, rabimo [[…]]podjetnik Akrapovič, ki je rabil 10 let za vsako investicijo spraviti, v povprečju je pa to, kar moramo sedaj narediti v pol leta pet let, če upoštevamo vse postopke, vse predpise od spremembe OPN, OPPN do vseh okoljskih poročil, okoljevarstvenih dovoljenj, vseh soglasij nosilcev urejanja prostora, na vodovarstvenem območju in tako naprej. Pet let sigurno. In jaz bom vesel, če bo to v pol leta. Samo upam, da bo ta zakonodaja, ko bo prišla ven, tudi omogočala še kje drugje v pol leta spraviti skozi. Ker to, kar imamo v Sloveniji od zakonodaje zdaj, je namensko zavračanje vseh investicij. Imam lastne izkušnje. Imamo v moji občini 83 hektarjev industrijsko gospodarske cone, 20 hektarjev komunalno opremljene, ostalih 63 hektarjev okoljevarstveno dovoljenje, ki je hkrati tudi gradbeno dovoljenje za izravnavo terena, zraven železniški tir na priključku avtoceste. En kup investitorjev je prišlo, problem pa je tudi cena komunalno opremljenega zemljišča. Cena je pa sestavljena najprej iz cene zemljišča, potem po vrednosti komunalne opreme. Investitorja pa še zanima tudi, koliko bo država prispevala za vsako novo delovno mesto. Vse države v naši soseščini pa je ministrstvo tudi naredilo analizo, dajo, recimo Madžari, ki je sedaj konkurenčna lokacija, od 4 do 8 tisoč evrov na vsako novo delovno mesto za nedoločen čas. Jaz sem izračunal, da 3 tisoč novih delovnih mest na leto prinese v državne blagajne 20 milijonov prispevkov od osebnega dohodka. 20 milijonov na leto. Država bo zdaj dala občini 10 milijonov, da bo občina kupila to zemljišče in potem prodala naprej investitorju. In kupila bo kmetijsko zemljišče, se ne bo upošteval Zakon o trgu ali o nepremičnin oziroma kmetijskih zemljišč, ne bo potrebna oglasna deska. Je pa postopek, kako javni interes uveljaviti, kaj mora investitor vse narediti tako, kot je rekel kolega Han, če se nekdo tu ne angažira, in ponavadi so to občine, župani ali pa neka ekipa, tujega investitorja ni, ker on tega ne bo delal. V praksi zdaj investitor pride in samo vpraša: »Ali imate okoljevarstveno dovoljenje?« Če nimate, potem gre naprej, ker je rok za pridobitev okoljevarstvenega dovoljenja leto in pol do dve leti. Če se to ne zgodi v enem letu, za investitorja ni interesantno. Zato pa moramo to v pol leta spraviti skozi, ker to zdaj pet let traja. Tudi na odboru sem rekel, da je to stvar tudi Ministrstva za okolje in prostor ter Ministrstva za infrastrukturo in ne vem kaj še vse. In zdaj imamo v pripravi prostorsko-gradbeno zakonodajo, ki naj bi jo Vlada sprejela do konca tega leta – pa ni nič –, parlament pa do sredine prihodnjega leta. To je ključno, to zakonodajo, ki jo zdaj povozite s tem zakonom, ker bodo določena soglasja v petih dneh dana, ki jih je določena občina čakala mogoče leto in pol. Tudi pri nas imamo težave, imamo gospodarsko cono med Ljubljano in Zagrebom, problem je, ker lastniki hočejo obogateti s to parcelo, ki jo je nekdo kupil s špekulativnim namenom, da bo dobro zaslužil in naprej prodal, ker je občina ne more kupiti, tako kot v Avstriji. Tudi ta razlastitev, tudi ta zakon je samo za strah, ker se bo verjetno lastnikom ponudila tako visoka cena, da ne bo treba nikogar razlastiti. Ker bo dobil za kmetijsko zemljo, kjer dobiva 200 evrov na hektar na leto najemnine zdaj, 10 evrov po kvadratu. Ampak to je samo za strah.
Besedo ima mag. Branislav Rajić.
Hvala. Minuta in pol mi je ostalo, zato moram biti zelo hiter. Želim poudariti, da tu ne gre za umazane tehnologije, za odlagališča ali predelavo radioaktivnih odpadkov, gre za zelo čisto tehnologijo. Ob tem pa vas moram spomniti, da pri vsaki gradnji imamo odstranitev rodovitne plasti v potrebnem sloju, tako da atributi tega zemljišča, če se bo gradilo na njem, ne bodo izgubljeni. Prav tako želim povedati, da je za Maribor zelo pomembno, da zgradimo nazaj tradicijo industrije, ki je izgubljena v Mariboru, in da se to zgodi še preden generacije, ki so to industrializacijo živele, izumrejo, ker tudi to nam na nek način grozi. Kolegica Tomić pravi, da smo pokleknili pred korporacijo. Moram reči, da mi je najbolj všeč, ko je rekla, da bi ploskala, če bi obudili stare komplekse. Stari industrijski kompleksi so bili v obdobju tranzicije razprodani, razdeljeni. Na območju Tama imate na desetine majhnih podjetij in podjetnikov, ki se danes ne morejo zmeniti niti o tem, kako bodo parkirali lastne avtomobile. Ali si vi predstavljate, kako bi zgledalo, da se jih spravi v to, da se to na novo proda nekemu velikemu investitorju. To sploh ni možno. Tudi ne gre za okoljsko in ekološko katastrofo. In ko smo že pri tej patetiki, kot ste rekli, da ko bo prah pokril vse in se bo videlo, kaj je SMC naredil, čez tisoč let je prahu okoli 30 centimetrov in zagotovo se bo videlo, da je to bila neka vlada, ne samo neka stranka, ki je v obdobju 10 let pred to vlado naredila največ, in zagotovo bo to dokumentirano. Žal, časa več nimam. Hvala.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Za uvod bom rekel, da je tudi meni ime Franc, pa da kar nekaj znancev in prijateljev in tudi sorodstva z obeh strani Štajerske dela v firmi, ki je bila danes večkrat omenjena. Seveda, gre za resnega investitorja, neresni smo pa mi, v neki meri danes in 25 let pred nami. Omenjajo se težave umeščanja, birokratski postopki gor in dol. Odkrito lahko povem, tiste tri mesece smo noter dali nalašč, ker je v predlogu tega zakona napisano, da nekaj čez 90 dni določene zadeve zaženejo na Madžarskem, pri nas pa to traja trikrat več. To je bil ta namen. Kolegi so hoteli pol leta, potem smo pa rekli, ne. To je to. Vsi, ki ste bili nekoč v politiki in jo še zdaj ustvarjate, govorite o tem, kot da je četrt stoletja niste ustvarjali. Mi v tem stoletju – veste, resor za okolje in prostor je bil vedno resor, ki se je potem nekako na koncu nekomu dal. Je neko moje področje, je bil podcenjevan. In zaradi tega imamo neke težave, ki jih imamo. Gospod Žnidar je omenil Naturo 2000, tudi takrat se ni premislilo, kaj se vse piše pod Naturo 2000, in tisti, ki ste bili župani, dobro veste, kakšne težave ste imeli s tem. Kar je dobro, kar se mi zdi v redu iz vsega tega, je dobro prvo, da smo se končno spomnili na Maribor, drugo, da to, kar tulim že ves čas, upam, da bomo šli tudi čez to ideologijo malih podjetij, kjer kot so iz SMC povedali, mi potrebujemo velika podjetja z znanji, na katere se potem grozdijo mala podjetja, če hočemo, da leta 2025 ne bomo četrtino proračuna dajali za fugiranje pokojninske blagajne in nam za kaj drugega ne bo ostalo. Glede tega pa cenim gospoda Cantaruttija, lahko celo rečem, da bi mogoče moral minister malo gledati, kako vi govorite, ko gospoda Počivalška včasih še malo bolj kot mene zanese, v takem resorju se včasih človek mora ugrizniti za jezik, ampak a veste, v neki približno normalni demokraciji poslanska skupina ne rabi prositi, da bi nekdo iz izvršilne oblasti prišel tako pomembno stvar razložiti, ampak je to nekako samoumevno. Upam nekako, da se bo to v bodoče dogajalo. Če se že dela neka sistemska zakonodaja, kolega Lah je zelo jasno izpostavil problematiko predkupnih pravic, tudi pri kakih stanovanjskih zadrugah, tudi na tem področju. Upam, da se bo tudi to uredilo, kdaj ima lokalna skupnost, občina po domače ali država neko predkupno pravico. Jaz bi zdaj najraje predlagal, da se za mesec dni zapremo tu notri in naredimo to zakonodajo, ampak me, nekako se bojim, v tem ne boste podprli. V čem je pa problem takšnega načina uvajanja zakonodaje in veliki problem, mene najbolj bode v oči, ker je rekel minister, da bo le vlada ugotavljala strateške investicije, kar pomeni, da se Državni zbor nekako porine na stran –upam, da kolega Brglez striže z ušesi, ko to govorim –, da smo na takšen način nekako mi v pogajalski poziciji, ki jo seveda investitor ima, že v startu znižujemo svojo pogajalsko moč. To, to je problem. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ni časa, ja. Ni več takšnih, ki bi hoteli razpravljati in bi imeli čas, torej zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 22. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O LOKALNI SAMOUPRAVI, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Janijem Möderndorferjem. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, gospodu Janiju Möderndorferju.
Dober dan! Pred nami je torej zakon o lokalni samoupravi, ki seveda govori o novem institutu, to je odpoklic župana. Na kratko bi lahko seveda pogledali v preteklost, ali je to institut, ki ga obravnavamo prvič oziroma gre za institut, o katerem smo govorili že v letu 1996. Že leta 1996, ko se je prvič razpravljalo o večinskem volilnem sistemu, je obstajal predlog, da bi se z večinskim volilnim sistemom uvedel tudi odpoklic poslanca, vendar takrat zaradi odločitve pač seveda do tega ni prišlo. Kasneje smo zaradi spremembe Ustave določili, da imamo proporcionalni volilni sistem, tako se je tudi izjalovila možnost samega odpoklica poslancev. Zato je ta ideja rodila oziroma se je rojevala več ali manj skozi leta vsaj za tiste funkcionarje, ki imajo možnost po večinskem volilnem sistemu, pri nas to župani, ki imajo po dvokrožnem večinskem sistemu možnost ustanovitve takšnega instituta. V sami razpravi smo več ali manj razpravljali o tem, kakšna bi bila možnost same izvedbe. Veste, že v preteklosti, kako je bilo v zgodovini z županskim lobijem, ko smo se pogovarjali o nezdružljivosti funkcije župana in poslancev v Državnem zboru, preden je prišlo do te odločitve, da je bilo o tem odločeno, se je odločalo 9-krat. Šele devetič je uspel tak predlog. Zato ni nič novega in nič posebnega, če lahko rečem, da tudi danes župani najbolj nasprotujejo temu predlogu, saj govori institut odpoklica župana prav o njih. Enako velja tudi za stranke, ki imajo največ županov v naši državi. Kaj sploh je sam odpoklic oziroma o čem govori? Najprej teorija in potem tudi samo dejstvo. Imamo tako imenovani popolni odpoklic in mešani odpoklic, v vseh normalnih demokratičnih družbah je enostavno prepoznaven odpoklic kot uveljavljen institut neposredne demokracije in uveljavlja politično odgovornost nosilcev lokalne oblasti, zato nam tukaj pri tej zadevi res ni treba odkrivati kakšne prav posebne tople vode. Posredne volitve in sam institut odpoklica govori v različnih državah vsaj na dva načina. V enem delu zagotovo govori tam, kjer imajo posredne volitve, torej kjer župane izvolijo znotraj svojih občinskih svetov oziroma lokalnih skupnosti, to so Belgija, Češka, Danska, Estonija, Finska, Francija, Litva, Španija in Švedska. Tam seveda je predstavniški organ tisti, ki ima tudi funkcijo odpoklica župana. Tam, kjer pa imajo neposredno možnost, pa to naredijo volivci sami. Za nas je tu pomembno, če damo samo še primerjavo, kje to je, v Nemčiji, Avstriji, na Poljskem, Romuniji in Slovaški imajo neposreden odpoklic, v tem primeru lahko sprožijo to predstavniški organi občine, državni organi ali pa volivci s svojim lastnim ljudskim glasovanjem oziroma pobudo. Nekaj podobnega želimo urediti tudi pri nas s tem zakonom. Naj pa povem, da po obstoječem Zakonu o lokalni samoupravi, danes županu lahko funkcija preneha samo na en način, to je neizvrševanje odločb Ustavnega sodišča ali pravnomočnih odločb sodišč, pristojnih za upravne spore, ki županu nalagajo z ustavo in zakonom skladno ravnanje, o razrešitvi pa seveda odloča vedno Državni zbor na predlog Vlade. No, kaj takšnega pri nas sploh še nismo doživeli. Zatorej, lahko ugotavljamo, da obstoječi zakon tega vprašanja ne ureja in zato smo se v poslanskih skupinah in po mojem prepričanju v SMC, Desusu, SD, Združeni levici in vsi štirje poslanci Poslanske skupine nepovezanih poslancev odločili, da oblikujemo pravne podlage, da bi lahko kaj takšnega tudi v praksi lahko izvedli. Kakšni pa so postopki samega odpoklica, pa bom imel možnost predstaviti v samem nadaljevanju. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila dajem besedo predsedniku odbora mag. Dušanu Verbiču.
Hvala za besedo, predsednik. Predstavniki izvršilne veje oblasti, poslanci, poslank ne vidim, prav lep pozdrav! A, poslanka, se opravičujem. Prav lep pozdrav! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 30. seji dne 30. 11. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Janijem Möderndorferjem, s predlogom za obravnavo po skrajšanem postopku. Predlog zakona je bil pred obravnavo na 30. seji odbora uvrščen na sklic 8. redne seje dne 2. 6. 2015 in nato še 27. redne seje odbora dne 5. 10. 2016, ko je bila v okviru dopolnilnih obrazložitev k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v Državni zbor opravljena splošna predstavitev bistvenih rešitev celotnega paketa volilne zakonodaje. Nato pa je bila sprejeta odločitev o preložitvi obravnave predloga zakona na eno od naslednjih sej. V poslovniškem roku so amandmaje k predlogu zakona vložili Poslanska skupina SDS, in sicer k 1. členu dne 27. 5. 2015, ter poslanske skupine SMC, Desus, SD k 1., 2., 3. in 5. členu z dne 24. 11. Predstavnik Poslanske skupine SD je na zadnji seji napovedal umik njihovega soglasja k vložitvi amandmajev poslanskih skupin koalicije k 1., 2., 3. in 5. členu z dne 24. 11. 2016. Predstavnik predlagatelja zakona je v dopolnilni obrazložitvi poudaril, da rešitve predloga zakona, razen v 1. členu, katerega črtanje se predlaga z vloženim amandmajem odbora, niso povezani z rešitvami glede omejitve pasivne volilne pravice državnih funkcionarjev v tako imenovanem volilnem paketu, institut odpoklica župana zasleduje druge cilje, predvsem, da ima volivec na lokalni ravni možnost izreka nezaupnice izvoljenemu županu. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predvsem izpostavila nekatere pripombe iz njihovega pisnega mnenja, že vloženega pred časom. Je pa poudarila, da je amandma koalicijskih poslanskih skupin k 2. členu predloga zakona korak v pravo smer, a bi se moralo predlagane rešitve dodatno uskladiti tako s pristojnimi volilnimi organi kot tudi strokovnimi službami v okviru Vlade. Mnenje Državnega sveta je predstavil državni svetnik in poudaril, da tako Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot tudi sam Državni svet predloga zakona ne podpirata. Pogoji za izvedbo postopkov odpoklica župana so postavljeni visoko, a bodo župani v drugem in tretjem letu mandata vseeno zaradi te možnosti pod pritiskom, zato pogosto ne bodo sprejemali nepriljubljenih, čeprav nujnih ukrepov. Predstavnik skupnosti občin Slovenije je poudaril, da predlaganim rešitvam v pretežni meri nasprotujejo, saj jih štejejo za neizdelane in nedorečene. Institut možnost odpoklica župana označi za instrument, ki bo namenjen predvsem političnemu obračunavanju. Vodja strokovne službe Združenja mestnih občin Slovenije je podprl rešitve predloga zakona, ki opravljajo nedavno ugotovljene neustavne ureditev glede podelitve reprezentativnega statusa Združenja mestnih občin. Članice in člani odbora iz vrst opozicije so v razpravi opozarjali zlasti na nesorazmernost in nedodelanost predlaganih rešitev glede odpoklica župana. Pri tem pa so poudarili, da imamo dobre in slabe župane, vendar si ne smemo privoščiti, da bi se zaradi slednjih delo prvih blokiralo, sploh pa ne zaradi vsake malenkosti, ki se utegne zgoditi v občini in ki delu občanov ne bo všeč. Koalicijske poslanke in poslanci so v bran rešitvam predloga zakona poudarili, da vseeno ni tako enostavno zbrati podpisov par odstotkov volilnih upravičencev v občini, prav tako je določeno, da bo možno postopek odpoklica izvesti samo enkrat v posamezni mandatni dobi župana z dodatnimi omejitvami, da to ne bo mogoče čisto na začetku ali na koncu mandata. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC in Desus k 2., 3. in 5. členu in ni glasoval o amandmaju Poslanske skupine SDS ter amandmaju poslanskih skupin SMC in Desus, kar sta postala brezpredmetna, ter sprejel svoje amandmaje k 1., 2., 3. ter 5. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel z 11 glasov za ter 7 proti. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Ta je tudi sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za javno upravo mag. Tanji Bogataj.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada je bila s strani Državnega zbora pozvana, da poda mnenje glede tako imenovanega paketa volilne zakonodaje, ki je obsegal kar predloge zakona o spremembah in dopolnitvah sedmih zakonov, to je Zakona o lokalni samoupravi, o volitvah v Državni zbor, o poslancih v Državnem svetu, o volitvah predsednika republike, o Vladi Republike Slovenije in lokalnih volitvah. Ta paket je vložila skupina poslank in poslancev. Vlada Republike Slovenije je vložene predloge zakonov obravnavala paketno in v tej luči tudi podala svoje mnenje na predlagane rešitve, konkretno glede zdaj obravnavanega zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi dne 28. maja 2016. Vlada Republike Slovenije je v svojem mnenju podprla rešitve, ki so imele za namen sistemsko urediti za vse politične funkcionarje situacije, ki sedaj niso urejene, zaradi česar lahko prihaja v praksi do določenih težav. Glede na to, da je v obravnavi zdaj le Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi, je smiselno pretehtati, ali je ta ureditev le za eno skupino funkcionarjev še sistemske narave. Vlada Republike Slovenije močno podpira dopolnitev 86.a člena Zakona o lokalni samoupravi, s katero se bo status reprezentativnosti podeli tudi združenju več kot polovice mestnih občin, saj je namen te določbe upoštevanje položaja in specifične vloge mestnih občin. S to rešitvijo pa bo Državni zbor tudi istočasno sledil odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, podpredsednik! Dušan, hvala tebi za korektno poročilo. Jani Möderndorfer pa me je na začetku med sejo opozoril, da mi nismo pisno odmaknili podpise k temu zakonu, tako da zdaj napovedujem, da bom šel zdaj po radirko in bom svoj podpis zbrisal pri tem zakonu, tako da bo tudi uradno. Na začetku tega mandata, spoštovani, smo si vse koalicijske stranke in tudi en del opozicije bili enotni v oceni, da je nujno dopolniti volilno zakonodajo na način, ki bo preprečevala vsakomur, ki je obsojen na nepogojno kazen zapora daljšo od 6 mesecev, da opravlja katerokoli javno funkcijo. Spomnimo se samo, koliko razprav, koliko črnila je bilo prelitega na temeljno vprašanje, kako je mogoče, da je nekdo hkrati na prestajanju zaporne kazni in opravlja funkcijo poslanca. Potem je Ustavno sodišče naredilo svoje. Zato je bilo enotno spoznanje, da je naša temeljna dolžnost urediti institut neizvoljivosti in institut prenehanja mandata najprej in predvsem, poudarjam, predvsem urediti pri samih sebi, pri poslankah in poslancih, torej pri nas. Ko to uredimo pri sebi in se samo omejimo, gospe in gospodje, pa imamo vso legitimnost in dolžnost, da to uredimo tudi za druge javne funkcije, v tem primeru za župane. Danes mi je žal, da jih ni tukaj. Ampak, spoštovani kolegice in kolegi, žal pri tem nismo uspeli. Na matičnem delovnem odboru nismo izbrali potrebne dvotretjinske večine za uveljavitev sprememb, ker je bil zakon slabo usklajevan. Še več, koalicija je ostala sama pri podpori ključnim spremembam, za katere se je še na začetku mandata zdelo, da uživajo zadostno podporo, to je 60 poslancev. Realnost, gospe in gospodje, je očitno drugačna in je pokazala svoj pravi obraz. Zdaj smo v naslednji situaciji. Celotna prenova volilne zakonodaje in z njo vključene rešitve so padle po bregu navzdol z eno samo izjemo, ostal je del Zakona o lokalni samoupravi, ki ureja reprezentativni status za združenje mestnih občin in uzakonja institut odpoklica župana. Spoštovani, imamo župane in imamo župane. Imamo večino, veliko večino poštenih in delovnih županov. Seveda ima tak odpoklic lahko male prednosti, predvsem pa ima lahko veliko slabosti. Ampak to danes sploh ni pomembno. Ključna je simbolika in sporočilnost sprejemanja te volilne zakonodaje. Kaj torej sporočamo javnosti? Kaj torej sporoča ta parlament javnosti? Sporočamo, da poslanke in poslanci nismo uspeli v temeljnem, to je v primarni omejitvi svoje funkcije, kar je bil sploh osnovni predlog sprememb, po drugi strani pa bomo uspeli očitno omejiti funkcijo župana z uveljavitvijo možnosti njegovega odpoklica. Ker, da ne bom pozabil, zaradi ljudi, rabimo navadno večino, in Desus, SMC in Združena levica, imajo dovolj glasov. Mislim, da je takšno sporočilo povsem napačno. Poslanke in poslanci v danih okoliščinah in ob jasnih dejstvih nimamo legitimnosti in še manj moralne osnove, da to storimo, imamo pa formalno moč in možnost. Toda, dragi moji, ne pozabimo, da županje in župani po Sloveniji so praviloma med ljudmi bistveno bistveno bolj cenjeni kot mi, poslanke in poslanci, če si to želimo priznati ali pa ne. Ampak, bom zdaj rekel, v imenu županov, ker malo sem pa bil župan, ne trkajmo potem na vrata županov, ko bomo potrebovali njihovo pomoč, ko bomo potrebovali njihove glasove in podporo, ko se bomo borili za ta državni zbor ali pa ko bomo potrebovali kakšno rešitev glede konkretnih problemov volivk in volivcev, ker bom predlagal županov, naj na svoja vrata napišejo »Sem na odpoklicu«. Zaradi navedenega, Socialni demokrati tega zakona ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Z uvedbo instituta odpoklica župana, bo Slovenija dobila novo pomembno sredstvo demokratičnega nadzora. Župane, ki se bodo izneverili podeljenemu mandatu, bo ljudstvo končno lahko klicalo na odgovornost. Ljudstvu tukaj dajmo možnost, da lokalnim šerifom postavi jasne meje in jih tudi zamenja. V Sloveniji ima prav to ljudstvo oblast, vsaj tako piše v naši ustavi. In če ljudstvo voli svoje voditelje, jih mora imeti možnost tudi odstavljati. Pa ne samo vsaka 4 leta na volitvah, zato ker demokracija niso samo volitve, demokracija je način obstoja skupnosti. To je načelo, ki mu sledimo v Združeni levici in kateremu smo se zapisali s tem, ko smo aktualni zakon tudi sopredlagali. Odpoklic župana je prvi korak v smeri krepitve demokracije po zelo dolgem času, in že samo zaradi tega si zasluži podporo. Oblast je namreč v tem in preteklem mandatu sprejemala ukrepe, ki so možnost sodelovanja ljudi omejili preko vsake dopustne meje. Prepovedala nam je odločanje o čemerkoli, kar ima finančne posledice in učinke. Se pravi, praktično o vsem, kar nas kot posameznike in kot skupnost najbolj zadeva. Vzela nam je referendum, vpregla nas je v jarem fiskalnega pravila. In to je oblast storila družno, v širokem zavezništvu desnice in leve sredine. Proti smo bili samo v Združeni levici, najprej kot aktivna civilna družba, potem kot edina parlamentarna skupina. Če ob škodljivosti omejevanja demokracije navedem samo aktualni primer. Koalicija je pred nekaj meseci z antisocialno davčno reformo, najboljše plače v državi dvignila za 60 milijonov evrov, vsem ostalim pa predpisala nadaljevanje zategovanja pasu. Po trenutni ureditvi ljudi tega nepravičnega zakona ne bi mogli zavrniti na referendumu. Seveda bi nas radi neoliberalni ideologi prepričali, da so davki in finančna politika države stvar nevtralne stroke, da so bile te spremembe objektivno nujne in da naj ljudstvo pač utihne. Ni tako. To, kam kot družba investiramo, kako razporedimo kar ustvarja naše skupno delo, kaj nam je kot skupnosti pomembno, to so politične odločitve. Žal pa imajo namesto ljudstva v tem trenutku oblast finančniki, eurobirokrati in verniki varčevanja, ki vedrijo na našem finančnem ministrstvu. Toda vsi ti gospe in gospodje ne morejo skriti dejstva, da niso vsevedni, da ekonomija ni znanost in da nam je ravno njihova finančna magija skuhala zadnjo gospodarsko krizo. Še več. Verovanja v varčevanje, ki so ga isti neoliberalni ideologi predpisali kot zdravilo za svojo lastno bolezen, se je končalo s katastrofalnimi socialnimi, proračunskimi in gospodarskimi posledicami za države. Krize podivjanega kapitalizma pač ne more rešiti še več podivjanega kapitalizma. Uvedba odpoklica župana je torej korak v pravo smer, korak h krepitvi demokracije. Mogoče bi si želeli, da bi bile zahtevane številke in kvorumi v postopku odpoklica nekoliko nižji, pa nič ne de. To je prvi korak, je pomemben korak, ne sme biti pa zadnji korak. Dodati mu moramo še druge vzvode ljudskega sodelovanja na lokalni ravni, kot je to na primer participativni proračun, pa seveda širiti možnost odpoklica na druge državne in občinske funkcionarje. Največja naloga, ki nas v procesu vračanja in krepitve demokracije čaka, je pa to, da vrnemo možnost referendumskega odločanja v ljudske roke in izbrišemo fiskalno pravilo iz Ustave. Dokler nas tlačita ta dva škornja, tudi resnične demokracije v tej državi ne bo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi, dragi predsednik! Osnovno je sicer to, da je volilna pravica ena temeljnih političnih človekovih pravic, zato je vsakršno poseganje, ki se ga lotimo na takšen in drugačen način, se pravi poseganje vanjo, dopustno izključno in le ob strogem in doslednem upoštevanju načela sorazmernosti in cilja, ki ga zasleduje. In tukaj pridemo do prvega problema pri tej zakonodaji. Prvič, v Novi Sloveniji opozarjamo glede tega zakona na to, da je ta zakon brez ustreznih varovalk, ki bi preprečevale zlorabe. Zagotovo lahko tak zakon sproži številna politična obračunavanja v posameznih občinah. Kje je problem? Namreč, kaj lažjega je, kot zbrati, ponekod, poudarjam ponekod le 15 podpisov in vložiti pobudo za vložitev zahteve za razpis glasovanja o odpoklicu župana? Na primer člani dveh ali treh družin lahko torej povsem subjektivno ocenijo delo župana in brez kakršnekoli analize sprožijo ta postopek samega odpoklica, zelo enostavno. Sama vložena pobuda res še ne pomeni, da bo glasovanje tudi dejansko izvedeno, saj mora pobudnik po odločitvi obrazca za podporo zbrati še določeno število podpisov podpore zahtevi za razpis glasovanja, pa vendar vseeno. Županovo ime oziroma ime tega posameznika bo v vsakem primeru takoj, ko bo nekdo vložil zgolj pobudo, postalo predmet javnih razprav in če hočete tudi obrekovanj, in to ne glede na to, ali je vložena pobuda upravičena ali pa je le plod nezadovoljstva, morebiti maščevanja ali pa del politične kampanje političnih nasprotnikov. In tukaj prihaja do tega problema. Namreč, podaljševale se nam bodo kampanje ali pa kampanje bodo začele že pol leta preden, se bo začela uradna kampanja, izključno zaradi tega, da bi prišli do obračuna z dotičnim političnim nasprotnikom. Poudarjamo pa posamezno vest oziroma vest posameznika glede na njegove odločitve. Predlagatelj pravi, da naj bi do takšne nezaupnice prišlo praviloma le v primeru hujših kršitev, ki bi jih župan storil pri opravljanju svoje funkcije. Tukaj je eno temeljno vprašanje, tudi za predlagatelja. Katere kršitve so to in kdo bo presojal njihovo težo in posledice? Poudarjamo to nedorečenost, nedefiniranost. Namreč, dobro vemo, da bo ves postopek potekal in se zaključil z izvedbo glasovanja o odpoklicu, brez da bi kdor koli povedal in definiral ta del. In tudi če za odpoklic župana ne bo glasovalo dovolj občanov in bo interpelirani župan svoje delo naprej zelo težko opravljal in tudi če bo glasovanje o odpoklicu izvedbeno le enkrat v redni mandatni dobi župana, to pomeni, da bodo v tej občini v bistvu v štiriletnem mandatu imeli dvoje volitev za župana. Tretjič. Odprto ostaja tudi vprašanje, kaj je v tem primeru z mandatom ostalih občinskih funkcionarjev. Dejstvo namreč je, da omejitev pasivne volilne pravice na ustavni ravni ni enotno urejena za vse funkcionarje na državni in lokalni ravni, kljub temu da sta odpoklic župana ali interpelacija Vlade ali katerega ministrov primerljiva instituta. Vendar župani niso funkcionarji, ki so izvoljeni neposredno in z večinsko podporo, kar je bistvenega pomena v primerjavi s proporcionalnimi volitvami. Torej tukaj ostaja odprto vprašanje z mandatom ostalih občinskih funkcionarjev – Kaj se v tem primeru z njimi zgodi? Naprej. Finančne posledice, namreč v Novi Sloveniji opozarjamo v primeru sprejema tega zakona tudi na finančne posledice, ki jih bo za občinske proračune imela vložena zahteva za razpis glasovanja o odpoklicu župana. In predlagatelj se tega dobro zaveda, da to opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba, omenja to tudi Skupnost občin Slovenije, Združenje občin Slovenije, kot sem že dejal tudi Zakonodajno-pravna služba, katere mnenje ponavadi kar zaobidemo. In prav neverjetno je, da se potem s takšno lahkoto prepričuje poslance, da je potem takšna rešitev izraz volje ljudstva. Današnji predlog novele Zakona o lokalni samoupravi po mnenju Poslanske skupine Nove Slovenije ne izkazuje sorazmernosti med legitimnim ciljem in nujnostjo tako izvršenega odpoklica županov, saj predstavlja prekomeren in neposreden poseg v pasivno volilno pravico, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba. Zaradi tega bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije glasovali proti.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa še enkrat. Pričakovano je seveda, da pri tem vprašanju pravzaprav sploh ne gre za kakršnokoli politično ideologijo, ampak izključno zgolj za ozek in omejen interes posameznikov in pa seveda zagovornikov, da naj ostane tako, kot je. V Poslanski skupini SMC seveda razmišljamo drugače. Predvsem bom izhajal iz teze, če primerjamo z vprašanjem, ki ga je postavil predhodnik, to pa je, najprej počistimo pred svojim predpražnikom, potem pa čistimo še pri drugih. Naj odgovorim naslednje, če je temu res tako, potem se sprašujem, kaj bi bilo enako, če bi uredili in bi teoretično podprli volilni paket in istočasno bi s tem podprli tudi odpoklic župana, če pa odpoklic župana velja samo za župane. Torej, gre za nekorektno primerjavo z nečim, kar sploh ni primerljivo. Pa naj razložim. V volilnem paketu, ki ga bomo obravnavali pri naslednji točki in se bom tam več razgovoril in bom več časa posvetil temu, gre predvsem za to, da govorimo, da funkcionarji, ki so pravnomočno obsojeni zaradi kaznivega dejanja, ne morejo več opravljati svoje funkcije. Pri odpoklicu župana, se pravi institut odpoklica, pa govorimo o možnosti volivcev in volivk, da imajo demokratično možnost, da če so nekoga postavili, se pravi izvolili, ga lahko tudi odpokličejo. Gre za politične akt, in zdaj pa odgovor mojemu predhodniku, ki me je vprašal naslednje, kateri razlogi morajo biti, ki v zakonu niso navedeni, da odpoklic instituta uveljavi. Samo zakonski postopki so pogoj za to, da obvelja institut odpoklica, razlogi, to pa je stvar volivcev in volivk, ne nas ne zakona. In bom dal drugačen primer, zato da se bomo lažje razumeli. Pri odpoklicu oziroma konstruktivni nezaupnici, vi lahko naštevate kakršnekoli razloge, ampak na koncu velja, da je uspešna konstruktivna nezaupnica šele takrat, ko ima večino v Državnem zboru. Zato danes postavljati vprašanja, kateri so razlogi, je neumestno. In niso primerljivi. Gre torej za tretji instrument, ki ga dobivajo volivci in volivke, poleg referenduma in navadnih volitev bodo dobili še odpoklic župana. Naj na koncu povem naslednje, kar je zelo pomembno. Seveda si sam želim, da bi bil možen tudi odpoklic poslanca in vseh voljenih funkcionarjev, vendar zato moramo najprej spoštovati ustavo in tudi način, ki ga zagovarjamo tudi s tem zakonom. Kdor je izvolil, ima pravico tudi odpoklicati. Zato bi za poslance morali najprej spremeniti volilni sistem iz proporcionalnega v večinski sistem ali pa vsaj proporcionalnega spremeniti tako, da se ukinejo volilni okraji. Potem bi pa seveda zadostili osnovnemu namenu, to pa je, da bi vedeli, kdo je tisti, ki lahko tudi odpokliče. Danes pri proporcionalnem sistemu ne vemo točno, kdo je dejansko glasoval za poslanca. In zato danes mešati hruške in jabolka, je dejansko neodgovorno. Vemo, da proporcionalni sistem ima ostanke glasov in lahko glasovi preidejo k drugemu kandidatu. Najbolj pogosti očitki, ki so bili izraženi, jih bom tudi v samem nadaljevanju predstavil, pa so predvsem bojazen in strah, da bodo preveliki stroški. Stroški v prvi fazi, v pobudi niso stvar občinskih volitev. V drugi fazi, ko gre za zahtevo, so stroški upravnega organa, torej države ne občin. Šele sam institut odpoklica nastane strošek občine. Sam pa ne verjamem, in tudi v Poslanski skupini SMC ne verjamemo v pogostnost tega instituta, zato ker sem prepričan, da imamo še vedno v večini primerov dobre župane, s katerimi so volivci in volivke zadovoljni, in zato tega instituta tudi ne mislijo uporabljati. Je pa to tako, kot je rekel en od znanih ustavnih pravnikov, ga citiram: »Odpoklic župana je kot loaded gun za zaprtimi vrati, ki je župan ne vidi, a se je zaveda, kajti če jo zagleda, je lahko zanj že prepozno.« Zato bomo v poslanski skupini ta predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Kar se tiče naše poslanske skupine, bomo ta zakon seveda zavrnili, ker podobno, bom rekel, razmišljam tudi sam, kot je prej govoril gospod Han. Upam, da bo še koga srečala pamet v tej dvorani. To si seveda ne obetam od vas na sredini, obetam pa si vsaj od vas, recimo, ki imate tudi kakšnega župana kje. Gre pa preprosto – Za kaj? Gre za to, da je to bil en od šestih zakonov popularno poimenovan Mr.Muscolo Möderndorfer, in pet od teh zakonov je propadlo. Pet od teh zakonov je propadlo. Ko pa je pet zakonov propadlo, med drugim tudi tisti, ki je govoril o poslancih, pa jaz sam mislim, da nimamo nobene moralne pravice, kaj šele kaj drugega, da posegamo v status županov. Pri čemer je treba zelo jasno povedati, da, vsaj kar se naše stranke tiče, smo na to temo opozarjali že leta 1996, se pravi pred 20 leti, ampak na neki sistemski način, seveda tudi ob pogoju večinskega volilnega sistema. Kar se tiče pa same vsebine tega zakona, ki je zdaj še tukaj pred nami in ki smo ga tudi kar močno amandmirali. Vložili smo namreč amandmaje k temu zakonu. Sva pravkar z gospodom Lahom malo preračunavala številke, ta zakona namreč pravi – Kaj? Da lahko 2 % tistih, ki so volili na prejšnjih volitvah župan, da pobudo za odpoklic župana. Veste, kaj to pomeni v njegovi občini? V Sloveniji imamo res, bom rekel, bolj malo številne družine, ampak kakšna romska družina je pa hudo številčna. Recimo, pri njemu bi to pomenilo, da se ena taka fajn romska družina usede, napiše tam 32 podpisov in so že izpolnjeni pogoji za začetek postopka za razrešitev župana. Ali ni to lepo? Od kod taka pravica nam? Sami pa se seveda ne podvržemo takemu sistemu. Zakon sedaj sicer predvideva – Kaj? Da bo župan varen prvo leto in varen bo zadnje leto. Prvo leto se vsaj novi župani malo lovijo, zadnje leto delajo kaj več, vmes pa bodo dve leti čakali, ker se bodo bali, da jih bo doletel takšen postopek razrešitve. Še nekaj je treba reči. Ko smo se pred mnogimi leti tudi ukvarjali, torej leta 1996, s temi vprašanji, je takratni honorarni sodelavec Državnega zbora za tri tisoč evrov, takrat v tolarjih, piše se dr. Miro Cerar, veste – Kaj je on zapisal takrat? On je napisal takrat tole: »To idejo so vrgli med volivce, ne da bi se o tem kdorkoli posvetoval s stroko. Nihče ni naredil nobene analize. S tem pa je bil dosežen visok pozitivni odziv volivcev, saj odpoklic poslanca daje ljudem občutek, da bi lahko tako na poslance bolj vplivali in da bi lahko tiste, ki jim niso všeč, preprosto odpoklicali« in tako dalje. Kakšno analizo je pa naredil gospod Möderndorfer? Nobene analize ni naredil. Ali je naredil gospod Cerar kakšno analizo in Vlada? Nobene ni naredil. Se pravi leta 1996 je za tri tisoč evrov v tolarjih pisal take stvari, zdaj, ko je pa sam v poziciji, da bi moral ravnati tako, kot je nekoč svetoval za mastne denarce, pa tega ne naredi. Skratka, kar se tiče nas, smo vložili tri amandmaje, kar se pa tiče zakona kot takega, pa seveda iz podobnih razlogov kot SD v upanju, da bo še koga pamet srečala, zakona seveda ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem ostalim prisotnim! Predlog Zakona o lokalni samoupravi je edini predlog, ki je v skladu paketa volilne zakonodaje prestal odločanje na Odboru za notranjo politiko. Po svoje je sreča, da za odpoklic župana ni potrebna dvotretjinska večina, tako da je predlog na odboru le dobil podporo. Tako kot vsem ostalim predlogom zakonov, ki so predmet v naslednji točki dnevnega reda te seje Državnega zbora, so tudi temu predlogu najbolj vneto nasprotovali poslanci SDS, češ, da bodo župane poslej menjavali že, če jim ne bo všeč zvonjenje cerkvenih zvonov. V eni od koalicijskih poslanskih skupin, v kateri so sprva predlog o možnem odpoklicu župana podpirali, a so si v zadnjem hipu premisliti, je bilo slišati, da se bo poslej kar par fantov v gostilni zmenilo, da gredo malo rušiti župana. Še eden iz te zbirke pa je, da z odpoklicem dajemo signal javnosti, kako so v tej državi vsi vredu, samo župani so lumpi, a dejstvo je, da so omejitve pri zahtevi za vložitev odpoklica zadosti visoko postavljene, da v praksi ne bo zlorab. Jasno moram povedati tudi, da je odpoklic mogoče izvesti le enkrat v mandatu konkretnega župana. Seveda je dilema o tem, ali je prav, da v sistem vpeljujemo odpoklic župana, medtem ko pravnomočno obsojenim še vedno dopuščamo kandidiranje. Na mestu pa naj jasno povem, možnost prepovedi kandidiranja tistim osebam, ki so se pregrešile zoper temeljne vrednote v družbi in bile zato tudi pravnomočno obsojene, je padlo v vodo zaradi poslank in poslancev SDS, NSi ter nepovezanega poslanca, nikakor pa ne zaradi predlagateljev paketa volilnih zakonov. V Poslanski skupini Desus smo paket volilne zakonodaje vseskozi podpirali in si bomo tudi v bodoče prizadevali, da se končno zakonsko uredijo dileme o kandidiranju pravnomočno obsojenih. Verjetno, vsaj upam, si vsi, ki tukaj sedimo želimo, da bi posamezniki, tako župani kot poslanci in ostali funkcionarji, zmogli toliko razuma, da bi odstopili sami, a ker temu ni tako, na kar kaže kar nekaj primerov v Sloveniji, moramo etiko in moralo tudi udejanjiti. To pa je več, kot očitno možno le z uzakonitvijo jasnih kriterijev. Institut odpoklica župana ni tako redek in nenavaden, kot ga želijo nekateri prikazati. Obstaja kar nekaj modelov po Evropi, kjer nezaupnice županov ni mogoče izpeljati drugače kot z ljudskim glasovanjem. Kakorkoli že, dejstvo je, da odpoklic župana poznajo v Avstriji, v Nemčiji, na Slovaškem, na Poljskem in drugod, le pri nas je župansko omrežje očitno tako močno, da se prav lahko zgodi, da bodo župani ostali še naprej nedotakljivi. In na koncu še nekaj okoli izjave, ki sem jo v teh dneh zasledil, namreč, da smo poslanci stisnili rep med noge in potrdili samo Zakon o odpoklicu županov, ne pa tudi paket o volilni zakonodaji, ki bi omogočil odpoklic vseh funkcionarjev. V Desusu tega zagotovo nismo storili in tudi ne bomo v prihodnje. Kdo pa je, to boste pa lahko slišali pri obrazložitvi stališča naše poslanske skupine pri naslednji točki današnje seje Državnega zbora. V Poslanski skupini Desus bomo predlog zakona večinsko podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 14. 