Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 11. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: dr. Marko Pavliha, Miro Petek, Bogdan Barovič, Maria Pozsonec, Ivan Jelen, Mojca Kucler Dolinar in Feri Horvat. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO POROČILA O DELU KOMISIJE ZA PREPREČEVANJE KORUPCIJE OD 1. OKTOBRA 2004 DO 23. MAJA 2005. Poročilo je v obravnavo državnemu zboru predložila komisija za preprečevanje korupcije. Besedo dajem predsedniku komisije za preprečevanje korupcije za dopolnilno obrazložitev poročila. Gospod predsednik Drago Kos, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Komisija za preprečevanje korupcije je pričela z delom 1. oktobra 2004. Zakon o preprečevanju korupcije pa določa, da vam moramo posredovati poročilo o delu v prejšnjem letu do konca maja tekočega leta. Ker bi vam takšno poročilo o začetku našega dela ne povedalo skorajda ničesar o vsebinskih problemih, s katerimi smo se srečevali, in o rezultatih, ki smo jih dosegli, smo vam posredovali poročilo za obdobje od 1. oktobra do 23. maja 2005. To bo omogočalo danes bolj kvalitetno, predvsem pa bolj vsebinsko debato, in bo pomagalo odpraviti tudi marsikatero napačno razumevanje dela naše komisije. Institucija, katere poročilo danes sprejemamo, se imenuje komisija za preprečevanje korupcije. Kot izhaja že iz njenega imena, to ni organ za pregon korupcije, ampak za njeno preprečevanje. Republika Slovenija gotovo ni država, ki bi poleg policije potrebovala še en organ s policijskimi pooblastili, to zaenkrat gotovo še velja. Primarno preprečevanje družbeno deviantnih ravnanj, ki mu mora samo v najhujših primerih slediti tudi represiven nastop države, sodobne sociološke in kriminološke teorije že kar nekaj desetletij štejejo za absolutno predpostavko za uspešno obvladovanje družbeno negativnih pojavov. Temu že kar nekaj časa sledi tudi Republika Slovenija, tako na zakonodajni, predvsem s sprejetjem vrste resolucij z nacionalnimi preventivnimi programi na različnih področjih, kot tudi institucionalni ravni, z ustanavljanjem raznih preventivnih mehanizmov, recimo svet za vzgojo in varnost v cestnem prometu, urad za preprečevanje pranja denarja in podobno. In normalno je, da je do tega prišlo tudi na področju obvladovanja korupcije, ki je za vsako demokratično družbo še posebej nevarna zaradi tega, ker jo razjeda od znotraj. Zaradi tega je bila sprejeta nacionalna protikorupcijska strategija v obliki resolucije za preprečevanje korupcije v Republiki Sloveniji in zaradi tega je bila ustanovljena komisija za preprečevanje korupcije kot organ, ki naj poskrbi predvsem za troje: za uresničevanje te strategije, za dvig integritete delovanja vseh državnih institucij z uvedbo načrtov integritete in za uveljavitev pravila konfliktov interesov za ljudi, ki v državi razpolagajo z najmočnejšimi pooblastili, se pravi, za njene funkcionarje. Predpostavka takšnega delovanja je zelo preprosta: če uspemo vnaprej odpraviti okoliščine in pogoje bodisi v zakonodaji bodisi pri njeni praktični implementaciji, ki pogojujejo nastanek in razvoj korupcije, če dvignemo integriteto slovenskih javnih uslužbencev do nivoja, ko jim bo odvratna že samo misel na morebitno neetično, kaj šele nezakonito ravnanje, in če uspemo slovenske funkcionarje prepričati, da zaradi tega, ker so funkcionarji, za njih veljajo najstrožje etične norme glede njihovega uradnega delovanja in glede njihovih poslovnih odnosov z državo, potem bo korupcije v tej državi manj, zmanjšala se bo škoda, ki jo povzroča, in manj bo dela za državno represijo. Če povem v obliki znanega rekla, gotovo je bolje preprečiti kot zdraviti. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, da ne bi ponavljal vsebine poročila, ki vam je na razpolago že dolgo, od meseca maja, v pisni obliki, bi rad povedal le naslednje. Komisija je bila na začetku delovanja podvržena vsem tistim zahtevam, ki spremljajo ustanovitev novega organ, in vrsti formalnostim, ki jih zahteva zakon o preprečevanju korupcije predvsem v obliki ustvarjanja osnovnih baz podatkov, ki jih uporablja za vsebinsko delo. Sistem je sedaj vzpostavljen, veliko časa na formalnostih ne bo potrebno več izgubljati. Je pa komisija do sedaj opravljala vrsto pomembnih nalog, tudi vsebinske narave, med katerimi velja zagotovo posebej izpostaviti sprejetje akcijskega načrta za uresničitev nacionalne protikorupcijske strategije na začetek njegovega uresničevanja. Sprejetje 88 pojasnil in 32 načelnih mnenj, s katerimi smo v oblik konkretnih odgovorov najrazličnejšim državnim organom, tudi ministrstvom, lokalnim skupnostim in državljanom poskušali razložiti vsebino veljavnih etičnih standardov pri njihovem delu in doseči njihovo spoštovanje. Omeniti velja usposabljanje 239 slovenskih javnih uslužbencev in funkcionarjev in 138 njihovih organov za uvedbo načrtov integritete in podobno. Kljub dejstvu, da je organ, o katerem govorimo danes, organ za preprečevanje korupcije in lahko sprejema samo načelna mnenja o tem, ali je določeno ravnanje takšno, kot ga prepoveduje zakon o preprečevanju korupcije, so državljanke in državljani Slovenije to institucijo vzeli za svojo, tudi ko gre za čisto konkretna ravnanja, ki imajo včasih tudi znake kaznivih dejanj. Na nas sta se v tem času obrnila kar 302 prijavitelja. Prijavitelji sicer zelo dobro vedo, da komisija nima preiskovalnih pooblastil, a so kljub temu prijavili vrsto zadev, ki bodo tej državi, če bodo postopki izpeljani do konca, prihranili nekaj milijard tolarjev v obliki poročil za različna oškodovanja, do katerih je prišlo s koruptivnimi ravnanji. O teh zadevah komisija nikoli ni in ne bo govorila zelo na glas, razen tam, kjer so zadeve odkrili mediji in o njih že poročali. Pa ne zato, ker bi kaj prikrivali, ampak zaradi tega, da ne bi s prezgodnjim omenjanjem podrobnosti škodili bodočim policijskim in sodnim preiskavam in da nebi škodili osebnemu imenu in integriteti tistih, za katere bi se v postopkih izkazalo, da so nedolžni. Kljub temu ni organa v tej državi, kateremu bi državljanke in državljani ne glede na njihov ekonomski, socialni in politični položaj zaupali takšno število prijav potencialnega koruptivnega ravnanja tudi najvišjih predstavnikov države in voditeljev najrazličnejših družbenih skupin. Če samo na splošno omenim nekatere pomembnejše vsebinske zadeve, s katerimi smo se pri našem delu ukvarjali in jih ovrednotili, moram gotovo omeniti manipulacijo v javnih zavodih z namenom umetnega dvigovanja plač, nezakonito financiranje državnih organov, nedopustno poslovno povezovanje med nadzornimi in upravnimi organi v gospodarskih družbah, sprejemanje daril v obliki plačevanja raznih potovanj, pogostitev subjektov, ki poslujejo po predpisih o javnih naročilih, s strani njihovih izvajalcev del, uporaba službenih sredstev za delo v javnih zavodih v zasebno korist, sprejemanje neprimernih daril s strani novinarjev, pa tudi drugih iz posameznih kategorij, dajanje kreditov zadolženih gospodarskih družb svojim vodstvenim strukturam, zaposlovanje sorodnikov in podobno. S svojim delom smo kljub naštetim polenom, ki so nam jih ves čas vztrajno metali pod noge v obliki zmanjševanja razpoložljivih finančnih sredstev, groženj v smeri zmanjševanja plač funkcionarjev komisije, grožnja z ukinitvijo, včasih tudi v obliki načrtne diskreditacije komisije, njenih članov, dokazali, da lahko v Republiki Sloveniji uspešno deluje tudi državni organ, ki ga tako čisto zares ne mara nihče, razen večine državljank in državljanov tudi zaradi tega, ker so skozi naše delo lahko ugotovili, da ni razloga, da etične in pravne norme, ki jih sprejema ta država, ne bi veljale za vse, brez izjem. Hvala lepa.
Hvala gospodu Kosu. Poročilo je obravnavala komisija po zakonu o preprečevanju korupcije kot matično delovno telo. Prosim predsednico komisije, gospo Barbaro Žgajner Tavš, da predstavi poročilo komisije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi in tudi ostali prisotni v dvorani. Dovolite mi, da kot poročevalka matičnega delovnega telesa, to je komisija državnega zbora po zakonu o preprečevanju korupcije, predstavim poročilo državnozborske komisije, ki je poročilo o delu komisije za preprečevanje korupcije prejela v obravnavo 2. julija 2005. Predsednik komisije za preprečevanje korupcije je na podlagi 13. člena zakona o preprečevanju korupcije z dopisom z dne 31.5.2005 posredoval poročilo o delu komisije za preprečevanje korupcije za obdobje od 1.10.2004 do 23.5.2005. Predsednik državnega zbora je poročilo na podlagi drugega odstavka 41. člena poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije posredoval v obravnavo komisiji državnega zbora po zakonu o preprečevanju korupcije 2.6.2005. Komisija po zakonu o preprečevanju korupcije je na svoji 4. redni seji dne 5. julija, obravnavala omenjeno poročilo. Na sejo komisije je bil vabljen tudi predsednik komisije za preprečevanje korupcije, gospod Drago Kos. Ob tem je predsednik komisije predstavil poročilo komisije s poudarkom na nadzoru nad premoženjskim stanjem funkcionarjev, nadalje izpostavil vrsto dvomov in vprašanj glede konkretnih težav, ki so jih ugotovile predvsem lokalne skupnosti pri uveljavljanju z zakonom predpisane nezdružljivosti funkcij. Nadalje je na podlagi četrtega odstavka 25. člena zakona o preprečevanju korupcije komisija predpisala tudi način razpolaganja z darili in vodenje seznama daril ter druga izvedbena vprašanja v zvezi z omejitvami in dolžnostmi pri sprejemanju daril; se ukvarjala z omejitvami pri poslovanju, z načrti integritete, ki jih morajo sprejeti vsi državni organi in organi lokalnih skupnosti, in na podlagi tega pripravila in objavila smernice za izdelavo načrtov integritete. Komisija je prav tako na podlagi 37. člena poslovnika komisije za preprečevanje korupcije 2. februarja 2005 sprejela akcijski načrt uresničevanje resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji. Po koncu podane predstavitve s strani predsednika komisije člani državnozborske komisije na podano poročilo niso imeli pripomb. Na seji je naša komisija, torej državnozborska komisija, sprejela sklep, ki se glasi - pa mi dovolite, da ga preberem v celoti: "Na podlagi prvega odstavka 13. člena zakona o preprečevanju korupcije komisija po zakonu o preprečevanju korupcije Državnemu zboru republike Slovenije predlaga v obravnavo navedeno poročilo ter predlaga, da Državni zbor Republike Slovenije sprejme naslednji sklep. Državni zbor Republike Slovenije se je seznanil s poročilom o delu komisije za preprečevanje korupcije za obdobje od 1.10.2004 do 23.5.2005." Spoštovane kolegice in kolegi! S tem sem zaključila s predstavitvijo v imenu matičnega delovnega telesa. Za pozornost se vam zahvaljujem.
Hvala gospe Barbari Žgajner Tavš. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Naša poslanska skupina načeloma podpira vsako komisijo, ki se bo ukvarjala s preprečevanjem korupcije, pri tem seveda razumemo delo komisije kot neodvisno in kot neodvisno komisijo. Pred nami je prvo poročilo te komisije za čas od oktobra do skoraj konca maja meseca. Iz poročila sledi, da je komisija sledila delovanju, kot je določeno z zakonom o njeni ustanovitvi, in iz poročila je razvidno tudi, kaj vse je v tem obdobju storila. Izkazalo se je, da je odziv prizadetih oziroma obravnavanih funkcionarjev, ki naj bi prijavili svoje premoženje, kar dober. Zataknilo se je na lokalni ravni, ko je šlo za svetniške prijave itn., kjer je prišlo do neke vrste upora zaradi zahteve, da oddajo podatke o svojem materialnem stanju. Nekateri so se uprli tako, da so zapustili oziroma odstopili od svojega mandata, nekateri niso oddali svojih podatkov, ampak očitki ne gredo komisiji, pač pa zakonskim določbam, ki so zajele v tako širokem območju ljudi, ki naj bi zapadli neposredni kontroli na tem področju. Mislimo, da je komisija korektno zapisala svoje delovanje v tem času, da je delovala v vseh smereh, ki so določene z zakonom, in svoje delo glede na objektivne pogoje in zakonske omejitve korektno opravila. Nam se zdi pomemben tisti del delovanja komisije, ki je bil usmerjen v mednarodno povezovanje, kajti izkazalo se je, da komisija svoje delovanje razvije v pravo smer, ki je ponekod drugje zunaj naših meja že uveljavljena. Brez dvoma je v naši družbi korupcija prisotna. Prav je, da imamo tak ali drugačen neodvisen organ, ki se bo s tem ubadal. S tega vidika sprejemamo poročilo, torej prvo poročilo komisije, ki ga imamo pred seboj, kot korektno, povzelo je vsebino, prikazano je stanje na tem področju, nakazane so nadaljnje poti razvoja stvari. Ob določenih spremembah zakona bi lahko v prihodnje od take komisije pričakovali kaj več. Naša skupina smatra, da je poročilo korektno in ga kot takega sprejema. Hvala lepa.
Hvala gospod Žnidaršiču. Gospod Rudi Veršnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Pozdrav vsem prisotnim. V skladu s 13. členom zakona o preprečevanju korupcije je komisija za preprečevanje korupcije dolžna poročati o svojem delu državnemu zboru Republike Slovenije do 31. maja tekočega leta za preteklo leto. Ker je formalno pričela z delom šele 1.10.2004 imamo pred seboj poročilo o delu omenjene komisije za celotno obdobje od začetka, to se pravi, od 1.10.2004 do 23.5.2005. Na predlog predsednika Republike sta bila 20.4.2004 imenovana predsednik komisije in njegova namestnica, na predlog državnega zbora, vlade in sodnega sveta pa je bil imenovan po eden član, tako da komisija šteje skupaj 5 članov. Po predhodnem mnenju državnega zbora je komisija sprejela poslovnik komisije in 1.10.2004 pričela s svojim delom. V obdobju delovanja je sprejela 11 pravilnikov, ki jih je uporabljala pri svojem delu. 18. oktobra 2004 je pozvala vse javne institucije in organe na državni in lokalni ravni, da posredujejo podatke o funkcionarjih oziroma osebah, ki so po zakonu o preprečevanju korupcije dolžne posredovati podatke o svojem premoženju in stanju. Do konca leta 2004 so pozvani posredovali podatke o svojih funkcionarjih. Že v tej fazi so se pojavile anomalije tega zakona, saj ni ločil semena od plevela. Poročevalci v lokalni skupnosti niso razumeli, zakaj se morajo občinski svetniki, ki letno prejemajo par 10 tisoč tolarjev enačiti s funkcionarji, ki so zaposleni v državni upravi. Nekateri svetniki so celo vrnili izvoljeno funkcijo in to tisti, ki bi lahko največ pripomogli k uspešnemu delu na lokalni skupnosti. Protesti so zaradi tega prihajali iz več občin, še zlasti iz tistih, ki imajo že tako in tako težave z dobrimi kadri v občinskih svetih. Zakon pa z lahkoto izpušča direktorje javnih podjetij in tudi bivšega predsednika Republike. Mar ni pri njih veliko večja možnost koruptivne dejavnosti kot pri občinskih svetnikih v malih občinah? Po novem letu je sledilo posredovanja obrazcev in poziv za izpolnitev le teh. Obrazci so izdelani tako, da so od članov komisije zahtevali veliko tolmačenj, za izpolnjevalce pa tudi izpolnjevanje nepotrebnih podatkov in prilagajanje dohodninske odločbe, ki bi jo lahko pridobili tudi na davčni upravi Republike Slovenije. Kar 70% prijav je prišlo v zadnjem tednu pred iztekom roka. Komisija je po preteku roka za dostavo izpolnjenih obrazcev postavila nov rok 16. maj 2005. Tudi po tem roku niso vsi funkcionarji izpolnili svoje obveznosti. Na dan 23.5. je oddalo prijavo 4.962 funkcionarjev, od teh največ - 3.047 na lokalnem nivoju, 1.064 sodišča, tožilstvo in pravobranilstva in 461 na državnem nivoju. Na lokalnem nivoju so med funkcionarji uvrščeni: župani, podžupani, občinski svetniki ter direktorji kulturnih ustanov in javnih zavodov, ki so v večinski lasti v lokalnih skupnosti in jih je imenoval občinski svet. Ti predstavljajo 70% vseh. Med funkcionarje na državnem nivoju so všteti tudi poslanci in ostali funkcionarji na ministrstvih, ki jim je funkcija potekla in ki so v aprilu 2005 še prejeli nadomestilo. Teh je 9%. Tretja skupina funkcionarjev vključuje sodnike na vseh nivojih sodišč, tožilce in pravobranilce. Ta tako imenovana sodna veja predstavlja nekaj nad 21% funkcionarjev. Zakonsko obveznost je izpolnilo skoraj 95% vseh zavezancev po zakonu o preprečevanju korupcije. Najmanj jih je obveznost izpolnilo v lokalni skupnosti oziroma na lokalnem nivoju, približno 93%. Komisija pri svojem delu tudi odgovarja na vprašanje v zvezi z nezdružljivostjo funkcij. Nanje so se obračale predvsem lokalne skupnosti. Na podlagi četrtega odstavka 25. člena zakona o preprečevanju korupcije je komisija predpisala način razpolaganja z darili in vodenje seznama daril ter druga izvedbena vprašanja v zvezi z omejevanjem in dolžnostmi pri sprejemanju daril, in sicer s pravilnikom o načinu razpolaganja z darili, ki jih prejme funkcionar. Veliko dela je imela komisija z javnimi naročili in pripravo spiska podjetij, za katere veljajo omejitve v skladu z 28. členom zakona o preprečevanju korupcije. Seznam vsebuje 577 podjetij, s tem da spisek še ni dokončen, zato si težko predstavljam normalno delo pri javnih naročilih po tolikih omejitvah. Tudi omejitev manj kot 20% deleža v lastnem podjetju je povzročila, da so nekateri enostavno vrnili funkcijo, iznajdljivejši seveda pa so zmanjšali svoj delež in poslujejo po starem sistemu naprej. Komisija je v skladu s petim odstavkom 28. člena zakona o preprečevanju korupcije lahko sama izdala dovoljenje za poslovanje po predpisih o javnih naročilih. V upravnem postopku je izdala dve dovoljenji, devet zadev je skladno z veljavno zakonodajo rešila drugače. Poročilo ne navaja, kako drugače. Komisija pri svojem delu sodeluje z državnim zborom, državnim svetom, vlado in posameznimi ministrstvi, občinami, sodiščem, tožilstvom, računskim sodiščem, državno revizijsko komisijo in pooblaščenko za dostop do informacij javnega značaja. Nadzor nad delom komisije za preprečevanje korupcije opravlja komisija v državnem zboru. Do sedaj je poslala eno takšno poročilo, ki ga je komisija državnega zbora na svoji seji 14.4. tudi sprejela. Poleg tega je komisija komisiji državnega zbora dne 14.4.2005 posredovala tudi seznam daril, ki so jih sprejeli člani komisije. In za konec bom citiral zaključek poročila, ki pravi: "Dosedanje izkušnje komisije kažejo, da so določila zakona o preprečevanju korupcije, zlasti v delih, kjer govori o nezdružljivosti funkcij, o omejitvah poslovanja in o dolžnosti prijavljanja premoženjskega stanja, po eni strani izrazito toga in neživljenjska, po drugi strani pa ne pokrivajo vseh situacij, kjer med funkcionarji v Republiki Sloveniji lahko pride do korupcije." S to ugotovitvijo se v Slovenski demokratski stranki v celoti strinjamo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Veršniku. Gospod Dušan Kumer bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči, kolegice in kolegi. Torej nesporno je, da imamo danes pred seboj prvič celovito poročilo neodvisne državne komisije za preprečevanje korupcije, ki je začela s svojim delom natanko pred enim letom. Prav tako je nesporno, da je vsebina tega poročila sintetičen in empiričen prikaz opravljenih nalog komisije iz načrtov in ukrepov za preprečevanje korupcije, nalog in načrtov za odpravljanje vzrokov za korupcijo, oblikovanje načrtov integritete in preverjanje njihovega delovanja in opravljanje nadzora nad premoženjskim stanjem funkcionarjev in še kaj bi se našlo. Torej vsebina tega poročila več kot očitno kaže, da tega dela preprosto ne morejo opravljati politiki, še posebej ne mi, ki sedimo kot poslanci in poslanke v tem državnem zboru. In tretje dejstvo je, da je Republika Slovenija končno dobila organ, ki je vzpostavil nadzor nad vsemi funkcionarji v Republiki Sloveniji. Skratka, gre za očitno razliko med poročilom, ki ga je preteklih 12 let pripravljala parlamentarna komisija, sestavljena iz poslancev in poslank, in poročilom neodvisne državne komisije, sestavljena iz strokovno usposobljenih članov in članic komisije. In ne samo, da gre za očitno razliko v vsebini poročil, gre tudi za očitno razliko v učinkovitosti. Gre za 12-letno popolnoma neučinkovito delo podobne parlamentarne komisije. To ne nazadnje potrjuje ugotovitev sedanje komisije, da se določila prejšnjega predpisa zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, ki so bila podobna rešitvam, ki jih prinašata tretje in četrto poglavje sedaj veljavnega zakona, v bistvu sploh nista uresničevala. Do tega sklepa je komisija prišla tudi na podlagi skoraj absolutno nevednosti funkcionarjev, zlati na lokalnem nivoju, o njihovih obveznostih po tem zakonu. V kolikor bi se zakon v preteklih 12-ih letih izvajal v praksi bi bila večina težav, interpretacij po vsej verjetnosti odpravljena. Zato se nam v poslanski skupini Socialnih demokratov zdi prav paradoksalno, ko skušajo tisti politično akterji, ki so velik del svoje retorike in politične energije v obdobju, ko so bili v opoziciji, uporabili za vsakodnevno ponavljanje vrednostnih sodb v stilu so umazani, koruptivni, pokvarjeni, le mi nismo takšni, še celo z WD 40 so v teh parlamentarnih klopeh skušali odvijačiti težke in zarjavele vijake korupcije in koruptivnih dejanj. In na tak način so pridobili sicer na legalen in legitimen način zaupanja ljudi z upanjem teh istih ljudi, da so to tisti pravi, ki bodo zaenkrat in za vselej naredili konec tem grdobijam, ki se jim reče kraja, korupcija, klientelizem in podobno. Toda glej ga zlomka! Prav ti akterji danes ukinjajo, demontirajo institucije, ki bi naj preprečevale in onemogočile prav tisto, o čemer so oni v preteklosti toliko govorili. Zato bi danes, ko obravnavamo poročilo neodvisne komisije za preprečevanje korupcije, bilo pošteno, politično modro in korektno, da ukinjevalci sedanje neodvisne komisije poveste, kaj je narobe z njenim delom, ne pa da povzemate vsebino aktivnosti in naloge, ki jih je ta komisija opravljala. Ali je delovala protizakonito, ali ni v popolnosti zadostila zakonskim zahtevam, ali je bila neaktivna, neangažirana ali je v ozadju kaj drugega, kar večina od nas ne ve in jo je zaradi tega potrebno ukiniti? Stališče poslanske skupine Socialnih demokratov je, da je komisija svoje delo opravila dobro, korektno, v okviru danih možnosti in zmožnosti. Prav tako je komisija v poročilu korektno opozorila na nekatere slabe rešitve veljavne zakonodaje in predlagala tudi rešitve. Dosedanje izkušnje kažejo, da so določila veljavnega zakona, zlasti v delih, kjer se govori o nezdružljivosti funkcij, o omejitvah poslovanja in dolžnosti prijavljanja premoženjskega stanja po eni strani izrazito toga in neživljenjska, po drugi strani pa ne pokrivajo situacij, kjer med funkcionarji lahko pride do korupcije in koruptivnih dejanj. Med najpomembnejšimi problemi, ki jih je potrebno v prihodnje rešiti s spremembami zakona, gotovo velja omeniti tako, kot je zapisala tudi komisija, krog zavezance po zakonu in preiti iz koncepta formalnega na koncept dejanskega konflikta interesov. Mi, v poslanski skupini Socialnih demokratov te predloge po spremembi in dopolnitvi zakonodaje podpiramo. In prav zaradi obilice teh nalog menimo, da nikakršna parlamentarna komisija ne more in ne zmore opraviti takšnega obsega in vsebine dela. Ob tem pa se vsaka parlamentarna komisije, ki je 100% politično strankarsko sestavljena, nikakor ne more znebiti in otresti strankarskih in političnih pritiskov. Politiki, še posebej mi, kolegice in kolegi, korupcije kot družbenega zla ne moremo preprečevati, tudi zaradi tega, ker smo na lestvici potencialnih komitentov teh dejanj v očeh državljanov v vrhu vrednostne lestvice. Isto velja za izvršno oblast, ki jo vedno podaljšana roka vsakokratne politične večine v parlamentu. In prav zaradi tega lahko in takšno delovanje in delo opravlja izključno neodvisno in z ustrezno podporo in pristojnostmi, takšno neodvisno telo. Kot vemo, je v naši državi po veljavni ureditvi funkcije odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj, tudi korupcijskih, sistemsko naložena policiji kot organu v sestavo ministrstva za notranje zadeve. Zato komisije s takimi policijskimi pooblastili, ne potrebujemo - takšne komisije. Pomembna ugotovitev iz poročila je tudi, da državljani in državljanke neodvisni komisiji zaupajo, kar dokazuje veliko število prijav morebitne korupcije. Na komisijo je prišlo v tem letu večje število prijav kot na vse druge organ v državi. Pri tem je potrebno ovreči namigovanja in vrednostne ocene, da prijavitelji ne poznajo pooblastil komisije, saj je ravno obratno. Še kako dobro vedo in kar je še pomembnejše, mnogo bolj ji zaupajo kot drugim organom v državi. Zato je seveda nemogoča situacija, v katerim ima komisija kot neodvisen državni organ na eni strani tako visoko stopnjo zaupanja državljanov in državljank, ko prejema priznanje za svoje delo iz tujine, in na drugi strani nima podpore institucij oblasti v državi. To samo potrjuje, da se komisijo in njeno delo ocenjuje in vrednoti izključno skozi očala aktualne politične večine in njihovih interesov. Še več! Celo ukinja jo! In to ne samo s spremembo zakonodaje, temveč - vojaški in policijski analitiki bi rekli - tudi s sodobnimi metodami pritiska in diskreditacije. Velika delovna obremenitev in nezadostna finančna podpora ali nikakršna pripravljenost za sodelovanje nekaterih vladnih inštitucij, ki bi to morale početi in podobno. Zato v poslanski skupini Socialnih demokratov pritrjujemo oceni, da sta trenutno najbolj kritični točki pri zmanjšanju korupcije zagotovo slaba kvaliteta odkrivanja in pregona korupcijskih dejanj ter prevladujoča odsotnost etičnih standardov v javnem sektorju. In eden od teh najpomembnejših etičnih standardov, ki ga ukinja vlada Republike Slovenije ob pomoči večine v tem državnem zboru, je neodvisnost take protikorupcijske komisije. Hvala lepa.
Hvala gospodu Kumerju. Gospod Drago Koren bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala gospod predsednik, lep dober dan vsem zbranim v tej naši dvorani. Pred sabo imamo poročilo o delu komisije za preprečevanje korupcije za obdobje od 1.10.2004 do 23.5.2005. V poslanski skupini Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke smo poročilo z velikim zanimanjem pregledali, saj smo bili prav radovedni, kaj je komisija počela v tem obdobju. Zanimalo nas je, kakšni so rezultati njenega dela oziroma za koliko se je korupcija zaradi dela te komisije zmanjšala. Priznati moram, da sem bi po proučitvi poročila malo razočaran. Iz točke dve, Statusne zadeve, je razvidno, kako se je komisija ukvarjala sama s sabo, s sprejemanjem svojih pravilnikov - sicer je to povsem razumljivo, kajti gre za pričetek dela komisije. V tretji točki, Nadzor nad premoženjskim stanjem funkcionarjev, nas komisija pavšalno seznani z zbiranjem podatkov. Pove nam, da je ugotovila veliko stopnjo nerazumevanja določb zakona o preprečevanju korupcije s strani inštitucij. Po domače bi rekli, da je komisija ugotovila, kako so državni in občinski organi neumni in jim je morala komisija v danem obdobju zelo veliko pojasnjevati in razlagati in to predvsem organom lokalnih skupnosti. Iz analize sprejetih prijavi vidimo število in procent funkcionarjev po nivojih in število neoddanih prijav. Čudi me, da se komisija ni nič zamislila nad ugotovitvijo, da je na državnem nivoju le 9% zavezancev, na lokalni ravni je teh kar 70%. V četrtem poglavju izvemo, da je komisija napisala 10 odgovorov oziroma pojasnil lokalnim skupnostim v zvezi z nezdružljivostjo. V poglavju Omejitve pri darilih ni napisano nič posebnega. Izvemo, da je komisija predpisala način razpolaganja z darili in vodenje seznama daril ter druga izvedbena vprašanja v zvezi z omejitvami in dolžnostmi pri sprejemanju daril. Izvemo še to, da je ravnanje vodstva policijske enote, ki se udeleži pogostitve, katero plačajo podjetja, ki za potrebe te policijske enote izvajajo različne storitve, nezakonito in ustreza definiciji korupcije. Naj se sedaj dotaknem poglavja Omejitve pri poslovanju. V tem delu poročila je daljši prispevek pojasnil, ki jih je komisija poslala raznim organom, in da je izdelala spisek podjetij, za katere veljajo omejitve pri poslovanju z naročniki, ki poslujejo po predpisih o javnih naročilih. Iz poročila je tudi razvidno, koliko sumov koruptivnih dejanj je bilo prijavljenih in kaj je s temi prijavami komisija naredila. Očitno pa sem zmotno pričakoval podatek, koliko sumov koruptivnih dejanj je ugotovila komisija sama. Je pa zelo obsežno in podrobno predstavljeno 13. poglavje - Finančna in kadrovska problematika. Zelo natančno nas seznani, koliko ljudi in denarja bi potrebovali za normalno delo. Me je kar malo šokiral podatek, da je trenutno zaposlenih 5 funkcionarjev in samo 5 uradnikov. To pomeni, da ima vsak uradnik svojega funkcionarja. V zaključku je komisija zapisala, da dosedanje izkušnje komisije kažejo, da so določila zakona o preprečevanju korupcije, zlasti v delih, kjer govori o nezdružljivosti funkcij, o omejitvah poslovanja in o dolžnosti prijavljanja premoženjskega stanja po eni strani izrazito toga in neživljenjska, po drugi strani pa ne pokrivajo vseh situacij, kjer med funkcionarji v Republiki Slovenije lahko pride do korupcije. S to ugotovitvijo komisije se poslanski skupini Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke povsem strinjamo. Še posebej, ko gre za funkcionarje na lokalni ravni, vendar pa bi pri tem od komisije pričakovali več predlogov rešitev, več predlogov za spremembo zakona, ki ni življenjski. Hvala.
Hvala gospodu Korenu. Gospod Franc Kangler bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Z velikim zanimanjem smo proučili poročilo, ki ga imamo danes v obravnavi. Z vso odgovornostjo in resnostjo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bi si tudi sami želeli, da bi imeli v Sloveniji neodvisno komisijo, ki bi delovala po najmodernejših sodobnih, etičnih, parlamentarnih in še nekaterih drugih, predvsem pa demokratičnih standardih. Iz poročila lahko ugotovimo, da je poročilo korektno napisano vsebinsko, vendar to poročilo se ukvarja samo s sabo oziroma s svojo komisijo od nastanka do datuma poročanja. Iz poročila je lahko razvidno, da nam pišejo, kaj je korupcija, kdo je podvržen korupciji, kaj je to korupcija in klientelizem, kot je tudi sam predsednik seznanil nas, parlamentarce. V poročilu tudi pišejo, katere pravilnike in podzakonske akte je do sedaj že sprejela komisija. V poročilu je tudi zapisano, katere akte in sklepe je vlada sprejela, kar se tiče financiranja komisije, in kateri so tisti finančni problemi. In v poročilu tudi zapišejo, koliko je tistih obveznikov, ki so bili dolžni poročati pismeno omenjeni komisiji, ugotovimo lahko, da je to bilo 4962 obveznih občanov ali državljanov Republike Slovenije, ki so bili dolžni poročati o premoženjskem stanju komisiji, pri čemer ugotovimo, da je 4711 bilo takšnih, ki se jih je od vseh odzvalo in svojo obveznost v skladu z zakonom tudi to storilo. Zanimivo pa je, ko ugotovimo in naredimo analizo tega poročila, da je bilo na omenjeno komisijo poslanih in posredovanih 165 prijav. Od teh 165 prijav je bilo 84 prijav ocenjenih, le 50 prijav od 165 je bilo posredovanih naprej v druge organe: bodisi v generalno državno tožilstvo, policijo, vrhovno sodišče in še nekaterim drugim institucijam. Zanima nas pa, na podlagi česa in na kakšen način so prišli do 50 odstopljenih prijav in kaj je s tistimi 115 prijavami, ki so ostale na komisiji oziroma kako in na kakšen način je komisija ocenila samo 84 prijav od 165. Ali je tukaj imela politika prste vmes, s takšnimi ali drugačnimi vplivi? Pa verjetno vzdihovanje v tem danem trenutku posameznic v tej dvorani me ne bo prepričalo, ker tudi sam, ko ne bom več govoril v imenu poslanske skupine, bom podal svoje stališče z nekaterimi pomembnimi podatki iz preteklosti, ki jih tisti, ki smo bili kakorkoli člani preiskovalnih skupin, še hranimo in imamo še vpogled in lahko z vso odgovornostjo in resnostjo govorimo in trdimo, ali so nekateri posamezniki ali komisije neodvisne ali odvisne od politike. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da takšna komisija in predstojnik komisije je odvisen od politike, če ga politika tako enostransko nastavi. V prejšnjem mandatu je Slovenska ljudska stranka bila v koaliciji. Tega ne zanikamo, vendar pri nekaterih imenovanjih, ne samo pri predsedniku gospodu Kosu, smo imeli iz načelnih razlogov pomisleke in smo bili za to, da iščemo široko podporo tako koalicije kot dane opozicije. Mislimo, da je prav. Seveda velikokrat tudi posamezni člani parlamenta dobimo občutek, ko nastopijo takšne ali drugačne medijske afere, da posamezna komisija in tudi drugi državni organi reagirajo samo pri nekaterih, ne pa pri vseh tistih, kjer bi bilo nujno potrebno. Tako v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke sprejemamo to poročilo, kot sem uvodoma dejal, da upam, da nam bo predsednik podal dodatno pojasnilo, zakaj prihaja do odstopanj med 165 prijav, ocenjenih 84, le 50 jih je bilo posredovanih naprej. In nas osebno ne bi nič motilo, če bi bile te prijave oziroma ti odstopi tudi bili tako ali drugače omenjeni v takšnem poročilu, ki ga obravnavamo v parlamentu. Konec koncev prav bi bilo, da smo s samo vsebino seznanjeni, s katero se ukvarja omenjena komisija.
Hvala gospodu Kanglerju. Gospod Srečko Prijatelj bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Komisija za preprečevanje korupcije je korektno in dosledno napisala poročilo o svojem delu, ki tudi izraža dejansko delo te komisije. Pa vendar na nekatera dejstva je nujno opozoriti. Prvo dejstvo je, da je Ustavno sodišče Republike Slovenije 27.10.2005 izdalo odločbo, v kateri pravi, da je prvi, četrti, peti, šesti odstavek 28. člena in prvi odstavek 30. člena zakona o preprečevanju korupcije, [[Uradni list RS, št. 2/04]] v neskladju z ustavo. Torej, več kot jasno je, da obravnavamo v bistvu poročilo komisije, ki deluje po nezakonitih načelih oziroma če kaj velja ta odločba, potem jo je treba upoštevati. To poročilo dejansko ni tako resnično, če vzamemo dejstva, ki so v njem navedena - in tisti, ki ga je prebral, lahko to vidi -, da so obravnavani le problemi, ki tarejo samo komisijo. Če se sprehodimo po poglavjih, lahko hitro ugotovimo, da se ukvarjajo z načelnimi vprašanji, ali je kmetijsko gospodarsko poslopje, ki ga upravlja funkcionar, poslopje, ki spada v gospodarsko dejavnost, potem, kot že pred mano rečeno, se ukvarjajo s svojimi lastnimi problemi, dejansko finančnimi, ne nazadnje se naslavlja tudi prošnje na ministra [[v poročilu je opisano]] in suhoparno obdela tudi poročila, ki smo jih morali oddati. Seveda, to vse stane. To stane davkoplačevalce letno 1.000 milijonov. 1.000 milijonov je 150 delovnih mest, in če upoštevamo multiaplikativni faktor, je to 450 ljudi, ki bi lahko na ta način zagotovili svojo eksistenco. Nismo proti temu, da komisije ne bi bilo in da bi se ukinil nadzor nad korupcijo, vendar smo za to, da ustanovimo komisijo, ki bo imela daleč večje pristojnosti, kot jih ima ta komisija. Ta komisija nima nobenih bistvenih pristojnosti, kot že rečeno in razvidno iz poročila, ne more sodelovati v predkazenskih postopkih, ne more vplivati na raziskave, ne more podajati kazenskih ovadb, ne more se vključevati v to, da bi dejansko korupcijo preprečila. Zgolj na načelni ravni imeti komisijo, ki stane toliko denarja, pa mislim, da za davkoplačevalce ni opravičljiv razlog in tega ne moremo upravičiti, če upoštevamo dejstvo, da imamo še eno komisijo, ki se tudi ukvarja s tovrstno problematiko. Želel bi poudariti še nekatera druga dejstva, ki so zelo sveža, in sicer bolj v obliki vprašanja. Ali je sprožen - ker namreč iz poročila ni razvidno - v zvezi z oddajo del italijanski firmi na Trojanah kakšen postopek s strani komisije? Vemo, da so kasneje slovenska podjetja popravljala napake italijanskega izvajalca. In ne nazadnje v povezavi s tem zelo sveža zadeva, ki je bila pred dnevi objavljena v dnevnem časopisju - ali je sprožen sedaj, ko je republiška revizijska komisija odvzela delo štirim slovenskim podjetjem na priporočilo evropske skupnosti [[in to delo bo po vsej verjetnosti dobila avstrijska firma]] kakšen postopek? Ali je sedaj sprožen kakšen pomislek o tem, da bi bila lahko to koruptivna dejavnost? In zadnje dejstvo: če bomo imeli v bistvu resnično referendum na tem področju, ki bo stal 700 milijonov SIT, ali ni pomisleka, da je mogoče to naročeno, čeprav vidimo, da je to v nasprotju z ustavno odločbo sodišča, ki jasno govori, da je komisija v bistvu delovala v neskladju z ustavnimi zakoni. Torej, če pogledamo poročilo o delu komisije za preprečevanje korupcije, lahko ugotovimo, da so sicer dobro ugotovljena dejstva pri omejevanjih daril, pri omejevanju v poslovanju, da je zelo korektno napisano tudi poglavje o načrtu integracije, o uresničevanju resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji, prijave koruptivnih dejanj so zgolj načelne, iz njih ni možno razvideti, kje je pristalo v bistvu 34 prijav, ali so za te prijave tudi uvedeni kazenski postopki, sodelovanje komisije na drugih državnih in lokalnih nivojih ter mednarodnih nivojih je tudi korektno opisano in dejansko, kar je najbolj moteče in kar v oči bodo, iz vseh teh kontrol so izvzeti direktorji javnih zavodov, ki pa kar velik del občinskega premoženja upravljajo in dejansko imajo možnost največje korupcije. Zato bi tudi bilo potrebno spremeniti pravila delovanja te komisije in v bistvu dati možnost kateri koli komisiji že, da je bolj učinkovita in dejansko tudi bolj uspešna, da ne bi imeli tako načelnega in suhoparnega poročila, kot ga imamo danes pred sabo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Prijatelju. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev o poročilu in predlogu sklepa. Besedo ima gospod Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, gospod predsednik komisije, kolegice in kolegi. Danes obravnavamo prvič poročilo o delu komisije za preprečevanje korupcije na podlagi zakona, ki je stopil v veljavo v začetku leta 2004. Poročilo je pripravljeno korektno, v skladu z zakonom in glede na vsebino in naloge, ki jih ima komisija. Pripravljeno je sistematično po vseh pomembnih sklopih, prikaže, kako se je komisija oblikovala, kako je pripravila potrebne akte, da je lahko začela delati in kako je dosledno, v skladu z zakonom tudi ravnala. Trdim dosledno, v skladu z zakonom tudi ravnala. Vse drugo govorjenje o tem, kaj bi morala ali ne smela delati bi bilo nezakonito. Če bi sama odkrivala kazniva dejanja, bi bilo nezakonito. Če sama ne bi preverjala premoženjskega stanja občinskih funkcionarjev, pa čeprav je hkrati opozarjala, da ni ureditev v zakonu morda najboljša, to smo bili priča na mandatno-volilni komisiji, je, dokler zakon velja in dokler s strani ustavnega sodišča ni bilo ocenjeno, da so nekatere določbe ustavno sporne, morala tako ravnati. Zato mislim, da ji zakonitosti ravnanja, doslednosti ravnanja v skladu z zakonom ne more nihče očitati. Enako velja za vprašanje sredstev. Danes se govori o milijardi, ponovno. Bodimo korektni in povejmo, koliko je letna poraba teh sredstev. Letna poraba teh sredstev je bila po poročilu, ki ga daje komisija, cca. 260 milijonov, plan, ki je bil pripravljen in usklajevan s finančnim ministrstvom cca. 200 milijonov, od tega večina sicer res, cca. 80% sredstev potrebnih za plače, vendar od tega za plače treh funkcionarjev, ki so najbolj sporni, samo cca. 30 milijonov letno. In to je tisti prihranek, o katerem je eventualno mogoče govoriti ob ukinitvi komisije, če želimo biti korektni, ne pa govoriti o milijardi, ki velja za ves mandat dela komisije kot možna potrebna ocena in stroški. Vendar bistveno, kar želim povedati, je nekaj drugega. Poročilo, ki ga je pristojno matično delovno telo sprejelo na znanje in po informacijah naših članov v tem delovnem telesu tudi brez vsake kritike, pač kaže na neko stanje. Jaz bi razumel in štelo bi se mi korektno in koristno, če bi ob poročilu opozorili na vse različne poglede, ki jih imamo v zvezi z delom komisije. Če bi ob poročilu ocenili: ali komisija dela dobro ali dela napake, ali dela zakonito ali nezakonito, ali si delo komisije predstavljamo bistveno drugače, kot bi dejansko izhajalo iz samega zakona in na tej podlagi ocenjevali, ali takšno komisijo potrebujemo ali ne, ali pa je eventualno treba dopolniti zakon, da bi dobili komisijo, kakršno si predstavljamo. To bi bil nek logičen razpored ali pa zaporedje dogodkov in to bi po mojem odgovarjalo tudi resnemu delu vlade, tega državnega zbora in tudi države. Mi smo šli pa po obratni poti. Preden smo sploh vedeli, kaj ta komisija zares dela, in to se je pokazalo: pri vsebini dosedanje razprave smo predlagali njeno ukinitev. Pa mi naj kdo reče, da ta narobe vrstni red in to napačno zaporedje ne izhaja iz vsega drugega prej kot pa iz dela komisije. Jaz ne bom zanalašč kvalificiral, iz česa drugega prej, ampak prav gotovo iz vsega drugega prej: na pamet trditev, političnih interesov in podobnega, nikakor pa ne iz objektivnega dela komisije, ker sicer bi morali ob tem poročilu tudi v matičnem delovnem telesu pa sicer povedati, kaj je bilo vse narobe, da bi eventualno bilo treba takšno komisijo ukiniti. Mislim, da smo delali po popolnoma napačnem vrstnem redu, da to ni niti pametno, da to ni niti v skladu z načeli pravne države in da bi se vladajoča koalicija, pa tudi sicer, morali takšnemu načinu upreti. Dosegli smo, na moj predlog, po odločitvi gospoda predsednika, da je bilo poročilo uvrščeno na dnevni red vsaj prej, preden bi in bomo, če bomo, razpravljali o zakonu v tretji obravnavi. Najprej je bilo predlagano, da najprej ukinemo komisijo, potem pa razpravljamo o njenem poročilu, kar bi bila še dodatno čudna, da ne rečem kakšno drugo besedo, odločitev. To samo kaže na sistem našega dela. Če se ta vladajoča koalicija skupaj z vodstvom državnega zbora odloči, da je treba tako narediti, potem vse tako izpelje, da je tako narejeno, ne glede na to, ali ima to logiko, ali je to pravilno - se že najdejo ustrezni predpisi, po katerih se tolmači, da je tako prav. Jaz pa mislim, da bi morali delati obratno, ker me nihče ne bo prepričal, da je samo dejstvo zamenjave oblasti spremenilo vse okoliščine, zaradi katerih je bila komisija ustanovljena. Da je spremenilo okoliščine v tem smislu, da je še vedno edino realno in prav, da se s protikorupcijsko politiko ukvarja samostojna, neodvisna strokovna komisija, ki ima poseben status v tej državi, ne pa parlamentarna komisija. Vem, spoštovane kolegice in kolegi, verjetno mi boste očitali, da ne spoštujem parlamenta, da ne spoštujem svojega dela, da smo vendar hiša, da smo neposredno izvoljeni. Vse to je res in vse to zelo spoštujem, samo nikoli ne boste mene, ki imam tudi neko formalno izobrazbo in izkušnje, slišali, da bi rekel kaj drugega, da sem v končni konsekvenci v tem državnem zboru politik, izbran na neposrednih volitvah, predstavnik vsega ljudstva, poskušam ugoditi interesom, pogledom, predlogom mnogih skupin, vendar na koncu nisem strokovnjak. Strokovnjake imamo v vladi, strokovnjake imamo v službah, strokovnjake imamo drugje - jaz odgovarjam politično. Če bi odgovarjal kot strokovnjak, bi še mnogo slabše spal, kot spim zdaj, zaradi vsega tega, kar v tem državnem zboru delamo in kar sprejemamo. Toda hočem reči, vedno smo politiki in imamo tudi svoj način izvolitve in svoj način odgovornosti. Ta posel, to delo pa bi morala, tako kot v večini drugih držav, opravljati samostojna, neodvisna strokovna komisija. Drugič. Ta moment me še nihče ni prepričal, da je s samo spremembo oblasti, z novo vlado postalo neresnično tisto, kar smo vsi pred tem sprejemali, posebej pa najbolj trdila takratna opozicija - da je namreč največ možnosti za korupcijo tam, kjer je največ denarja in največ oblasti. To pa je v vladi, na pristojnih ministrstvih, prek javnih naročil, prek konkretnih odločitev, povezanih z zakonodajo, tudi prek sistema prodaje deležev v raznih podjetjih in podobno. In nihče me o tem ni prepričal samo zato, ker je drug predsednik ali druga oblast, naenkrat te nevarnosti ni več. Ne verjamem, gospe in gospe, ne verjamem in nikogar ne boste prepričali, razen mogoče zgolj res samo, bi rekel, najožji krog svojih političnih zagovornikov. In tretje, ta moment mi še nihče ni prepričal, da bi bilo pametno, da bi naloge, ki jih imajo represivni organi, v širšem smislu govorim, in pravosodje, policija, tožilstvo, sodišča, da bi te naloge ali pa del teh nalog dali komisiji. Zakaj ne? Zato, ker bi jih nujno morala slabše opravljati kot specializirani organi, ker drugače bi morali imeti tudi v komisiji toliko specializiranih ljudi, ki bi se ukvarjali s tem vprašanjem, tako imamo, hvala bogu, ne vedno dovolj uspešno, samo tam se dajmo potruditi, te represivne organe, da te stvari delajo, tako da so vsi razlogi za obstoj komisije enaki, kot so bili leto in pol nazaj ali pa dve leti, ko smo komisijo sprejemali. Nobenega dvoma ni, da preko poročila komisije ni prav nobenih razlogov za to, da ne bi poročilo, ne samo sprejeli, ampak ugotovili, ali potrebujejo ob njem kakšne spremembe zakonodaje, nikakor pa ne ukinitve same komisije. Ne pričakujem nobenega razumevanja v koaliciji za te moje trditve. Bom pa rekel, da bom grozno vesel, če bom razen floskul, izmišljenih trditev, polresnic, laži, slišal še kakšen pameten argument proti temu, da komisijo oblikujemo na način, ki se nam bo zdel pameten, vendar ohranimo njeno delo, če želimo protikorupcijsko tudi v Sloveniji delati. Hvala.
Hvala gospodu Potrču. Besedo ima gospod Drago Koren. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat vsem lep dober dan. Ponovno se bom ustavil ob samem poročilu, konkretnem poročilu. Ocenjujem, da je korektno, se pravi, da je v njem vse tisto, kar je komisija v tem svojem obdobju delala, je pa res, da to obdobje še ni dolgo, da je to obdobje kratko. Ampak jaz sem dejansko pričakoval v tem poročilu malo več konkretne vsebine o preprečevanju korupcije in konkretnih rezultatov, ki jih je ta komisija na tem področju storila. Še enkrat sprašujem: koliko korupcije je zaradi dela te komisije v Sloveniji zdaj manj. Koliko je v tem letu koruptivnih dejanj manj ali pa koliko koruptivnih dejanj je ta komisija sama odkrila? Tukaj jaz ne krivim same komisije. Mislim, da vsi danes ugotavljamo izvirni greh tega, to pa je v samem zakonu, za katerega mislim, da prav gotovo ni dober, da ga je potrebno spremeniti. Tu bi jaz od komisije pričakoval več pobude. Tu bi jaz pričakoval, da bo komisija takoj po teh ugotovitvah prišla v parlament s predlogom za spremembo zakona, z novimi predlogi, ki bi izboljšali delo te komisije. Vendar se to ni zgodilo. Se pravi, komisija dejansko nima nobenih bistvenih pooblastil in pristojnosti po mojem mnenju, da bi lahko s svojim delom zmanjšala in odkrivala korupcijo. Dotaknil se bom tega poročanja o premoženjskem stanju, teh obrazcev, ki jih je komisija nam poslala. Sprašujem se, zakaj se komisija že v letošnjem letu ni odločila za to, da bi to posredovali v digitalni obliki, saj menim, da bi to komisiji močno olajšalo njeno delo, zbiranje teh podatkov. Drugo, kar se mi zdi neumno, recimo za funkcionarje, kmete, vemo, kakšen je zemljiški kataster, koliko parcel ima en posestnik, da je moral naštevati posamezne parcele, da je za to kar nekaj strani bilo potrebnih. V glavnem tu ni bilo nobene prave racionalizacije. Zelo pomembno se mi zdi, da bi komisija odreagirala na to, da so občinski svetniki uvrščeni med funkcionarje. V teh malih občinah vemo, da je to zakonska pristojnost, ampak pričakoval bi reakcijo komisije v tem smislu, da predlaga spremembo zakona, da ti svetniki, ki neprestano opravljajo svoje delo, da se morajo toliko ukvarjati s tem prijavljanjem svojega premoženja. Ustavil se bom še pri teh preljubih darilih, ki jih funkcionarji ne smemo oziroma vemo, kako jih lahko sprejemamo. Bom povedal en primer iz svoje bivše službe, ker se mi zdi zelo smešno. Mi smo leta 2004, delam na Geodetski upravi, mi od strank nismo nikoli nič dobili, kvečjemu kakšno žalitev, zmerjanje ali kaj podobnega, potem pa smo dobili obvestilo, da moramo na vidno mesto obesiti obvestilo, da daril v vrednosti nad 15 tisoč ne smemo sprejemati. Moram reči, da smo mi z veseljem to obvestilo obesili na vidno mesto, ampak kaj smo s tem povzročili. Mogoče kakšni stranki to, da je imela slabo vest, da nam ni nič prinesla. Naj končam jaz tole svoje razmišljanje predvsem na tale način. Se pravi, za en mandat potrebujemo eno milijardo sredstev. Ali ne bi bilo pametno, da bi ta sredstva morda namenili raje enemu oddelku policije, ki bi sprejemal tudi anonimno, recimo, prijave? Ali bi namenili tožilstvu in sodstvu? Morda predvsem sodstvu, ker vemo, kako deluje sodstvo. Tudi če bomo primer pripeljali že na tožilstvo, pa morda še do sodstva, če sodstvo ne bo normalno delalo, ne bo od tega nič. Hvala lepa.
Hvala gospodu Korenu. Besedo ima gospod Janc Kristijan. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani gospod Kos! Kolegice in kolegi! V poročilu, ki smo ga dobili parlamentarci, jaz mislim, da je korektno pripravljeno, dobro. Jaz tudi vsebinskih pripomb nanj nimam, jaz sem ga prebral, je korektno, mislil, da nimam nič takega, kar bi lahko očital, da to ni dobro pripravljeno ali karkoli. Kar se tiče obrazcev, ki sem jih kot funkcionar, župan in poslanec, moral izpolniti, in to tudi izpolnil v roku v skladu z navodili, pravočasno oddal, jaz s tem nisem imel nobenih težav. Nekateri morda so jih imeli več, ampak jaz jih nisem imel. Druga pohvala velja tudi gospodu Kosu, da je na naše povabilo se relativno hitro odzval, prišel v občino Sevnico in z mojimi občinskimi svetniki in tudi podjetniki opravil korekten razgovor v skladu z zakonom, ki pač je takšen, kakršen je, in dobil določena dodatna pojasnila. Tu se mu tudi s tega mesta zahvaljujem. Moram povedati, da sem bil med prvimi tukaj v tem državnem zboru, ko sem naslovil poslansko vprašanje gospodu Šturmu, ministru za pravosodje. Šlo je za nek nonsens, ki je v tem zakonu, glede občinskih svetnikov. Dobil sem predvsem mlačen in nejasen odgovor, da je vse to v redu, da je dobro itd [[..]]Bil sem s tistim odgovorom takrat kot župan razočaran in nisem mogel biti zadovoljen. V nadaljevanju te zgodbe se je zgodila slovenska taka in drugačna slika o slovenskih občinah. Funkcionarji, občinski svetniki, so kar pogostoma odstopali in po pravilu tisti dobri svetniki, ki se spoznajo na gospodarstvo, kar je zelo pomembno, da ta duh se notri med občinskimi svetniki izgubljal. Žal je bilo tako tudi v naši občini. Tri odlične svetnike iz različnih političnih opcij smo izgubili v tem mandatu, kar obžalujem še danes, žal pa je podjetništvo seveda pretehtalo, kar se mi je zdelo seveda logično, kajti to je kruh, to je število zaposlenih v tem podjetju in so pač zapustili občinske vrste in ostali samo podjetniških vodah. Tu mislim, da ni bilo v redu s tega vzornega kota, morda sem kot župan in poslanec pričakoval nekoliko bolj aktivno vlogo te komisije, da bi vendarle videli, da ta nonsens, ki je nastal, da pač župan ene Kungote, ne vem kaj, se opravičujem, občinski svetnik, kaj lahko on vpliva ne vem v Mariboru, v Ljubljani, da nastopa v javnem naročanju in kakšen vpliv ima on kot funkcionar v nekem pozitivnem smislu pridobivanja določenega posla. Verjamem morda, da je to neki manjši vpliv lahko v lastni občini. ;orda v lastni občini ni, če že drugače ne, higiensko, da nastopa podjetnik na javnem razpisu. V drugih slovenskih občinah pa kot občinski svetnik po mojem globokem prepričanju nima popolnoma nobenega vpliva kot podjetnik, da nastopa v tem. Tu bi pričakoval morda večjo aktivno vlogo te komisije, da bi vendarle na to neumnost opozorila vlado, državni zbor ali še koga tretjega, da bi vendarle v tem kontekstu izločili to zgodbo, pa morda omejili samo na občine, kjer izhaja, ne pa na druge slovenske občine. To mislim, da je tista napaka, ki jo jaz tu še zadnjič povem na tem mestu in seveda obžalujem, pa ne samo svetniki iz našega občine, iz vseh slovenskih občin, ki so izstopili v tem mandatu in je vprašanje, če se bodo kdaj še vračali na te občinske liste nazaj ponovno kot podjetniki. Škoda je za občinske svete, lokalne skupnosti in tudi državo kot tako. Drugače pa mislim, da ta zgodba, ki je bila takšna, kot je bila, in jaz moram tukaj s tega zornega kota povedati, da odnos, ki sem ga jaz imel kot župan do te komisije in do te zgodbe, da nimam nobenih zadržkov. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jancu. Besedo ima gospod Bojan Kontič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pozdravljen predstavnik komisije za preprečevanje korupcije, kolegice in kolegi! Iz poročila komisije je vsekakor razvidno, da se je komisija prijela, bi pa bilo potrebno z zakonom dodati več pristojnosti tej isti komisiji, ne pa jo ukiniti. To je moje mnenje. Ker pa se običajno najbolj pomembne zadeve skrivajo v podrobnosti, bi vseeno želel povprašati po mnenju glede enega konkretnega primera. 4. maja letošnjega leta je župan mestne občine Velenje na komisijo za preprečevanje korupcije naprosil zaprosilo za mnenje o zadevi, ki jo lahko zelo na kratko opišem takole. Samostojni podjetnik je na podlagi dveh izbranih ponudb opravljal delo, za katero je dobil plačilo oziroma izplačilo skoraj 5,7 milijona slovenskih tolarjev, kar je približno 1 milijon več kot je bilo zapisano v pogodbi. S tem je iz najugodnejšega ponudnika kot izvajalca, ki je v končnem izračunu presegel vrednost, ki jo je ponudil neizbrani ponudnik, torej ni bil več najcenejši. Bolj kot to pa je vprašljivo, da je delo izvajal samostojni podjetnik, ki je istočasno tudi oseba oziroma predsednik organa, ki je bil naročnik teh del. Iz poročila in vašega odgovora župana je razvidno, da ste zadevo odstopili zaradi suma storitve kaznivega dejanja upravi kriminalistične policije oziroma generalni policijski upravi. Pa me zanima, ali ste v tem času prejeli kakršenkoli odgovor s strani policije. In drugo, kar me še posebej zanima. Vem, da takrat zakon o preprečevanju korupcije še ni bil v veljavi, ko se je to zgodilo. V primeru, da bi zakon takrat veljal, ali gre v tem konkretnem primeru po vašem mnenju za koruptivno dejanje? Hvala.
Hvala gospodu Kontiču. Besedo ima gospa Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predsednik komisije! Obravnavo prvega poročila komisije za preprečevanje korupcije štejem kot priložnost za resen razmislek o tem ali je vse tisto, kar je zapisano v zakonu, pa tudi v resoluciji o preprečevanju korupcije, na taki poti, da lahko pričakujemo dobre rezultate. Dober rezultat je pa zame tisto, kar je bilo zapisano tam in o čemer smo govorili. Namreč, zmanjševati polje koruptivnosti in zmanjševati oziroma preprečevati korupcijo z vsemi izkazanimi ali ugotovljenimi, prijavljenimi primeri pa zaposliti tiste organe, ki naj se s tem ukvarjajo. Težko je v času, v katerem se je kar utrdila floskula o velikih sredstvih, ki jih je treba namenjati za to komisijo, pa bi jih bilo bolje za kaj drugega uporabiti, težko je v teh okoliščinah opozoriti, da je v poročilu zapisano, da bi pravzaprav za to, če bi hotela komisija opravljati tisto, kar je z zakonom določeno, potrebovala celo večja sredstva in večje število zaposlenih. Težko je tudi prezreti, da je v tem poročilu poleg vsega tistega, kar so kolegi iz moje poslanske skupine že naštevali, da je v 15. poglavju jasno zapisano tudi to, kaj bi pravzaprav bilo dobro spremeniti v zakonu, da bi komisija učinkovala še bolje, da bi dosegala boljše rezultate. Sama pa ne morem soglašati s tistimi, ki menijo, da bi bilo mogoče naloge komisije prenesti kar na represivni organ, denimo, na policijo, ker si bom samo z neko izkušnjo [[opozorilni znak za konec]] iz drugih dejavnosti pomagala. Poglejte, žrtve nasilja se lahko obračajo na uradne institucije, ampak bistveno več prijav dobivajo anonimni telefoni, SOS telefoni in druge nevladne organizacije, ker je treba podpirati neodvisne institucije, ki so v pomoč [[ponoven znak za konec]] ljudem v tistih trenutkih, ko čutijo, da je nekaj v družbi treba napraviti, da se slabosti, ki so celo z zakonom označene [[...]]
Gospa Potrata [[...]]
[[...]]kot slabosti, odpravi.
Hvala. Gospod Srečko Prijatelj, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kot že rečeno, samo v nekaj segmentih bi se še rad dotaknil tega poročila. Tokrat je to zgolj moje osebno mnenje. Poglejte, odmevne korupcije so se dogajale v slovenskem prostoru in kar nekaj tisoč ljudi je ostalo na cesti zaradi tega. Dvanajstletna oblast žal tega ni hotela slišati. Niti za afero Rdečega križa niti za Viator-Vektor, niti za Zbiljski gaj niti za Triglav. Vsi ti akterji so danes na svobodi, pa še mnogo drugih je, ne bom vseh našteval, ker bi bilo preveč suhoparno. Izguba v slovenskem gospodarstvu pa je kar nekaj sto milijard. Ta denar se je prelil v privatne žepe posameznikov, ljudje so ostali brez vsega, brez ustavne pravice do dela, danes so na zavodu ali pa so se morali znajti kako drugače. Če bi ta komisija bila ustanovljena pod prejšnjo oblastjo z resnim namenom, v tem kontekstu, da bi resnično lahko vplivala na te zadeve, kar vem in sem prepričan, da bi tudi lahko in zmogla storiti, potem bi danes imeli verjetno koga od teh akterjev že pravnomočno obsojenega oziroma v zaporu. Nič se ni zgodilo na tem področju. Nič. Prepletajo se nove afere, odpirajo se nova področja koruptivna, zelo koruptivna. Mi se ukvarjamo v poročilu s prejemanjem daril. Nonsens. Komisija se ukvarja s svojim lastnim eksistenčnim problemom, kako zagotoviti administrativno tehnične pogoje za delo, kadrovske potrebe in potreben denar. To je tudi neumnost. Če bi bil namen resen, potem bi država morala poskrbeti, da bi to vse komisija danes že imela in da bi delovala transparentno v prostoru skupaj s sodstvom, skupaj z organi javnega pregona, skupaj z računskim sodiščem in dejansko tudi z akterji političnega delovanja. Kot sem že nekoč dejal, bolje bi bilo, da levi gledajo desnim pod roko in obratno, kot pa tako, da imamo enobarvno označeno komisijo, ki je zgolj zaradi tega, da v bistvu napiše poročilo o tem, ali smo politiki oddali svojo napoved premoženjskega stanja, in druge seveda obvezne osebe v Sloveniji. Največja pomanjkljivost tega pa je, da v bistvu v javnih zavodih, to sem že prej poudaril, pa še enkrat bi, v javnih zavodih, katerih ustanoviteljice so občine, nimamo dejanskega nadzora. Direktorji teh javnih zavodov ne zapadejo pod to obveznost. In ravno tu se dogaja največja korupcija, ravno tu se pretakajo največji finančni tokovi v privatne žepe. In tudi pri javnih razpisih je marsikaj narobe. Pri tem se upoštevajo polprijateljske, prijateljske, sorodstvene vezi, nihče na to ne reagira. Podajajo se [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]se oproščam.
Hvala. Besedo ima Srečko Hvauc. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav tudi predsedniku komisije, ki je pripravila poročilo, za katerega je moje osebno mnenje, da je dobro pripravljeno, po neki logiki, sistematično in korektno, kar se tiče tehničnega pristopa. Seveda pa ni poročilo namenjeno samemu sebi, ampak dejansko, vsaj po mojem prepričanju, se poročila pišejo zato, da iz vsebine izvemo več o delovanju tega organa ali pa inštitucije, več o tem, kakšno stanje je bilo v začetku obdobja, o katerem poročamo in kakšno stanje je na koncu. Ampak vseeno, samo še enkrat ponavljam, mislim, da je poročilo korektno pripravljeno. Prepričan sem tudi, da je komisija v tem enoletnem obdobju bila aktivna, da je delovala zakonito, v skladu z okviri, ki so postavljeni z zakonom. Enako velja tudi za predsednika, ki je to svojo aktivnost tudi večkrat pokazal in dokazal. Vendar bi pa o sami vsebini poročila vseeno imel nekaj mnenj ali pa morda tudi pripomb. Jasno je, glede na to, da je komisija komaj lani začela z delom, precej pozornosti namenjene samemu konstituiranju in potrebnim aktivnostim za to, da bi komisija lahko začela delovati. Druga taka pomembna aktivnost, ki se ji v poročilu namenja precej prostora, je pa zbiranje podatkov o teh funkcionarjih. Tu me moti to, da je komisija zbirala podatke, katerih večina je javno dostopnih, v takšnih ali drugačnih bazah, ali pa so oziroma bi lahko bili dostopni komisiji direktno, pa smo vsi mi funkcionarji morali te podatke zbirati tako ali drugače. Naslednje, kar me pri analizi teh prejetih podatkov moti, je to, da se preveč ukvarja s tem, kdo je oddal podatke, kdo jih ni oddal, koliko odstotkov in tako naprej. Ničesar pa iz te analize ne izvemo o vsebini teh podatkov. Če bi hoteli sistematično spremljati dogajanja na tem področju, bi pri naslednjem poročilu naredili primerjavo med tem, kar je bilo, na primer, danes oziroma takrat, ko se je to poročilo zaključilo, v primerjavi z nekim drugim obdobjem. Komisija navaja tudi, da je odgovarjala na vprašanja glede nekaterih konkretnih težav, mislim, da navaja deset konkretnih primerov. Strinjam se, da so se verjetno potrudili v vseh teh desetih konkretnih primerih, toda vseh zavezancev je bilo pa po podatkih, ki so v tem poročilu navedeni, 4.962, tako da gre za majhen odstotek teh, ki so bili vključeni v te obveznosti in so bili tudi deležni teh odgovorov. Kot enega izmed dosežkov komisija navaja tudi načelno mnenje, da [[bom skušal prebrati]] "zdravniki, ki v javnih zavodih poleg službenih obveznosti v službenih prostorih, s službenimi sredstvi, v službenem času opravljajo še raziskave" - in je to kot dosežek, da po načelnem mnenju te komisije tako ravnanje ustreza definiciji korupcije. Za take ugotovitve, menim, da tako zastavljene komisije pač ne potrebujemo. V poglavju številka 8 govori o akcijskem načrtu uresničevanja resolucije o preprečevanju korupcije. Tu bi pričakoval mogoče bolj konkretne podatke, kaj iz te resolucije oziroma iz tega akcijskega načrta se uresničuje. Suhoparno naštevanje nekih točk, mislim, da je za neko tako resno, podrobno poročilo premalo. In še v poglavju 9, kjer komisija navaja, da je sprejela 165 prijav, 50 jih je odstopila pristojnim organom. Jaz bi rad izvedel, koliko je takšnih primerov, ki jih je zaznala sama komisija na podlagi podatkov, ki jih zbira, na podlagi teh podatkov, ki so ji dostopni. Ob tem se popolnoma strinjam tudi z vprašanjem, ki je že bilo predhodno postavljeno, na podlagi katerih kriterijev je ta komisija ugotovila, da je 50 takšnih, ki morajo odstopiti naprej, ostalih 100 in še nekaj primerov pa teh pogojev ne izpolnjuje. Če zaokrožim svoje mnenje okrog tega na poročila. Jaz bi si v poročilu po neki sistematiki želel najprej oceno nekega stanja, ki ga je na področju korupcije oziroma preprečevanja prevzela ta komisija, se pravi, kakšen je obseg, kje so žarišča te korupcije, stanje na področju zakonodaje, formalne, neformalne povezave, ki omogočajo korupcijo. Drugo. Želel bi, da so konkretni ukrepi, ki jih je komisija za preprečevanje korupcije v tem obravnavanem obdobju tudi sprejela, in na koncu, kakšni so konkretni rezultati, za koliko se je zmanjšala korupcija, koliko primerov je bilo odkritih, ugotovljenih, kakšne teže, kakšne narave in tako naprej. Jaz vem, da je to mogoče pri takšnih primerih malo težje to zadevo spremljati, ker se težko vse spravi v neke številke, ampak neka merila se morajo pripraviti, da lahko primerjamo tudi učinkovitost, da ugotovimo, ali komisija dosega neke svoje cilje, kje so slabosti, kaj je treba spremeniti in tako naprej. Razpravljal bi še mogoče o nekih očitkih, da mi s temi spremembami, ki so pred nami, hočemo dobiti neko politično komisijo ali pa nek politični organ, ki bo bdel nad področjem korupcije, da je pa prej bilo vse strokovno, neodvisno, apolitično in tako naprej. Jaz ne bom trdil, da je ta obstoječa komisija politična, ampak glejte, predsednika, podpredsednika in enega člana je imenoval državni zbor, ki je političen, v bivši, prejšnji sestavi. Enega člana imenuje vlada oziroma je imenovala, tudi vlada je bila politična, prejšnja, samo en član je bil imenovan s strani sodnega sveta, se pravi štirje pa strogo politični, imenovani s strani političnih organov. Težko bi rekli, da je pa takšna komisija, ki jo je imenovala prejšnja politična garnitura, po zakonu, ki ga je sprejela prejšnja politična garnitura, popolnoma apolitična, popolnoma samo strokovna in neodvisna. Zelo težko. V prejšnji razpravi sem slišal tudi, da smo imeli prej to komisijo 12 let kot neučinkovito komisijo. Se vprašam, zakaj smo imeli 12 let neučinkovito komisijo, in to v obdobju, ko so bile v Sloveniji največje spremembe: privatizacija, tranzicija in tako naprej. Ko pa so se ti postopki zaključili, potem pa smo dobili "kao", se reče, novo komisijo, ki bo pa sedaj, ko je vse to končano, pospravljeno, vse pod streho, neodvisna, strokovna in bo v bodoče nadzirala stanje na tem področju. Pa še ena stvar. Ko govorimo o komisiji, moramo računati tudi na neke stroške, ki v zvezi s tem nastanejo. Jaz sem pogledal, iz poročila je razvidno, da je šlo v obdobju od 1 do polovice aprila letošnjega leta, nekaj čez 65 milijonov stroškov samo za plače te komisije. Če to preračunamo, ob tem, da je pet funkcionarjev in pet uslužbencev, je to na uslužbenca na letnem nivoju približno 1 milijon 800 povprečje. Jaz mislim, da to ni tako mali strošek in tudi, kar se tega tiče, je potrebno imeti v vidu tudi učinke, na eni strani, in stroške, na drugi strani. Ne to, da se pač gremo, preprečevali bomo korupcijo, pa naj stane kolikor hoče. Tudi ta vidik, jaz mislim, da je pomemben in ta pač nova ureditev, ki se predvideva, bo zanesljivo tudi cenejša za državo. Sicer pa še enkrat povem, da poročilo v tehničnem smislu je korektno in kar se mene tiče, ga bom podprl. Hvala lepa.
Hvala gospodu Hvaucu. Gospod Dimitrij Kovačič. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi rad najprej en popravek povedal. Vsi člani komisije so bili imenovani s strani državnega zbora, ne samo predsednik in namestnik, tudi ostali. Vendar pri ostalih ni bil predlagatelj predsednik republike, ampak so bili predlagatelji tako vlada kot tudi sodni svet. Ampak ne glede na to, to kaže na dejstvo, da je šlo absolutno za politični organ, kajti izvolil ga je najvišji politični organ v tej državi. Če govorimo o neodvisnosti in apolitičnosti te komisije, potem se moramo seveda vprašati tudi, ali je bil izpolnjen pogoj za imenovanje članov te komisije. 5. člen zakona o preprečevanju korupcije zelo jasno pravi, da morajo biti osebe, ki so imenovane, vrednega javnega zaupanja. In kot vemo, je državni zbor imenoval te osebe, v narekovaju "vredne javnega zaupanja" tako, da jim je velik del poslanskih skupin nasprotoval. Torej niso smatrali, da so bili člani te komisije vredni javnega zaupanja, razen če menite, da je javnost, ki pač ima zaupanje, samo tista, ki ste jo predstavljali vi, ki ste bili takrat v koaliciji in ste imeli večino v tem državnem zboru. Današnje poročilo temelji na še vedno veljavnem zakonu, ne glede na to, da je za ta zakon v nekem delu s strani ustavnega sodišča ugotovljeno, da ni v skladu z ustavo. Ampak ne glede na to, poročilo temelji na tem zakonu in to poročilo po mojem mnenju nazorno kaže na pravilnost razmišljanja vseh tistih, ki mislimo, da je potrebno obstoječi zakon o preprečevanju korupcije zamenjati z zakonom, ki bo realnejši in bo predpisoval tisto, kar je dejansko mogoče uresničiti, in ne bo vseboval in zavajal ljudi, češ, da gre za protikorupcijski organ, ki preprečuje korupcijo. Kajti po mojem mnenju je to iluzija, s katero nekateri tako radi slepijo ljudi. Na podlagi zakona o preprečevanju korupcije sedanja komisija, katere poročilo danes obravnavamo, nima nobenih pristojnosti boja zoper korupcijo. Da ima to pristojnost, bi sicer lahko pričakovali iz samega naslova, iz samega imena, tako zakona kot tudi komisije za preprečevanje korupcije, vendar dejansko po določilih zakona temu ni tako. V zvezi s korupcijo zakon daje komisiji namreč samo eno nalogo, in sicer uresničevanje resolucije o preprečevanju korupcije na področju identifikacije in odpravljanja vzrokov za korupcijo. To je posebej eksplicitno zapisano. Pri tej nalogi po mojem razmišljanju gre za neko teoretično delo, ki je povezano z odkrivanjem vzrokov za nastanek korupcije v družbi, in prav tako teoretično razmišljanje in iskanje rešitev, ki bi vzroke nastanka pojavov korupcije odpravljali. Torej to je v zvezi s korupcijo na zakonu temelječa pristojnost komisije in nič drugega. V poročilu pa zasledimo v posebnem poglavju devet kot posebno nalogo ugotavljanje korupcijskih ravnanj in v zvezi s tem tudi posebne aktivnosti v smislu zbiranja informacij in dokumentacije. Kaj je tukaj mišljeno? Ali je tukaj mišljeno tudi to, kar sicer ni zapisano v poročilu, ampak je bilo pred kratkim povedano s strani predsednika te komisije, da ima komisija ali pa morda samo predsednik te komisije izpisano koruptivno mrežo v državi. Ali je to mišljeno s tem? To pa je malo nenavadno. Na kakšen način pa je ta komisija prišla do te korupcijske mreže? Ali je morda tudi na podoben način, kot ga je bil v preteklosti deležen tudi novinar Ranc, ko se mu je nezakonito prisluškovalo. Na kakšen način je komisija prišla do te koruptivne mreže? Zakaj ni, če je že imela podatke, zakaj tega nimata potem tožilstvo in policija, ki pa sta pristojna, da to ugotavljata in da pridobita vse, kar jima pomaga pri tem boju zoper korupcijo. Kajti oni pa so pristojni za to. Vsekakor mislim, da gre tu za prekoračevanje pooblastil, ki jih komisija ima na podlagi zakona, kajti kljub temu, da v poročilu piše, da komisija nima preiskovalnih pooblastil, hkrati pa izvaja preiskave, ki so v tem, da zbirajo informacije in dokumentacijo v zvezi z morebitnim korupcijskim ravnanjem, prav tako pa v zvezi s tem vabi funkcionarje na razgovor pred komisijo. Torej so to preiskovalna dejanja. Pa v samih poročilih piše, da komisija nima preiskovalnih dejanj, ampak hkrati jih pa opisuje. Torej izvaja tisto, kar je naloga pristojnih organov pregona, policije, tožilstva, sicer potem iz poročila izhaja, da je komisija v teh primerih zadeve odstopila pristojnim inštitucijam, vendar potem, ko je pred tem že sama opravila določena preiskovalna dejanja, čeprav bi bila to naloga organov, katerim se zadeve odstopajo. Sicer je prav, da komisija odstopa organom pregona podatke o sumih korupcije, če pri svojem delu izve za takšna ravnanja. To je za ravnanja, ki bi lahko pomenila korupcijsko ravnanje. Ampak ravno tako so to dolžni narediti tudi vsi drugi državni organi, pa tudi posamezniki, ki pri svojem delu zvedo za morebitna korupcijska ravnanja, so dolžni to prijaviti policiji in tožilstvu, ki sta pač organa, pristojna za tak pregon. Tako je po mojem mnenju tovrstno preiskovalno ravnanje, o katerem govori deveto poglavje, nasprotno pooblastilom, prepisanim v zakonu. Komisija poleg tega, da nima pristojnosti, tudi ni usposobljena za učinkovito preiskavo, pač pa bi morala čim prej seznaniti pristojne inštitucije, da bi le-te lahko čim prej ukrepale. S tem pa, ko je očitno v primerih, o katerih poročilo govori, komisija sama prevzela del preiskovalnih nalog pristojnih organov, pa je posledično preprečila in onemogočila učinkovito ukrepanje policije in tožilstva, ki sta šele kasneje, ko je pred tem določeno obdobje komisija sama izvajala preiskovalna dejanja, torej šele kasneje sta prejeli informacijo o domnevnem korupcijskem ravnanju. Zaradi tega je seveda lahko bilo tudi kasnejše delo teh organov bolj neučinkovito, kot bi lahko bilo, če bi pravočasno bili informirani. Zelo za lase privlečena in samohvalna se mi zdi tudi navedba v poročilu pod točko 10.6., kjer komisija navaja dobro sodelovanje z državnim tožilstvom Republike Slovenije, pri čemer naj bi komisija nudila konkretno strokovno pomoč tožilstvu s strani predstavnikov komisije pri kazenskem pregonu najzahtevnejših kaznivih dejanj. Vsaka pomoč je prav gotovo dobrodošla, vendar pa je po mojem le malo bosa ta, da komisija ne glede na to, da ima zveneče ime, iz katerega bi nepoučeni lahko sklepal, da ta komisija preprečuje korupcijo. Torej, malo bosa je po mojem ta, da ta komisija nudi pomoč državnemu tožilstvu pri pregonu najzahtevnejših kaznivih dejanj. Kdo pa so člani te komisije, da so tako nad vso stroko na tem področju v Sloveniji, od kod tem ljudem takšno vrhunsko strokovno znanje na tem področju, da lahko podučujejo tožilce, kako preganjati najzahtevnejša kazniva dejanja? Iz poročila tudi izhaja, da komisija ne more v celoti izpolnjevati vseh, z zakonom predpisanih nalog komisije in da je komisija pri svojem delu preobremenjena. Glede na to, kar sem malo prej povedal, da se komisija ukvarja tudi s stvarmi, za katere ni pristojna, ni nič čudnega, da ji zmanjkuje časa za tisto, kar pa so konkretne naloge te komisije, in to je ugotavljanje morebitne nezdružljivosti javne funkcije s pridobitno dejavnostjo: naloge v zvezi z nadzorom nad premoženjskim stanjem, nad sprejemanjem daril funkcionarjem in nad omejitvami poslovanja naročnikov po predpisih o javnem naročanju. Nenavadno se mi zdi tudi, da komisija v svojem delovanju na področju lokalnih skupnosti objavlja le na spletni strani skupnosti občin Slovenije in ne tudi na spletni strani združenje občin Slovenije, ki je prav tako enakovredno in reprezentativno združenje občine, kot je skupnost občin. Zakaj delitev? Kakorkoli že, poročilo o delu komisije za preprečevanje korupcije mi potrjuje že dosedanje mnenje, da je sprejem novega zakona, ki bo bolj pregledno predpisoval pristojnosti komisije na področju ugotavljanja in nadzora nad nezdružljivostjo funkcij s pridobitno dejavnostjo, potreben in nujen. Ne nazadnje nov zakon tudi mnogo bolj zaostruje obveznosti na tem področju. Seveda pa odpravlja vsa tista nepotrebna določila, ki tudi po mojem mnenju predstavljajo le "blef" in ustvarjajo v javnosti lažen vtis, da se komisija bori zoper korupcijo, čeprav, kot povedano, temu ni bilo in tudi ne more biti tako. Narediti moramo vse, da omogočimo tistim državnim organom, ki so v tej državi ustanovljeni za to, da preganjajo kriminal in korupcijo, pogoje, da bodo kar v največji meri učinkoviti, ne pa, da se slepimo s komisijo, ki po svoji definiciji ne more biti nič drugega kot papirnati tiger in še to zaradi svojega imena in vtisa, ki ga lahko ljudje zaradi tega imena dobijo. Ne pa zaradi pooblastil, zaradi dejanskih pooblastil, ki so v zakonu zapisana. Hvala lepa.
Hvala, gospod Kovačič. Gospod Kramberger, Černač, Kangler. Gospod Kangler, pohitite. Imate besedo. Izvolite.
Se opravičujem za 10 sekund. Hvala za besedo. Danes smo kar veliko slišali od nekaterih mojih poslanskih kolegov, predvsem iz opozicije, ko so govorili o poročilu o delu komisije za preprečevanje korupcije in da si želijo, da bi ta komisija bila neodvisna komisija, koristna za krepitev slovenske demokracije in še bi lahko našteval. Bi pa sam rad poudaril, da z delom komisije se strinjam, načinom, in je prav, da imamo komisijo takšno ali drugačno, ki se s takšnimi pojavi ukvarja. Ni demokratične države na svetu, ki se ne bi srečevala s korupcijo, klientelizmom. Sam bom na začetku tudi že kot predstavnik poslanske skupine Slovenske ljudske stranke tudi omenil, da poročilo, ki ga imamo danes tu pred sabo, je namenjeno sami sebi oziroma komisiji. Verjetno nas, poslanske skupine, bi nekateri podatki, ki bi bili zajeti v tem poročilu, bolj zanimali: iz kakšnih krogov, iz katerih krogov, na kakšen način so podvrženi nekateri posamezniki dejanju, ki mu rečemo korupcija. Zbodlo me je pa predvsem to, da predvsem pozicija, ki je bila v prejšnjem mandatu skupaj s Slovensko ljudsko stranko v koaliciji, govori, da gre za neodvisno komisijo. Z njimi se strinjam, da bi bilo prav, da imamo neodvisno komisijo, ne morem se pa z njimi strinjati, da so na čelu ljudje, ki so neodvisni, in ne moremo govoriti o neodvisni komisiji, če so gospoda Kosa volili politiki. In gospoda Kosa so tja postavili politiki, državni zbor, s takšno ali drugačno podporo, in to ni sporno. Sporno je to, da po mojem osebnem mnenju potem več ni neodvisna komisija, ampak je ta komisija odvisna od politike. Zato v preteklosti in v razpravah, ki sem jih imel, sem se večkrat zavzemal, da takšna komisija, ki je ustanovljena, bi morali biti na čelu te komisije ljudje, ki bi imeli široko podporo v parlamentu, če je po zakonu parlament tisti, ki izvoli predsednika, tudi če je potrebno z dvotretjinsko večino. Ne vem, komu se nekdo na drugi strani smeji, vendar meni se nihče ne more v tem smislu, ko govorim o neodvisnosti. In na nek način sem lahko zrevoltiran ali pa tudi prizadet zaradi tega, ker, spoštovani poslanski kolegi, sem bil član nekaterih preiskovalnih komisij in sem marsikaj spoznal in ugotovil. Tu pred sabo imam poročilo, "uradno tajno, strogo zaupno", Zloraba dokumentacije in podatkov policije. Poročilo še zmeraj nosi oznako "uradno tajno, strogo zaupno". Če kdo želi o neodvisnosti govoriti, predlagajte predsedniku, vam bom iz tega poročila prebral nekatere stavke, da se boste lahko sami sebi posmehovali pa govorili, kdo in na kakšen način je neodvisen, da ni odvisen od politike in kdo je komu vezan. V tem poročilu so shranjeni nekateri zelo pomembni podatki, kdo, kdaj in na kakšen način je odvisen od politike in kdo je komu sugeriral in na kakšen način. Po mojem osebnem mnenju, spoštovani poslanski kolegi, ni nič narobe, samo ne na tem mestu govoriti, da so nekateri vodilni v tej komisiji neodvisni od politike. Po mojem osebnem mnenju ne, tako ali drugače ne. Zavzemam pa se in vesel bom, da bomo enkrat našli primerno priložnost, da ne glede na barve, ne glede na opozicijo ali koalicijo, najdemo takšno širino, da lahko najdemo ljudi, ki bi bili pa dejansko kot strokovnjaki sposobni peljati takšne zadeve, kot so take komisije. Ljudje smo takšni ali drugačni. Nekateri iz dneva v dan čutimo ali slutimo ali pa opažamo, da posamezniki zaradi političnih razlogov tako ali drugače vplivajo na posamezne ljudi. Pa sem spet član ene komisije, komisije za nadzor nad obveščevalnimi službami, že deveto leto. In sem prepričan, da ko bomo na naslednji seji, spoštovani poslanski kolegi, oziroma na eni izmed naslednjih sej obravnavali poročilo, da bomo lahko o teh stvareh spregovorili. In sem zelo vesel, da smo več ali manj v tej komisiji enotni in določene stvari opazimo. In nismo izvzeti, niti mi, parlamentarci, ne, niti ne nekateri člani ali predsednik, ali kakorkoli rečemo, v takšni ali drugačni komisiji. Opaziti pa je, da imamo še mlado demokracijo, da smo brez nekaterih demokratičnih načel, kar je posledica tega, da nimamo 50- ali pa 40-letne tradicije v demokraciji. In eden izmed razlogov je bil tudi ta, da sem se sam odločil podpreti nekatere postopke v zakonu, ki smo jih imeli v prejšnjih mesecih, ker sem nekatere stvari čutil na svoji lastni koži od posameznikov, tako ali drugače, ker so se politično obnašali. Kar se strokovnosti tiče, se osebno v to ne bom spuščal, nekateri ljudje imajo reference. Imam pa svoje pomisleke, zaradi preteklosti, za to imam vso pravico in tudi moja dolžnost je, volivci so mi dali mandat, da se tudi temu primerno na tem mestu tako obnašam. Ko pa boste imeli dostop do takšnega dokumenta, kot je ta, pa ne gre samo za eno osebo, gre za več oseb, tako z levice kot desnice, boste pa lahko dobili občutek, kdo je še v tej državi apolitičen ali neodvisen od trenutne, bivše ali katerekoli slovenske politike, boste pa verjetno na tem mestu nekoliko drugače govorili. Ta dokument je v mojem sefu, upam, da tudi mojega sefa ne bodo na takšen lahek način odprli, kot jih odpirajo sredi Ljubljane. In verjetno je pa edini, ker nekateri so bili pa uničeni, glede na to, da sem si mandat z volivci podaljšal, pa je ostal pri meni, in bo tudi ostal do nadaljnjega v trezorju. S tem bi pa tudi zaključil razpravo.
Hvala gospodu Kanglerju. Gospod Rudi Veršnik, imate besedo.
Hvala lepa. Glede samega poročila nimam posebnih pripomb. Komisija je prav gotovo delala v skladu s tistim, kar ji je bilo naloženo, v skladu z njihovimi možnostmi. In poročilo konec koncev sem podprl že kot član državnozborske komisije. Vendar pa kljub temu bi rad rekel sledeče. Ugotovitev nekaterih, da komisija ni politična, je veliko sprenevedanje in zavajanje javnosti. Vsaka komisija je politična. Nedavno smo slišali, da so tudi uprave podjetij bile postavljene politično. Ne morem se strinjati, da tisti član komisije, ki ga imenuje, recimo, predsednik države, ni političen, tisti, ki ga imenuje državni zbor, pa je političen. Nerealno se mi zdi tudi govorjenje o samostojni, neodvisni strokovni komisiji, ki ne bo politična. Recimo končno bobu bob in priznajmo, da so vse podobne komisije bile in bodo politične. Sam sem kot član državnozborske komisije po zakonu o preprečevanju slišal, da komisija zbira podatke, pojasnjuje zakon, zbira prijave od občanov in prijavlja kršitve organov pregona. Trdim, da za opravljanje teh nalog ne potrebujemo visoko kvalificiranih kadrov, ampak uglednega nekompromitiranega strokovnega vodja, vse ostalo pa lahko opravi administracija. Prepričan sem, da poročilo ne bi bilo nič manj obsežno, nič slabše, stroški za delo te komisije pa prav gotovo bistveno nižji. Hvala lepa.