12. 2016. Ker so amandmaji Poslanske skupine SDS k 2., 3. in 5. členu vsebinsko povezani, bomo o njih razpravljali skupaj. V razpravo dajem 2., 3. in 5. člen ter amandmaje Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Najprej predlagatelj, potem bomo pa opravili listo. Predstavnik predlagatelja ima besedo, gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Seveda je treba sproti odgovarjati na kar nekaj stvari, ki se pojavljajo v razpravi kot neke vrste zavajanja. Zato bom pač večkrat danes pri tej točki ponavljal, da bomo razumeli, o čem pravzaprav govorimo. Naj pa na začetku takoj povem, da sem zgrožen. Zgrožen sem nad predstavitvijo gospoda Gorenaka v tistem delu, ko si drzne ločiti na prvorazredne državljane in drugorazredne državljane. Omenja namreč romske skupnosti, omeni, kaj to pomeni, če se bi slučajno v neki občini Romi, družina Romov odločila in zbrala podpise. Meni se zdi nekaj nezaslišanega. To je nekaj podobnega, kot če bi rekli, da bi v področjih, kjer imamo italijansko in madžarsko manjšino, rekli, kaj pa, če bi se nekaj manjšincev italijanske ali pa madžarske narodnosti odločilo in zbralo podpise zato, da bi začelo postopek odpoklica. Jaz ne vem. Res ne razumem, ne razumem, kaj vas motijo Romi. A nimajo državljanskih pravic in volilne pravice tako, kot vsi ostali? To se mi zdi, da v Državnem zboru, kjer govorimo o Romih, ki so celo ustavna kategorija, se mi zdi, gospod Gorenak, ko tako lepo klepetate in nočete slišati tega, nezaslišano, še posebej pa od poslanca, ki je včeraj govoril o človekovih pravicah na interpelaciji. Okej, gremo na bistvo. Kar se tiče samega postopka odpoklica župana, je treba seveda razčistiti najprej v tistem delu, ko govorimo, kako se pravzaprav postopek sploh začne. Postopek je definitivno z zakonom zelo jasno opisan, začne se s pozivom oziroma s pobudo, ki jo pravzaprav vloži kdorkoli od pobudnikov in zato mora zbrati določeno število podpisov v višini 3 %, kar znaša tam, zdaj bom govoril okvirne številke, ki pa seveda ne sme biti več kot 2 tisoč 500 podpisov ali pa manj kot 15. Vendar, ko izpolni pogoje pobude – in ta je relativno preprost –, se začne 35 dnevni rok za zbiranje podpisov, ki so overjeni na upravni enoti, in mora po predloženi tabeli izbrati glede na velikost občine oziroma število volivcev in volivk, ki so glasovali na zadnjih volitvah, bodisi na prvih ali drugih volitvah dvokrožnega večinskega sistema, ki velja za župane. In če izpolnijo tudi to kvoto, takrat občinska volilna komisija na podlagi sklepa razpiše volitve oziroma postopek instituta odpoklica. Takrat ko se ta postopek zgodi, pa je še ena dodatna varovalka. Namreč, ne samo da mora odpoklic uspeti z večino, ampak mora se jih udeležiti 90 % volivcev in volivk, se pravi 90 % od zadnjih volitev, ki so veljale za župana bodisi v prvem ali drugem krogu volitev. Kar pomeni, da gre za relativno neenostaven postopek odpoklica. Neenostaven predvsem zato, da si ga ne bo mogla skupinica nekih političnih nasprotnikov izpeljati kar tako z nekim dogovorom, kot so nekateri v razpravi na matičnem odboru razlagali, v neki gostilni, govorim predvsem za manjše občine. In s tem je seveda tudi ohranjena stabilnost županov do tiste mere, da preprosto ne bomo mogli imeti kar naprej takšnih volitev. Seveda je posebno pomembno omeniti, da takšne volitve instituta odpoklica v resnici ne moremo izpeljevati kar neposredno in kar naprej do konca in do onemoglosti, ampak to lahko naredimo samo enkrat v mandatu župana. In to ne prej kot eno leto po izvolitvi župana in ne 16 mesecev pred koncem mandata, kar pomeni, da to v bistvu na nek način tudi dodatno varuje, da se ne bi nekdo želel kar naprej in kar na enostaven način v bistvu izmišljevati in vlagati kar naprej nove in nove institute odpoklica in s tem onemogočati župana. V sami razpravi, ko smo pripravljali predlog zakona, je padla tudi ideja o tako imenovanem konstruktivnem odpoklicu. Da boste razumeli, za kaj gre. Gre za to, da bi naredili neke vrste primerjavo, to, kar imajo pri posrednih izvolitvah županov v državah, kjer v bistvu župani niso izvoljeni na neposrednih volitvah, ampak jih izvolijo znotraj lokalnega sveta, bodisi občinskega, kakorkoli ga že imenujejo v posamezni državi. In na ta način, ko ga odpokličejo, istočasno – tako kot bi recimo naredili neko paralelo, primerjavo, da si bomo znali predstavljati s konstruktivno nezaupnico Vlade –, da istočasno, ko bi želeli odpoklicati župana, bi seveda istočasno predlagali tudi novega kandidata. Seveda je ta ideja lahko zelo zanimiva, ampak zgolj in samo iz finančnega vidika, nikakor pa ne z vidika enakopravnosti vseh partnerjev in deležnikov, ki sodelujejo pri tej odločitvi. Pa bom razložil. Si predstavljate, da bi imeli dva kandidata, imeli smo že te primere, in eden zmaga za en glas, mislim, da je v Postojni, za en glas. Veste, da ta kandidat, ki je izgubil za en glas, se pravi, ta kandidat župana, če ima listo ali politično stranko, bi v roku enega leta sprožil in spodbudil zahtevo za tako imenovan konstruktiven odpoklic. In kaj bi se zgodilo – samo ta kandidat, protikandidat bi šel v borbo z županom na volitve, kar je z vidika neenakopravnosti neetično, nemoralno in gre res za politično nagajanje. Če klasični odpoklic, takšen, kot je predlagan s predlogom, uspe, potem se morajo v treh mesecih – v tem času pa ga nadomešča podžupan po obstoječem in veljavnem Zakonu o lokalni samoupravi – izvesti volitve in takrat lahko vse politične stranke ali kdorkoli, ki izpolnjuje pogoje za kandidiranje za župana oziroma županjo, kandidira na teh novih volitvah. In to je tudi smisel. Omenjeno je bilo tudi, da gre za paket, da gre ponovno za volilni paket in tako imenovani Muscolo, mislim, gre za klasično zlorabo gospoda Gorenaka, ki pač rad pomeša hruške in jabolka, čeprav zelo dobro ve, da to ni tako. Gospod Gorenak, saj veste, paket Muscolo je predlagal vaš bivši strankarski oziroma strokovni sodelavec oziroma politični sodelavec znotraj vaše stranke in kasneje predsednik Državljanske liste, ko je bil tudi v parlamentu. In on je predlagal ta paket Muscolo. Poleg tega ta paket Muscolo – ga bom razložil v nadaljevanju in se bom takrat bolj posvetil tej razliki, kaj je tisti in kaj je ta današnji paket predlagal. Poleg tega naj omenim še naslednje številke, ki so zelo eksaktne in zelo pomembne. Da bomo razumeli, ker tega ne spremljate samo vi, poslanci, ki zelo dobro poznate te številke, slovenska javnost pa ne: v Ljubljani bi morali za prvi korak, se pravi, za oblikovanje pobude za odpoklic župana, zbrati 2 tisoč 464 overjenih podpisov, navadnih podpisov, se opravičujem. Potem, da bi v 35 dneh zbrali overjene podpise, bi morali zbrati 22 tisoč 864 podpisov, 22 tisoč, ponavljam. In v tretjem koraku, zato da bi uspel rezultat, seveda se ta številka spreminja, ker je vedno pomembno pogledati podatke, kako je bil župan izvoljen na zadnjih predhodnih volitvah, bi moral dobiti število glasov za odpoklic, bi moralo glasovati »za« 36 tisoč 960 glasov. 36 tisoč 960! Junaki, pojdite na volitve v Ljubljano, pa boste videli, kaj to pomeni, zbrati 36 tisoč glasov! Ne fantazirati! In enako velja – bom zdaj dal primer, recimo, Medvode, namenoma eno manjšo občino –, zbrati podpise za začetek, se pravi, za pobudo 194 podpisov. Za to, da se zbere overjene podpise, da se začne postopek odpoklica, moraš prepričati 3 tisoč 247 podpisnikov, ki overijo na upravni enoti, in v nadaljevanju bi jih morali za to, da bi izglasovali, glede na njegove rezultate, kako je bil izvoljen ta župan, to so zdaj podatki na te usmeritve narejeni, 2 tisoč 916 glasov. Pojdite v Medvode, pa dobite 2 tisoč 916 glasov! Kajne? To je tisto, kar je pomembno pri tem vprašanju, da lahko naredimo to primerjavo. Ta primerjava je bila narejena in se jo da izračunati zelo preprosto, če poznate formulo, je pa treba resda vedno gledati, kako je bil predhodni župan izvoljen. In tako vedno lahko tudi argumentiramo, da ta postopek ni enostaven, definitivno ne. Govoriti še kar naprej in ponavljati eno in isto mantro, da bi poslance morali odpoklicati na isti način kot župane, jaz se opravičujem, pa govoriti o analizah. Analize so narejene. Je pa res, gospod Gorenak, jih je treba prevesti, in vi to dobro veste, in to o demokratičnih postopkih, ki jih pozna 28 držav. 28 držav pozna te demokratične institute in to države, na katere vi večkrat prisegate in se sklicujete na njih. In gre za obliko, ki je že preverjena in jo poznajo v svetu. Iti in govoriti o tem, da bi šli pa na tako imenovani imperativni status poslanca, upam, da veste o čem govorim. Ne vem, če jih imamo štiri ali pet držav v Svetu, ki poznajo tovrstni odpoklic. Pa me bodo popravili tisti, ki se s tem profesionalno ukvarjajo. In s tem podatkom se res prav ne bi hvalil, ker to pa res ni prednost tovrstnega odpoklica, je pa res, da se pa dobro sliši. Dobro se sliši. In to je v bistvu neke vrste za besedna igra. Veste kaj? Dokler ne bo enako za poslance, toliko časa ne bo enako za župane. Sami pa v tišini, tega pa na glas ne poveste, si v resnici tega niti ne želite. In veste, da vam bo tudi vsak resen strokovni strokovnjak, ki se ukvarja s tem, vam bo jasno povedal, kam to pelje in kaj bomo dobili s tem. Treba je vedeti, da se je pri odločitvi za takšne odpoklic treba odločati predvsem se iz vidika, da gre za institut, kjer gre samo za politično odgovornost oziroma gre za tisto demokratično voljo volivcev in volivk, ki so jo nenazadnje tudi zahtevali. Vi vsi poznate obdobje, tisti ki ste redno ali pa takrat resneje spremljali situacijo, kaj so državljani in državljanke sporočali v tistem času, v letu 2012, 2013. Nekateri ste bili ministri za notranje zadeve takrat in zelo dobro poznate in veste, kako hudo je bilo, še mrežo ste hoteli napeljati čez parlament, tako hudo je bilo, da bi zaščitili Državni zbor pred vandalizmom in pa jezo, ki se je takrat odvijala in dogajala. In ena od ključnih zahtev takrat je bila možnost odpoklica. To s tem zakonom dajemo državljankam in državljanom. Da pa to politikom ne paše, je pa razumljivo.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak, replika? Replika. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Möderndorfer se šopiri tako, kot se [[...]]
Dr. Gorenak, se opravičujem, ni replika, ker niste še razpravljali, ampak razpravljate, če se ne motim. Je v redu tako?
Ja, tudi je zaradi mene lahko.
Okej.
No, karkoli pač je, povejte.
Predlagam sledeče. Bom spustil možnost prijave. Se strinjate? Pa boste prišli vsi na vrsto. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, pa čas bomo dali nazaj, ja. Izvolite, prijava poteka. Besedo ima dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Glede na to šopirjenje – aha, zdaj je pa ven šel – gospoda Möderndorferja s 701 glasom na volitvah, to je pa res moralno podprta zgodba, a ne. Ampak jaz sem pogledal datum, on se je razburil in je imel težave z mojim nastopom, ker sem tam omenil Rome, in je bil strahotno – Kako že? Zgrožen. Pogled na rojstni datum gospoda Möderndorferja mi pove, da je on v letih, ko je nevarnost kapi. Zato moram zdaj pojasniti, da ne bi bil slučajno, ker poglejte, kap bi vas lahko zadela, ampak jaz tega ne, želim in vam moram pojasniti, kaj sem mislil z Romi. Poglejte, slovenske familije so pač take, da jih je zelo malo tistih s petnajst otroki in več, romske pa so take, zato sem dal romsko familijo za primerjavo in sem rekel, da lahko ena večja romska familija ali pa dve zbereta dovolj podpisov. Proti Romom pa nimam nič. Tako da se ne razburjajte in ne izpostavljajte zdravja nevarnostim. Jaz vam želim vse najboljše, tudi veliko zdravja, da se ne bi preveč razburil in da bi se kaj zgodilo.
Besedo ima gospod Dušan Verbič. Izvolite, mag. Dušan Verbič, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Kolegice in kolegi, prav lep pozdrav! V zvezi s to temo moram priznati, tudi mediji, ki so marsikaj zapisali, je zanimivo, da s kar dosti velikimi naslovi pišejo, »Izvoljeni z večino, odpoklicani z večino«. In tisto, kar marsikdaj je zelo zaželeno, tudi podnaslovi, »Odpoklic, ne bo enostaven« ali pa »Župani pod pritiskom«. Preden se bom jaz v nadaljevanju dotaknil malce svoje razprave, bi si vseeno dovolil nekaj besed v zvezi z uvodnimi predstavitvami spoštovanega dr. Vinka Gorenaka, ki je šel s kompletnimi številkami, saj to je praktično že skoraj tisti postopek, ko se pa lahko župana kar zamenja. Tukaj moram priznati, da se postavim na stališče, ki jo je v obrazložitvi s strani predlagatelja kolega tudi predstavil, kajti menimo, tiste številke, kakor koli se že pogovarjamo, predvsem v manjših občinah je od začetne pobude pa do odpoklica resnično še zelo daleč pod. Tako vidim te zadeve, ki so zapisane v tem predlogu spremembe Zakona o lokalni samoupravi. Na vprašanje, ali podpiram predlog, s katerim se uvaja institut tako imenovanega odpoklica župana, je moj odgovor zelo jasen, in sicer da. In to preprosto iz dveh načelnih pomislekov. Prvi, prav gotovo sem na stališču, da je to institut, ko se v eni smeri krepi integriteta občinskega funkcionarja, pa kakorkoli to gledamo, kar je tudi logično, da je prav, da ima nekako vsaj svoj vpogled na to vsebino. Drugi pomemben element, kar se tega tiče, pa prav gotovo bi okarakteriziral kot zagotovitev tako imenovane politične odgovornosti teh nosilcev. Jaz, kot rečeno, dopuščam možnost, da že tukaj v tem državnem zboru imamo poslanci in poslanke različne poglede glede tega. In to je tudi prav, saj praktično je hram demokracije. Vendar pa v neki smeri težko sprejemam izjave nekaterih, ki so tudi na matičnem odboru, pa so bile danes tudi že izgovorjene, razpravljali na to temo in tudi argumentirali, da bo sedaj mogoče praktično čez noč zamenjati župana. In to, če slikovito uporabim izrečene besede iz matičnega odbora: »Skupina fantov in deklet se bo kar za šankom dogovorila, mojega župana je treba zamenjati.« In zaradi tega v neki smeri menim, da ni prav, da je tako poenostavljeno ta zadeva prikazana, kaj šele besede, ki so bile, saj morda se bo pa župan, predvsem v manjših občinah, zamenjal že iz razloga sosedovega motečega dejanja, pa ne bom konkretnega primera navedel. Preprosto to ne gre, kajti v tem predlogu Zakona o spremembi lokalne samouprave je vrsto procesnih predpostavk, ki v neki smeri so bili že predstavljeni in sem prepričan tudi v nadaljevanju s strani razpravljavcev še bolj podrobno, te procesne predpostavke morajo biti resnično izpolnjene, da se po tisti začetni evforiji majhnega števila, recimo temu, občanov ali občank nadaljuje ta postopek, da pride potem tudi do tiste končne odločitve. Naslednje vprašanje, ali podpiram predlog spremembe tega zakona, s katerim se odpravlja administrativna ovira pri izvedbi referenduma v samoupravni lokalni skupnosti. Tudi v tem primeru nimam popolnoma nobenega zadržka in sem pozitiven do tega, kajti v zahtevi za razpis referenduma je mogoče oddati to tudi preko enotnega portala e-uprave s tako imenovanim varnim elektronskim podpisom. Prepričan sem, da tukaj nimamo kakšnih posebnih zadržkov ali dilem tudi s strani kolegov in kolegic. In tista tretja zadeva, ki v neki smeri ta predlog spremembe zakona tudi določa ali spreminja, in to je status reprezentativnosti mestnih občin, kajti znano je, da, če se ne motim, v preteklem mesecu je bila odločitev Ustavnega sodišča, ki ravno neustavnost tistega 86.a člena obstoječega zakona praktično odpravlja. To so v neki smeri ta tri, recimo, ključna področja. Je pa res, da je največ vprašanj, največ dilem in polemik namenjeno ravno temu institutu odpoklica župana. Strinjam se, zavedam se in v neki smeri tudi razumem, da je nekako določena, če temu lahko tako rečem, veja politike, pa najsibo to v Državnem zboru ali v Državnem svetu in tudi na lokalnem nivoju s strani obstoječih županov, nenaklonjena temu. Ampak moram priznati, da v neki smeri skušamo razumeti to nenaklonjenost morda tudi z vidika ali opcije razmišljanja, saj v neki smeri smo zelo ali so zelo nenaklonjeni skoraj kakršnimkoli spremembam. To je v Republiki Sloveniji očitno značilno tudi za različna področja, sploh pa tukaj, ko se v neki smeri dotika nekih institutov, ki v neki smeri prav gotovo povzroča marsikatero nezadovoljstvo. Res pa je, če v tem kontekstu lahko rečem, da je tovrstno razmišljanje zame premalo podkrepljeno tudi z nekimi dejstvi, če se dotaknem konkretno županstva, kajti v tej spremembi je zelo jasno zapisano, katera so tista obdobja ali časovnica, v kateri lahko sploh pride do tako imenovanih tovrstnih postopkov. In tisto, za katero menim, da je prav, da po enem letu sploh ni tega mogoče izvesti ali pa 16 mesecev pred potekom, mi je še pomembnejše to prvo obdobje, kajti obljube na volitvah so vse mogoče in dejstvo je, da po enem letu občani in občanke v svoji lokalni sferi ali področja zelo dobro ali hitro spoznajo, ali so bile obljube županov tudi uresničene oziroma ali grejo v smer, ki se jih močno razočara. V zvezi s tem ne samo politika, tudi stroka, kolikor lahko spremljamo, ima različne poglede, kar je tudi prav. Na eni strani tako imenovana stroka, ki v neki smeri so predstavniki teh tako imenovanih akademskih področij, so na stališču, da je ključno pri tem število podpisnikov, ki nekako sprožijo ta postopek. In če se dotaknem zgolj enega, lahko rečem, da v neki smeri ni zelo nenaklonjen tovrstnemu predlogu, kajti po njegovi oceni je, da sedanja ali ta predlagana ureditev v neki smeri zadosti dovolj velikemu številu, da se tovrstni postopek izvede. Predvsem imam v mislih število overjenih podpisnikov, ne zgolj pobude. Res pa je in je tudi zelo glasno stališče – in vredno tudi razmisleka – nasproti temu, in sicer, ki se zelo zagovarja predvsem v smeri, da je stabilnost mandatov županov zelo pomembna. Tudi o tem je treba in vredno razmisliti in hkrati v teh tovrstnih razmišljanjih so tudi na stališču, da župani imajo to tako imenovano pomembno vlogo na lokalni sferi in ni dobro, da se jih na tak ali drugačen način prekinja. Res pa, da tovrstna razmišljanja niso podkrepljene, zakaj sploh bi bila možnost, da pride do tovrstnih zamenjav. Sam razumem odpoklic župana kot postopek, če lahko temu tako rečem, izraz neposredne demokracije, kajti omogoča določenemu številu občanov in občank – in poudarjam, spet sem pri tistem številu overjenih podpisov na pristojni upravni enoti –, da se opravi glasovanje o odpoklicu s te funkcije pred iztekom mandata, kajti menim, da je prav, da se tovrstni postopki resnično začnejo, če večje število, lahko se pogovarjamo o večjem številu občanov in občank, dejansko in objektivno v neki smeri zaznava, ocenjuje, da se delovanje župana bistveno odmika od tako imenovanih začrtanih, planiranih in obljubljenih aktivnosti v določeni lokalni sferi. Kar se tiče Združenja mestnih občin, tukaj bi še enkrat poudaril, mislim, da je to tudi pomembna kategorija, da se jih uvrsti s to spremembo zakona v odpravo ustavne odločitve. Če lahko zaključim, sem res na stališču, da je treba državljankam in državljanom dati tudi sporočilo, da funkcionarji, v tem primeru se ne pogovarjamo o poslancih, ampak o županih, ki so tudi funkcionarji, ki so bili izvoljeni na neposrednih volitvah, da niso nedotakljivi. Kajti tovrstne aktivnosti je treba odpirati. Menim, da je to pravi korak k potrebnim spremembam tudi na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček, imate besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Vzel si bom kar nekaj časa, kolikor ga imam, ker se pač večino profesionalnega življenja ukvarjam tudi z lokalno samoupravo, pogledi na njo, reformami in tako naprej. Najprej moram reči, med nami sedi nekaj bivših županih, enih 5, 6, sedi bivša županja, in oni vedo, kako težka je ta funkcija. Mi se pogostokrat v Državnem zboru, zdi se mi, da se nas večina, razen županov, mogoče jaz in še kdo, tega niti ne zaveda, da mi eni pravijo dve tretjini, eni pravijo 70 % vsega zakonodajnega, vseh zakonov, ki jih tukaj sprocesiramo, zvrnemo vsaj v neki meri tudi na lokalno samoupravo, tudi na občino, po domače povedano, in seveda številne te občine so kadrovsko podhranjene. Dandanes je v Sloveniji zelo težko biti županja ali župan, tudi če hočeš pošteno delati in večina jih pošteno gara, da ne bi bili vsaj v prekršku. In potem imaš v občinskem svetu dobronamerno opozicijo, ki ti hitro lahko nagaja. Recimo, gospa Ljudmila bi lahko kaj o tem povedala iz njene županske kariere. Tukaj se populistično dosti govori o nekih manjših občinah. Če greste gledati prerez naših lokalnih volitev, boste videli, da v manjših občinah, celo tudi do 2-krat več ljudi gre na volitve, in upam si trditi, da so celo mogoče bolj zreli, bolj pametni, kot v občinah srednjega ranga in mestnih. Tudi kandidira manj ljudi za župane in praviloma tisti župani dokaj dobro, pogosto neprofesionalno opravljajo svojo funkcijo. So, upam, da mi ne bo kdo zameril, nori v tistem afirmativnem smislu, da se ob delu, ki ga opravljajo, da počnejo še to za dobrobit občine in skupnosti. Če jaz, meni so moji strokovci za Hodoš računali podobno, kot bi bilo Kostel in še kje, glasovalno, volilno pravico je na zadnjih lokalnih volitvah imelo, mogoče se je kdo zmotil v vnosu ena plus gor, dol, ampak bom pa bral te podatke, 276 oseb, v prvem krogu je glasovalo 191, 69 % recimo, v Mariboru, Ljubljani je to tam 35 gor, dol. Res, za vložitev pobude bi bilo potrebnih le 15 podpisov, ker je določena neka spodnja meja, ampak bi te podpise moralo sprejeti 30 % volivcev v občini, kar je 82 in na glasovanju bi morali glasovati več kot polovica, logično, za odstop in glasovanja bi se moralo udeležiti 172 volivcev. Skratka, dobesedno skoraj vsi, ki so glasovali. Moram reči, da je tukaj varovalka kar dobra, in sočasno, če ste brali gradivo zraven, vidite, da imajo ta sistem in na severu in na jugu in na vzhodu in na zahodu. Skratka, v številih državah, ki, upam si trditi, so si zgradile višjo politično kulturo, kot smo si jo mi zgradili v 25 letih. In ta problematika župana je v bistvu na nek način soodgovornost vseh nas. A veste, ko meni začnejo ali po Facebooku ali kje ljudje tako, joj, vsi ste isti, kakšni ste, gor in dol [[…]]Jaz vedno rečem: »Jaz sem imel samo en volilni glas.« Tudi soodgovornost, če govorim o občinah, občank in občanov je, da premislimo, koga bomo izvolili za županjo ali župana. Tudi soodgovornost list, strank, koalicij na lokalni ravni je, da premislijo, koga dajo na to funkcijo. Tudi v nekih demokracijah z daljšo tradicijo, kot je naša, se jim zgodijo šlamastike, ali določeni ljudje pač očitno malo na oblasti [[…]]Kaj naj rečem? Ne ne bom nadaljeval stavka. In zaradi tega imajo takšna varovala. Meni je – Koliko je tega? – tri, štiri leta nazaj del Mariborčanov moledovalo, naj grem kandidirati za župana. Jaz, odkrito povem, nisem kandidiral, ker se takrat niti osebnostno niti politično nisem počutil dovolj sposobnega za to funkcijo. Dobro, za razliko od Fištravca pa koga drugega sem 20 let kakšne občinske proračune bral, lahko mi daste kateregakoli, ga znam pravilno obrniti in brati. In ker sem vedel, da za župana ali županovanje potrebujete tudi zelo dobro ekipo, dobro ekipo ljudi, ki bodo 300 % bolj pametni, kot ste vi, ki vas ne bodo izdali, ki jim to ne bo stopilo v glavo, ki se ne bodo prodali za denar; pa še tu se vam bo kaj zgodilo. In to so dejansko neke zgodbe, ki jih v bistvu imamo. In zdaj ta problem, problem odpoklica za vas, ki ste soustvarjali politiko te države zadnjih 25 let in imate župane na lokalni ravni, je zelo pragmatičen, ker se vam potem lahko zgodi, da boste ostali brez svojega župana, pa bo prišel nekdo, ki ne bo tako naklonjen nekim vašim rabotam, dejavnostim, in bo tu problem. In to je vsa zgodba v ozadju. SD je bil zelo za to, dokler je to zgledalo, ali bo šlo skozi ali ne, zdaj pa, ko ni šlo skozi, pa je proti. In na eni strani bomo kolegico za neke flise tam naganjali, pa je bila Mandatno-volilna komisija, kar je tudi na nek način malo obsojanja vredno, pa so ji verjetno dobronamerno v njeni občini to podtaknili, taki pač smo v Sloveniji. Na drugi strani pa bodo župani pogosto delali, kar bodo hoteli. In kje nastane problem? Problem nastane praviloma v občinah srednjega ranga, ko se vam zgodi, da imate neko bipolarnost, recimo, iz glave prikličem primer Občine Ormož, ker sta bila dva gospoda, pa sta se imela zelo rada, pod navednicami. In dokaj problematične so seveda mestne občine, zlasti v tem, čemur včasih mogoče malo prepotentno pri nas rečemo holding, zlasti v teh, bi rekel, mlakužastih paraobčinskih, koncesijskih, pajdaških zgodbah. Pa v Mariboru lahko govorimo o farmadentih, o nigradih, gor in dol, v Ljubljani lahko govorimo o kakšnih zadevah, lahko bi šel v tujino, Zagreb analiziral ali še kaj podobnega. To vemo, in če nehamo zganjati nek preprost populizem, je to neka varovalka, v bistvu tristopenjska, da sploh do tega pride, plus še časovno omejena, ki nekako nekaj omogoča. Glejte, jaz prihajam iz Maribora, če bi imeli to takrat urejeno, bi gospod Gorenak lažje spal, neke škode ne bi bilo, nekim mladim fantom, pubecem ne bi uničevali življenja, kar bo imelo neke posledice, pa verjetno jaz ne bi bil v parlamentu, česar bi bil kdo vesel, ker me ne bi zaprli, ampak to se dela by book takrat. Najdite neko ločenko, pa boste rekli, da je k [[…]], najdite nekoga, ki kadi travo, pa boste rekli, da je tak, pa najdite nekega norega prfoksa. To je osnovno predavanje, kaj naj policisti delajo. In tudi to ni hec. In se mi zdi, da tudi iz teh čisto pragmatičnih, časovno strokovnih razlogov potrebujemo tovrsten zakon. Sam bi bil pa tudi za bolj premišljeno, neko resno verzijo tudi Muscolo zakonodaje, ki bi preprečila ljudem, ki so obsojeni, kandidiranja in opravljanja funkcij. Hvala za besedo.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Najprej se bom malo poigral s številkami. Kdo predlaga tako imenovani odpoklic župana? Stranka, ki nima nobenega župana. Pri tem jo podpirata dve stranki. Če me stric Google ni zavedel, mislim, da ima Desus enega ali dva župana. [[oglašanje iz dvorane]] Štiri, štiri župane. Združena levica, mislim da, nobenega. Torej stranke, ki imajo skupaj štiri ali pet ali šest županov, delajo napad na lokalno samoupravo in na župane. Nosilec tega zakona je poslanec, ki je po procentih izmed vseh nas dobil najmanj odstotkov. In ta gospod soli zdaj pamet, kako so župani takšni in drugačni in kako jim je treba vseskozi gledati podprete. Nosilec je človek, ki je zamenjal toliko strank, da jih težko našteje, in on se sprašuje, kako je treba poleg tega, ko so vsake 4 leta redne lokalne volitve, še v vmesnem času gledati županom pod prste. Kot da se kot bivši podžupan ne zaveda, da imamo v občinah župane, imamo občinske svete, kjer imamo po navadi tudi kakšno opozicijo, imamo nadzorne odbore, kjer sicer večinsko so kolegi od župana oziroma njegovih koalicijskih strank notri, marsikje pa tudi ne, in imamo na primer Računsko sodišče, ki lahko gleda občinam pod prste. In imamo še KPK. Ampak v tej etični in moralni ihti, kar je s prevodom napisano Napad na manjše občine, se je največja vladna s stranka in posebej poslanec z najmanj odstotki pridobljenih glasov na zadnjih državnozborskih volitvah odločil še bolj napasti župane. In nehote se mi poraja občutek, šest ali sedem županov imate te tri stranke, ki podpirate ta zakon. Mar ni ravno vaš namen, da čim prej zrušite obstoječe župane preko raznih civilnih iniciativ, preko vaših svetniških skupin in še pred naslednjimi lokalnimi volitvami nastaviti sebi podobne župane. Morda pa je kje kakšen medklic. Župani so poleg predsednika republike edini, ki morajo imeti vsaj 50 % glasov za izvolitev. Jaz mislim, da sta tukaj enkrat kolega Janša in pa kolega Tanko dobila več kot 50 % za poslanca. Če je še kdo drugi od SMC, se mu opravičujem. In župani imajo avtoriteto. Jaz sem tretji mandat v občinskem svetu in nek zloben duhec tukaj gori mi pravi, pa saj je bilo fino, Občina Sevnica 17 tisoč 500 prebivalcev, na zadnjih volitvah je bilo volilnih upravičencev 14 tisoč in še nekaj, glasovalo je 7 tisoč in še nekaj ljudi in za odpoklic župana bi v tistem prvem, po mojem ključnem momentu, potrebovali, sem si izračunal, 213 podpisov in škoda bi bila narejena. Če škoda ne bi bila narejena, zakaj potem v nadaljevanju zakona takšne varovalke, ko govorite, saj se tako skoraj ne bo zgodilo. Ta sistemska vlada dela kakšne neumnosti? Sprejemate zakone zaradi enega človeka. Kršite ustavo zaradi enega človeka. Vprejšnjem zakonu smo reševali eno občino in k nam pripeljali eno podjetje. To, kar pa pravite, saj do tega sploh ne bo skoraj prišlo, ampak dajmo to v zakon, če pa mogoče bi pa kje prišlo, in predvsem v manjših občinah verjemite, da bo prišlo. Kolegica Nada je izračunala, da 13 ljudi oziroma 15 ljudi, v tistih manjših občinah tam 4 tisoč približno ljudi imajo, volilna udeležba je približno 50 % in lahko naredi tisti prvi moment. Se v vaški gostilni dobi, ker verjetno tudi v manjših občinah imajo gostilne, ki sprejemajo vsaj 15 ljudi, jaz upam, da se tega zavedate tisti iz večjih občin. In tudi v mojem primeru – 213 podpisov. Jaz kot predsednik SDS Sevnica, jaz imam 3 manj kot 300 članov, z lahkoto dobim podpise, en SMS stisnem in rečem, tam in tam se zbirajo podpisi, čez vikend imam narejeno to. Ampak ali je to smiselno? Mi imamo predstavnike v občinskem svetu, imamo nadzorni odbor, imamo Računsko sodišče in moramo tako občinski svetniki kot tudi župani polagati račune najmanj vsake štiri leta. Sedaj pa se greste tukaj neko flancanje ljudi, kako vam je za ne vem kaj, v resnici pa boste še bolj skregali ljudi, še najbolj v tistih manjših občinah. Saj prvim, ne govorim, mislim, da je občina Sevnica med top 20 tako po velikosti kot po številu prebivalcev. Ampak v tistih majhnih občinah se bo resnično lahko 15 kmetov dobilo, zaradi tega, ker bo neko občinsko zemljišče predmet spora med županom, ki bi želel tam nekaj zgraditi, in med petnajstimi sosedi nekega zemljišča. In pri prejšnjem zakonu ste rekli, povozimo kmete, povozimo to, vse se da. Tukaj, ko bo pa ti tisti želeli, pa boste rekli, ah, saj se nič ne bo naredilo. Škoda bo narejena. Primer, jaz lahko pol leta po izvolitvi pri eni zadevi, ko se z županom ne bom skregal, ker sem bom skregal, ker sem opozicija, rekel gospod župan, komaj čakam, da bo dvanajst mesecev minilo, ti že danes napovedujem zbiranje podpisov za tvoj odpoklic. Jih bom vsaj v prvi fazi dobil. In kaj bo župan delal do takrat? Študiral, kaj narediti, da če že ta prvi postopek z lahkoto mi naredimo, da bo potem drugofazni postopek šel skozi. Ampak narejena je politična škoda županu, ki je dobil več kot 50 % glasov, in narejena je škoda občini, čeprav si verjetno marsikdo, ki bo v to šel, ne bo zavedal, ker se bo župan skupaj z občinsko upravo ukvarjal samo s tem, kako biti še bolj všečen svojim prebivalcem, in da morda ne bo dobival v manjših občinah celo iz dveh različnih strani željo po odpoklicu župana. Prej je bilo nekaj rečeno o politični kulturi. Ja. Jaz vedno trdim, tako kot pri športu ali pa kje drugje, imamo dobre in slabe. Ljubljanski župan, kazenskih ovadb, verjetno jih niti ne šteje, imamo pravnomočno obsojene župane in ljudje volijo in ljudje imajo vedno prav. In verjetno bodo gospoda Jankovića še enkrat izvolili, tudi verjetno kakšnega drugega župana, ampak to je problem ljudi v tisti občini, ne pa nas kot zakonodajne veja oblasti, ki rečemo, vi v majhnih občinah dajte se še malo bolj skregati, da nam bo v centru moči, torej v izvršili veji oblasti, še veliko lažje. In ja, čeprav je prej kolega Jani rekel, ne govoriti o poslancih pa ministrih pa predsedniku Vlade, marsikdo bi verjetno rekel, da vsaj za predsednika republike bi bilo fino tak institut uvesti, ker nekateri imamo že poln kufer drsanja po ograjah v tujini. Pa zberemo 3 %, kolikor ljudi je na zadnjih volitvah predsednika republike volilo, pa bo narejena škoda. In če damo za nosilca eno resno osebo, je to – Kaj? Napoved volilne kampanje, brezplačne, na račun vseh ostalih. Lahko pa bi tudi brez skrbi spremenili ustavo, če bi bili korektni, in rekli »za vse voljene funkcionarje«, kajti ne boste verjeli, tudi občinski svetnike imamo marsikje voljene po večinskem sistemu. Tukaj se ni treba skrivati za tistim proporcionalnim sistemom in tam ne moremo ugotavljati. Če govorimo o občinah, vemo, kaj je volilna enota. Občina. Če govorimo o poslancih, vemo, kjer smo izvoljeni. V volilnih okrajih. Če govorimo o predsedniku republike, vemo. Slovenija. Ampak danes še nisem spregovoril, seveda, predsednik Vlade pa ministri pa so The untouchables v tej državi, ker se niso dali na plakat, ampak je eden rekel ti, ti, pa ti pa ti boste ministri. Če za predsednika Vlade še lahko malo rečem, da približno vemo, da predsednik največje stranke, ki kandidira na volitvah, da se pričakuje, da potem gre v borbo oziroma prevzame odgovornost za predsednika Vlade, ampak za koliko sedanjih ministrov se je dalo na plakat? Ja, boste rekli, imamo tukaj v Državnem zboru. Zakaj pa ne damo možnost, recimo, da, ne vem, 10 tisoč ljudi, če želite toliko dati ljudem možnosti, lahko zahteva njihov odpoklic. Ker, na primer, ministrica za okolje in prostor ali ne dela tega, ali se je kateri občini zamerila, zakaj smo potem samo mi poslanci tisti, ki bi morali reči, ta minister je dober ali ni dober, in tukaj razpravljati, ne vem, 11 ali 15 ur pri interpelaciji. Dajmo ljudem možnost, če ste že tako papeški. Ampak ne. Tudi tukaj bodo tisti, ki so prvorazredni, nedotakljivi in pa tiste občine, ki jih ta vlada itak pišmeuhovsko obravnava pri vseh različnih drugih temah. Danes smo verjetno imeli pri prejšnji točki prvi in edini primer, ko se je eno občino dalo na pediestal in se je delal piarovski projekt, kako bo nekdo v roku šest mesecev dobil gradbeno dovoljenje. In jaz bom z veseljem podprl tisti zakon, zato ker vem, da itak ne bo nič s tistim zakonom. Nič ne bo iz tistega zakona. V pol leta gradbeno dovoljenje v občini, ki nima občinskega prostorskega načrta? Mission impossible oziroma možnost samo na Kitajskem. Kdor je kadarkoli delal v občinski upravi, tudi samo kot svetnik, ve, o čem govorim. Pa da se vrnem in zaključim. Skratka, gre za en tak lep populističen predlog v maniri »Skregajmo ljudi, lažje jih bomo skregali v tistih najmanjših občinah, pa se bodo ljudje ukvarjali z županom in bodo na njega kazali, kako je kriv za vse tegobe in netegobe njegove občine, predsednik Vlade in ministri pa bodo delali tako, kot do sedaj, malo glavo med ramena in še bolj bodo kazali, ah, saj je itak župan, ki ga niti njegovi ljudje ne marajo, pustite nas ob strani, da še naprej počnemo neumnosti, kot jih počne ta vlada«. Hvala.