Hvala gospodu Veršniku. Besedo ima še predlagatelj, gospod Kos.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vprašanj je bilo zelo veliko. Bom poskušal odgovoriti na njih kolikor se ekspresno. Že vnaprej se opravičujem tistim, ker v vse podrobnosti pa ne bom mogel iti. Kot že piše v našem poročilu, smo se mi, ko smo začeli uresničevati naš zakon, dejansko srečali s težavo, da tisto, kar bi moralo biti jasno že 12 let, ni bilo jasno v ničemer. Mi smo orali ledino, ki bi morala biti zorana že v preteklih dvanajstih letih, ker smo se srečevali s težavami, ki bi morale biti že davno rešene. Tistim, spoštovanim poslancem in poslankam, ki ste spraševali, zakaj komisija ni takoj reagirala, predlagala ustrezne spremembe, bom rekel naslednje. Ko smo začeli s prvim dnem delovati, smo ugotovili, da so v zakonu velike pomanjkljivosti, velike luknje in velike napake. Postavilo se nam je vprašanje, kaj naj storimo. Ali naj reagiramo takoj ali naj počakamo, da bomo oddelali cel ciklus sprejemanja prijav premoženjskega stanja, da bi ugotovili, katere so vse tiste napake. Odločili smo se za drugo pot. Se pravi, odločili smo se za to, da bomo počakali do konca, da bomo izpeljali eno rundo sprejemanja prijav, ugotovili vse napake, pomanjkljivosti in potem podali svoj predlog. In naš predlog ste prejeli - prejele so ga vse poslanske skupine - v obliki amandmajev na zakon, ki ga je vložila Slovenska nacionalna stranka. V tem predlogu so upoštevani vsi tisti problemi, vse tiste težave, vsi tisti predlogi, o katerih ste tudi vi danes govorili. Od tistih, pri spremljanju premoženjskega stanja. Tudi mi smo, recimo, iz tega izločili občinske svetnike. Vsi tisti, ki govorijo o omejitvi poslovanja, če bi bil upoštevan naš predlog, potem ne bi bilo nobenega seznama več. Veljavni oziroma predlog, ki je trenutno v postopku, še vedno predvideva obstoj seznama, še vedno predvideva obstoj raznih takšnih in drugačnih omejitev poslovanja, ki so neživljenjske. Mi smo šli korak dlje in smo odpravili kompletno vse sezname. Med drugim smo recimo tudi predlagali, tako kot je recimo gospod Kangler rekel, da bi o članih te komisije odločal državni zbor z dvotretjinsko večino. Nekateri predlogi iz naših predlogov amandmajev so bili sprejeti, nekateri niso bili. Ves čas smo se pa srečevali s težavo, da smo vedeli, da delamo nekaj, kar je zelo togo, neživljenjsko. Konec koncev to piše tudi v našem poročilu. Ampak komisija je morala slediti zakonu, komisija je morala delati tisto, kar piše v zakonu. Zelo čudno bi bilo videti, če bi komisija javno trdila, poleg teh besed, ki smo jih ves čas ponavljali tako v javnosti kot tudi na vseh sestankih, na katerih smo bili, da je zakon, ki ga uresničujemo, neumen, neuresničljiv. Mi smo delali tisto, kar je določil zakon, ves čas pa pripravljali, spremljali težave, ki so ob tem nastajale, in pripravili predlog amandmajev, ki smo ga na koncu tudi podali. Smo pa ob tem tudi naredili vse, da bi bil zakon bolj življenjski, bolj uresničljiv. Recimo, vsa dovoljenja, za katera so zaprosili funkcionarji, ki imajo istočasno tudi podjetja, so bila rešena pozitivno. Načelna mnenja, ki smo jih sprejemali ob tem, ker nekatere določbe zakona niso jasne in jih je bilo potrebno tolmačiti, so bila takšna, da so šla v prid tej življenjskosti. Sami smo predlagali nekaterim funkcionarjem, podjetnikom, ki so imeli težave z zakonom, da naj sprožijo postopke pred ustavnim sodiščem, in ko nas je ustavno sodišče vprašalo, kaj mi menimo o teh pobudah, je bil naš odgovor takšen, da ustavnemu sodišču res ni bilo težko napisati odločbe, s katero je kot protiustavno razglasilo del našega zakona. Mi smo s to rešitvijo ustavnega sodišča zelo zadovoljni. Če pogledate na našo spletno stran, boste videli, da je na njej nov seznam podjetij, ki ni takšen, kot je bil predviden z zakonom, kot je prej veljal, ampak je takšen, da so sedaj navedene državne institucije in konkretna podjetja, s katerimi te konkretne institucije ne smejo poslovati. Tako da, mi smo naredili vse, da bi bil ta zakon uresničljiv, življenjski, da ne bi povzročil še več škodljivih posledic kot jih mogoče že je. Ampak preko izrednih konkretnih odločitev zakona pa tudi komisija ni mogla kaj storiti. Kar se tiče števila prijav, bilo je nekaj vprašanj. Vseh prijav nismo obdelali enostavno iz preprostega razloga, ker nismo imeli dosti kapacitet, ki ni bilo dosti javnih uslužbencev, ki bi se lahko s tem ukvarjali. Ampak to ne pomeni, da te prijave ne bodo predmet obdelave. Današnje stanje je takšno, da od 302 prijav smo jih obdelali okrog 170, ostale še čakajo na rešitev. Tiste prijave, ki smo jih obdelali, pa jih nismo poslali nobenemu organu so pa takšne, in to bo gospod Kangler gotovo vedel, sodijo v kategorijo prijav, ki jih ne moreš uvrstiti nikamor zaradi tega, ker se nanašajo na pravnomočno končane sodne postopke, ki so včasih tudi rezultat položaja lune in podobnih stvari. Te prijave smo enostavno arhivirali pri nas in čakamo, če se bo karkoli pojavilo, da bi jih mogoče spet aktivirali. Ampak za enkrat s temi prijavami se ni dalo narediti čisto nič. Se opravičujem, bom končal. Pametne odgovore bi našel na vsa vaša vprašanja, edino nekaj bi rad še rekel. Odločno zanikam izjave enega od poslancev, da smo mi kakorkoli prekoračili pooblastila.
Hvala, gospod Kos. Žal je čas potekel. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati. Bom prebral. Juri, Pečan, Potrata, Kumer, Veršnik, Kovačič, Pajk, Moge. Sem koga izpustil? Sok, Prijatelj, Kangler. Gospod Kumer se je odpovedal. Marinič, Pajk črtam. Še enkrat. Juri, Pečan, Potrata, Veršnik, Kovačič, Moge, Sok, Prijatelj, Kangler, Marinič. Gospodje, po minuto. Izvolite, gospod Juri.
Hvala. Ker imam samo minuto, bom najprej kolega Kanglerja zaprosil, da mi da v vpogled tisti pomembni dokument, ki ga je razkazoval, in to brez posebnega dovoljenja, kajti v vrstah Ljudske stranke že kroži, tako da bi bil tudi jaz rad deležen vpogleda v ta dokument. Drugo. Glede političnosti organa. Mi tudi imenujemo sodnike pa zaradi tega niso politično okuženi. In enako politično bo imenovan tudi svet RTV, tako da ko govorimo o neodvisnosti tega organa - iz vaših vrst ne drži. Ampak, ne pomeni, da so zato, ponavljam, politično okuženi, tisti, ki jih mi imenujemo. Na koncu samo ugotovitev, da poročilo komisije tako kot poročilo zanjo pristojne parlamentarne komisije dokazujeta, da je obstoj te komisije upravičen in da potrebuje še več pooblastil [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala gospodu Juriju. Gospa Pečan.
Hvala lepa. Poročilo komisije nakazuje celo vrsto izboljšav, ki bi jih bilo potrebno narediti v obstoječem zakonu in ki bi omogočile, da bi lahko ta komisija opravljala svoje delo v smislu, zaradi katerega je bila pravzaprav ustanovljena in zaradi katere je bil zakon sprejet, se pravi, za preprečevanje korupcije. Vsi ti različni seznami in ugotavljanje možnosti, kje lahko nastaja korupcija, je pravzaprav bistveni smisel. In moram še enkrat povedati, tako kot sem že enkrat povedala, tudi če boste z zakonom izbrisali zakon o preprečevanju korupcije in če boste ukinili to komisijo, v občini Izola bom vsaj do konca tega mandata poskrbela, da bomo naredili načrt integritete, zaradi tega, ker je to način, kako ugotavljati, kje so občinski uradniki, državni uradniki, zdravniki in sodniki in tako naprej izpostavljeni možnosti korupcije. In je to tisti način, kako preprečevati in ne zdraviti. In tukaj, mislim, da popolnoma grešite.
Hvala gospe Pečanovi. Gospa Potrata.
Hvala za besedo. Poročilo me prepričuje o tem, da je komisija delovala v skladu z veljavnim zakonom. Če so pomisleki glede življenjskosti nekaterih rešitev, potem je treba spremeniti zakon, ne pa spremeniti ali obrniti zadeve na glavo in ukiniti komisijo in nadomestiti to z nekim zakonom, ki se je v prejšnji rešitvi kazal za neustreznega. Mislim pa, da so najbolj težko sprejemljive tiste trditve, ki oporekajo komisiji neodvisnost z imenovanjem v državnem zboru, ker je ta isti državni zbor poslušal zgodbe o tem, kako bo programski svet RTV neodvisen, pa ga bo imenoval državni zbor. Mora pa le veljati isti vatel za vse primere, ne pa tako, kot nam je povšeči. Hvala.
Hvala gospe Potrata. Gospod Veršnik.
Hvala. Še enkrat bi rekel, nisem govoril o tem, da komisija ni neodvisna, ampak trdim, da bo vsaka komisija politična, to je bila in bo. In še to bom rekel, da je ideja o samostojni, neodvisni strokovni komisiji prišla s strani vašega predsednika. Hvala.
Hvala gospodu Veršniku. Gospod Kovačič.
Hvala. No, absolutne neodvisnosti ni in mislim, da je to dejstvo in je jasno. Ampak vprašam vas, katera komisija je bolj neodvisna: ali tista, ki je bila imenovana s strani državnega zbora in proti imenovanju katere je nasprotovala praktično celotna opozicija, ali ta komisija, ki bo sedaj imenovana tako, da bo opozicija imela večino v tej komisiji in tudi predsednika [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]]
Samo Kovačič ima besedo, prosim, gospa Pečanova.
Torej, mislim, da je razlika očitna. Tej komisiji, ki je bila imenovana v prejšnjem mandatu, je opozicija eksplicitno nasprotovala in bila proti, torej je bila imenovana v nasprotju s celotno opozicijo. Zdaj bo imela pa opozicija večino. Zdaj pa presodite, katera bo uživala večje zaupanje javnosti. Hvala.
Hvala gospodu Kovačiču. Gospod Moge.
Hvala lepa za besedo. Najprej variacija na temo, ali je ta komisija politični organ ali ne. Če je zato, ker jo je izvolil državni zbor kot politični organ, potem so vsa sodišča politični organ in bo tudi programski svet RTV Slovenija politični organ. Drugič. Glede tega, ali je kdo odvisen ali neodvisen glede na tajne podatke, ki sem jih tudi jaz bil deležen v veliki meri poleg kolega Kanglerja, bi lahko rekel potem glede trgovanja z orožjem, da je ogromno, ogromno oseb, ki so nosilci javnega življenja v Republiki Sloveniji, potem seveda odvisnih. In tretja reč, glede zakona o ukinitvi te komisije, ki je v proceduri, pa lahko rečem, v kolikor ga bomo izglasovali, potem je to početje v državnem zboru zdajle rekviem za to komisijo.
Hvala. Gospod Sok.
Hvala lepa. Torej to poročilo je zelo kratko, tako, da ga lahko vsak, ki je želel, prečital. Iz tega poročila pa seveda vidno, da je ta komisija predvsem nekaj izbirala, potem sortirala in pa tisto naprej pošiljala. Torej, od takšnega dela - sem že to enkrat rekel - ima največ, se mi zdi, koristi od tega Pošta Republike Slovenije, ker se veliko materialov pošilja okrog. Nekaj je sigurno, da s takšnim zakonom in ob takšnih pogojih dela je ta komisija neoperativna in je zato seveda boljše, da to milijardo, kolikor bi ta komisija v štirih letih porabila, porabimo za boljše delo policije, tožilstva in pa sodišč. To so tisti organi, ki morajo korupcijo zatirati, ne pa preprečevati. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Torej komisija je strokovna, je korektna, nima pa pravih kompetenc, zakonskih pristojnosti in je seveda draga. Je v neskladju z ustavnimi določbami, kar je nedvoumno povedalo ustavno sodišče, in če bi vladajoča koalicija prejšnja resno mislila opraviti s korupcijo, ne bi imenovala take komisije, kot jo je, če bi se resno zoperstavila korupciji, bi morala tudi koga iz svojih vrst zapreti in danes ne bi bili ti na oblasti, kot so, ampak mogoče kdo drug. To je napaka, osnovna napaka prejšnje vlade in ne jo ponavljati tudi sedaj. Zoper korupcijo se moramo v bistvu boriti na edini način, to je z zakonitim pregonom, ugotavljanjem realnih dejstev in pregonom. Tega pa danes ni. Korupcija še naprej cveti in nas tukaj so nas polna usta, kako bi vsi bili proti temu, seveda za to, da korupcije nebi bilo. Nočemo pa storiti nič drugega, kot mešati meglo. Hvala.
Hvala gospodu Prijatelju. Gospod Kangler, izvolite.
Hvala za besedo. Bom čisto na kratko dal odgovor gospodu Juriju. Bom vam dovolil vpogled v ta dokument, v skladu z zakonom o tajnih podatkih, 4. členom. Ta dokument je unikaten glede na to, da je napisan samo en uporabnik in ni razlogov, da bi se razmnoževal, tako kot je kolega Anderlič prej omenil, da že kroži. Mislim, da ima pravico poslance v takšen dokument pogledati. Ne leti pa ta dokument, da ne bi kdo narobe razumel, direktno na gospoda Kosa. V tem dokumentu je pač način, kakšne vplive ima politika do nekaterih takšnih ali drugačnih ljudi, pač jasen in razviden. In marsikdo bo lahko marsikaj prebral. Je pa res, kot me je gospod Kos opozoril, da pa je v prejšnjem mandatu samo Slovenska ljudska stranka nasprotovala pri njegovem imenovanju [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]opozicija, pa takrat ni bila prisotna, da bi s svojim glasovanjem na demokratičen način pokazala, da je poti njemu. To pa je druga resnica.
Hvala. In še gospod Marinič.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik [[...]]
Prosim, gospod Marinič ima besedo. Prosim.
Težko je povedati v eni minuti tisto, kar bi želel, pa vendarle; iz poročila o delu komisije za preprečevanje korupcije seveda izhaja marsikaj. Nekaj od tega smo danes že povedali in prav je tako. Seveda se mi pa zdi velika škoda, in morda bo tudi čas pokazal, da ni bilo primerno in da ni bilo prav, da so mnogi člani občinskih svetov na najnižjih nivojih izgubili možnost, da bi dali svoj prispevek k razvoju lokalnih skupnosti. Kajti to so večinoma bili sposobni podjetniki, intelektualci, ki so dali, želeli dati svoj prispevek k razvoju lokalnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 18. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.45 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAŠČITI PRIČ. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Gospod Robert Marolt, državni sekretar na ministrstvu za pravosodje. Imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani poslanci, cenjene poslanke! Določbe predloga zakona določajo temeljna načela v zvezi z zaščito prič. Zaščita se ogroženim osebam zagotavlja v predkazenskem postopku, ter med in po končanem kazenskem postopku, ki teče zaradi kaznivih dejanj, ki jih določa predlog zakona. Določbe predloga zakona se smiselno uporabljajo tudi za skesance, to je za osumljence oziroma obdolžence, ki se jim sme kazen po kazenskem zakoniku omiliti, če so ogroženi, ker so kot storilci kaznivih dejanj, storjenih v hudodelski združbi, preprečili nadaljnje izvrševanje teh dejanj ali razkrili podatke, ki so pomembni za preiskovanje in dokazovanje že storjenih kaznivih dejanj. Za zaščito ogroženih oseb morajo biti kumulativno izpolnjeni sledeči pogoji. Prvič, da teče predkazenski ali kazenski postopek zaradi kaznivega dejanja, v zvezi s katerim se lahko v skladu z zakonom o kazenskem postopku odredijo prikriti preiskovalni ukrepi; drugič, da priča ve povedati o takšnem kaznivem dejanju, storilcu ali drugih pomembnih okoliščinah; tretjič, da kaznivega dejanja ni mogoče preiskati oziroma dokazati ali nadaljnjega izvrševanja kaznivih dejanj preprečiti brez sodelovanja te priče v predkazenskem ali kazenskem postopku; četrtič, da zaradi takega sodelovanja priče obstaja resna nevarnost za njeno življenje ali telo oziroma življenje ali telo druge ogrožene osebe; petič, da take nevarnosti ni mogoče odvrniti in zagotoviti sodelovanje ogrožene priče brez izvajanja nujnih zaščitnih ukrepov oziroma programa zaščite po tem zakonu; in šestič, da je na podlagi ocene enote ugotovljena možnost uspešne izvedbe programa zaščite. Predlagani zakon vzpostavlja komisijo za zaščito ogroženih oseb, ki odloča o izvajanju programa zaščite, o vključitvi in prenehanju izvajanja programa zaščite. Predvideni ukrepi v programu zaščitenih oseb so: preselitev osebe, prirejeni dokumenti, onemogočanje posredovanja osebnih podatkov in nadzor poizvedb po evidencah, prikritje identitete za potrebe sodnega postopka, sprememba identitete, uporaba video konference in telefonske konference, mednarodna izmenjava, ukrepi v zaporu ter ekonomska in socialna podpora zaščitenih oseb. Zakon vzpostavlja enoto za zaščito ogroženih oseb, ki izvaja nujne zaščitne ukrepe, ki se izvajajo že pred odločitvijo komisije o vključitvi ogrožene osebe v program zaščite [[to so: svetovanje enote, tehnično varovanje oseb oziroma bivališča, fizično varovanje oseb oziroma bivališča, začasna preselitev osebe]] , ter predlaga in izvaja druge ukrepe v programu zaščite. Za podajo predloga za vključitev ogrožene priče v program zaščite je pristojen generalni državni tožilec, lahko pa za izvrševanje svojih pristojnosti po tem zakonu pisno pooblasti drugega državnega tožilca. Komisija mora najkasneje v 8 dneh po prejemu predloga generalnega državnega tožilca odločiti, ali bo uvedla postopek za vključitev v program zaščite. Poudariti moramo, da predlagani zakon vzpostavlja pogoje za učinkovito vodenje predkazenskih in kazenskih postopkov. S sprejetjem in izvajanjem predlaganega zakona bo izpolnjena obveznost Republike Slovenije, da zagotovi pravno podlago in organizacijski okvir za izvajanje zaščite prič, njihovih bližnjih sorodnikov ter drugih oseb, katerih življenje ali telo je ogroženo zaradi pričanja, tudi v predkazenskem postopku ter med in po kazenskem postopku, ki izhaja iz pomembnih mednarodnih dokumentov.
Hvala gospodu Maroltu. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo, ki je pripravilo poročilo. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Dimitrij Kovačič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva za pravosodje, kolegice in kolegi! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo predlagani zakon o zaščiti prič. Tako kot v drugih državah se je tudi v Sloveniji pokazalo, da organiziran kriminal mnogokrat posega in pritiska na ljudi, ki bi lahko organom pregona posredovali določene podatke pri odkrivanju tovrstnih kaznivih dejanj oziroma storilcev teh dejanj tako postanejo te osebe ali njihovi družinski člani ogroženi kar pa seveda vpliva na povečanje njihovega strahu, s tem pa se pripravljenost za pričanje seveda zmanjša ali celo onemogoča. V interesu države je, da učinkovito preganja kriminal in eden od pomembnih elementov te učinkovitosti je tudi aktivno sodelovanje prič, pa tudi tako imenovanih skesancev s pristojnimi organi pregona in seveda tudi v postopku pred pristojnimi sodišči. Jasno je, da je mogoče zagotoviti pripravljenost teh oseb za sodelovanje le v primeru, da se ne počutijo ogrožene, torej, da se počutijo varne oziroma če jim država nudi ustrezno zaščito, ki preprečuje oziroma zmanjšuje njihovo ogroženost pred storilci kaznivih dejanj. Ravno ogroženost prič je bila pogosto pomembna ovira, da bi policija ali tožilstvo lahko zbrala odločajoče podatke in dokaze o storjenih kaznivih dejanjih oziroma njihovih storilcih. Ti so se tako tudi zaradi strahu potencialnih prič, ki niso želele sodelovati oziroma so se bale povedati pomembne podatke, s katerimi bi obremenile storilce kaznivih dejanj, torej ti storilci so se tako izognili roki pravice. Po mnenju poslancev Slovenske demokratske stranke predlagani zakon vsebuje določila, ki v zadostni meri zagotavljajo ustrezno zaščito prič, enako ali podobno kot to zagotavljajo tudi druge primerljive evropske države. Navsezadnje gre tudi za implementacijo mednarodnih konvencij, ki zavezujejo države k ustrezni zakonodajni ureditvi tega področja. Bistveno pri tem zakonu je, da zagotavlja pogoje tako za zaščito tako imenovanih skesancev, torej tistih storilcev kaznivih dejanj, ki so zaradi na zakonu o kazenskem postopku temelječem pričakovanju ugodnejšega obravnavanja njihovih deliktov pripravljeni sodelovati z organi pregona in sodišči ter pričati zoper hudodelske združbe, znotraj katerih so prej tudi sami delovali. Seveda pa zakon ščiti tudi druge priče, ki so ogrožene zaradi njihovega pričanja v kazenskih in predkazenskih postopkih, kakor tudi po koncu teh postopkov. Ker pa na njihovo pričanje lahko vplivajo tudi grožnje njihovim družinskim članom in sorodnikom, je ustrezna zaščita predvidena tudi za njih. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da obravnavani zakon o zaščiti prič pomeni eden korak k bolj učinkovitemu boju zoper organizirane oblike kriminala. Seveda le ta korak še ne bo dovolj, potrebni bodo še nekateri drugi koraki, tudi zakonodajni, vendar pa je usmeritev pravilna in takšno smer naša poslanska skupina pozdravlja, zato bo zakon o zaščiti prič podprla. Hvala.
Hvala gospodu Kovačiču. Gospa Majda Potrata bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki vlade. Nalogo zagotoviti osebno varnost pričam v predkazenskem postopku, med kazenskim postopkom in po njem, kadar obstaja utemeljena nevarnost za življenje prič, je doslej zapovedoval 141.a. člen zakona o kazenskem postopku. Ta uvedbo zaščitnih ukrepov oziroma program za zaščito prič uvaja na predlog državnega tožilca. Tretji odstavek zakona o kazenskem postopku pa pravi, "zakon določa postopek in pogoje za vključitev v progam zaščite ter za prenehanje programa zaščite, pristojne organe, zaščitne ukrepe, evidence in zaščito podatkov, financiranje in nadzor nad izvajanjem programov zaščite." Torej je predlog zakona o zaščiti prič nasledek tega določila, pa tudi zavez, ki jih Republiki Sloveniji nalagajo številne mednarodne konvencije in drugi mednarodni dokumenti, ki urejajo tudi področje zaščite prič. Predlagatelj napoveduje, da bodo z obravnavanim zakonom zagotovljeni pogoji tako za zaščito skesancev, ki v določenih postopkih nastopajo kot priče, pa tudi prič, ki so ogrožene zaradi pričanja v kazenskih postopkih ter oškodovancev oziroma žrtev kaznivih dejanj, ki v postopkih nastopajo kot priče, pri čemer je zaščita predvidena tudi za bližnje, ki bi jih ogrožali. Sprejetje zakona pa bo zagotovil sodelovanje pristojnih organov Republike Slovenije s pristojnimi organi drugih držav na področju zaščite prič, ker je zlasti spopadanje z organiziranim kriminalom lahko učinkovito šele v okviru mednarodnega sodelovanja oziroma izmenjave ogroženih prič. Prav ta cilj zagotoviti varnost prič in povečati učinkovitost pri preganjanju zlasti organiziranega kriminala opravičuje načrtovanje finančne posledice za državni proračun, ki jih predlagatelj napoveduje samo v prvem letu v višini 358 milijonov in pol, sicer pa ugotavlja, da jih je natančno težko napovedati. Ker so bile pripombe zakonodajno-pravne službe na matičnem delovnem telesu v glavnem odpravljene z amandmaji, je za poslansko skupino Socialnih demokratov ostala vprašljiva načrtovana rešitev v 16. členu predloga zakona. Vendar je bilo s strani predlagatelja pa tudi zakonodajno-pravne službe zagotovljeno, da ni v koliziji s kazenskim zakonikom. Zato poslanska skupina Socialnih demokratov predlogu zakona ne bo nasprotovala. Hvala.
Hvala gospe Potrati. Gospod Anton Kokalj bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Sicer je bila napisa gospa Mojca Kucler Dolinar, ampak razlika je očitna, tako da sem jaz. Ni? Me veseli, če ni. V slovenskem kazenskem pravu poznamo več institutov, ki povezujejo s pričami. Določene so kategorije oseb, ki so oproščene dolžnosti pričanja: bližnji, verski spovednik, zdravnik, odvetnik. Nadaljnji korak pa predstavljajo določbe v zvezi s posebej občutljivimi pričami, kot na primer odstranitev obdolženca z zaslišanja, prepoved neposrednega zaslišanja osebe, mlajše od 15 let in drugo. Zakon o zaščiti prič gre še korak dlje in v skladu z mednarodnimi konvencijami zagotavlja še posebno varstvo tistih oseb, katerih življenje bi bilo zaradi pričanja še posebej v nevarnosti. Zaslišanje prič je eno od pomembnih dokaznih sredstev. Pri vseh novih oblikah kaznivih dejanj, kot so pojavi mednarodne kriminalitete, mamila, korupcija, dejanja izsiljevanja, se pojavlja potreba po novih oblikah zaščite prič, ki do sedaj pri nas ni bila urejena. Tako so v posameznih postopkih potrebni ukrepi, ki zaščitijo pričo, prikritje njene identitete, preselitev, možnost video konference ali pa ekonomska in socialna podpora. V tem zakonu bodo določeni tudi pogoji glede skesancev, ki nastopajo, kot priče kot tudi ostalih prič, ki so ogrožene zaradi pričanja v postopkih. Predlog zakona uvaja dva nova organa, komisija, ki jo sestavljajo sodniki, tožilci in predstavniki pristojnih ministrstev, bo pristojna za odločanje o vključitvi in prenehanju izvajanja programa zaščite ter za druga dejanja, določena s tem zakonom. Enota za zaščito prič pa bo izvajala predvsem nujne zaščitne ukrepe prič in skesancev. Za vključitev v program zaščite bo morala oseba izpolnjevati posebne pogoje. Glede na stopnjo ogroženosti bo oseba primerno zavarovana. Osebo bo možno preseliti, prirediti dokumente, spremeniti identiteto. Oseba bo dobila ekonomsko in socialno podporo, finančna sredstva podpore pa bodo oproščena davkov. Treba je zagotoviti, da se priče ne bodo bale za svoje življenje in življenja svojih najbližjih, če bodo sodelovale z organi pregona. Pomembno je, da se zagotovi varovanje, še preden je življenje neposredno ogroženo. Gotovo bodo tudi te spremembe doprinesle, da se bo marsikdo opogumil, česar prej zaradi bojazni za lastno varnost, ni upal, ter tako pripomogel k uspešnejšim zaključkom sodnih procesov in k večji pravni varnosti državljanov. Vse to in ostale rešitve se nam zdijo ustrezne in sprejemljive, zato bo Nova Slovenija - Krščanska ljudska stranka predlog zakona podprla.
Hvala gospodu Kokalju. Gospod Franc Kangler bo predstavil stališče Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci. Zakon o zaščiti prič je za Slovensko ljudsko stranko zelo pomemben. Mislim, da gre za pomemben zakon, ki omogoča, da sodne veje oblasti nekoliko globlje posežejo v dokazovanje v nekaterih postopkih tistim zločinom, ki so najhujši in ki ogrožajo normalno civilno družbo nekaterih držav. Slovenija se je po osamosvojitvi znašla v Evropski uniji, je križišče tako med vzhodom in zahodom, med severom in jugom in je zelo zanimiva ter podvržena nekaterim mednarodnim kriminalnim združbam, ki se kakorkoli srečujejo na ozemlju Republike Slovenije. Zato je zelo pomembna in potreba po zaščiti prič veliko večja in je bil tudi skrajni čas, da smo odprli temo o zaščiti prič. Dejstvo je, da je dosedanja praksa pokazala, da tako imenovani [[...]] [[nerazumljivo]] prič v mnogih primerih ni bilo mogoče ali omejeno. Priče so zaradi določenih pritiskov in groženj dolžnost pričevanja opravile neustrezno. Rešitve, ki jih obravnavamo, gredo v tej smeri, da bomo v prihodnje to področje dokazovanja pred sodiščem dejansko ustrezno uredili in bodo priče dejansko opravljale svojo pravico in dolžnost pričanja. Istočasno pa bo tistim pričam, ki se bodo počutile ogrožene, z zakonom nudena primerna zaščita v okviru institutov, ki so določeni za varovanje in uvajanje možnosti uporabe tehnike pri zasliševanju. Vse to in ostale rešitve se nam zdijo ustrezne in sprejemljive, zato bomo v Slovenski ljudski stranki zakon, kot ga je pripravila vlada, v celoti podprli.
Hvala gospodu Kanglerju. Gospod Boštjan Zagorac bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Predlog zakona o zaščiti prič je zakon, s katerim se državni zbor nasploh, ne samo v tej sestavi, srečuje prvič. Prvi razlog za sprejetje takšnega zakona je predvsem, vsaj po našem prepričanju, po prepričanju Slovenske nacionalne stranke, zaščita prič. Premnogi primeri v slovenskem pravosodnem sistemu so padli predvsem zaradi tega, ker so se priče enostavno ustrašile pričati zoper storilce kaznivih dejanj. Poznamo celo nekaj v slovenski javnosti zelo odmevnih primerov, ki so padli predvsem zaradi tega. Nadaljnji in mogoče ne toliko pomemben razlog za sprejetje takšnega zakona je uskladitev slovenske zakonodaje z mednarodnimi predpisi. Konvencija Združenih narodov proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu, konvencija o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah med državami članicami Evropske unije, okvirna odločitev Sveta o položaju žrtev v kazenskih postopkih in še nekaj bi jih lahko našteli - ti so nas napotovali na to, da tudi Slovenija končno dobi takšen zakon. Cilji zakona so predvsem zagotovitev pogojev za zaščito skesancev, ki v določenih postopkih nastopajo kot priče - vemo, da je tudi takih primerov zelo veliko in ljudje pač ne upajo glavnega krivca ovaditi predvsem zaradi tega, ker se bojijo posledic, ki sledijo potem, ko odslužijo zaporno kazen. Predlog zakona ureja pogoje in postopke za zaščito prič in drugih oseb, ogroženih zaradi sodelovanja v kazenskem postopku. Zaščita je možna v predkazenskem postopku, kar je prav, med kazenskim postopkom, kar je tudi prav, in kar je najbolj pomembno, predvsem po končanem kazenskem postopku. Finančne posledice, kot jih predvideva vlada, po mojem prepričanju in po prepričanju Slovenske nacionalne stranke na prvi pogled sicer zgledajo velike. Toda za zagotovitev pravne varnosti in za reševanje najbolj perečih kaznivih dejanj, kaznivih dejanj, ki so tudi javno najbolj izpostavljena, je v tem primeru treba finančne posledice spregledati. Verjamem, da bo zakon doživel še nekaj sprememb, tudi tekom tega mandata, se pravi mandata do leta 2008. Predvsem bi bilo treba več pozornosti nameniti dejstvu, da so ogrožene osebe oziroma priče v določenih postopkih tudi mladoletniki. Potrebna bo natančnejša razlaga razlogov za prenos pristojnosti za odločanje o vključitvi v program zaščite prič s sodišč na komisijo. Poudariti je treba tudi na neskladje med dolžnostjo zaščitene priče, da o postopkih pred sodiščem izpove skladno z vsebino izjave, ki jo poda državnemu tožilcu, in dolžnostjo priče, da je dolžna pred sodiščem govoriti resnico in ne sme ničesar zamolčati. Mislim, da je ta člen zakona o kazenskem postopku do sedaj bil največkrat kršen in ravno zaradi tega, ker pričam nismo zagotavljali varnosti, ki je potrebna, da lahko pove, bom rekel, z mirno vestjo in z občutkom varnosti izpove čisto resnico oziroma vsa dejstva, ki jih pozna v zvezi z določenim kaznivim dejanjem. V Slovenski nacionalni strani bomo predlog zakona o zaščiti prič podprli predvsem iz razlogov, ki sem jih navedel. Hvala.
Hvala gospodu Zagorcu. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. V poslanski skupini DeSUS velja prepričanje, da ob upoštevanju druge regulative, ki tangira to področje, zakon nima nekih strateških ambicij in tudi verjetno ne bo imel nekih zelo radikalnih posledic ali pa ni opaziti kakšnih zelo velikih novosti, ki bi se jih morali bati, pred katerimi bi morali imeti kakšen predsodek. Gotovo je tovrstni zakon potreben, zato ga bomo v naši skupini tudi podprli. Podprli ga bomo, ker bo po mednarodnih okviri zahtevajo, ker to zahtevajo določeni sporazumi. Podprli ga bomo tudi zavoljo tega, ker napoveduje in upamo, da bo pri tem uspešen, tudi večjo učinkovitost pri odkrivanju, zatiranju, kasneje tudi pri sankcioniranju zlih del. Morebiti bo pa kaj v pomoč tudi tožilstvu in naj spomnim, da smo pred meseci, ko je generalna državna tožilka podajala neko poročilo, vprašali, ali bo morebiti čez leto dni, ko bo dala novo poročilo, že mogoče ugotavljati, da težijo preiskovalci in drugi hitreje kot zlikavci, pa ni upala dati takšnih zagotovil. To se pravi, da se nadejamo, da bo tudi v tej smeri kaj prispevalo. Pri tem, da bodo naši preiskovalci in drugi, ki so v te postopke vključeni, tekli hitreje, so priče zagotovo nepogrešljive in tudi te priče je zagotovo potrebno zaščititi. Marsikdo bo pri tem sicer imel kakšno dilemo, kakšni moralen, vrednosten predsodek, vendar je treba težkati verjetno tudi praktične koristi, čisto pragmatične učinke. Gre namreč za potrebnost po zaščiti skesancev, potrebnost po zaščiti tistih, ki sodelujejo, pa seveda tudi za zaščito drugih, tistih ki so, kot jim rečemo, bližnji ali pa mi sodimo, da bi bilo treba razmišljati tudi o tem, da se zaščitijo tudi drugi v teh procesih. Med drugim je bilo opaziti, da so zaščite potrebni tudi sodniki. Tudi njim se marsikdaj grozi. S tem, da bomo sprejeli ta zakon, bomo morebiti omejili možnosti različnih pritiskov, možnosti, da bi ljudje zaradi strahu ali zaradi izogibanja prevzemanja odgovornosti bili nekako letargični in da bi imeli previsoko toleranco do slabih del, ali da bi se pretirano bali maščevanja. Potem bo, upajmo, manj krivega pričanja, manj pričanja iz strahu, manj tistega, čemur bi lahko rekli tudi "nojevskega" odvračanja stran od problematike, ker problemi ostajajo. Pri tem, ko se v poslanski skupini DeSUS odločamo za podporo tistim, ki naj tečejo hitreje od tistih, ki delajo slaba dejanja, naj še enkrat za sklep zagotovim, da bomo v želji, da bi bila preventiva boljša, da bi bilo odkrivanje učinkovito, da bi bili tudi postopki dokazovanj - s čim več učinkovitosti, v naši poslanski skupini ta predlog zakona podprli.
Hvala gospodu Rezmanu. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika bo zbor glasovanje o zakonu opravil v sredo, 30. novembra 2005, po končani zadnji točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O RAZISKOVALNI IN RAZVOJNI DEJAVNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo dr. Juretu Zupanu. Izvolite.
Spoštovani predsednik! Spoštovane gospe in gospodje, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada je dala v proceduro spremembo zakona o raziskovalni dejavnosti, in sicer spremembo v 33. členu v drugem odstavku, ki predvideva, da se v upravnih odborih javnih zavodov število predstavnikov vlade poveča tako, da imajo v upravnih odborih večino. Točni tekst je v materialih. Razlogov za to je več. Najpomembnejši razlog za to je strategija razvoja Slovenije in pa ukrepi, ki so bili za to sprejeti, namreč, da Slovenija potrebuje enoten raziskovalni prostor, tako kot Evropa potrebuje evropski raziskovalni prostor, mi želimo ta prostor poenotiti. Želimo ga vklopiti v evropski raziskovalni prostor in želimo to narediti na tak način, da bo to čim bolj efektno in čim bolj koristno za uporabnike raziskovalnih storitev kot tudi seveda za same raziskovalce. Pri pregledu stanja smo ugotovili, da je potrebnih veliko sprememb predvsem s stališča odgovornosti, učinkovitosti in pa koordiniranosti med posameznimi javnimi raziskovalnimi zavodi. Ko smo to pregledali, smo videli, da od sedemnajstih javnih raziskovalnih zavodov, ki jih imamo, nihče, torej noben od ustanovnih aktov teh sedemnajstih inštitutov v času veljavnosti zakona, ki ga sedaj spreminjamo, torej v času treh let, ta zakon velja že od 14.11.2002, in v tem času nobeden do ustanovnih aktov teh inštitutov ni bil spremenjen tako, kot zahteva zakon. To pomeni, da bi bila tretjina - tretjina - tretjina, kar pomeni seveda, da inštitucije niso čutile nobene potrebe po tej spremembi in tudi mi menimo, da ni spremembe za tako stanje. Zato smo torej spremenili ta zakon, da bo seveda zagotavljal učinkovitost in odgovornost. Za to, kaj menimo k tej koordiniranosti in učinkovitosti, naj povem samo primer, da so seveda akti, ki jih imajo posamezni inštituti - in tu je težava, ni toliko težave v usklajevanju znotraj nekega inštituta, tam se seveda načelno zmenijo, vendar pa je težava v koordinirani akciji pri usklajevanju vseh inštitutov in to pomeni tisto, kar želimo: poenotenje raziskovalnega prostora. Če govorimo samo o mobilnosti, ki je ena osnovnih elementov raziskovalnega prostora v Sloveniji in pa seveda v Evropi, je, recimo samo pri pregledu aktov, kako različni javni raziskovalni inštituti, torej teh sedemnajst, kako različno obdelujejo možnost raziskovalcev, kakšni so pogoji, da gredo, kakšno je njihovo plačilo, kako se vračajo, kako delujejo z različnimi kategorijami, kot so poročeni, mladoporočeni, pa recimo starejši raziskovalci. Skratka, vsak inštitut ima nekaj svojega in to seveda bistveno onemogoča mobilnost in pa transparentnost, enakost pogojev vseh raziskovalcev. Kaj to pomeni, seveda nasproti Evrope, vsi vemo. Torej bistvo našega predloga je, da seveda vlada prevzame odgovornost, da tisti, ki bodo upravljali v imenu vlade v upravnih odborih zagotovijo v bistvu enako organiziranost teh inštitutov. Zato tudi upravni odbori so, torej, da organizirajo delo raziskovalcev, raziskovalnih skupin tako, da bo primerljiva med seboj in pa primerljiva z Evropo. To poteka po vsej Evropi, skratka usklajujemo to celotni evropski raziskovalni prostor. Poleg tega pa v Sloveniji usklajujemo ta raziskovalni prostor še z visokošolskim raziskovalnim prostorom, ker menimo - in tudi v Evropi menijo, čeprav ta težnja še ni tako izrazita, se pa pojavlja -, da se raziskovalni prostor poenoti tudi z visokošolskim prostorom in to seveda nalaga raziskovalnim inštitucijam še dodatne odgovornosti, da bodo svojo dejavnost in pa svoje pravilnike uskladili. Menim, da so to dovolj tehtni razlogi, da boste to razumeli in pa sprejeli ta zakon. Menimo seveda tudi to, da s tem zakonom pa povsem resno vlada prevzema večjo odgovornost, kot jo je imela do sedaj pri organizaciji raziskovalnega prostora, hkrati dajemo seveda tudi direktorjem nekoliko več možnosti, da se oprejo na odločitve vlade, da niso osamljeni; skratka, da vsak sam ne išče svojih rešitev in se potem vsak sam ne pogovarja v določenih smereh. Menimo, da so take usmeritve pomembne in smiselne, in zato menim, da bodo spoštovane poslanke in spoštovani poslanci ta zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala gospod ministru, dr. Zupanu. Predlog zakona je obravnaval odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Rudolfa Mogeta, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa in lep pozdrav vsem. Na začetku seje odbora je minister dr. Jure Zupan v obrazložitvi predloga zakona dejal, da je potrebno v okviru ukrepov, ki jih pripravlja vlada na področju gospodarstva, ustvarjati v Sloveniji takšne pogoje v raziskovani sferi, da se bomo približali evropskemu raziskovalnemu prostoru, ki je glavni pogoj za ustvarjanje mobilnega, fleksibilnega in raziskovalcem prijaznega trga delovne sile. Eden od instrumentov, da se bo lahko izvajala tu politika, je tudi nadzor upravnih odborov javnih raziskovalnih zavodov, zato je v novem zakonu predvideno, da bodo v upravnih odborih imeli predstavniki vlade večino, saj le-ti sprejemajo programe dela, finančne načrte, sprejemajo poročilo o izvajanju programov dela ter poročila o finančnih načrtih. Predstavnik državnega sveta je povedal, da se njihova komisija s predlagano spremembo sestave upravnih odbor v javnih raziskovalnih zavodih ne strinja in podpira ohranitev njihovega statusa po veljavnem zakonu iz leta 2002, saj bi se na podlagi predloga v zakonu izgubila tista raven avtonomije, ki jo razlikuje med javnim in državnim. Predstavniki zainteresirane javnosti, ki so sodelovali v razpravi na odboru niso podprli predlagane spremembe zakona. Tako je predstavnik univerze na Primorskem menil, da je predlagana sprememba zakona vprašljiva in ne dovolj utemeljena, ker daje politični nadzor ali centralizirano organiziranje raziskovalnega dela dosti bolj negativne kot pozitivne rezultate. Vmešavanje politike v raziskovalno delo institucij pa negativno vliva na kvaliteto delo. Predstavnik koordinacije raziskovalnih institutov Slovenije je menil, da je predlog sestave upravnih odborov glede na sedanjo ureditev korak nazaj, saj bi raziskovalni zavodi izgubili nekaj kredibilnosti in bi javnost težko zaupala znanosti, ki jo proizvajajo državni inštituti po državnih programih. Raziskovalni zavodi od vlade dobivajo ustanoviteljska sredstva, ki predstavljajo 10 do 20 procentov celotnega dohodka inštituta, ves preostali denar pa dobijo na podlagi razpisa v obliki projektnega in programskega financiranja ali pa iz zasebnih sredstev. Vsa ta sredstva so strogo namenska in o njihovem usmerjanju ne odloča niti upravni odbor niti direktor, zato ni ustrezna argumentacija, da je potrebno zaradi boljšega pregleda in uporabo finančnih sredstev, ki jih prispeva država, okrepiti vlogo države v upravnih odborih. Sindikat vzgoje, izobraževanja, znanosti in kulture Slovenije nasprotuje spremembi zakona in se zavzema, da ostane struktura upravnih odborov javnih raziskovalnih zavodov nespremenjena, saj bi se na podlagi predlaganih sprememb zmanjšal vpliv zaposlenih na odločanju del zavoda, zmanjšala bi se tudi njihova avtonomija, lahko pa bi se tudi povečali politični pritiski in politične odločitve namesto strokovnih. V obširni razpravi so opozicijske poslanke in poslanci menili, da predlagana sprememba zakona neustrezno argumentirana in zato nesprejemljiva. Čeprav v obrazložitvi zakona piše, da njegovo sprejetje ne bo imelo drugih posledic, je jasno, da se na področju raziskovalne dejavnosti uvaja politizacija in odstranja partnerski odnos, ki ga je uvedel zakon iz leta 2002. S predlaganim zakonom se bo izgubila tudi avtonomija znanstvenoraziskovalne sfere v Sloveniji. Opozicija opozarja tudi na to, da vlada ne želi upoštevati mnenje zakonodajno-pravne službe, v katerem je natančno opredeljen odnos med vlogo državnega zbora v kreiranju raziskovalno-razvojne dejavnosti v odnosu do vlade. To mnenje tudi zavrača obrazložitev k 1. členu, v katerem vlada meni, da sedaj ni mogoče zagotoviti, da bi javni zavod sprejemal programske usmeritve v skladu z usmeritvami in prednostnimi nalogami vlade, ki je kot ustanoviteljica tudi večinska financerka teh zavodov. Dr. Slavko Gaber je menil, da v upravnih odborih ne smemo zmanjševati vpliva gospodarstva, ter pri tem misliti, da država bolje ve, kaj je v interesu uporabnikov in da bo že ona poskrbela za to, da bo njihov interes izražen v pravih oziroma predlaganih upravnih odborih. Zato je tudi predlagal, da odbor sprejme sklep, da predlog zakona o spremembi zakona raziskovalnorazvojnih dejavnosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Poslanke in poslanci strank, ki so zastopane v vladi, so menili nasprotno, da je potrebno učinke stroškov delovanja inštitutov, ki so pokriti iz javnih sredstev in so plačani iz davkoplačevalskega denarja, ustrezneje nadzirati. Zato je potrebno povečati vpliv države kot ustanoviteljice zavoda pri odločanju njihovih upravnih odborih. Po razpravi je za sklep glasovalo 7 opozicijskih, proti pa 7 pozicijskih in tako sklep ni bil sprejet. Nadalje so člani pozicije zavrnili vse amandmaje opzicije in sprejeli le amandma, ki ga je predlagala zakonodajno-pravna služba. S tem smo vam posredovali dopolnjeni predlog zakona in predlagam, da tak zakon v proceduri sprejmete.