Najprej replika, dr. Franc Trček, potem pa predstavnik predlagatelja. Izvolite.
Hvala za besedo. Moram replicirati na izvajanje kolega politologa, če se ne motim, Lisca. Kolega Lisec je dober politik in dober retorik in vem, da tudi kar dober občinski svetnik, imam informacije iz terena. Ampak vse nas tudi včasih populizem malo preveč zanese, nekaj takšnih logičnih felerjev. Prvo, ko so začel izvajati po tej logiki, jaz, ker nisem ne lezbijka, ne Rom, ne predstavnik italijanske, madžarske skupnosti in še kaj drugega ne, tudi župan nisem, v celi vrsti zakonov ne bi smel in mogel razpravljati. Neka druga zgodba, toliko o ljudstvu govoriš, v bistvu je ljudstvo hotelo imeti neko tako dobro regulirano varovalko, zaradi neke cele vrste praks. Tretjič, nisi me dobro poslušal. Govoril sem o soodgovornosti vseh nas. Ja, jaz se tudi čudim, kaj je že, Občina Trebnje, pravnomočno obsojen župan kandidira in tako naprej, pa bi lahko še kakšne primere v bistvu ven vlekel. Žalostno je tudi, da so volilne udeležbe na lokalni ravni tako nizke, v vaši občini zgolj tam nekaj čez 50-odstotna. To je tudi neka težava, v bistvu nek resen problem. Da ne bom predolg, zdi se mi, da mogoče malo preveč izhajaš iz te logike SDS Vsi, ki ne mislimo kot mi, smo potem skregani z nami, z vami. Težave imate že na tej jedrni desnici, pa ne bom jaz zdaj desnice urejal, čeprav bi si želel eno za 21. stoletje. Ti izhajaš iz neke relativno velike slovenske občine, da smo tam ljudje iz podeželja, ki smo res v večini primerov periferizirani, da se samo kregamo. Saj se tudi nimamo časa kregati, mislim, drugače nam bodo, ne vem, krave, prašiči pocrkali, recimo. Verjetno se tudi gospod minister zjutraj nima časa kregati, ampak mora najprej kidati, kot je rekel gospod državni sekretar Cantarutti. Ne zdaj socialne patologije državnega zbora zvrniti na celo Slovenijo in na cel svet, prosim lepo. Hvala.
[[oglašanje iz dvorane]] Prosim? Postopkovno, gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Glede na to, da sem tudi poslanec delovne komisije glede Poslovnika, jaz mislim, da bomo morali imeti vsaj še par sestankov, ker nisem razumel niti črke niti besede, kje sem bil napačno razumljen. Preberimo si poslovnik, čemu je namenjena replika. Resnično bomo morali vsaj tisti, ki smo člani delovne komisije, moja malenkost, Jani, pa še par nas je, vsakič vsakega predsedujočega opozarjati, kaj je replika, ker resnično se bo to še bolj izrodilo, kot se že izrojeva. Ker se nekdo ne strinja s predhodnikom, je to replika. Ni res. Prijavite se k razpravi pa razpravljajte pa obračunavajte. Replika pa je namenjena temu, če nekdo ni razumljen. Če se gospod Trček z mano ne strinja, naj pritisne, se prijavi k razpravi in življenje bo lažje, ne pa da tekom replike pove vse svoje in obtožuje nekoga, ki se potem ne more z repliko na repliko nazaj braniti. Skratka, enkrat se bomo morali vsi naučiti, kaj je replika v Državnem zboru. Hvala.
Ja, spoštujem vaše mnenje, gospod Tomaž Lisec, se strinjam z vami. Imamo vsi tisti, ki vodimo seje z nekaterimi poslanci nenehne težave in se popolnoma strinjam z vami. Postopkovno gospod Franc oziroma dr. Franc Trček. O tem govorim.
Postopkovno. Se strinjam z gospodom Liscem. Rekel bom pa tudi to, da sem se postopkovnik naučil kršiti od poslancev SDS, zlasti od doktorja Tanka, doktorja postopkovnika. Ko smo imeli tistih 6 ur o Janezu Janši, sem štel, naštel sem 29 njegovih potopkovnih javljanj, 25 jih je 100 % kršil proceduralno, od tistih ostalih štirih pa bi mogoče ena pa pol, če bi predsedoval, s stisnjeno muko proceduralno sprejel. Skratka, zlasti poslanci z dosti daljšim stažem bi nam tu morali biti za nek velik vzor. Se bom z veseljem od vas naučil tudi tega lepšega dela upoštevanja poslovnika. Tudi mi poslanci imamo pogostokrat težave s predsedujočimi. Zlorabil sem poslovnik, prosim oprostite.
Hvala lepa. In moj predlog bo predsedniku Državnega zbora, da se neformalno z vodji poslanskih skupin pogovorimo tudi o tem vprašanju. Gospod Möderndorfer, predstavnik predlagatelja, želeli ste besedo, izvolite.
Ja, Tomaž, seveda, jaz se s tabo popolnoma strinjam, kar se tiče procedure, pa tudi res je, da bi predsednik iz svoje pozicije, predsedujoči lahko kadarkoli posegel v repliko in povprašal, kje je ta replika. Ampak okej, gremo k bistvu. Ne strinjam se pa seveda v tistem delu, ko narediš, Tomaž, primerjavo in rečeš naslednje: Zakaj pa predsedniku države, se pravi Republike Slovenije ne naredimo tega? Glejte, jaz se opravičujem, ampak predsednik Republike Slovenije ima ustavno gledano popolnoma drugo kategorijo in nenazadnje, če smo že čisto pri tem, župan danes nima možnosti tako imenovanega odpoklica, dočim tega političnega nadzora iz vidika ustavne obtožbe jo pa predsednik republike ima. Župan tega nima. To je bistvena razlika in smo se posvetovali in pogovarjali tudi o tej možnosti. In so nam odsvetovali preprosto iz razloga, ker ima drugačen status in je vprašanje, kako bi to seveda šlo skozi nadaljnji možni presoji ustreznosti takšne odločitve. Tomaž, predlagal si: Zakaj volivci ne odločajo o Vladi in o konstruktivni nezaupnici, zakaj o tem odločamo poslanci? Ja, iz enega preprostega razloga. Če bi me dobro poslušali, tisti, ki te izvoli, tisti te lahko tudi razreši. In v tem primeru Vlada ni izvoljena, ampak je imenovana, in to je bistvena razlika. Zato lahko poslanci in poslanke edini vlagajo konstruktivno nezaupnico. To je logično, gre za posreden institut. Pri županu gre pa za neposredno izvolitev volivcev in volivk in je več kot jasno, da samo oni lahko o tem odločajo. Zakaj v Državnem zboru, v zakonodajnem telesu odločamo o tem? Ja, ker nihče drug v državi ne more odločati o tem, če hočemo to v zakon zapisati. Zato ne razmišljati, da posegamo v urejanje nekih lokalnih vprašanj. Samo mi lahko o tem odločamo. Naj vas pa opozorim še enkrat. Podobna vprašanja so bila tudi pri nezdružljivosti župana in poslanca. Devetkrat. Devetkrat se je v Državnem zboru odločalo in se ni moglo odločiti, ker je bil županski lobi [[…]]seveda, veste, da bo sam sebi kdo odrezal rep, to ne gre. In je bilo zelo težko. In ko se je to zgodilo, je seveda bil problem. Ampak danes vidimo, da je to bilo dobro, da to sploh ni bilo slabo, nenazadnje imajo v Državnem svetu svoj predstavniški del glasov in se še vedno posredno se vključujejo v postopke odločanja Državnega zbora. Je pa treba vsakič znova povedati, mi ne govorimo o lumpih, o barabah, daleč od tega, mi govorimo o županih, katerim se je neslavno in nekorektno pripojilo in ne nazadnje vsi ste tukaj to že enkrat omenili, sami pri sebi, kadar ste bili jezni, »lokalni šerifi« in uporabljate to besedo. Lokalni šerif! Z institutom odpoklica bodo upravičeno izgubili ta naziv in bodo ostali smo gospodje župani ali pa županje. Zaradi tega, ker enostavno se bo tudi vedelo, da je možno, da tudi predčasno odidejo. Ali to pomeni, da se morajo česa bati? Ne. Daleč od tega, oni bodo delali tako naprej, kot delajo zdaj. Če verjamejo v tiste odločitve, za katere mislijo, da je prav, da jih speljejo, jih bodo speljali z institutom ali brez. Ampak volivci bodo pa seveda odločali o tem, ali ima on prav ali ne. Ne po kriterijih, ampak političen nadzor. Nad županom je svojevrsten notranji nadzor, seveda ga ima, ima ga s strani nadzornega odbora, ima ga s strani Računskega sodišča, ima ga s strani občinskega sveta, ampak v občinskem svetu praviloma župani imajo večino in funkcionira isto pravilo kot tukaj. Zato manjka in smo takrat pomanjkljivo, ko se je odločalo v preteklosti o tem, ko smo sprejemali lokalno samoupravo, smo se seveda odločili za te nadzore, ampak tega smo pa izpustili, to, kar je seveda v tujini uveljavljeno in normalno funkcionira. Zakaj se je spustilo danes niti ne mislim špekulirati, ker niti ni čas za to in je nepotrebno o tem diskutirati. Dejstvo pa je, da je to v bistvu nekaj, česar se volivci ne branijo, in ne govorijo, da nočejo tega. Se bo izvedel takšen institut. Seveda se bo. Jaz verjamem, da ga bo slej kot prej nekdo testiral, normalno, ampak takrat bomo tudi dejansko videli, kaj to pomeni. Ali bo to pogost pojav? Ne, ne bo. Ne verjamem, preprosto ne verjamem v to, vam bom povedal zakaj. Zaradi tega, ker politične odgovornosti ne nosi samo župan, ki bo spravljen na ta pranger preizkusa odpoklica, ampak bo postavljen tudi tisti, ki ga je vložil. Dostikrat govorimo o tem, da bodo hoteli to narediti politični nasprotniki. Jaz se opravičujem, ampak politični nasprotniki, če so politični nasprotniki, bodo svoj odgovor dobili na institutu odpoklica in nenazadnje tudi na volitvah. Sam župan, ki bo uspel na odpoklicu v smislu, da ostane, bo dobil dodatno potrditev, da dobro dela, in jaz verjamem, da tisti, ki bo prestal ta odpoklic, bo tudi naslednji mandat ponovno izvoljen, ker se ne bo kaj dosti spremenilo v enem letu in pol ali pa dveh do konca volitev, razen če ga ne bo bistveno bolj biksal. Ampak to ni več moj problem, to je problem tistih, ki se odločajo da gredo za župansko funkcijo. In prav je tako. Toliko zaenkrat.
Besedo ima gospod Zvonko Lah. Izvolite, gospod Lah.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Ne vem, kaj bi rekel, jaz se strinjam z razpravo gospoda Hana, Tomaža Lisca, ki imata neko kilometrino, eden kot župan drugi kot občinski svetnik, in razumem tudi predlagatelja, ki verjetno ne bo nikoli župan, podžupan je lahko pa dolgo, ker podžupan nima nobene odgovornosti, tako kot ne poslanec. Župan v Trebnjem, ki je za 400 evrov podpisal naročilnico za neko ladjico, je dobil 4 mesece pa ga zdaj nabijamo, je čedalje boljši župan in bo še izvoljen. Zato ker se vsakega posla moraš tudi naučiti, županskega pa sploh, v prvem mandatu ne boš naredil veliko. Naj povem, da sem bil 4-krat izvoljen za župana, enkrat tudi samo z dvema glasovoma. Pa tudi v parlament sem bil izvoljen s 16 glasovi prvič, ampak potem pa nikoli več. Pa še to sem bil izvoljen za poslanca, ne tam, kjer sem bil župan, ampak drugje in ne po svoji volji. In dobro poznam eno funkcijo in drugo funkcijo. In če seštejem mojo delovno dobo v gospodarstvu 30 let in funkcije poslanca in župana, imam 51 let delovne dobe. Pa ne zato, ker sem bil, če bi bil slab, bi bil samo enkrat izvoljen, pa nikoli več za župana. Pa tukaj nas je še kar nekaj takšnih. In ne govoriti tisti, ki niste nikoli nič, da ne rečem, naredili, ampak za nič odgovarjali, zdaj pa biti pametni in se znašati nad župani, ki so bili nekoč mogoče 20 let predsedniki krajevnih skupnosti, pa obtoženi velike tatvine s strani države, kot sem bil tudi sam, kar tako, zato da se bo v strah dajalo nekoga. Tudi tukaj, recimo, interpelacija. Jaz vem, da SDS lahko še 5-krat vloži za isto ministrico interpelacijo, nikoli ne bo izglasovana, ampak ljudje na terenu bodo rekli: »Če so 5-krat vložili, ta ne more biti dobra. Iz katere stranke je?« Pa poslušamo, cel dan zabijamo, tako kot en poslanec, ki je bil izvoljen s par sto glasovi, prišel v parlament, pa ga morajo volivci gledati in poslušati 4 leta. Ne tega govoriti. Ta institut bo mogoče dober za v bodoče, ker ne boste dobili pametnega župana več, zaradi tega kar županom in občinam delate. Kot sem že enkrat rekel, VDC boste zbirali, pa iz sončne uprave bo šel še kdo za župana. Odgovornost župana ali pa poslanca. Bil sem oboje in tudi hkrati, 70 do 80 % je dela županstva, ostalo, recimo 20 % pa poslanca tukaj v Državnem zboru. Takšno je razmerje. Da ne govorim o odgovornosti. Temu županu, ki ga obsojate, so mu podvalili – občinska uprava. Sem prepričan, da ni župana, ki bi vse prebral in se na vse spoznal, preden podpiše, naročilnico ali ne vem kakšno pogodbo. Tukaj v parlamentu pa veste, ko je en bivši politik poslanec rekel doma bratu, ker je imel veliko kmetijskih strojev po dvorišču, je rekel, zakaj ne bi ti to malo pospravil, pod streho dal. Je rekel, lahko tebi, usta zapreš, pa imaš vse orodje pospravljeno. Biti župan, imeti vizijo, strategijo, voditi občinsko upravo, odgovarjati za vse, pa ni tako enostavno. In zdaj mu mi tukaj nastavljamo, ko se bo zbrala ena skupina, mogoče tudi, kot je prej kolega Vinko rekel, volivcev, ki imajo dvojno volilno pravico na lokalnem nivoju, pripelji mi vodo, če ne, pa odstopi, daj mi stanovanje, če ne, pa odstopi. In zberejo podpise, enkrat, dvakrat, trikrat ne vem kolikokrat. Pa saj mislijo nekateri volivci, ja, če so pa petkrat že zbirali podpise zanj, tega pa res ne morem več voliti. Mi dajemo zdaj ta institut v roke. Zakaj pa to ni dobro, pa imajo v zahodnih državah? Zato, ker imajo politično kulturo daljšo, tradicijo lokalne samouprave že 50 let, pri nas pa je vse možno. Stranka v enem mesecu pa dobi vlado. In potem, kot je rekel en moj kolega, bom še malo nesramen, je rekel: »Tisti, ki ne zna nič narediti, gre druge učit, če še tega ne zna, gre pa v politiko.«
Hvala lepa. Predstavnik predlagatelja gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Kolega Lah, bil sem podžupan šest let, največje občine, in to županu, ki se mu očita marsikaj. Pa še nič dokazano. In kar je najbolj pomembno, še kako se zavedam, za kaj vse so odgovorni župani. In meni tukaj pripovedovati neke pravljice in tako naprej, je nepotrebno. Vendar prav zato, kar si rekel danes, ker je tako odgovoren, ker je tako pomemben, mu danes nihče nič ne more. Niti na politično odgovornost ga nobeden ne more poklicati! In zato je treba uvesti ta institut! Pa nič nisem ven padel, kot bi rekel Gorenak, daleč od tega. Vendar on eno stvar ve – da mu gredo na živce ljudje, ki govorijo tako, kot mislijo, ne tisti, ki berejo listke, ker te zna hitro oklofutati, ker tistim ne more oporekati. Zato, kolega Lah, je zelo pomembno, zaradi vseh teh lastnosti, ki jih župan ima, in odgovornosti in pomembnosti, da ga na ta način tudi zaščiti nekdo, ampak tudi zamenja. Ne vem, zakaj se župani tega bojijo, ker mislim, da se ne. Tisti, ki nimajo slabe vesti, ki imajo čisto stvar, ki znajo stvari zagovarjati, lahko pridejo skozi. Je pa res nekaj – to, kar sem na odboru poslušal, ali pa to, kar si ti danes povedal –, zaradi polite gnojnice bodo volivci pa na koncu zamenjali župana. Se opravičujem, to je pa podcenjevanje volivk in volivcev. To je za mene podcenjevanje. Mislim, zdaj bomo pa mi tisti, ki bomo ocenjevali, kaj imajo pravico misliti volivci in volivke. Mi moramo o tem odločati. Ne! Ali volivci lahko odločajo o tem, kaj mi mislimo, ko vlagamo konstruktivne interpelacije? Všeč mi je to, kar si danes povedal in končno priznal tisto, česar noče nikoli največja opozicijska stranka priznati, zakaj vlaga interpelacije – že zaradi filinga, več kot bo interpelacij, bolj bodo ljudje mislili, da je kaj narobe in da takemu človeku ne smeš zaupati. Če je to argument, potem smo padli vsi na izpitu. To za mene ni argument. Kot bi rekel tvoj bivši vodja poslanske skupine Jože, interpelacija je inventura, kjer pogledaš, kako stvari stojijo, urediš razpredelnico in opozoriš na nepravilnosti. In samo to. Zdaj se boste morali zmeniti, kaj je res interpelacija. Zato se mi zdi institut odpoklica v bistvu paradoks – zaščita volivcev in županov.
Hvala lepa. Imamo še prijave. Postopkovno, gospod Tanko? Postopkovno ima prednost, nato gospod Han in gospa Ljudmila Novak ter gospa Anja Bah Žibert. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Interpelacije, ki smo jih v tem mandatu vložili, so bile vložene izključno zaradi kršenja ustave, kršenja zakonov, kršenja človekovih pravic in nespoštovanja sodnih odločb. Če tisti, ki tu razlagajo neko teorijo o tem, kako je kaj treba narediti, ne prepoznajo teh kršitev, ki so jih sprejele neodvisne institucije, potem je popolnoma brez zveze, da nam tu razlagajo, kaj in kako je treba narediti. Pri niti eni interpelaciji – pa smo jo vložili proti ministrici za zdravje, proti ministrici za šolstvo, dvakrat proti ministrici za delo, proti Vladi kot celoti – niste prepoznali nobenih kršitev. Pa so vse javno objavljene. In zdaj tisti, ki tega ne prepoznajo, ki tega niso prepoznali, predavajo o tem, kako bi bilo treba kakšne stvari urediti za nekega župana. Mimogrede, gospod podpredsednik, tisto, kar je zdajle odpredaval glede poznavanja razmer v glavnem mestu, lahko spremenimo z Zakonom o glavnem mestu in uredimo te probleme, o katerih je govoril, v glavnem mestu. Ne rabimo jih pa za Osilnico sprejemati. Če bi bil kolega, ki ta zakon predlaga, odgovoren, bi to že zdavnaj naredil, ne da zadeve generalizira, posplošuje, ne rešuje jih pa tam, kjer je to treba. Predlagam vam, gospod podpredsednik, da pri takih razpravah, kot je bila zdaj, opozorite, ker ste, upam, vsaj vi interpelacije prebrali, da mu vsaj očitke poveste iz interpelacije, ki izhajajo iz odločb Ustavnega sodišča, iz odločb Vrhovnega sodišča, iz odločb Evropskega sodišča in tako naprej. To je bilo v interpelaciji zdaj zapisano. Predlagam, da gospoda opozorite, da se drži tistega, kar misli, da je prav, da je v redu, ne pa, da govori neumnosti po dolgem in počez. Hvala lepa.
Hvala, gospod Tanko, za vaše mnenje. Kot predsedujoči nisem zaznal v izvajanju gospoda Janija Möderndorferja karkoli, kar bi bilo vedno postopkovnega. Gospod Möderndorfer je izrazil preprosto svoje mnenje in vsi ga imamo v tem parlamentu, tudi če se z njim ne strinjamo. Ali je treba, gospod Möderndorfer, postopkovno, da vam dam? Izvolite, imate postopkovno.
Gospod predsedujoči, zdaj je tako. Pred kratkim je kolega poslanec Lisec jasno opozoril kolega iz Združene levice, Trčka, kdaj se govori ob repliki, vendar istočasno bi lahko kolega svojega, malce sicer nerodno, vodjo poslanske skupine opozoril, kdaj se uporablja proceduralno, ker proceduralno to zagotovo ni bilo. Kajti postopkovno gledano ni, razen to, da je predlagal, da vi mene nekaj opozorite, kar nimate kaj opozarjati, je v resnici zlorabil postopkovno samo zato, da je lahko predčasno vstopil v razpravo in razpravljal v resnici in to se mi zdi nekorektno. Predlagam, sicer ne vem, koliko imate še minut, ampak to vedno delate, ko vam zmanjkuje časa, da začnete postopkovno prihajati v proces razprave, da se prijavite k besedi, kolega Tanko, potem pa razpravljajte. Hvala.
Besedo ima gospod Matjaž Han. Pripravi naj se gospa Ljudmila Novak in gospa Anja Bah Žibert. Izvolite, gospod Han.
Hvala lepa. Moram reči, da je seveda zanimivo poslušati vse o tem predlogu. Bolj kot poslušam, čedalje bolj sem prepričan, da je to en predlog oziroma zakon, ki ne pije vode. Ko sem Janija zdajle poslušal in ko je rekel: »Če ima župan čisto vest, se ni treba nikogar bati.« Jani moj, ko govorimo o odpoklicu, to nima zveze s čisto vestjo. To bo politično dejanje posameznikov, ki bodo šli rušit župana. Če bo župan kaj narobe naredil, če bo kaj ukradel, upam, da bodo v tej državi institucije, ki ga bodo zagrabile, vse ostalo bo čista, čista manipulacij, politična manipulacija, in bo šlo to za izrabo politike, tako kot je interpelacija. Včeraj smo se in vi in mi drli na SDS, kako izrabljajo koroške dečke za interpelacijo. Isto se bo dogajalo tudi v lokalni samoupravi in vam bom povedal, tisti župani, ki so sposobni in ki zadeve peljejo in ki so, pravijo takšni in drugačni, oni si bodo sami sproducirali odpoklic. Sam si bo sproduciral, eno leto in pol pred volitvami si bo sproduciral, odpoklic, da bo imel eno leto lepo reklame in bo šel pred televizijo lokalno, pred svoje ljudi in bo rekel: Poglejte, rad bi delal, pa se moram ukvarjati z nekim odpoklicem. To bodo naredili! In se za tem ne bo, kobajagi, nobena stranka skrivala, ker se po podpisal, pardon, Jože Novak ali pa ne vem, pod začetek tega odpoklica. Še nekaj. Rešitev: odpoklic župana zamenjamo, občinski svet pa ostane, izvolimo novega župana. Ja, pa kaj bo ta novi župan naredil, če ne bo imel občinskega sveta za sabo, da bo lahko proračun sprejel, da bo lahko sprejel razne akte! Mi bomo zaustavili lokalno samoupravo totalno. Vem, da nekaterim strankam lokalna samouprava ne pomeni nič, da mislijo, da je tole svetinja in da je tamle Gregorčičeva svetinja. Ampak to ni v redu. To ni v redu! Tisti župan, ki krade, ga bodo, upam, institucije zagrabile in ga bodo zamenjale. Ja, morajo ga. In tu se ne more delati po filingu, Franci. Saj si bil župan. Tako mislim, da tu se preveč igramo. Še nekaj; ko nam ni – in to mene boli –, ko nam ni uspelo, da bi sami sebe omejili, se spravljamo na te župane. Pa dajmo, imejmo malo čistega obraza enkrat, no! Če ne spravimo tukaj 60 glasov, da najprej sami sebe omejimo, ne iti na župane, ker od 211 županov imamo za moje pojme več kot 200 vrhunskih, poštenih županov, ki delajo zelo veliko za relativno zelo majhne plače. Noben župan nima več kot 2 tisoč 300 evrov plače, nekateri pa po tisoč 500 evrov, delajo od jutra do večera, od petka do svetka. Ukvarjajo se z vsemi nemogočimi in mogočimi zadevami. Zakaj ljudi etiketirati, da so lumpi in jih je treba na nek način zamenjevati? Moram reči, da me to malo boli, oni vsake štiri leta na koncu koncev gredo pred volivke in volivce in so bistveno bolj kontrolirani kot mi, ki smo izvoljeni po profesionalnem sistemu in na koncu koncev nekateri notri pridejo ali pa pridemo zaradi d'Hondtovega sistema in tako naprej. Župan je pa lahko izvoljen samo, če ga človek iz iste občine obkroži in dobi več glasov in se izredno dobro poznajo. Pri nas gre pa lahko kandidirati, ker izračunaš, v neko družbo občino, ker veš, da boš tam izvoljen, ker v svoji lastni občini te še mama ne voli. Ker iščeš ideološko občino za sebe, da boš tam izvoljen, potem pa na tiste volivce pa tako ali tako pozabiš. Lokalna samouprava je bistveno bolj zakomplicirana in bistveno bolj pomembna, kot si nekateri predstavljajo. Hvala lepa.
Gospa Ljudmila Novak, imate besedo, izvolite.
Hvala za besedo. No, redkokdaj se tako zelo strinjam s kolegom Hanom kot tokrat, ker govori iz osebne izkušnje župana in ker tudi jaz imam to osebno izkušnjo, vem, kako stvari v občini potekajo. Če bi ta zakon veljal, sem prepričana, da danes ne bi bila tukaj, ker bi bila že po prvem letu županovanja odstavljena, ker sem zmagala na nadomestnih volitvah in potem sem imela v občinskem svetu tri svoje protikandidate, imela sem manjšinsko vlado tako rekoč, delali so vse mogoče stvari proti meni in naenkrat sem bila nesposobna in ne vem kaj še vse. Skratka, to se da zelo zelo izrabljati. Verjamem, da v Ljubljani je težko izbrati teh 32 tisoč podpisov ali kolikor si rekel, medtem ko v eni manjši občini 100 podpisov pa 200 pa ni noben problem zbrati ali pa še kaj več, ker se ljudje med seboj poznajo. Pa tudi ljudje, ki volijo župane, to je najbolj osebna funkcija, ker volijo osebo, ne toliko stranke. Jaz kot stranka nikoli ne bi dobila takšne podpore, ampak kot oseba, zato ker me poznajo, ker poznajo moje sorodnike, ne nazadnje ker poznajo moje delo, celo moje otroke, celo kakšno perilo sušim. Tako dobro ljudje poznajo ljudi v svojem kraju, govorim o manjših občinah, večja je občina, lažje se skriješ, ampak ljudje te poznajo. In če v štirih letih narediš toliko neumnosti, potem tudi ljudje morajo priznati, ali so se zmotili, če si pa naredil nekaj nezakonitega, imamo pa druge inštitucije za to, ki te morejo tako rekoč odpoklicati. Morda bi tukaj opozorila na Računsko sodišče. Žal največkrat ugotavlja, da so neke procesne napake, da je luknja v zakonodaji in podobno. Dejstvo pa je tudi, da Računsko sodišče nima dovolj kadrov, da bi pregledovalo uspešno delovanje občin in sistematično in vsakih nekaj let. Zato poznam primer, ko je Računsko sodišče delalo pregled nekega župana, naslednji se je pa potem zelo čutil varnega in je lahko počel več neumnosti. Jaz se bom bolj za to, da se mandati županov omejijo: dva, trije mandati bi bili čisto dovolj, ker takrat se pa lahko začne mafija spletati, lahko – ne govorimo, da je to obvezno – okoli župana. Če je nekdo predolgo časa na neki poziciji, takrat se pa te povezave veliko lažje vzpostavijo. Tudi to, preveč omalovažujemo delo županov. Ker sem zamenjala že kar nekaj funkcij, resda je bila moja županska prva politična funkcija, še vedno trdim, da je biti župan najtežja od teh funkcij, kar sem jih imela. Kot poslanec lahko delimo drug drugemu podpise, marsikaj podpišemo, na koncu nič ne odgovarjamo, ko pa župan podpisuje težke pogodbe in težke odločitve, za kar mora pridobiti občinski svet, pa mora imeti proračun sprejet, pa mora od države dobiti taka in drugačna soglasja, potem tudi uprava občinska mora biti aktivna. Torej, veliko je dejavnikov, preden župan lahko nekaj naredi. Mislim celo, da bi občine morale imeti več pooblastil, ker so bolj konkretne, hitreje izvajajo naloge kot marsikdaj vlada pa posamezna ministrstva. Ker vsak dan si na očeh ljudi, vsak dan prihajajo na občino ljudje in od tebe zahtevajo, da izvršiš to in to in to nalogo. Zato prosim, ne omalovažujmo tako zelo njihovega županskega dela. In volivci, če so odgovorni, bodo čez štiri leta ga ponovno nagradili ali pa ne, pa izvolili drugega, če so se zmotili. Če je deloval nezakonito, naj ga organi pregona sankcionirajo. Tudi se sprašujem, ali je sedaj ta akcija tako rekoč tudi zaradi tega, ker se župani pritožujejo, ker ne dobijo od države tistega, kar jim kot občinam pripada, da bodo lahko izvajali svoje naloge. In občine imajo veliko nalog. Tudi to vedno poudarjam, da tudi večje število občin in manjše občine pomenijo najbolj enakomeren razvoj Slovenije. Čeprav sem vesela, da imamo lepo glavno mesto, pa da se razvija, po drugi strani pa Slovenija je več kot samo glavno mesto. Če mi hočemo biti lepa dežela, turistična dežela, potem je prav, da se cela država razvija in prav občine so tiste, ki prinašajo veliko k razvoju. Večkrat poslušajmo župane, kaj nam pravijo, kaj bodo naši zakoni povzročali v realnem življenju v občinah, pa se bomo od njih tudi marsikaj naučili.
Gospa Anja Bah Žibert, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Seveda bi lahko takšen odpoklic županov podprli, če bi v samem predlogu človek lahko našel, da gre res za tisto izvirno željo, da se dvigne neka raven delovanja lokalne samouprave. Se pa sprašujem, če je to res potrebno. Danes smo veliko slišali o tem, kakšne odgovornosti dejansko imajo župani. Slišali smo tudi, kaj vse vpliva na njihovo delo. Če bi predlagatelj bil res iskren v tem svojem predlogu, potem bi zadevo rešil celovito. Zakaj samo župani? Zakaj ne svetniki, ki so izvoljeni po večinskem volilnem sistemu? Oni so brezmadežni, oni ne grešijo. Ne, ampak pač, želelo se je lotiti samo ene funkcije, in to so županske. Meni je jasno, zakaj. Ker je predlagatelj tudi lepo povedal, ker gre za politični nadzor. Sedaj bomo pa zato, ker nam politično nekdo ne paše, zbirali podpise in povzročali nove volitve. Potem skrajšajte mandat, je čisto isto, ker trdim, da bodo podpise, če gre za politične motive, zbrali v vsaki občini. Potem je absolutno najboljša rešitev, da jim skrajšate mandat, pa še sramotili jih ne boste zaradi političnih odločitev. In glede na to, kakšno veliko odgovornost imajo župani, se sprašujem, kdo bo sploh še hotel na te volitve, zato da bodo po tistem, ko še dobro se ne bo usedel v svojo pisarno, že začeli z napovedjo zbiranja podpisov, ko ne bo ustrezal enemu društvu v srednji veliki občini, mu bodo zbrali podpise. Seveda jaz tudi zaupam volivkam in volivcem, samo, veste, problem je, ker ti vedno nimajo objektivnih informacij. Žal pri tej neobjektivnosti pomagajo tudi zelo mediji ali tako imenovana četrta veja oblasti. Danes smo že slišali s strani Trčka, ki je govoril o hudem kršitelju zakonodaje, to je župan Trebnjega. 400 evrov je napačno podpisal eno naročilnico, sploh ni vedel, da je napačna. In on je hud kršitelj! Imamo pa na drugi strani župana Ljubljane, ki se mu marsikaj očita; rekla bi, velike svinjarije se očitajo, samo še nobeden postopek pred sodiščem ni bil zaključen. Zanimivo, pri enih gre zelo hitro, pri drugih pa se sploh ne mudi. Tako veste, tukaj pri tem, kaj bo objektivno, ali pa o tem, ali bodo lahko volivci sploh v tistem trenutku odločali objektivno, je zelo težko. Je pa res, da imamo volitve in takrat se lahko odločijo, ali je župan njihova pričakovanja dejansko uresničil ali želijo na teh funkcijah menjave. Bilo je tudi omenjeno tako imenovani, saj sedaj se bomo pa losali lokalnih šerifov. Zakaj pa ne poskrbimo prvo za državne šerife, če je to tako? Zakaj smo se lotili prvo županov? Zakaj se nismo lotili prvo Državnega zbora? Ne, nismo se. Ne, nismo se, spoštovani, ker če bi se, bi bil uzakonjen večinski volilni sistem, pa seKaj odkimavate? Tako, tako se vi obnašate do referendumske odločitve. Bila je izigrana, gospod Jurša. Vidite, to je to! To so dvojna merila; prvorazredni pa drugorazredni. Ko se bomo mi odločili, bo tako, ko se boste pa drugi državljani, ki pa meni predvsem ne pašejo ali pa njihova odločitev ni takšna, kot si jo jaz želim, bomo pa zamahnili z roko. Tam je bilo jasno, odpoklic poslanca, pa se je volji izognilo na način, da se je spremenila ustava. Tega nismo rešili. Ne tako, kot si je želelo ljudstvo. In tako je tudi na splošno pri referendumu. Kolikokrat smo tukaj v Državnem zboru, v tem mandatu, govorili o referendumih, češ zapravljate denar? Ja čudno, danes pa ne slišimo nič o tem, da se bo zapravilo denar, ko se bo šlo v vsaki občini vsaj enkrat na volitve vmes. Čigav denar bo pa to? Ampak samo zaradi politične volje. Prvorazrednost in drugorazrednost, to je največji problem v tej državi. Saj, če bi merila veljala za vse enako – in jaz, da ne bo pomote, nimam proti odpoklicem, ampak bi pa bila vesela hierarhije. In predvsem, da se potem ta odločitev lahko dejansko izvaja na podlagi objektivnih informacij. Teh pa v tej državi ni. Danes se bo lahko naredila krivica predlagatelju, jutri se bo lahko naredila gospodu Jurši, nekaterim, ki so drugorazredni, se je pa že. Dokler ne bomo mi v tej državi uštimali neke druge sisteme, da bodo delovali v skladu z ustavo in zakoni in bodo merila veljala za vse in se ne bodo neke stvari vleke v nedogled, druge pa reševale čez noč, in dokler bomo primerjali velike svinjarije z, ne vem, 200 evri, potem so takšni predlogi zaman, ker ne bodo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Kolegice, kolegi! Gospa Janja Sluga, imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Želela bi se odzvati na to, kar je bilo danes predhodno izrečeno, da največji koalicijski stranki, zaradi tega ker nima svojih županov, lokalna samouprava ne pomeni nič. Nasprotno! V največji stranki, Stranki modernega centra, se zelo dobro zavedamo kako funkcionira lokalna samouprava v Sloveniji in prepričani smo, da deluje dobro. Zelo dobro vemo, da županska funkcija je zelo nehvaležna funkcija, in verjemite mi, v teh dveh letih sem zelo dobro spoznala, kaj vse je naloga župana, na kakšen način župan vsak dan se trudi za dobro svoje lokalne skupnosti, kaj vse mora prenašati zato, s kakšnimi pritiski se sooča in tako naprej. Lahko vam rečem, da si ne bi želela biti v funkciji župana in ni enostavno. Poleg tega, da mora biti tako rekoč vrhunski menedžer, mora biti tudi dober računovodja, dobre komunikacijske sposobnosti mora imeti in še marsikaj, in to vse v eni osebi. In govoriti, da nam lokalna samouprava ne pomeni nič, to je res nedopustno. Tudi poslanci, ki smo mogoče kandidirali v občini, ki ni naša občina, v kateri ne stanujemo – kolega Matjaž, ti dobro veš, koliko delam v svoji občini, pa dobro vem, koliko delam v tistih, v kateri sem bila izvoljena. In govoriti, da nam je potem za tisto občino in za tiste volivce čisto vseeno, je res nedostojno, ker delam za obe občini maksimalno, vsak dan. To je bilo zdaj že drugič, prvič je bilo na odboru in zdaj tudi tu, in je to najmanj nekorektno, ker poznaš moje delo in veš. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, prijavi se, pa boš, kajne. [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]
Prosim! Vem, ampak [[…]] Gospa Janja Sluga, kar nadaljujte, ne se pustiti motiti, imate besedo.
Mislim, da je ta razprava, ko se pogovarjamo o županih gor in županih dol, šla čisto v napačno smer. Institut odpoklica župana je institut neposredne demokracije, torej je namenjen volivcem, ljudstvu. To je pravica, ki jo dajemo volivcem. Tisti, ki izvoli župana, ga ima tudi pravico odpoklicati. Zdaj smo v tej razpravi startali s čisto narobne pozicije, ker nihče od nas ne govori, da so župani slabi. Nasprotno, velika večina županov dela odlično in se to dobro delo kaže tudi na terenu. To, kar se uvaja z institutom odpoklica, se uvaja, zato ker so volivci, ljudstvo je to želelo, ker ga neposredno izvolijo in ga zatorej imajo tudi pravico neposredno odpoklicati. To je, kot je že kolega Trček povedal, v mnogih državah povem uveljavljen institut. To, da so se od leta 2014, ko se je prvič ta predlog oblikoval, nekoliko zaostrili pogoji; seveda, ne želimo si, tako kot je bilo danes rečeno, pet minut časa ima nekdo, pa se bodo za šankom zmenili. Tega si res ne želimo. Po drugi strani pa si tudi ne želimo, da bi bilo tako zaostreno, da bi bil popolnoma onemogočen. Prepričana sem, da se je s tem predlogom nekako našlo tisto sredino med obema skrajnostma, tako se bo institut dalo uporabiti, malo težje pa zlorabiti. Če povem, recimo, številke za primerjavo, da ne bom kar na pamet govorila; v Mestni občini Celje bi bilo potrebno število podpisov za pobudo 400. Potem Državna volilna komisija v 35 dneh določi rok za zbiranje podpisov oziroma upravna enota in se overjene podpise podpore zbere. Za Mestno občino Celje 8 tisoč 338. In to je cifra, ki je cifra. Naj povem, da je v Celju v letu 2014 v celoti glasovalo 13 tisoč 321 volivcev, zdaj se pa pogovarjamo o 8 tisoč 338 podpisih. Volilna udeležba je bila zelo nizka, 31,95 odstotka, župan pa je dobil 68,86 odstotka glasov. 68,86 odstotka volivcev je zadovoljnih z njegovim prejšnjim delom in je zdaj že 18. leto župan. To je bilo takrat 9 tisoč 28 glasov, mi se pa zdaj pogovarjamo – se pravi, 9 tisoč 28 glasov je dobil ob tako visoki podpori –, o številu podpisov, ki bi jih bilo treba zbrati za pobudo, to pa je 8 tisoč 338. Torej, ne bo zadosti pet minut, da se eni zmenijo – kajne? Institut tudi predvideva, da eno leto po volitvah in eno leto pred volitvami ni mogoče uporabiti tega instituta, tudi ga je mogoče uporabiti samo enkrat v mandatu in tako naprej. Se pravi, te neke varovalke so in so tudi določene različno za različne občine – vem, da se danes pogovarjamo tukaj o majhnih občinah, kar je tudi prav v resnici, ker je 60 odstotkov občin majhnih občin, ampak vseeno. Se pravi, v občini do 5 tisoč prebivalci je predvidenih 30 odstotkov, do 20 tisoč 25 odstotkov in tako naprej, za občine nad 100 tisoč prebivalci 10 odstotkov volivcev. Zdaj pa še drugi vidik. Predpostavimo, da se dobi ta skupina, tako kot je rekel Tomaž, bo poslal SMS svojim strankarskim kolegom, pa bodo zbrali te podpise. Ja, mogoče jih bodo res zbrali, ampak veliko težje bo pa potem tistih 50 odstotkov in en glas na volitvah zbrati proti obstoječemu županu in še veliko težje bo to zagovarjati, če se to ne bo izšlo in če to ne bo uspelo v smislu izvedbe vseh postopkov in v smislu denarja, ki ga bodo občine v svojem proračunu za to porabile. In tisti, ki bi to sprožil, bo načeloma zelo dobro premislil, kaj bo to pomenilo tudi z vidika proračuna občine, ker bo vedel, da če mu to ne uspe, mu volivci tega nikoli ne bodo odpustili. Tako bo vsak nosil posledice za svoja dejanja; ali s te strani ali pa z druge strani. In četudi se bo nekje uporabil, pa bodo rekli, testirajmo pa poskušajmo, bodo, ja, ampak nikoli več na tak način. Še enkrat poudarjam, gre za pravico volivcev, ne za pravico župana. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Korektno bi bilo, da pogledamo še na naslednjih 6 točk dnevnega reda ob tej točki, ko obravnavamo novelo Zakona o lokalni samoupravi, in da slovenski javnosti povemo, da je to res neka logična celota t. i. funkcionarskih zakonov, ampak vseh ostalih 6 je padlo na odborih, zdaj se ukvarjamo samo s tem, kako odpoklicati župana. Najprej moram povedati, ker je razprava o amandmaju kolegic in kolegov iz SDS, da bom ta amandma podprl, torej pomeni, da nisem za to, da občani lahko odpokličejo župana. To pomeni amandma SDS. Morda dodam: za zdaj. Zakaj za zdaj? Ker dejansko gre zdaj za neko parcialno rešitev. Ta državni zbor oziroma nekatere poslanske skupine ste se pa zdaj spravile na župane. Glejte, ni korektno, da smo sebe izpustili, pa najbrž bi morali najprej rešiti odpoklic poslanca, pa volitve poslanca in tako naprej. Se pravi, vse ostale funkcionarje smo pustili oziroma zakone smo vrgli, zdaj pa bomo žgali po županih. Ni korektno! Ob tem, da je že neka prejšnja vlada, nekateri ste sedeli v tisti koaliciji, začela z reformo lokalne samouprave. Kje je ta reforma lokalne samouprave danes? Nikjer je ni! Pričakujemo tudi, da boste tudi vi enkrat, tako kot mi v mandatu 2008, pripravili reformo lokalne samouprave v tej smeri, da dobimo drugi nivo lokalne samouprave, kar krvavo potrebujemo v tej državi. Pa ne. Znate vzeti denar občanom in zdaj znate, in zgleda boste znali tudi odstaviti župana. To je dejansko ukinjanje lokalne samouprave in kršitev Evropske listine o lokalni samoupravi, ki jo je Državni zbor ratificiral, mislim, da leta 1993. Glejte, ni korektno. Ni korektno. Državni zbor oziroma bolje koalicija ali pa Ministrstvo za finance se hvali, da smo naredili s proračuni za leto 2017 in 2018 korak naprej k uravnoteženju, povejte še drugi del – ja, tudi na račun lokalne samouprave! Imamo zakone, pa jih ne spoštujete. Ta vlada jih ne spoštuje – mislim seveda na povprečnino oziroma Zakon o izvrševanju proračunov. Seveda, občinam se ne da denarja in zato vam ostane četrt milijarde evrov; četrt milijarde, to je prava številka. Nič ne lažem. Ker to številko se gladko da izračunati in jo izračuna Ministrstvo za finance na podlagi zakona in metodologije. Glejte, ni korektno. Tudi v neki prejšnji koaliciji smo imeli enega gospoda ministra, ki je hotel občine ukiniti »de iure«. Zadaj na nek način vi ukinjate – tisti, ki boste ta zakon podprli –, ukinjate »de facto«. Ne daste denarja, vsakemu županu pa poveste, glejte, tu imaš zakon, ko te bodo lahko občani odpoklicali. Če ste res, – jaz ne bom zdaj, nimamo časa, da bi delal simulacije, ampak lahko vam povem, da v neki mali mikroobčini, hvala bogu take tudi imamo, lahko dve družini dasta pobudo za odpoklic župana. Potem recimo, da ta pobuda ne uspe, potem dasta neki dve drugi družini pobudo za odpoklic župana. Glejte, ne se hecati! Pozabili pa smo, kdo je bil tisti, ki je leta 2013 obrnil oziroma spremenil predznak pri gospodarski rasti. Lokalne samouprave, občine so izvajale kohezijske projekte, bili smo v ciljni ravnini prejšnje finančne perspektive. Hvala bogu smo realizirali veliko kohezijskih projektov in ne pozabite, gospe in gospodje, okrog 80 odstotkov, morda še celo več, javnih investicij vodijo občine, vodijo župani. Katero investicijo danes vodi država? Težko se spomnimo. In zdaj boste po teh županih žgali in jim boste kazali, da jim grozi odpoklic. Instrument odpoklica mora biti konsenz tega državnega zbora. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se gospod Simon Zajc. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Dejansko nisem mislil niti slučajno razpravljati – se opravičujem – na to temo, ampak so me nekatere stvari na nek način malo spodbudile k temu, da povem nekaj zadev s svojega zornega kota. Paket funkcionarskih zakonov, kot je rekel moj predhodnik, razpravljavec iz Pomurja, gospod Horvat, res ni bil sprejet. Na žalost ni bil sprejet, pa ne zaradi moralnih, pa etičnih in tako dalje norm, ampak predvsem zaradi ZKP – zdrave kmečke pameti – bi morali omejiti sami sebe, da ne bi [[…]]Pa poslušajte, pustimo zdaj tisto za nazaj, sploh ne razpravljam, ampak da v Državni zbor ne more priti tisti, ki je obsojen na določeno dobo zaporne kazni. In poglejte, ljubi bog, tega niste podprli! In potem govorite, da pa drugi zdaj omejujemo župane. Ja, jaz bi takrat brez slabe vesti dejansko glasoval za to, česar nekateri niste hoteli sprejeti, niste dali zadeve naprej, pa seveda istočasno tudi za ta predlog, da se dejansko da možnost, da občani odpokličejo župana, če ta župan ni dober. Ampak pod dober pa si lahko razlagamo različno. Zdaj pa bom imel slabo vest zaradi tega, ker tistega prvega zaradi SDS, zaradi Nove Slovenije, zaradi nepovezanih poslancev, dejansko ne bomo mogli sprejeti. Sem za to, da gremo, pa omejimo mandat. Pa ne samo mandat županov, ne daj bože, tudi nam, ki tu sedimo, tudi mogoče svetnikom, ki so na občinskih ravneh, in še mogoče komu, ker se zna zgoditi, da si nekateri posamezniki in skupinice potem uzurpirajo oblast na določenem območju. in tega si ne želimo in to tudi ni demokratično in za demokracijo se moramo v tej hiši pa seveda zavzemati. Veste, zdaj pa ne smemo čisto tako govoriti, da pa občine nič ne dobijo denarja. Res ga ne dobijo toliko, kolikor bi ga želele dobiti in kolikor bi ga mogoče tudi rabile, ker bi vodile investicije. Ja, nekatere občine bi to počele, nekatere pa tudi ne počnejo tega. Veste, ključni problem je bil, ker danes govorimo oziroma se govori, da dve družini lahko odpokličeta župana. Ne, to se ne more zgoditi. Ampak veste, kaj je ključno? Da ste v preteklosti ali pa, da smo – jaz nisem sodeloval, moram priznati –, da smo ustanavljali občine kot gobe po dežju, ki niso izpolnjevale niti slučajno osnovnih pogojev. Povejmo si, to bodimo odkriti! Ne smemo si zatiskati oči in zaradi tega mogoče zdaj manjše število lahko tudi naredi odpoklic. Na koncu bom tega mojega zelo kratkega izvajanja potegnil črto pa rekel – z velikim veseljem bi glasoval za tiste zakone, ki ste jih dejansko vi zadržali in o njih ne bomo glasovali. Z velikim veseljem! Potem ne bi imel moralnega mačka, da glasujem tudi za ta zakon, ki je vezan na lokalno samoupravo. Hvala.
Besedo ima gospod Simon Zajc, izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Zelo pozorno poslušam tako danes kot tudi zadnjič na odboru poslance, ki govorijo o možnosti zlorabe, ker ne bi želel, da sprejmemo nečesa, kar se da pretirano zlorabljati. Tukaj se mi zdi, da se lahko vsi strinjamo, da lahko predvsem zaupamo poslancem SDS, da če prepoznajo nek institut kot možnost za to, da se ga izkorišča za nekaj, kar bi potem otežilo delo tistemu, zoper katerega je ta institut uporabljen – to se pravi, da se ne more ukvarjati z delom, za katerega je poklican, ampak dela na tem, da odgovarja na takšen institut ali pa da se vrši nek določen političen pritisk –, se mi zdi, da jim lahko zaupamo, da znajo razbrati te možnosti uporabe kateregakoli instituta tudi v takšne namene. Ampak, ko pogledam, kakšne varovalke vse smo vgradili v to, pa mislim, da do zlorab bo prihajalo zelo težko. Če pogledamo prvo varovalko, je to, da se ta institut lahko uporabi enkrat na mandat; torej, do neke inflacije zlorabe tega instituta ne more priti. Če enkrat na mandat, pomeni, da kot je bil primer dan, da se ena družina zbere pa da pobudo, je samo enkrat. To je že prva zelo močna varovalka. Druga je, da tudi število podpisov, ki jih potrebuješ, ni tako majhno. Dobro, pri majhnih občinah je to lahko tudi samo 15, ampak moraš pa priti do 2 tisoč 500 podpisov in to je tista druga. Če mi rečemo, da se bo neko društvo zdaj odločilo, zaradi tega ker jim župan v nečem ni ugodil, da bo zbralo teh nekaj podpisov kot za šalo – ja, mogoče res, ampak se je treba zavedati, da tudi to društvo izgubi kredibilnost, saj bo jasno vidno vsem, kaj se dogaja, zakaj to počnejo, da gre za neke ozke interese. Potem, da pridemo čez to tretjo stopnjo, se pravi, da dobijo dovolj podpisov za zahtevo, je pa, kdo bo dal podpis za nekoga, kjer je jasno, da gre za zlorabo, kjer je jasno, da gredo proti županu samo zaradi tega, ker je delal v dobro občine in ne, recimo, v dobro njihovega ozkega interesa. Če pa vendarle zberejo tudi dovolj podpisov za zahtevo, je pa še četrta varovalka; torej varovalka, da več kot polovica tistih, ki pridejo glasovati – pa teh mora biti 90 odstotkov številke tistih ljudi, ki so prišli na zadnje volitve, ko je bil ta župan izvoljen. Torej, varovalk je dovolj, mislim, da so dovolj močne, hkrati pa še vedno dopuščajo možnost, da se ta institut sem in tja tudi uporabi. Gre za to, da moramo volivcem dati možnost, da ponovno odločijo tudi sredi mandata, če se dogajajo stvari, zaradi katerih se ne morejo več strinjati s svojo odločitvijo na zadnjih volitvah. Zaradi tega tudi mislim, da ta institut ne bo problematičen in ga bom osebno podprl.
Hvala lepa. Sprašujem, kolegice in kolegi, želi še kdo razpravljati? Vidim, da ja. Mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Najlepša hvala. Tudi moj podpis je pod paketom zakonodaje, ki smo jo želeli spremeniti. Nikakor samo pod zakonom, o katerem se pogovarjamo danes. Spoštovane kolegice in kolegi, povejte mi, s kakšnim obrazom danes določate pravila za nekoga drugega? S kakšnim obrazom? Sploh je nenavadno, da zase določamo pravila z dvotretjinsko večino, za župane pa z navadno večino; ampak toliko obraza bi vsi skupaj lahko imeli, da bi rekli ne, če ni volje za to, da naredimo red najprej v lastni hiši, potem ne bomo delali reda pri drugih. Mislim, da dokler sami pri sebi ne vzpostavimo etičnih, moralnih, ne vem kakšnih standardov, nimamo pravice tega delati za kogarkoli drugega. Še enkrat, ja, moj podpis je bil dan pod celoten paket. Kolega, ki je omenjal, dobro ve, da podpisov v tem trenutku se umikati več ne da. Jasno povem, da še vedno podpiram, še vedno podpiram vse, kar smo vložili, ampak kot paket. Lepo so nam župani povedali, da najprej naredimo red pred svojim pragom, potem pa pridimo delat red drugam. Zanimivo je, da ta zakon v tem trenutku podpirajo stranke, ki nimajo niti enega samega samcatega župana [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] No, mi bodo povedali. Imajo pa tudi kakšen drug problem. Res je neodgovorno, da danes dve uri razpravljamo o tem, kako je prav, da ljudje županom lahko povedo, kaj je prav, kaj ni prav,v in absolutno je prav, da se politike omeji. Absolutno je prav! Pravzaprav je ta predlog ali kot prvopodpisan nastal v stranki Zavezništvo. Tudi kolega, ki je prvopodpisani, je takrat sedel v eni drugi poslanski skupini. Sedaj je vprašanje, name se obračajo volivci, ki so mu dali glas oziroma pravijo, glasu nismo dali njemu, glas smo dali stranki Zavezništvo. Kaj lahko naredimo? In gospod Zajc pred menoj je rekel, če se dogajajo stvari, s katerimi se volivci ne strinjajo – kaj lahko naredijo? Niso dali glasa stranki, kjer kolega sedaj sedi. Je to etično? Je to moralno? Bi bilo treba tukaj narediti red? Povejte, kako in kaj! Prva sem, ki podpišem, da naj bodo določena pravila, ampak naj veljajo za vse. Ne ščitim nobenega župana; imamo dobre, imamo slabe, imamo župane, ki so zaradi svojih grehov tudi obsojeni, ampak naj stvari veljajo za vse. Začenši pri nas samih. Jaz imam samo en glas, podpis sem dala za vse štiri, mislim da, zakone, šest zakonov; sedaj imamo na mizi samo enega. Pa res se vprašajmo, če je to prav. Res se poglejmo v ogledalo in si povejmo ne, če nimamo volje – in očitno je nimajo, jaz jo še vedno imam. Očitno ni v tem parlamentu v tem trenutku dovolj volje, da naredimo red pri poslancih. In začnimo na vrhu! Še enkrat, nobenega problema nimam, da tudi župane lahko ljudje odpokličejo. Ampak zakaj oni prvi, naj mi to eden razloži! Zato ker slučajno za ta zakon potrebujete samo 46 glasov. In to ni prav. To ni prav! Poglejmo se v ogledalo, gospe in gospodje. Še enkrat premislite, če je prav, da začnete delati red pri drugih. Mislim, da je bistveno bolj primerno, da začnemo to sami pri sebi. Če se ne seštejemo do 60, povejmo, kdo je tisti, ki tega ne podpira, ampak ne začenjajmo pri drugih. Kaj če med nami sedijo pravnomočno obsojeni poslanci? Kaj? Nič, nihče ne more nič! Župane pa bi lahko, zato ker je samo 46 glasov potrebnih, nekdo odpoklical. Skupaj, vsem skupaj postavimo pravila in naredimo piko. Iz tega razloga, samo iz tega razloga, da nismo znali, zmogli, kakorkoli želite, najprej začeti pri sebi, zakon, o katerem sedaj govorimo, nima mojega glasu. Kar pa ne pomeni, da so ali smo politiki vsemogočni, da nam je dovoljeno vse. Samo, lepo vas prosim, začnimo sami pri sebi!
Hvala lepa. Predstavnik predlagatelja, izvolite, gospod Jani Möderndorfer, imate besedo.
Slišali smo ta nastop. Bom zelo mil, pa bom nekaj stvari moral postaviti na pravo mesto. Ne drži, da če poslanec je pravnomočno obsojen, da mu ne moremo nič. Spomnite se primera Srečka Prijatelja, ampak mora se zgoditi med mandatom, ne pa pred mandatom, tako kot je odločilo Ustavno sodišče, pa še Ustavno sodišče je reklo, če želite to urediti, morate najprej zakon spremeniti, ampak Zakon o volilnem paketu, o tem bomo govorili kasneje, ste bili pa proti. Tako ne govoriti v tej smeri, da to ne drži, da nismo želeli tega urediti. Druga stvar. Tisto, kar je bolj pomembno, če je temu res tako, da moramo urediti vse skupaj in se odpovedovati – predsedujoči, dovolite, moti me nonstop, ker komentira – če je [[...]]Ali lahko?
Prosim, mir v dvorani! Gospod Möderndorfer, imate besedo. Izvolite.
Če je res temu tako, da se mora urediti nekaj za poslance enakovredno, tako kot sedaj hočemo plastično razložiti, kot tudi za župane, je seveda navadno zamegljevanje slike. Priznajmo si eno stvar, tudi župani so imeli notri določbo v 1. členu, da če so pravnomočno obsojeno, bla bla bla, da ne govorim tisto, kar poznamo vsi na pamet, da ne more več opravljati te funkcije, pa je to šlo ven, zato ker so vsi ostali zakoni tudi na tem področju padli. Torej ne govoriti, da temu ni tako in smo tukaj izenačili. Dejstvo pa je, če že govori moja kolegica poslanka Alenka Bratušek, da se je pod ta paket podpisala, zato ker je prej bil celoten paket. V prejšnjem mandatu se je samo pod ta zakon podpisala, ki je urejal samo to vprašanje. Takrat ni imela dilem o tem. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, seveda. Njen znani stavek je, da če smo prej delali narobe, pa dajmo še zdaj boljše, drugače – ali kako bi torej temu rekli, ampak nepomembno. Problem pa je seveda, da danes želimo ustvariti vtis, kot da dajemo nekaj županom in jim obesiti neko verigo okrog vratu in ne vem kaj še vse in delati iz njih kriminalce. Oprostite, to je zavajanje! In še enkrat ponavljam: župani v veliki večini, zelo veliki večini dostojno in zelo dobro opravljajo svoje delo in svoj poklic. Ampak, gre za instrument, ki ga dajemo volivcem in volivkam. Danes je bilo zopet vprašanje, kdo pa smo mi v Državnem zboru, da bomo mi tukaj neki lokalni skupnosti nekaj določali. Kjer imamo ta obraz? Ja oprostite, kdo pa je napisal prvi oziroma sprejel prvi zakon o lokalni samoupravi? Ja Državni zbor! Kdo pa drug to lahko počne? Noben drug, kot samo Državni zbor. In volivci vedno rečejo, tamle v parlamentu, prosimo, uredite, da bo to tako urejeno v lokalni skupnosti. Ne se izgovarjati sedaj! Ali bodo župani sami sebi to urejali? Saj sploh nimajo zakonske moči. Saj nič ne morejo narediti – in jaz govorim, tako kot jaz želim, gospa Ljudmila, tako da ne misliti, da me bo kap zadela. To samo Gorenak misli, ker ima težave s tem, ker se boji, da bo meni kaj slabo, in jaz iskreno verjamem v to, da je temu tako. Ampak na načelni ravni je pa treba vedeti, kadar urejamo stvari, jih moramo urediti na način, kot seveda zdržijo. To smo zelo jasno povedali s tem zakonom, da urejamo stvari kot jih demokratične državi z bistveno daljšo tradicijo, kot smo mi tukaj v Republiki Sloveniji, in funkcionira in nobeden ne zlorablja. Prav nobeden in nič nimajo po tekočem traku, vse te bojazni, ki se jih bojite. Ampak v resnici, priznajte si, že cel teden brnijo telefoni in kličejo župani poslance, za božjo voljo, če boš sprejel ta zakon, če boš pritisnil to zeleno tipko, boš dobil svojo porcijo nazaj pri nas, tam, kjer boš voljen. To se dogaja. Mislite, da jaz teh klicen ne dobivam, pa teh očitkov? [[oglašanje iz dvorane]] Ja. Ampak tako je. Saj [[…]]Jaz pač lahko [[...]]Zelo so vznemirjeni! Gospod Horvat je rekel naslednje: Dve družini lahko naredita odpoklic župana. Če je hipotetično res temu tako, potem je ta župan bil pa samo s tremi družinami izvoljen, ker je sistem tako nastavljen, če tisti, ki se kaj – gospa Ljudmila Novak bi rekla, da se je treba naučiti seštevati in računati. Sistem je tako narejen, da 90 odstotkov tistih mora priti na volitve. Pragi so tako visoko postavljeni, da jih ne moreš kar tako zlorabljati. Ampak vseeno, ne boste verjeli, za začetek – se pravi, samo za pobudo –, je celo večji procent postavljen kot za navaden referendum, pa govorimo, da gre za ljudsko iniciativo; tam sta 2 odstotka, mi smo dali pa 3 odstotke. Torej, za župane delamo še višji prag. Ne se hecati! To je enostavno obračanje besed, nekdo se nečesa boji. V imenu ljudstva govorite, da to ni pošteno do županov. Mislim, da bo zakon, če bo sprejet, naredil novost, čez dve leti pa nihče več ne bo govoril, da je to slabo.
Mag. Alenka Bratušek, izvolite, imate besedo.
Škoda, da nisem dobila odgovora, kaj lahko ljudje naredijo, če niso zadovoljni z delom poslanca tekom mandata. Kaj lahko 700 volivcev, ki niso zadovoljni z delom poslanca, naredi? Kaj naj jim odgovorim? Nimam odgovora. Nimam odgovora. Zavezništvo je dobilo 40 tisoč glasov, eno četrtino poslanske skupine je kolega s 700 glasovi odnesel drugam. Kljub temu da ljudje pišejo, mi pravijo, nismo želeli dati glasu stranki, v kateri zdaj to je. Nič! In ljudje niso zadovoljni. Gospod Zajc, kaj naj naredijo? Niso zadovoljni s tem. Nič ne morejo narediti. Zato je poanta mojega nastopa samo ta, ja, naredimo red, ampak naredimo red za vse in začnimo doma. To je vse. To je vse, kar bi želela povedati. Nisem – čeprav se želi zdaj ustvariti, kot da tisti, ki tega ne bomo danes podprli, smo proti temu, da se naredi red. Ni res! Ni res. Sem dala tudi podpis za celoten paket. Ampak, gospe in gospodje, prosim, začnimo pri sebi. Ne morete imeti obraza določati pravila nekomu drugemu, če se v našem državnem zboru lahko dogaja, kar se hoče. Tudi to ni rešeno, kaj se zgodi, če je poslanec tekom mandata obsojen. Ni rešeno. Ni rešeno! Tudi takšne primere imamo, čeprav se nekdo nasmiha. Ni rešeno! Župani bi zaradi tega – celo SMC zahteva od nekega župana, da odstopi, za poslance mu je pa vseeno. To so dvojna merila, in tako se ne sme delati! Še enkrat, podpiram celoten paket, ampak zberimo sile, napišimo zakone tako, kot je treba, še vedno imamo čas, in spremenimo pravila in pogoje za vse. In se strinjam, velika večina županov je odličnih županov, in se jim to, o čemer se danes pogovarjamo tukaj, zdi tudi, milo rečeno, neumno, ker pada pa po vseh. Pada po vseh, kot da so vsi slovenski župani – grda beseda – barabe. Niso. Niso! Postavimo pravila, ampak, še enkrat, začnimo v tej dvorani.
Postopkovno, gospod Jani Möderndorfer. [[oglašanje iz dvorane]] Razprava? Razprava, gospod Jani Möderndorfer. Aha, nimate časa, gospod Möderndorfer. [[oglašanje iz dvorane]] Kot član SMC pa imate, imate prav. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Dolžan sem odgovor kolegici Alenki. Se opravičujem, nisem uspel odgovoriti, zdaj absolutno bom. Vendar še enkrat, preden odgovorim, kako se da to urediti, treba je ločiti zelo jasno – poslanec je lahko izvoljen samo s proporcionalnim načinom. Vsi vemo, kaj to pomeni. Zato tovrstnega odpoklica, ki bi ga dali državljankam in državljanom, zato da bi svoje poslance lahko odpoklicali, je iz tehničnih, čisto osnovnih razlogov neizvedljivo. Potem se moramo pa še eno stvar zmeniti, mi moramo potem še eno drugo stvar narediti – imperativni mandat poslancem moramo postaviti, kar pomeni spremembo ustave, ne samo večinski sistem. Zato primerjati poslanca z županom in danes populistično tukaj kričati v kamere, kako je treba enakovredno narediti nekaj za župana in nekaj za poslanca – oprostite, to ni enako! Poglejte demokratične države, kako so urejene, preglejte literaturo in potem nastopajte tukaj in govorite, kako bi bilo to fino. Je pa res, da v gostilniški debati lahko rečemo, da če velja enako za župane, mora tudi za poslance in vse ostale. To je gostilniška debata – se opravičujem –, ki jo pa poslanci, mislim da, premorejo bistveno več in je prav da jo; in če ne drugega, znajo svojim volivcem in volivkam tudi razložiti, zakaj neke stvari niso izvedljive ta trenutek. Odgovor kolegici: noben problem! Začnite postopek spremembe ustave, da boste lahko poslanca razrešili na predlog državljank in državljanov sredi mandata. To je zelo preprosto in to je vam jasno. To je vam jasno, brez problema se to da narediti, mi pa danes govorimo o institutu odpoklica župana, ki pa ima vse pogoje in, ne nazadnje, takšen način poznajo v večino demokratičnih držav, kjer poslanci enako niso razrešljivi na odpoklic, niso. Razrešite v Nemčiji v Bundestagu enega poslanca – ne morete! Razrešiti v Nemčiji na Bavarskem župana – lahko, na takšen način. V tem je razlika. Mi se kar naprej sklicujemo na te demokratične države, kako imajo to urejeno, ki imajo tradicijo in ne vem kaj še vse. Sami za sebe pa tega nočemo slišati. Še enkrat, to dajemo volivcem in volivkam, ne županom. Občinski svetniki – ni noben problem, samo večinski sistem je treba uveljaviti za njih in bo veljalo enako tudi za njih. Ampak volivci niso tako nori, kot nekateri mislite, da so. Na začetku niso najbolj dojemali razlage, da župan, ko je izvoljen, mora biti tudi njegova lista izvoljena, ker drugače župan ne bo imel večine. Danes to vsi na lokalnem nivoju razumejo, več ali manj. Vedo tudi, da ko ga boš razrešil, da ne bo imel več večine notri. In zdaj govoriti, da ti isti volivci vedo, kako se obnašati na volitvah, ne vedo pa, kako se obnašati na odpoklicu, oprostite, potem pa res podcenjujete vse državljane. To je neverjetno. Takrat bodo znali glasovati pa se odločati koga izvoliti, koga odpoklicati pa ne več najboljše. Mislim, različne vatle imamo za isto stvar. Tako se meni zdi, da stvari le ni treba tako poenostavljati. Še enkrat; obžalujem, da velika večina, med njimi tudi Poslanska skupina nepoznanih poslancev, razen ene poslanke, ki jo bom kasneje omenil, niso dali podpore zakonu, ki ga bomo imeli v naslednji točki. S tem seveda so onemogočili, da bi lahko to razpravljali v paketu. Ampak v paketu – zakaj? Ker je samo ena določba bila enaka kot v vseh ostalih zakonih, nismo pa instituta odpoklica dali zato, ker je bil prvotno mišljen kot samostojni akt, pa smo se potem kasneje dogovorili, da ga bomo dali v paket. Zato da bomo za vse funkcionarje eno določbo o kaznovanosti urejali na enak način. In to je bil glavni namen.
Imamo dve postopkovni, najprej gospod Matjaž Han, za njim pa mag. Alenka Bratušek. Izvolite, gospod Han.
Hvala lepa. Jani, kapo dol, ti si mojster besede, ampak moram vseeno reči, podpredsednik, da mogoče opozorite Janija, ko razpravlja in vem, da je v igri, ampak da če mi razpravljamo in smo mogoče malo drugače proti temu predlogu, to še ne pomeni, da razpravljamo gostilniško in to je bil moj proceduralni predlog. Zdaj bom pa izkoristil še nekaj. Zelo dobro sem poslušal vse vas in zelo dobro poanto je dal gospod Zajc [[…]]Dobro – nevarno poanto! V bistvu je tisto, kar je on povedal, je najbolj nevarno, da sprejmemo ta zakon. Veste, kaj je on rekel? "Če se ne bomo strinjali z odločitvami župana, …" Halo? Demokracija, večina v občinskem svetu? Treba je zmagati, treba je dobiti večino in lahko vplivaš na odločitve. In ker se jaz pač ne bom strinjal, da cesta ne bo šla po levi ali po desni, da ne bo ta vodovod prej zgrajen ali tisti vodovod, ne, se bom spravil v akcijo in šel zrušiti župana. Zadeva bi morala biti, če župan kaj ukrade, potem mora iti, ne pa, če se ti ne strinjaš z odločitvami! Tukaj je pa najbolj nevarno, kar vi govorite. To je rekel Zajc, da prav je, če se ne strinjamo z odločitvami župana, da župana vržemo, ga odpokličemo. Halo? Pa z našo vlado, v kateri sem jaz in ti, se ta moment 70 odstotkov ljudi ne strinja, pa vseeno delamo! Bodimo malo tudi v teh razpravah realni, realistični in tudi dostojanstveni. Hvala lepa.
Mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Gospod podpredsednik, prosim te, da mi pomagaš, in sicer ugotoviti [[…]]Kolega govori o Poslanski skupini nepovezanih poslancev, kaj smo naredili. Sicer sem bila 14 dni odsotna, tako da nisem niti mogla sodelovati na seji, ki je obravnavala te zakone. Tako zahtevam, da se mi pove, kje in kdaj je bilo izraženo moje mnenje, da ga kolega lahko uporablja. Sicer je nedopustno, da ne govorim kaj naprej. Če je treba pavzo narediti, zato da to ugotovite, pa prosim, da se to naredi. Ne dovolim, da se z mojim glasom operira kakorkoli.
Hvala. Bili ste več kot jasni, mag. Bratušek. Izsiliti ne morem nikogar, lahko pa vidimo, če se bo gospod Möderndorfer odzval in vidim, da ja. Gospod Möderndorfer imate besedo, izvolite.
Se bom odzval, ampak se bom pri naslednji točki in tam bo dobila odgovor, ker ne mislim trošiti in mešati hrušk in jabolk. Govorim o volilnem paketu in o tem sem govoril. Vem, na kaj cilja, in bo dobila ta odgovor. Brez problema, to ji obljubim kot poslanki.
Postopkovno, mag. Bratušek.
Lepo prosim, kolega, ker govorimo o tem zakonu in tem glasovanju, da se jasno pove, kje in kdaj sem jaz v zvezi s tem zakonom v postopku sprejemanja v Državnem zboru kakorkoli izrazila svoje mnenje drugače kot s podpisom pod zakon, ko smo zakon vlagali. In lepo prosim, ne: bom naslednjič, pa bom naslednjič, pa bom čez pol ure. Povejte zdaj! O tem zakonu govorimo in povejte, zakaj z mojim glasom manipulirate. Tega si ne dovolim.
To razumem kot postopkovno. Je bilo namenjeno meni? Ali ima mogoče kdo odgovor na to? Vidim, da ne. Kolegice, kolegi [[…]]Samo trenutek, mag. Bratušek. Samo preverjam, če imate še čas za razpravo. Če ga imate, vam nemudoma dam besedo, če ne, vas bom prosil za postopkovno, če bo v teh okvirih dovoljenega. Samo trenutek, da preverimo. Gospa Alenka Bratušek, imate minuto in pol. Izvolite.
Nisem manipulirala ne s tem, da želimo, da se ne da za župane določiti, da manipuliramo s tem, kako bi bilo treba za poslance drugače in tako naprej. Ja, veljajo drugačni postopki, tako so odločili nekateri pred nami. Na to ne morem vplivati. Lahko pa vplivam na to, da ne določamo pravil najprej za druge, ampak kolegice in kolegi, lepo prosim, naredimo to najprej zase. Naredimo to najprej zase. Če je treba spremeniti ustavo, pa spremenimo ustavo. Saj ni problem, če nas je dve tretjini za to, in verjamem, da bomo našli skupen jezik, pa naredimo tako. Ne pa zdaj pod krinko pravičnosti, etičnosti in ne vem česa vsega postaviti pravila najprej nekomu drugemu. To dajemo zelo, zelo, zelo slab zgled. Za nas ni treba, da nekaj velja, za nekoga drugega pa pač mora. In to ni prav in res ni prav.
Kolegice, kolegi, če ima še kdo čas, vas sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o tej točki. Vidim, da ne, zato jo tudi zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 22. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7., 8., 9., 10., 11. IN 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH V DRŽAVNI ZBOR, PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POSLANCIH, PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM SVETU, PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH PREDSEDNIKA REPUBLIKE, PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE IN PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O LOKALNIH VOLITVAH. Predloge zakonov so v obravnavo Državnemu zboru predložile skupine poslank in poslancev. Predloge zakonov je na 27. seji 5. 10. 2016 in na 30. seji 30. 11. 2016 obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo, razen Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih, ki ga je na 25. seji 6. 10. 2016 in na 28. seji 30. 11. 2016 obravnavala Mandatno-volilna komisija. Ker po končani razpravi odbor in komisija členov predlogov zakonov nista sprejela, so bile druge obravnave predlogov zakonov na sejah obeh matičnih delovnih teles končane. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Na 80. seji Kolegija predsednika Državnega zbora 2. 12. 2016 je bilo dogovorjeno, da se predstavitve stališč poslanskih skupin o vseh predlogih zakonov opravijo skupaj. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima gospod Miha Kordiš, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice.
Hvala za besedo, predsedujoči. Danes se že drugič v tem mandatu poslavljamo od paketa sprememb volilne zakonodaje, s katero bi preprečili, da najpomembnejše funkcije v državi opravljajo obsojenci in zaporniki. Glavni cilj teh zakonov smo v Združeni levici podpirali, vendar se zavzemamo za pregleden in pravičen političen sistem. Naša ureditev in ustava take poteze, jasno, omogočata. Uvedba teh omejitev ne bi bila nobena posebnost. Gre za standarde meščanske demokracije, ki jih poznajo od Nemčije, Francije, Nizozemske pa do Estonije, Poljske, Slovaške, Grčije, pa še kakšno drugo državo bi lahko naštel. Razlogov, da česa takega ne bi mogli urediti tudi v Sloveniji, ni. Problematična je torej le sama izpeljava, zapis teh omejitev v področne zakone. To pa morda ni tako preprosto, kot se zdi na prvi pogled. Žal se je zgodilo to, kar smo socialisti predlagatelje iz koalicijskih vrst neprestano opozarjali – potem ko je zaradi slabe priprave padel prvi paket te zakonodaje, je koalicija, v kateri se sicer kar tare pravnih strokovnjakov in doktorskih nazivov, v proceduro ponovno vložila pravno povsem nepremišljene in nedodelane zakone. Rezultat je seveda temu primeren. Eno leto in pol je minilo od začetka zakonodajnega postopka. V vsem tem času smo se ukvarjali s tem, kako popraviti zakone, da ne bodo v neskladju z ustavo. Na koncu, po številnih usklajevanjih, več poskusih in prestavitvah obravnave, sta temu paketu, ki je potreboval dvotretjinsko večino, na matičnem odboru zmanjkala dva glasova, en glas je manjkal celo iz vrst vladne koalicije, zaradi tega ker je dotični poslanec zamudil na glasovanje. In konec, žal, ustreza začetku: slaba priprava, neslavna izvedba. Ni pa vse tako črno. Podporo bo, kot kaže, dobil majhen, ampak zelo pomemben delček volilnega paketa,to je odpoklic župana, ki smo ga obravnavali pri prejšnji točki, in ta odpoklic daje ljudstvu nov zelo pomemben instrument demokratičnega nadzora nad svojimi predstavniki. Prav tako se je treba zavedati, da tega mandata vendarle še ni konec, v Združeni levici smo lahko prepričani, da lahko do konca mandata uskladimo in sprejmemo cel paket zakonov, ki bo dosegel potrebne pravne in politične standarde. Ne nazadnje nas k spremembam pozivajo tudi odločbe Ustavnega sodišča. Kar želim povedati je, da Združena levica na tej točki ponuja roko sodelovanja, zato ker za demokracijo ni nikoli prepozno. Tudi če se danes poslovimo od tega nesrečnega paketa zakonodaje, imamo še kar nekaj časa, da zadevo naredimo ponovno in da jo naredimo prav.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Predstavil bo stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Govorimo o paketu funkcionarskih predlogov zakonov, ki so med seboj vsebinsko neločljivo povezani in posegajo v eno temeljnih političnih človekovih pravic. Govorimo torej o ustavni materiji, o velikem poseganju v pasivno volilno pravico, kar od zakonodajalca zahteva največjo mero preudarnosti. Sama ideja predlagateljev, da je treba očistiti politični prostor in onemogočiti dostopanje do najvišjih javnih funkcij osebam s kriminalno preteklostjo, je sicer na mestu. V Novi Sloveniji večkrat poudarjamo, da najvišje politične funkcije v državi in na lokalnem nivoju – funkcije poslanca, predsednika države, predsednika Vlade, ministrov, županov, državnih in občinskih svetnikov – lahko zasedajo samo osebe z najvišjo moralno in osebno integriteto. Vendar pa je za realizacijo očiščenja političnega prostora treba najti način, ki je skladen s slovensko ustavo in ustavno zagotovljenimi pravicami posameznikov. Omejevanje pasivne volilne pravice, kot je predlagano z novelami funkcionarskih zakonov, po našem trdnem prepričanju ni skladno z našo ustavno ureditvijo. Ker gre pri aktivni in pasivni volilni pravici za temeljno človekovo pravico, je za vsako njeno omejevanje nujno potrebno predhodno izvesti test sorazmernosti in test legitimnosti ali z drugimi besedami, to temeljno pravico je mogoče omejiti le v primerih, ko gre pri njej hkrati za posege v pravice drugih in ko takšen poseg dopušča ustava kot hierarhično najvišji pravni akt v državi. V zvezi s tem testom se je Ustavno sodišče Republike Slovenije v eni izmed svojih odločb opredelilo, da je treba izhajati tudi iz rešitev v primerjalnopravnih ureditvah, ki so sprejemljive v sodobnih in demokratičnih družbah. Ustavno sodišče se ob tem sklicuje tudi na Zakonik dobre prakse v volilnih zadevah, ki ga je sprejela Beneška komisija. Ta kot enega izmed razlogov za odvzem volilne pravice določa tudi kazensko obsodbo za hujša kazniva dejanja. To so vsekakor lahko samo naklepna kazniva dejanja, pri čemer je treba upoštevati vrsto in težo kaznivega dejanja, dolžino zaporne kazni in trajanje same prepovedi izvrševanja te pravice. Predlagane spremembe in dopolnitve omenjenih zakonov so te kriterije presegle, saj so kot enotni omejevalni pogoj določile pravnomočno obsojenost na nepogojno kazen zapora, daljšo od 6 mesecev, in sicer za čas prestajanja kazni in enega leta po prestani, zastarani ali odpuščeni kazni. V Novi Sloveniji smo torej prepričani, da je očiščenje političnega prostora potrebno, vendar mora biti izvršeno na način, ki je skladen z ustavo. Ob tem pa mora biti vsakemu, ki se mu pasivna volilna pravica omejuje, zagotovljeno ustrezno pravno sredstvo in sodno varstvo. Naj na temu mestu pojasnimo, da večina držav Evropske unije sploh nima zakonskih omejitev pasivne volilne pravice in za te namene zadoščajo zgolj etične norme. Dejstvo pa je, da so ravno te norme v naši državi na zelo nizki stopnji tudi med najvišjimi funkcionarji in da uveljavitev predlaganih sprememb sama po sebi ne bi prinesla večjih etičnih standardov in povrnitve zaupanja v sodstvo. V Novi Sloveniji poudarjamo tudi, da morajo za kandidiranja na najvišje funkcije poskrbeti v prvi vrsti politične stranke same, ki predlagajo v izvolitev le tiste kandidate, ki niso obremenjeni s kriminalno preteklostjo. Še nečesa ne smemo spregledati. Da se volivci povsem svobodno odločajo, katerega kandidata bodo izvolili, in te njihove pravice ne moremo absolutno omejiti. To bi pomenilo nezaupnico volilnemu telesu, ki oceni, da posamezni kandidat uživa njihovo zaupanje. Če se odločamo o zakonskih omejitvah pasivne volilne pravice, mora biti ta določena na način, ki je primerljiv z drugimi evropskimi pravnimi ureditvami. Ker predlagane rešitve tem kriterijem ne zadoščajo, jih krščanski demokrati nismo podprli. Morda bi bilo bolje, da bi v prihodnje predloge sprememb vseh funkcionarskih zakonov pripravila Vlada, ki je doslej pri tem le pasivno sodelovala oziroma pasivno opazovala.