Hvala gospodu Mogetu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Dr. Slavko Gaber bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, prosim.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovani gospod minister, gospe in gospodje! Pravzaprav mi je žal, da moram zelo naravnost povedati, da imamo pred seboj za slovensko znanost povsem nepotreben in škodljiv zakon. Sprememba vsebuje eno samo idejo. Namreč, idejo v 21. stoletju podržaviti javne raziskovalne inštitute in iz njih narediti, kolikor je le mogoče, vladajoči politiki pokorne institucije. V Liberalni demokraciji Slovenije se pridružujemo tistim, ki nasprotujejo tej spremembi zakona. Dovolite mi, da jih naštejem: koordinacija raziskovalnih inštitutov te države, sindikat, SVIZ s področja raziskovanja, državni svet, univerze in tudi zakonodajna služba tega državnega zbora opozarjajo, da se lotevamo nekega podjetja, ki bodisi ni potrebno ali pa je celo škodljivo. Kaj počnemo s tem zakonom? Mukoma vzpostavljeno tripartitno strukturo, težko dogovorjeno in priznam, da tudi še ne povsem uveljavljeno v naših glavah, kaj šele v funkcioniranju, v kateri naj bi skupaj odločali o tem, kakšno naj bo delo teh institucij, raziskovalke in raziskovalci, uporabniki in država, zamenjujemo za državno prevlado, vladno prevlado pri odločanju o delu inštitutov. Uporabnike in raziskovalce država, namesto da bi jih vabila k sodelovanju in jih v dogovoru z njimi pripravila do tega, da bi, kolikor je le mogoče, učinkovito uporabljali svoje znanje v dobro te družbe, izloča iz upravnih odborov oziroma jim tam daje takšno mesto, da je vprašanje, zakaj sploh naj v teh upravnih odborih sodelujejo. S tem vlada izkazuje nerazumevanje trendov v upravljanju raziskovalnih institucij v Evropi in po svetu in, kar je najmanj enako hudo, izkazuje popolno nezaupanje do tistih, ki naj bi vedeli, kakšne izsledke na teh področjih potrebujemo, in do tistih, ki naj bi te izsledke bili sposobni v tem prostoru sploh doprinesti. Ne razumem, gospe in gospodje, kako je mogoče do te mere ne zaupati tako kvalificiranim ljudem, kot je znanstvena sfera. To nezaupanje bo bolj ali manj z gotovostjo škodovalo državi. Slovenska vlada s tem zakonom izkazuje, da ne zaupa slovenski pameti oziroma bolje rečeno, pameti na Slovenskem. Verjame samo v svojo pravo presojo. Ona bo koordinirala, ona ve, kaj je prav. Znanost ne deluje tako. Kvaliteta na teh področjih se ne dosega s komandnim sistemom iz centra. Ni je lahko doseči, vendar eno je gotovo, ta pot je z gotovostjo napačna. Katere so prave, to je večji problem, na to vprašanje ni tako zelo lahko odgovoriti. Pri tem se kot razlog za podržavljanje navaja razloge, ki so deloma smešni, deloma logično napačni, najbolj strašljivo pa je, da so več kot očitno škodljivi. V Liberalni demokraciji Slovenije tega zakona zato ne moremo podpreti. Mislimo celo, da bi bilo v imenu zdrave pameti modro, če bi minister predlagal svojim poslankam in poslancem ali pa če bi oni sami tako presodili, da bi ta zakon ne bil sprejet, ker je nepotreben; znanosti ničesar ne doprinaša, daje pa veliko manevrskega prostora za poslabšanje položaja na tem področju.
Hvala gospodu Gabru. Gospa Majda Potrata bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite, da predstavim stališče poslanske skupine Socialnih demokratov v zvezi z zakonom, ki obsega vsega 3 člene, je pa v njem skrit en sam namen, to je spremeniti strukturo upravnih odborov javnih raziskovalnih in infrastrukturnih zavodov. Socialni demokrati smo storili tri korake za to, da bi prepričali predlagatelje zakona, kako je predlog zakona nepotreben, slab in v svojih nasledkih škodljiv. Zato pričakujemo, da bo obravnava na plenarnem zasedanju državnega zbora še ena priložnost za to, da družno zavrnemo poskus podržavljanja javnih raziskovalnih in infrastrukturnih zavodov. Zakaj? Predlagatelj je v utemeljitvi zakona navedel, da se s spremembo zakona ne posega v temeljna načela zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti. Temu dejstvu oporekamo. Oporekamo zato, ker s predlagano spremembo ukinja avtonomijo izvajalcev raziskovalne in razvojne dejavnosti. Cilj spremembe zakona je, navaja predlagatelj, spremeniti razmerje glede števila članov v upravnem odboru, ki jih imenujejo ali izvolijo ustanovitelj, zaposleni in uporabniki storitev javnega zavoda. Dejstvo, da interni akti niso bili v vseh primerih 17-ih takih javnih zavodov še spremenjeni, ne more biti razlog za to, da neko rešitev apriorno razglasimo za slabo. S spremembo naj bi bila odpravljena pomanjkljivost zakona ter nepraktična oziroma neustrezna zakonska rešitev v zvezi s strukturo upravnega odbora javnih raziskovalnih in javnih infrastrukturnih zavodov. Tak je bil tudi odgovor spoštovanega gospoda ministra, ko sem mu zastavila poslansko vprašanje, zakaj spreminjati strukturo upravnih odborov. Pogovarjanje o tripartitni strukturi upravnih odborov lahko pripelje samo k boljšim rezultatom in nikakor ne more biti argument za to, da je dogovarjanje nepraktično, ker je zanj treba vložiti nekaj napora in časa. Predlagatelj tudi pravi, da na podlagi dosedanje prakse s spremembo zakona uzakonja rešitev, ki se je izkazala za ustrezno in učinkovito. Verjamem, da za učinkovito, zaradi tega, ker bo s predlagano rešitvijo vlada imela nad dogajanjem v raziskovalnih in infrastrukturnih javnih zavodih popoln nadzor. Namreč, pri strukturi, v kateri naj bi upravni odbor štel od 5 do 9 članov, pri zahtevi, da morajo ustanovitelji v upravnem odboru imeti večino lahko zagotovijo ob drugem pogoju, namreč enakem številu med izvajalci in med naročniki dejavnosti, torej v tej uravnoteženosti, po dva predstavnika zaposleni samo pri upravnem odboru, ki bo štel 9 članov. To pa je v popolnem navskrižju s tistim, na kar so se sklicevali predlagatelji zakona o javni RTV, ko so se tako radi sklicevali na odločbo ustavnega sodišča, kako morajo biti zastopani v svetu tudi interesi zaposlenih. Rešitve, ki so predlagane pomenijo korak nazaj, kar zadeva kakovostno upravljanje zavodov, ki je bilo utemeljeno na načelih avtonomije znanosti in partnerstva države s socialno družbo. To je novo orodje državnega nadzora znanosti in s tem podrejanje slovenske ustvarjalne misli državnemu uradništvu in vsakokratni politiki. To je izraz teženj k etatizaciji Slovenije, in to je vdor politizacije tudi v znanost, zato bomo v poslanski skupini Socialnih demokratov temu predlogu nasprotovali, v razmislek pa dajemo tudi vloženi amandma. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod magister Franc Capuder v imenu Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, gospod minister, poslanke in poslanci. Cilj Slovenije je, da postane moderna in konkurenčna družba v vseh svojih segmentih. To bo moč doseči z večjim vlaganjem v razvoj lastnega znanja ter z implementacijo dosegljivega, tujega znanja. Zaradi tega je potrebno ustvariti v Sloveniji take pogoje v raziskovalni sferi, da se bomo približali evropskemu raziskovalnemu prostoru, ki pa je po našem mnenju glavni pogoj za ustvarjanje mobilnega in fleksibilnega ter raziskovalcem prijaznega trga raziskovanja delovne sile. Trenutno veljavni zakon o raziskovalni in razvojni dejavnosti, ki je začel veljati konec leta 2002, kot bistveno načelo določa načela in cilje ter ureja način izvajanja politike raziskovalne in razvojne dejavnosti, ki se financira iz državnega proračuna in drugih virov. Določa pa tudi organizacijo raziskovalne in razvojne dejavnosti ter pogoje za opravljanje te dejavnosti. Raziskovanje naj ne bo samemu sebi namen, kar se je v preteklosti vse prevečkrat dogajalo, ampak naj predvsem služi celovitemu in enakomernemu razvoju naše družbe. To velja predvsem sedaj, ko se je naša država zavezala, da bo sledila ciljem Lizbonske strategije in bo v ta namen namenila še več sredstev, kot do sedaj. Eden od ciljev kateremu bo morala slediti vlada je vzpodbujati raziskovalne zavode k večjemu sodelovanju z gospodarstvom. V Novi Sloveniji - Krščanski ljudski stranki zato pričakujemo od vlade, da bo uredila sistem financiranja javnih raziskovalnih zavodov zato, da bo nagrajeval sodelovanje z gospodarstvom. Javni raziskovalni zavod in javni infrastrukturni zavod upravlja upravni odbor. Naloga upravnih odborov je, da sprejema program dela, finančne načrte, poročila o izvajanju programa dela ter ostale aktivnosti, opredeljene v statutih posameznih javnih raziskovalnih zavodov. Rešitve v sedaj veljavnem zakonu ne omogočajo, da bi javni zavod sprejemal programske usmeritve v skladu z usmeritvami in prednostnimi nalogami vlade, ki tudi v največjem deležu financira vse te zavode in je odgovorna za izvajanje svojega programa. Kot smo danes že večkrat slišali, se te rešitve do sedaj niso pričele izvrševati, in zato je tudi že sedaj večina upravnih odborov v teh javnih raziskovalnih zavodih sestavljena na takšen način, kot je bila pač včasih, to je, da ima vlada v njih večino. Sam izhajam iz takšnega zavoda in v njem ima vlada še vedno večino, 4 vlada, 3 zaposleni in v treh letih se te stvari niso spremenile. Zato mislim, da je pametno, da se je vlada odločila, da pripravi spremembe zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti v členu, kjer zakon opredeljuje razmerje števila članov v upravnem odboru javnega raziskovalnega in infrastrukturnega zavoda tako, da je v njem večina vseh članov predstavnikov ustanoviteljev, izmed preostalih članov pa je enako število predstavnikov zaposlenih in uporabnikov storitev javnega zavoda. Slišati je očitke, da skuša država s tem predlogom posegati v avtonomnost javnih raziskovalnih zavodov. Vsak javni zavod ima znanstveni oziroma strokovni svet, ki obravnava vprašanja s področja znanstvenega in strokovnega dela javnega zavoda. Odloča o strokovnih vprašanjih v okviru pooblastil, pripravlja strokovne podlage za programe dela in razvoja javnega zavoda, daje upravnemu odboru in direktorju mnenja in predloge o organizaciji dela in pogojih za razvoj dejavnosti ter opravlja druge naloge, katere so opredeljene v posameznih statutih. V Novi Sloveniji - Krščansko ljudski stranki smo prepričani, da s spremembo zakona ne posegamo v avtonomnost raziskovalcev in zavodov, pač pa je želja predlagateljev zagotoviti zares transparentno in predvsem učinkovito porabo javnih sredstev. Zato bomo v naši stranki spremembe zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima v imenu Slovenske ljudske stranke gospod Mihael Prevc, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o spremembi zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti, ki ga obravnavamo, je zelo kratek, saj se nanaša le na spremembo 33. člena sedaj veljavnega zakona. Predlog zakona spreminja sestavo upravnih odborov javnih raziskovalnih zavodov, in sicer v smeri povečanja deleža članov upravnega odbora, ki ga ima ustanovitelj. Do sedaj je bil upravni obor tretjinsko sestavljen iz predstavnikov ustanovitelja, zaposlenih in uporabnikov storitev. V Slovenski ljudski stranki ugotavljamo, da slovenska znanost v primerjavi z drugimi državami s primerljivim bruto domačim proizvodom kljub zadovoljivemu številu raziskovalcev in infrastrukturi, ne prispeva dovolj h gospodarstvenemu razvoju in splošnemu družbenemu napredku. Do sedaj Republika Slovenija ni znala vzpostaviti odnosa med znanostjo in gospodarstvom, ki bi zagotavljal pozitivno razvojno spiralo. Ena od pomanjkljivosti slovenske znanosti je tudi ta, da inovacijski sistem ne deluje med posameznimi dejavniki, kot so univerze, raziskovalni instituti, gospodarstvo in podporne institucije, ne obstaja dovolj intenzivno sodelovanje. Na odboru za visoko šolstvo je bilo podanih veliko različnih mnenj glede predlagane spremembe, zlasti v smislu zmanjševanja avtonomije znanstveno-raziskovalne sfere v Sloveniji, politizacije ter ukinjanja partnerskega odnosa, ki naj bi ga do sedaj zagotavljala tretjinska sestava upravnih odborov. V Slovenski ljudski stranki menimo, da je treba pogledati tudi drugo dejstvo. Sedanja tretjinska sestava upravnih odborov namreč razprši odgovornost za odločitve upravnega odbora, obenem pa je nesporno, da so raziskovalni zavodi večinsko financirani iz javnih sredstev in zato popolnoma sprejemljivo, da ima ustanovitelj pri upravljanju večino, s tem pa jasno prevzema tudi upravljavsko odgovornost. In v tem smislu se seveda strinjamo s predlagano spremembo, ki jo predlaga vlada oziroma ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Verjamemo, da je minister dobro presodil trenutno stanje na področju raziskovalne sfere v Sloveniji, in da bodo predlagane rešitve omogočile upravnim odborom, da bodo v okviru svojih pristojnosti pripomogli k razvoju raziskovalne dejavnosti v Sloveniji. V okviru tega pa pričakujemo tudi tesnejše sodelovanje med raziskovalnimi instituti in gospodarstvom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Težnja vlade Republike Slovenije je ustvariti na znanju temelječo družbo. Verjamem v to, skoraj da ni dvoma, da ima v tem pogledu izobraževanje, raziskovanje pomembno vlogo, toliko bolj v praktični povezavi z gospodarstvom. vlada Republike Slovenije je ob predložitvi novele zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti poudarila dosedanjo prakso na področju raziskovalne dejavnosti, ki naj bi bila neučinkovita in neustrezna. Iz istega razloga oziroma v želji po povečanju povezovanja med gospodarstvom in raziskovalno dejavnostjo je ministrstvo pripravilo pričujoči zakon. A že prvi pogled pove, da zgolj dvema vsebinskima členoma vlada ni pripravila konkretnih programov, konkretnih rešitev, ki bi sledile, pa bom rekla, ne zgolj vladni težnji, ampak bolj nuji po vpeljavi lizbonske strategije. Vladni predlog sledi zgolj vladni politiki. Gre za vpeljevanje politike oziroma rekla bom politizacijo tudi na področju avtonomne raziskovalne dejavnosti. Pa bom obrazložila to svojo trditev. Usmeritev oziroma politiko inštitutov, zavodov, naj bi po novem dajala vlada. Vlada bo imela v upravnih odborih javnih raziskovalnih zavodov - poudarila sem, javnih raziskovalnih zavodov - večino, ker mora, po besedah ministra na matičnem delovnem telesu in na današnji seji tisti, ki je ustanovitelj, imeti tudi večino. A dovolite, zakonodajno-pravna služba jasno poudarja, da vlada ni ustanoviteljica in financerka, temveč le izvršuje ustanoviteljske pravice in obveznosti, če je ustanoviteljica Republika Slovenija. Državni zbor je tisti, ki sprejema nacionalni raziskovalni program in za katerega je odgovorna vlada. Poleg tega je vsak posamezni zavod z zakonom oziroma aktom o ustanovitvi vezan, da v skladu z nacionalnim programom pripravi svoj program dela, ki vsebuje znanstveno-raziskovalno usmeritev, program raziskovalne dejavnosti z opredelitvijo obsega javne službe ter raziskovalnega dela. Ni torej jasno, za določanje katerih usmeritev in prednostnih nalog naj bi šlo v konkretnem primeru, razen, še enkrat bom rekla, izrazite politizacije na področju tudi raziskovalne dejavnosti. S predlagano spremembo pa se pod vprašaj resno postavlja zakonsko zagotovljena avtonomnost raziskovanja v naši državi. Zakonodajno-pravna služba državnega zbora je k obema vsebinskima členoma zakona oziroma novele zakona navedla konkretne pripombe. Poudarja tudi, da gre za pomembno razliko od sedanje ureditve, ki določa enotretjinsko zastopanost posameznih skupin v upravnem odboru. Dovolite še eno pomembno dejstvo. Člani matičnega delovnega telesa smo prejeli kar nekaj mnenj. Pa ne bom naštevala vseh tistih zavodov, posredno oziroma neposredno vpletenih institucij. Niti eno mnenje ni pozitivno, pa gre za, kot smo danes že slišali, pomembne institucije, pomembne zavode v naši državi. Podobne ureditve Evropa ne pozna. Najbližji tip organizacije s političnim nadzorom ali centraliziranim preiskovalnim delom je italijanski, za katerega pa velja, v praksi seveda, da so rezultati dela prej negativni kot pozitivni, da torej vmešavanje politike v preiskovalno delo institucij bolj negativno vpliva na kakovost dela kot pozitivno. Zanimivo je tudi mnenje gospodarstvenikov, ki v dani spremembi ne vidijo smotra. Celo več, poudarjajo bojazen, da bo danes sprememba vladi omogočila ignoranco in neupoštevanje mnenja niti stroke niti zaposlenih niti gospodarstvenikov pri uveljavljanju svojih zahtev. Veste, ta bojazen ni tako iz trte zvita, zgodba se je ponovila na matične delovnem telesu in očitno se bo ponovila tudi danes na seji, ko bomo sprejemali ta zakon. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ocenjujemo, da so za uresničevanje lizbonske strategije, h kateri je zavezana tudi Republika Slovenija, potrebni drugačni vsebinski ukrepi. Prav tako ne gre pritrditi zakonu, ki je formalno vprašljiv, slab, ki ne spoštuje načela supermacije pravnih aktov in ki vnovič vladi daje pooblastila mimo državnega zbora.
Hvala lepa. Besedo ima gospodična Eva Irgl v imenu Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo seveda podprli predlagano spremembo zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti. Praktično izvajanje zakon o raziskovalni in razvojni dejavnosti v obdobju od njegove uveljavitve leta 2002 dalje kaže na to, da so določene zakonske rešitve nepraktične oziroma neustrezne, kar se najbolj kaže prav v spremembi, ki jo predlaga vlada, in sicer v zvezi s strukturo upravnih odborov javnih raziskovalnih in pa seveda javnih infrastrukturnih zavodov. Cilj spremembe zakona je, da se spremeni razmerje glede članov v upravnem odboru raziskovalnega in infrastrukturnega zavoda, ki so imenovani ali pa izvoljeni predstavniki s strani ustanovitelja zaposlenih in uporabnikov storitev. Veljavni zakon o raziskovalni in razvojni dejavnosti velja od 29. decembra 2002, torej že tri leta. Po zakonu, govorim tukaj seveda o 47. členu, pa je rok za izdajo podzakonskih predpisov, ki so potrebni za izvajanje tega zakona, eno leto, od tega datuma dalje sta minili že 2 leti. V 33. členu zakon govori o tripartitni strukturi upravnega odbora, danes pa koordinacija raziskovalnih institutov Slovenija ugotavlja, citiram: "Da so upravni odbori na marsikaterem izmed slovenskih raziskovalnih javnih zavodov v tem hipu strukturirani še po starem, v skladu s predpisi pred letom 2002 in zato, ker prejšnja vlada ustanovitvenih aktov teh zavodov ni uskladila z veljavnim zakonom, ki pa je bil kot sem že prej povedala sprejet že leta 2002." V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zato menimo, da je to tudi eden od dokazov, da je trenutna zakonska rešitev v zvezi s strukturo upravnih odborov javnih raziskovalnih in javnih infrastrukturnih zavodov nepraktična oziroma neustrezna. To dokazuje še ena navedba koordinacije raziskovalnih institutov Slovenije in ta je, da ti instituti že ves čas povsem normalno poslujejo z upravnimi odobri, v katerih ima, poudarjam, ustanovitelj tudi sedaj večino. Priznavajo celo, da v teh upravnih odborih ni predstavnikov uporabnikov, predstavnikov zaposlenih pa le nekaj manj kot polovica, na primer v razmerju 4:3, seveda v korist predstavnikov ustanovitelja. Iz povedanega tako izhaja, da z navedeno spremembo zakona vlada kot predlagateljica na podlagi, lahko bi rekla kar dosedanje prakse uzakonja rešitev, ki se je izkazala očitno za ustrezno in učinkovito. Zato bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke seveda podprli predlagano spremembo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 23.11.2005. Pred seboj imamo samo en amandma. In sicer k 1. členu. V razpravo dajem 1. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Kdo želi besedo? Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite, da pojasnim amandma, ki je pred vami. V amandmaju Socialni demokrati predlagamo nekoliko spremenjeno strukturo upravnega odbora, v kateri sicer menimo, da bi morala biti struktura tako izpeljana, da bi imeli delojemalci in delodajalci, se pravi, predstavniki zaposlenih in predstavniki uporabnikov storitev, enako število članov, seštevek teh članov pa bi moral biti večji od članov, ki jih imenuje predstavnik ustanovitelja. To je drugačna rešitev kot smo jo predlagali na seji matičnega delovnega telesa, kjer smo pravzaprav hoteli, da bi zadržali enako strukturo, kakršna je bila doslej. To je še en poskus, to je tisti tretji korak, s katerim želimo prepričati predlagatelja zakona, da je potreben dialog in vidimo tako razpravo na matičnem delovnem telesu kot to zdajšnjo obravnavo, pa tudi zastavljeno poslansko vprašanje, kot neke vrste nadomestilo za odsotnost dialoga z znanstveno-raziskovalno sfero, ki je v javnih občilih vendarle glasno oporekala predlagani spremembi strukture upravnih odborov. Gospod minister je v utemeljitvi, v dodatni obrazložitvi predloga zakona uporabljal besede odgovornost, učinkovitost in koordiniranost. Mislim, da slednjo, koordiniranost namreč, lahko tudi en sam predstavnik ustanovitelja zagotavlja upravnemu odboru, če svojo dejavnost dobro opravlja. Bolj pomembno se mi pa zdi to, da povezuje gospod minister odgovornost samo s predstavniki, ki prihajamo iz vrst ustanoviteljev. Menim, da je to vendarle podcenjevanje slovenske raziskovalne sfere, pa tudi uporabnikov storitev, ker mislim, da so že doslej javni raziskovalni zavodi sredstva uporabljali odgovorno, in da je znanosti, raziskovalni dejavnosti treba pustiti dovolj avtonomije, da lahko potem od nje pričakujemo tudi učinkovitost. Pričakujem, da boste predlog amandmaja Socialnih demokratov podprli. Hvala.
Besedo ima gospod Rudolf Moge. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Žgajner Tavševa je imela prav, ta razprava, ki se je naredila na odboru, se bo danes tukaj obnovila in jaz bom pač citiral Danteja, ki je napisal nad peklom "lasciate ogni speranza voi chi entrate" - opustite vsako upanje vi, ki vstopate. Ampak zaradi magnetograma in zaradi širše zainteresirane javnosti, sem pripravljen spregovoriti nekaj besed, ki dajejo podporo temu amandmaju, ki so ga vložili Socialni demokrati. Prvo stvar bi rekel to, da v teh razpravah, kot smo danes dostikrat slišali, so ti nesrečni javni zavodi s področja raziskovanja, ki niso uskladili statutov z veljavno zakonodajo iz leta 2002, zagotovo zato nosita odgovornost dva ministra in ekipa okoli njih, najprej prejšnji minister in en drug minister, ki je sedaj tukaj pred nami, ki je že eno leto na tem položaju. Jaz mislim, da bi ravnal modro, če bi izdal na podlagi zakonodaje, ki velja, ustanovitvene akte, na podlagi katerih bi se spremenili statuti vseh javnih zavodov in bi v te javne zavode, ker na podlagi spremembe statuta mora imenovati nove upravne odbore, vlada delegirala visoko kvalitetne ljudi, ki bi pa zasledovali tiste cilje, ki jih vlada v svoji strategiji hoče dobiti. Ampak, "poglejga hudirja", nasproti temu je vlada si sama s tem zakonom, ki ga predlaga, obesila ogromne mlinske kamne okoli svojega vratu, in bo poslej ona odgovarjala za ljudi, ki delajo tukaj v teh javnih zavodih, torej bo tudi ona sama neposredno odgovorna za tisto, kar se bo dobilo kot izplen dela javnih zavodov. Če bi se ravnalo po prejšnjem, poglejte, je procedura, kar je glavni namen teh upravnih odborov, je procedura sprejemanja programa dela. Vlada bi bila, če bi sprejela ustanovitven akt in statute naprej, tista, ki bi po novem imenovala direktorje in ti direktorji so najbolj odgovorni za pripravo programa dela. Ti direktorji upravnemu odboru predlagajo program dela, ne pa upravni odbori direktorjem in so v glavnem upravni odbori nadzorna stvar in seveda dopolnjujejo, v skladu z direktorjem in s kolektivom, tak program dela, ki mu kasneje sledi ta finančni načrt. In v tem kontekstu je zakon, ki sedaj velja, popolnoma dober in daje ministru dovolj širok diapason, da to sfero kvalitetno obvladuje. Zdi se mi, spoštovane kolegice in kolegi, da pa je zakon, ki ga danes obravnavamo, izredno sam s seboj v nasprotju. Poglejmo primer, zakon sedaj za nek javno raziskovalni zavod, ki bo imel 8 članov opredeljuje, da bo država notri postavila in odgovornost nosila, 6 ljudi, 1 bodo postavili gospodarstvo in 1 bodo postavili zaposleni. Če je tu kakršnakoli asimitrija, če je tu možno kakršno boljše delovanje, kot v zakonu, ki je veljal prej, se mi zdi, da je vsakomur jasno. In zaradi tega, če smo hoteli s tem zakonom doseči, da bi se javni raziskovalni prostor obrnil bolj v gospodarstvo, je namesto tega, da bi iz gospodarstva pritegnili kadre v te upravne odbore, kjer se oblikujejo ti programi dela in bi ti zastopali interese gospodarstva, da so ti programi takšni, da bolj zajemajo znanje, ki je uporabno, ki je važno za gospodarstvo, smo s tem zakonom, ki je sedaj v proceduri, dosegli ravno obratno. Čim manjši vpliv gospodarstva na delo teh zavodov in čim manjši vpliv visokih strokovnjakov, ki so na Jožefu Štefanu, ki so na Kemijskem inštitutu pri tem, da bi sokreirali v upravnem odboru program dela tega zavoda. Zaradi tega moram reči, da je ta stvar zame takšna, kot je, nesprejemljiva. In v kolikor ta amandma ne bo sprejet, sam seveda ne bom podprl takšnega zakona potem na koncu. In še naslednje, zdi se mi, da je bil ta zakon, tudi kot doslej toliko zakonov - gospod minister, pa ne zameriti, niste vi krivi, vi se podpišete pod zakone, ki vam jih pripravijo - izredno slabo narejen, zelo površen je bil 1. člen. In kar sem obžaloval na seji odbora, gospod minister, je to, da ste nam zamolčali resnico, da ko ste odšli, vas je naprej zastopal vršilec dolžnosti direktorja, vi ste pa rekli, da je direktor. Se pravi, niti ni imel tistih pooblastil, ki jih ima direktor, da lahko govori. In moram reči, da ko ste odšli vi, gospod minister, je bil rang razprave po moji osebni oceni, neprimerno nižji, na trenutke tudi žaljiv, in verjetno bi lahko zakon v drugačni obliki izpeljali do konca v kolikor bi vi, ali gospod državni sekretar vzeli toliko časa, da bi enkrat na mesec zdržal na odboru takrat, ko vas poslanci pri razreševanju določenih problemov najbolj potrebujemo. Zaradi vsega tega, kar sem povedal, bi poskušal še eno stvar tukaj izpostaviti. To je, da celotna zaintersirana javnost temu zakonu nasprotuje. Mislim tudi, da pri sprejemanju tega v takšni obliki, kot je danes tukaj obravnavana in je vsa vsebovana v 1. členu, je bilo to ravnanje nemodro. Nemodro je, da se ne pogovarja z Gospodarsko zbornico, da se s Koris-om ne pogovarja, da se s sindikati ne pogovarja in to, kar ste spoštovane kolegice in kolegi izpostavili tukaj, za tem govorniškim odrom, ne drži. Ko je bilo tam izpostavljeno to, zakaj direktorji niso sodelovali pri tem, je bil odgovor takšen. Takoj, ko je prišel predlog zakona v javnost, ko ga je vlada sprejela, je tudi takrat minister izrazil željo, da bi se pogovarjali z direktorji in smo seveda bili takoj pripravljeni zato in prvi termin, ki smo ga dobili je pač jutri. To se pravi, naslednji dan po tistem, ko je odbor obravnaval. Jaz bi prosil vlado, s tem, da imamo potem neprimerno manj dela tokrat v državnem zboru, da vsaj pomisli, da ni samo ona na svetu, ampak je tudi neka zainteresirana javnost in da naj stališča, ki jih ima, vsaj preden jih zapiše v zakonski obliki, poskusi uskladiti z zainteresirano javnostjo in potem ne bomo v taki nemogoči poziciji, kot smo danes. Če smo gospod minister prej ploskali in smo vse vaše zakone, ki ste jih prinesli, bilo jih je pa bore malo, torej malo, sprejemali s konsenzom, moram reči, da je pri sprejemanju tega zakona nastal popoln razkol na eni strani med opozicijo, ki je zagovarjala stališče, da ta zakon ni dober in med pozicijo, ki je seveda zakon branila z argumenti, ki jih je tukaj ena in druga stran sama pred tem segmentom napovedala. Jaz bi v smislu tega, kar sem povedal, kolegice in kolegi poprosil, da rečemo, da je tisto, kar je napisano v Dantejevnih stihih pač preteklost in poskušamo con grano salis, ali z zrnom soli podpreti ta amandma, ki so ga dali Socialdemokrati in tudi javnemu raziskovalnemu sektorju dati tisto vlogo in priznanje, ki mu gre, do avtonomije, do spoštovanja. Ta zakon oboje jemlje in jaz si ne morem zamisliti, spoštovane kolegice in kolegi, da lahko v tej državi dajemo večje priznanje, večjo veljavo in večjo avtonomijo svetu osnovne šole, kot pa temu odboru javnega raziskovalnega zavoda.
Hvala lepa. Gospod minister doktor Zupan, želite besedo? Izvolite. Opozoril bi, da po poslovniku vlada lahko vedno, kadar želi dobi besedo. [[...]] [[Vmesno govorjenje.]] [[...]]Ja, oprostite, drugače gremo lepo, imam vse napisano, ves seznam, dajem gospodu ministru besedo. Izvolite.
Se opravičujem samo kolegom, če sem prekršil karkoli, jaz sem se javil k besedi, da bi samo odgovoril na nekaj pomislekov, ki so jih izrazili moji spoštovani, spoštovane poslanke in poslanci. Tu v bistvu bi najprej povedal to, ker se uporabljajo seveda besede, ki imajo morda drugačen zven v različnih ušesih, bi razjasnil vse. Podržavljanje je seveda beseda, ki ima v našem prostoru neko poslabšalno konotacijo, vendar če pogledamo, kaj to pomeni, javni zavodi so državni, če jih ustanovi država in so občinski, če jih naredi občina, skratka vsi skupaj so pa javni zavod. In popolnoma je jasno, da so od nekdaj bili in tudi bodo ostali javni raziskovalni instituti, državni jih ne podržavljamo, njihovo stanje ostaja tako kot je. Torej, beseda podržavljanje nečesa, kar je bilo že prej podržavljano ali pa je že državno seveda služi v bistvu samo verbalne prijetnosti ali pa recimo prijaznosti tisti avdienci, ki je za take besede bolj sprejemljiva. Druga stvar je seveda dogovarjanje in pa partnerski odnos. Partnerski odnos, moramo seveda definirati, kaj to pomeni partnerski odnos, v kateri točki se partnerski odnos izenači z možnostjo odločanja in pa z možnostjo opravljanja oziroma sprejemanje eksekutivnih odločitev. Če imamo seveda partnerski odnos v takem smislu, da je lahko blokirana vsaka misel kogarkoli, potem je seveda zadeva zelo lepa in všečna, kar se tiče dogovarjanja. Mi nikoli, nikoli, ponavljam, nikoli nismo izjavili, tudi vlada ni imela namena, da bi vse delala z dekreti ali kakorkoli, vedno smo bili odprti za dialog in pogovor, tako bomo tudi od sedaj, vsi upravni odbori, seveda bodo vsebovali strokovnjake, to je popolnoma jasno, vendar jih bo imenovala vlada. V tem smislu ne bo prišlo do tega, da bi ne bilo dogovora, vendar, to sem poudaril tudi na začetku, ko se dogovarjamo v nekem časovnem roku je po dogovarjanju potrebno narediti neko odločitev in pri dogovarjanju ob posameznih ukrepih, ob posameznih pravilniki je vedno tako, to imamo vsi tisti, ki se dogovarjamo in to delamo ves čas, seveda izkušnje, da se dogovorimo verjetno v nekih, recimo 90% rešitev, ki so sprejemljive za vse, potem pa ostane 10%, 5% nekih rešitev, ki seveda se z dogovarjanjem nikakor ne morejo rešiti, ker ostanejo partnerji, ki so v partnerskem odnosu vsak na svojem terenu in potem je pa treba stvari seveda odločati in tu je tisti mehanizem, za katerega menimo, da ga mora vlada imeti. Seveda pa vlada, ne vem, ne mislimo, da je vlada sedaj tukaj nekaj izjemno hudobnega, nekaj takega, kar bo delala proti interesom države Slovenije, mi vsi skupaj vemo, da vlade delajo v interesu države Slovenije, mislim da ni človeka, ki bi menil, da vlade ne delajo v interesu Slovenije, upam da smo bili za to izvoljeni, za to smo presegli, torej menimo, da bomo z našimi posegi seveda to naredili, za to smo odgovorni in želimo tudi delati vsebinske ukrepe. Tu je bilo poudarjeno, da to ni vsebinski ukrep, spoštovana poslanka je rekla, da zadeva ni vsebinska, s tem se seveda strinjamo, to je organizacijska, sistemska spremembna, vendar vsebinske spremembe bodo sledile, ko bodo narejeni ustrezni ukrepi, sistemski, ki bodo omogočali s sprejemanjem vsebinskih ukrepov. Popolnoma logična pot je, da se najprej spremenijo sistemske stvari, da sistem lahko sprejema vsebinske odločitve, to je popolnoma jasno. Še nekaj bi rekel. Tu nikakor ne gre za podcenjevanje raziskovalne sfere. Sam sem v tej raziskovalni sferi delal dolga leta, nikakor ne mislim, da bi jo bilo treba podcenjevati. Nikakor ne mislim, da ne dela dobro, in nikakor ne mislim, da ne bo delala dobro. Raziskovalci so zavezani svojemu raziskovanju in njihovo delo je vodeno, kot je bilo lepo povedano, prek znanstvenih svetov. Znanstveni sveti so tisti, ki sprejemajo znanstvene odločitve. Avtonomija znanstvenega dela je v avtonomnosti izbire raziskav za določen postopek in avtonomnosti odločitve, ocene podatkov in podobnega, torej v avtonomnosti raziskovalnih odločitev. Avtonomnost raziskovalca je tista osnovna zadeva, ki je pomembna, seveda pa je avtonomnost institucije nekaj povsem drugega. Avtonomnost institucije je zavezana temu, da dela ustrezno po normalnih standardih s svojo usmeritvijo. K usmeritvi tega pa je zadolžena vlada, ker javne raziskovalne institucije ali pa državne, če hočete, ker jih je ustanovila država, so bile, kot sem že prej rekel, državne, pa so zato, da raziskovalni prostor vodijo v tisto smer, kamor menimo, da država Slovenija to potrebuje. In v tem danem trenutku je tok odpiranja raziskovalnega prostora k poenotenju, to je najvažnejše, in pa k ustvarjanju pogojev, ki so enaki za vse. In v našem raziskovalnem prostoru ni enakega pogoja za vse raziskovalce. Rečeno je bilo še, da ste dobivali veliko pisem in podpore, da ni bilo usklajevano z ustreznimi organi. Sam sem dobil tudi veliko podpore, vendar, zanimivo, dobival sem jo predvsem od mlajših raziskovalcev. Tu je ena od pomembnih razlik v raziskovalni sferi, ki jo poznam razmeroma zelo dobro, da se v veliki meri interes raziskovalne sfere, kot je v Sloveniji in tudi v svetu, zelo dobro loči - tisti interesi raziskovalne sfere, ki so, kot temu rečemo, že bolj proti vrhu, in pa raziskovalne sfere, ki prihaja, torej mlade raziskovalne sfere. In ta raziskovalna sfera v tej diskusiji je bila, to se lahko pohvalim, večinoma na moji strani. In tu je tisto, kar želimo, da damo tudi mladim raziskovalcem nekaj več prostora. To bomo z našimi ukrepi tudi naredili, to bodo vsebinski ukrepi, in za to potrebujemo tisto našo, kot se temu reče, možnost, da določeno politiko izpeljemo. Kar se tiče tega, kar je gospod poslanec Moge izrazil, da morda ni bila diskusija primerna. Jaz se opravičujem za to, da sem gospoda dr. Berganta imenoval napačno, z naslovom, da je pač v.d., da je vršilec dolžnosti direktorata. Menim, da je opravil svoj posel dobro, seveda, ocene so lahko različne. Je pa res, da bi bilo verjetno nujno, da si ministri vzamemo ta čas. Žal je prišlo ravno takrat do nesrečnega dogodka, da je bil državni sekretar v inozemstvu, sam pa sem imel že od prej obveznosti in se zaradi tega nisem mogel udeležiti. Menim, da imate prav, da si moramo ministri vzeti čas in odgovarjati na odborih, in to kritiko sprejemam. Menim pa, da je državni sekretar svoje odgovore podal popolnoma korektno in pravilno. Seveda pa so ocene o nastopih individualne. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Oprostite mi, da vas moram tudi opomniti, da drugič, ko razpravljate pred državnim zborom, če prosim lahko vstanete. Hvala lepa. Vas nisem hotel na začetku motiti v vaši razpravi.
Se opravičujem za to pomanjkanje poznavanja. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Torej, ko sem predstavljal stališče poslanskega kluba v zvezi z zakonom o nagradah in priznanjih za izjemne dosežke v raziskovalni in razvojni dejavnosti, sem opozoril, da smo imeli besedilo, katerega smo na odboru amandmirali v 24-ih členih od 27-ih in takrat sem tudi izrazil željo, da seveda takšen predlog zakona naj ne odraža stanja v slovenski raziskovalni razvojni dejavnosti in na področju znanosti. In izrazil sem seveda upanje, da si želimo boljših zakonskih predlogov, in da bi se pri pripravi teh zakonskih besedil v čim večji meri vključila tudi zainteresirana javnost. Mi danes lahko ocenjujemo, da imamo pred seboj besedilo zakona, za katero zainteresirana javnost pravzaprav v skupnem imenovalcu trdi, da besedilo tega zakona ni dobro. Na to nas opozarjajo vsi, ki so izražali svoja stališča, torej pravzaprav celotna raziskovalna sfera. Žal mi tega nismo slišali. Predvsem tega ni slišala vlada. Opozicijski poslanci, ki pa poskušamo s svojimi dopolnili in spremembami k temu besedilu narediti to besedilo drugačno, sprejemljivejše, seveda pa tako na odboru, kot tudi danes, tudi po predstavitvi mnenj poslanskih skupin vladajoče koalicije, seveda ne pričakujemo, da bi se lahko karkoli spremenilo. Ko sem vas poslušal, gospod minister, in glede na to, da sami govorite, da ste bili v raziskovalni dejavnosti in glede na to, da sam pokrivam tudi v določenem delu ta področja, sem spremljal vaš raziskovali opus in moram reči, da nikoli v vaših delih nisem zasledil tako slabe utemeljitve za vaše delo, kot je recimo utemeljitev, ki je zapisana v sami obrazložitvi zakona, kot v utemeljitvi, ki jo dopolnilno predstavljate tako na matičnem delovnem odboru in kot jo predstavljate tudi danes. Kako potem razumeti, da seveda, ko govorite, da ne gre za spremembe temeljnih načel tega zakona, za katere seveda mi v opoziciji govorimo, da temu ni tako, in ko govorimo o obrazložitvi, če se oprem na dve temeljni vsebini, o kateri govorite, da je potrebno uvesti spremembo zato, da bi javni zavod sprejemal programsko usmeritve v skladu z usmeritvami in prednostmi, nalogami vlade, ki je kot ustanoviteljica, tudi večinska financerka teh zavodov. Sami ste v razlagi tudi danes rekli, da seveda so potrebne določene sistemske spremembe, če želimo nadgraditi v drugačno pot. Moje prepričanje je, da se tega lotevamo na popolnoma nekonsistenten način, kajti sistemske rešitve mi imamo. Mi imamo zakon o raziskovalno razvojni dejavnosti, kjer sistemsko opredelimo vlogo posameznikov in institucij na kakšen način obiskujemo raziskovalno razvojno dejavnost. In seveda utemeljitev, ki je zapisana v tej točki, izgubi ves pomen, ko beremo tretji odstavek 7. člena tega zakona, ki govori o tem, da se z nacionalnim raziskovalnim razvojnim programom določijo strateška razvojna področja in nacionalne prioritete za financiranje raziskovalne in razvojne dejavnosti ter s tem tudi vsebina in obseg javne službe ter obseg raziskovalne in razvojne dejavnosti usposabljanja za raziskovalno delo na univerzah, raziskovalnih in razvojnih organizacijah tako, da se zagotavlja povezava med raziskovalnim delom in gospodarstvom. Gospod minister, povejte mi, na kakšen način boste s spremembo v upravnem odboru spremenili to, kar je zapisano v tem zakonu, kajti če boste z odločitvami, ki so vezane na ta zakon in na ta zakon so vezani ustanovitveni akti institucij in v ustanovitvenih aktih v instituciji so zapisani vsi pomembni vsebinski deli, za katera neka raziskovalna institucija potem tudi odgovarja v svojem delu, tako v vsebini kot na financah itd. In k temu dajete v vladi potrditev, torej soglasje oziroma potrditev. To pomeni, vlada se vključi na tistem nivoju, ko mora oceniti skladnost ustanovitvenega akta neke raziskovalne institucije, njegovega programa, njegovega finančnega poslovanja in k temu daste vi soglasje. Ocenjujete, da to ni dovolj, ocenjujete, da morate v upravnem odboru imeti večino. Imeti večino v kateri boste imeli ključne partnerje, torej izvajalce, torej tiste, ki bodo predstavljali zaposlene in uporabnike kot statiste. Vi ne želite uvajati širine, ki je tako pomembna za raziskovalno razvojno dejavnost. Torej kritično misel, ki bi morala biti zelo pretehtana pri sprejemanju odločitev, kajti kako razumeti potem vlogo posameznika, ki bo prihajal iz sfere uporabnikov, da bo konstruktivno prispeval neke ukrepe, ki bi pa lahko bili in ocenjujemo, glede na zakonske predloge, ki jih iz tega ministrstva dobivamo, v naprej obsojeni kot nekaj, kar je škodljivo in ne prispeva kot dobrobit za delo neke raziskovalno-razvojne institucije. In tukaj je moj pomislek samo v tej smeri. Torej ne gre za to, da želimo na tej sistemski ravni kaj narediti, želimo si pa podrediti. Podrediti nekaj, kar bi lahko imelo kritično misel v tej smeri, da mogoče komu ne bi bilo všeč. Seveda je žalostno, ali pa zelo škodljivo, če bi to ne bilo všeč vladi, zato je tripartitna odgovornost, kjer nihče izmed partnerjev sam ne more imeti take teže, da lahko arbitrarno, neutemeljeno, ampak arbitrarno brez globoke, vsebinske obrazložitve argumentirano predlaga neko rešitev, ki bi lahko potem dobila tudi podporo. Ne. Gre za arbitraren poseg zagotavljanja večine v upravnih odborih, kjer bo lahko drugo mnenje vedno preglasovano s strani predstavnikov vlade. Poskušam dobronamerno razpravljati in razumeti vašo vsebino. Torej, ne iščem samo tistih stvari, za katere ocenjujem, da so slabe, ampak žal nisem dobil ne iz utemeljitve, ne iz vaših dodatnih obrazložitev tistega jedra, ki bi me prepričalo, da razprave in predlog, ki je bil na odboru podan in tudi tukaj danes, ni boljši od tega, kar ponujate vi. In kakšno je sporočilo današnje razprave slovenskim raziskovalcem? Nekako, če želimo imeti enoten raziskovalni prostor, potem morajo imeti pravzaprav svobodo kritične misli. Kakšno je sporočilo partnerjem, s katerimi te inštitucije sodelujejo v tujini? Kakšno je to sporočilo, da bodo tisti, ki bodo predstavljali te, vedno odvisni od vlade, ko bodo predstavljali svojo vizijo na področju raziskav. Tukaj se mi zdi, da je velik korak nazaj. Kakšno je sporočilo gospodarstvu, za katerega želimo imeti motivacijski signal, zato da bo verjel v raziskovalne dosežke naših institucij, sofinanciral in financiral določene raziskovalne projekte, ki bodo na koncu imeli implementacijo te tehnologije, recimo, v končni izdelek, ki bo imel tržno vrednost na trgu. In seveda tukaj, gospod minister, tudi na vse kar je bilo danes rečenega ponovno premislite, ali ni smotrno sprejeti predloga amandmaja ene izmed opozicijskih strank, ki poskuša odgovarjati na vse te dileme, na te pomisleke in poskuša s svojim besedilom dati pomembno vlogo in težo tistim, za katere po mojem mnenju si ni mogoče predstavljati, da bi lahko Slovenija stopala, kot družba temelječa na znanju, v svetlo prihodnost. Zdi se mi, da bi deregulacija morala iti še naprej in da je vsebina tega amandmaja majhen prispevek na tej poti. Če seveda ta amandma ne bo sprejet, žal, ugotavljam, da lahko ocenimo, da bodo dosežki na področju znanosti lahko zmanjšani, kar pa si seveda nikakor ne bi želel.