Hvala lepa. Gospod Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Lep pozdrav drugič! Danes v resnici zaključujemo s paketom tako imenovane volilne zakonodaje šestih zakonov, s katerim smo v resnici želeli uresničiti samo eno; to, kar je sicer vsakem državljanu in državljanki normalno, sprejemljivo, razumljivo, logično in tudi pričakujejo, da bomo kaj na tem naredili, ni pa razumljeno večini poslancev in poslank v Državnem zboru. To pa je, da bi uredili tudi, kar se tiče vprašanja pravnomočno obsojenega funkcionarja na več kot 6 mesecev nepogojne kazni in istočasno s tem tudi to, kar nam ustava dopušča in daje možnost; to pa je tudi poseg v pasivno volilno pravico, in to v tistem delu, ki ga bom kasneje tudi razložil, na kakšen način, še posebej zato, ker pričakujem seveda različne interpretacije danes za tem govorniškim odrom, kaj se je v resnici s tem volilnim parketom v resnici res želelo narediti. Pa gremo po vrsti. Ta paket je bil vložen z enim samim namenom in bil je s sedmimi zakoni, enega smo pod prejšnjo točko že obravnavali in bomo o njem danes odločali. Ta paket pa je končal svojo pot na samem matičnem odboru, s tem ko nismo dobili dvotretjinske podpore in jasno sporočilo, da takšne zakonodaje zaenkrat še ne potrebujemo. Dejstvo je, da smo v političnih strankah tako SMC, Socialnih demokratov, Desusa ter opozicijski Združeni levici in poslanci Zavezništva Alenke Bratušek takrat, danes Zavezništva, se dogovorili in pogovarjali, kako pravzaprav izpeljati ta paket, da bi seveda doživel lahko dvotretjinsko večino. Ko je bil spravljen v postopek, v samo proceduro, je bil dogovor, da se vmes, zato ker smo pridobivali še ostalo večino – v letu 2015 dogovorili –, da takšen paket dokončno tudi vložimo. Podpisniki tega paketa smo se skupaj dogovorili glede samih omejitev, ki bi veljale pri kandidiranju in kasneje pri upravljanju javne funkcije – se pravi tako predsednika republike, predsednika Vlade, ministrov, poslancev Državnega zbora, poslancev Evropskega parlamenta iz Slovenije, državnih svetnikov, županov ter občinskih svetnikov – in takrat smo se seveda podpisniki tudi strinjali, da se v ta paket vključi institut odpoklica župana, zato da bomo lahko vse skupaj urejali, tudi kar se tega tiče, z vsemi funkcionarji. No, izvršitev ustavnih odločb je bila tudi eno od vodil, da v tem tako imenovanem paketu uredimo predvsem na treh nivojih; eno je glede glasovanja invalidov, drugo je glede glasovanja po pošti in tretje je glede predčasnega prenehanja mandata poslancem, o čemer govorijo tri ustavne odločbe. Četrta ustavna odločba pa je bila vezana na prejšnjo točko, se pravi, na odpoklic župana. Kaj je za nas najbolj pomembno? Dejstvo je, da preden smo se pogovarjali, kako spisati ta zakon, da bo imel tudi neko normalno možno presojo v primeru, da bi se kdo odločil za to, je, da smo izhajali iz naslednjih izhodišč. Slovenija je ena redkih držav, ki v zakonodajo še ni vnesla možnosti, ki bi omogočile tujim državam in zasebnim institucijam opazovanje volilnih postopkov. Istočasno pa je ta paket reševal zagotovitev enakih možnosti moških in žensk na državnozborskih volitvah. Namreč, dejstvo je, da tega, kar imamo urejeno za lokalne volitve in volitve poslancev v Evropski parlament, nimamo urejenega za poslance, ki so izvoljeni v Državni zbor, to pa je, da je ta zastopanost razmerja po spolu 40 odstotkov uveljavljena. Zakaj smo toliko časa obravnavali volilni paket? Danes smo že slišali, da je ena od razlag, da smo eno leto in pol čakali. Ni res, nič nismo čakali eno leto in pol, ampak ker gre za poseg v pasivno volilno pravico, je bilo več kot jasno, da so bila posvetovanja tako z ustavnimi pravniki kot različnimi deležniki zelo bogata in predvsem v smeri, da bi se zapisalo tako, kot je bilo na koncu tudi predlagano. Dejstvo je, da je treba utemeljiti, da eden od temeljnih zakonov, ki je nosilec celotnega paketa, je Zakon o volitvah v Državni zbor. Zato smo se fokusirali na ta osnovni zakon, kajti tako kot urediš osnovni, temeljni zakon, s tem posledično ta zakon vpliva tudi na vse ostale zakone, ki urejajo volitve in vsa razmerja ostalih funkcionarjev, tako izvršilne veje oblasti, zakonodajne in pravosodne. S tem ko smo poslali postopek v obravnavo in ko smo prišli do obravnave, ko smo ugotovili, da obstaja možnost, da ne bomo dobili podpore za dvotretjinsko večino – namreč, šlo je samo za en glas–, smo zadevo prekinili in poskušali urejati predvsem, da bi dobili podporo v celotnem paketu. Zgodba, kako se je končal volilni paket, je vsem znana. Enako usodo je doživela tudi novela Zakona o poslancih na seji Mandatno-volilne komisije. Kot prvopodpisanemu predlagatelju mi je bilo že v letu 2014 oziroma 2015, ko je paket začel zakonodajno pot, jasno, da bomo potrebovali dve tretjini volivcev oziroma poslank in poslancev, če hočemo takšen paket sprejeti. Ampak dejstvo je, da lahko od kandidatov, ki predlagajo določene rešitve – tu je treba dati roko na srce, sprememb niti ne bi potrebovali, če bi funkcionarji sami pri sebi znali razčistiti in bi vedeli, kdaj in v katerem trenutku odstopiti, in samo po sebi bi bilo jasno, kako se tem stvarem streže. Pa vendar, nekateri v naši državi tega preprosto ne razumejo, zato je bilo takšen paket nujno treba sprejeti. Kaj so bila osnovna izhodišča za to, da bi lahko posegli v pasivno volilno pravico? Ena od temeljnih podlag je tudi primerjava; prvič, kako to urejajo v ostalih državah, in ne nazadnje tudi razprava in predlog Beneške komisije, pa tudi na koncu odločba Ustavnega sodišča, ki je zelo jasno povedalo naslednje: Poseg v pasivno volilno pravico je mogoč, to ustava dopušča, vendar je to treba narediti sorazmerno in pred tem tudi spremeniti zakonodajo. Ob takratnem odločanju, ko je Ustavno sodišče o tem odločalo, pa zakonodaja ni bila urejena, tako kot še danes ni. Beneška komisija, katere cilj je enostavno samo ohraniti tri najpomembnejša načela evropske ustavne dediščine: demokracijo, človekove pravice in vladavino prava. V skladu s tem komisija daje tudi svoja mnenja na področju volitev in referendumov. Po mnenju Beneške komisije za izvrševanje volilne pravice, tako aktivne kot pasivne, pa lahko določi v treh stvareh. To je, prvič, pogoj starosti, drugič, državljanstva in pa prebivanja v državi. Zraven tega pa se obstoječa volilna pravica lahko odvzame tudi iz drugih razlogov, pri čemer morajo biti kumulativno podani naslednji pogoji. To je, da je odvzem določen z zakonom, da je upoštevano načelo sorazmernosti, pri čemer so lahko pogoji za odvzem pasivne volilne pravice manj strogi kot pogoji za odvzema aktivne volilne pravice; da odvzem temelji na duševni nezmožnosti ali kazenski obsodbi za hujša kazniva dejanja in da je odvzem politične pravice ali ugotovitve duševne nezmožnosti določen s sodno odločbo. Poleg tega pa je Beneška komisija zelo jasno lansko leto oktobra sprejela Poročilo o omejitvah volilne pravice zaradi obsodbe za kaznivo dejanje, ki pa so naslednja. Namreč, poudarila je, da pomeni neizvoljivost omejitev pravice do svobodnih volitev, zato mora temeljiti na treh jasnih načelih: prvo, na jasnih pravnih normah, drugič, zasledovati legitimen cilj in spoštovati načelo sorazmernosti – tretjič. Zraven tega pa zakonodajalec mora pri odločanju omejitev v okviru načela sorazmernosti upoštevati tri pomembne odločitve: vrsto in težo kaznivega dejanja, drugič oziroma dolžino zaporne kazni in zadnjič, trajanje prepovedi. Namreč, to so bila vsa tista določila, ki so nas peljala do tiste točke, da smo lažje lahko pripravili ta komplet zakonodaje. Pregledali smo kompletno volilno zakonodajo držav v EU. Lahko rečemo, da tam, kjer je daljša tradicija demokracije, teh posegov v pasivno volilno pravico ne potrebujejo; tam, kjer je krajša ali pa je bila zelo restriktivna, pa so seveda temu primerno tudi posegli v skladu s temi načeli, ki sem jih podal, tudi v drugih državah. Tisto, kar je za nas pomembno, je seveda to, da je predvsem v zakonu bilo zelo jasno določeno: prvič, da mora biti krivda pravnomočno dokazana in da seveda tudi ni trajna. Zato s tem ta poseg v pasivno volilno pravico mora biti zelo jasno definiran znotraj zakona, zato da se kasneje tega ne bi zlorabljalo. Predvsem pa je bil problem, da zelo poenostavljeno povem, če smo, recimo, pri poslancih lahko ugotovili, da imamo urejeno vprašanje, kako je v primeru, kadar si pravnomočno obsojen med prestajanjem mandata – seveda to ni bilo jasno, preden oziroma ko je bil nekdo že obsojen, pa je šel na volitve. In tukaj govorimo in na kar nas je opozorilo Ustavno sodišče, da je to vprašanje treba urediti. S tem smo se dogovorili in to tudi v tem volilnem paketu zelo jasno definirali, to pa je, da smo za vse funkcionarje na vseh ravneh postavili popolnoma enaka določila. Se pravi, če so bila prej različna, je temu primerno seveda v tej zakonodaji bilo to postavljeno vsem enako. Nekateri bodo razlagali danes, da je ta zakon bil predvsem namenjen in izključno posameznemu primeru – to, kar radi povedo –, in bomo slišali, da je seveda ta paket bil narejen zaradi gospoda Janeza Janše. Naj kategorično zavrnem seveda te očitke. Še posebej, ker se govori o paketu Musculo. Prvič, takšne omejitve se je pripravljalo že mnogo let pred tem, ko je bil dotični pravnomočno obsojen. Drugič, tisto, kar je pomembno, je, da v paketu Musculo je bil seveda predlog, ki preprosto ni zdržal, to pa je, da bi bil lahko že funkcionar izločen, če bi bila samo pravnomočna obtožnica. Se pravi, niti ne pravnomočno obsojen, česar seveda v tem zakonu ni. V tem zakonu govorimo o pravnomočni obsodbi. In ne nazadnje, kar je še bolj pomembno, zakon se je vložil v postopek takrat, ko je bil Musculo narejen, ko gospod Janez Janša sploh ni imel še končne odločitve na sodišču. Zato seveda ni to primer, je pa dejstvo, da smo imeli v parlamentu že pred tem tudi določene dileme in pa ne nazadnje tudi primere. Spomnite se primera Kangler, spomnite se primera Prijatelj; skratka, to so bili vsi primeri, ko pravzaprav so se odpirale teme, ali je treba to zakonodajo temu primerno urediti, zato da bo imela svojo podlago. Naj spomnim, v mandatu Pahorjeve vlade je prenehal mandat poslancu SNS Srečku Prijatelju in takrat brez velikega pompa se je cela zgodba odvila. Šele kasneje smo v resnici imeli primer, kjer je pravzaprav cela zadeva eskalirala in smo imeli v državi vsi odprte dileme. Zadeve so se izkazale legitimno na Ustavnem sodišču, da niso urejene, in zato je temu primerno sledil tudi paket, ki je ne nazadnje urejal to vprašanje. Naj zavrnem še nekatere očitke, zelo na kratko, češ da Državni svet tega ni podpiral,in zato seveda nima podlage, da v Državnem zboru o tem odločamo oziroma to celo sprejmemo. Veste, Državni svet je šel celo tako daleč, da je sprejemal odločitve v tej smeri, ko je rekel, da poslanci ne smete odločati o tem, kako bo Zakon o Državnem svetu. Spet ista dilema: kdo pa naj odloča, če ne Državni zbor, in obratno; jasno so dali vedeti, o kom in kdaj in na kakšen primeren način se lahko odloča. To se pravi, ne smemo pa mi odločati sami o sebi kot poslanci. To so nam pa dali jasno sporočilo in so nam zavrnili, dopustili pa so, da lahko, recimo, urejamo stvar za Vlado in podobne. Na koncu, ob zaključku naj povem naslednje, to, kar se mi zdi meni osebno svojevrsten dokaz, kako pravzaprav so nekaterim maske padle do konca. Namreč, ko smo obravnavali paket volilne zakonodaje, smo videli različne politične manevre, kako se skrivati in kako v bistvu na nek način en čas podpirati, potem pa zadnji trenutek odmakniti svojo podpro. Nekateri sopredlagatelji so tik pred zdajci odtegnili podporo celotnemu svežnju, tudi izvršitvi odločb Ustavnega sodišča, in storili vse, da paket na matičnem delovnem telesu ni dobil zadostne podpore oziroma ni dobil potrebnega 13. glasu, da bi nadaljeval svojo pot na današnji plenarni seji. Zato bi se rad na temu mestu zahvalil nepovezani poslanki in članici Zavezništva dr. Mirjam Bon Klanjšček za njen pogum in podporo, ker je želela to narediti, pa ji je njen vodja poslanske skupine to onemogočil in ga danes seveda temu primerno niti ni na seji, da bi spremljal celoten postopek. Je pa, lahko rečem, na tem mestu bila na nek način onemogočena, kajti sama je dala podpis in podporo in želela je podpreti ta paket za ceno, da gre lahko stvar naprej na sejo Državnega zbora. S tem je seveda tudi celotna zadeva padla in vsi ostali, ki so sodelovali takrat, pa seveda niso imeli niti posluha za to, da bi podprli takšen predlog. Obžalujem, na koncu, da Državni zbor v drugem poskusu tokrat s popolnoma drugačnimi in ustavno skladnimi rešitvami ni zmogel politične volje za dvig politične kulture v naši državi. Lahko pa rečem, da bom čakal glede na skupni dogovor, ki smo ga imeli, to pa je, da pripravimo zakonodajo do te mere, da poskušamo pripeljati vsaj tiste ustavne zahteve, ki jih Ustavno sodišče s svojimi odločbami pričakuje in so na žalost že vsi roki zamujeni. In seveda, da naredimo svojevrsten popravi izpit, da vsaj ta del popravkov vnesemo v tako imenovani Zakon o volitvah v Državni zbor in s tem omogočimo zakonitost samih volitev. Zraven tega pa še naj rečem, žal, z veseljem bom čakal na naslednje volitve in poslušal razlage in obrazložitve političnih strank, ki tega paketa niso podprle, kakšne obrazložitve bodo dale, ko jih bodo volivci in volivke spraševali, zakaj pri nas poslanec, župan ali kdorkoli, katerikoli drugi funkcionar, ki je ali pa bo pravnomočno obsojen, bo lahko še naprej opravljal svojo funkcijo oziroma šel na volitve in normalo kandidiral, kot da v tej državi ni popolnoma nič narobe. Skratka, to je nekaj, česar jaz ne razumem, mogoče pa razumete vi boljše. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Škoda, da gospod Möderndorfer odhaja. Pa vseeno, saj bo verjetno pogledal posnetek ali pa bo kaj prebral. Rekel je namreč, da to ni ad personam zadeva, da to ni uperjeno proti Janezu Janši. Zakaj pa potem tisto določilo v Zakonu o poslancih, kjer je določeno, tak namen ste imeli, določiti čas, v katerem mora nadomestni poslanec prevzeti mandat? Le zakaj? To je slučajno gospodu Möderndorferju padlo na pamet že verjetno tri leta prej. Ampak kakorkoli, pojdimo k bistvu. Glejte, komplet zakonodaje, ki je padel tako rekoč na odboru – mi imamo tako ali tako poslovnik malo smešen; zdajle razpravljamo o zakonu, ki ga ni. Nimamo več tega paketa zakonov, padel je na matičnem delovnem telesu oziroma dveh matičnih delovnih telesih in zdaj mi o tem razpravljamo. Malo smo smešni. To bi lahko bilo končano tudi na matičnem delovnem telesu in se ne bi v tej dvorani več pogovarjali o tem – o nečem, česar ni več. Da smo si pa popolnoma na jasnem, vprašanja, ki so bila urejena v teh zakonih, smo mi začeli leta 1996. Takrat, ko je bil vzpostavljen, vsaj formalno po Ustavnem sodišču, večinski volilni sistem, ki ga je kasneje ta državni zbor v tistem sklicu po letu 2000 seveda zavrnil in je spremenil ustavo. Tam smo mi nastavili vse potrebno, da bi prišli do nekega normalnega sistema v tej državi. Mi tako ali tako nimamo normalnega sistema v tej državi, če lahko, ne vem, ima občina Litija recimo tri poslance, pa jim nisem nič fovš, tak sistem je, potem imamo pa neko regijo, recimo Prekmurje, kjer nimamo niti enega poslanca. Ne mislim v tem mandatu, vem, da je v tem mandatu, ampak v enem prejšnjih mandatov pa je tako tudi bilo. Glejte, pri taki volilni zakonodaji je nekaj hudo narobe. Mi potrebujemo – in pa seveda potem tudi to, da imaš poslanca s 301 glasom pa poslanca z 9 tisoč glasovi. Na enih od prejšnjih volitev je gospod Pahor dobil 9 tisoč glasov ali 8 tisoč 900, nekaj takega, Katarina Kresal pa 301 glas. No, in je potem najpomembnejša v tej državi ona seveda. Sistem bi morali torej začeti pri večinskem volilnem sistemu, zato da v tej dvorani ne bo nikogar, ki bo imel manj kot 50 odstotkov glasov. Vsak od poslancev v Državnem zboru in vsak volilni okraj bi posledično imela enega poslanca in tisti bi imel 50-odstotno podporo ljudi iz tistega okolja. To je verjetno nek normalen in pravičen sistem, ki bi ga morali imeti. Seveda pa sodi noter vse ostalo tudi. Ne misliti, da smo mi bili proti temu paketu zakonov zaradi določil, ki so tam notri o 6-mesečni zaporni kazni in posledicah, ki iz tega izhajajo. Saj to ni osnovni problem te države. In tudi za nas ni sporno in problematično, ampak za nas je sporno in problematično to, da se najde pač skupina poslancev, običajno tistih, ki imajo najmanj podpore, se spravi in nekaj naredi, nek izdelek, ki je šalabajzerski, proti kateremu so vsi, od Državnega sveta, Zakonodajno-pravne službe, pravniških združenj in ne vem kaj vse. Saj, kdo pa je bil za ta paket zakonov, razen tistih, ki ste glasovali na odborih za? Kdo je bil še za? Na odborih, vsaj na Odboru za notranjo politiko, smo potem – kaj merili na koncu? Imeli smo neustavno večino. Mi smo imeli 100-odstotno večino proti zakonu. Predsednik je glasoval drugače, okej. Imeli smo torej ustavno večino in še večjo večino od ustavne večine proti zakonu. Problem je torej v tem, da se je nekdo spravil in je cel ta sistem nastavil tako, da je všečno njemu za trenutne potrebe. Malo je še pogledal, kaj je še ostalo odprtega na Ustavnem sodišču, in to je to. Mi moramo proti tudi do teh rešitev, ki so sedaj notri, tudi do takih rešitev. Tudi do teh. Ampak mi moramo pa postaviti hišo od temeljev do strehe. Gospod Möderndorfer se je pa sedaj spravil popravljati, bomo rekli, pol ali pa četrt strehe hiše, temeljev pa ni. Saj se ne splača investirati v novo opeko, če pa nimaš temeljev, ker bo to skupaj padlo! Torej, podprli bomo tudi z naše strani vse tisto, ko bo pripravljeno na način, kot sem začel; od večinskega volilnega sistema in naprej. Ne nazadnje v ta paket zakonodaje sodi tudi člen, da nekdanji sodelavci Službe državne varnosti ne morejo kandidirati. Tudi to sodi v ta paket. Ko bo zadeva zastavljena tako, bo imela podporo tudi z naše strani. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Danes torej obravnavamo oziroma niti ne obravnavamo več, ampak govorimo o poslanskem paketu volilne zakonodaje, ki se je temeljito usklajeval kar leto in pol in podprla ga je tudi Vlada. Bistvo predlogov zakonov je, da javnih funkcij tako ne bi mogli opravljati pravnomočno obsojeni na nepogojno kazen zapora, daljšo od pol leta. Enaki pogoji se določajo na vseh ravneh, od predsednika Vlade pa do občinskega svetnika. Preprosto povedano, s predlogi zakonov bi preprečili možnost kandidiranja tistim osebam, ki so se pregrešile zoper temeljne vrednote v družbi in bile za to tudi pravnomočno obsojene, prav tako pa bi jim mandat tudi prenehal. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da je premalo, če o etiki in morali le govorimo, pač pa moramo etiko in moralo tudi udejanjiti, to je pa več kot očitno mogoče le z uzakonitvijo jasnih kriterijev. Zato smo si vseskozi prizadevali, da se za opravljanje najvišjih funkcij v državi jasno določijo kriteriji, kdo in pod kakšnimi pogoji jih lahko opravljajo, a žal ta vprašanja še naprej ostajajo odprta. Medtem ko kolegi z desne mislijo drugače; iz njihovih ust je pogosto slišati, da je Slovenija mafijska dežela. Če s tem mislijo na delovanje mafijskih združb, imajo deloma prav, a to je kakor drugje po svetu delo za policijo in pravosodje. Tisto, kar nas razlikuje od drugih demokratičnih držav, je to, da pri nas kriminalci lahko kandidirajo za poslance in druge visoke državne funkcije in so celo lahko izvoljeni in imenovani. Največ zaslug za to imajo poslanci SDS in NSi, ki so vehementno zavračali vsako misel, da bi s popravki volilnih zakonov preprečili, da bi v poslanskih klopeh sedeli ljudje, ki so bili obsojeni na več kot pol leta zaporne kazni. Seveda ne rečem, da med nami sedijo obsojeni kriminalci, a že sama misel, da je to mogoče, ni ravno prijetna. Tudi, če pustimo ob strani moralne in etične norme, kaj je prav in kaj ni prav, za veliko večino ljudi vendarle velja kmečka pamet, ki narekuje, da zapornik preprosto ne more opravljati poslanskega dela. Naš parlament očitno ne sledi tej večini. Sprva je sicer kazalo, da ima predlog zagotovljeno dvotretjinsko večino, toda v odločilnem trenutku je žal ni bilo. Ni pa je bilo ne zaradi SDS, pri katerih smo tako ves čas vedeli, kako in zakaj bodo tako glasovali, ne zaradi NSi, pri katerih mi sicer ni čisto jasno, zakaj nasprotujejo temu predlogu, temveč izključno zaradi ravnanja tako imenovane nepovezane poslanske skupine oziroma njihovega vodje. Dve članici te skupini sta namreč sopodpisnici paketnega predloga volilne zakonodaje, vodja poslanske skupine, ki je na odboru sodeloval kot menjava za kolega Laja, pa kljub dani besedi enkrat na glasovanju ni bil prisoten – nekdo je celo hudomušno dejal, da morda kje predava o kriminalu –, po nekajdnevni preložitvi pa se je na glasovanju vzdržal. Torej, kljub sopodpisništvu polovice poslanke skupine in deklariranemu boju zoper kriminal, klientelizem, korupcijo in zavzemanju za moralno in etično držo v politiki ni pripravljen podpreti zakonov, ki to zagotavljajo. Pa naj razume, kdor more in hoče. Naj zaključim, kot sem poudaril že v prvi obravnavi predlogov zakonov, biti poslanec ni hobi, je plačana služba in je še kako odgovorna funkcija. Vsi skupaj se moramo zavedati, da smo predstavniki ljudstva v državnih poslih in moramo svojo funkcijo opravljati z vso resnostjo in odgovornostjo. Pa jo iz zaporniških klopi res lahko? Oboje, sedeti v zaporu in hkrati biti v službi pač ni mogoče. Kot že rečeno, v Poslanski skupini Desus si bomo še naprej prizadevali, da se ta vprašanja dokončno tudi pravno uredijo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Saj ne želim biti odvetnik nikogar tukaj noter, ampak ravno zato, ker tistih, o katerih je tekla beseda, ni v tej dvorani. Dejstvo je, da so bila pred nami stališča poslanskih skupin, ne pa obračunavanje s posameznim poslancem. Mislim, da je to nekorektno, ker je šlo točno za poimenovanje, in na tak način gotovo ne moremo tukaj podajati stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine gre o paketu zakonov, če pa se želimo pogovarjati o kriminalu in vsem ostalem in o nekem delu zakona, potem pa se lahko. Absolutno smo mi, predsedujoči, za, tudi o tem, kadar je v primeru kriminala v igri alkohol. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovani gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi! Socialni demokrati, kot sopodpisniki tega zakonskega paketa, ki ureja pravico voliti, torej aktivna volilna pravica, in pravico biti voljen, pasivna volilna pravica, smo po izglasovanem sklepu 17. 6. 2015 o primernosti zakonodaje za nadaljnjo obravnavo upali, da bomo v nadaljevanju besedilo ustrezno popravili, izboljšali in sprejeli. V tem mandatu je bilo v obdobju od junija 2015 do danes vloženega kar nekaj napora in truda, da se besedilo ustrezno popravi do točke sprejemljivosti, s katero bi zagotovili zahtevno podporo za sprejetje zakonodaje. Žal nam ni uspelo. Izplen je tako tudi v drugo v tem mandatu ničen. Neuspeh ureditve tega vprašanja, urejanje pravice volite in pravice biti voljen, je bil deležen že kakšen predhoden sestav Državnega zbora. S to materijo so se ukvarjali naši predhodniki in si, prav tako kot mi danes, zastavljali mnoga vprašanja, na katera si je po eni strani zelo lahko in enostavno odgovoriti, kdo ne more in ne sme biti kandidat za določeno funkcijo ali opravljati te določene funkcije. Po drugi strani pa ugotavljamo, da ne gre le za zahtevno ustavno in formalnopravno zadevo, ampak tudi za pomembno politično vprašanje. Dovolite mi, da na tej točki le spomnim še na leto 2013. Na pristojnih delovnih telesih Državnega zbora je bil sprejet sklep, povzemam, v katerem so Vladi in pristojnemu ministrstvu predlagali, da v okviru zakonodaje pripravijo enotno in sistematično ustavno skladno ureditev kandidiranja in prenehanja mandata funkcionarjev. Ocenjeno je namreč bilo, da imajo v izvršni veji oblasti dovolj strokovne podpore za pripravo poglobljenih zakonskih predlogov. Žal do tega ni prišlo. Zato so in smo k temu zahtevnemu projektu ponovno pristopili poslanci sami – kot sem rekla, neuspešno; in to kljub temu da je bilo zaznati neko širšo oceno, da je to vprašanje treba urediti v zakonodaji. Dosedanje izkušnje glede sprejemanja teh paketov zakonodaje, ne glede na to, kako smo jih poimenovali, od Mister Musculo do volilne zakonodaje, kažejo, da že sam pristop k urejanju tako pomembnega vprašanje ni bil ustrezen. S predpostavko, da je ureditev tega vprašanja naš skupni cilj, se moramo vprašati, kaj bi bilo treba še storiti. Socialni demokrati menimo, da je sedaj osnova za pripravo novih predlogov zakonodaje ustrezna. Treba jo je nadgraditi, jo predhodno uskladiti s parlamentarnimi strankami in potem brez fige v žepu dogovorjeno tudi podpreti. Še posebej zato, ker za dva zakona iz tega paketa potrebujemo dvotretjinsko večino glasov vseh poslank in poslancev. Socialni demokrati se zavzemamo za enotno, sistematično in ustavno skladno ureditev pogojev za kandidiranje in prenehanje mandatov funkcionarjev, ki so zajeti v tem paketu. To je od predsednika republike, poslanca, svetnika, državnega, občinskega, do župana. Zato smo Socialni demokrati zavzeli stališče, da ne bomo podprli novele Zakona o lokalni samoupravi, čeprav gre za nek drug institut, institut odpoklica župana. Očitno bomo odločitev o tem, kdo bo kandidat in ali bo ta izvoljen, prepustili političnim strankam, listam in na koncu volilnemu telesu. Hvala lepa.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v Državni zbor, Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poslancih, Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Državnem svetu, Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah predsednika republike, Predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o Vladi Republike Slovenije in Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalnih volitvah končan. S tem zaključujem 7., 8., 9., 10., 11. in 12. točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARNOSTI V ŽELEZNIŠKEM PROMETU, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Potisku.
Spoštovani! Ministrstvo za infrastrukturo je pripravilo predlog sprememb Zakona o varnosti v železniškem prometu. Glavni razlog predlaganih sprememb je sprejetje dveh direktiv, Direktive komisije 2014/106 in Direktive komisije 2016/882. Nanašata se na spremembo tehničnih prilog obstoječih direktiv, Direktive 2008/57 o interoperabilnosti in Direktive 2007/59 o strojevodjih. Spremenjena Priloga 5 Direktive o interoperabilnosti se nanaša na vsebino Evropske skupnosti o verifikaciji podsistemov, izboljšan je tudi postopek v zvezi z izjavo o verifikaciji v primeru sprememb obstoječih podsistemov. Spremenjena Priloga 6 Direktive o interoperabilnosti se nanaša na enak postopek, ki pojasnjuje način verifikacije sprememb obstoječih podsistemov. Izjava Evropske skupnosti o verifikaciji podsistema je izjava prosilca, s katero izjavlja, da zadevni podsistem, ki je bil predmet ustreznih postopkov preverjanja oziroma verifikacije, izpolnjuje zahteve iz zakonodaje Unije, vključno z vsemi s tem povezanimi nacionalnimi predpisi. Nova izjava o verifikaciji se razlikuje predvsem v tem, da je dodana obveznost, da se izvede verifikacija podsistema tudi v primeru njegove spremembe, dodana pa je tudi možnost dodatnih verifikacij. Obe prilogi tudi določata, da mora biti vsa dokumentacija, povezana z verifikacijo sistema ali podsistema, v jeziku prosilca oziroma proizvajalca ali pa v jeziku, ki ga slednji sprejema. To pomeni, da so dokumenti v kateremkoli jeziku držav članic Evropske skupnosti. Direktiva komisije 2016/882 spreminja Prilogo 6 k Direktivi 2007/59 o izdaji spričeval strojevodjem, ki upravljajo lokomotive in vlake na železniškem omrežju Evropske unije. S to spremembo se poenostavlja preverjanje jezikovnega znanja. Po novem je zahtevana stopnja znanja stopnje B1 skupnega evropskega referenčnega okvira za jezike. Za popoln prenos direktive je treba spremeniti tudi Pravilnik o strokovni usposobljenosti izvršilnih železniških delavcev. Predlog zakona zajema tudi prenos nalog z Ministrstva za infrastrukturo na Javno agencijo za železniški promet v zvezi z izvajanji tehničnih specifikacij interoperabilnosti. Glede na navedeno predlagamo, da Državni zbor Republike Slovenije sprejme zakon s predlagano vsebino. Najlepša hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Igorju Zorčiču.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice, kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 24. seji dne 29. 11. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti v železniškem prometu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. V dopolnilni obrazložitvi sta predstavnika Ministrstva za infrastrukturo poudarila, da je glavni razlog za predlagano spremembo Zakona o varnosti v železniškem prometu implementacija dveh direktiv Komisije, in sicer 2014/106/EU in 2016/882, ki se nanašata na spremembo tehničnih prilog obstoječih direktiv o interoperabilnosti in o strojevodjih. V skladu s prvo se spreminja Priloga 5 Direktive o interoperabilnosti in se nanaša na vsebino ES izjave o verifikaciji podsistemov, izboljšan je tudi postopek v zvezi z izjavo o verifikaciji v primeru sprememb obstoječih podsistemov. Spremenjena Priloga 6 Direktive o interoperabilnosti pa se nanaša na enak postopek, ki pojasnjuje način verifikacije sprememb obstoječih podsistemov. Druga direktiva pa spreminja Prilogo 6 k Direktivi 2007/59/ES o izdaji spričeval strojevodjem, ki upravljajo lokomotive in vlake na železniškem omrežju EU. Pojasnjeno je bilo tudi na seji, da predlog zakona zajema tudi prenos nalog z Ministrstva za infrastrukturo na Javno agencijo za železniški promet v zvezi z izvajanji tehničnih specifikacij interoperabilnosti. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da je Zakonodajno-pravna služba predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika in k njemu podala določene pripombe, ki pa so v celoti upoštevane v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je pojasnil in poudaril, da komisija predlog zakona podpira in nanj nima vsebinskih pripomb. V razpravi je bilo predstavnikom predlagatelja postavljeno nekaj vprašanj, nekaj v zvezi z zamudo pri implementaciji obeh direktiv oziroma ali je mogoče pričakovati konkretne sankcije. S strani predstavnikov predlagatelja je bilo pojasnjeno, da je pristojno ministrstvo glede postopka implementacije obeh direktiv v stalnem kontaktu z Evropsko komisijo in jo obvešča o posameznih fazah sprejemanja tega predloga zakona, zato se kaj posebej v zvezi s sankcijami ne pričakuje. Po razpravi je odbor sprejel amandmaje Poslanskih skupin Desus in SD k štirim členom ter za novi 6.a člen, v nadaljevanju pa v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o veh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Slovenija s prenosom direktiv v naš pravni red spet zamuja, tako kot zamuja z izgradnjo drugega tira in s posodabljanjem celotne železniške infrastrukture. Dolgotrajni postopki implementacij, ki jih določa naša zakonodaja, verjetno niso edini razlog, da pri tem vedno kasnimo. Ker gre le za spremembe prilog k direktivam, je pristojno ministrstvo šele zdaj začelo razmišljati, da bi vendarle preučilo možnost, da bi manj zahtevne oziroma tehnične zahteve iz direktiv v slovenski pravni red prenesli s podzakonskimi akti. S tem bi se čas uveljavitve teh sprememb bistveno skrajšal. V Novi Sloveniji se zavedamo, da je določitev odgovornih subjektov na področju izvajanja tehničnih specifikacij interoperabilnosti pomembna. Prav tako koordinacija med vodenjem investicij v javno železniško infrastrukturo, med upravljavcem in prevoznikom, ki jo prevzema varnostni organ. Ta bo izvajal tudi naloge nacionalne kontaktne točke. Nižanje jezikovnih zahtev za strojevodje na stopnjo B1 skupnega evropskega referenčnega okvira za jezike v primerih, ki strojevodje samo dosežejo mejno postajo v sosednje države članice EU, pa pušča odprto dilemo. Tudi če je komunikacija med strojevodji in osebjem upravljavca železniške infrastrukture ustrezno zagotovljena, ne poznamo odgovora, kaj to pomeni v primeru poslabšanih ali izrednih razmer. Lahko nižanje jezikovnih standardov vpliva na varnost železniškega prometa? Naloge, ki se nanašajo na izvajanje tehničnih specifikacij interoperabilnosti, se z Ministrstva za infrastrukturo prenašajo na javno agencijo za železniški promet. Po našem mnenju je to sicer dobro, vendar sama agencija opozarja na nujno čimprejšnjo celovito prenovo zakona. V Novi Sloveniji smo na to nujnost opozarjali pri vsaki noveli Zakona o varnosti o železniškem prometu, saj smo vselej sprejemali le ad hoc rešitve in s tem reševali državo pred sankcijami Evropske komisije. Predlagamo, da Vlada zakon pripravi čim prej. Gre za zagotovitev varnega in urejenega železniškega prometa, odgovornosti in pristojnosti udeležencev pri zagotavljanju varnosti železniškega prometa, razvoj skupnih varnostnih ciljev in skupnih varnostnih metod ter za skupna načela pri upravljanju, vodenju in nadzorovanju varnosti železniškega prometa. Kot zagotavlja Vlada, je na pristojnem ministrstvu že ustanovljena delovna skupina, ki pripravlja prenovo veljavnega zakona. Ta bo moral predstavljati nacionalni varnostni predpis, ki bo usklajen z evropsko zakonodajo. V Novi Sloveniji bomo predlog današnje novele podprli, ker se zavedamo nalog naše države na tem področju in ker ne želimo, da bi bila še večja zamuda razlog za izrek sankcij. Vendar smo zaskrbljeni, ker se Vlada tako počasi odziva in dela premajhne korake. Zlasti lovi roke za prenose direktiv v naš pravni red. Dogaja pa se nam, da elektrificirane železniške proge ne dobivajo dovolj električne energije, hitrost vlakov pa je enaka, morda ponekod celo manjša kot hitrost vlakov iz časov Marije Terezije.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Marjan Dolinšek.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci! S predlogom novele Zakona o varnosti v železniškem prometu prenašamo v naš pravni red spremembe dveh evropskih direktiv, in sicer Direktivo o interoperabilnosti in Direktivo o strojevodjih, ki se nanaša na izdajo spričeval strojevodjem, ki upravljajo lokomotive in vlake na železniškem omrežju Skupnosti. Tako ne govorimo o dejanskem prenosu novih vsebin v našo zakonodajo, saj gre zgolj za manjše spremembe prilog in sklicev omenjenih direktiv v že uveljavljen pravni red. Te spremembe se nanašajo predvsem na natančnejšo opredelitev področja uporabe in vsebine izjave o verifikaciji podsistemov ter namene postopka verifikacije podsistemov. Dodatno se ureja področje jezikovnega preverjanja, tako da se zmanjšuje zahteve po jezikovni stopnji B1 v zelo posebnih primerih, v katerih strojevodja samo dosežejo mejno postajo sosednje države članice EU, pod pogojem, da je ustrezno urejena komunikacija med zadevnimi strojevodji in osebjem upravljavca železniške infrastrukture v rutinskih, poslabšanih ali izrednih razmerah v izogib negativnim učinkom na varnost v železniškem prometu. Natančno se določa subjekte in njihove odgovornosti na področju izvajanja tehničnih specifikacij interoperabilnosti, pri čemer bo aktivnosti organa za vodenje investicij v javni železniški infrastrukturi upravljavca in prevoznikov koordiniral varnostni organ, ki bo izvajal tudi naloge nacionalne kontaktne točke. S predlagano spremembo zakona se tudi predlaga, da strategijo izvaja TSI, odprta vprašanja, posebne primere ter odstopanja od TSI – tehnične specifikacije za interoperabilnost – pripravijo organ za vodenje investicij v javno železniško infrastrukturo, upravljavec in prevozniki, vsak za svoje področje dela, varnostni organ pa koordinira aktivnosti ter pripravi usklajen predlog v skladu s predpisom Evropske unije ter ga posreduje ministrstvu. Predlaga se tudi, da naloge nacionalne kontaktne točke za telematske aplikacije za tovorni in potniški promet izvaja varnostni organ. Določitev navedenih nalog je nujna za zagotovitev učinkovitega izvajanja posamezne tehničine specifikacije za interoperabilnost v Republiki Sloveniji in je skladna z nalogami, ki jih tudi subjekti opravljajo v okviru železniškega sistema, skladno z veljavno zakonodajo – to pomeni Zakon o varnosti v železniškem prometu in Zakon o železniškem prometu in predpisi, izdanimi na njuni podlagi. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo predlog teh sprememb Zakona o varnosti v železniškem prometu podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav predstavniki ministrstva, lep pozdrav tudi vsem v Državnem zboru! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti v železniškem prometu. Predlog zakona je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku posredovala Vlada. S to spremembo in dopolnitvijo Zakona o varnosti železniškega prometa prenašamo v naš pravni red spremembi dveh evropskih direktiv. Poleg tega predlog zakona ureja v manjšem delu še prenos nalog z Ministrstva za infrastrukturo na Agencijo za železniški promet. Obe direktivi se nanašata na spremembo tehničnih prilog obstoječih direktiv; Direktive 2008/57 Evropske skupnosti in Direktive o interoperabilnosti in Direktive 2016/882 Evropske unije o strojevodjih. Spremenjena 5. priloga Direktive o interoperabilnosti se nanaša na vsebino verifikacij v podsistemu. Izboljšan je tudi postopek v zvezi z izjavo verifikacij v primeru spremembe obstoječih podsistemov. Spremenjena Priloga 6 Direktive o interoperabilnosti pa se nanaša na enak postopek, ki pojasnjuje način verifikacije s spremembo obstoječih podsistemov. Izjava Evropske skupnosti o verifikaciji podsistema je izjava prosilca, s katero izjavlja, da zadevni podsistem, ki je predmet ustreznih postopkov preverjanja oziroma verifikacije, izpolnjuje zahteve iz ustrezne zakonodaje Unije, vključno z vsemi ustreznimi nacionalnimi predpisi. Nova izjava o verifikaciji se razlikuje predvsem v tem, da je dodana obveznost, da se izvede verifikacija podsistema tudi v primeru njegove spremembe, dodana pa je tudi možnost dodatnih verifikacij. Obe prilogi tudi določata, da mora biti vsa dokumentacija, povezana z verifikacijo sistema ali podsistema, v jeziku prosilca oziroma proizvajalca ali pa v jeziku, ki ga slednji sprejema. To pomeni, da so dokumenti v kateremkoli jeziku držav članic Evropske unije ali v jeziku, o katerem se prosilec dogovori z verifikacijskim organom. Direktiva komisije 2016/882 spreminja Prilogo 6 k Direktivi 2007/59 Evropske skupnosti o izdaji spričeval strojevodjem, ki upravljajo lokomotive in vlake na železniškem omrežju Evropske unije. Sprememba Priloge 6 se nanaša na preverjanje jezikovnega znanja, ki je poenostavljen. Po novem je zahtevana stopnja znanja stopnja B1 skupnega evropskega referenčnega okvira za jezike. Za popoln prenos direktive je treba spremeniti tudi Pravilnik o strokovni usposobljenosti izvršilnih železniških delavcev, katerega osnutek je tudi priloga h gradivu. Predlog zakona zajema tudi prenos nalog z Ministrstva za infrastrukturo na Agencijo za železniški promet v zvezi z izvajanjem tehničnih specifikacij interoperabilnosti, tako imenovanih TSI. Navedeni zakon je Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj podprla in nanj ni imela pripomb. Ker gre predvsem za tehnični zakon in za prenos direktiv, v Poslanski skupini SDS zakonu ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Desus, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani državni sekretar! Vsem lep pozdrav! S to spremembo in dopolnitvijo Zakona o varnosti v železniškem prometu se prenašata v naš pravni red dve direktivi Evropske unije, in sicer Direktiva Komisije EU 2014/106 in Direktiva 2016/882, ki se nanašata na spremembo tehničnih prilog direktiv o interoperabilnosti in o strojevodjih. Ena od direktiv tako spreminja vsebino izjave o verifikaciji podsistemov, ki je v bistvu izjava prosilca, s katero izjavlja, da nek podsistem, ki ga želi verificirati, izpolnjuje zahteve iz evropske zakonodaje ter tudi nacionalnih predpisov. Obenem se določa tudi jezik, ki se mora uporabljati v dokumentaciji verifikacije. To je lahko katerikoli jezik držav članic Evropske unije. Druga direktiva pa se nanaša na izdajo spričeval strojevodjem, ki opravljajo lokomotive in vlake na železniškem omrežju Evropske unije, in preverjanje jezikovnega znanja, ki je poenostavljeno. Po novem je zahtevano znanje na stopnji B1 skupnega evropskega referenčnega okvira za jezike. Za popoln prenos direktive je treba spremeniti tudi Pravilnik o strokovni usposobljenosti izvršilnih železniških delavcev. Predlog zakona zajema tudi prenos nalog v zvezi z izvajanji tehničnih specifikacij interoperabilnosti z Ministrstva za infrastrukturo na Agencijo za železniški promet. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti v železniškem prometu podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 22. točko dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOG ZAKONA O ARHIVSKEM GRADIVU, KI VSEBUJE OSEBNE PODATKE O ZDRAVLJENJU PACIENTA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 50 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Draganom Matićem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev dr. Draganu Matiću.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Ustavno sodišče je marca 2014 ugotovilo, da je Zakon o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, ki je bil sprejet leta 2006, v neskladju z Ustavo Republike Slovenije in je naložilo Državnemu zboru, da ugotovljeno protiustavnost odpravi v roku enega leta, torej do aprila 2015. Ustavno sodišče je ugotovilo, da je arhivski zakon neustaven, ker med javno arhivsko gradivo uvršča tudi gradivo izvajalcev zdravstvene dejavnosti, torej gradivo, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacientov. Neustavnost je ugotovljena v tem, da arhiviranje zdravstvene dokumentacije in njen prenos iz zdravstvenih ustanov, kjer nastaja, v javni arhiv z namenom omogočiti dostop javnosti do tega grdiva, pomeni uporabo podatkov zunaj primarnega namena in njihovega izbiranja. Arhivsko gradivo je namreč v funkciji ohranjanja kolektivnega in individualnega spomina, da pa lahko pride do uresničevanja te funkcije, je treba omogočati dostopnost in uporabnost vsebine za potrebe znanosti in kulture ter pravne varnosti oseb. S tem pa se odstopa od načela namenskosti, tudi temeljnega načela varstva osebnih podatkov. Ob vsem naštetem je torej dejstvo, da je Ustavno sodišče ocenilo, da bi hramba občutljivih osebnih podatkov, zajetih v zdravstveni dokumentaciji, pri javnem organu, to je Arhivu, oziroma sam prenos tega gradiva od izvajalca zdravstvene dejavnosti, kjer je nastajal javni arhiv z namenom omogočati dostopnost tega gradiva, pomenilo poseg v pravico pacienta do varstva osebnih podatkov. To se pravi, pravica do varstva njegove zasebnosti in osebnega dostojanstva, tako pacienta kot tudi njegovih bližnjih. Pri sestavljanju Zakona o arhivskem gradivu, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacienta, smo sledili usmeritvam, ki jih samo Ustavno sodišče sugeriralo v 22. točki odločbe, in sicer: prvič, sama razveljavitev posameznih členov arhivskega zakona ne pride v poštev, saj ne bi prineslo odprave ugotovljenih neustavnosti. Gre namreč za sistemski zakon. Drugič, Ustavno sodišče napotuje na možnost arhiviranja zdravstvene dokumentacije pri izvajalcih zdravstvene dejavnosti in tretjič, čeprav se odločba nanaša na izvajalce zdravstvene dejavnosti, je treba ustavnopravna izhodišča te določbe uveljaviti tudi, ko gre za izvajalce zdravstvene dejavnosti, ki so zasebniki. Če povzamem še rešitve, ki jih zakon prinaša. Gre za to, da je gradivo, ki nastaja pri izvajalci zdravstvene dejavnosti, lahko pri njih do 150 let od nastanka, to se pravi, da se lahko do 150 let od nastanka hrani pri zdravstvenih institucijah. Potem gradivo je trajno nedostopno za javnost, dostopno pa je izjemoma le pacientu, na katerega se nanaša, potem osebam, ki imajo pravice do seznanitve z zdravstveno dokumentacijo pacienta po njegovi smrti v skladu z določbami zakona, ki ureja pacientove pravice, oziroma zakona, ki ureja zdravstveno dejavnost. Potem naprej, ko govorimo o arhivskem gradivu, ki se že nahaja v arhivih, je to dostopno le za namene znanstvenega raziskovanja, vendar le raziskovalcem, ki so registrirani pri Agenciji za raziskovalno dejavnost, pa še to le, če gre za arhivsko gradivo, ki je anonimizirano. V neanonimizirani obliki je gradivo dostopno, če so pacient ali njegovi sorodniki po njegovi smrti s tem pisno soglašali. Če prej omenjenega soglasja pacienta ni in njegovi sorodniki temu ne nasprotujejo, se lahko dostop do gradiva omogoči na podlagi soglasja dveh komisij. Prvič, arhivske komisije in hkrati tudi komisije za medicinsko-etična vprašanja. Komisiji lahko omogočita dostop le v primeru, da je ta utemeljen z vidika javnega interesa napredka znanosti, ki prevladuje nad interesom za nedostopnost, in cilja raziskave ni mogoče doseči na drug način. Pa tudi takrat se dostop omogoča le v obsegu, ki je nujno potreben za doseg tega znanstvenega cilja. Z namenom, da opisano neustavno stanje odpravimo in sledimo odločbi Ustavnega sodišča, smo poslanske skupine koalicije vložile pričujoč zakon in predlagamo, da ga podprete. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Mariji Antoniji Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik, lep pozdrav, in vam, kolegom v dvorani. Odbor za kulturo je na svoji 15. redni seji 30. 11. 2016 obravnaval Predlog zakona o arhivskem gradivu, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacienta in ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Draganom Matićem. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba in k njemu podala pripombe. Njena predstavnica je povedala, da so v njem zapisali bistvene poudarke iz odločbe Ustavnega sodišča. Na osnovi njihovih pripomb so bili pripravljeni tudi predlogi za amandmaje odbora, ki sledijo ustavnopravnim pogojem iz odločbe, imajo dovolj široke obrazložitve, vsebujejo razlago vsebine arhivskega gradiva, dostop in uporabo le-tega ter prekrškovne določbe, z njimi pa je urejen tudi nadzor nad izvajanjem zakona. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla, njen predsednik pa je pojasnil, da nanj nimajo pripomb. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev. Uvodoma je predlog zakona predstavil predstavnik predlagatelja dr. Dragan Matić. Minister za kulturo Anton Peršak in državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje Nina Pirnat ste menila, da podpirata predlog zakona, saj je bil slednji tekom priprave usklajen z vsemi relativnimi deležniki in tako ustrezno rešuje problematiko hranjenja osebnih podatkov o zdravljenju pacienta. V krajši razpravi pa je bilo s strani opozicijske poslanke izpostavljeno, da je prav, da se s predlogom zakona sledi odločbi Ustavnega sodišča, vendar pa je menila, da je ta netransparenten in necelovit. Ob koncu razprave je odbor sprejel predloge za amandmaje odbora, vložene s strani koalicijskih poslanskih skupin. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za kulturo gospodu Antonu Peršaku.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Kot veste, Vlada predlog zakona podpira, ker na ustrezen način rešuje zagato, ki je nastala po ustavni odločbi marca 2014. Tako kot je bilo že povedano, je ustrezno varstvo pacientov s tem zakonom zagotovljeno, hkrati je zagotovljena tudi možnost dostopa za znanstvene namene, tako da zakon izpolnjuje, če lahko tako rečem, svojo funkcijo in temu ni kaj več dodati. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Branislav Rajić.
Spoštovani predsednik, spoštovani gospod minister. Dober dan vsem! Predlog zakona o arhivskem gradivu, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacienta, ki ga danes obravnavamo, popravlja napake prejšnjih vlad in je potreben zaradi odločbe Ustavnega sodišča, objavljen je v Uradnem listu 4. aprila 2014. Ustavno sodišče je za Zakon o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih ugotovilo neskladje z ustavo, v kolikor se med javno arhivsko gradivo uvršča gradivo izvajalcev zdravstvenih dejavnosti, če le-ta vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacientov. Državnemu zboru pa je naložilo odpravo ugotovljene protiustavnosti tako imenovanega arhivskega zakona v roku enega leta. Predlog zakona je bil konec septembra vložen v zakonodajni postopek s podpisi poslancev koalicije. Ustavno sodišče je neustavnost ugotovilo pri arhiviranju in prenosu gradiva iz zdravstvenih zavodov, kjer je nastalo arhivsko gradivo, saj se s tem omogoči dostopnost tega gradiva javnosti. Poleg samega zbiranja zdravstvene dokumentacije to pomeni tudi uporabo osebnih podatkov in njihovo nadaljnjo obdelavo, s čimer se odstopa od načela varstva osebnih podatkov. Pri zdravstveni dokumentaciji gre za občutljive osebne podatke, zato so tudi z mednarodnimi predpisi, pravom EU in Zakonom o varstvu osebnih podatkov posebej varovani. S predlaganim zakonom zato želimo posebej urediti varovanje zdravstvenih osebnih podatkov v arhivskem gradivu in hkrati urediti pogoje in postopek izjemnega dostopa do omenjenih podatkov. Posebej skrbno se torej določajo pogoji dostopa do gradiva za znanstvene in raziskovalne namene. Na obravnavani predlog zakona smo na matičnem delovnem telesu sprejeli amandmaje, ki pa vsebinsko ne odstopajo od prvotne vsebine in namena predloga zakona, je pa s sprejetimi amandmaji doseženo, da je zakon bolj pregleden in da je vsebina bolj razporejena. S predlogom zakona se določa, da morajo izvajalci zdravstvene dejavnosti in Nacionalni inštitut za javno zdravje izročiti arhivsko gradivo pristojnemu arhivu najkasneje 150 let po njegovem nastanku. Bistveni del tega zakona, ki sledi odločbi Ustavnega sodišča, je določba, da arhivsko gradivo po tem zakonu ni dostopno javnosti, je pa dostopno pacientu, na katerega se nanaša. Po njegovi smrti pa se določa po Zakonu o pacientovih pravicah in Zakonu o zdravstveni dejavnosti. Predlog zakona nadalje določa pogoje za izjemen dostop do arhivskega gradiva, to je gradiva ki se nahaja v javnih arhivih. Gre za gradivo, ki je pomembno za raziskave, zgodovino in razvoj medicine, do katerega pa bodo lahko dostopali zgolj raziskovalci, ki imajo dodeljeno šifro o evidenci izvajalcev pri Agenciji za raziskovalno dejavnost, pa še tisti le na podlagi pisnega soglasja pacienta, po njegovi smrti soglasja zakonitega dediča, razen če pacient in njegovi dediči temu ne nasprotujejo. Če ta dva pogoja nista izpolnjena, o dostopu do tega gradiva odloča arhivska komisija v skladu s postopkom po arhivskem zakonu. Pred tem pa mora arhivska komisija pridobiti pisno soglasje komisije, pristojne za medicinskoetična vprašanja. Zakon tudi določa, da se sme arhivsko gradivo uporabiti zgolj namensko. Na matičnem odboru smo z amandmajem tudi sprejeli določbi, ki vsebujeta nadzor in globe za storjene prekrške, s čimer se omogoča učinkovito izvajanje nadzora in kaznovanje v primerih neizročitve arhivskega gradiva pristojnemu arhivu v primeru dopustitve nedovoljenega dostopa do arhivskega gradiva in tako naprej. Glede na vse navedeno, bomo poslanci Stranke modernega centra predlog zakona podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki že dolgo opozarjamo na to, da bi morali arhive v celoti odpreti. K temu nas zavezuje tudi resolucija Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmih, v kateri jasno piše, da je treba vse arhive, tudi arhive tajnih političnih služb odpreti za javnost, saj le tako lahko pridemo do natančnega poznavanja zgodovine brez potvarjanja. Uničenih je bilo več kot 80 % arhivskega gradiva SDV, s čimer je bilo grobo poseženo v identiteto in kulturno dediščino naroda. Tožilstvo Republike Slovenije je zavrglo vse naznanitve sumov kaznivih dejanj v zvezi z uničenjem arhivskega gradiva kljub jasnim dokazom, da je zadnji načelnik SDV dal navodila, spoštovani, da je treba uničiti vso arhivsko gradivo. Namesto da vsaj tisto malo arhivskega gradiva, kar ga je še ostalo, odprli v celoti za raziskovalce, novinarje in ostale zainteresirane, je bilo s sprejetjem Zakona o arhivskem gradivu storjeno ravno obratno. Zaradi postopka anonimizacije je tehnično zaprt dostop do arhivskega gradiva. Danes je na podlagi tega zakona izjemno težko priti do gradiva, kar potrjujejo uporabniki arhivov, ali pa so v celoti počrnjena in kot takšna za raziskovalce popolnoma neuporabna. Razpravo o arhivskem gradivu bi zato gotovo morali razširiti tudi z vprašanjem, zakaj tega področja ne uredimo kakor koli že ali kot je to storila Češka. In predvsem, spoštovani, zakaj Vlada celo zavira, da bi arhivsko gradivo, ki je hranjeno v srbskih arhivih, bilo predano Republiki Sloveniji? Gre za neprecenljivo narodno bogastvo ter najpomembnejši zgodovinski vir o delovanju države. Gre za izjemno pomembno vprašanje, ki terja od predsednika Vlade, da se čim prej zgane in da ukrepa v skladu z Ustavo Republike Slovenije in stori vse, da Slovenija pridobi vse arhive bivše SFRJ, ki se nanašajo na državo. Kar pa zadeva današnji Predlog Zakona o arhivskih gradivih, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacienta, ta seveda sledi odločbi Ustavnega sodišča in v zvezi s tem ureditev arhiviranja po Zakonu o varstvu dokumentiranega in arhivskega gradiva ter arhivih ne more veljati tudi za specifično gradivo, kot je zdravstvena dokumentacija. Pri tem je za nas zelo pomembno, da gre tukaj za dejansko ureditev področja in ne morebitno novo zlorabo, kar bi še dodatno onemogočilo dostop do gradiva. V Slovenski demokratski stranki vedno opozarjamo, da je treba spoštovati odločbe Ustavnega sodišča. Ne nazadnje smo zaradi nespoštovanja odločbe interpelirali ministrico za izobraževanje. Medtem ko je koalicija to kršenje ustave podprla, smo v Slovenski demokratski stranki menili, da ne more več opravljati te funkcije. Pa vendar, tukaj bomo sledili odločbi Ustavnega sodišča, zato omenjenemu predlogu zakona v SDS ne nameravamo nasprotovati. Še enkrat pa poudarjamo, pred nami je pomembna naloga in predvsem bo jasno, ali spoštujemo ustavo tudi v tem delu, kako se bomo potegovali za tisti del slovenske narodne dediščine, ki se nahaja v arhivih Srbije. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Desus, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo. Še enkrat vsem prav lep pozdrav! Predlog zakona o arhivskem gradivu, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacienta, smo v koaliciji predlagali na osnovi odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2014. Takrat so ustavni sodniki na pobudo varuhinje človekovih pravic ugotovili, da je Zakon o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih v neskladju z Ustavo. Neustavnost se je pojavila v delu, v katerem se določa, da med javno arhivsko gradivo sodi tudi gradivo izvajalcev zdravstvene dejavnosti, ki pa pogosto vsebuje občutljive osebne podatke. Zato je takrat Ustavno sodišče Državnemu zboru naložilo, naj omenjeno neustavnost odpravi v enem letu. Tako na osnovi omenjene odločbe in napotkov, ki jih je takrat dalo Ustavno sodišče, predlagamo zakon, ki določa, da je vpogled v navedeno arhivsko gradivo dovoljen le pacientu in njegovim dedičem, raziskovalci pa lahko v gradivu pogledajo le s soglasjem pacienta, dedičev oziroma z dovoljenjem arhivske komisije. Izvajalci zdravstvene dejavnosti, ki delujejo v okviru mreže zdravstvene službe, morajo gradivo pristojnemu arhivu izločiti najpozneje 150 let po njegovem nastanku, torej po nastanku zadnjega dokumenta posameznega spisa, pred tem pa ga lahko hranijo tudi pri sebi. Na sami obravnavi na delovnem telesu vsebinske razprave o predlogu zakona skoraj ni bilo, kljub temu da gre za izredno pomembno vsebino. Vsebina zdravstvene dokumentacije je namreč nekaj, kar ne bi smelo biti javno dostopno niti po smrti pacienta. Zdravstveni podatki, še posebej kadar gre za podatke o duševnem zdravju, so lahko zlorabljeni, kar lahko predstavlja velik poseg v osebnostne pravice in dostojanstvo posameznika. V naši poslanski skupini namreč ocenjujemo, da javni interes, ki niti ni najbolj jasen, ne more in ne sme prevladati nad interesom posameznika, ki vstopa v proces zdravljenja. Takšna oseba pričakuje, da bodo njegovi intimni podatki ostali zaupni in bodo uporabljeni le za namene zdravljenja. Po naši oceni je treba upoštevati tudi pravico do pietete umrlega ter morebitno materialno in socialno prizadetost družinskih članov, ki bi bili lahko zaradi razkritja podatkov o določeni bolezni, diagnozi oziroma medicinskem posegu prizadeti pri iskanju zaposlitve v odnosu do njihovih partnerjev in drugih bližnjih. Prav tako se strinjamo z mnenjem pobudnice ustavne presoje v točki, kjer meni, da bi prost dostop do zdravstvenih podatkov povzročil tudi dolgoročno škodo zaupanju med bolnikom in zdravnikom. Iz teh razlogov smo v Poslanski skupini Desus pristopili k sopodpisništvu predloga zakona, podprli pa ga bomo tudi danes. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Še enkrat hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane in spoštovani! Varuh človekovih pravic je leta 2012 podal zahtevo za oceno ustavnosti Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, saj omenjeni zakon ne ureja posebej izročitve in režima gradiv psihiatričnih ustanov, ki vsebujejo podatke o psihiatričnem zdravljenju. Gre namreč za nadvse občutljivo gradivo, ki kot tako ne more biti podvrženo enakim pogojem dostopnosti, kot sicer velja za celotno področje dokumentarnega in arhivskega gradiva. Tako je menilo tudi Ustavno sodišče in zato leta 2014 presodilo, da je dolžnost države in družbe, da posamezniku omogočita ohranjanje dostojanstva med zdravljenjem in po njem tako v času življenja kot v času po smrti. Zato je zakonodajalcu naložilo, da v roku enega leta pripravi spremembe, ki bodo upoštevane specifičnost takega gradiva, kot je zdravstvena dokumentacija. K potrebnim zakonskim spremembam je v svojih poročilih o delu za leto 2014 in za leto 2015 pozval tudi varuh. Po dobrem letu in pol, ko se je iztekel rok za uresničitev odločbe Ustavnega sodišča, imamo na mizi predlog, ki neskladje z ustavno ureditvijo odpravlja. Predlog zakona o arhivskem gradivu, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacientov, tako posebno gradivo ureja na poseben način. Ker gre za poslanski zakon, je treba prepoznati napore, ki ga je v pripravo besedila in usklajevanje le-tega s sodelavci opravil poslanski kolega Dragan Matić. Na matičnem delovnem telesu so bili sprejeti številni amandmaji, s čimer je zagotovljena tudi normativna oziroma nomotehnična skladnost besedila. Kot zahteva Ustavno sodišče, bo gradivo, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacienta, javnosti praktično nedostopno. Izjema so le registrirani izvajalci raziskovalne in razvojne dejavnosti, ki pa bodo morali pridobiti pisno soglasje pacienta, na katerega se gradivo nanaša, oziroma zakonitih dedičev, razen če je to pacient izrecno prepovedal. Kadar pa gre za zbirke podatkov, iz katerih identitete posameznega pacienta ni mogoče razbrati, in za gradivo, ki je že prevzeto v arhive, ter v primeru, če je pacient pokojni in ni zapustil pisnega soglasja in tudi izrecne prepovedi ne, niti temu ne nasprotujejo njegovi dediči, tedaj o dostopu do tega gradiva odloča arhivska komisija v skladu s postopkom, ki ga predpisuje arhivski zakon. Pri tem mora pridobiti tudi pisno soglasje komisije, pristojne za medicinskoetična vprašanja, ti pa bosta v navedenih primerih morali tehtati tudi javni interes napredka znanosti in interes posameznika. Spoštovani in spoštovane! Po mnenju Ustavnega sodišča ni bistveno, koliko let je gradivo nedostopno. Temeljno vprašanje po njegovem je, kako družba kot celota ravna z zdravstvenimi podatki in ali to ravnanje odraža dolžno skrb družbe za ohranjanje in spoštovanje človekovega dostojanstva. To lahko razumemo tudi kot opozorilo Ustavnega sodišča o doslej izkazani nedoraslosti glede ravnanja s takimi podatki. Zato je ustrezna zaščita na zakonski ravni še posebej pomembna. Voajeristični vzgibi pač ne morejo prevladovati nad interesi posameznikov. Tega pa se bomo morali kot družba, podvržena razgaljanju na spletnih in drugih omrežjih, še priučiti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo kot sopodpisniki predlog zakona o arhivskem gradivu, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacienta, seveda, podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi. Pri tem predlogu zakona gre za uresničitev odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dne 21. marca 2014. Bistveno sporočilo te odločbe je bilo, da je Zakon o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih v neskladju z Ustavo, če me javno arhivsko gradivo uvršča tudi gradivo izvajalcev zdravstvene dejavnosti, ki so po tem zakonu opredeljeni kot javnopravne osebe, ki vsebujejo osebne podatke o zdravljenju pacientov. Ustavno sodišče je Državnemu zboru naložilo, da mora ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta po objavi te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Gre torej za debelo zamudo, a vendar bolje pozno kot nikoli. V predlogu zakona se arhivsko gradivo, ki nastaja pri izvajalcih zdravstvene dejavnosti in vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacientov, opredeli kot nedostopno. Gradivo je izjemoma pod pogoji dostopno osebam, na katere se nanaša, oziroma njihovim zakonitim dedičem, ki izkažejo pravni interes pod pogojem, da pacient ni prepovedal seznanitve z njegovo osnovno zdravstveno dokumentacijo. Rok, v katerem morajo izvajalci zdravstvene dejavnosti znotraj mreže javne zdravstvene službe izročiti gradivo pristojnemu arhivu, se podaljšuje s sedanjih 30 let na 150 let, lahko pa tudi prej, če gradivo ni več v uporabi ali ocenijo, da ga ne potrebujejo več. Poslanci Nove Slovenije menimo, da se s predlogom zakona uresničuje odločba Ustavnega sodišča, zato ga bomo podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 22. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OBČINSKEM REDARSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za javno upravo dr. Nejcu Brezovarju.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Ministrstvo za javno upravo je pripravilo osnutek zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o občinskem redarstvu, tako imenovani ZORed. Gre za prvo novelo zakona od njegove uveljavitve leta 2007. Od sprejetja ZORed je preteklo že desetletje. V tem času pa so bili spremenjeni nekateri sistemski predpisi, ki vplivajo tudi na delovanje občinskih redarstev. Nekdanji zakon o policiji sta nasledila zakon o nalogah in pooblastilih policije in zakon o organiziranosti in delu v policiji, sprejet pa je bil tudi nov pravilnik o policijskih pooblastilih. ZORed je treba torej uskladiti tudi z zakonom o lokalni samoupravi, zakonom o javnih uslužbencih, zakonom o prekrških in zakonom o varstvu osebnih podatkov. Hkrati so se občinska redarstva toliko razvila, da veljavni zakon v nekaterih točkah že omejuje učinkovito izvajanje redarske službe, zato je predlagatelj pripravil novelo predpisa le v tistih členih, ki bodo omogočili učinkovitejše izvajanje predpisa. Med drugim se vrste pooblastil sicer ne spreminjajo, spreminjajo pa se pogoji za uporabo telesne sile in plinskega razpršilca. Veljavni ZORed določa pogoje, ko sme občinski redar osebo zadržati, ne vsebuje pa določb, ki bi občinskemu redarju omogočile izvedbo navedenega pooblastila v primerih, ko oseba ne upošteva njegove ustne odredbe oziroma ukaza in poskuša oditi. Poleg tega se v veljavnem ZORedu novelirajo še tista določila, za katera je bilo ocenjeno, da so delno neučinkovita ter bo sprememba določil predstavljala učinkovito organiziranje in izvajanje nalog občinskega redarstva. Če na kratko predstavim konkretne spremembe zakona. S spremembo 5. člena se ZORed usklajuje z določbami Zakona o javnih uslužbencih, ki ureja način določanja vodje medobčinskega redarstva ter z določbami Zakona o lokalni samoupravi, ki urejajo ustanavljanje skupnih občinskih uprav. V zvezi s pooblastili občinskega redarja se dopolnjuje 10. člen ZORed, ki vrste pooblastil terminološko usklajuje z Zakonom o nalogah in pooblastilih policije. Vrste pooblastil, ki jih ima občinski redar, se ne spreminjajo. Predlagane spremembe so v skladu s poenotenjem poimenovanja enakih pooblastil občinskega redarja in policista ter posledično pomenijo jasnejšo uporabo določb Zakona o nalogah in pooblastilih policije. Vsebinsko se s spremembo 12. člena ZORed spreminja način ugotavljanja identitete, prej istovetnosti. Tako lahko občinski redar izvede ugotavljanje identitete, vendar ne na enak način kot policist, ki ima pravico vpogleda v podatke iz ustreznih evidenc in drugih zbirk podatkov. Spremenjena sta tudi 13. člen, ki ureja zadržanje oseb, in 14. člen, ki določa uporabo prisilnih sredstev. Občinski redar bo smel uporabiti telesno silo in plinski razpršilec v primerih, ko oseba ne bo upoštevala njegove ustne odredbe oziroma ukaza in bo poskušala oditi. Pri uporabi prisilnih sredstev je občinski redar ves čas zavezan k spoštovanju načela sorazmernosti, zato bo vedno uporabil najmilejše prisilno sredstvo, ki je primerno konkretni situaciji. Prenovljeni so 16. 17. in 18. člen, ki urejajo nadzor nad uporabo pooblastil občinskega redarja. Posebej 17. člen je bil v nekaterih delih nejasen; novela ZORed sistematično in na bolj pregleden načni kot doslej določa tri oblike nadzora. Prvič, obvezno poročanje občinskih redarjev v primeru iz 16. člena in nadzor vodje občinskega redarstva v primerih iz prvega odstavka 17. člena. Drugič, komisija v primerih iz drugega odstavka 17. člena. Tretjič, odločanje o pritožbah, ki jih obravnava župan kot predstojnik uprave in s tem tudi občinskega redarstva zaradi morebitne kršitve pravic in svoboščin iz veljavnega 19. člena ZORed. 20. člen, ki ureja pogoje za opravljanje nalog pooblaščenih oseb občinskega redarstva: pooblaščena uradna oseba občinskega redarstva mora za vodenje postopkov o prekršku in odločanje izpolnjevati pogoje, skladne z Zakonom o prekrških. 28.a člen, ki določa vodenje evidence o uporabi prisilnih sredstev, pomeni uskladitev ZORed z Zakonom o varstvu osebnih podatkov. Natančno je določeno, kateri podatki se vodijo v evidenci in koliko časa. Po presoji finančnih posledic na državni proračun in občinske proračune pa ugotavljamo, da sprejetje Zakona o spremembah in dopolnitvah ZORed nima finančnih posledic. Hvala lepa.