Besedo ima gospod dr. Slavko Gaber, prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Sam bom podprl to dopolnilo Socialnih demokratov in demokratk iz zelo preprostega razloga, ker se mi zdi, da z njim dajemo tudi ministru ponovno možnost za to, da razmisli o tem, kaj počne na področju, ki mu je bilo zaupano v upravljanje. Pravim, da mu je bilo zaupano v upravljanje, ker imam občutek, da nekateri verjamejo, da jim je bilo dano kaj v last in da o tem oni dokončno in edino meritorno odločajo. Nekaj časa nisem verjel, da je to koncept. Sedaj pa, ko poslušam iz razlage v razlago, imam občutek, da nekateri verjamejo, da jim je ljudstvo zaupalo, da oni neposredno urejajo podsisteme v tej družbi. Tako ti ljudje razumejo svoje poslanstvo. Oni torej povedo, kaj je prav na Inštitutu Jožef Štefan in kaj je na tem inštitutu narobe. To je zelo predmoderno razumevanje tega sveta, je takšno globoko prepričanje v vsemoč centralnega plana, da tudi tisti, ki so to javno razglašali, da verjamejo, niso verjeli v kaj takega v tej meri, kot sedaj ta garnitura, ki se loteva prekrajanja Slovenije v vsaki točki. Ta iluzija o tem, da bo ministrstvo na osnovi določbe v zakonu prek upravnih odborov doseglo večjo efektivnost pri povezovanju gospodarstva in raziskav, je meni popolnoma nerazumljiva. In mislim, da v kolikor gre za iluzijo, bi jo kazalo čim prej razbiti, če pa prikriva neko drugo željo, je pa to seveda druga diskusija. Vi imate, spoštovani kolega, v okviru aparata v skladu z zakonom ogromno realnih možnosti za vplivanje na politiko na področju znanosti. Eno je nacionalni program, ki ga je kolega Germič že omenil, ta zakon je tako napisan. Drugo je vplivanje na program dela agencije, ki ima veliko avtonomijo in nima je slučajno. Razen, če kdo verjame, da bo treba tudi agencijo počasi ukiniti. Trenutno vem, da je en del posla agencija že izgubila, za začetek mednarodni del. Sprašujem se, ali bo počasi celota te agencije izginila, ker ta vam je bistveno bolj napoti kot vladi, zato da bi upravljali politiko na področju znanosti, kot so pa ti upravni odbori. Skratka, to, v kar očitno ta oblast ne verjame, je, da na tej zemlji živimo skupaj in da se je treba, če je le mogoče, in na pomembnih področjih je potrebno, dogovoriti, kaj je prioriteta, kaj moramo narediti. Seveda, dogovarjanje je zamudno, je težavno in dogovarjanje ministre tudi dostikrat nervira. Vendar ne more biti logika dogovarjanja ta, ki smo jo poslušali danes tukaj - o tistem, o čemer se lahko dogovorimo, se dogovorimo, o tistem, kar je ponavadi najbolj sporno, pa nekdo kar odloči mimo tako pomembnih partnerjev, kot je, na primer, gospodarstvo in raziskovalci. Govorimo pa o pomenu, na primer, raziskovanja za gospodarstvo. Ne more biti tretji, ki odloča o takem vprašanju. Ne razumem zakaj to počnemo, če res verjamete, da je v Sloveniji treba narediti to uslugo, da se naredi pomemben korak naprej pri uporabi znanosti na različnih področjih, ne samo na gospodarstvu, tudi na področju gospodarstva, tudi to je predmoderen koncept, potem je potrebno povezovati in oddelati ta mučni posel povezovanja v naslednjih letih, v katerih boste dolžni to opraviti, kolikor je le mogoče dobro. Če pa verjamete obrnjeno, da boste vi namesto gospodarstva, ker to smo poslušali na odboru, bolje uredili stvari za gospodarstvo, potem se sprašujem, s katerega sveta so ti argumenti. Svoj čas je že bila neka struktura v tej državi, ki je verjela, da je tako pametna in tako avantgardna, da ona boljše ve kot ljudstvo, kaj je prav. Sedaj dobivamo ministrstvo, ki boljše ve, kaj gospodarstvo ve od inštitutov, kot vedo, kot ve gospodarstvo. Odgovorite mi na to vprašanje, če res verjamete, da je potrebno povečati vpliv gospodarstva, potem spravite v odbore večje število ljudi iz gospodarstva. Druge logike tukaj ni, če hočete imeti čisto logiko. Jaz bolje vem, kaj potrebuje gospodarstvo, pa hitro pripelje do tega, da ne samo da zamenjujem direktorje, tudi raziskave jim bo začel jaz naročati. Zakaj tako velika moč? Razen z enim samim razlogom, če je pa ta na delu, potem se pa ne sprenevedajmo, obvladati hočete vsa področja v življenju te družbe. To pa bo slabo. Eni, ki so to želeli, so seveda že slabo končali na ravni režima in moči. To moč so pokurili, ker je očitno, da ni mogoče centralno namesto ljudi misliti kako in na kakšen način naj se razvijejo posamična področja. Trdili ste, spoštovani kolega minister, na odboru, pa tudi tukaj, da potrebujete večji vpogled, boljšo koordiniranost med inštituti. Jaz ne razumem kako iz tega izpeljete, da je treba zamenjati strukturo upravnih odborov. Treba je verjetno najti točko koordinacije dela med inštituti, razen če mislite, da bodo v vseh inštitutih sedeli isti ljudje v upravnih odborih. Štirje, pet, šest ali koliko jih bo pač že moralo po zakonu tam sedeti, bodo povsod in potem se bo majhna skupina ljudi domenila, kako bo potekalo raziskovanje v državi. To meji na horor filme in ne verjamem, da to mislite. Če pa ne mislite tako, potem je potrebno najti drug način za koordiniranje dela. Morda bi se kazalo večkrat sestati s temi ljudmi. Moja izkušnja je, da so pogovorljivi. Jaz nisem imel teh težav, da bi se leta ne dalo domeniti česa. Seveda, tudi nisem imel te iluzije, da bo vedno po moje. Če bi to iluzijo imel, potem se ne bi dalo nikoli nič dogovoriti in me tudi ne bi čudilo, da se ne bi dalo nič dogovoriti. Naj rečem takole. LDS in koalicijam, v katerih je LDS sodelovala, je mogoče očitati marsikaj, nekatere stvari zelo upravičeno. Na tem področju predvsem to, da smo prepočasi šli v smer, v katero pa smo z zakonom leta 2002 vendarle šli. To nam je mogoče očitati. Nam je mogoče očitati, da nismo skupaj z gospodarstvom, skupaj z drugimi uporabniki in skupaj z raziskovalci našli zadosti učinkovitih mehanizmov, da bi danes lahko rekli, na tem področju so stvari dobro urejene. Vendar pa nam ni mogoče očitati, da smer, v katero smo šli, ni prava. Če boste sprejeli ta zakon, pa bo vam z gotovostjo mogoče povedati - in o tem se bomo pogovarjali čez nekaj let -, da ste šli v napačno smer. Želel bi vam obilo sreče pri iskanju mehanizmov, kako povečati kooperacijo, kako povečati vpliv znanosti tudi na takih področjih, kot so socialna. Ne vem, če si skupaj predstavljamo, kako pomembno bi bilo najti mehanizme, ki bi zmanjševali konflikte v družbi. Tisti, ki živijo v Franciji, danes vedo, da ne gre samo za ekonomijo v ožjem pomenu besede. Toda če bi tisti konflikt tam preprečili, ta se izraža v milijardah evrov, to dejstvo, da ga niso preprečili. V zdravstvu, okolju in ekonomiji v najožjem smislu besede, povsod potrebujemo znanje. Ampak če se ne dogovorijo tisti, ki ga proizvajajo, in tisti, ki ga uporabljajo ob asistenci države, potem to ne funkcionira; nikoli ni in tudi nikoli ne bo. Mislim, da lahko rečem za LDS, da smo pripravljeni sodelovati z vami pri iskanju teh odgovorov, ker ni res, da bi kar bili na mizi in bi jih bilo treba samo vzeti. Mučno je to. Ampak ta kratka pot v raj pač pelje v škodo za to državo. Upam, da jo bo prej konec, kot bi pripeljalo vse skupaj v pekel.
Besedo ima gospod Jožef Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes smo slišali že veliko število visokoletečih besed in donečih floskul o tem, kako je na področju znanstveno-raziskovalne dejavnosti doslej vse v najlepšem redu in kako strašne stvari se bodo zgodile s sprejemom tega zakona. Značilno je, da o tem, kaj si gospodarstvo želi, pa kako bi moralo gospodarstvo imeti vpliv na raziskovalno dejavnost, razlagajo ideologi in teoretiki, ki gospodarstva znotraj niso videli nikdar, ki niso prestopili praga tega. In dvomim, da vsaj v tistem delu raziskovalnih aplikacij, ki se nanašajo na naravoslovne znanosti in tehnične znanosti, vedo, kakšno je stanje v praksi. Moram reči, da se mi je zdelo zelo čudno, da je kolega Gaber vzel ravno primer Inštituta Jožef Štefan in podučeval ministra, ki je od tam, ali iz Kemijskega inštituta prihaja. In kolikor jaz vem ima minister solidne "science citation" indekse, za razliko od mnogih politikov iz prejšnje strukture, ki so se vedno zanašali na svoje znanje. Ko so pa šli nekateri preverjati, raziskovalci, kaj pa ljudje v mednarodni sferi pomenijo, kakšne indekse priznane indekse imajo, pa niso našli ničesar. Iz tega stališča je sedanja struktura tudi na tem ministrstvu bistveno više pozicionirana, kot so bile nekatere prejšnje. In ta strašen halo afekt, ki se žene ob teh spremembah, proizvajajo kvazi raziskovalne artuitete, ki ste jih bogato podpirali, financirali. Mnogi so bili podprti za nedelo, za lažno predstavljanje javnosti, kakšne avtoritete so na področju znanosti, kaj vse so naredili. Samo njihovih rezultatov jaz ne poznam. Moram reči, da nekaj teh struktur pa poznam. Tudi jaz sem bil registriran raziskovalec, dobil najvišje republiško priznanje za izume in vem kaj si je gospodarstvo takrat in danes želelo.
Gospod Jerovšek [[...]]
[[...]]saj govorim o tem [[...]]
[[...]]opomnil, da razpravljamo o amandmaju [[...]]
Govorim o tem, kaj lahko ta amandma, ki ga vi predlagate zopet prenese. Kakšno prakso lahko prinese nadaljevanje? Jaz ne trdim, da je sedanja sprememba zagotovilo, da bo vse v redu na tem področju. Dejstvo je, da so avtorji teh amandmajev povezani predvsem s tistim delom raziskovalne sfere, ki je dobesedno poceni preživela neka obdobja, ki si je izgradila lažni imidž, ne vem kakšnega poznavanja. Vse druge pa pehala v to, da drugi niso v redu. Moram na tem mestu reči, da je prejšnji direktor Inštituta Jožef Štefan na seji odbora za znanost in tehnologijo na tem pristojnem odboru izjavil, da je Slovenija v tem času, ko je bila oblast LDS-a, postala tehnološka kolonija. Ja, če je direktor Inštituta opazil tako znatno poslabšanje vseh standardov, vseh indeksov in vsega, kondicije tehnološke Slovenije, kako morate trditi, da ste imeli dober sistem? In ni ga prisilila sedanja oblast ali kdorkoli. Takšna izjava je bila dana in rečena. In s tem ste dejansko v Sloveniji omogočili zapiranje tehnoloških in razvojnih sektorjev mnogih podjetij, ki ste jih poceni prodali tujim lastnikom, ravno najboljše, in raziskovalni inštituti so tam ugasnili. In v teh, moram reči, da v teh institutih je veliko dobrega, ogromno znanja, veliko je pa popolnoma jalovih raziskovalcev. Ti jalovi raziskovalci najbolj vpijejo. In ti so seveda, jaz tudi razumem, da vsi ti instituti sami od sebe ne bodo priznali in rekli, da je nekaj narobe z njihovo organizacijo v njihovi strukturi. Strinjam se pa z ministrom, da mladi raziskovalci, tisti, ki so že uveljavljeni najbolj, iščejo in pričakujejo spremembe. Veste, ker tukaj je toliko balasta se v teh letih vaše vladavine ustvarilo na tem področju, da je nekaj absolutno potrebno spremeniti. Ne garantiram, da je to najboljša sprememba. Samo povsod na svetu in povsod v gospodarstvu je tako, da tisti, ki daje večino denarja, dejansko tudi na nek način regulira upravljanje. Vi sedaj s temi pripombami avtonomiji govorite, kot da je raziskovalna dejavnost univerza, kjer je mesto, dejansko avtonomno mesto oblikovanja kritične misli. In ta dva pojma ne mešajte [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]ali teh dveh pojmov ne mešajte. Tu gre za različne zadeve in ne argumentov, ki so izredno na mestu, ko se govori o univerzi in oblikovanju mlade generacije, mešati v sistem, ko govorimo o bolj učinkovitih javnih zavodov s področja raziskovalne dejavnosti. Tu je učinkovitost potrebno spremeniti. Tu so številna vprašanja oblikovanja strukturiranja, strokovnosti teh inštitutov. In jaz sem trdno prepričan, da jih te stare avtoritete znotraj sebe, ki jih bo težko kakorkoli spremeniti oziroma preprečiti, da ne bi sedeli, če se bodo sami določali, na teh sedežih, in da bodo sposobni kaj spremeniti. Jaz si ne znam predstavljati te vaše trditve, da bo vlada, ki mora dati denar, ki jo to ogromno stane, tja v upravne odbore poslala neke nekompetentne slabe ljudi, ki bodo hoteli povzročiti neko motnjo, ki bo vlado posledično še več stala. Takšne so vaše razprave. Se pa zelo zavedam, da so to bile, ti jalovi del teh inštitutov, vaši zavezniki, to pa ja. To je medsebojna sinergija. Tisti, ki skoraj niso nič delali, pa so komot živeli, bodo sedaj vpili, da je tu nekaj narobe, da bo katastrofa, kataklizma. Raziskovalci pa mislijo drugače in tisti, ki so pripravljeni delati drugače. Strinjam se, da je mogoče še kakšen drug model upravljanja celo boljši, ampak vi s tem amandmajem niste predlagali boljšega, ali vsaj modela, ki bi peljal k izboljšanju. Vi si bi te utrdbe želeli zadržati na vsak način in jaz mislim, še enkrat pravim, ne vidim nič slabega v tem, nič slabega. Namreč, na področju raziskovalne dejavnosti je bila v prejšnjem sistemu vsako leto sprememba, tam so bili neki [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]pa to, sem bil celo neki delegat v nekih zadevah. To so bile take nesmiselne zadeve in v eni od teh ste bili tudi takrat kot zakonodajalci in pa ne vem kaj vse prisotni in ste to podpirali in tu je šla popolnoma jalova energija, ampak kakršnakoli reforma je bila institucionalna tam gori v bordu so sedeli isti ljudje. Isti, stalno ste spreminjali, pa ljudstvu, ljudem govorili kako bo sedaj vse boljše, spremenilo se ni nič. Pravzaprav je treba enkrat nekaj spremeniti, tudi vsebinsko in jaz mislim, da neka možnost, da se bo tu resen napredek, resen korak naprej naredil, je tudi s takšno organiziranostjo javnih zavodov, ki se predlagajo. Hvala.
Besedo ima gospod doktor Mitja Slavinec, prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod minister. Ko sem se seznanil s predlogom zakona sem takoj se začudil, zakaj se spreminja ta ureditev, ki je do sedaj veljala in zaradi tega sem bil še toliko bolj zadovoljen, ko sem se seznanil z amandmajem, ki so ga predlagali kolegi s strani Socialnih demokratov. Večkrat lahko slišimo, da se država umika iz gospodarstva, vendar se potem po drugi strani čudimo, zakaj je njen vpliv zmeraj večji v gospodarstvu. Podobno se je država želela umakniti iz javnega zavoda RTV, pa sedaj vidimo, da je zmeraj manj javni ta zavod. Skrbi me, da tudi ta zakon pomeni enako na področju znanstveno raziskovalne dejavnosti v javnih zavodih, ki bodo zaradi tega postali zmeraj manj javni. Slišal sem očitek o nedelovanju inovacijskega sistema v naših zavodih. Jaz se bojim, da tako, kot je država najslabši gospodar, da bo tudi postala najslabši raziskovalec in bo te inovacijske dejavnosti zaradi tega še manj. Sledenje ciljem Lizbonske strategije je tesnejše povezovanje z gospodarstvom, vendar prav na osnovi prejšnjih razmišljanj, da je država slab gospodar, ne moremo pričakovati, da bo z njenim večjim vplivom potem to povezovanje z gospodarstvom učinkovitejše in bo seveda zaradi tega tudi sledenje Lizbonskim ciljem hitrejše. Raziskovalna dejavnost ima po različnih področjih, po različnih raziskovalnih sferah različne značilnosti in specifike in te vsekakor kaže upoštevati in se zavedam tudi sam tega, da je težko postaviti eden enovit model, ki bo pravičen in uspešen za naravoslovne vede, za družboslovne, komunistične, skratka, za vse. Vendar eno osnovno stališče pa vsekakor lahko imamo, da naj politika poskuša usmerjati prioritete raziskovanja, raziskovalne dejavnosti, ne se pa vmešavati v samo izvajanje, vodenje, kajti skrbi me, da bo prav zaradi tega zakona stvar postala ravno takšna. Prej sem vas pozorno poslušal, ko ste rekli, da se večina dogovorov sprejme soglasno, 10% ostane nekih 5%, 10%, da je večina sklenjenega z dogovorom. Tako je tudi prav, vendar me je zelo strah, da bo pa sedaj, ko država ne bo prisiljena več v dogovor, ravno obratno, da bo samo 10% ostalo dogovora, ostalo pa enostavno po najkrajšem postopku se zmeni država z raziskovalci kako in kaj. Jaz bi razumel, da je to v redu, takšen zakon kot je, tam po drugi svetovni vojni, ko je bila ambicija delati recimo atomsko bombo, potem država mora seveda imeti tukaj ključno besedo in voditi institut Jožefa Štefana, voditi vse kemijske institute in vso znanstveno raziskovalno sfero, ki je usmerjena v ta cilj, vendar te ambicije že dolgo nimamo, tako da bi sigurno veljalo bolj zaupati temu, kar že je, raziskovalni dejavnosti na takem nivoju kot se je razvila, naši raziskovalci, vsaj za nekatera področja lahko to argumentiramo trdim, so vrhunski in v vrhu svetovne znanosti tako po številu členkov, kot seveda, kar je še pomembnejše, po številu citatov, kolikor so njihovi članki, njihova dela nekje drugje uporabljena. Kakorkoli mi zakone postavimo še vedno bo v raziskovalni dejavnosti, da ta svinčnik pade dol. V resni znanosti so dejstva neodvisna od politične odločitve, zato bi bilo smiselno, da si politika ne domišlja, da bi lahko pri iskanju temeljnih resnic in za te seveda najbolj gre, igrala pomembno vlogo in zato se seveda po moje naj politika v znanstveno raziskovalno dejavnost ne meša. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Majda Širca. Prosim.
Hvala lepa. Pred par minutami je moj kolega na desni dobesedno potrdil to, kar je minister z drugimi besedami, prijaznimi in bistveno bolj v celofan zavitimi besedami, dejal, da gre za dobro voljen zakon med tem, ko je kolega iz poslanskih vrst in naše stranke dejal, da gre pravzaprav za lustracijski zakon. Za lustracijski zakon zaradi tega, ker smo slišali, da instituti, znanstveniki so pač jalovi, in da so balast in ker so nesposobni in jalovi, potem jih je potrebno definirati drugače in raziskovalce postaviti na druga trdna in plodna tla. To lahko naredi država in to je sporočilo tega zakona. In tudi nekdanjega raziskovalca, kolega Jerovška, ki namesto da bi, kot zakon narekuje, pristal v gospodarstvu, je kot očitno ostal in pristal v politiki. Seveda po 80. letih je bila zelo brana knjiga in mislim, da je čas, da se zgodi ponovno ponatis, knjiga filozofa Foucaulta, ki je govoril o nadzorovanju in kaznovanju. In tudi s tem zakonom vse bolj, in ne samo vi, gospod minister, ampak vlada na sploh prepričuje, da hoče država v vsako poro javnega življenja. Hoče v gospodarstvo pristati, hoče v šolstvu, hoče v medijih, hoče v znanosti, samo še vprašanje časa je, kdaj bo v spalnici. To nadzorovanje seveda je neproduktivno, zaradi tega, ker vsak nadzor nad intelektualnim potencialom in lotiti se tega segmenta družbe, se pravi znanstvenikov, kot največjega intelektualnega in potenciale, ki razpolaga z vednostjo, potem kontrola le tega je vedno bila hud udarec nazaj. In ko se ga je hotelo obvladovati, seveda se je sistem vedno spodneslo. Danes je bilo rečeno in tudi v celoti se pogovor in razprava ob tem amandmaju vzpostavlja na tej točki, ko je bilo rečeno, da Slovenija do sedaj ni mogla in znala vzpostaviti odnosa med znanostjo in gospodarstvom, in da ga ta zakon seveda lahko, z nadzorom in z večino države v nadzoru v upravnem odboru. Seveda v tem kontekstu povem, da tak amandma podpiram, ker to spodnaša. Skratka, če nekoč ni mogla vzpostaviti tega odnosa med znanostjo in gospodarstvom, sedaj se sprašujem ali bo, ko bomo imeli drug odnos, država vzpostavlja medsebojni odnos med državo. Ali gre mogoče za tako razmišljanje, da bodo znanstveniki sedaj izvajali raziskovalne naloge, ki bodo dirigirane za, ne vem, za Petrol, za klimo Petek, za vlado recimo, ne vem. Skratka, če država nekoč ni znala vzpostaviti tega odnosa, ne razumem, da ga lahko v tako imenovanem enopartijskem odnosu lahko vzpostavi, ko država nadzoruje državo. Seveda se lahko, ker konec koncev minister, tukaj gre za čiščenje, čistke se lahko dogajajo na več načinov, s spremembo zakona. Nekaj primerov je bilo zelo očitnih, hitrorokih in seveda tudi učinkovitih, družba se spreminja, izčistila in zamenjala se je s pomočjo sprememb zakonov, lahko se seveda s spremembo komisij, s tem se soočamo tudi v znanosti in tudi znotraj agencije, ko se komisije, ki odločajo o raziskovalnih nalogah, drastično spreminjajo in tudi nadzorujejo, in lahko tudi z imenovanji, kar se je tudi v inštitutih že zgodilo na področju znanosti, predvsem humanističnih. Te čistke so kratkega daha. In to je problem in zaradi tega na vse še enkrat apeliram, da bi premislili, ko bomo zvečer glasovali o tem amandmaju. Minister pravi, da je treba verjeti v dobrohotnost in ne zlonamernost vlade, da vlada pač meni vse dobro. Ampak tudi Kardelj je nekoč menil vse dobro in delal za dobrobit občanov oziroma takrat državljank in državljanov. In kako je končalo?
Besedo ima gospod Horvat Jožef.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! Slovenski narod je v zgodovini premogel in danes premore veliko odličnih raziskovalcev. Ti danes delajo doma v javnih raziskovalnih zavodih ali drugih institucijah, veliko jih dela tudi zunaj. Meni bi bilo seveda veliko ljubše, če bi vsi delali doma, ampak o teh, ki delajo zunaj, kdaj drugič. Vsi tu prisotni se gotovo strinjamo, da je slovensko raziskovalno dejavnost treba še kako negovati in biti pozoren do nje, saj bi morala pomeniti pravzaprav motor v razvoju slovenskega gospodarstva. Seveda se zelo strinjam s spoštovanim kolegom dr. Gabrom, da ne gre samo za raziskovanja na tehničnem ali naravoslovnem področju, da gre tudi za raziskovalno dejavnost na humanističnih področjih. In kje je moj problem? Prepričan sem, da je premalo interakcije, da je premalo poslovnega partnerstva med javnimi raziskovalnimi zavodi in gospodarskimi družbami. Premalo je implementacije raziskovalnih rezultatov v gospodarstvu. In prepričan sem tudi, da je preveč dobrih raziskav, katerih izsledki oziroma rezultati končajo v fasciklih ali vitrinah. Blaginjo bomo, spoštovane kolegice in kolegi, v Sloveniji zagotavljali predvsem z razvojem gospodarstva in s kvalitetnimi delovnimi mesti po meri Evrope. Blaginje nam samo po sebi raziskovalna dejavnost ne bo zagotovila, če ne bo gospodarstvo v njenih rezultatih našlo dovolj možnosti za nove proizvode in nove tehnologije. In če je premalo partnerstva med javnimi raziskovalnimi zavodi in gospodarskimi družbami, potem je naloga ustanovitelja, da nekaj ukrepa. Da ukrepa tako, recimo, tako, da reorganizira organ upravljanja v javnih raziskovalnih zavodih. Jaz sem prepričan, da je smer prava in zaupam ministrstvu za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo in vladi, da je zelo dobro premislila, ko je pojasnjevala novelo tega zakona. Sam pričakujem tudi več tržne filozofije v slovenskih javnih raziskovalnih zavodih. Ni dobro, če smo samo privezani na proračunske jasli. Treba se je postaviti tudi na trg. Nek, sedaj že upokojeni univerzitetni profesor mi je povedal približno takole. Ko so me vrgli na cesto, šele takrat sem dobil veliko veliko novih idej. Jaz žal ne morem podpreti amandmaja, ki ga predlagajo kolegi Socialni demokrati. Ne bi se kot ustanovitelj dobro počutil, če sam ne bi imel dominantnega vpliva v upravnem organu. Ne vem, če je kdo med nami pripravljen ustanoviti javni zavod, torej kakršenkoli zavod, privatni, če govorim o nas, in bi naprej povedal, ne želim vplivati na delovanje tega zavoda. Zato še enkrat, žal, tega amandmaja ne morem podpreti. Podprl bom pa seveda predlagani zakon. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Milan Petek.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Sam bom seveda podprl amandma, ki so ga kolegi iz Socialdemokratske stranke posredovali. Moram reči, da vas na nek način pomilujem, gospod minister. Pomilujem zaradi tega, ker bi pričakoval, da bo ta desna stran, kateri pripadate, ki vas je tudi pravzaprav pripeljala do položaja ministra, množično sedela tukaj in vam pomagala pri uveljavitvi tega zakona na način, torej, da bi argumentirano, seveda, z vsem strokovnim znanjem, z vso inteligenco, ki bi morala biti zbrana tukaj, uveljaviti ta zakon. Žal vam na nek način "odmaga", ker s tako prozornimi in pavšalnimi diskreditacijami, torej z razvrednotenjem vsega kar je bilo in kar je dobrega, z razvrednotenjem ljudi, ki so te dobre stvari počenjali v preteklosti, mislim, da vam resnično ni v čast in resnično ni v pomoč, zaradi tega vas pomilujem. Torej, zakaj me begate, gospod minister, pri tem, ko berem ta zakon in zaradi česar se pravzaprav oglašam. Prepričan sem, da ste s svojim dosedanjim strokovnim delom, znanstveno raziskovalnim delom, torej, del tiste zgornje slovenske pameti, ali tistega dela pameti, ki bi ji lahko rekli zgornja slovenska pamet. S tem, ko ste obrnili hrbet svojim kolegom, s tem, ko ste pravzaprav razmišljali, kako politiko spraviti v te inštitucije, me pravzaprav najbolj begate. Zanemarim tisto, ko ste zaradi, verjetno bolj zmedenosti, pozabili vstati, pa izraziti spoštovanje. To zanemarjam, to nima posebne teže, ima pa težo to, kar počenja. Torej na tak način obračate hrbet tistim, s katerimi ste ne dolgo tega delali, tistim, ki najbolje veste z njimi, kaj pomeni biti član takih javnih zavodov, torej javnih zavodov. In tukaj me begate drugič. Uporabljate izraz državni zavodi, so že sedaj državni. Očitno ste uporabili ali pa privzeli terminologijo, ki jo je prvič premier Janša uporabil pri TV-ju, ko mu je pomotoma ušlo državna televizija. Danes, očitno ne več pomotoma, vi uporabljate termin državni zavodi. Gospod minister, kakšna je seveda razlika med državnim in javnim, sem prepričan, da vam je popolnoma znana in vam te razlage seveda jaz ne bom dajal, vendar bodite drugič previdni, ker s tem samo na nek način dokazujete, kaj je vaš namen, spraviti teh 17, kolikor imam jaz informacijo, 17 javnih zavodov z nivoja države dejansko v državno vladovanje. Pri tem ste spregledali nekaj analogij z nekaterimi inštitucijami, ki bi jim hitro lahko rekli ali javni ali občinski, pa to niso. So še vedno državni ali občinski ali pa to niso, to so vrtci, so to šole, ne vem kako lahko gospod Horvat trdi, da morajo torej obvladati vse te javne zavode zaradi tega, ker so ustanovitelji ali financerji. Ravno s tem, to analogijo boste ugotovili, da nihče na nižjem nivoju nima ambicije obvladati niti nobene šole, niti nobenega vrtca. V teh zavodih je torej večina ali staršev ali javnosti, pa zelo malo politike, zelo malo predstavnikov teh ustanoviteljev in zaradi tega mislim, da se tudi v teh raziskovalnih zavodih ni bati tega, da torej zavodi nebi opravili svoje funkcije, ki so jo do sedaj po moji presoji za razliko od gospoda Jerovška opravljali zelo, zelo solidno, s tem, da nekateri se pravzaprav niti uspeli še niso v tem času statutarno, torej prilagoditi ali bodo pravzaprav prišli v položaj kot je bilo pred dvema letoma. Kar se mene tiče torej bog pomagaj vam, ki nimate pomoči koalicije na tak način, da bi nam argumentirano skušala razložiti torej zakaj ste pravzaprav v to zgodbo šli in se mi zdi, da je prav, da po tem, ko boste, ko bomo končali razpravo, preden bomo prišli do glasovanja, uporabite to, kar vam je skupina Socialdemokratov ponudila, da prepričate vsaj nekaj svojih poslancev, da ste bili v zmoti, da so vas argumenti, ki vam jih je opozicija danes naštela takšni, da lahko se pravzaprav najbolj elegantno izvlečete iz te situacije, za katero sem prepričan, da sami torej tudi ne verjamete, da je dobra. Zaradi tega še enkrat poziv naredite to.
Besedo ima gospod doktor Pavle Gantar. Izvolite prosim.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi. Jaz bom seveda podprl amandma, ker je pač dejansko poskušal odpraviti ta člen, 1. člen v tem zakonu, ki je po mojem mnenju nesprejemljiv in bo pomenil veliko škodo za raziskovalno dejavnost v Slovenije. Jaz se spomnim let na fakulteti, tega je že dolgo nazaj, ko so mene in seveda moje kolege, študente dosti znani in znameniti profesorji, kot recimo dr. Veljko Rus učili, da imajo posamezni družbeni podsistemi, ko je recimo, kulturni, izobraževalni, raziskovalni, gospodarski, da imajo ti podsistemi relativno avtonomijo in specifične in tudi relativno avtonomne logike delovanja, da ne moramo preprosto teh podsistemov, v tem primeru raziskovalnega, preprosto podrejati nekemu drugemu podsistemu, torej recimo politično podsistemu. Če ima recimo gospodarski podsistem za cilj maksimizirati dobičke, ima raziskovalni podsistem za cilj maksimizirati nova znanja, nove tehnološke rešitve in nove aplikacije. Če to prispeva tudi k maksimizaciji dobičkov, je to toliko boljše, toda če ga neposredno obvladuje nek drug sistem, pa naj bo ta ali drugi predvsem pa politični, je za raziskovanje slabo. Zato me seveda skrbi prav to, kar je moj kolega Jerovšek poudaril, da on ve, kdo so jalovi raziskovalci in da bo on kot politik povedal, kateri so jalovi raziskovalci in politika bo povedala, katere ljudi je treba odstraniti iz raziskovalnega sistema, iz raziskovalnih zavodov, ker tega sami raziskovalci ne znajo storiti, ker se ne znajo samoocenjevati, ker se ne znajo analizirati, ker ne znajo med seboj primerjati raziskovalnih projektov, nalog, dosežkov in rešitev. In prav to me dejansko najbolj skrbi, da bo sedaj politika iz svojih interesov definirala, kaj je dobro in kaj je slabo in kaj je jalovo in kaj ni. Seveda Slovenija ni tehnološka kolonija, pa čeprav je to rekel nekdanji direktor Inštituta Jožefa Štefan, ki ga dosti cenim in tudi dobro poznam. Slovenija je na marsikaterem področju v vrhu raziskovanj, je tudi v vrhu določenih tehnoloških inovacij. Dobro bi bilo, če bi bilo tega več in vsi si želimo, da bi bilo tega več in da bi bili vse boljši. Seveda smo pa majhna država in verjetno nikoli ne bomo imeli vseh segmentov v raziskovanju tako močno razvitih, kot imajo to recimo velike države in velike mednarodne korporacije. Temu dejstvu, da se kar po dolgo in počez obsodi slovensko raziskovalstvo, da je slabo, neprimerno, da so raziskovalci tudi jalovi, da bo zato politika to rešila, ta logika je seveda nesprejemljiva in s to logiko se moramo dejansko soočiti tudi danes in preprečiti, da bi se tudi uveljavila. Vlada s tem zakonom dejansko na tiho postaja lastnica, ne pa samo ustanoviteljica zavodov, ki si jih tako močno podreja. Namesto partnerstva bomo dobili dominacijo in kontrolo, in to bo zmanjšalo avtonomnost te sfere in verjetno tudi ustvarjalnost in rezultate. To se je že dogajalo v Sloveniji in cena tega je bila razmeroma velika. Naj mi spoštovani kolega Jerovšek ne govori o PORS-ih in ne vem kaj, ker moram reči, da imam nekaj referenc na tem, da nisem kritiziral PORS-ov 25 let pozneje, ampak takrat, ko so bili, in takrat, ko smo plačali tudi določeno ceno za tako kritiko. Lahko si pogledamo reference, če hočete. In na koncu, tisto, kar me je močno zmotilo, je tudi to, da dejansko ne minister ne predsednik vlade ne vesta, kaj je to javno in kaj je državno. Da preprosto izenačita in spravita pod pojem državnega tudi vse javno. Da je državna televizija enako javna televizija in državni zavodi so enako javni zavodi, o čemer je moj kolega že govoril. Seveda temu ni tako. Če bi temu bilo tako, bi morali ukiniti pojem civilne družbe, bi morali ukiniti celotno področje avtonomnih sfer družbenega delovanja, od cerkve, če hočete, pa do najmanjše alternativne skupine. Morali bi pravzaprav povedati, da se je ves svet osredotočil na politiko in da je politika tista in država tista, ki daje pravi smisel in pomen vsemu, kar obstaja. Logika, ki je tu zadaj, je pa zastrašujoča, in sicer mentaliteta, ne samo logika. Ta logika je sla in potreba po obvladovanju vsega, kar se da obvladovati in kar še ni obvladano. In ta sla, ta želja, da bi obvladali vse, ta se vam bo prej ali slej vrnila. Današnja družba in današnji sistemi v družbi tega ne dopuščajo, pa naj bo politika še tako željna tega. Zato je treba ta amandma sprejeti in preprečiti to veliko nesrečo, ki se obeta slovenski raziskovalni sferi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Oglašam se zato, da bi z nekaj številkami dopolnila tisto, kar sem začela dokazovati ob mnenju poslanske skupine. Če iz vladnega predloga upoštevamo oba pogoja, potem bo vlada oziroma ustanoviteljica imenovala v upravne odbore od tri do šest članov. Se pravi, izvajalci in uporabniki pa bodo imeli enega ali dva predstavnika v upravnem odboru. Če izpeljemo operacijo še za amandma, ki smo ga predlagali Socialni demokrati, pa je zastopstvo neprimerno bolj uravnoteženo, in sicer: ustanovitelj od enega do treh lahko imenuje in izvajalci ali uporabniki imajo dva ali tri predstavnike, ob tistem pogoju, da sta izvajalska in uporabniška stran izenačeni, medtem ko je pogoj za predstavnike ustanovitelja, da v javnem raziskovalnem zavodu nimajo večine. V dveh primerih ob šestih ali devetih članih upravnega odbora pa bi bila do konca izpeljana tripartitna struktura upravnega odbora. To ni več tisto, kar je bilo v veljavnem zakonu v 33. členu zapisano kot tripartitnost v vseh primerih, bi pa vendarle opozorila, da četrti odstavek 33. člena pravi, da sestavo, način oblikovanja in naloga znanstvenega sveta oziroma strokovnega sveta se določijo s statutom javnega zavoda skladno z aktom o ustanovitvi. Se pravi, da je tudi ustanovitelju naloženo odgovornost za to, da se skladno z zakonom spremenijo tudi statuti. Če bi bila volja vlade, sedanje vlade - ustanovitelja, da to uredi, bi. Tisto, kar pa je presenetljivo, pa je to, da brez kakršnekoli praktične izkušnje neka struktura upravnega odbora avtomatično dobi oznako nesprejemljiva, slaba, neučinkovita, pri tem pa bi isti vladi in isti koaliciji, ki je sedaj tako vneta zagovornica drugačne strukture upravnih odborov, rada pozornost pritegnila k določilu ali k tistim načelom, ki jih je ta vlada ali koalicija izrekla bodisi v koalicijski pogodbi ali pa v nastopnem govoru predsednika vlade Janeza Janše, kjer je poudarjala, da bo večjo vlogo gospodarstvu namenila v znanosti, da morajo biti tudi finančni vložki v znanost večji in v raziskave večji s strani gospodarstva, pri tem pa zmanjševati možnost sodelovanja v upravnih odborih res ni ravno najbolj verodostojna in najbolj prepričljiva. Verjetno se bo marsikaj v nacionalnem raziskovalnem in razvojnem programu še moralo spremeniti, če bodo stvari šle v to smer, kakor je bilo napovedano v obeh omenjenih aktih ali v usmeritvi vlade ali pa v koalicijski pogodbi, kjer naj bi imele aplikativne znanosti ali raziskave prednost pred temeljnimi. To, kar Evropska unija ugotavlja, če hoče postati konkurenčna, če hoče prevzeti vodstveno vlogo, potem bo morala, če sem poslušala komisarja za znanost in raziskave, bistveno več vlagati tudi v temeljne raziskave. Jaz si ne bi drznila tako z levo roko po raziskovalcih udrihati in jih razglašati za neuspešne, za neučinkovite, da ne bi kakšne druge oznake rekla, so pa uveljavljeni verjetno tisti, ki imajo tudi kakšno leto več kot tisti, ki so pisali spoštovanemu gospodu ministru in podpirali njegove spremembe. Če sem si prav zapomnila, je gospod minister rekel, da je dobil podporo predvsem iz vrst mladih raziskovalcev. Tisto, kar bi bilo mogoče še tudi ugotavljati, je, da je učinkovitost kot temelj predvsem ekonomska kategorija. Pomembni so kriteriji, po katerih merimo učinkovitost. Ampak verjetno je vsaj za Socialne demokrate pa že potrebno tudi v tem trenutku opozoriti, da za nas je pa silno pomemben tudi socialni model družbe, tudi ko gre za raziskovalno dejavnost, ta pa je integrativni model. Ko sem govorila o partnerstvu, sem mislila na to, da je treba integrirati vse človeške vire, da je mogoče boljše rezultate pričakovati takrat, kadar imajo v dejavnost vpleteni občutek, da imajo možnost vplivati, odločati, se informirati. Presenetljivo je, da ravno iz te znanstvenoraziskovalne sfere prihajajo opozorila, da so nekateri raziskovalni programi že ukinjeni. Hkrati je pa mogoče v javnem občilu zaslediti obvestilo o tem, da je dobil finančno podporo kakšen program ravno iz tega znanstvenega resorja, za katerega ni mogoče trditi, da je po svoji namembnosti tako zelo drugačen ali deficitaren, da je moral izpodriniti kakšnega od tistih, ki so imeli projekt več let opravljati raziskave. Govorim o projektih, ki so potekali na fakulteti za družbene vede in ki so zadevali starševstvo in družino. In na drugi strani govorim o projektu, ki ga je frančiškanski red prijavil. Ni se mogoče otresti občutka, da je treba zdaj nekatere stvari v paradigmi popolnoma spremeniti. Jaz izraza "podržavljanje", "državno" ne razumem drugače, kot ga je poprej pojasnjeval tudi spoštovani poslanec Gantar. Namreč, državno, v protipomenu javno-državno, v tem primeru prej vladno, kot karkoli drugega in ne državno nasproti lokalnemu. In ni vedno mogoče enačiti oznake državno z javnim interesom. In za celo vrsto stvari, kjer instituti nastopajo kot neke vrste nadzorni organ, pravim neke vrste nadzorni organ za tisto, kar je naročeno s strani vladne politike, je v takšni sestavi upravnih odborov, kot so zdaj predlagani, pač težko verjeti, da bodo dobili večjo verodostojnost.