Prehajamo na prestavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Kar se tiče tega zakona, moram reči, da smo tudi znotraj poslanske skupine kar z nekaj različnimi pogledi, pa vendarle mi zakonu ne bomo nasprotovali, to lahko povem v osnovi. Kar se tiče ostalega, je treba pa tako reči. V medijih smo slišali kar veliko na temo strašne policijske države zaradi tega zakona. Tukaj pred hišo hodijo tisti,, prinašajo peticije in tako dalje in tako dalje. Sam sem se s to tematiko začel ukvarjati že leta 1998. Takrat smo pripravljali prve predpise s tega področja in je treba nekaj reči. Največje nasprotovanje je bilo znotraj uniformirane policije. Takrat je uniformirana policija v tem videla konkurenco, videla je v tem ne vem kaj vse in so prevladovala stališča, po katerih bi občinski redarji lahko kakšne nageljčke delili ali pa turistom malo mahali ali kaj takšnega. To bi bilo vse, kar bi lahko delali. Svetovni trendi ali pa moderni trendi v Evropi pa so veliko drugačni, kot so v Sloveniji. V Sloveniji imamo še vedno neke strahotne zadržke, da policijska pooblastila lahko izvajajo samo in izključno policisti. To seveda je nek ostanek starega sistema in čisto nič drugega. Situacija v svetu gre precej drugače kot pri nas, kot sem rekel. Policijska pooblastila lahko izvajajo tisti, ki imajo ustrezna znanja in zakonsko predpisane pogoje. In to je to. Pred dobrimi 20 leti je tovrstnih institucij bilo v Združenih državah Amerike 64, ki izvajajo policijska pooblastila. Če greste danes v Trst, jaz sem tam bil že kot direktor Policijske uprave v Kopru, ne vem, leta 1992 in se sam takrat nisem znašel in sem vprašal te ljudi, koga pa moram jaz poklicati, ko imam recimo tukaj pri vas v Trstu prometno nezgodo. So pa rekli, da je vseeno koga, lahko karabinjerje, lahko mestno policijo, lahko državno policijo, je vseeno koga. Pa še financarje. Vsi ti rešijo karambol. Glejte, moderni trendi gredo v smeri, da državne policije, kar naša slovenska policija je, opravljajo najzahtevnejše naloge, ki jih lokalne policije ne morejo opravljati. Ali se razumemo? To pomeni, da bi ta država morala enkrat, tudi ministrstvo, narediti še kakšen korak naprej, pa streti tiste odpore v uniformirani policiji, ki jih imate, in zelo jasno reči, da imamo v Sloveniji mestne policije. Ja, zakaj pa ne? Res je, da bo to težko pri meni v Šmarju ali Šentjurju ali pa v teh manjših krajih, kjer so zdaj predpisanega te povezave, medobčinska redarstva, ampak v Ljubljani, Mariboru, Celju, Kopru, Kranju ne vem kje še vse, pa verjetno imamo lahko čisto spodobne zahodnoevropsko primerljive lokalne policije. In kar se mene tiče, moram zelo jasno povedati, da bi najverjetneje morali iti v širjenje pooblastil. To je prva varianta. Tudi širjenje nalog. In manjšanje te iste količine nalog za državno policijo, seveda ob pogoju spoštovanja vseh standardov, tako izobrazbenih, postopkovnih, prekrškovnih in še katerih, ki pa morajo biti zagotovljeni. Seveda ne more biti lokalni policist oziroma redar, zdaj po naše, vsakdo, ki bo mimo prišel, ki ga bomo poslali za dva meseca v Tacen ali kaj jaz vem kam. Ampak vzporedno s širjenjem pooblastil in nalog moramo verjetno tudi od njih več zahtevati. Standarde za zasedbo teh delovnih mest je treba dvigniti in jih približevati policiji. To je edina logika, in tu je lahko edina smer, ampak že nekako pred 20 leti ali nekaj manj kot 20 leti so bili takšni odpori, jaz verjamem, da so tudi danes takšni odpori, ampak smer pa je zagotovo takšna. Kar se tiče samega zakona, jaz moram reči, da kar nekaj vprašanj bom imel v nadaljevanju, zlasti recimo pritožbe. Reševanje pritožb se mi zdi, da bi kazalo spraviti na nivo, kakršen je v policiji. Zdaj imamo v zakonu še vedno nek sistem, tudi predlagani sistem je takšen, po katerem vrana vrani ne izkljuje oči. Sami namreč znotraj redarstva in občine ali med občinami odločajo o pritožbah državljanov in tako naprej. Tu se mi zdi, da bi kazalo narediti čisto enostavno zgodbo, pripopati zadevo k policiji in konec. V policiji pa tovrstne pritožbe državljanov nad delom policije rešujejo od policije neodvisni strokovnjaki. In nihče iz policije ni prisoten pri reševanju pritožbe zoper policista. To je nek standard, ki je dosežen v zadnjih desetih letih v Sloveniji in se mi zdi, da bi morali iti tudi pri občinskih redarjih približno v tej smeri. Kar se nas tiče, zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Danes obravnavamo predlog zakona, ki je v javnosti dvignil kar nekaj prahu. Tudi tokrat se je pojavil strah, da se občinsko redarstvo vse bolj bliža ustroju in načinu dela mestne policije, kot jo poznajo v nekaterih državah. Na tej točki moram poudariti, da se s predlogom zakona novelirajo samo tista bistvena določila, za katere je bilo ocenjeno, da so delno neučinkovita in bo sprememba določil predstavljala bolj učinkovito organiziranje in izvajanje nalog občinskega redarstva. Dejstvo je, da so se v več kot devetih letih, od kar je bil zakon sprejet, bistveno spremenili predpisi, ki vplivajo na izvajanje Zakona o občinskem redarstvu. Danes smo v situaciji, ko se na eni strani povečuje obseg dela redarjev, na drugi strani pa se jim povečujejo pooblastila. A tukaj ponovno poudarjam, dodatna pooblastila so bila redarjem že dana v preteklosti, in sicer z Zakonom o cestnem prometu ter Zakonom o cestah, medtem ko se Zakon o občinskem redarstvu ni spremenil že od leta 2006. Prav zaradi navedenega je treba odpraviti vrzeli in sistemske napake predvsem glede uporabe pooblastil, tako da bodo redarji lahko izvajali naloge, za katere, kot sem povedal, že imajo pooblastila. Da je Slovenija v vrhu varnih držav, je zaslužno tudi občinsko redarstvo. V današnjih časih ima namreč večina občin ustanovljeno občinsko redarsko službo, ki skrbi za nadzor nad izvajanjem občinskih odlokov in nad določbami nekaterih zakonov. V Poslanski skupini Desus bi si želeli, da se na redarje gleda kot na osebe, ki so predvsem pripravljene pomagati, dajati informacije, ko jih potrebujemo, in ne zgolj izrekati globe. V praksi se je sicer že pokazalo, da so lokalne skupnosti in tudi občani večjo vlogo občin pri varnosti v cestnem prometu ter pri zagotavljanju reda in miru ugodno sprejeli. Seveda pa je razumljivo, da se ob obravnavi takih in podobnih zakonov vedno pojavi bojazen prekoračitve oziroma rabe prisilnih sredstev. A statistika kaže, da so te številke zanemarljive, medtem ko je bilo fizičnih napadov na redarje mnogo več. V Poslanski skupini Desus pričakujemo, da bodo redarji pridobili predvsem dovolj znanja ter bodo svoje naloge opravljali zmerno, strokovno, predvsem pa zakonito. Pričakujemo tudi, da bo z zakonom vzpostavljen predvsem učinkovit nadzor nad uporabo prisilnih sredstev. Na podlagi povedanega bomo Predlog zakona o občinskem redarstvu v Poslanski skupini Desus podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Po intenzivnem razpravnem dnevu je pred nami še novela Zakona o občinskem redarstvu, ki je v javnosti tudi že sprožila veliko kritik glede dajanja nekaterih pooblastil tudi občinskim redarjem. Prihajajo pa tudi pozivi, da se zakon zavrne. Bi pa v uvodu vseeno rada opozorila, da se ta zakon ni spreminjal celih 10 let. Gre za prvo novelo in je zagotovo treba narediti revizijo izvajanja zakona ter ugotovljene anomalije tudi odpraviti. Prav tako je treba zakonsko materijo uskladiti z zakoni, ki so se v desetih letih se večkrat spremenili. Nekateri zakoni pa niti niso več v veljavi, tako na primer Zakon o policiji, ki sta ga nasledila Zakon o nalogah in pooblastilih policije in Zakon o organiziranosti in delu v policiji. Uskladiti je treba zakon tudi z Zakonom o javnih uslužbencih, Zakonom o prekrških in Zakonom o varstvu osebnih podatkov. Predlagatelj pa tudi ocenjuje, da gre za manj zahtevne spremembe zakona, da je veljavni zakon v določenih delih zastarel, zato so novi členi del usklajevanja z novimi predpisi. Novosti v tem zakonu so glede ustanavljanja komisij za nadzor nad uporabo prisilnih sredstev, glede obvezne evidence uporabe prisilnih sredstev in določbe glede statusa vodij občinskih redarstev. To so zagotovo razlogi, da se v zakon poseže in se zakon posodobi. Pa vendar bi si najprej radi osvežili, kaj sploh občinsko redarstvo je. V skladu z občinskim programom varnosti skrbi za javno varnost in javni red na območju občine. Občinsko redarstvo je pristojno nadzorovati varen in neoviran cestni promet v naseljih, varovati ceste in okolje v naseljih in na občinskih cestah zunaj naselij, skrbeti za varnost na občinskih javnih poteh, rekreacijskih in drugih javnih površinah, varovati javno premoženje, naravno in kulturno dediščino, vzdrževati javni red in mir. Pri tem delu in nalogah pa ima seveda tudi pooblastila. Ta so: opozorilo, ustna odredba, ugotavljanje istovetnosti, varnostni pregled osebe, zaseg predmetov, zadržanje storilca prekrška in kaznivega dejanja, uporaba fizične sile, sredstev za oklepanje in vezanje in plinskega razpršilca. Kaj si občani mislijo o njihovem delu in o njihovih pristojnostih? So le inkasanti pri ugotavljanju nepravilnega parkiranja? So, a nimajo ustreznih pooblastil oziroma nimajo pristojnosti izven naselja, pa glede državne ceste, privatnih zemljišč in še kaj bi se našlo. Vprašanja so povezana tudi v zvezi z dodatnimi pooblastili, in to na način, da dajemo pištole, medtem ko izven naselja nimajo pristojnosti napisati kazni za parkiranje. In prav zaradi navedenega mnogi menijo, da jih tudi ne potrebujemo. To so vprašanja, na katera je treba odgovoriti in skušati prepričati občane, da ni tako. Pa ne le občane, ampak tudi nas poslanke in poslance. Zakon po eni strani lahko ocenjujemo, da je primeren za nadaljnjo obravnavo, vendar menimo, da ga bo treba z ustreznimi amandmaji še dodatno dodelati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Občinski redarji uradno niso občinski policisti. Izvorno tudi ni bilo mišljeno, da bi bili. Vsaj uradno izraženo ne. Zakaj torej Vlada z zakonom, katerega cilj naj bi bili manjši uskladitveni popravki zakona z nekaterimi drugimi zakoni, posega v sam koncept občinskega redarstva? Zakaj hoče Vlada pod izgovorom manjših sprememb spremeniti občinske redarje v občinske policiste? Odgovor se nam ponuja sam po sebi, pogledati je treba zakone, ki jih je ob zakonu o občinskem redarstvu predlagala Vlada v zadnjem času. Zakon o nalogah in pooblastilih policije, Zakon o nadzoru državne meje in novela Zakona o tujcih, ki sicer še ni vložen, a si ministrica za notranje zadeve na vse pretege trudi, da bi bil kar se da hitro v proceduri in potrjen. Kaj je navedenemu skupno? Povečanje represije in nadzora nad državljani. V Združeni levici temu odločno nasprotujemo. Nočemo, da Slovenija postane policijska država. Naravnost tragično je, da povečanje represije, ki je na nekaterih mestih celo ustavno sporna, predlaga Vlada, predlaga stranka SMC, ki je pred volitvami obljubljala pravno državo in varstvo človekovih pravic. Namesto krepitve pravne države in ustvarjanja pravičnejše družbe dobivamo krepitev represivnih aparatov države, če uporabim nekaterim dobro znanega Altizerja. Kaj konkretno to pomeni na primeru občinskih redarjev? Po trenutno veljavni ureditvi lahko redar uporabi fizično silo in plinski razpršilec v primeru samoobrambe, zgolj v primeru samoobrambe. Po novem pa bo lahko telesno silo uporabil kar pri izvrševanju svojih nalog, na primer če bo hotel zadržati osebo in bo ocenil, da je fizična sila edina, s katero mu bo to uspelo. Z drugimi besedami, občinski redarji bodo lahko svoja pooblastila izvajali tudi s pomočjo fizične sile. In če bodo ocenili – tudi s plinskim razpršilcem. Razpršilec bo lahko redar po novem uporabil, če bodo izpolnjeni pogoji za uporabo telesne sile, uporaba pa bo prepuščena njegovi prosti presoji, ali lahko isto doseže z milejšimi sredstvi ali ne. Takšne spremembe so nedopustne. Redarje v bistvu spreminjamo v lokalne policiste, ne da bi za njihovo izvajanje imeli potrebno izobrazbo in usposabljanje. Tudi ustreznega nadzora nad njihovim delom zakon ne predvideva. Način nadzora nad morebitnimi zlorabami, ugotavljanje odgovornosti za prekoračitev pooblastil ter varovalni mehanizmi pred tovrstnimi zlorabami so popolnoma neprimerljivi s policijskimi. Takšen zakon je recept, da se občinsko redarstvo spremeni v neke vrste nezadostno nadzirano lokalno šerifovstvo. Če bi si res želeli redarsko službo spremeniti v lokalno policijo, bi to morali narediti tako, da se organizira enako kot policija, z enakimi zahtevami kot za policistke in policiste ter z enakim načinom nadzora nad zlorabami z istovrstnim ali zelo sorodnim izobraževanjem in usposabljanjem. Pred tem bi pa morali opraviti neke temeljite premisleke in raziskave ter se vprašati, ali to dejansko v Sloveniji potrebujemo. Ne pa, da Vlada predlaga zakon, ki je v bistvu unikum v evropskem merilu. Vsakemu, ki je prebral primerjalni pregled ureditev, ki jih je pripravila Vlada sama, je več kot jasno, da se zakon zgleduje predvsem po državah, kjer imajo lokalno policijo, na primer Francija in Italija na primer. Kar dela vlada, je, da nekatere represivne elemente teh ureditev nesistemsko prenaša v našo ureditev, in to poimenuje kot manjši popravki. To, kar predlaga ministrstvo, je škodljivo. Gre za poseg v človekove pravice z uporabo represivnih sredstev in v bistvu predlog s tako mizerno obrazložitvijo je neresen in ne sme biti sprejet. V Združeni levici se zavedamo, da si represivni organi, pa naj gre za redarja ali policiste, pogosto ali pa vsaj včasih želijo več pooblastil. Pristojno ministrstvo, Vlada in Državni zbor pa smo tisti, ki določajo pristojnosti teh organov na podlagi presoje, katere pristojnosti posamezni organi potrebujejo. Tukaj ne ministrstvo in ne vlada nista opravila svoje naloge, zato mora ne takšni spremembi izreči Državni zbor in zato bomo v Združeni levici prispevali svoje glasove k temu odločnemu ne. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Matej Tonin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Drage poslanke in poslanci, dober večer! Odločimo se, ali želimo imeti lokalno policijo ali občinsko redarstvo. Zakon, ki je danes pred nami pa posameznike, ki bodo občinski redarji, dela kot neke vrste osebe, ki niso ne tič ne miš. Torej osebe, ki naj bi imele pooblastila, ki so zelo blizu policijskim pooblastilom, vendar takšnega statusa nimajo. In takšne razmere lahko pripeljejo do zelo nenavadnih okoliščin. Če opišem zgolj eno zelo plastično zadevo. Po zakonu redarji lahko ljudem dajejo ustne odredbe oziroma ukaze. Na drugi strani pa tem redarjem niti ne damo modrih luči, ampak se bodo še naprej vozili z oranžnimi lučmi. Nekdo se je pohecal in je rekel, da to gre bolj kot ne za delo na cesti ne pa za neko resno redarsko službo. V Novi Sloveniji smo torej na stališču, da preden se je šlo v takšno spremembo zakona, bi se bilo treba jasno odločiti, ali občine potrebujejo lokalno policijo. Če to potrebujejo, potem vso zadevo peljimo v to smer, kar pomeni da bi morali imeti tudi lokalni policisti tisto usposabljanje, kot ga imajo danes slovenski policisti, isti sistem izobraževanja, ista pooblastila in tudi iste odgovornosti. Sistem, kjer pa uvajamo redarstvo in hkrati zadeve v zakonu pišejo na način, da se jih lahko razume zelo dvosmerno oziroma se jih različno tolmači pa bodo lahko v prihodnosti povzročile precejšnje težave. S predlogom današnje novele zakona o občinskem redarstvu Vlada tako pušča priprta vrata za zlorabe pooblastil, ki se s temi spremembami občutno povečujejo. Še enkrat pravim, tudi če bi se Slovenija in parlament odločil, da bi sprejel zakon, ki bi omogočal lokalno policijo, zaradi tega ne bi bili nič posebni, ker lokalne policije imajo tudi druge evropske države. Tako pa še vedno vztrajamo z neko posebnostjo. V Novi Sloveniji smo zato prepričani, da bo med pooblastili in nalogami občinskih redarjev in policistov ostala le tanka ločnica, ki bo zdaj mnogo lažje prekoračena. Res je, kot pravi minister za javno upravo, da Slovenija s tem ne postaja policijska država, saj imajo policisti še vedno bistveno večja pooblastila, pa vendar po veljavnem zakonu je občinski redar fizično silo in plinski razpršilec lahko uporabil le, če je s tem odbil neposreden napad nanj. Le v primeru samoobrambe torej. Po vladnem predlogu bo to lahko storil že, če oseba ne bo upoštevala njegove ustne odredbe oziroma ukaza in bo poskušala oditi. Kako bo torej redar ocenil trenutno situacijo, iz katere bo razbral, da oseba namerava oditi, in kako hitro se bo lahko odločil, da bo spoštoval načelo sorazmernosti in uporabil najmilejše prisilno sredstvo, k čemur ga zakon zavezuje? V teoriji in na papirju so sicer naloge in zahteve s strani redarjev zelo lepo napisane, ampak v praksi bo pa te določbe izjemno težko izvajati in bo od redarjev terjalo neprestano hipno odločanje, kar bo lahko privedlo tudi od številnih napak. Tudi pri ugotavljanju istovetnosti, po novem identitete, redar osebo lahko na primeren način ustavi. V Sloveniji smo navadno navajeni, da te ustavljajo z modrimi lučmi. Če bi se za menoj pripeljal redar z oranžnimi lučmi in te luči tudi prižgal, bi jaz razumel, da je neke vrste nevarnost na cesti, ne pa, da me ta redar želi ustaviti. Zato se lahko zgodi, da oseba sprva tega zaustavljanja niti ne bo razumela, niti ne bo to storila. In če bereš zakon dobesedno, bo občinski redar zoper to osebo, ki ne bo upoštevala njegovih navodil, uporabil telesno silo, česar mu veljavni zakon danes ne dovoljuje. Še enkrat, želim biti zelo plastičen. Če bi imeli lokalno policijo, bi to pomenilo, da bi se lokalni policist pripeljal za teboj, prižgal modre luči, te ustavil, identificiral in izpeljal vse mogoče postopke. V primeru občinskega redarstva bo pa – kaj? Se redar pripeljal za teboj z oranžnimi lučmi. In vsaj jaz osebno si ne znam predstavljati, kaj sedaj to pomeni. V Novi Sloveniji smo prepričani, da predlog novele zakona ne vsebuje dovolj varovalk, ki bi popolnoma preprečevale prekoračitve pooblastil, tudi obveznost poročanja redarja, da je uporabil telesno silo ali zadržal osebo, prav tako ne posebna neodvisna komisija, ki bo imenovana v primeru povzročene telesne poškodbe ali smrti. Glede na to, da veljavni zakon med pooblastili redarjev določa tudi zadržanje storilca prekrška in kaznivega dejanja, česar pa ne more storiti, če le-ta odide z mesta storitve prekrška ali kaznivega dejanja, je vprašanje, ali bo načelo sorazmernosti spoštovano, če bo za ta namen uporabil tudi telesno silo. Ker zadržanje lahko traja do prihoda policistov ali uradne osebe drugega prekrškovnega organa največ eno uro, se v tem času lahko zgodi, da občinski redar za dosego cilja ne bo uporabil najmilejšega sredstva. Dejstvo je, da so prisilna sredstva v prvi vrsti namenjena izvrševanju pooblastil policistov in ne občinskih redarjev. Tudi ta konkretni primer kaže, da očitno Vlada meša hruške in jabolka, in da se na takšen način svojevrstnih oziroma tovrstnih zadev ne bi smela lotiti. Ker se z današnjim predlogom vrsta pooblastil redarjev ne spreminja, spreminjajo pa se pogoji za uporabo telesne sile, sredstvo za oklepanje in vezanje ter plinskega razpršilca, torej vseh prisilnih sredstev, smo Krščanski demokrati še toliko bolj prepričani, da omenjene spremembe ne bodo prinesle želenih učinkov. In še enkrat se vračam na začetek. Treba se je odločiti, če razmere v državi to zahtevajo, če razmere v občinah to zahtevajo. Potem bodimo neposredni, pošteni in odkriti in povejmo, da je treba ustanoviti lokalno policijo. Marsikdo se bo zgražal, marsikdo bo nezadovoljen, številni se bodo pritoževali, da bodo lokalni šerifi, kot se popularno imenuje župane, dobili svojo policijo oziroma svoj represivni organ, ampak če bodo te njihove pristojnosti urejene na način, kot ima pristojnosti danes urejena policija, potem bodo tudi možnosti zlorab mnogo manjše in tudi možnosti vplivanja županov zelo omejene. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da seveda v državi in tudi v občinah zaradi poslabšanja varnostnih razmer obstajajo razlogi za povečanje pristojnosti, vendar ne na način, kot je predlagala Vlada, zato ta zakon ne more računati na našo podporo.
Hvala lepa. Gospod Jani Möderndorferja bo prestavil stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Lep pozdrav tretjič! Zakon o občinskem redarstvu je v bistvu že takrat, ko se je prvič pojavil, to je v obdobju 2006–2007, v resnici prvič dejansko enotno uredil vprašanje, ki je prej bilo urejeno s področnimi zakoni, kjer so bila določena pooblastila prenesena, in pa z občinskimi odloki, ki so urejali redarsko službo. Kaj pravzaprav to pove? Da v resnici redarji niso od leta 2006 in leta 2008, ampak se lahko vrnemo kakšnih 150 let nazaj, ko smo pravzaprav v velikih mestih že imeli redarje, stražnike in podobno, ki so imeli samo eno osnovno funkcijo, to pa je, da so vzpostavljali neke vrste javni red in mir. Z razvojem, s spremembo režima, vmes je bila tudi vojna, so te redarske službe, če lahko danes rečeno temu tako delovno, spreminjale svojo formo, vsebino in na nek način tudi svoje delovanje. Nesporno dejstvo je in redko kdaj ne boste to slišali slišati za to govornico, definitivno je v letih 2006 in 2007 v času vlade Janeza Janše takratni minister za notranje zadeve s predlogom zakona dejansko zelo kvalitetno poenotil po celotni državi to vprašanje glede delovanja redarske službe. Danes slišim celo, gospod Gorenak je zraven sodeloval, kar je zelo fino in super in temu primerno današnja zakonodaja oziroma predlogi za spremembe na nek način urejajo vprašanja, ki so bila v resnici pomanjkljiva. Pomanjkljiva do te mere, da so imeli neka pooblastila, niso imeli pa podlage za to, da bi jih res lahko korenito oziroma tako, kot jim pravzaprav nalaga zakon, tudi izvedli. V poslanski skupini bomo podprli predlog s temi spremembami, ki so nujne in potrebne in s tem verjamem, da bomo naredili še hitrejši korak k neki končni verziji, kaj bodo pravzaprav lokalne skupnosti imele. Bom pa sodeloval v razpravi in povedal tudi svoje stališče do tega vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravita naj se dr. Franc Trček in mag. Matej Tonin.
Hvala za besedo. Kot je rekel tudi Jani, je treba jasno in glasno povedati, da se ta zakonodaja že dolga leta ni spreminjala. Tukaj gre zagotovo ena velika pohvala vladi Janeza Janše in ministru, ki je delal to zakonodajo, govorim o občinskem redarju, da ne bo pomote. Ko govorimo o tem povečanju policijskih represivnih metod in vsega tega, tukaj obstaja že ena takšna velika fama, da bomo postali kaj hitro policijska država. Jaz mislim, da temu ni tako in da imamo kar velike vzvode, da se od tega obranimo. Podobne dileme, kot sem jaz seznanjen, so bile tudi že takrat. Tudi takrat je bila neka razprava o tem, ampak kot povsod in kot vedno se to spet pri nas ponavlja. Gre spet za eno takšno, bom rekel, skrb in strah, ampak še vedno po mojem mnenju za neko pretiravanje. Očitno imamo mi v Sloveniji vcepljen en tak negativni gen, gen nekega nezaupanja, gre pa verjetno tudi za neko nezrelost in nezaupanje v same organe pregona, to pa verjetno še iz preteklih časov. Da bomo zlorabe izključili s tem zakonom oziroma jih zmanjšali, zagotovo jih ne bomo. To smo si lahko vsi edini. Mislim pa, da gre za nekaj drugega. Danes so se okoliščine bistveno spremenile. Če si hočemo ali nočemo priznati, iz takšnih ali drugačnih razlogov smo vsi državljani izredno nestrpni do vsega in vsakogar. In ena od žrtev so tudi občinski redarji, ker, saj veste, kazen za parkiranje, lisice – takoj se dvigne pritisk in gre lahko tudi v neke ekstreme. S tem delom se poskuša dati občinskim redarjem neko orodje, ki bo strogo nadzorovano, poleg tega je pa še ena varovalka, da bo vse to nadzorovala tudi inšpekcija, se pravi s strani Ministrstva za notranje zadeve. Sami pa veste, da je najboljša in največja kontrola kontrola občanov, ki bodo za vsako zadevo, ki ne bo pravilna in ki ne bo po pravilih, zagotovo v medijih sprožili vrsto svojih pomislekov. Se strinjam s predhodniki, ki govorijo o tem, da glede usposabljanja, izobraževanja velja debatirati. Uporaba prisilnih sredstev je lahko sporna, če niso primerno izobraženi oziroma usposobljeni. Ampak če imam jaz pravilne podatke, imam napisano, da je strokovno usposabljanje občinskih redarjev, izpolnjevanje in preizkus znanja za redarje se opravlja na Policijski akademiji GPU v Tacnu. Tako da je tudi to. Je pa še vedno stvar debate, in mogoče kot eno takšno zanimivost, vsaj to, kar sem razbral iz poročil MNZ, kar je bilo opravljeno leta 2013, ko je bilo anketiranih 136 občin, in odstotek oziroma koliko naj bi bilo uporabljenih prisilnih sredstev s strani občinskih redarjev, je bilo manj kot 13 %. Tako da strah velja, ne moremo se temu izogniti, ampak mislim, da moramo imeti vseeno neko zaupanje tudi v občinske redarje, da bodo tudi sami za to odgovorni in tudi kaznovani in v končni fazi preganjani, če bodo zlorabili tisto, kar jim po predpisih zdaj poskušamo omogočiti. In ne pozabimo na to, da si vsi tukaj zbrani in vsi državljani in državljanke lahko kupimo plinski razpršilec in ga uporabljamo in nimamo za to, ne boste verjeli, nobenih predpisov. Če začnemo komplicirati vse te zadeve in gledati v nekem orwelovskem trendu, potem verjetno ne bomo prišli daleč. Jaz mislim, da je treba dati neko zaupanje, jasno ga kontrolirati in potem ustrezno ukrepati. Mislim, da določene zadeve gredo v tej smeri, in velja podpreti to zadevo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravita naj se mag. Matej Tonin in gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo, predsedujoči, upam, da bolj proti koncu mojih današnjih ubesedovanj. Zdaj poslušam to zadevo, seveda jaz prihajam iz malo drugačnih strok kot gospod Gorenak. Tudi v sestavi policije nisem delal kot kolega Ferluga, za katerega verjamem, da nad mano ne bi uporabljal razpršilca, razen če to ne bi bilo res nujno potrebno. Prihajam pa iz nekih drugih strok in zdaj se tu pogovarjamo, zakaj nam gredo ti redarji pogosto na jetra. Vsi ste omenjali neko parkiranje, pa avtomobili, pa gor, pa dol [[…]]Mi imamo v bistvu problem, moja ljuba tema z javnim potniškim prometom. Mi imamo problem z deavtomobilizacijo. Mi imamo problem s tem, da bi bilo dobro, da Slovenčki končno nehamo biti že tako nori na avtomobile. Če gledam to makroekonomsko, koliko penezov damo mi v avto, če bi imeli pol slabše avte, pa boljšo prometno policijo, pa tudi lokalno, če hočete, pa bi to dalo naše znanje, bi uredili nek krovni zakon o investicijah, bi bili potem bliže, kot vsi tulite, mali Švici. Jaz mala Švica nočem biti zaradi krvavega denarja. Zdaj neka zgodba, gospod Gorenak, to je njegovo strokovno področje, karkoli si že kdo osebno misli o njem, je navedel dober primer Združenih držav Amerike. Oni imajo več kot 20 takšnih agencij, sočasno imajo pa največ zapornikov v privatiziranih zaporih. Pa jim vsake toliko časa v kakšnem mestu izbruhne upor in tako naprej. Dobro, mi na srečo zaenkrat še ne živimo v tako agresivni družbi. Jani je povedal, izhajajoč iz svojih izkušenj v izvršilni oblasti, da ta zgodba ni od včeraj, da je bilo redarstvo, da se je leta 2007 to nekako uredilo in ta zakon, ta del je treba urediti zaradi zakona o javnih uslužbencih, zakona o prekrških. Danes me veseli, odkrito povedano, čeprav bom kregan, da se v številnih zadevah ujemamo z Novo Slovenijo, čeprav smo tako ideološko nekje narazen. Upam, da ne bo zdaj Tonin rekel, da je za privatizacijo zaporov, ampak neko kvalitetno infrastrukturo si pa vsi v bistvu želimo. In se vidi, da sva se kot laika za to področje eden in drugi pogovarjala z redarji. Redarji ne delajo zgolj tega, da nam lepijo neke listke, ker v bistvu je to nesposobnost ministrstva za okolje in prostor, nesposobnost ministrstva za infrastrukturo in tudi za javno upravo, da so oni na takšen način v bistvu stigmatizirani. In skozi neke take polovične rešitve, kar se vidi iz predloga zakona, tako nekako na pol hočemo vnašati neko lokalno policijo, čeprav bi jo verjetno bolj pravilno bilo treba imenovati mestno in na eni strani mestno v mestni občini in na drugi strani medobčinsko. Dobimo neko šlamastiko, se mi zdi, ki ne bo povečala varnosti. Mi smo imeli neke tragične zgodbe v sestavi uniformirane policije v zadnjih letih in malo se bojim, da v neki agresivni družbi bodo pa redarji zdaj komu postali tarča. Včasih nekako že so. Če nekdo znori zaradi lisic na, ne vem, tudi kakšnega poslanca smo imeli v nekih predhodnih sklicih, ki se je hotel pretepati v garaži. Toliko spomina imam. Potem bi jaz varoval življenje tega redarja, pa se naj raje umakne. Angleški Metropolitan Police so dali GoPro, kar gospod Gorenak ve, in ko so na terenu in na določenih rizičnih območjih, se je zmanjšalo neko število »prsenja« lokalnih frajerjev pred Metropolitan Police. Pa bi bil prej za to kot za razpršilec. Ampak dobro, potem bi mi gospa Vraničar rekla, da je razpršilec cenejši kot GoPro kamera, pa še spominska kartica, pa to. Ne govorim na pamet, ampak na osnovi nekih analiz, ki sem jih bral. Če pa hočemo se iti nek avstrijski primer teh lokalnih redarjev, če jih tako imenujemo, ki v bistvu nekako ne podvajajo policije, ampak, ne vem, vas bodo kot mulca najprej vljudno nazijali, če se boste v kakšni gramoznici kopali, potem pa staršem kakšno kazen dali. Ali če boste prevelik hrup zganjali. Spet ne govorim na pamet, živim blizu Avstrije. In tu se bo nekako treba odločiti. Se pa bojim, da mi nekako ne razmišljamo, Marko je omenjal neko agresijo. Od kod pride ta agresija? Agresija pride od nasilja sistema. Mi moramo razmišljati, kako bomo sistem preoblikovali tako, da bodo navsezadnje ljudje manj agresivni. In to so neke ključne zadeve. Zakaj je parkiranje problem? Zato ker bi lahko malo več peš hodili, pa javni promet uporabljali. Zakaj so ljudje agresivni? Zaradi neke hektike, ker se ne počutijo več varne. Veste, podprogram za varnost je v tako imenovanih malih vretenčarskih možganih. Tu so neke zadeve, s katerimi se je potrebno ukvarjati. Ta rešitev nekako ima v duhu gospe ministrice in ekipe, ki je prišla na okus, na nekaj ministrstev, ki ima trenutno kar dosti težav samo s seboj, pa sedaj neki zadnji dogodki iz historiata Sove pred kakšnim desetletjem, pa jih bo še več, potem pa nekako v tem duhu porinejo še to redarstvo v nek tak ponesrečen mišmaš zakonsko rešitev, za katero se bojim, da bo nevarna in za redarje in za nas, da nekako vseeno gre v tej smeri možne večje represivnosti, kar si seveda niti osebno niti v Združeni levici in tudi kot večina trezno razmišljujočih državljank in državljanov ne želimo. Je pa res, da se potem kot vsaka tema pri nas to nekako medijsko nabije in razhajka. Verjetno bi se bilo smotrno spraševati tudi o izobraževanju uniformirane policije: ali neka taka bolj tečajska oblika ali kaj drugega, bolje resnega, bolj temeljitega. In tu potem nekako bi bila na mestu neka resna debata, ko bi eni verjetno zagovarjali bolj represivno lokalno policijo, drugi manj, eni bi izhajali iz podobe bobijev, drugi bi izhajali iz ameriške zgodbe, kjer ti je jasno, da moraš roke dati na volan, biti pri miru in včasih tudi če si ateist zmoliti kakšen očenaš, da te ne počijo. Niso to smešne teme, saj malo gledate te zadeve. Ampak dejansko se mi zdi, desetletja nazaj sem po podeželju Kanade potoval in tam ste imeli neke vrste kot prometni znak Wach out rural crime, pa se tako malo pelješ, potem sem pa lokalce vprašal, pa so rekli, da tam je 20-letnik nekoga zaštihal. Ali mi res hočemo sebe senzibilizirati, da smo bolj nevarna družba, kot dejansko smo? Ali hočemo res redarje tiščati v neko tako čudno nerazjasnjeno vlogo? Ali hočemo res malo po ovinkih iti v neko bolj represivno družbo? Če poslušamo utrip družbe, večini družbe ni do tega. In tudi mi politiki moramo biti tudi odgovorni, da ta populizem ne dvigujemo. Saj je lahko razhajkati ljudi. To sem navsezadnje tudi Fideszu na Madžarskem govoril. In to je v bistvu naša odgovornost. Ta zakon je, kot so tudi povedali kolegi iz Nove Slovenije, nerodno pripravljen. Ne vnaša neke sistemske rešitve. Omogoča neko nerazjasnjenost, če hočete neko ne dovolj kontrolirano represivnost. Tudi gospod Gorenak je povedal, da za razliko od policije ni takšnega sistema, ki bi ugotavljal neke možne kršitve. Za ta predlog lahko Vladi rečemo: sedi, cvek, javna razprava, ponovi vajo, ne pa da bomo to zgodbo na takšen način, kot je, nekako gnali naprej, ker se to v bistvu mora narediti. Zdaj sem se spomnil, mene vsi iz Maribora sprašujejo, zakaj pa imamo takšne in takšne odloke o uporabi petard, pa petarde pokajo že konec novembra. Mi se moramo tudi vprašati o zakonodaji, ki jo sprejmemo, kako se v praksi izvaja. Pa da ne bi spet zdaj govoril o odpiranju občinskih proračunov, kako se bodo financirali ti redarji. Verjetno, ne vem, ali delno kar vem, podobno kot gospe na Pošti Slovenije, ki morajo na dan toliko in toliko nekih zadev prodati, pa tisto izgleda že kot nek ringelšpil ne pa kot pošta. To so neki realni problemi, ki bi jih morali resno odpreti in se z njimi ukvarjati. Ne pa tako, da dobimo neke polrešitve in smo zdaj mi grdi iz opozicije, ker resno opozarjamo na celo vrsto teh težav. Zaradi tega mi takšnega zakona ne moremo podreti. V bistvu je to dokaj podobno prvi točki današnje seje, kjer smo spet dobili na nekem isto resnem področju v bistvu šlampast zakon. Investicije in redarji so dosti bolj povezani, kot si mogoče zdaj na prvo žogo predstavljate, pa nimam zdaj časa, da bi vam to predaval, pa malo se mi, odkrito povedano, niti ne da danes več vam to predavati. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospod Jani Möderndorfer. Izvolite, gospod Tonin.
Nekdanji minister za notranje zadeve gospod Gorenak me je opozoril, da morda nisem bil najbolj jasen. Jaz ne zagovarjam, da bi imeli hkrati redarsko službo in lokalno policijo, jaz zagovarjam oziroma Nova Slovenija zagovarja, da bi se redarstvo preoblikovalo v lokalno policijo, kar pomeni, da bi morali imeti ti lokalni policisti isto usposabljanje kot sedanji policisti in tudi iste standarde. Če rečem naslednje. Če so sedanji redarji plačani iz javnih sredstev, potem bi bilo prav, da domovini odslužijo v polnosti. Sedanja pooblastila in pa sedanja ureditev je pa približno takšna, kot če bi imeli nogometno tekmo in nogometno ekipo in bi določenim igralcem dejali, da lahko žogo brcnejo samo pet metrov. Več kot pet metrov je ne morejo. Kdo bo to kontroliral, kako bo igra tekla, bo izjemno težko.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravita naj se gospod Ljubo Žnidar in mag. Bojana Muršič. Izvolite, Jani Möderndorfer
Hvala lepa. No, saj kolega Trček je še tukaj. Problem je zelo enostaven. Mestne policije ali pa občinske policije ne bomo imeli toliko časa, dokler bo ta zakon matičen pri ministrstvu, ki je pristojno za lokalno samoupravo. Ker je logično, da tam ne bodo razmišljali v smeri razvijanja občinske oziroma mestne policije, ampak bodo razmišljali o redarjih, ki so komunalne narave. To je dejstvo. Zato mora biti širok konsenz. Zato jaz osebno sam, moram reči, ker sem bil dolgo časa zadolžen za redarsko službo, sem bil najprej najbolj nesrečen in še danes ne razumem, kaj redarji sploh počnejo v majhnih občinah, kjer so po dva, trije, sploh ne vem, kaj tam počnejo, ker je brez zveze, da sploh tam so. In prvi korak, ki smo ga naredili, je bil, da smo najprej 30 redarjev zaposlili. Najprej sem moral imeti ljudi, da bodo sploh kaj delali. Ko smo prišli na občino, je bilo tam 8 redarjev. Lepo vas prosim, v glavnem mestu 8 redarjev naj ureja promet! To nikamor ne gre! Tudi če samo parkirne listke pišejo, ne prideš skozi. Zato smo začeli razmišljati o tem, ker ne vem, če se spomnite, tisti, ki ste starejši, v Ljubljani so dolgo časa v bivši jugi bili samo poleti julija in avgusta takšni z belimi luškanimi čeladicami pa z lepimi oblekicami in so v bistvu delali preko študentskega servisa so usmerjali promet. To so bili v bistvu luštni mladi ljudje, ki so usmerjali promet ali pa pomagali in je bilo vse fino. Potem kasneje, tisti, ki se spomnite, smo v Ljubljani videli redarje, ki so bili oblečeni v lepo zelenkastobelo uniformo in je bilo to še vse nekako sprejemljivo. Potem dobimo pa to grozljivo, grozno barvo, ki spominja na argentinsko hunto in nič slovenskega tam več ni notri. Oprostite, iz psihologije izhaja, ko človek pogleda te redarje, mu nič ne pomeni in ima slabo odnos do teh redarjev. Če pa še izve, da so to tisti, ki mu pišejo listke, ja, potem pa sploh nimaš nobenega odnosa več do njih. In če še veš, da ti nič ne morejo, ja, kaj češ potem z njimi. Nič. In zato smisel in namen te redarske službe ne bo nikoli dosežen v tisti viziji, ki je bil napisan, pozor, v letih 2006 in 2007. Takrat se je sicer že razmišljalo, da nekoč, nekdaj itn. bo pa prišlo do te spremembe. Ampak za to potrebujemo čas. Ampak roko na srce in tukaj se s kolegom Gorenakom popolnoma strinjam, dokler policija ne bo za, tega nikoli ne bo. In policija ljubosumno drži vse te principe oziroma pooblastila in to vizijo in idejo, da je to samo njihov primat. Istočasno se pa ta ista policija zaveda, da ne obvladuje več vseh teh stvari, ki jih v resnici po drugi strani počnejo redarji. Sedaj pa samo en pozor. En varnostnik, ki čuva en trezor ali pa prenaša, prevaža denar, ima lahko pištolo. En redar ima pa lahko samo sprej. Medtem ko vsi ostali si ga pa lahko sami zastonj kupimo in bog ne daj, da mu kaj damo, ker bomo takoj postali represivni. Zato sem prej rekel, bodite pozorni, imel je redar že pooblastila, da nekoga zadrži, ampak za božjo voljo – kako pa, na podlagi česa pa? Saj ni imel inštrumentov za to, da te zadrži, in to s tem zakonom danes delno malo popravljamo. Ampak to je še daleč od tistega, kar pravzaprav mi želimo nekoč imeti. Veste, zakaj je tudi problem? Problem je tudi v glavah. Župani bodo dobili svojo policijo. Dajte ga no lomiti! Tisi trenutek, ko bi bilo to organizirano po nekih principih, bi se vzpostavili popolnoma enaki mehanizmi, kot so danes, odnos minister za notranje zadeve pa policija. Ne gre to kar tako, da minister, to ni socialistična zgodba ali pa neka kubanska država, ko dvigneš telefon pa rečeš, »sedaj pa tja pojdi pa to naredi.« Ne gre to tako. Tisti, ki to verjame, preveč gleda filme. Iz tega razloga se mi zdi, da je današnja razprava lahko vsaj toliko dobra, da naredimo čim večji napor, da čim prej pridemo do tega resnega preoblikovanja. Poleg tega je pa treba še eno stvar vedeti. Jaz sam osebno vidim tudi vidik kadrovskega problema. Danes ima policija ta problem, to je premalo policajev. Če bi neka lokalna policija z ustreznimi izobraževanjem, z ustreznim naborom znanj, z ustreznimi pooblastili prevzela samo tisti lokalni nivo pooblastil, ki ga izvaja, za nobena huda kazniva dejanja, nobenih kriminalističnih pooblastil ne bi bilo, nobenega NPU, nič od tega, ampak zgolj urejanje prometa in pa javnega reda in miru, potem, zelo posplošeno povedano, potem bi marsikateri problem rešili tudi na nacionalni ravni in s tem, jasno, izboljšali marsikatero vprašanje. Tako pa imajo danes redarji neupravičeno nek neugled v družbi. Veste, celo en primer obstaja, ko je policaj napadel redarja, ampak v civilu seveda, v zasebnem času, ne v uniformi. Tako daleč, vidite, gre spoštovanje ali pa nek odnos do redarske službe. Je ni. Vizija, da bo pa ta komunalna redarska služba se razvijala in krepila v to smer – lepo vas prosim, a veste, polovica redarjev je danes zaposlenih bivših policistov. To so fakti. Tam notri so policisti. Veste, zakaj so šli? Zato ker marsikje imajo zdaj malo bolj ugoden čas, manj stresno, ker se ukvarjajo samo z določenimi pooblastili, mogoče v kakšnem koeficientu za tisto, kar dela, celo bolje plačan. Govorim na splošno. Tako da iz tega razloga se mi zdi tukaj pomemben ta premislek, ta preboj in nič ni krivo ministrstvo, ki je zadolženo za lokalno samoupravo. Oni čisto prav razmišljajo. A se naj oni ukvarjajo z notranjimi zadevami? Ko bo enkrat do te diskusije prišlo, bo ta zakon prenesen in ta razprava prenesena v okvir notranjega ministrstva in takrat se bodo izpostavili vsi potrebni mehanizmi, da bomo končno dobili neko lokalno policijo, ki bo imela celo ugled in bo upravljala. In ne boste verjeli – celo barvo bi jim spremenili, kar je pa simbolnega pomena seveda. Na tej ravni se mi zdi za pozdraviti, če se bo le kaj v to smer premaknilo, je pa ta zakon nujno potreben, da bodo vsaj obstoječi redarji lahko upravljali normalno svojo službo oziroma vse svoje obveznosti, ki so jih dobili in so jih imeli še pred tem zakonom. Tako da nič policijskega ne nastaja pri teh redarjih. Nasprotno. Zelo antipolicisti so. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in mag. Dušan Verbič. Izvolite, gospod Žnidar.