Besedo ima gospod Matjaž Han. Se odpovedujete? Potem gospod Tomaž Štebe.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Teče podobna razprava, kot je bila ob razpravi o RTV zakonu. Se pravi ob spremembi sestave tiste inštitucije v zavodu, ki odloča in prevzema odgovornost od tistega, ki ga je ustanovil. Takoj na začetku bi rekel to, da tukaj notri v tej dvorani, če bi bili vsi, menim, da ni nikogar, ki ima toliko izkušenj iz znanstvenorazvojnega področja, kot jih ima predlagatelj, gospod minister. Mislim, da ga ni. Če pa je kdo, se pa opravičujem. Gospod minister je predlagal to spremembo. Verjetno iz svojih dolgoletnih izkušenj in iz referenc, ki jih ima in iz svojega poznavanja, je kompetentna oseba, da mu lahko verjamemo, zaupamo, da je prevzel in se odločil predlagati takšno spremembo. Še več, odgovornost je sedaj popolnoma jasna. Odgovornost je na tistem, ki v imenu ustanovitelja odloča o politiki in o rezultatih dela takih javnih zavodov. Menim, da se minister dobro zaveda in tudi vlada, da bo moral odgovorno odločati. V nasprotnem primeru, tako kot je sedanje stanje, in vse vas, tiste, ki ste predlagali ta amandma, moti ta sprememba v sestavi, ki bo posledično pomenila tudi marsikatero drugo spremembo, predvsem na področju tistih, ki bodo izvrševali naloge upravnega odbora in naloge, ki sledijo in bodo zapisane v nacionalnem raziskovalnem programu. Menim, da velik del tistih, ne samo odgovornih, ki izvajajo zadeve, kot izvršni, recimo direktorji zavoda, ampak predvsem raziskovalci pričakujejo take vrste sprememb, da bodo v resnici lahko v tej državi, v teh raziskovalnih inštitucijah se dokazovali, ne samo s citiranjem svojih znanstvenih dosežkov in raziskav znotraj inštitucij, ampak predvsem s tistim delom ali temeljnih ali aplikativnih dosežkov, ki se bodo dokazovali na trgu. Ampak na zahtevnem, konkurenčnem trgu. Veste, Slovenija in tudi Evropa ima velik problem, da so pravzaprav zelo redke priložnosti oziroma bistveno premalo priložnosti je predvsem za mlade raziskovalce, ko začenjajo kariero v tistih najbolj ustvarjalnih letih, in prav lačni takih raziskav, ki ne samo ustrezajo njihovim ambicijam ali pa osebnostnim lastnostim, ampak predvsem temu, da bi se v resnici dokazovali. In tisti, ki imajo možnosti, ali družinske ali kakršnekoli druge, ali si upajo, pogosto odhajajo tja, kjer te možnosti so. To je v glavnem - vemo, kje. Tam, kjer je pač družba najbolj raziskovalno in razvojno usmerjena - Amerika. Na žalost je treba to čisto jasno povedati. Tako da tu ne vidim nobenega drugega problema, kot da ponavljate, strašite z raznimi, bi kar rekel direktno, z raznimi floskulami o tem, da se bo zdaj podrl svet, zato ker tisti ustanovitelj, ki je odgovoren za vse to, prevzema dejansko sedaj definitivno odgovornost. In to je pravzaprav velika odgovornost, ki jo predlagatelj, vlada, ministrstvo, prevzema. Ta odgovornost ni samo na ministru, kajti v naši družbi je glavni problem, da je premalo človeškega kapitala, ki se je sposoben iti resne znanstvene in aplikativne raziskave. To je na žalost tako. In tu sta dva ministra, ki bosta morala narediti velike premike v vrednotah te družbe, ki so se v teh desetletjih zapeljale v napačno smer, in sicer minister za vzgojo in izobraževanje ter minister za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Ker če se vrednote v teh mladih ljudeh ne bodo spremenile, bo prihajalo do takega števila visoko izobraženih in do takega števila pravih raziskovalcev, kot jih imamo danes v Sloveniji. Pa ne govorim samo o številu, govorim o rezultatih teh raziskovalcev. Na žalost je to tako. Mi vedno vzamemo samo par blestečih primerov, ki so uspeli. Vendar rabimo množico takih blestečih primerov, da bomo preskočili v družbo znanja in tako naprej. Ko smo zdaj brali, da je Slovenija dosegla število nad dva milijona, hkrati pa spoznavamo, da imamo v osnovnih šolah bistveno manj otrok - v naši občini in v naši šoli 30% manj otrok v prvem razredu osnovne šole, kot jih je bilo pred desetimi leti, se sprašujem, kako se bomo lahko šli družbo znanja brez tega, da bomo izobražene ljudi uvažali. In to Slovenija, ki je na bistveno nižji stopnji kot, recimo, neka Švedska, kjer poznam razmere v regiji Malmoe-Koebenhaven, kjer je v tej švedski regiji vsak peti visoko izobražen človek iz tujine, je tujec s svojo družino. Prestrukturiranje njihovega gospodarstva z opuščanjem ladjedelnic, težke industrije in tako naprej je možno samo z novimi silami, z novim znanjem, z boljšimi produkti in storitvami, da se lahko gredo, tako kot pravzaprav poskuša vladna razvojna strategija, ko skušajo ustvariti prihodek ne samo za konkurenčnost, ampak tudi za varovanje tistih pridobljenih socialnih pravic. In smo se že zavrteli okrog. Jaz bi lahko še govoril marsikaj, dejstvo pa je, da se s tako odločitvijo in s strani kompetentnega človeka, ki ima dobro vedenje in poznavanje in je vrhunski znanstvenik, da na ta način prevzema jasno odgovornost ustanovitelj v teh zavodih. In ta jasna odgovornost pomeni, zato ima pa seveda tudi mandat, ki ga je dobil na volitvah, pomeni bistveno spremembo in bistveno možnost tudi v tej smeri. Seveda pa to, kot sem že tudi povedal, ni edino, kar je nujno potrebno, da bo razvojno raziskovalna sfera tudi uspešna. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kokalj Anton. Prosim.
Hvala lepa. Predlog zakona, mislim, da poskuša v členu, na katerega je vložen amandma, normalizirati situacijo, ki je ta trenutek v Sloveniji nenormalna, ne samo na področju raziskovalnih zavodov, ampak tudi na področju drugih javnih zavodov, na primer na področju srednjih in osnovnih šol, kjer imamo primer, da ustanovitelj nima glavne besede, kar je nenormalno. To pomeni, da odgovornost, ki jo z ustanovitvijo prevzema ali občina ali država, ni harmonizirana oziroma ni usklajena s pristojnostjo, ki bi jo moral imeti. Mislim, da je to popolnoma normalno, kar je predlagal minister v tem zakonu in seveda se s tem amandmajem absolutno ne strinjam. Ne razumem, zakaj vzdrževati tako nenormalno situacijo, operiranje naših socioloških strokovnjakov z raznimi termini, ki so včasih tudi, bi rekel, obarvani s slovensko znanostjo, ki je bila in je še močno financirana tudi iz javnih sredstev in igračkanje z javnim, državnim, vladnim, civilno družbo, ki v Sloveniji niti slučajno še ni primerljiva z normalnim pojmom v tujini, se mi zdi praktično ponižujoče. Prej je bil podan primer javna televizija. Če rečemo v Sloveniji javna, jaz ne vem, resnično ne vem, kaj to pomeni. Lahko pomeni marsikaj. Javna hiša v Sloveniji pomeni marsikaj, državna hiša pa pomeni jasno, da je to zadeva, katere ustanovitelj je država in za katero država odgovarja. Zato mislim, da sploh ni zdaj pomembno, ali se to imenuje javno ali državno, važno je kdo je ustanovitelj, kdo je glavni financer in kdo je odgovoren za delovanje nekega javnega zavoda. V tem primeru je jasno, da je odgovorna vlada v imenu države. Pojem tu ni bistven. Katerakoli firma bi ustanovila svoj raziskovalni inštitut [[...]]
Gospod Kokalj, ima besedo, prosim.
Hvala lepa.
Še enkrat bi opozoril, da ima gospod Kokalj besedo.
[[..]]ali bi ta firma dopustila, da o politiki raziskovalnega dela tega instituta odločajo strokovnjaki. Strokovnjaki so tam v službi, da delajo to, kar jim tisti, ki jih je ustanovil, naroči. Tu je ista situacija. Tudi učitelj v šoli ne more učiti tisto, kar on misli, da bi moral učiti, s tem, da pa mu nekdo določi, kaj mora naučiti, pa ne posega v avtonomnost njegovega strokovnega dela. Tako je tudi v tem primeru. Če je v upravnem odboru večina predstavnikov ustanovitelja, s tem absolutno ne vpliva na ne na avtonomijo dela raziskovalcev, ne na politiko v tem smislu, da bi se strokovnost na ta način zmanjševala. Nikakor pa seveda ni sprejemljivo, da strokovnjaki delajo samo tisto, kar bi radi počeli. Če dam zelo konkreten primer. Vprašal bi predstavnike prejšnje vlade, kaj so s temi javnimi raziskovalnimi instituti dosegli po odločitvi leta 2000 v Lizboni v povezavi z lizbonsko strategijo. Gotovo je to tudi eden od instrumentov in rezultat bi moral nekje biti. Jaz razumem predlog sedanje vlade prav v tem kontekstu, da poskuša s ciljem doseganja rezultatov lizbonske strategije tudi z boljšim upravljanjem teh javnih raziskovalnih zavodov doseči malo boljši rezultat, kot je bil v preteklih petih letih dosežen. Iz tega vidika moram povedati, da je to pravi pristop, za katerega je vlada odgovorna in je edino logičen korak, zato seveda tega amandmaja na nobeden način po nobeni logiki ne morem podpreti.
Besedo ima gospod Ivan Grill. Prosim.
Hvala za besedo. O tej temi smo zelo veliko razpravljali že na odboru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Tam sem bil priča številnim pomislekom razpravam kolegov poslancev in poslank. Jaz sem vse to skupaj želel potem preveriti na nek način tudi pri tistih ljudeh, ki se jih to najbolj tiče. Imel sem možnost biti prisoten na eni prireditvi v najuspešnejšemu ali pa med najbolj uspešnimi podjetji v Sloveniji, to je Krka, kjer je zasedalo oziroma bilo prisotno preko 40 uglednih znanstvenikov, strokovnjakov, ki so v preteklosti veliko prispevali k razvoju tega podjetja. V razpravi, ki mi je bila na voljo, sem se z nekaterimi pogovarjal tudi o tej možnosti oziroma o tem predlogu zakona. Bil sem prijetno presenečen, da sem praktično od vseh dobil tak odgovor: "Znanost in raziskave niso namenjene sami sebi." Zadnji čas je, da se nekaj takega zgodi, kajti tudi ta demagogija, ki se je tukaj predstavila, ne drži. Država bo resnično imela možnost v upravni odbor postavljati ljudi, vendar ti ljudje ne bodo politiki, jaz verjamem, da bodo to ugledni strokovnjaki iz institucij gospodarstva, ki bodo zagotovo prispevali k razvoju in tudi verjetno določali, katere raziskave so v Sloveniji potrebne. To me je prepričalo še dodatno in z veseljem bom ta zakon podprl oziroma tega amandmaja pa ne bom podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Aleš Gulič. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, cenjena kolegica in kolegi! Jaz bom ta amandma podprl, in to predvsem zaradi tega, ker prispeva k temu oziroma je neka varovalka, ki ohranja kolikor toliko avtonomijo raziskovanja. Jaz tudi verjamem na sploh v te, recimo, osebne dobronamernosti tudi prof. Zupanu, ki ga cenim kot strokovnjaka z njegovega področja. Tudi vem, kako je cenjen med svojimi kolegi, ampak po drugi strani pa ne zaupam državi kot zbiru institucij in zato se mi zdi, da je zelo pomembno, da vendarle raziskovalna dejavnost, visoko šolstvo itn. ohranjajo kolikor se da močno avtonomijo. Ali se da pomešati državo in javno? Te zadeve se v resnici tako v praksi mešajo in ravno zaradi teka, ker se tako rade pomešajo, je dobro, da so ločene. Seveda, gospod Kokalj pravilno ugotavlja, da državna hiša ni javna hiša in zato nadaljevanje njegovega stavka ne more biti, da to ni pomembno, ampak je pomembno. In tudi javno stranišče ni isti kot državno stranišče. Tukaj se seveda lahko igramo v nedogled z besedami, ampak ne bi rad o tem. Rad bi povedal nekaj drugega. Če se bodo seveda, ne način raziskovanja, ampak predpisovali počasi tudi rezultati raziskav, in če bo vse iz temeljnega šlo v aplikativno, ker je to kratkoročno bolj pomembno in se da celo strpati znotraj nekega mandata, potem se nam v Sloveniji zelo slabo piše. Mi bomo imeli recimo na koncu beg pomembnih raziskovalcev, novih, mladih, ki bodo šli tja, kjer bo bolj avtonomno. In ušli nam bodo veliki možgani, v Sloveniji bodo ostali pa samo mali. Hvala lepa.
Besedo ima gospa mag. Potrata. Prosim.
Hvala. Moje nesprejemanje predlaganega zakona nima namena kakorkoli spodkopavati znanstveno integriteto spoštovanega gospoda ministra. Ampak prof. dr. Zupan je na tem mestu zato, ker je minister. Ministrska funkcija je politična funkcija in on s svojimi rešitvami nakazuje politične rešitve. Prav tako se mi zdi popolnoma nesprejemljivo in nemogoče tudi tisto, kar je zadnje čase postalo običajna praksa: država je podjetje, zavod je podjetje, šola je podjetje. Oprostite, ni. Zaradi tega, ker šola je javni zavod, raziskovalni javni zavod je javni zavod, ni podjetje, funkcionira po drugačnih principih. Merila za kakovost, za uspešnost rastejo iz drugih meril, iz drugih predpostavk, katerih gospodarnost, učinkovitost je tudi eno od meril, ali sta tudi merili, ampak ne bistveni merili. Znanstveni, raziskovalni dosežki se merijo tudi po vrednotah, po humanističnih razsežnostih. In kar tukaj slišim, da bi moralo biti merilo samo tisto, kar je na trgu dobro, in to še po možnosti na ameriškem trgu, sem močno zaskrbljena za vse tiste raziskovalne projekte, ki nimajo tržne naravnanosti, so pa za obstoj in za razvoj države in naroda bistvenega pomena. Morebiti komu to zveni patetično, ampak ne bo patetično v nekem naslednjem kontekstu, o katerem bomo govorili, morebiti že v kontekstu jutrišnje državne proslave ob Maistrovem spominskem dnevu. Nekatere stvari se mi zdijo v resnici nesprejemljive, ko govorimo o tako pomembni stvari, kot je sestava upravnega odbora raziskovalnega javnega zavoda. Javni interes je tu merilo, ta pa je, oprostite, definiran v nacionalnem, raziskovalnem in razvojnem programu. Tega pa bo znova sprejemal državni zbor. V državnem zboru pa sedijo poslanke in poslanci, ki so jih izvolili koalicijski volivci in opozicijski volivci. In, oprostite, enačaj delati na tem, da to, kar je sedaj vlada, je tudi volja celotnega ljudstva, oprostite, ni. In bi bilo dobro kdaj se spomniti na tisti znameniti govor indijanskega poglavarja o tem, kako smo zemljo dobiti naposodo. In verjetno bi bilo tudi dobro, če bi kdaj kakšna politika razmislila o tem, da je dobila zaupanje volivcev naposodo. Hvala.
Dr. Gaber imate besedo. Prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik.
Oprostite, replika? Izvolite.
Hvala lepa. Nisem bil sicer poimensko omenjen, ampak posredno je bila omenjena Amerika in njena uspešnost [[....]] [[Smeh.]]
Gre za repliko [[...]]
Gospod predsedujoči, samo dva stavka bi rad povedal.
Oprostite, nisem slišal, če je bila omenjena Amerika je prav, ampak da bi bili omenjeni vi, nisem slišal.
Saj pravim, da nisem bil, sem pa jaz razpravljal in omenjal Ameriko v svoji razpravi. Če mi dovolite repliko, če ne pač [[...]]
Dovolim vam kratko repliko.
Hvala lepa. Hotel sem povedati gospe Potrata samo to, kaj je slabega, če je minister politik. To po mojem mnenju ni nič slabega, celo zelo dobro je, da je minister s takimi referencami tudi politik in da bo skozi politične odločitve prispeval k tej družbi tisto bistveno. In še eno, moti vas to, da naj bi bili zavodi tudi podjetja in da naj ne bi bili podjetni. Glejte, ravno zaradi tega je v Sloveniji in tudi v Evropi tako, da podjetnost in politika to ni nič slabega. Celo nasprotno. V raziskovalno-razvojnih zavodih tisti, ki so dovolj podjetni in ki imajo predvsem podjetne in prave, se pravi prava sodelovanja z gospodarstvom, so tudi najbolj uspešni. Jaz sem recimo vesel, da je ena družba, kot je Sandos, v katerem sklopu je tudi Lek, delniška družba, v zadnjih dveh letih v naši občini v tovarni odprla tri vrhunske tehnološke obrate, ki so sicer zgrajeni s pomočjo kapitala celotne multinacionalke, ampak tehnologija, ki je uporabljena, in projekti, ki so uporabljeni, in velik del opreme, žal, ne tiste najbolj zahtevne, izvira iz Slovenije. In projekti in znanje izvira iz Slovenije. In tega bi si morali želeti, ne pa to [[...]]Samo še en stavek gospod predsedujoči! [[...]]ne pa to, da eden najbolj sposobnih mladih študentov po koncu študija odide delat v Nemčijo, v Muenchen, poznam tega človeka, in v Nemčiji dela za ameriško korporacijo. To je pa tisto, česar si pravzaprav ne želimo. Želimo si popolnoma nekaj drugega, Evropa in Slovenija. Hvala.
Gospod doktor Gaber, izvolite prosim.
Spoštovani gospod predsednik, gospe in gospodje. Poglejte, potrebno je iskati mehanizme, ki omogočajo vzpostavitev partnerstva na tem področju, to je bila moja poanta, s katero poskušam utemeljiti svoj glas, da so upravni odbori v inštitutih partnersko sestavljeni. Ni bila dosežena takšna stopnja partnerstva, kot bi ga potrebovali, vendar če ljudi mečeš iz nekih teles, če v telesih ne daješ resne teže, potem ne jemljejo zares svojega članstva v njih, če jih sam vedno lahko preglasuješ, potem tudi odgovornosti ne vzamejo nase. In Slovenija je na nek način v slabši poziciji, kot bi lahko bila, ker mi odgovornosti, ne dajemo ljudem v tiste točke, v katerih bi to odgovornost morali zares vzeti nase. Na nek način si omogočamo lenobo, neodgovornost v tej točki. In to, da nekomu dajemo absolutno definitivno odgovornost, spoštovani kolega Zupan, z vsem spoštovanjem do vašega znanstvenega opusa, tu si pa na tem področju, kjer ne gre za vprašanje znanstvenega dela, ampak gre za vprašanje politične odgovornosti, nalagate preveliko odgovornost. Država jemlje nase odgovornost, ki bi si jo morala deliti z uporabniki, ki bi si jo morala deliti z znanstveniki. Tukaj jim pa dajemo alibi. To je bilo danes večkrat rečeno, sedaj pa bo država vzela vso odgovornost naše. Jaz si kot politik ne bi upal česa takega nikoli izreči pred znanstveno sfero, ker se mi bodo takoj zahvalili, da sem vzel vso odgovornost nase. Zakaj bi jo pa oni imeli, če jo pa jaz jemljem na sebe. To je napaka. Napaka, žal mi je, ne glede na kakršnekoli druge reputacije. To je še en tipičen dokaz tega, da se kulturnega kapitala med področji ne da kar tako predstavljati. Vi ste lahko odličen glasbenik, vendar pa to še ne pomeni, da dobro igrate nogomet. In lahko je nekdo zelo odličen na nekem področju, pa na drugem področju ni nič prav posebnega. Tam lahko naredi veliko napako. Morali bi delati skupaj, ker je delati skupaj na tem področju prav temeljna značilnost javnega. Kaj je pojem javnega? Gospod Kokalj ima težave s temi mednarodno uveljavljenimi pojmovanji. To je polje, v katerem se srečuje državno z družbenim, skupinskim in individualnim. Državno je pa polje državnega. Ni velikih skrivnosti. Če mislimo, da je vse treba skoncentrirati v ene roke, potem nam je pojem javnega tuj. Tisti, ki se v tem polju srečujejo, prevzemajo tudi odgovornost za to, kaj se v njem zgodi in ta družba potrebuje kvečjemu močnejša polja javnega, ne pa zmanjševanje teh polj. Saj je v redu, vzemite vso odgovornost nase, samo ne pozabite, da ste jo vzeli, da ne bo nekdo kriv, da ne bodo prejšnji režimi krivi, vreme, bogovi in, ne vem, kdo še vse, kar bo nenaklonjeno. Ne, kriv bo napačen sistem! Ne bo šlo vse v maloro, ne bo pa se optimalno razvijalo. Obljubljali ste boljše, ne peljite v smer slabšega.
Hvala lepa. Gospod Kokalj, imate repliko.
Ker sem bil omenjen. Jaz nimam težave z javnim. Mislim, da imate težave vi. Jaz sem samo razložil, da država je odgovorna, ker je ustanovitelj, ne da sistem jemlje odgovornost, ampak država je že odgovorna. Sedaj pa sprašujem, kdo pa prevzema odgovornost za to, kar ste vi rekli, da na žalost partnerstva ni, da so ti instituti, če sem vas prav razumel, manj učinkoviti, kot bi lahko bili, da je od tega manj, kot bi lahko pričakovali pri takem zakonu, kot sedaj je. Kdo je sedaj odgovoren? Jaz mislim, da država, tisti, ki je ustanovitelj, tudi če je šlo v upravnih organih za partnerstvo, in da na ta način se odgovornost ne zmanjšuje. Celo drugače bi rekel. Če bodo strokovnjaki želeli prepričati tiste, ki so odgovorni, bodo morali še bolj kvalitetno delovati v upravnih organih, če ne bodo že v naprej imeli zagotovljene preglasovalne besede uporabniki in raziskovalci, kot je to sedaj.
Hvala. Želite razpravljati, gospod dr. Gaber? Imate približno minuto še časa. Izvolite.
Bom odgovoril, ker mislim, da je prav, da odgovorim. Poglejte, odgovornost v polju javnega je deljena, je aksiom razpravljanja o tem. Seveda je politična odgovornost pred parlamentom odgovornost vlade in države. Vendar to ni edina odgovornost v tej družbi. Družbeni sistemi ne funkcionirajo tako, da gre vse v liniji do komandanta. To ni komanden sistem, to ni vojska, ampak si vsak mora vzeti svoj del odgovornosti. Naša znanost je sicer solidna, tu so ljudje, ki so jo vodili na tem občutljivem področju. Kolega Zupan je bil vseskozi dokaj visoko v hierarhiji znanstvenega upravljanja tega področja, mislim, da je bil namestnik predsednika najpomembnejšega telesa na tem področju. Naredili so nekaj korakov naprej, tudi, upam si reči, s pomočjo parlamenta in države. Ali bi bilo treba še kaj narediti? Da. Ampak kar tako hoditi po teh dosežkih te znanosti, prelahko govoriti, kako naša znanost ni vredna spoštovanja ali česa podobnega, je prelahko. Predlagam konstruktiven pogovor o iskanju mehanizmov, ki bodo to še izboljšali. Podržavljanje pač pomeni senco za tiste, ki bi sicer morali sodelovati v odločitvah. To ni samo priložnost, za njih je tudi zaveza. Ne odvezati te sfere od te odgovornosti. Meni se ne zdi modro. Ampak bo že tako, kot vi pravite.
Besedo ima gospa mag. Potrata.
Hvala. Prejšnji teden sem bila na svečanosti ob 80-letnici inštituta za narodnostna vprašanja. Tam je bilo mogoče slišati tisto, kar nam je premalokrat v zavesti, da je bila znanost, da je bila stroka tista, ki je pomagala priti do odločitev tudi politiki. Ko danes poslušam to razpravo in ihto, s katero hodite po dosežkih dosedanjih inštitutov in ureditve, sem osupla zaradi omalovaževanja, ki veje iz vsega tega. Omalovaževanje dosežkov pa nikoli ne pripomore k razvoju. In razumem današnje naše delo, da iščemo rešitev za to, kako bi v prihodnje bilo bolje, če s čim v sedanjosti nismo zadovoljni. To, kar pa poslušam in kar je ponujeno, je pa v mojih očeh in v očeh Socialnih demokratov korak nazaj, ker etatizacija v tej družbi v preteklosti je izkušnja, ampak izkušnja, ki je ne štejemo med pozitivne izkušnje. Torej smo z njo opravili in si prizadevamo, da bi bilo zdaj treba iskati rešitve, ki bi pomenile vključevanje, ne pa izključevanja. In v upravnem odboru, sestavljenem tako, kot je zdaj govora, ni mogoče dokazovati ali najti elemente vključevanja, ampak elemente izključevanja. Sem prej s številkami dokazala in samo to bi želeli Socialni demokrati doseči, ker oprostite, podjetnost ima lahko poleg pozitivnega pomena tudi negativen pomen. Tako kot ima tudi lastnost ali tisto, da se kdo znajde, poleg pozitivnega pomena, lahko tudi svoj negativen pomen, o podjetnosti, o kateri je bilo govora že kdaj tudi v zvezi z javnim institutom, podjetnost nima prvega namena. Zagotovo pa se mi zdi, da so znanstveniki, da so raziskovalci zagotovo tudi podjetni ljudje, ker znajo včasih iz nič, kot pravimo, tudi kaj narediti. Hvala.
Seznam razpravljavcev je izčrpan. Želi morda še kdo besedo? [[Ne.]] Gospod minister imate besedo.
Hvala lepa. Se še enkrat opravičujem, ker prvič nisem vstal, nekako sem spregledal. Čeprav običajno bi moral sedeti, vstajam. Kot sem slišal, ta razprava se mi zdi, da je v nekem kontekstu celote šla morda v napačno smer. V bistvu je prevladala na strani cenjene opozicije na nek način misel oziroma asociacija z državo, kot jo pojmuje Kardelj, je bilo tudi to ime rečeno. Mi na nek način menimo, da je treba državo asociirati z imeni kot so Kennedy, Platon, Pitamic in gospod Pučnik. To so imena, ki državi dajejo nek pomen, ki je seveda plemenit in v nekem smislu želimo to tudi narediti. To je tisto, kar menim, da državo naredi. V vsebinskem delu pa seveda se moramo zavedati, da to, kar mi sedaj delamo, v bistvu s tem amandmajem želimo doseči, da bomo lahko uravnavali pogoje za znanstveno delo. Torej pogoje. Velikokrat so bila omenjena moje dela, Hvala lepa vsem, ki so ga ocenili lepo. Vendar tukaj je treba povedati, da sem jaz v tem svojem delu spoznal to organizacijo, lahko rečem res v bistvo, zato vem, da ne izkoriščamo vsega potenciala. Slovenija je majhna [[...]]
Gospod minister, na voljo nimate več časa. Bila je samo minuta 33 sekund. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 18. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.45. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU NAVIGACIJSKIH SLUŽB ZRAČNEGA PROMETA, SKRAJŠAN POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Dober dan gospod minister, imate besedo. Prosim. Gospod minister Janez Božič, minister za promet.
Lep dober dan vsem skupaj, spoštovani podpredsednik in poslanke in poslanci. Vlada je pripravila predlog zakona o spremembah zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa s ciljem, da zagotovi dolgoročno fleksibilno in stabilno funkcioniranje in zagotavljanje služb zračnega prometa službe letalskih telekomunikacij in služb letalskih informacij. Za dosego tega cilja je potrebno spremeniti denarni tok zaračunanih pristojbin na zračnih poteh tako, da postajajo neposredni vir prihodkov javnega podjetja Kontrola zračnega prometa Slovenije, d.o.o., v deležu, ki ga predstavljajo prihodki od zagotovljenih navedenih služb. S tem in z implementacijo uredb Evropske unije o enotnem evropskem nebu je povezana tudi predlagana sprememba pristojnega organa za vodenje stroškovne baze za Republiko Slovenijo. Po novem je to Uprava Republike Slovenije za civilno letalstvo. Spremembe glede sklepanja kolektivne pogodbe in kratica za firmo javnega podjetja Kontrola zračnega prometa Slovenije, d.o.o., so predlagane iz razlogov poenostavitve poslovanja javnega podjetja Kontrola zračnega prometa Slovenije, d.o.o [[..]]S sprejemom tega zakona bo državni proračun razbremenjen za približno 2,730 milijarde tolarjev, kar je razvidno že tudi iz predloga proračuna za leto 2006, ki je že v obravnavi v Državnem zboru Republike Slovenije. Menimo, da ima predlagani sistem financiranja navigacijskih služb zračnega prometa zadostne rezerve, da se zagotovi dolgoročno stabilen razvoj služb, ki jih zagotavlja javno podjetje, pa tudi njihove materialne in organizacijske osnove. V zvezi s pripravo stroškovne baze za Republiko Slovenijo za leto 2006 in s tem povezanega izračuna cene na enoto storitve ugotavljamo, da se je cena za enoto storitve znižala s 73,78 evra za leto 2004 na 57,13 evra na leto 2006. Znižanje je približno za 11% na letni ravni. V zvezi z obrazložitvijo finančnih posledic sprememb zakona, zlasti potrebe po uvedbi tako imenovanih priletnih pristojbin, bi želel dodati, da pričakujemo, da njihova uvedba, ki je v pripravi, ne bo bistveno vplivala na skupne stroške vodenja zračnega prometa v slovenskem zračnem prostoru, ker ugotavljamo počasnejšo rast stroškov vodenja zračnega prometa v primerjavi z rastjo števila enot storitev. Kot je v poročilu odbora za promet povedano, je odbor za promet sprejel nekaj amandmajev, ki so dopolnili predloženo besedilo. Glede sprejetih amandmajev odbora za promet nimamo pripomb in z njimi tudi soglašamo. Hvala lepa za besedo.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za promet kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Franca Kanglerja, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Odbor za promet je na 10. seji opravil drugo obravnavo predloga zakona o spremembah zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa, ki ga je v državni zbor Republike Slovenije v zakonodajni postopek predložila vlada Republike Slovenije. Kot je zakonodajno-pravna služba pri proučitvi predlaganega zakona v zvezi z 2. členom opozorila na sklepanje kolektivne pogodbe na dveh nivojih, torej na ravni posameznih navigacijskih služb in še na ravni podjetja, je zakonodajno-pravna služba ocenila, da takšno sklepanje [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]vpogleda obsega dogovorjenih pravic in obveznosti po vsej verjetnosti ne bi prispevalo k odpravi nesoglasij med sindikati. S predlagano spremembo tega člena pa so ta sredstva prihodek tudi državnega proračuna, in sicer so to namenska sredstva državnega proračuna. S predlagano spremembo tega člena ta sredstva niso več prihodek proračuna, ampak prihodek javnega podjetja. Ob predlagani rešitvi je bilo opozorjeno tudi na nejasnost glede pokrivanja obveznosti države do Erocontrola. Naslednja pripomba je bila k 5. členu, in sicer je bilo izpostavljeno vprašanje izrecnega navajanja prenosa na dosedanje pristojnosti ministrstva za vodenje in vzdrževanje skupne stroškovne baze za oblikovanje pristojnih navigacijskih služb na Upravo Republike Slovenije za civilno letalstvo. Pripomba je šla v smeri upoštevanja določbe zakona o državni upravi, kjer določa, da se posebej ne navajajo organi v sestavi ministrstva, vendar glede na posebno vlogo, ki jo ta uprava ima tudi v zvezi z izvajanjem nalog, ki jih nalaga državi uredba EU, je seveda primerno, da uprava postane [[....]] [[Nerazumljivo.]] besedilo zakona. Odbor za promet je po uvodni obrazložitvi v skladu s 126., 131. členom poslovnika državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona. Gospa Pečanova je vložila amandma k 2., 3. členu predloga zakona. Odbor za promet pa je sprejel njen predlog amandmaja k 2. členu. Odbor za promet je sprejel tudi naslednje svoje amandmaje, ki so bili usklajeni tako z zakonodajno-pravno službo kot z vlado k 3., 5., 6. in k 7. členu in ob upoštevanju in sprejemanju vseh členov in amandmajev je odbor sprejel sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in sprejem.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Janko Veber v imenu Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo in lep pozdrav ministru s sodelavcev in kolegicam in kolegom! Predlog zakona o spremembah zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa ureja financiranje te službe, in sicer na način, da pristojbine ne bodo več prihodek proračuna Republike Slovenije, ampak neposredno podjetja. Seveda je pomembno, da se te pristojbine ustrezno delijo potem za financiranje navigacijskih služb, delno uprave Republike Slovenije za civilno letalstvo, za stroške letalske meteorološke službe in ne nazadnje tudi za mednarodne obveznosti, to je pokrivanje obveznosti do Eurocontrola. To je ključna sprememba. Poleg te spremembe pa je bil po zakonu postavljen tudi poizkus, da se odpravi nesoglasje s sindikati, in sicer delavcev teh služb s sklepanjem kolektivnih pogodb na ravni navigacijskih služb in še na ravni podjetja. To dvojnost smo ocenili za neustrezno, zato smo tudi predlagali amandma, s katerim se črtajo takšne rešitve, saj menimo, da je potrebno oblikovati skupna stališča glede pravic in obveznosti tako na strani delodajalca kot tudi na strani delojemalcev. Ob predlagani spremembi zakona pa želimo opozoriti na zelo pomembno dejstvo, ki ni ustrezno upoštevano in rešeno v dosedanji praksi izvajanja zakona o letalstvu in tudi ne v tem predlogu spremembe zakona o navigacijskih službah. Ministrstvo za promet namreč vodi in vzdržuje skupno stroškovno bazo za oblikovanje pristojbin navigacijskih služb zračnega prometa. Stroškovno bazo za Republiko Slovenijo potem odobri minister. Tako piše v dopolnjenem predlogu zakona, ki ga je sprejelo matično delovno telo. Pri tem moramo vedeti, da ima Slovenija nacionalnega letalskega prevoznika, ki se srečuje z zelo hudo konkurenco, dragim gorivom v Sloveniji in znanimi velikimi finančnimi problemi. Če k temu dodamo morebitne previsoke stroške delovanja sicer ene najmanjših služb vodenja in kontrole letenja, bi lahko prišlo do še večje ekonomske neučinkovitosti slovenskega prevoznika. Zato bi tudi predlagana sprememba zakona morala vsebovati oceno stroškov, in sicer vezano na poslovanje nacionalnega prevoznika. Če še jasneje povem, na podlagi veljavnega zakona, javno podjetje mora izdelati 5-letni poslovni načrt, s katerim se zagotovi varnost, rednost in nemotenost zračnega prometa, razvoj služb kontrole zračnega letenja in skladnost z usmeritvami nacionalnega programa razvoja civilnega letalstva. In ravno nacionalni program razvoja civilnega letalstva je tisti ključni dokument na tem področju, ki nam manjka, zato smo socialni demokrati mnenja, da bi morali nujno sprejeti nacionalni program civilnega letalstva, da lahko javno podjetje pripravi ustrezen poslovni načrt in da ima minister podlago za odobritev stroškovne baze za Republiko Slovenijo za oblikovanje pristojbin navigacijskih služb zračnega prometa. Brez upoštevanja vseh dejavnikov na področju civilnega letalstva je sektorsko reševanje politike navigacijskih služb včasih izjemno problematično ravno zaradi tega, ker lahko na drugih sektorjih na področju civilnega letalstva dosežemo prav nasprotne učinke. In če se že združujejo sredstva pristojbin po novem v celoti v tem javnem podjetju, potem bi zagotovo moralo to vplivati tudi na učinkovitejše delo teh službe, tudi na racionalnejše delo teh služb in posledično zaradi tega tudi na zmanjšanje stroškov našega civilnega prevoznika. Menimo, da je to ena od pomanjkljivosti zakona, sicer je pa zakon sprejemljiv.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, Nova Slovenija.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Spoštovani gospod minister s sodelavci. Uvodoma želim povedati, da bomo v poslanski skupini Nove Slovenije predlog zakona o spremembah zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa podprli. Ocenjujemo namreč, da je osnovni namen, to je zagotavljanje varnega in učinkovitega izvajanja storitev navigacijskih služb, s predlagano spremembo zakona dosežen. Kvalitetno izvajanje tako pomembnih storitev, kot so storitve navigacijskih služb, je možno le ob skrbnem načrtovanju in izvajanju potrebnih posodobitev, za kar pa je ponavljajoče dejavnike potrebno seveda nujno odpraviti. Omejevanje finančnih sredstev, ki jih javno podjetje. Kontrola zračnega prometa Slovenije, d.o.o. zasluži z dejavnostjo, ki jo izvaja v imenu Republike Slovenije in jih je v končni fazi kljub vsemu potrebno zagotoviti v ustrezni obliki za zagotovitev varnosti, je prav gotovo dejavnik, ki ne bi smel vplivati na delovanje navigacijskih služb zračnega prometa ali dražiti storitev zaradi nepotrebnega zadolževanja. Naša podpora noveli zakona je osnovana na nekaterih dobrih rešitvah, ki jih zakon prinaša. Te so: zagotovljen je neposreden in stabilen vir prihodkov javnega podjetja Kontrola zračnega prometa Slovenije, d.o.o. za opravljanje storitev in odpravljeni so negativni učinki togega proračunskega sistema financiranja; upoštevane so posebnosti delovnih procesov vsake posamezne navigacijske službe zračnega prometa pri sklepanju podjetniške kolektivne pogodbe; poenostavljeno je poslovanje in predstavljanje javnega podjetja. In še, s fleksibilnejšim načinom financiranja se zagotavlja pospešen razvoj navigacijskih služb zračnega prometa in odpravlja zaostanke na tem področju za sosednjimi državami. Sprejetje predlaganih sprememb zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa pomeni znižanje prihodkov in odhodkov proračuna Republike Slovenije glede na proračun za leto 2005 za približno 2,7 milijardi tolarjev in ne bo imel neposrednega vpliva na skupno višino pristojbin na zračnih poteh, to je na ceno za enoto storitve. Kot rečeno, poslanska skupina Nove Slovenije bo predlog zakona o spremembah zakona o zagotavljanju navigacijskih služb soglasno tudi podprla. Hvala za pozornost.
Hvala. Besedo ima gospod Franc Kangler v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo prav tako podprli omenjeni zakon, zakon o spremembah zakona o zagotavljanju navigacijskih služb. Zakon je vlada pripravila dober in prinaša tudi učinkovito delovanje javnega podjetja Kontrola zračnega prometa Slovenije, d.o.o. s sedežem v Ljubljani. Bistvo spremembe zakona po skrajšanem postopku je to, da se pristojbine, ki se zaračunavajo za prelet zračnega prostora Slovenije, direktno zaračunavajo in se prenesejo finančni viri na omenjeno podjetje in ne več v državni proračun. Takšen sistem financiranja podjetij, ki opravljajo kontrolo zračnega prometa je v skladu z evropskimi normami in normativi, ki veljajo znotraj Evropske unije. Pomembno je, da na ta način imajo zagotovljen stalni vir financiranja, ki je stabilen potencial za nadaljnji razvoj same infrastrukture znotraj omenjenega podjetja. Vsi dobro poznamo in vemo, da se infrastruktura na področju elektronike in tehnike iz leta v leto, iz meseca v mesec vsakodnevno razvija in da je potrebno razvoju elektronike in tehnike tudi slediti. To zagotavlja, da z nekimi lastnimi viri lahko omenjeno podjetje sledi tako varnosti preleta zračnega prostora Slovenije, tako temeljitim in učinkovitim in stabilnim nadzorom nad zračnim prostorom v Republiki Sloveniji in na nek način z zakonom zagotavljamo stabilnost poslovanja podjetja in nekatere investicije, ki so nujno potrebne za sledenje nekaterim normativom, ki so normalne v Evropski uniji. V Slovenski ljudski stranki bomo omenjeni predlog zakona v celoti podprli.
Hvala. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj. Predlog zakona o spremembah zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa v skrajšanem postopku je pravzaprav prišel v državni zbor pozno, lahko bi prišel že bistveno prej, konec koncev bi že prej rešil tiste nemirne sindikate, ki so v veliki meri vlekli poteze in pa vse skupaj vsak na svojo stran. Do neke mere ta zakon ureja vse skupaj in kljub temu da je vprašljiva, če je ta model res najboljši, vendar o tem se bo pokazalo kasneje, to je bolj debata med strokovnjaki kot pa kaj drugega. V sami osnovi sodimo v Slovenski nacionalni stranki, da je zakon dovolj ustrezen, da ga lahko podpremo. Opirajo se pa tukaj še druga vprašanja, konec koncev govori se o tem, da naj bi Slovenija načrtovala približno 60 milijonov evrov visoko naložbo v novi kontrolni center, pri čemer se oddaljujemo od skupnega projekta "Single European sky", ki pravzaprav narekuje zmanjšanje števila kontrolnih centrov v Evropi. Kot primerjavo, v Združenih državah Amerike imamo 20 kontrolnih centrov pa bistveno večji promet na večjem prostoru, medtem ko jih imamo v Evropi preko 60. Poleg tega se moramo zavedati, da imamo Slovenci v zgornjem segmentu nad 9.000 metri pravzaprav enega najmanjših zračnih prostorov na svetu. In z določenimi napakami, če ne bomo pazili, se lahko zgodi, da bodo v kratkem vse "maršrute" večjih letalskih družb šle mimo Slovenije, kar pa pomeni, da bomo izgubili tiste pristojbine, ki bi jih morala dobiti Republika Slovenija. Tu bi bilo morda smiselno pogledati tudi kakšne akte organizacije IATA, ki podpira "Single European Sky" in ta izhodišča. Morda bi bilo smiselno še kakšno zadevo popraviti, ampak mislim, da je zdaj zadeva, kakršna je, boljša od prejšnje, popravlja določene zadeve in jih ureja. Morda pa bomo morali sprejeti še eno spremembo zakona v kakšnem letu ali dveh. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač, SDS.
Spoštovane kolegice in kolegi! Danes smo že večkrat slišali osnovne rešitve predloga sprememb zakona, tako s strani predstavnika predlagatelja kot predsednika matičnega odbora, in tiste amandmaje, ki so bili na odboru sprejeti. Tudi v Slovenski demokratski stranki smo amandmaje na odboru za promet podprli in podpiramo tudi sprejetje zakona o spremembah zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih. Zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 18. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.45 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Hvala lepa gostujočim, gospodu ministru in sodelavcem! Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O POSLANCIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Bogdanom Barovičem. V zvezi s tem zakonom mandatno-volilna komisija predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predstavniku predlagateljev zakona, gospodu Sašu Pečetu, za dodatno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Spoštovani prisotni! V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo v tem mandatu in tudi v prejšnjih mandatih že tretjič vložili identičen zakon. Razlogi, zakaj smo že trikrat vložili podobno materijo, je odgovor zakonodajno-pravne službe, ki nas je vedno napotovala na drug zakon, češ da zakon, ki bi urejal nezdružljivost opravljanja med poslansko in župansko funkcijo, je - prvič - primeren v okviru zakona o lokalnih volitvah, drugič zakona o lokalni samoupravi in tretjič zakona o poslancih. Tako se državni zbor danes srečuje s tistim zakonom, na katerega nas je napotila zakonodajno-pravna služba ter nenazadnje tudi prejšnja vlada. V okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke smo res da bi bili razočarani, ko smo se v letošnjem mandatu pred nekaj meseci že srečali z zakonom o poslancih, ki ga je v državni zbor predlagala vlada Republike Slovenije, ampak kot verjetno veste, ni bilo odprtega tega člena, tako da se danes zaradi tega razloga ponovno srečujemo oziroma prvič srečujemo z materijo nezdružljivosti župan-poslanec. Mi smo sicer v tistem obdobju bili prepričani, da bomo lahko vključili v amandmajski obliki, torej ustavno kategorijo nezdružljivosti. Žal pa seveda to ni bilo mogoče, zato se danes ponovno državni zbor sreča s tem. Kakor rečeno, je nezdružljivost ustavna kategorija, ustava Republike Slovenije kot najvišji pravni akt nezdružljivost opredeljuje v šestih členih. V 82. členu torej ustave Republike Slovenije opredeljuje nezdružljivost za poslance, v 100. členu nezdružljivost za člane državnega sveta, 105. za predsednika Republike Slovenije, 166. za sodnike ustavnega sodišča, 133. za sodnike in ne nazadnje v 136. členu za tožilce. Po oceni predlagatelja, torej po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, pa je osnovni temelj za nezdružljivost v materiji oziroma na relaciji poslanec-župan v 1. členu ustave v uvodni določbi ustave, ki jasno napotuje na državno ureditev v Republiki Sloveniji, torej, kakšna naj bo država po obliki vladavine in po obliki političnega sistema. V okviru izvedbe tega člena normativnega dela ustave Republike Slovenije se je uveljavilo načelo delitve oblasti na zakonodajno, izvršno in sodno vejo oblasti, kar jasno nakazuje 3. člen ustave, ki govori o konstituiranju in izvrševanju delitve oblasti oziroma drugače povedano, delitev oblasti je izpeljava uvodne določbe normativnega dela ustave o demokratičnosti naše države. Po ustavni zapovedi, po mnenju ustavodajalcev in vseh nas, ki smo v okviru zakonodajne veje oblasti se trudili in se še zmeraj trudimo, da je ustava tisti najvišji pravni akt, ki mu moramo slediti, pa je smiselno, da naj bo oblast deljena in uravnotežena hkrati; poudarek je deljena in uravnotežena hkrati, kar pomeni, da po teh načelih ustave Republike Slovenija zakonodajalec ne more biti hkrati tudi izvrševalec zakonodaje. Nobenega dvoma v okviru omenjenega zakona in v okviru ustavne ureditve Republike Slovenije ni, da je del izvršilne oblasti tudi župan. Del izvršilne oblasti to župani, saj tako kot vlada in državna uprava izvršuje ne le lastne predpise, torej lokalne predpise, ampak tudi zakone in vse druge predpise. Župan je del javne uprave, ki vzporedno z državno upravo opravlja pomemben del upravnih nalog. Tako prihaja v primeru istočasnega opravljanja županske in poslanske funkcije do absurdne situacije, ko si župani v eni vlogi sami predpisujejo zakone in v tej vlogi jih tudi sami izvršujejo, kar je protiustavno vsaj iz treh načel ustavnosti Republike Slovenije. Prav tako pa dovolite, da izpostavim v okviru razpoložljivega časa tudi po naši oceni kršenje 82. člena ustave, ki jasno narekuje, da so poslanci predstavniki vsega ljudstva v okviru Republike Slovenije. Za župane pa vemo, da so predstavniki nekega lokalnega ljudstva, torej določene lokalne skupnosti. In že tu prihaja do nasprotja vloge župana in poslanca. Po naši oceni je zakonu nujno potrebno sprejeti, v kolikor hoče ta državni zbor spoštovati in slediti navodilom najvišjega pravnega akta v okviru naše države, torej ustave Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Alojz Sok, Nova Slovenija.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Zakon, ki naj bi ga danes obravnavali, je bil pač na matičnem delovnem telesu ocenjen kot zakon, ki ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Z nekaterimi zapleti smo se srečali ob tem zakonu. Po več urah - mislim, da več kot treh urah razprave - smo sprejeli takšen sklep, čeprav moram reči, da so mnenja poslancev v zvez s tem deljena. In tudi v Novi Sloveniji - Krščanski ljudski strani razmišljamo in smo prepričani, da bi državni zbor konec koncev enkrat za vselej moral to zadevo razrešiti in to, kar je povedal predgovornik pred menoj, to poglavje enkrat za vedno zapreti. Namreč, že v prejšnjem mandatu smo, ne vem, dvakrat ali celo trikrat poskušali dejansko to zadevo rešiti in narediti funkciji župana in poslanca nezdružljivi. V Novi Sloveniji tudi mislimo, da dejansko gre za nezdružljivost, vendar nam nikoli do sedaj to ni uspelo. Po našem prepričanju je seveda razlog zelo enostaven. V tem državnem zboru je še vedno preveč županov, da bi bilo to možno sprejeti. Mi smo se v začetku tega mandata veliko ukvarjali s tem, ali je ob funkciji poslanca možno opravljati še pridobitno dejavnost, kot je znanstveno-raziskovalno, pedagoško in drugo strokovno dejavnost. Veliko ur smo za to potrošili. Na koncu vsem, ki so prišli z vlogo, nekako odobrili v komisiji za mandatna vprašanja, da lahko do ene petine časa to dejavnost opravljajo, nikoli pa se, seveda, v teh razpravah nismo dotaknili funkcije župana kot poslanca v isti osebi. Nacionalna stranka je tokrat predlagala neko rešitev, res da zelo kratko, v treh členih, vendar je imela zakonodajno-pravna služba na ta predlog številne pomisleke. Nekateri smo jih ocenjevali tudi kot ne ravno povsem tehtne, ker so skupaj s funkcijo župana predlagali, da se nezdružljivost uzakoni tudi za druge lokalne funkcionarje. Potem je na podlagi tega predlagatelj prišel v drugi obravnavi z nekoliko, po našem mnenju, neposrečenem amandmajem, in sicer so želeli za nezdružljivo proglasiti tudi funkcijo ne samo župana, ampak tudi podžupanov. Mi smo pa prepričani, da podžupan ni neposredno izvoljen. Podžupana je dejansko pred spremembo volil občinski svet na predlog župana, po spremembi zakona pa niti to več ni potrebno, ampak enostavno izmed svetnikov podžupana imenuje župan. Tako se lahko podžupani hitro menjajo in da se dejansko hitro menjajo, lahko sedaj vidimo, kaj se dogaja v ljubljanskem mestnem svetu, ko je prišlo do tega, da so podžupani zapustili svoje funkcije in bo županja brez velikih problemov na te funkcije imenovala druge podžupane. Iz tega razloga, kar se tiče Nove Slovenije, nismo mogli podpreti amandmaja, ki ga je predlagala Slovenska nacionalna stranka, in je na takšen način nekako nepopravljen 2. člen postal neoperativen, nekonsistenten s tistim, kar nam je predlagala zakonodajno-pravna služba. To je tudi razlog, da smo potem glasovali proti vsebini 2. člena, ker je nekatere poslance tudi iz opozicije zelo razveselilo, in ugotavljam, da jih razveseljuje še danes, vendar nedvomno ostajamo še vedno pri svojem stališču, da bo potrebno to razmerje župan - poslanec urediti, kajti kadarkoli razpravljamo o korupciji v Sloveniji, je tudi vedno treba pomisliti pravzaprav, ali ni to tudi del tega, kar imenujemo z neko skupno besedo nek način koruptivnega delovanja. Kajti, če je nekdo poslanec in župan istočasno, [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]si ni potrebno zatiskati oči. Tak ima veliko več možnosti, da [[...]]
Čas se izteka [[...]]
[[...]]marsikaj za svojo občino. Hvala lepa, s tem bom tudi končal.
Hvala. Besedo ima gospod Kristijan Janc v imenu Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa predsedujoči. Spoštovani sekretar, kolegice in kolegi! Predlog spremembe zakona o poslancih predvideva nezdružljivost funkcije župana in poslanca. Mandatno-volilna komisija predlaga sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in poslanci Slovenske ljudske stranke bomo predlog komisije podprli. Nezdružljivost županske in poslanske funkcije je bila že večkrat obravnava v vsem mandatu državnega zbora, še večkrat pa je bilo slišati mnoge pomisleke o ustavnosti obstoječe zakonske ureditve, ki omogoča sočasno opravljanje poslanske funkcije in neprofesionalnega opravljanja funkcije župana. Če je ta združljivost res neustavna, kar poudarjajo predlagatelji te spremembe zakona o poslancih, lahko seveda o tem odloči ustavno sodišče, ki ima zato tudi potrebno pristojnost. In odločitev ustavnega sodišča bomo spoštovali tudi v Slovenski ljudski stranki. Četudi v Slovenski ljudski stranki določene argumente za nezdružljivost opravljanja funkcije poslanca župana razumemo, želimo obenem poudariti, da obstoječa ureditev prinaša celo vrsto prednosti, ki jih ne moremo zanemariti. V Slovenski ljudski stranki pogosto poudarimo nujnost decentralizacije in skladnega regionalnega razvoja Slovenije. Dejstvo, da so župani obenem tudi poslanci državnega zbora Republike Slovenije, je seveda v tem smislu lahko tudi zelo pozitivno. Tisti poslanci, ki so obenem župani dobro poznajo problematiko lokalne skupnosti in posledično lahko pri tem svojem delu v državnem zboru tudi zastopajo interese, ki so skupne vsem lokalnim skupnostim. Pri tem seveda opozarjamo, da odločno nasprotujemo temu, da bi posamezni župani kot poslanci državnega zbora delovali izključno v interesu svoje lastne občine. Če bi se to dogajalo izven okvira zakona, pa imamo seveda pristojne organe, ki bi lahko tudi ukrepali. Za večjo decentralizacijo in za hitrejši ter enakomernejši razvoj Republike Slovenije in lokalnih okolij je torej sedanja ureditev popolnoma sprejemljiva. Če predpostavljamo situacijo, v kateri v državnem zboru ne bi bilo nobenega župana, bi po našem trdnem prepričanju državni zbor pri svojem delu zagotovo sprejel marsikatero odločitev, ki bi bila v nasprotju z interesi lokalnih skupnosti. Že sedanje izkušnje so pokazale, da so ravno tisti poslanci, ki so ob tem tudi župan, pogosto opozarjali na tiste rešitve v predlogih zakonov, ki pomenijo nevarnost za nazadovanje občin. Ob tem, kaj so občine doprinesle k bolj enakomernemu razvoju Slovenije pa, verjamem, da tukaj vsi v dvorani to razumete. Spoštovane kolegice in kolegi, ne bojte se županov v državnem zboru, saj imam in menim, da imamo bogate izkušnje z realnostjo na mikro ravni našega okolja, ki jih lahko s svojimi izkušnjami in s svojo pozitivno energijo koristimo pri uveljevanju zakonodajne veje oblasti in življenju ljudi v vseh naših slovenskih občinah. Tistim županom in poslancem, ki pa tega dela preprosto ne zmorejo, pa predlagam, da čim prej odstopijo od ene od funkcij - ali kot župani ali kot poslanci. Prepričan sem tudi, to moram poudariti, da župani niso voljeni za poslance kot nosilci izvršilne funkcije lokalne samouprave, temveč enako kot drugi poslanci, torej kot predstavniki volilcev volilne enote. Državni zbor je predstavniško telo, kateri člani izhajajo iz različnih lokalnih okolij in kljub nevezanosti poslanskega mandata pa sami po sami naravi izražajo tudi interese tega okolja. V medsebojnem usklajevanju ni položaj poslancev, ki so hkrati župani, prav nič drugačen kot položaj poslancev, ki so podžupani, člani občinskih svetov ali niso občinski funkcionarji. Skratka, v Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da so na koncu koncev volivke in volivci tisti, ki odločajo, kdo bo župan, kdo bo poslanec. In če se volivci odločijo, da bo njihov župan tudi poslanec, imajo na koncu prav; volivci se ponavadi nikoli ne zmotijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Ponovno lep pozdrav! Drži to, kar je bilo rečeno, da imajo volivci vedno prav. Ampak potem se s tega mesta sprašujem, zakaj ste nekdanjemu predsedniku, gospodu Kučanu, tako zelo nasprotovali, ko je hotel nastopiti oziroma se na volitvah pomeriti za tretji mandat, če bi volivci vedno imeli prav in če bi se takrat tudi držali teh svojih besed. Gospodje, ustava je pač ustava in ne glede na to, kaj boste danes govorili, nihče izmed vas, ki ste se oglasili in ki se še boste, ne more oporekati, da ustava Republike Slovenije deli oblast na izvršno in zakonodajo in da je župan del izvršne oblasti. Če pa ta župan nastopa še v vlogi poslanca, opravlja vlogo zakonodajne veje oblasti. In tu prihaja do nasprotja interesov, čemur ustava v več kategorijah in načelih nasprotuje. Eden izmed predstavnikov je govoril o mnenju zakonodajno-pravne službe, češ da je v veliki meri nasprotovala predlogu zakona Slovenske nacionalne stranke. Ni res, da v veliki meri. Nacionalna stranka je celo upoštevala del pripomb zakonodajno-pravne službe in prišla na matično delovno telo opremljena z amandmajem. In ravno gospodje, ki se sklicujete na mnenje zakonodajno-pravne službe, niste hoteli podpreti amandmaja, ki je nastal na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe. In še ena zadeva. Tisti, ki ste bili na odboru, se boste verjetno spomnili, da je predstavnik zakonodajno-pravne službe omehčal svoje stališče, ko je na začetku skušal dokaj trdo uporabiti termin, da župan ni predstavnik izvršilne veje oblasti. To bi seveda v Sloveniji po moji oceni povzročilo kar neko obliko ustavne krize, ko že zakonodajno-pravna služba [[...]]Kolega Pavel Rupar, veseli me, da ste ta teden prišli v službo, vsaj enkrat, ampak dovolite, da po starem običaju v sejni dvorani vlada mir in da govori samo tisti za govornico. No, naj nadaljujem. Kar se tiče matičnega delovnega telesa, je treba poudariti še dve oziroma tri stvari. Prvič, da ni razlog za nesprejem zakona danes mnenje zakonodajno-pravne službe, ampak enostavno resnica, da določene politične stranke pač nočete opustiti svoje bere na lokalnih volitvah. Torej, nočete iz rok izpustiti obvladovanja posameznih lokalnih skupnosti. To je skregano z ustavo, ni pa skregano z egoističnim prepričanjem posameznih političnih veljakov in političnih strank. Tu pač moramo biti toliko pošteni in vsak za sebe to priznati. Dalje, kar je smiselno izpostaviti v okviru razprave, je, da glede tega vprašanja vlada ni podala mnenja. In če se izpostavi to vprašanje, se je smiselno vprašati, zakaj ga ni podala. Zaradi tega, ker vlada Republike Slovenije ve, da predlog zasleduje ustavo in da predlog pozitivno izvršuje ustavno načelo delitve oblasti. Zato vlada Republike Slovenije ni podala svojega mnenja. Zato ni upala napisati, da ne podpira predloga zakona, ker bi seveda vlada Republike Slovenije v tem primeru šla proti ustavi. In je ta del, ta negativen del, prepustila vam, poslanke in poslanci, ki boste nasprotovali temu zakonu. Dovolite, da v nadaljevanju izpostavim stališče, ki je bilo nekajkrat rečeno, češ da tiste občine, kjer so župani predstavniki določenih lokalnih skupnosti, veliko bolje in kvalitetneje živijo. Potem vas vprašam, zakaj ni vseh 190 oziroma preostanka 180 in nekaj županov poslancev, kajti če pristanemo na vašo teorijo, postavljamo v neenak položaj občine, to je tudi problem, ne samo župane po eni strani in poslance na drugi strani, ampak seveda tudi občine. Na podlagi vaše teorije in če jo sprejmemo, pristanemo na teorijo, da so določene občine privilegirane, ker imajo človeka v zakonodajno veji oblasti in navsezadnje tudi človeka, ki razporeja in določa finančna sredstva. Proračun je del izvršilne veje oblasti in potrditveni del zakonodajne veje oblasti. Rečemo je tudi bilo in zelo žal mi je, da posamezni predstavniki političnih strank, ki so se že oglasili, ne poznajo ustave niti toliko dobro, da bi vedeli, da imamo poseben inštitut, ki se imenuje državni svet, kateri je namenjen za ohranitev, oziroma da se bom pravilno izrazil, državni svet, v katerem so tudi predstavniki lokalnih skupnosti. In ravno zato so v državnem svetu rezervirana za predstavnike lokalnih skupnosti, da le-ti izpostavijo težnje in hotenja posameznih lokalnih skupnosti. Naj vas tu s tega mesta seznanim še z eno novostjo, ki jo verjetno ne poznate, in sicer to, da to niso predstavniki samo ene občine, kot je župan, ampak določenega kroga občin, kjer je poseben elektorski sistem volitev, zato da pridejo in zagovarjajo interese vseh lokalnih skupnosti s tistega področja. Še enkrat povem, ne glede na govor - povedal sem: tisti, ki boste glasovali proti, boste zaradi egoističnih političnih interesov glasovali proti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu DeSUS-a. Prosim.
Hvala lepa. Naj kar v samem uvodu povem, da sem v neprijetni funkciji, ko opravljam obe nalogi, župana in poslanca. To me ne bo oviralo pri tem, da bom glasoval za to, da sta ti dve funkciji nezdružljivi. Tako sem ravnal pred volitvami, tako bom ravnal tudi danes in bom skušal, ko bo ustrezen čas za to na voljo, tudi tehtneje argumentirati. Danes v teh 5 minutah nimamo dovolj časa. Nekaj časa so imeli tisti, ki so sodelovali v mandatno-volilni komisiji. Zdi se mi pa, vsaj po poročilu, ker tam nisem sodeloval, da ne pretirano intenzivno in ne pretirano globoko in zato obžalujem, da nista vsaj še dve zainteresirani delovni telesi dobili te priložnosti, da bi o tem diskutirali, namreč odbor za notranjo politiko in odbor za lokalno samoupravo. Tudi tja sodi razprava o tej problematiki. Je pa ta problematika itak ves čas v zraku in jaz se tudi strinjam, da mora priti čas, ko bo stvar razrešena in zaprta. Jaz bom podprl osnovno intenco predlagatelja zakona, pri čemer mislim, da je njegova argumentacija zelo šibka. Če bi vzdržala argumentacija, potem bi morali imeti neprijeten občutek tisti, ki smo v državnem zboru, pa smo hkrati župani. Bodisi ker nam nekateri očitajo, da ne delamo dovolj kvalitetno, bodisi da nekateri mislijo, da ne zmoremo, ker je tega dela vsega preveč, bodisi da nas nekateri obsojajo in očitajo, češ da se borimo samo za svoje ozke lokalistične interese, bodisi da naštevamo še kakršnekoli druge argumente še, ki po moji sodbi ob tehtnejšem premisleku vsaj vsi ne morejo vzdržati. Ampak, nič ne de! Tudi te očitke bo verjetno treba premlevati, manjkajo pa najbrž še številni drugi očitki o nezdružljivosti nekaterih drugih funkcij, o nezdružljivosti, recimo, poslanskih funkcij ali pa ministrskih funkcij s funkcijami v nadzornih svetih ali pa funkcij poslanca in svetnika v občinskem svetu itd. To verjetno manjka predvsem zato, ker temelji očitek možnosti opravljanja obeh funkcij, kakor ga jaz vidim, je v tem, da je to dobesedno in dejansko pač kopičenje moči v manjšem številu rok. In to zagotovo ne more biti najbolje, vsaj za demokracijo ne. Ampak, demokracija ponekod drugod pozna takšne razmere tudi in neposrečeno so bili najbrž izbrani primeri nekaterih drugih evropskih držav, ki naj bi bili v podkrepitev temu predlogu zakona, pa pravzaprav govori povsem nasprotno, razen enega samega, nemškega primera. Ne vem torej, zakaj so bili takšni primeri izbrani: ali namenoma, ali res zgolj po nesreči, ali pa po neki neprevidnosti. Vendar pa poglejmo, kaj pravzaprav je glavni očitek. Glavni očitek je očitek, da ima preveliko težo v parlamentu županski lobij. Jaz moram priznati, da jaz tega lobija ne poznam, da ga ne vidim, da jaz kot župan nimam od njega nobene koristi, in jaz vem, da so mi številni župani in županje, ki danes sedijo tukaj, oporekali takrat, ko sem predlagal bodisi kakšen zakon bodisi kakšen amandma in sem nesporno ugotovil, da se vpliv in povezovanje povezuje po drugačni liniji, ne po županski liniji, ker so nekateri župani in županje glasovali proti zakonom in amandmajem, ki so bili v prid lokalnim skupnostim. Na primer pri zakonu o socialnem varstvu ali pri zakonu o prekrških itd., ko smo praznili tukaj iz državnega zbora občinske proračune, pa so župani to podprli. Torej, ta očitek, da je tukaj premočan županski lobij, je povsem nevzdržen, ker se ga da z empiričnimi primeri zavrniti. Drugo pa je, da lahko res kar posamičen župan ali pa kakšen posamičen poslanec deluje ozkosrčno samo v skladu z interesi svoje občine, vendar tu ni nobene razlike med župani in med poslanci. Tudi to se je dalo videti, da nekateri poslanci delujejo zelo lokalistično, da se videti, kako se pri posamičnih amandmajih ali zakonih povežejo po regijah, celo ne po strankah in celo ne po liniji koalicija ali opozicija. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Jaz vidim to nevarnost kje drugje, ne ravno v tem. Ampak recimo vendarle še eden argument k temu, zakaj jaz mislim, da sam ne morem glasovati za predlog mandatno-volilne komisije, ki je rekla, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo [[...]]
Kolega Rezman, jaz sem vas dolžan prekiniti, vas čas je potekel. Dovolite, da nadaljujemo s sejo, prekoračili ste čas, sami veste, kakšna so pravila. Naslednji ima besedo predstavnik poslanske skupine SDS, poslanec Franc Sušnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči in predlagatelj, spoštovani zbor. Dovolite, da predstavim kratko stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke do zakonskega predloga, ki ga obravnavamo, in naj takoj na začetku povem in izrazim strinjanje s predlogom sklepom mandatno-volilne komisije, da predlog zakona o spremembi zakona o poslancih, ki ga je v parlamentarni postopek posredovala, kot smo slišali že tretjič, skupina poslancev Slovenske nacionalne stranke s prvopodpisanima, gospodom Barovičem in gospodom Pečetom, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Še več, v naši poslanski skupini smo prepričani, da je predlagan: zakon v celoti neustrezen, nekonsistenten, neprimeren način reševanja te tako imenovane problematike nezdružljivosti, ki se ji po krivici in neupravičeno posveča takšna in tolikšna pozornost, vsekakor pa se tej problematiki posveča preveč pozornosti. V poslanski skupini smo tudi mnenja, da je dejansko in v celoti vprašljiva potreba vedno znova in znova odpirati in problematizirati vprašanje nezdružljivosti poslanske in županske funkcije in da je trenutna ureditev, ki prepušča volivkam in volivcem, da se na volitvah opredelijo do ustreznosti hkratnega opravljanja obeh funkcij, povsem zadostna. Ob dejstvu, da je naš zakon o poslanci z vidika nezdružljivosti in opravljanja pridobitne dejavnosti izrazito utesnjen v primerjavi z evropskimi ureditvami, ta trditev še bolj drži in je povsem neprimerno primer nezdružljivosti poslanca in župana vedno znova izpostavljati, ko se istočasno srečujejo s problemi nezdružljivosti tudi z ostalimi poklici, kot smo že danes slišali. Vsekakor v celoti pritrjujemo tudi mnenju zakonodajno-pravne službe državnega zbora Republike Slovenije, da je predlagana sprememba zakona neprimerna in neustrezna in bi lahko spodbudila različne razlage in spore v zvezi s poizkusim točne določitve kroga funkcionarjev v organih lokalnih skupnosti, katerih opravljanje bi naj bilo nezdružljivo s funkcijo poslanca. Na osnovi navedenega izražam upanje, da je ta tematika v tem mandatu izčrpana, in izražam še enkrat namero, da bomo poslanci Slovenske demokratske stranke glasovali za predlog sklepa. Hvala lepa.
Hvala za podano stališče. Sledi predstavitev stališča poslanskega kluba Liberalne demokracije, mag. Borut Sajovic, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Kolegice in kolegi, lep pozdrav, pozdrav tudi predstavnikom ministrstva! V poslanskem klubu LDS smo predlog zakona o spremembi zakona o poslancih spoštovanih kolegov iz Slovenske nacionalne stranke temeljito in podrobno proučili in je lahko iztočnica za dobro in zanimivo razpravo. Gre za vprašanje, ki je v tem državnem zboru že dobilo brado, saj se je s tega mesta o tem govorilo v vseh sklicih, v vsakem mandatu in ob vsaki reformi lokalne samouprave. Nezdružljivost ali združljivost funkcije poslanca z opravljanjem funkcije v sistemu lokalne samouprave je tema, ob kateri so bili vselej predstavljeni številni tehtni argumenti, tako "za" kot "proti". Iz množice dilem pa končne odločitve nismo potegnili nikoli. Prepričani smo, da tudi danes ne bo nič drugače, saj se pogled na to temo očitno zelo menja, glede na to, ali je kdo v opoziciji ali poziciji. Glede na številna pravna dejstva in stališča, ki jim pritrjuje tudi zakonodajno-pravna služba, pa tudi v tem poskusu in predlogu ni razrešena dilema, kako daleč naj sploh gre ta združljivost. Sprašujemo se, se to morda konča pri podžupanih, ki lahko na podlagi pooblastil opravljajo posamezne naloge iz pristojnosti župana, ga celo nadomeščajo in v primeru predčasnega prenehanja mandata župana celo opravljajo njegovo funkcijo do razpisa nadomestnih volitev. Če je motiv za spremembo zakona res samo pravni konflikt interesov med izvršilno in zakonodajno oblastjo, za kar imamo tudi nekaj nasprotujočih si mnenj eminentnih pravnih strokovnjakov, žal pa do sedaj še nobenega ustavnega, potem je v tej vlogi vprašljiv tudi status občinskega svetnika ali celo naprej do tretje veje lokalne oblasti, to je sodelovanje v občinskem nadzornem odboru. Seveda, če bi tu potegnili ostro in odločno črto, pa se srečamo z novo dilemo: kako so ali sploh so zadosti predstavljeni in zastopani lokalni interesi v tem državnem zboru. Vsem so nam jasne dileme in še nedokončane zgodbe tako z ustanovitvijo pokrajin in regionalizacijo kot tudi vprašanje drugega doma oziroma te večne dileme v zvezi z državnim svetom. In od tu še en droben korak naprej, pa smo pri volilnem sistemu, kjer bomo prišli do dileme, ali so res vsi deli naše države in vsi državljani ustrezno zastopani. Zdaj je že samo iz te kratke predstavitve vprašanj torej veliko več kot pa rešitev. V poslanskem klubu LDS smo prepričani, da nanje nima vseh odgovorov tudi ta predlog, zato bomo poslanci glasovali v skladu z osebnim videnjem že predstavljenih problemov. Ne glede na izid glasovanja, ki pa je večinsko predvidljiv, pa pričakujemo od vladajoče koalicije in ministrstva za javno upravo, da v skladu s predvolilnimi obljubami, napovedmi, v kolikor smatra, da je potrebno, pripravi celovito rešitev tega problema. Takrat pa bo naš razmislek lahko bolj kot na osebnih in političnih prepričanjih temeljil na dejstvih, ki tudi na tem področju vodijo k boljšemu življenju naših državljank in državljanov, kar je naša glavna naloga in se jo v celoti odgovorno zavedamo. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Socialnih demokratov. Poslanec Dušan Kumer, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Malo sem v nezavidljivem položaju, ker so pred menoj govorili trije župani in en podžupan, sam sem pa čisti, izčiščeni poslanec. Ampak kljub temu bom skušal predstaviti kak razlog v prid nezdružljivosti teh dveh funkcij še z vidika dela in predvsem učinkovitosti tega državnega zbora. Torej, ta predlog sprememb zakona o poslancih ni prvi, ki bi naj urejal to vprašanje, tako kot so moji predhodniki že povedali. Zato moram v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov ponoviti že večkrat povedano stališče, da se zavedamo pomembnosti tega vprašanja in večkrat smo izrekli tudi stališče o nezdružljivosti poslanske in županske funkcije. Torej podpiramo ta predlog zakona. Ob tem pa je bilo - ob tem, da so trikrat že bile pobude za spremembo - tudi rečeno, da je ta sprememba potrebna tudi zaradi načela delitve oblasti, saj zakonodajalec ne more biti nekdo, ki v okviru svoje županske funkcije zakone tudi izvršuje. Danes imamo to priložnost, da to napoved in usmeritev uveljavimo. Na komisiji za volitve in imenovanje te volje ni bilo. Še več, kljub temu da je že tretjič bila vložena pobuda za spremembo zakonodaje o nezdružljivosti poslanske in županske funkcije, se vlada do te pobude ni opredelila, niti ni menila, da je oportuno, da sodeluje na sami seji komisije. Sicer je pa bila že sama seja in samo vodenje seje prava farsa, ki se je skoraj končala z glasovanje o naslovu zakona, ki ga ni več bilo. Ostal je še samo naslov. Morda je tudi to posledica tega, da je sam predsedujoči in tisti, ki vodi sejo, župan. Toda ne glede na vsa ta sprenevedanja in tehtne pomisleke ostaja vprašanje nezdružljivosti funkcije župana in poslanca le vprašanje o naši lastni naivnosti v tem državnem zboru. Pri tem je potrebno reči, da sicer ta nezdružljivost v praksi od občine do občine teče in se tudi uveljavlja. Namreč, in tu bi rad povedal, da ni v izključnem interesu in ingerenci volilk in volilcev, da odločajo o tem, kdo od županov bo poslanec in kdo ne bo. Namreč, v pristojnosti občinskih svetnikov je, da v statutu odločijo, ali bodo imeli poklicnega ali nepoklicnega župana in županjo. S to določbo v statutu se tudi odločijo, ali njihov župan ali županja, če je dobila zaupanje volilk in volilcev, je lahko tudi poslanec: "da" ali "ne". Torej, v občini to lahko počnejo, v državnem zboru pa mi seveda tega nismo pripravljeni storiti. V poslanski skupini Socialnih demokratov se nagibamo k temu, da se poslanska funkcija čim bolj očisti vseh dodatnih obveznosti. Poslansko delo prinaša redne vsakodnevne obveznosti, zahteva prisotnost na odborih, komisijah, zasedanjih in sestankih, zahteva pripravo aktov in ne nazadnje tudi predstavitev tega dela širši javnosti, opraviti poln delovni urnik v državnem zboru, prejeti zanj polno plačo in se nato usesti v avto ter opraviti še pol polnega delovnika v domači občini, je možno le v teoriji, v praksi ljudje tega ne zmorejo. Zato pa imamo prakso v tem državnem zboru, da se polnoštevilno zberemo le takrat ob večerih, ko imamo glasovanja. In ker zgledi vlečejo, imam občutek, da je vedno več poslancev, ki polno poslansko plačo prejemajo samo še za glasovanje in morda še kašno urico, ki jo posvetijo v tem parlamentu. V poslanski skupini Socialnih demokratov sklepa komisije ne podpiramo.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 18. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.45 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU VARSTVA OKOLJA. Ob tem vas opozarjam, da je predviden čas za razpravo 2 uri in 40 minut. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo zato dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga resolucije. V imenu vlade bo to storil minister za okolje in prostor, gospod Janez Podobnik. Dobrodošli.
Spoštovane poslanke in poslanci. Spoštovani gospod podpredsednik. Z veseljem predstavljam kratko vsebino Resolucije o nacionalnem programu varstva okolja, ki jo Vlada Republike Slovenije predlaga državnemu zboru v obravnavo in sprejetje. Uvodoma bi želel poudariti, da je ta predlog resolucije o nacionalnem programu varstva okolja, ki je danes pred vami na poslanskih klopeh, osnovni strateški dokument Republike Slovenije na tem področju. Nacionalni program varstva okolja je izhodišče za okoljsko razsežnost strategije razvoja Slovenije, ki opredeljuje vizijo prihodnosti Slovenije ter usmeritve in ukrepe za realizacijo te vizije do leta 2013. Oba dokumenta sta nastajala skoraj istočasno in to je dobro, kajti sta zelo, zelo usklajena. To pomeni, da bodo programi ukrepov na področju varstva okolja ključno lahko prispevali k vključevanju okoljskih zadev v sektorske politike gospodarskega in socialnega razvoja, pa tudi kulturnega razvoja Slovenija. Osnovni cilj Nacionalnega programa varstva okolja je splošno izboljšanje okolja in kakovosti življenja in varstvu naravnih virov. V ta namen program določa cilje na posameznih področjih za določena časovna obdobja in prednostne naloge ter ukrepe za dosego teh ciljev. Nacionalni program je pripravljen na podlagi zakona o varstvu okolja in je skladen s 6. okoljskim programom Evropske skupnosti iz leta 2002. Pripravljen je za obdobje do leta, kot rečeno, 2012. Imamo pa še posebej opredeljene prednostne naloge do leta 2008, čeprav so na nekaterih področjih cilji in ukrepi postavljeni tudi bolj dolgoročno. Osnovna usmeritev politike varstva okolja, ki je jo je postavil že zakon o varstvu okolja in prvi nacionalni program varstva okolja iz leta 1999 - poudarjam, prvi nacionalni program je bil sprejet leta 1999, pred nami je drugi nacionalni program -, osnovna usmeritev politike varstva okolja je usmerjena v zagotavljanje trajnostnega razvoja. Na okoljskem področju trajnostni razvoj pomeni organizacijo gospodarstva in infrastrukture, poselitve in načina življenja v okviru nosilne sposobnosti okolja in naravnih virov in teži k promociji integracije okoljskih vsebin v ostale sektorske politike, skladno z načelom integracije. Ustrezne spodbude na različnih področjih politike z namenom doseganja zastavljenih ciljev pa so sestavljene iz vrste ukrepov, ki smo jih zapisali med strateške usmeritve. Tukaj velja opozoriti na spodbujanje razvoja novih okoljskih tehnologij in prenos v njihovo uporabo oziroma v uporabo. Zato smo v nacionalnem programu napovedali pripravo posebnega operativnega programa za vzpodbujanje uporabe okoljskih tehnologij za prihodnje leto. Posebna pozornost je namenjena tudi trajnostni potrošnji in proizvodnji. Ta zahteva celostni pristop. Gre za vključevanje načela integralne politike do proizvodov, vključno z okolju prijaznimi ekonomskimi instrumenti in zakonodajo. Če omenim zelena javna naročila, sisteme okoljskega ravnanja, kot so EMAS, ISO 14001 in uvajanja okoljskega in energijskega označevanja izdelkov. Posebna pozornost je namenjena sanaciji degradiranih območij, ki so kot ena osnovnih usmeritev opredeljeni tudi v strategiji razvoja Slovenije. Omenim ponovno prednostno sanacijo zgornje Mežiške doline zaradi onesnaženja s svincem s pripravi posebnega programa že v letošnjem letu oziroma začetek izvedbe sanacije v letu 2006. Na podlagi ocene stanja okolja in trendov so ciliji in prednostne naloge opredeljene v okviru štirih nosilnih področij. Prvo področje so podnebne spremembe. S ciljem poudariti podnebne spremembe kot pomemben izziv v naslednjih letih in zmanjšati emisije toplogrednih plinov in s tem prispevati k dolgoročnemu cilju stabiliziranja koncentracij toplogrednih plinov v ozračju, pa tudi zmanjšati emisije snovi, ki povzročajo tanjšanje ozonskega plašča. Drugo okvirno področje je narava in biotska raznovrstnost, s ciljem, da se zaščiti in ohrani naravne sisteme, habitate, prostoživeče živalske in rastlinske vrste in ustavi izguba biotske raznovrstnosti, genske pestrosti in nadaljnja degradacija tal. Tretje pomembno področje je kakovost življenja s ciljem, da prispevamo k visoki ravni kakovosti življenja in socialni blaginji državljanov, z zagotavljanjem okolja, v katerem raven onesnaženosti ne učinkuje škodljivo na zdravje ljudi in okolje in spodbujanje trajnostnega razvoja v mestih. Ta cilj smo tudi na podlagi razprave v odboru dopolnili s poudarkom, ki govori o vodah, citiram: "Posebej zagotoviti ukrepe za vzpostavitev dobrega stanja površinskih in podzemnih voda ter za trajnostno ravnanje in upravljanje z vodami." Četrti temeljni cilj oziroma področje so odpadki in industrijsko onesnaževanje s ciljem ravnanja z odpadki in porabo obnovljivih in neobnovljivih naravnih virov, ki omogočajo trajnostno proizvodnjo in potrošnjo, pripomorejo k zmanjševanju onesnaženosti okolja in porabe energije tako, da ne preseže nosilne zmogljivosti okolja. Pomembno je poudariti, da sta sestavni del nacionalnega programa tudi nacionalni program varstva narave, tu je podlaga v zakonu o ohranjanju narave, in nacionalni program upravljanja z vodami. Tu pa je nosilni zakon o vodah. Navedena področja v nacionalnem programu so prevzeta in tudi skladna z okoljskim programom EU, smo pa, razumljivo, ob tem upoštevali nekatere slovenske specifičnosti. Dodali smo dve področji. Prvo je industrijsko onesnaževanje. Zaradi pomembnih ukrepov na področju izvajanja direktive o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja okolja iz velikih industrijskih obratov in vpeljavo okoljevarstvenega dovoljenja. Drugo področje je področje javnih služb varstva okolja, še posebej mislimo tukaj na upravljanje okoljske infrastrukture na področju oskrbe s pitno vodo, odpadnih voda in odpadkov, kjer je viden razvojni zaostanek za nekaterimi bolj razvitimi območji EU in kjer potekajo in bodo potekale prav v tem obdobju vidne strukturne spremembe. Nacionalni program določa tudi glavne akterje na področju varstva okolja, če jih omenim: državna uprava, občinska uprava, izvajalci državnih in občinskih gospodarskih javnih služb varstva okolja, nevladne organizacije in ne nazadnje gospodarstvo. Usmeritve in prednostne naloge so opredeljene tudi na področju mednarodnih aktivnosti s ciljem, da se vključujejo zahteve varstva okolja tudi v zunanjo politiko in razvojno sodelovanje, učinkovito izpolnjevanje in uveljavljanje mednarodnih pogodb, ki so povezane z okoljem, ter za pospešeno čezmejno sodelovanje s sosednjimi državami in regijami. Ukrepi na področju komuniciranja z javnostjo in izobraževanjem na področju varstva okolja so zelo pomembni podporni ukrepi, da se uspešno izvajajo programi, ki lahko pripomorejo k spreminjanju družbenih navad, sistema vrednost in netrajnostnega življenjskega sloga. V zvezi s tem je treba zagotoviti dostop do okoljskih informacij, sodelovanje javnosti pri oblikovanju okoljskih politik, obveščanje in ozaveščanje javnosti ter okoljsko vzgojo, s čimer bomo zagotavljali pogoje in razmere za enakovredno in trajnejše zmanjševanje negativnih vplivov na okolje. Lep primer sodelovanja javnosti pri oblikovanju okoljskih politik je pravzaprav prav ta dokument, katerega priprava je ves čas potekala na kar se da odprt in transparenten način in je bilo sodelovanje ključnih javnosti zagotovljeno že v najbolj zgodnjih fazah priprave. Izdelan je bil načrt priprave nacionalnega programa varstva okolja in sodelovanje javnosti, javno je bil objavljen, z vsemi predvidenimi terminskimi roki faz priprave in tudi oblike sodelovanja z javnostmi v različnih fazah priprave. Proces sodelovanja zainteresiranih javnosti v postopku priprave je bil namenjen zagotavljanju transparentnosti postopka, boljši informiranosti o politiki varstva okolja v Evropski uniji in Sloveniji, pa tudi boljši informiranosti o vsebinah samega predloga nacionalnega programa, pridobivanju dodatnih argumentov, stališč in informacij, ki jih prinašajo udeleženci v procesu in zagotavljanju večje podpore za izvajanje tega nacionalnega programa. Izvedeno je bilo tudi sprotno spremljanje po posameznih dogodkih, ob zaključku pa še celovita ocena z izbrano skupino udeležencev. Vse informacije v zvezi s procesom in samo oceno uspešnosti pa so dostopne tudi na spletni strani ministrstva za okolje in prostor. Glavna usmeritev za doseganje ciljev programa pa je v okviru financiranja že dokaj uveljavljeno temeljno načelo varstva okolja, ki mu sledimo, to je načelo plačila za obremenjevanje okolja. Zato program opredeljuje ekonomske instrumente in okoljske dajatve kot osnovni vir sredstev, poleg tega pa določa nadaljnje usmeritve v sistemu financiranja varstva okolja. Opredeljeni so osnovni viri sredstev: državni proračun, občinski proračuni, okoljske dajatve, investicijska sredstva Evropske unije, krediti in sredstva privatnega sektorja, ki so za ključne projekte tudi ocenjena, podrobneje pa so opredeljena v okviru operativnih programov. Do sedaj so v Republiki Sloveniji uvedene, če lahko samo na kratko povzamem, naslednje okoljske dajatve: taksa za obremenjevanje voda, vodna povračila, taksa za obremenjevanje zraka z emisijami CO2, taksa za obremenjevanje okolja zaradi odlaganja odpadkov, taksa za obremenjevanje okolja zaradi nastajanja izrabljenih motornih vozil in pa taksa za obremenjevanje okolja zaradi uporabe mazalnih olj in tekočin. V naslednjem kratkoročnem obdobju pa želi ministrstvo za okolje in prostor v prvi vrsti preveriti učinkovitost obstoječih okoljskih dajatev, na primer, takso za obremenjevanje zraka z emisijami CO2, takso za obremenjevanje voda, vodna povračila - bomo torej preverili, kakšna je učinkovitost teh instrumentov, in tudi spodbujanje trajnostnega sistema ravnanja z odpadki in zmanjševanja količin odpadkov na izvoru. S tem bomo povrnili stroške škode obremenjevanja okolja, ki so bili povzročeni v preteklem času, in s tem postanejo imperativ oziroma zaveza trajnostnega gospodarskega razvoja. V nadaljevanju pa se bo politika usmerila v vzpostavitev pravnih in ekonomskih mehanizmov za uveljavitev ekonomske cene rabe vode ter trajnostnega upravljanja z naravnim dobrom. Skrb za varstvo okolja narekuje spremembe tudi v strukturi in usmeritvi posameznih že uvedenih okoljskih dajatev, pa tudi razširitev palete ekonomskih instrumentov varstva okolja, skladno z nekaterimi novimi rešitvami v predpisih, ki urejajo varstvo okolja. Če omenim trgovanje s pravicami do emisije, finančna jamstva za namene varstva okolja, skupne naložbe v projekte varstva okolja ali pa na primer uvedbo znaka za okolje in sistema okoljskega vodenja organizacij. Skladno z usmeritvami šestega akcijskega okoljskega programa skupnosti pa je ključna prioriteta nacionalnega programa varstva okolja dolgoročna ukinitev za varstvo okolja negativnih subvencij, zato je visoko na listi prioritet politike varstva okolja v naslednjem kratkoročnem obdobju do leta 2008 tudi ohranitev namenske porabe sredstev, zbranih iz naslova okoljskih dajatev, in razširitev palete okoljskih dajatev, če omenim uvedbo takse za obremenjevanje okolja zaradi nastajanja odpadne elektronske opreme in izdelkov bele tehnike - o tej zadevi prav v današnjih medijih lahko nekaj preberete - ter takse za obremenjevanje okolja zaradi nastajanja odpadnih baterij. Spoštovane poslanke in poslanci! Za spremljanje izvajanja in vrednotenja programa so v zadnjem poglavju navedene naloge in roki za njihovo izvedbo, kazalci za mednarodno primerljivost doseganja ciljev in stanja okolja. Kot minister sem se odločil, da bom ustanovil tudi delovno skupino, ki bo spremljala izvajanje programa in bo meni o tem tudi poročala. Če bom sam ocenil, bom poročal tudi državnemu zboru oziroma matičnemu odboru za okolje in prostor. Ob rednem spremljanju in poročanju bo mogoče ažurno in učinkovito ukrepe tudi dopolniti in spremeniti v primeru njihove neučinkovitosti oziroma nedoseganja ciljev. Dovolite mi, da bi se pred zaključkom še zahvalil odboru za okolje in prostor, vsem tistim poslancem in poslankam, predsedniku in tudi drugim, ki ste s predlaganimi amandmajskimi rešitvami predlagano resolucijo o nacionalnem programu varstva okolja izboljšali in predlagam in pričakujem, da jo boste po razpravi tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala vam. Predlog resolucije je obravnaval odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora Rudolfa Petana, da predstavi poročilo in stališče odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, spoštovani! Odbor državnega zbora za okolje in prostor je na svoji redni seji obravnaval predlog resolucije o nacionalnem programu varstva okolja, ki ga je pripravila vlada Republike Slovenije na podlagi zakona o varstvu okolja ter ga poslala v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru Republike Slovenije. Odbor je poleg osnovnega gradiva prejel še mnenje zakonodajno-pravne službe, mnenje Državnega sveta Republike Slovenije ter ugotovitve in stališče Sveta za varstvo okolja Republike Slovenije. Na obravnavi je minister za okolje in prostor gospod Janez Podobnik v uvodni predstavitvi navedel osnovne podatke in poudarke predloga resolucije o nacionalnem programu varstva okolja. Nacionalni program varstva okolja je osnovni strateški dokument na področju varstva okolja, katerega cilj je splošno izboljšanje okolja in kakovosti življenja ter varstvo naravnih virov. Program predstavlja okvir za okoljsko politiko v Sloveniji, s ciljem doseči visoko raven varstva okolja ob upoštevanju temeljnih načel varovanja in ohranjanja okolja in narave. Program je izhodišče za okoljsko razsežnost strategije razvoja Slovenije in prispeva k vključevanju okoljskih zadev v sektorske politike. Sprejeti ukrepi v korist varovanja in ohranjanja okolja so skladni s cilji gospodarskih in socialnih razsežnosti trajnostnega razvoja. Program določa tudi cilje na posameznih področjih za določena časovna obdobja in prednostne naloge ter ukrepe za dosego teh ciljev, ki temeljijo na oceni stanja okolja in prevladujočih trendov v okolju. Nacionalni program je pripravljen na podlagi zakona o varstvu okolja in je skladen z okoljskim programom evropske skupnosti, ki obravnava ključne okoljske cilje in prednostne naloge v Evropski uniji. Nacionalni program varstva okolja vključuje koncept trajnostnega razvoja, in sicer kot razvoj, ki omogoča preživetje in zagotavljanje potreb tudi bodočim generacijam in poleg skrbi za preprečevanje in zmanjšanje onesnaževanja na viru poudarja tudi manjšo in bolj smotrno rabo naravnih virov ter ohranjanje biotske raznovrstnosti. Na okoljskem področju so ukrepi programov usmerjeni v trajnostno in pomenijo organizacijo gospodarstva, infrastrukture, poselitve in načina življenja v okviru nosilne sposobnosti okolja in naravnih virov. Program v celoti upošteva ukrepe, sprejete na svetovnem vrhu o trajnostnem razvoju in teži k promociji integracije okoljskih vsebin in ostale sektorske politike. Minister je podal še kratko informacijo o načinu priprave nacionalnega programa. Mnenje je podala tudi zakonodajno-pravna služba državnega zbora. Mnenje je podal tudi državni svet Republike Slovenije, ki v svojem mnenju podpira predlog resolucije o nacionalnem programu varstva okolja, pri tem pa opozarja na vprašljivost opredeljevanja predloženega dokumenta samo za obdobje do leta 2008. Svet za varstvo okolja Republike Slovenije je ob obravnavi predloga resolucije o nacionalnem programu varstva okolja sprejel nekatere ugotovitve in stališča ter predloge za konkretne dopolnitve 1., 4. in 8. poglavja predloga omenjene resolucije. V okviru splošne razprave so poslanci opozorili na nekatere stvari. Iz predloženega dokumenta ni bilo jasno razvidno, kaj velja do leta 2008 in kateri cilji in ukrepi so postavljeni bolj dolgoročno, potreba po uveljavitvi socioekonomske instrumente za zagotavljanje ekonomsko učinkovitostjo ukrepov, o nacionalnem programu upravljanja z vodami bi morala vlada pripraviti samostojen dokument. To mnenje je bilo tudi podano. Pri urejanju voda bi morala biti poudarjena skrb za vodne bilance. Posebno skrb je potrebno nameniti ohranjanju vodnih količin za oskrbo s pitno vodo. Nekatera vodovarstvena območja so prekomerno onesnažena, pri tem je bilo opozorjeno, da se pitna voda še vedno uporablja kot tehnološka voda. Postavljeno je bilo tudi vprašanje o utemeljenosti predvidenega povečanega deleža Nature 2000 na nekaterih območjih glede na sedanji razmeroma velik delež teh površin. Opozorjeno je bilo tudi na neusklajenost prostorskih aktov na območjih Nature 2000. Ob zaključku splošne razprave je odbor za okolje sklenil, da je predlog resolucije o nacionalnem programu varstva okolja primeren za nadaljnjo obravnavo. Nato je odbor prešel na drugo obravnavo in na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe in nekaterih drugih mnenj so bili sprejeti amandmaji na nekatera poglavja. Ob upoštevanju sprejetih amandmajev je v skladu s prvim odstavkov 133. člena poslovnika državnega zbora pripravljen dopolnjeni predlog resolucije o nacionalnem programu varstva okolja, ki je tudi sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala, za predstavitev poročila. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima predstavnik poslanske skupine Slovenske ljudske stranke poslanec Josip Bajc. Izvolite.