Spoštovani! Predvsem normalno je, da občinski redarji za opravljanje svojih nalog in del rabijo tudi določena pooblastila. Tako da s tem predlogom in s tem zakonom nimam nobenih težav. Vidim pa en drug problem. Vemo, da občinsko redarstvo, jaz bi rekel, to je nekako tih prenos policije na lokalno raven. V osnovi to zame ni problem. Takšno ureditev imajo v marsikateri drugi državi. Vidim pa problem financiranja, kajti vemo, kako mačehovsko se obnašamo finančno do občin, po drugi strani pa jim nalagamo vse več nalog brez finančnega suporta. To pa je problem. Jaz bi rekel, da s takim trendom, s takim nadaljevanjem občine ne bodo več gonilo lokalnega regijskega in ostalega razvoja, ampak bodo slej kot prej upravni organ, ki bo samo izvajalec določenih državnih nalog. Ali si to želimo ali ne, po mojem si ob tem trendu zakonodaje tega niti ne vprašamo, kaj si v lokalni samoupravi sploh želimo. Ampak to je že drugo vprašanje, ki ni vezano konkretno na ta predlog zakona, ampak to je del prenosa na lokalno raven brez finančnega suporta. To je odprto vprašanje in seveda bo treba tudi temu vprašanju dati določene odgovore, dati določen suport, kajti vemo, da v vsakem zakonu je tudi vprašanje, ali je zraven finančna obveznost, ali so te posledice izpolnjene ali niso, ali je vezano to na lokalni proračun ali na državni proračun. Tudi na to vprašanje bo treba dati odgovore.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravita naj se mag. Dušan Verbič in dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, lep pozdrav! Danes govorimo o tem zakonu o občinskem redarstvu. Moram reči, da sem na tem mestu vesela, da imamo prvo obravnavo, da je predlagatelj SDS predlagal to prvo obravnavo, kajti mislim, da bomo lahko kar nekaj stvari odprli. Strinjam se, da je na lokalni ravni treba postoriti vse, da se varnost ljudi čim bolj zaščiti. V zadnjem času pa je zaslediti, da so prebivalke in prebivalci vse bolj opozarjali na vandalizem, stiske, strahove, pojavlja se tudi kriminaliteta, pa tudi v manjših krajih oziroma tudi v večjih krajih se pojavljajo preprodajalci drog. Pri tem so lokalne skupnosti veliko soočene s tem, da ugotavljajo, da je za takšna dela premalo policistov, ki bi se ukvarjali s preventivo, to se pravi na samem terenu. Nemalokrat pa ljudje tudi ugotovijo, da so policisti prisotni tam, kjer jih, bom rekla, skoraj ne potrebujejo. In kje so rešitve? Rešitev po mojem je v tem, da je treba zagotoviti vsekakor več dodatnih policistov, kadrovsko dopolniti policijske postaje in mnogokrat policistom omogočiti terensko delo, da bi preprečili ta vandalizem in odkrili te preprodajalce drog. A žal, ker nam primanjkuje policistov, imamo tukaj zakon o občinskem redarstvu. Jaz bom rekla na tem mestu, da sem pričakovala popolnoma nov zakon, ne samo posodobitev, vendar imamo tak zakon, kot ga imamo, zato bom govorila zgolj o posodobitvi. Vendar ne morem mimo dejstva, da se občinskim redarjem dodajajo nova pooblastila z uporabo plinskega razpršilca, ki ga je bilo zdaj mogoče uporabljati le, kadar redar ni mogel od sebe ali koga drugega odvrniti napada, v sedanjem predlogu zakona pa zasledimo, da ga bo lahko uporabil, če se bo oseba upirala zadržanju, zaradi odvrnitve napada ali zaradi preprečitve samopoškodovanja osebe. Zdaj pa res lahko rečem na tem mestu, ali sploh govorimo o posodobitvi. Zavedati se moramo, da policisti opravljajo zahtevnejše naloge kot občinski redarji na področju varnosti premoženja in imajo tudi pooblastila, ki posegajo v človekove in temeljne svoboščine. Žal, ker nimamo, kot sem na začetku omenila, celotnega predloga zakona, bom podala zgolj eno pripombo glede na svoje dosedanje izkušnje dela z redarji, ki pa se nanaša na 5. točko 17. člena predloženega zakona, ki govori: »Komisijo vodi direktor občinske uprave, pri medobčinskem redarstvu pa direktor občinske uprave s sedežem medobčinskega redarstva. Direktor občinske uprave skliče prvo sejo komisije najpozneje v petih dneh od imenovanja.« Glede na svoje izkušnje vam povem sledeče, in tudi po analizah. Komisijo vodi direktor občinske uprave, kjer ima redarstvo sedež. Če je tako zapisano, te naloge ni mogoče prenašati na katerokoli drugo osebo. Jaz upam, da me predstavniki ministrstva poslušajo, ker imam iz prakse informacijo o vodenju komisije v Mariboru vse od leta 2009. Sestali so se približno 30-krat, pa na teh sejah še niti enkrat ni bil direktor prisoten. Razlog odsotnosti – preobremenjenost z drugim delom. Tudi ko sem sama sodelovala, vem, da enostavno prisotnost direktorja ni bila izvedljiva. Da nadaljujem, v Mariboru se je komisija vedno sestala iz razlogov četrtega odstavka 17. člena veljavnega zakona, ki govori, da lahko komisija obravnava tudi druge primere uporabe pooblastil občinskega redarja v postopkih občinskega redarstva, kadar oceni, da je to potrebno. To se pravi, da komisija obravnava tudi druga pooblastilo, na primer opozorilo, ustna odredba, ugotavljanje istovetnosti. Zaradi tega 19. člen, ki se nanaša na pritožbe, je po moje popolnoma nepotreben. Torej komisija v vsakem primeru pripravi odgovor, ki ga podpiše župan. Če pa bi se 19. člen črtal, bi pritožbe nad delom redarjev obravnavala lahko kar komisija. To bi bilo zelo primerno na specifiko dela javnih uslužbencev, v komisiji pa so strokovnjaki in bi to bilo verodostojno tudi v primeru župana. Tako vsaj tudi ocenjujejo ti, ki so člani te komisije. To se je v praksi pokazalo za več kot primerno. Ogromno je namreč pritožb nad delom občinskih redarjev. Ene pritožbe oziroma ugovori se nanašajo tudi na prekrškovne postopke, ki jih njihova prekrškovna služba rešuje v skladu z zakoni, se pravi z Zakonom o prekrških, druge pritožbe, delo komisije, nekorektnost, pristranskost, nesramno in žaljivo obnašanje redarjev. Za naloženo nalogo vodenja komisije se pritožujejo direktorju občinskih uprav, predvsem mestnih uprav zaradi pomanjkanja časa in predvsem zato, ker nimajo dovolj strokovnega znanja. Če mi dovolite povedati tudi razliko med občinskimi redarji v večjih mestih in med občinskimi redarji v manjših krajih. Občinski redarji v večjih krajih imajo veliko dela, pa tudi z urejanjem varnosti, pa tudi z urejanjem cestnega prometa. Na lokalni ravni, v manjši lokalni skupnosti, s katero sem se sama soočila, so pa zadeve malce drugačne. In kaj se zgodi? Ko pride do težave, redar zazna, da je vozilo neprimerno parkirano in da listek. Kaj se zgodi? Vaški ljudje priskočijo takoj v občinsko upravo, seveda župana v tistem trenutku vsekakor ni, napadejo direktorja občinske uprave, kaj se mi gremo v tem kmečkem kraju, mi listkamo in hočemo služiti na njihov račun. Tega sem bila sama deležna, zato lahko ta primer povem. Ta zadeva se je reševala še potem kar nekaj časa. Bilo je tudi nekaj groženj posameznikov. In kaj se zgodi, ko pride do grožnje tega posameznika? Pokličeš policijo, ki je odmaknjena 15 kilometrov, si spet na udaru tisti čas 10 do 12 minut in čakaš, kaj se bo s teboj zgodilo: ali bo potegnil nož, ali ga boš miril z besedami, ali kako drugače. Razlika med občinskimi redarji vsekakor obstaja. Glede na to, da imam še nekaj minut časa, bi rada zgolj omenila še drugo specifiko. En citat vam bom povedala s strani enega občinskega redarja, ki dela kot pooblaščena uradna oseba, ki vsako leto pospremi otroke v šolo, skrbi za mirujoči red v prometu, ob bok se postavi tudi policistom, ko dela po varnostnem pasu ali pa po mobitelu, pa tudi takrat, ko tehta vozila. V bistvu občinski redarji in policisti delajo z roko v roki. Kaj pravi? "Nosimo uniformo, ni zelena, ni modra, je rdeča. Dejstvo je, da smo občinski redarji pooblaščene osebe in si zaslužimo vsaj malo spoštovanja, ki nam bi ga lahko dali v občinah, saj pripomoremo k razrešitvi težav. Čeprav nas ljudje v začetku niso marali, so ugotovili, da smo tudi mi nepogrešljivi v njihovem življenju.« Na tem mestu bi bilo smiselno tudi razmisliti, kako je v primeru, da pride do neljube situacije in pride do uboja redarja. V bistvu policistu plača pogreb država, ga pokopljejo z vsemi častmi. Tudi občinski redar je uniforma. Ne vem, ali so na strani Vlade o tem razmišljali, kajti menim, da če gre za to zadevo, bi bilo treba v tej smeri tudi razmisliti. Če se motim, vas prosim s strani Vlade, da mi daste pojasnilo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravita naj se dr. Vinko Gorenak in dr. Mitja Horvat. Ali se lahko prijavite, prosim?
Potem ste me nehote izključili. Še enkrat lep pozdrav, spoštovani državni sekretar s sodelavcem, kolegice in kolegi, še enkrat lep pozdrav. S tem predlogom spremembe zakona, se prav gotovo, kar je bilo tudi v predstavitvi in dosedanji razpravi že velikokrat omenjamo, dotikamo instituta, ki ga poznamo občinski redarji. Dejstvo je, da z delovanjem občinskih redarjev in urejanjem njihovih pooblastil nikakor ne moremo govoriti, da gre za prenos pristojnosti s policije na redarstvo. Res se moramo zavedati, da sprejemamo vlogo občinskih redarjev z vso njihovo specifično vlogo, ki jo imajo v dotični lokalni skupnosti in pozabljamo, da jih moramo obravnavati ali ocenjevati kot enega od organov, ki skrbi na tem nivoju tudi za našo varnost. Ali gredo vse tovrstne aktivnosti, ki so vezane na občinsko redarstvo, v to smer, v pravo smer, za katero so oni tudi ustanovljeni? Tukaj se postavi vprašanje, kaj pravi ocena dela občinskih redarjev od leta 2007, ko je bil sprejet Zakon o občinskem redarstvu. Ob predlogu sprememb tovrstnega zakona se je prav gotovo treba soočiti tudi s tem, kaj pravi stroka, lahko rečem tudi malce politika, za katero pa tudi v tem primeru lahko rečem, da si v marsikateri zadevi tudi kar nasprotuje. Če primerjamo tovrstna njihova stališča, so pomembna opozorila, ki so vezana na usposabljanje samih redarjev, predvsem za izvajanje njihovih pooblastil. Resnično je treba priznati, dokler niso v celoti usposobljeni za izvajanje teh njihovih zadolžitev, je uporaba preventivnih sredstev in pripomočkov lahko problematična. Nadalje se pojavijo tudi kritike, da ima ta Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o občinskem redarstvu premalo definirane probleme, zaradi katerih so potrebne te spremembe, ki so zapisane v samem predlogu. Celo tako daleč se gre s temi stališči, da se pojavi tudi tako imenovano vprašanje, ali se s tovrstno spremembo lahko dotika tudi, če grobo, rečem privatizacije policije. Skratka, ocene so, da so lahko zelo problematične prekoračitve pooblastil in zlorabe, ki so v dosedanji razpravi tudi že bile nekajkrat izpostavljene, ter z njimi povezani postopki, od katerih pa tudi sam se pridružujem posameznikom, ki so v uvodni predstavitvi poudarjali, da je ključen nadzor nad temi postopki. Se pa v celoti ne strinjam s spoštovanim Francem Trčkom, ki je nekako izjavil, da je tovrstni predlog šlampasti predlog. Tukaj sem ga moral izpostaviti, kajti s tem se ne strinjam, če resnično pogledamo predlog tovrstne spremembe. Zakaj lahko tako kategorično rečem? Na ta predlog sprememb so odgovarjale lokalne skupnosti oziroma njihovi predstavniki in v tem primeru občine. Skupnost občin Slovenije odgovarja, da podpirajo novelo zakona, saj so prepričane, da je bil dosežen sporazum, ne glede na to, da niso bili upoštevani vsi njihovi predlogi ali pobude za spremembo obstoječega zakona. Zadovoljni pa so, da se je marsikatera zadeva v tem konceptu ali predlogu zakona upoštevala. Tisto, kar še posebej izpostavljajo, je, da jim je pomembno, da so sodelovali v tem postopku vsi ključni deležniki. Se pravi, ministrstvo za notranje zadeve, ministrstvi za javno upravo, za pravosodje, generalna policija. V tem primeru tudi informacijska pooblaščenka, sindikat redarstva in tudi občine. Se pravi, bil je tukaj v tem konceptu predloga dogovorjen ali v predhodnem postopku usklajen marsikateri konsenz glede same vsebine. Skupnost občin Slovenije še sporoča, da v predlogu novega zakona ni dodano nobeno novo pooblastilo, ki je v neki smeri v razpravi bilo malce tudi nakazano. Ampak tisto, kar je za njih pomembno, je, da se s tem predlogom zakona odpravljajo anomalije in uskladitve določb z veljavno stroko, in tisto, kar je še posebej poudarjeno z njihove strani, je, da se nekako uveljavi ustrezna metodologija dela. Tudi iz same razprave je bilo razbrati, da po veljavnem Zakonu o občinskem redarstvu redar praktično ne more storiti ničesar v primeru, ko storilca kaznivega dejanja zasači, če temu lahko tako rečem, ali ga dobi na kraju samem storitve kaznivega dejanja, ali če kršitelj ne sledi ukazom in navodilom reditelja. Tisto, kar je za njih posebej moteče, je, da se v postopku z redarjem želi izogniti in na koncu tudi marsikdaj se ga ignorira. To so te okoliščine, ki bi s spremembo tega zakona prav gotovo pripomogle k izvajanju njihovih pooblastil ali nalog, da se tovrstne zadeve vsaj minimizirajo. Naklonjenost temu zakonu je prav tako izrazila druga, če temu lahko tako rečem, skupina združenja, in to je Združenje občin Slovenije, ki se prav tako pridružuje tovrstnemu stališču, ki ga sporoča Skupnost občin Slovenije. Nekateri so v razpravi izpostavljali, ali postaja Slovenija s tem predlogom sprememb zakona še bolj policijska država. Sam moram priznati, da lahko rečem odločno ne in se pridružujem vsem tistim, ki tako razmišljajo ali razmišljamo. Dejstvo je, da policija ima bistveno večje pristojnosti, kot jih ima redarstvo. In tisto, kar je v tem predlogu zakona vsaj zame zelo pomembno, je predvsem dejstvo, da se s to spremembo jasno določa in zavezuje občinske redarje, da lahko uporabijo prisilna sredstva predvsem na podlagi načela sorazmernosti. Velikokrat je to izraženo in tudi uporabljeno v naših razmišljanjih. Dejstvo je, da pomen tega načela sorazmernosti je, da se naj v tovrstnih postopkih uporabi najmilejše sredstvo za dosego ali, če temu lahko tako rečem, realizacijo tistega, za kar je pristojno redarstvo. In na koncu. Bistvo tega je in bom ponovil tisto, kar sem v razpravi dal, že nekajkrat besedami, občinski redarji morajo biti zato tudi z uporabo načela sorazmernosti primerno usposobljeni in kar je ključno, da so tudi nadzorovani. Osebno menim, da je ta predlog sprememb zakona o občinskem redarstvu primeren za nadaljnji zakonodajni postopek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, nato naj se pripravi dr. Mitja Horvat. Izvolite, prosim. Izvolite, dr. Gorenak.
Hvala lepa. Moram reči, da zelo težko razumem vse tiste ki, čeprav se že kar nekaj časa nisem ukvarjal s to materijo, ampak zelo težko razumem tiste, ki kričijo o policijski državi, pišejo peticije in ne vem kaj vse. To je meni nerazumljivo. Ne vem, mogoče se bom pa še kaj dal podučiti na to temo. Ampak poglejte, če imamo mi danes v že veljavnem zakonu s tega področja napisano, da občinski redar lahko nekoga zadrži na kraju, zdaj mi pa razložite, kako se to fizično naredi. Kako bi to zgledalo, kako fizično to naredi? Če pa ta oseba reče: ko te j [[…]], pa gre naprej. Kako ga potem lahko zadrži, če ne sme uporabiti niti fizične sile, ne sme uporabiti nič? Kaj? Takole naj hodi okoli njega ali kaj? Ja, za boga, to je luknja v zakonu! Mi torej moramo dati redarjem tisto pooblastilo, da ga bo fizično zgrabil. Ja, kaj pa bo drugega naredil. Ali pa bo uporabil sprej. Konec koncev vpijemo o tem spreju oziroma solzivcu ali kakorkoli ga že imenujemo, kot da bi bilo to ne vem kaj takega, pa ga že lahko v vsaki trafiki kupite. Saj to lahko kupite v vsaki trafiki in daste v žep. Ampak še nekaj je. Jaz mislim, da bi kazalo, če generalno rečem, kam bi morala iti smer dogodkov po mojem mnenju. Mi v tem trenutku dajemo tem redarjem, ki so za moje pojme lokalni policisti, itak zakon bi moral po mojem imeti že naslov Zakon o lokalni policiji, ja, kaj pa drugega. Do 1999. leta niso imeli nič, mahali so turistom, pa kakšne nageljčke delili, drugega tako nič ni bilo. Potem je tisti prvi zakon prišel, pa drugi zakon, pa tako naprej in vedno je šlo v pravi smeri naprej. Zdaj smo na neki točki, ko se oni lahko ukvarjajo z javnim redom in mirom, pa s prometom v nekem omejenem obsegu, ki je predpisan. Jaz se spomnim še debat izpred leta 2006: »Ja, kako? Zdaj bo pa redar lahko ustavil voznika?« Ja, seveda ga bo. Zakaj pa ne? Smer dogodkov bi morala iti še naprej po mojem mnenju. Večati bi morali pristojnosti redarjev brez vsake bojazni, da bo to Jankovićeva ali pa ne vem katera policija, ker je to brez zveze. Danes se jaz prav čudim, ne vem, kaj je v zraku, da se z Möderndorferjem strinjava, ampak očitno se. Večati bi morali obseg nalog in pooblastila. Pa čisto nič drugega. To je edina logična smer, vse države gredo v tej smeri. Konec koncev mi povejte, zakaj mora državni policist ali kriminalist, če želite, se ukvarjati z nekom, ki v trgovini ukrade, na primer, pašteto ali pa ne vem kaj še. Zakaj bi se moral ukvarjati državni policist s tem? Saj se lahko tudi lokalni policist ali danes redar. Samo pooblastila mu moramo dati, pa naloge predpisati. Bistvo tega ni v tem, da širimo pooblastila in naloge tako imenovanim redarjem. Moramo iti po mojem v tej smeri, še več je treba narediti v tej smeri, treba je izrazoslovje spremeniti v lokalno policijo. Ampak hkrati pa, to pa je zdaj druga zgodba, hkrati pa izobraževanje znanja in nadzor nad njihovim delom bližati policijskim standardom. Pa čisto nič drugače. Jaz sem prej govoril o pritožbah, pa sem nekaj narobe rekel, moram to popraviti. Glejte, mi imamo danes napisan cel postopek, kako je z uporabo prisilnih sredstev, če do njih pride. Ampak epiloga pa ni. Mi imamo danes napisano v zakonu, tam sem se ravno prej šel posvetovati z njima, ker nimam zakona pred seboj, da se državljani lahko pritožijo na njihovo delo. No, potem pa je konec. Potem pa župan odloči ali kako je že. Glejte, to je treba pa zaostriti. Danes o pritožbah zoper policijsko delo, ampak ne pritožbah kar tako, ne moreš se pritožiti, če nekdo ni nekomu rekel Dober dan, ker to še ni za pritožbo. Gre za vprašanje človekovih pravic. Tukaj bi pa morali približati standarde policiji in pripeljati tako daleč, da ne bo župan tisti, ki bo o tem odločal. Župan odloča torej o nekom, ki je pri njem zaposlen. Saj vemo, kako je potem to. To je nič. Policijski standardi so na tem področju drugačni. O pritožbah odločajo neodvisne skupine strokovnjakov državljanov, ki niso zaposleni v policiji, ki niso zaposleni na Ministrstvu za notranje zadeve, ampak jih praviloma imenujejo celo lokalne skupnosti. Nekaj takšnega bi morali pripeljati po mojem mnenju v ta zakon, da bi te standarde nadzora nad njihovim delom večali. To je edina logična in prava smer. Vsaka bojazen, da bodo imeli preveč pooblastil, po mojem mnenju ne sede. Zakaj pa lahko zgodba funkcionira v Gradcu, zakaj funkcionira v Trstu, zakaj funkcionira, ne vem, v Budimpešti? Če zadeve tam funkcionirajo, če imajo tam lokalne policije, potem jaz ne vidim razloga, da jih pri nas ne bi imeli. Samo poudarjam tisto, kar sem rekel, standarde je treba, vse standarde, izobraževalne, znanja, usposabljanja je treba približevati policijskim standardom. Ne moremo mi imeti zdaj nekoga, ne vem točno, kakšno je stanje, jaz se opravičujem, ampak ne moremo imeti nekoga, ki bo imel trimesečni šnelkurz, tisto bi bilo malo premalo verjetno, da bi izvajal tako zahtevne naloge, kot so to. Skratka, približevanje standardom na vseh področjih, standardom, ki veljajo v policiji, pa se mi zdi, da bo kar prava pot in malo manj bojazni na tem področju, pa bo v redu. Se pa strinjava, mislim, da prvič po dolgem času. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade. Besedo ima dr. Nejc Brezovar. Izvolite.
spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Najprej, če dovolite, zahvala poslancem za vsebinsko zelo zanimivo razpravo. Moram reči, da je bilo veliko povedanega, bi pa na tem mestu le podal določene poudarke. Na primer, večkrat je bilo omenjeno načelo sorazmernosti. Res je, ko govorimo o teh ukrepih oziroma pooblastilih, bo moral redar vedno paziti, da uporabi najmilejše sredstvo, primerno v tistem trenutku. Morda v primerih strahu pred kršitvijo človekovih pravic naj omenim postopek s pritožbo. V postopku pritožbe odloča komisija, ki je sestavljena iz predstavnika nevladnih organizacije, in to tistih nevladnih organizacij s področja varstva človekovih pravic, in predstavnika Policije ter predstavnika občin. Veliko je bilo tudi strahu o zlorabi določenih prisilnih sredstev. Kar se tiče same prakse, je bila leta 2013 opravljena analiza in lahko povem, da je zgolj 34 % redarstev beležilo uporabo ukrepa zadržanja in celo le 13 % redarstev uporabo enega izmed prisilnih sredstev. Kar se tega tiče, bi rad poudaril, da bo nadzor po sedanjem predlogu zakona bolj urejen, bolj enostaven in hkrati tudi bolj pregleden. Rad bi ponovno poudaril, da se ne povečujejo pooblastila, torej ne širijo se ukrepi, ne povečuje se njihovo število, temveč gre le za spremembo dveh izmed teh ukrepov. Spreminja se le ugotavljanje identitete in pa samega zadržanja, torej načini, kako se lahko to izvede. Naj ponovno poudarim tudi naše stališče, da vztrajamo pri tem, da občinsko redarstvo ostane kot posebna ločena lokalna javna služba, da gre za popolnoma ločeno službo od policije, z drugačnimi nalogami in pooblastili. Kar se tiče vprašanja poslanke Muršič, bi rad poudaril, da ga bomo poslali naknadno, ker ga zdaj trenutno ne vemo na pamet. Bi pa povedal še nekaj, kar se mi zdi zdaj tudi pomembno v tej razpravi in je tudi že bilo omenjeno. Predlog sprememb zakona je bil res široko usklajevan, tako z Združenjem občin, kot je bilo prej omenjeno, s sindikati in širše in na nek način uživa široko podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker časa še nismo izrabili, imamo še možnost razprave, zato vas prosim, če se prijavite. Prijavi se lahko tudi predstavnik Vlade s pritiskom na tipko na mikrofon. Prosim za prijave. Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Pozabil sem prej odgovoriti gospe Muršičevi, ki je govorila o številu policistov, kako jih je premalo in tako dalje. Podatki niso čisto točni. Slovenija je ena tistih držav, ki ima daleč najvišje število policistov na sto tisoč prebivalcev. Tako da to ne drži. Je pa res to, da imamo 600 in toliko kilometrov te meje, ki zahteva 3 tisoč ljudi. Imamo pa tudi zelo nenavadno organizacijo, tudi to je treba reči, v Sloveniji 600 policistov dežura. Tega ne boste našli nikjer na svetu. Sedaj pa tisti v Ljubljani bo skoraj umrl od tega, ker mora telefon dvigovati, tisti v Mozirju pa lahko spi zaradi tega, ker tako telefon ne pozvoni en teden skupaj. Ni torej problem v pomanjkanju, problem je v organizaciji. Samo to sem hotel reči. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam točko dnevnega reda in tudi 25. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 18.55.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 3., 6., 14., 16., 22., 18., 13. in 15. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda to je z obravnavo Predloga zakona o zagotavljanju pogojev za izvedbo strateške investicije na razvojnem območju v Občini Hoče - Slivnica po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 15. 12. 2016, ki ste ga prejeli na e-klop. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 19. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 54. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavila Violeta Tomić.
Hvala za besedo. V Združeni levici tega zakona ne bomo podprli. Veliko je bilo govora o argumentih zakaj ne, tako da ne bom ponavljala. Glavni razlog je, da je zakon potencialno protiustaven, saj v nasprotju s 67. členom Ustave in tudi z 71., ki govori o kmetijskih zemljiščih. Ravno danes popoldne sem slišala, ko je gospod Cveto Zupančič iz Kmetijsko-gozdarske zbornice navedel podatek, da je 100 hektarjev rodovitnih kmetijskih površin njiv, da zagotavlja tisoč 500 delovnih mest. Se pravi, zidali bomo za tisoč delovnih mest na kmetijskih površinah. Skratka, mi smo proti, da se uporablja prvovrstna kmetijska zemlja, lahko bi našli druge lokacije, vemo, da jih je dovolj. Glasovali bomo proti.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil mag. Matej Tonin.
Danesje na primer poslanec Han rekel, da je to nepotrebna in brezvezna debata, poslanec Ranc je je govoril, da nekako cincamo in da se ne moremo odločiti ali bi bili za ali bi bili proti. Jaz pa mislim, da je bila današnja debata koristna, a je marsikaj povedala in marsikaj razkrila, predvsem pa je razkrila vso bedo slovenskega poslovnega prostora, in to je, da moramo za investicijo, da jo lahko realiziramo, sprejeti poseben zakon. Mislim, da to pove vse in da ni treba kaj dodatnega dodajati. Tistim, ki pa ste sprevračali naše besede, pa sporočam naslednje. Naše razprave so bile vse usmerjene v to, da ta zakon govori o tem, da slovenski podjetniki in obrtniki nimajo enakih možnosti in standardov, kot ga bo imelo to tuje podjetje. Za to tuje podjetje se sprejema poseben zakon. Številni slovenski podjetniki pa čakajo leta in leta na spremembe občinskih prostorskih načrtov, da lahko razširijo svoje poslovne hale, svoje proizvodne prostore. In to se nam ne zdi enaka obravnava. Tudi zato ne morete pričakovati našega glasu za, ker če bi dali naš glas za, potem bi rekli, da je v tej državi vse v najlepšem redu, da je super, da se cedita med in mleko, da končno ponovno prihajajo tuje investicije in da je vse v redu. Mi takega sporočila ne želimo dati, ker to enostavno ni res z dejanskim stanjem. Da pa ne ponavljam tega, kar so pa izpostavljali tudi drugi, da je nenavadno, da kljub slabi samooskrbi gradimo tovarno na najboljši kmetijski zemlji, ob dejstvu, da je zlasti v Mariboru, ki je bilo industrijsko mesto, ogromno degradiranih površin, pove veliko. Kdor hoče nas lahko razume, kdor pa ne, bo pa vedno našel svojo teorijo.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS bo predstavil gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. Poslanska skupina SDS bo predlog zakona podprla. Ne zaradi tega ker se strinja s takšno metodo, torej postavljanja specialnega zakona, ampak ker stremi k temu, da gospodarstvo dobi nek nov zagon. Specialni zakon, ki ga pripravljamo, kaže na bedo slovenskega poslovnega okolja, ki ga pod to vlado, lahko rečemo, še dodatno poslabšujemo. Zaradi tega pač takšen zakon moramo sprejemati. Ko sem pred štirimi leti z gospodom Francem Stronachom bil na večerji in ko sem mu že takrat ponujal Slovenijo in Štajersko kot močno poslovno okolje, je takrat že postavil neke pogoje. Jaz sem takrat povedal, da Puh je bil Štajerec, bil je Prlek in danes sem to zgodbo nekako razkril. Žal takrat gospod Stronach ni mogel tega obljubiti, ker je čakal nove pogodbe. Firma Magna Steyr ima pri svojih 90 tisoč zaposlenih v bistvu dve kategoriji. Eno je inženirski del, torej inženirski razvojni del, drugo je pogodbeno manufakturi del, izdelujejo avtomobile, ker veliki proizvajalci imajo premalo kapacitet in marsikdaj tudi dvomijo v kakšen model, ki bi uspel na trgu, in ga potem dajo v dodelavo Magni Steyr. Magna Steyer, vsi tisti, ki ste tudi o ekologiji govorili, izpolnjuje najvišje okoljske standarde. Danes je recimo lakiranje enega avtomobila, kar je bil določen dvom pri nekaterih kolegih, pri vodnih lakih in pri vsej robotski podpori, ki jo imajo, manj škodljivo kot lakiranje enega lesenega okna, kjer ga morate pred tem z insekticidi namazati in kasneje z laki zaščititi. Zato je to nepoznavanje oziroma dvom, v neko proizvodnjo odveč. Druga zadeva so kmetijska zemljišča. Vsi, ki se peljete po avtocesti v Gradec boste videli levo in desno od Šentilja proti Gradcu številna kmetijska zemljišča, kjer so danes industrijska središča Gradca. In nekoč je bil Maribor, 100 let nazaj, Gradec kot neko glavno mesto Štajerske, avstrijske in slovenske. Takrat, ko je bil Gradec glavno mesto, je bil Gradec komaj kulturni del Štajerske in Maribor je bil glavni industrijski del. Če bo ta investicija gospoda Stronacha v Hoče uspela, pomeni, da Maribor dobiva prvo točko in se vrača nazaj v staro industrijsko slavo, in to želimo Štajerci. Zato želimo to podporo tako Slovenska demokratska stranka kot tudi vsi Štajerci želimo podporo in Mariboru vrniti njegovo industrijsko slavo. Verjamem, da je to nek začetek, zato bomo ta zakon podprli. Najlepša hvala.
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 3. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 14. 12. 2016. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2.členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 3. in 5. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta amandmaja Poslanske skupine SDS k 3. in 5. členu brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 49. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine SDS k 2. členu ni bil sprejet, sta postala amandmaja Poslanske skupine SDS k 3. in 5. členu brezpredmetna. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Vlada oziroma Zakonodajno-pravna služba nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavil Miha Kordiš.
Hvala za besedo. V Združeni levici bomo institut odpoklica župana, ki ga uvajamo v zakonodajo, podprli. Demokracija v tej državi nazaduje še posebej intenzivno v mandatu te vlade, pa v mandatih prejšnjih vlad. Zakaj? Najprej je politična oblast našim ljudem vzela referendum. V tem mandatu je aktualna koalicija ob navijanju desnice slovenske ljudi podvrgla še jarmu fiskalnega pravila. Inštanca neposredne demokracije je pri nas na tak način doživela popolno razvrednotenje. Državljani o stvareh, ki imajo kakršnekoli finančne učinke in finančne posledice, sploh ne morejo več odločati. A ravno take stvari so tiste, ki veliko večino ljudi v tej državi najbolj intimno zadevajo, pa o njih ne morejo odločati. To seveda ni prav. Eden izmed naših končnih ciljev v Združeni levici je tudi, da družbo na vseh inštancah demokratiziramo, ena izmed vmesnih etap pa, da vrnemo referendum ljudem in jarem fiskalnega pravila zabrišemo iz ustave. Uvajanje instituta odpoklica župana pa je končno korak naprej v pravo smer, v smer demokratizacije družbe. Veseli me, da glasovi Združene levice na tej seji prispevajo k sprejetju tega zakona, ki ga ravno brez socialistične podpore hrbtenice zelo verjetno sploh ne bi bilo. Torej ta zakon bomo v Združeni levici podprli.
Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 19. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti v železniškem prometu v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga Zakona o arhivskem gradivu, ki vsebuje osebne podatke o zdravljenju pacienta v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti pa je bil 1. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o občinskem redarstvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o občinskem redarstvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti pa je bil 6. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN KRALJEVINO MAROKO O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČEVANJA IN PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na ministrstvu za finance gospodu Tilnu Božiču.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke, poslanci, dober večer! Pred vami je Predlog zakona o ratifikaciji Konvencije med Republiko Slovenijo in Kraljevino Maroko o izogibanju dvojnega obdavčevanja in preprečevanja davčnih utaj v zvezi z davki od dohodka. Trenutno se med Slovenijo in drugimi državami pogodbenici uporablja 57 konvencij o izogibanju dvojnega obdavčevanja, s sklenitvami tovrstnih konvencij za gospodarstvo in državljane pa odpravljamo davčne ovire pri trgovanju in investiranju med državami ter sočasno varujemo interese države na področju preprečevanja davčnih utaj. Takšna konvencija med Slovenijo in Marokom še ni bila sklenjena, je pa pomembna. Maroka ima nekajkrat višji BDP kot Slovenija, prebivalstvo ima preko 30 milijonov evrov, ima znatne surovine, pristanišča in tako naprej. Se pravi je pravšnja država za povečanje sodelovanja oziroma trgovanja med Slovenijo in Marokom, da bodo imele tako naša družba in državljani koristi od tega kot tudi na drugi strani. Slovenija je pri pogajanjih za sklenitev dogovora izhajala iz že obstoječega osnutka konvencije, pripravljenega na podlagi vzorčne konvencije OECD, in stališč, ki so bila podana k posameznim členom. Podpisana je bila 5. aprila 2016 v Rabatu. Za Slovenijo jo je podpisal minister za zunanje zadeve, za Maroko pa minister za zunanje zadeve in sodelovanje Kraljevine Maroko. Konvencija prek različnih mehanizmov omogoča odpravo dvojnega obdavčevanja, povečuje varnost davčnih zavezancev, preprečuje davčno diskriminacijo, omogoča reševanje davčnih sporov ter tudi izmenjavo informacij za davčne namene in pomoč pri pobiranju davkov. Format pogodbe že vsebuje posodobitve, o katerih je bilo govora ob nedavni dopolnitvi dogovora z Indijo, ki je bil starejšega datuma in je bil zato tudi deležen te posodobitve. Skladno z zadnjim dogajanjem in prizadevanjem za posodobitev bo tudi ta pogodba kandidatka za spremembe mreže okoli tri tisoč mednarodnih pogodb s področja davkov, do katerih bo prišlo drugo leto, če bosta k temu podala soglasje Kraljevina Maroko in tudi Slovenija. V skladu z zahtevo pristojnega odbora Državnega zbora smo tako Ministrstvo za finance kot Ministrstvo za zunanje zadeve podali pisna dodatna pojasnila na vprašanja, ki so bila izpostavljena na seji. Na podlagi povedanega predlagam, da Predlog zakona o ratifikaciji Konvencije med Republiko Slovenijo in Kraljevino Maroko o izogibanju dvojnega obdavčevanja in preprečevanja davčnih utaj v zvezi z davki od dohodka podprete. Najlepša hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavil Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo sporazumu s Kraljevino Maroko nasprotovali. Zakaj? 150 let nazaj si je peščica evropskih držav podvrgla svet. Nastali so veliki imperiji, vzniknile so kolonije v Latinski Ameriki, v jugovzhodni Aziji in ne nazadnje tudi v Afriki. Ampak ta hegemonija kapitalističnega imperializma se je začela krhati še posebej izrazito po 2. svetovni vojni. Cel globalni jug so skozi 50., 60. pa tudi 70. leta in kasneje pometla osvobodilna gibanja ljudstev, ki niso želela več živeti pod zahodnim škornjem. Pogosto so v vrstah teh osvobodilnih gibanj stali tudi naši tovariši socialisti in komunisti. Danes lahko rečemo, da je formalni imperializem in kolonializem stvar preteklosti. Razen v tistem enem primeru, kjer pa kolonija še vztraja. Ta ena edina kolonija je zahodna Sahara. Njen okupator Kraljevina Maroko. Združeni narodi so o tem primeru že zelo jasno spregovorili dobrih 25 let nazaj. Natančno toliko časa prebivalci zahodne Sahare pričakujejo referendum, na katerem bi se lahko izjasnili, v kateri državi želijo živeti in na kakšen način želijo urejati svojo skupno prihodnost. Ampak ta referendum čakajo zaman. In medtem ko zaman čakajo ta referendum, Kraljevina Maroko nelegalno in nelegitimno preseljuje ljudi in pleni naravne resurse, ki pripadajo prebivalcem zahodne Sahare. Dokler zahodna Sahara ne bo svobodna, tudi takih sporazumov v Združeni levici ne bomo podprli. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 5. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o lekarniški dejavnosti v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 13. 12. 2016, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Vlada oziroma Zakonodajno-pravna služba nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavil Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Nas v Združeni levici silno veseli, da smo uspeli preprečiti lastništvo velikih farmacevtskih dobaviteljev nad zasebnimi koncesijskimi lekarnami. To je izjemno pomembno, ker bi se vstop teh farmacevtskih veletrgovcev poznal na prodaji zdravil, in to v zelo slabem smislu. Ti solastniki zasebnih lekarn ali pa celih verig zasebnih lekarn bi začeli pritiskati na koncesionarje, na farmacevte, da zvišajo dobičke. In edini način, da neka lekarna dvigne dobiček, je, da poveča prodajo zdravil. Na srečo je bil sprejet amandma Združene levice, ki je to preprečil. Ta amandma je podprlo 40 poslancev v Državnem zboru, za kar se jim na tem mestu silno zahvaljujem. Ne nazadnje je en izmed deklariranih ciljev novega zakona o lekarništvu natančno to, da se prepreči prekomerna poraba zdravil. In če bi spustili velike farmacevtske dobavitelje tablet in vsega ostalega v lekarne in v verige lekarn, bi spustili lisico v kokošnjak. Ampak kot rečeno smo, hvala bogu, to preprečili. Žal pa to ni bil edini problem novega zakona o lekarništvu. Še vedno bo po novem mogoče, da koncesionarji, lastniki deoojev, polovico svoje lekarne odprodajo neki tretji osebi. Seveda ta tretja oseba ne bo vložila v lekarno iz globine dobrot svojega srca, ampak ker bo pričakovala nek donos. Tako da še vedno lahko pričakujemo učinke na dvig prodaje zdravil, še vedno lahko pričakujemo pritiske na farmacevte in koncesionarje, da prodajo več zdravil, ampak na srečo, ker smo odrezali velike farmacevtske dobavitelje, ti pritiski ne bodo tako sistematični in ne bodo izdatni. Še vedno pa se bodo pojavljali in še vedno so problematični. Naslednji problem tega zakona je, da nepravično obravnava javne lekarne v odnosu do zasebnih lekarn. V Združeni levici smo predlagali z amandmajem, da bi koncesionarji prispevali koncesijsko dajatev občinskim proračunom, ki bi se lahko porabljala samo za razvoj lekarniške dejavnosti in za razvoj zdravstvene dejavnosti, kot ta zakon predvideva za javne lekarne. Žal ta amandma ni doživel podpore. In ne nazadnje, je pa tukaj tudi vprašanje, kaj se bo zgodilo z dvema javnima grosistoma, tistim v Mariboru in tistim v Ljubljani. V Združeni levici želimo, da se preneseta bodisi na državo bodisi na občino. Ne želimo da se jih likvidira ali privatizira.
Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 18. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o voznikih v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 13. 12. 2016, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Vlada oziroma Zakonodajno-pravna služba nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obrazložitev glasu. V imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavil dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Hvala za besedo, predsednik Državnega zbora. Hvala za besedo, kolega Milan. Naš Matej je odsoten, ker ga je zvila hrbtenica, je pa predsednik Komisije za poslovnik. Res je to, kar je bilo povedano. Če se spreminja manj kot desetina členov zakona, se lahko izvede obravnava na isti seji Državnega zbora. Pri obravnavi tega zakona nas je v dvorani sedelo relativno malo, ampak to ni zdaj kritika, poslanci tudi kaj drugega delamo, javnost je premalo obveščena o tem. Ampak tisti, ki smo razpravljali iz opozicije, smo, moram reči, zelo kvalitetno razpravljali in opozorili na celo vrsto še odprtih zadev. Kolega Hainz iz Desusa, kolega Dani iz SDS, kolega Tonin, jaz, na nas se je obrnila cela vrsta avtošol. Je še cela vrsta nekih odprtih vprašanj, če opozorim samo na tri. Eno je na eni strani, da v manjših podeželskih avtošolah, kjer izvaja samo eden dejavnost, obstaja oblika espeja, na drugi strani imate problematiko prisilnih espejizacij določenih inštruktorjev. Drug tak problem je problematika, ki sem jo jaz takrat ponazoril, ki je podobno povezana. Diplomirana medicinska sestra z ljudmi, ki imajo avtošole, pa imajo še nekaj let do penziona, pa dejansko potrebujejo, ker imajo samo srednjo šolo, strokovno vodjo avtošole, ker smo se nekako v pogovoru z njimi [[…]]To ni smešno, eni se režite. V pogovoru z njimi so nam predlagali, da bi imeli v zakonu, da bi bil strokovni vodja avtošole maksimalno lahko vodja v dveh avtošolah. Tretje je vprašanje, ki ga je kolega Hainz malo zavil Desusovsko populistično, jaz bi ga razširil, ali osebni zdravnik požegna, ali smo sposobni za voznika ali kdo drugi. To so neka vprašanja, ki so odprta in jih ta zakon ustrezno še ne rešuje. V SMC so potunkali kolega Zorčiča, ki se mi v osnovi celo malo smili, za tovrstne dejavnosti, ki je nekako potem opravičeval in izhajajoč iz svojega foha besedne figure vlekel ven, da temu ni tako. Moj predlog je bil takrat, kjer gre zakon po rednem postopku, kljub temu da se amandmira manj kot desetina glasov, da naj izkoristimo to zadevo, da smo vsebinski v razumevanju poslovnika, da prespimo zadevo, jo damo še enkrat čez odbor, resni parlamenti pogosto tudi na odboru skupaj pridejo do amandmajev in da naredimo nek zakon, ki bo optimalen. Žal bomo v tem preglasovani in Združena levica tovrstnega formalnopravnega črkobralstva ne bo podpirala. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti pa 5. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 25. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.