Gospod minister s sodelavci, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, lep popoldne! Za Slovensko ljudsko stranko predstavlja urejeno okolje življenjski prostor za vse na zemlji živeče ljudi. Pomeni predpogoj za opravljanje dela, ustvarjanje dohodka in za človeka dostojno življenje. Smotrna raba, predvsem pa ohranjanje okolja, mora biti cilj vseh naših politik. Vsak Slovenec je dolžan prispevati k temu cilju na svojem in sosedovem dvorišču. V skladu s tem priporočilom poslanci Slovenske ljudske stranke pozdravljamo resolucijo o nacionalnem programu varstva okolja, ki dejansko zajema tudi varstvo narave in upravljanje z vodami. V Sloveniji imamo zaenkrat še relativno dobro ohranjeno naravo in čisto okolje, kar je seveda izjemnega pomena za kvalitetno življenje v naši državi, pa tudi zaradi dejstva, da se Slovenija želi še bolj uveljavljati kot turistična dežela. Predlagana resolucija sledi določilom in usmeritvam Evropske unije. Na ta način Slovenija sledi ciljem okoljskega programa Evropske unije. Biološko pestra in pokrajinsko raznolika Slovenija je naša primerjalna prednost v okviru Evropske unije. Njen nadaljnji obstoj in razvoj je zato prednostno varstvena naloga vseh nas. Okolje smemo obremenjevati največ do zgornje meje nosilnosti in zmogljivosti, upoštevajoč tudi naravne zmožnosti okrevanja narave. Slovencem moramo ponuditi zdravo hrano, v čim večji možni meri ekološko pridelano in predelano hrano znanega izvora. Vlada je pred kratkim sprejela okvir gospodarskih socialnih reform za povečanje blaginje v Sloveniji. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da je potrebno zagotoviti trajnostno uravnotežen, sonaraven razvoj oziroma optimalne ekonomske, okoljske in socialne dejavnike družbenega razvoja. Ekologija postaja vedno bolj pomembno področje, saj smo se končno začeli zavedati oziroma ceniti zdravo življenjsko okolje. Na tem področju moramo v Sloveniji še marsikaj vsi skupaj postoriti. Predvsem se nam zdi pomembno izobraževanje in informiranje ali, če hočete, vzgoja naših državljanov, da bodo znali razumeti pomen in si tudi sami prizadevati za ohranjanje čistega življenjskega okolja. Stalna okoljska vzgoja in izobraževanje od vrtca do univerze, ter nato tudi skozi celo življenje, morajo temeljiti na sprotnemu informiranju in osveščanju državljanov. Predstavlja naj temelj za širšo uveljavitev nove okoljske etike in morale. Poleg tega pa je seveda potrebno določiti jasne kriterije in standarde tam, kjer gre za industrijsko onesnaževanje. Ta določila tudi resolucija, o kateri danes razpravljamo, prinašajo. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo resolucijo podprli v prepričanju, da predstavlja dobro osnovno za trajnostni razvoj in ohranitev naravnega ravnovesja v Sloveniji.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, lep pozdrav vsem skupaj, ministru in ostalim. V resoluciji o nacionalnem programu varstva okolja so na enem koncu zbrane lepe želje, za katere pa se bojim, da ne bodo prav vse izpolnjene. Dejstvo je, da če pogledamo na papir, je vse skupaj eno, če pogledamo v realnost, je to vse skupaj nekaj drugega. Pa gremo kar po vrsti. Ko govorimo o naravi in biotski raznovrstnosti, opažamo oziroma smo opazili, da je prejšnji minister območje Nature 2000 enostavno zmanjšal in zožil zaradi tega, ker je hotel postavljati vetrne centrale na enem od najbolj razpoznavnih delov kraške krajine na svetu, ne samo pri nas. Potem druga zadeva, ko govorimo o naravi in biotski raznovrstnosti, ne moremo mimo problematike Ljubljanskega barja. Konec koncev Ljubljansko barje je eno zasvinjano okolje, posejano s črnimi gradnjami, posejano s črnimi odlagališči tudi nevarnih odpadkov, raznih akumulatorjev, baterij in ne vem česa še vsega. Nihče se še ni tega lotil in navkljub temu, da smo že v prejšnjih mandatih opozarjali, da je nujno potrebno začeti in pripraviti zakon o Ljubljanskem barju, se to še ni zgodilo. Upam, da bo to naredil bodoči minister, pri tem smo mu mi pripravljeni absolutno pomagati, kajti nekaj zadev smo že sami pripravili. Ko govorimo o varstvu voda ne smemo pozabiti na neurejenost vodotokov, še posebej hudourniških vodotokov. Posledično zaradi ravnanja strug je prišlo do tega, da je nivo talnice rapidno upadel in v bistvu je sedaj že talnica silno ogrožena. Poleg tega se vse mogoče svinjarije stekajo v talnico in sčasoma postaja slovenska voda, ki je bila nekoč sinonim dobre vode, vedno slabša in slabša. Ravno tako je treba v okviru tega urediti tudi sanacijo savskega bazena. O tem je bil minister že seznanjen. Savski bazen ne pomeni samo sanacije tega dela v Sloveniji, ampak sanacijo Save do Beograda, kjer lahko Slovenija vstopi s svojim znanjem, s svojimi okvirnimi programi in zato dobi tudi ogromna sredstva Evropske skupnosti. Treba se je potruditi, strokovnjaki v Sloveniji so, treba je samo narediti, potegniti skupaj in začeti delati. Tretja zadeva oziroma ne smemo pozabljati tudi tistega, kar se običajno dogaja, izlitje kemikalij v vode, pogini rib in potem nihče ne ugotovi, kdo je izlil svinjarijo, kemikalijo, strup v vodo, je pa ena sama tovarna ob tisti vodi. Nihče ni bil še kaznovan, nobene fabrike niso še zaprli, nobenega direktorja niso obesili za kakšno zadevo in nikomur se ni še nič zgodilo. Narava trpi, ljudje trpijo, se zastrupljajo in nikomur nič. Če gremo naprej na področje hrupa, nedvomno je na področju hrupa treba urediti tudi vprašanje urbanizacije Republike Slovenije. Predvsem urbanizacije na področju železniškega prometa. Slovenija oziroma njeno glavno mesto Ljubljana je verjetno edina prestolnica, kjer imamo železnico speljano po vrhu. Tega v evropskih mestih ne poznamo in ne vidimo. Če greš v Bruselj ne veš, kje pelje železnica, sredi mesta je pa železniška postaja. S tem se pridobijo, prvič, ogromne površine za rast mesta, mestne četrti se vključijo in spojijo ena z drugo, obenem pa se železniška infrastruktura da pod zemljo in se s tem zmanjša hrup tako rekoč na zanemarljivo raven. Ravno tako bi bilo treba v zvezi s hrupom in urbanizacijo na področju cestnih oziroma infrastrukturnih povezav razmisliti o podzemni železnici v Ljubljani. Danes je treba o tem razmišljati in danes je treba delati projekte, ne pa tako kot neke bedaste županje, ki hočejo na novo uvajati tramvaj v Ljubljani, pa nisem čisto prepričan, če ne morda celo tramvaja s konjsko vprego, kajti tu je nivo njihovega razumevanja. Kar se tiče zraka. Varstvo zraka je zelo pomembna zadeva, saj emisija toplogrednih plinov, še posebej CO2 in tudi nekateri drugi so tu zraven, je v Sloveniji v veliki meri posledica tovornjakov na slovenskih cestah. Dogaja se to, da tovornjaki, da bi prihranili denar, ne gredo po avtocesti, ampak onesnažujejo vse okrog. Že zdavnaj smo v Slovenski nacionalni stranki, mislim, da trikrat že dali predlog, da naj bi se zakonsko opredelila zadeva, da morajo vsi tovornjaki, ki prečkajo Slovenijo, iti na železnico in biti z železnico prepeljani čez Slovenijo. Vendar se to ni zgodilo zaradi močnih tovornjakarskih lobijev, ki so na določene naslove pošiljali denar sem in tja. Kar se tiče odpadkov. Problematika odpadkov je grozljiva v Sloveniji. Na Koprskem je izginilo ogromno število azbestnih plošč, ne vem kam, nekam v zrak, zaradi tega, ker je neka firma te azbestne plošče zdrobila, jih pomešala med ostale gradbene odpadke in jih razsula naokrog. Tudi gradbeni odpadki so se nasipavali na določena mesta v globino dveh metrov in potem je bilo čez tisto pol metra ali pa tričetrt metra navadne zemlje. In seveda inšpekcijske službe, ki ne opravljajo svojega dela tako, kot bi morale, niso ničesar odkrile. Konec koncev je treba na inšpekcijskih službah doseči eno zadevo - da bodo inšpektorji iz Maribora kontrolirali problematiko na Koprskem, inšpektorji s Koprskega v Murski Soboti, inšpektorji iz Murske Sobote v Slovenj Gradcu, Slovenjgradčani v Novem mestu in Novomeščani v Mariboru. Tako bi prišli do tega, da ne bi bilo teh klientelnih povezav, pri katerih se ogromni denarji tlačijo v žepe, ogromni denarji se služijo, gre pa vse na škodo zdravja državljank in državljanov Republike Slovenije. Zagotovo je problematika tudi splošna urbanizacija, poselitev Republike Slovenije. Takšnega sračjega gnezda, kot je Republika Slovenija, če jo pogledamo iz letala, ga ni na svetu. Povsod drugje je to urejeno. Pri nas se zida, kjer ima kdo kakšnega strica, prijatelja, sorodnika ali ne vem kaj, ali pa kakšnega z odprtim žepom na kakšnih občinskih uradih. Zadeva je grozljiva! Grozljiva! In nič se nikomur ne zgodi. Hrvaška je na tem področju bistveno bolj napredna in bistveno bolj [[...]] [[nerazumljivo]] država, kajti celo tistim, ki se jih ponavadi zelo bojijo, so šli rušit stavbe. Rušili so pet-, šestnadstropne stavbe in je bila zadeva urejena. Pri nas ne vem, če se je zgodilo, mislim, da sta bila dva primera v celem mandatu gospoda Kopača, da je dal zrušiti neke stavbe. Vse ostalo se je dogajalo tako, da so inšpektorji pobegnili pred tistimi stanovalci, ki so stanovali tam notri. Kje je zdaj tu urejenost države in kje so urejene inšpekcijske službe? Inšpektorje, ki pa ne opravljajo svojega dela, pa marš na cesto! Naj gredo pa pometat po cestah, če niso sposobni za kaj drugega! Inšpektor mora biti tisti, ki izvaja naloge, ki jih da minister in ki jih predpišejo na ministrstvu, v skladu z zakoni seveda. To se ni dogajalo do danes. Ne vem zakaj, morda so kakšni gospodje dobivali tudi kakšne denarje v žep, za nekaj primerov tudi sam vem. Šlo je tudi v veliki meri za politični klientelizem, ko so nekateri prijateljski enako politično usmerjeni veljaki nekaterim drugim gospodom dovoljevali tako rekoč čisto vse. Konec koncev v te segmente sodijo tudi razni visoki policijski uradniki, ki bi jih bilo treba povprašati, kako je mogoče, da so ravno na tistem mestu gradili take hiše in kako je mogoče, da so gradili sploh take hiše, ki ne sodijo v noben zazidalni načrt ali v kakršnokoli drugo okolje, tako zakonsko kakor tudi naravno. Potrebno je pa še eno zadevo pojasniti, sonaravnostno kmetovanje. Današnji kmetijski programi uporabljajo strahotne količine insekticidov, pesticidov, repelentov, ne vem, kaj še vse. Če gledamo na obremenjenost slovenske zemlje, vidimo, da v nekaterih primerih presega obremenjenost vietnamskih področjih, kjer so Američani v vietnamski vojni metali repelente. To je grozljivo. Nekateri insekticidi so šli tudi v talnico, povzročajo - to bodo kolegi zdravniki dobro vedeli - povzročajo karcinom, povzročajo neplodnost, kar je v slovenski populaciji, mislim, da še zmeraj eden od bolečih sindromov. Mi bomo podprli to resolucijo. Povedal sem že enkrat, da upam, da to ne bo samo skupek lepih želja. Ministru predlagamo sodelovanje, vedno smo pripravljeni na sodelovanje in na pomoč. Imamo ogromno podatkov, upamo pa seveda, da bo minister v prvi vrsti spravil v red inšpekcijske službe in tiste, ki delajo, tudi nagradil, tiste ki pa ne delajo, pa vrgel tja, kamor sodijo, med tiste nevarne odpadke. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS. Poslanec mag. Franc Žnidaršič, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Nacionalni program varstva okolja je osnovni strateški dokument na področju varstva okolja, katerega cilj je splošno izboljšanje kakovosti življenja in varstva naravnih virov tam, kjer živimo. V ta namen program določa cilje na posameznih področjih za posamezna časovna obdobja in prednostne naloge ter ukrepe za doseganje teh ciljev. Program sloni na zakonu o varstvu okolja in je skladen z okoljskim programom Evropske skupnosti. Sledi pa usmeritvam trajnostnega razvoja na okoljskem področju, pri organizaciji gospodarstva, infrastrukture, poselitve in načina življenja v okviru nosilne sposobnosti okolja in naravnih virov. Načela in strateške usmeritve programa zajemajo ustrezne spodbude na različnih področjih okoljske politike z namenom doseganja zastavljenih ciljev z vrsto ukrepov, vključno z doslednim izvajanjem zakonodaje, s strateškimi usmeritvami in instrumenti. Ocena stanja okolja sloni na poročilu o stanju okolja v Sloveniji iz leta 2000 in govori o klimatskih spremembah, naravni in biotski raznovrstnosti in kakovosti življenja. Ugotovljeno stanje je podlaga za opredelitev ciljev in prednostnih nalog v glavnem četrtem poglavju na štirih področjih: podnebne spremembe, narava in biotska raznovrstnost, kakovost življenja in odpadki ter industrijsko onesnaževanje. Uresničitev teh ciljev terja neodložljive ukrepe za zmanjšanje toplogrednih plinov, zaščititi in ohraniti naravne sisteme, prosto živeče živalske vrste in rastline, prispevati k višji ravni kakovosti življenja v danem okolju, ki ne bo zdravju škodljivo. S spodbujanjem trajnostnega razvoja v mestih in na podeželju moramo zavarovati površinske in podzemne vode in zagotoviti njihovo racionalno rabo v smislu tega najpomembnejšega naravnega vira. Pri tem je med drugim ključnega pomena ravnanje z odpadki, poraba obnovljivih in neobnovljivih virov, ki omogočajo trajnostno proizvodnjo, potrošnjo ter rabo energije tako, da pripomorejo k zmanjševanju onesnaževanja okolja, ki ima limitirane zmogljivosti. Program določa tudi glavne akterje na področju varstva okolja, med katerimi izstopajo državna in občinska uprava, izvajalci državnih in občinskih gospodarskih javnih služb, varstva okolja ter nevladne organizacije. Določa tudi njihovo vlogo in glavne usmeritve. Usmeritve in prednostne naloge so opredeljene tudi na področju mednarodnih aktivnosti in pri uresničevanju mednarodnih pogodb in obveznosti, kar postaja pomemben del tudi naše zunanje politike in čezmejnega sodelovanja. Glede na povedano naša poslanska skupina meni, da je dokument z vidika vsebine in potrebnih ukrepov v prihodnje dober, morda preobsežen in zaradi tega nekaj slabše pregleden. Bil pa bi še boljši, če bi ga spremljal pregled uspehov pri izvajanju prvega nacionalnega programa varstva okolja, na eni, in pregled ter analiza neuresničenih ciljev in napak v preteklem obdobju. Na koncu naša poslanska skupina meni, da je naša država na področju varstva okolja zelo dobra na deklerativni oziroma formalni ravni glede pravne ureditve. Manjkajo pa nam nekateri izvedbeni dokumenti in rezultati na nižjih ravneh, saj je to mogoče razbrati iz poročila za prvo obdobje, kjer so ostale nerealizirane številne prednostne naloge, kot so: prevelika poraba energije, zmanjševanje kmetijskih površin, onesnaženost podtalnice, naraščanje toplogrednih plinov, tovornega prometa, nezmanjšanje emisij CO2, naraščanje hrupa in še kaj. Kljub vsemu smo v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev pripravljeni z veseljem podpreti to resolucijo, od katere si moramo mnogo obetati in tudi zanjo in za njeno uresničevanje marsikaj postoriti. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Poslanec Danijel Krivec, izvolite.
Predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Varstvo okolja ima v Sloveniji vsekakor spoštovanja vredno tradicijo, kar se kaže tudi v našem ohranjenem okolju. Temelji na sistematičnem proučevanju narave s spremljanjem pojavov v okolju in urejanju v dejavnosti, od izobraževanja in varovanja naravne in kulturne dediščine, do tehnoloških procesov in ravnanja z odpadki. V drugi polovici 20. stoletja pa sta dva razvojna procesa, industrializacija in urbanizacija, tako hitro in učinkovito napredovala, da skrb za naravo in za varstvo obdelovalnih tal ni bila dovolj učinkovito sito pri posegih v naravo in urejanje človekovega okolja. Po eni strani se Slovenija ponaša z lepoto ter biotsko in pokrajinsko zelo pestro in ohranjeno naravo, po drugi pa so nekatera gosteje naseljena območja prizadeta zaradi onesnaževanja tal, zraka in vodovja ter neurejenega ravnanja z odpadki. To vsekakor vpliva tudi na življenje prebivalcev. Nacionalni program varstva okolja je zato osnovni strateški dokument na področju varstva okolja, katerega cilj je splošno izboljšanje okolja in kakovosti življenja ter varstvo naravnih virov. Osnovni cilji programa varstva okolja so: Drugič. Poudariti podnebne spremembe kot pomemben izziv v naslednjih letih in zmanjšati emisije toplogrednih plinov ter tako prispevati k dolgoročnemu cilju stabilizacije koncentracije toplogrednih plinov v ozračju, kakor tudi zmanjšati emisije snovi, ki povzročajo tanjšanje ozonskega plašča. Drugič. Zaščiti in ohraniti naravne sisteme, habitate, prostoživeče živalske in rastlinske vrste, s ciljem ustaviti izgubo biotske raznovrstnosti, genske pestrosti in nadaljnje degradacije tal. Tretjič. Prispevati k visoki ravni kakovosti življenja, socialni blaginji državljanov z zagotavljanjem okolja, v katerem raven onesnaženosti ne učinkuje škodljivo na zdravje ljudi in okolje s spodbujanjem trajnostnega razvoja v mestih. Četrtič. Ravnanje z odpadki in poraba obnovljivih in neobnovljivih naravnih virov, ki omogočajo trajnostno proizvodnjo in potrošnjo, pripomorejo k zmanjšanju onesnaženja okolja in porabe energije, tako da ne preseže nosilne zmogljivosti okolja. Naraščajoča kriza okolja po vsem svetu spreminja tako družbene vrednote kot vedenje ljudi, zato spodbuja raziskave o ogroženosti okolja in razvoj novih tehnologij. Slovenci pri varstvu okolja vsekakor ne smemo zaostajati, zato v naši poslanski skupini resolucijo o nacionalnem programu varstva okolja podpiramo.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Socialnih demokratov. Poslanec Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo. In še enkrat lep pozdrav vsem. Resolucija o nacionalnem programu varstva okolja vsebuje še druge nacionalne programe: varstvo narave in upravljanja z vodami. Menimo, da je to nesprejemljivo, saj je vsak posamezni nacionalni program tako pomemben in tako obsežen, da bi ga bilo potrebno posebej sprejemati in zato seveda pripraviti posebno gradivo, ki bi bilo bistveno kvalitetnejše od tega, kar je danes zapisano v resoluciji o nacionalnem programu varstva okolja. Socialni demokrati se strinjamo, da je potrebno vključevati okoljske zahteve v vse politike in dejavnosti. Država, regije in občine morajo pri sprejemanju politik, strategij, programov, planov, načrtov spodbujati takšen gospodarski in socialni razvoj družbe, ki pri zadovoljevanju potreb sedanje generacije omogoča ohranjanje okolja. Predlagatelj je sicer v resolucijo zapisal, da se upoštevajo tudi enake možnosti zadovoljevanja potreb prihodnjih generacij. Tukaj se nam postavlja vprašanje, kdo med nami ve, kako bo razmišljala prihodnja generacija in kakšne potrebe bo imela. Mislim, da so redki, ki bi lahko ocenili te potrebe. Vendar menimo, da je eden izmed instrumentov integracije okoljskih vsebin v sektorske politike izvajanje celovite presoje vplivov na okolje. Celovita presoja vplivov na okolje se izvaja za vse tiste plane, programe, politike, ki imajo pomemben vpliv na okolje. Med nje pa vsekakor sodijo vsi plani, v katerih so predvideni projekti, za katere se zahteva presoja vplivov na okolje. Denimo plani na območjih Nature 2000, prostorski akti in različni sektorski programi tako na lokalni, regionalni kot tudi na državni ravni. Z izdelavo celovitih presoj vplivov na okolje se v celoti uveljavljajo vsa temeljna načela politike, varstva okolja, kot so načelo celovitosti, preventive, previdnosti, sodelovanja strokovne in splošne javnosti, dopustnost posegov, načelo trajnostnega razvoja. Žal celovito presojo vplivov na okolje v resoluciji zasledimo samo v poglavju dve: Načela in strateške usmeritve. Če pogledamo samo tabelo, v kateri je navedeno spremljanje izvajanja ukrepov in doseganja ciljev po področjih, pa o celoviti presoji vplivov na okolje pravzaprav ni zaslediti niti kančka. To pomeni, da na tej točki obravnavana resolucija o nacionalnem programu varstva okolja lahko zapre svojo razpravo in pravzaprav zaključimo vsebinsko razpravo, saj manjka ključni element, ki med seboj uskladi vse sektorje oziroma razmišljanja v prostoru na način, da vemo, s čim razpolagamo in o čem naj bi odločali. Toda vseeno želimo v nadaljevanju razprave opozoriti, da že omenjena pomanjkljivost, ko nacionalni program varstva okolja govori o rabi in namenu celovite presoje vpliva na okolje, v praksi pa se postopa povsem drugače. Celovita presoja vplivov na okolje se v praksi uporablja na ravni izvedbenih prostorskih aktov, to je državnih in občinskih lokacijskih načrtov, kar je povsem nekaj drugega, kot je zapisano v osnovnih načelih te resolucije. Naslednje lahko ugotovimo, da v resoluciji ni predvidenega tveganja v zvezi z industrijskimi nesrečami. Nacionalni program varstva okolja ne pove, kako se bodo reševala vprašanja in problemi prostorskega planiranja, vezana na te probleme. Problem je podoben kot pri ogroženih območjih z naravnimi nesrečami, predvsem če govorimo o območjih, ki so v poplavnem območju, ki so včasih tudi poseljena na črno. Reševanje poteka zgolj samo z izplačevanjem odškodnin in kompenzacij. Povsem odprta pa ostaja politika zavarovanj, financiranja zaščitnih ukrepov, preseljevanja in podobno. Zaradi navedene pomanjkljivosti v resoluciji ni govora tudi o tem, kaj pomeni poseg v degradirano območje in kaj v ohranjeno območje ter zakaj naj bi pravzaprav nekdo sploh imel interes, da živi in ustvarja v ohranjenem območju. Zato sem nam postavlja vprašanje, kako si predlagatelj predstavlja vzdržen prostorski razvoj na ohranjenih območjih, kjer se predvidevajo v resoluciji zgolj še večji zaščitni ukrepi, kot so v veljavi že danes. Resolucija govori tudi o okoljskih tehnologijah. Okoljske tehnologije so tehnologije, katerih uporaba je okolju manj škodljiva. To so torej tehnologije, ki varujejo okolje, ga manj onesnažujejo, zagotavljajo trajnostno rabo naravnih virov, omogočajo boljše recikliranje odpadkov in proizvodov. Z vidika gospodarstva so pomembne zato, ker znižujejo porabo energije in drugih naravnih virov, z vidika okolja pa predvsem zato, ker zmanjšujejo emisije. Glede na to, se morajo uveljaviti v vseh gospodarskih dejavnostih. Ko smo prebirali vsebino resolucije, smo seveda zasledili tudi na tem področju pomanjkljivost, zato predlagamo, da se okoljske tehnologije prednostno umeščajo v območjih, pomembnih za ohranjanje biotske raznovrstnosti. Takšna območja so v Sloveniji opredeljena na Kočevskem, dolina Kolpe, Notranjska, Kras, Ljubljansko barje, Pohorje. Skratka, območja, ki so vsaj po vseh dokumentih, ko govorijo o biotski raznovrstnosti, izjemno pomembna za ohranjanje te naravne danosti. Toda pri ukrepih ne zasledimo, da bi resolucija sledila tej pomembni naravni danosti. Takšno razmišljanje, lahko rečemo, je tudi v nasprotju z Lizbonsko strategijo, ki predvideva v svojem programu za uvajanje in spodbujanje okoljskih tehnologij, prioritetno upoštevanje območij, kjer je ohranjena narava in biotska raznovrstnost. Tukaj se torej kaže pomanjkljivost, da ni izdelanih celovitih presoj vplivov na okolje, saj resolucija predvideva sredstva za odpravljanje stanj v degradiranih območjih, za ohranjena območja pa predvideva zgolj odškodnine za lastnike kmetijskih zemljišč, za lastnike gozdov, ni pa za zaslediti niti besede o tem, kaj z gospodarstvom v ohranjenih območjih, ki bo na teh območjih moralo imeti olajšave za čim prejšnjo uvedbo okoljskih tehnologij. O tem resolucija ne govori. Resolucija tudi ne govori o prebivalcih na ohranjenih območjih, ki bi jim bilo potrebno ob ustrezni okoljskih tehnologiji v gospodarstvu omogočati tudi čim boljše pogoje za izobraževanje, da bodo lahko sledili vsem tistim ukrepom, ki pripomorejo k temu, da ohranjamo naravo. Če k temu dodamo še dejstvo, da proračun za leto 2006 in 2007 zmanjšuje sredstva ali pa zgolj ohranja na višini sredstev iz leta 2005, torej sredstva, ki se namenjajo za obnovljive vire energije in da ne predvideva sredstev za presojo vplivov na okolje, predvsem pri mnogih prostorskih planih oziroma aktih, ki jih bodo morale lokalne skupnosti sprejeti zaradi nove zakonodaje in da ne zasledimo, kaj storiti v primeru, če ne bo rešeno vprašanje kam z odpadki po letu 2008, ko se nekatere komunalne deponije zaprejo. Teh konkretnih odgovorov v resoluciji ne zasledimo, zato se v poslanski skupini Socialnih demokratov bojimo, da bomo sprejemali resolucijo zaradi resolucije. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Nove Slovenije. Poslanec Drago Koren, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav gospodu ministru s sodelavci, poslankam in poslancem. V poslanski skupini Nove Slovenije - krščanske ljudske stranke smo s predlogom resolucije o nacionalnem programu varstva okolja zadovoljni. Resolucija vsebuje program, ki naj bi veljal za daljše obdobje, tam od leta 2008 do 2013. V Novi Sloveniji upamo in želimo, da resolucija o nacionalnem programu varstva okolja ne bo le mrtva črka na papirju, ampak da se bo ves čas odgovorno izvajala, pa tudi prilagajala in dopolnjevala. Menimo, da so v predlagani resoluciji tako cilji kot operativni programi ukrepov za uresničevanje teh ciljev ustrezno opredeljeni. Predlagamo pa, da na ministrstvu za okolje in prostor vseskozi budno spremljajo uresničevanje tega programa. Pa ne samo to. Ves čas naj dopolnjujejo zastavljeni program in tudi iščejo nove rešitve za uresničevanje le-tega. V Novi Slovenije iskreno želimo, da pride v Sloveniji do dejanskega izboljšanja okolja in kakovosti življenja. Pri tem je še posebej pomembno tudi varstvo naravnih virov, ki jih Slovenija ima. Zavedamo se pomena čistega in zdravega okolja. Opažamo, da je tega zavedanja pri vseh subjektih v Sloveniji v zadnjem času vedno več. A kljub temu se moramo še posebej truditi za korektno obveščanje in osveščanje širše javnosti, ki je zelo pomembna za dvig stopnje okoljske zavesti in povečanje znanj o okoljski problematiki. V resoluciji bi bilo potrebno okoljski vzgoji in izobraževanju nameniti še več pozornosti, saj to predstavlja enega izmed temeljnih ukrepov za doseganje ciljev nacionalnega programa varstva okolja. Mi bi želeli, da bi se dodatne okoljske vsebine pripravile in integrirale v naravoslovne in družboslovne vsebine izobraževanja, in to na vseh stopnjah izobraževalnega sistema. Mladim je potrebno približati sistem vrednot na področju ohranjanja naravnega okolja in tako vplivati na spreminjanje družbenih navad in okolju bolj prijaznega načina življenja. Slovenija je del Evrope. Evropa pa je del globalnega sveta, kjer pritiski na okolje ne poznajo meja. Evropska unija spodbuja vključevanje zahtev varstva okolja v vse politike skupnosti in tudi zaradi tega postaja evropsko gospodarstvo nekonkurenčno. Na drugi strani pa države z nespoštovanjem konvencij s področja varstva okolja, kot na primer kjotskega protokola, ohranjajo gospodarsko prednost, istočasno pa onemogočajo zmanjševanje negativnih vplivov na okolje. To se še posebej kaže na področju onesnaževanja zraka, kjer zrak pač ne pozna meja. Poleg industrije je prav gotovo promet tisti največji onesnaževalec zraka. Nenehno naraščanje prometa v mestih in tovornega prometa na cestah zahteva ukrepe, ki bodo pripomogli k zmanjšanju emisij iz prometa. S preusmeritvijo tovornega prometa na železnice bi se stanje močno izboljšalo, a vsi vemo, da se tukaj stvari ne morejo in ne morejo premakniti v pravo smer. Poleg zraka se nam zdi zelo pomembno področje voda. Slovenija ima to srečo, da ima še vedno dovolj čiste in kvalitetne vode. A to dejstvo nas ne sme uspavati, ampak nam nalaga še večjo odgovornost, da takšno stanje ohranimo tudi našim potomcem. Zato je zelo pomemben nacionalni program upravljanja z vodami, pa varstvo, raba in urejanje voda. Vsem prebivalcem Slovenije moramo najprej zagotoviti pitno vodo, potem pa moramo poskrbeti tudi za odvajanje in čiščenje odpadne vode. Ob tem pa se moramo zavedati, da teh dobrin ne moremo imeti zastonj in jih pač moramo tudi plačati. Na koncu se želim dotakniti še področja elektromagnetnih sevanj. To področje varstva narave, predvsem pa ljudi, je dokaj novo, čeprav elektromagnetna sevanja obstajajo ves čas. Upravičeno se v javnosti širi zaskrbljenost, da izpostavljenost elektromagnetnim sevanjem povzroča različne vplive na zdravje, saj je intenziteta umetno ustvarjenih sevanj močno narasla in se znanstveno-tehnološka revolucija nezadržno nadaljuje. Ob tem se nam zdi zelo pomembno, da je treba paziti na postavitev raznih antenskih postaj, da le-te ne bodo v neposredni bližini intenzivne poselitve, še posebej pa ne v bližini šol ali vrtcev. V poslanski skupini Nove Slovenije-Krščanske ljudske stranke menimo, da je resolucija o nacionalnem programu varstva okolja dobra in jo bomo podprli. Je pa res, da se bojimo, ali se bo vse to, kar je napisano v tej resoluciji, dejansko tudi izvajalo. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledi predstavitev stališča poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Dr. Pavel Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkami in sodelavci, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanski klub LDS bo podprl predlog resolucije o nacionalnem programu varstva okolja. Sodimo, da je to v osnovi dober in sprejemljiv dokument in pravzaprav nadaljuje s tradicijo okoljskega programiranja in načrtovanja v Republiki Sloveniji. V vsebinskem smislu se tudi opira na 6. okoljski akcijski program Evropske unije, čeprav bi bilo po našem mnenju mogoče bolje, če bi mu še bolj natančno in podrobno sledil. Ob pohvali za solidno izdelan dokument pa naj le opozorim na nekatere pomanjkljivosti, ki utegnejo slabo vplivati na učinkovitost okoljske politike v Sloveniji. Najprej naj opozorim na to, da je prvotni nacionalni program varstva okolja oziroma resolucija zajemala terminsko obdobje do leta 2008, čeprav so nekateri programi opredeljeni z daljšim časovnim obdobjem. Na to je opozorila tudi pravna služba. Z amandmajem je bilo to določilo v resoluciji popravljeno, vendar pa se zaradi tega ni v ničemer spremenilo samo besedilo nacionalnega programa varstva okolja, kar lahko implicira, da so sedaj cilji raztegnjeni od leta 2008 na 2012 in s tem je tudi, če smem tako reči, sam program do določene mere razvodenel. Nacionalni program varstva okolja oziroma resolucija v veliki meri povzema delne strategije, kot je strategija biodiverzitete, potem povzema operativne programe, ki so pripravljeni za izvajanje posameznih direktiv. Te delne strategije in operativni programi imajo tudi, razumljivo, različna časovna obdobja, celo do 2015, zato delujejo na različnih ravneh, hkrati pa povzemanje teh ciljev in ukrepov po nepotrebnem obremenjuje dokument. Predlog v delu, ki je namenjen vodam, očitno nadomešča, kot je bilo že rečeno, nacionalni program upravljanja z vodami. To pa se nam zdi zelo vprašljivo in tega ne podpiramo. Skratka, menimo, da so vode tako pomemben naravni vir, tako pomemben element našega življenjskega okolja, da bi rabile poseben nacionalni program upravljanja oziroma gospodarjenja z vodami. Še posebej, ker je pri naštevanju osnovnih ciljev predlog, ki ga je poslala vlada v državni zbor, zanemaril problematiko voda. Zato smo predlagali, da se izboljšanje stanje voda postavi kot posebna alineja med osnovnimi cilji, kar na odboru kot posebna alineja ni bilo sprejeto, pač pa je odbor sprejel dopolnilo tretje alineje, da je treba, citiram: "Še posebej zagotoviti ukrepe za predstavitev dobrega stanja površinskih in podzemnih voda za trajnostno ravnanje in opravljanje z vodami, ki vključuje skrb za vodne bilance in za smotrno uporabo vode kot naravnega vira." Sodimo, da je takšna kompromisna rešitev še dovolj dobra, da jo lahko podpremo, saj je problematika voda vendarle uvrščena med osnovne cilje nacionalnega programa varstva okolja, še posebej, ker predlagatelj meni, da NPVO oziroma resolucija hkrati tudi pomeni nacionalni program upravljanja z vodami. V predlogu resolucije smo opozorili, je izrazito podcenjeno vprašanje okoljske učinkovitosti. To je veliko vprašanje, ki se je pojavilo potem, ko smo morali ugotoviti, da je peti okoljski akcijski program Evropske unije bil zelo dobro zasnovan, bil zelo lep dokument, vendar slabo izveden in učinkovitost okoljske politike ni bila ravno zgledna. Vprašanju, koliko virov, ki jih lahko merimo med drugim tudi v denarju ali v drugih elementih, moramo uporabiti, da zmanjšamo raven obremenjevanja okolja za določeno mersko enoto. Le tako, če bi primerjali, koliko vložkov moramo dati, da zmanjšamo obremenjevanje za določeno mersko enoto, bi lahko ugotovili, ali je ta naša okoljska politika učinkovita. Lahko bi preprečili kakšne velike investicije ukrepi, ki pa v resnici neznantno izboljšujejo stanje okolja in bi vire preusmerili v ukrepe, kjer lahko dosežemo bistveno večje izboljšave. Resolucija v zadnjem delu obravnava tudi vlogo posameznih akterjev na področju okoljske politike, med njimi tudi državo. Menimo, da bi prav ta vloga države morala biti bolj natančno opredeljena in diferencirana, kakšna je vloga države pri oblikovanju politik, kakšna pri izvajanju politik in pri nadzoru in preverjanju uresničevanja ciljev. To velja tudi za lokalno skupnost. Na ta način bi lahko bolj porazdelili odgovornost in tudi pristojnosti med posameznimi elementi državne uprave in lokalnih skupnosti. Na matičnem odboru smo poslanci LDS poleg dopolnitve osnovnih ciljev, ki je bila, kot rečeno, sprejeta, predlagali še nekaj redakcijskih dopolnil, ki so bila sprejeta in se tudi že nahajajo v čistopisu predloga resolucije. Naj na koncu poudarim in pohvalim to, da dokument poudarja poseben pomen okoljskih informacij, dostopa do informacij javnega značaja na področju okolja, in da to tematiko, in to je pravilno, razširi tudi na problematiko parcipacij oziroma sodelovanja prebivalcev pri oblikovanju okoljskih politik in reševanju okoljskih problemov. Ta usmeritev se zdi primerna in koristna in bo v prihodnosti igrala pomembno vlogo pri mediiranju in reševanju okoljskih problemov. Naj torej zaključim, da kljub nekaterim pomanjkljivostim, ki so po mojem mnenju resne, in tudi ob določenih konceptualnih razhajanjih, ali Slovenija potrebuje ali ne nacionalni program upravljanja z vodami - v LDS menimo, da - je to vendarle dokument, ki ga je vredno podpreti in bo tudi v prihodnjih letih še predmet tudi spreminjanja in dopolnjevanja. Hvala lepa.
Hvala vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Prvi ima besedo poslanec Aurelio Juri.
Hvala, podpredsednik. Jaz bom zelo kratek, zelo konkreten in bom postavil nekaj vprašanj ministru v zvezi s problematiko vode. Mi je všeč, da govorimo seveda o ekonomski ceni vode, pa veste, da v Sloveniji imamo situacije, ki izkazujejo velike razlike v ceni, ki jo plačujejo porabniki. Prihajam z območja, ki verjetno ima najdražjo vodo v Sloveniji za gospodinjstvo, baje je 10-krat dražja zaradi vseh prispevkov, ki spremljajo ceno vode, od Tržiča, pa nikoli nihče ni dokazal, da je to krivda pač lokalne skupnosti. Okoliščine so take, vemo, da je obalno območje deficitarno, kar se vode tiče, da je bilo treba v preteklosti veliko investirati. Ko govorimo o ekonomski ceni vode, me zanima, s kakšnimi ukrepi bi lahko država prispevala k temu, da poenotimo ceno vode kot ceno neke dobrine, do katere imamo enako pravico in seveda enake dolžnosti. Drugo vprašanje se tiče zaščite morskega prostora. Napovedali ste, na neko moje prejšnje vprašanje glede ekološke cone, nabavo ustreznega plovila, ustreznih sredstev, zato me zanima tudi ta skrb, ta nadzor morskega in obmorskega prostora, ali bo sledil ideji, ki jo razvijamo že dalj časa in vlada se je v prejšnjem mandatu že do tega opredelila, in sicer o neki službi, ki bo integrirala z drugimi službami, ki opravljajo naloge na območju morja. Mislim na idejo obalne straže. Ali je tukaj ministrstvo za okolje in prostor aktivno pri pripravi tega oziroma pri nadaljevanju realizacije tega projekta? Sam menim, da je od njegove realizacije zelo odvisno, kakšna bo kakovost ukrepanja in nadzorovanja morja. Sicer nimam velikih pripomb na sam dokument, osnovne je podal že kolega Veber. Težko mu je oporekati, ampak da ne bi bila resolucija sama sebi namen, pričakujemo tudi ustrezne konkretne ukrepe. Hvala.
Hvala. K razpravi je prijavljena poslanka Marjetka Uhan.
Hvala lepa za besedo, lepo pozdravljeni vsi skupaj. V resoluciji o nacionalnem programu varstva okolja se vidi težnja po trajnostnem razvoju in skrbi za zapuščino, ki jo bomo zapustili naslednikom, svojim rodovom. To pa bomo zagotovili s smotrno uporabo naravnih kot tudi drugih virov, ki so nam na razpolago, med drugim tudi pamet, sicer to ne piše v resoluciji. Znanost je danes tako napredovala, da se je govorilo o kloniranem človeku. Ali se je deklica rodila ali ne, to ni več vprašanje, to je sposobnost in drznost znanstvenikov, ki ne razmišljajo o tem, kam bo pripeljalo človeško vrsto in ves živi svet, ki si ga je človeštvo podredilo. Sicer sem se malo oddaljila od teme, vendar sem pri tem mislila na eno izmed občutljivih tem v kmetijstvu, pa tudi teme, ki se tiče potrošniške družbe, to so gensko spremenljivi organizmi in hrana. Gensko spremenljivi organizmi so tu, so dejstvo, rastline in hrana s spremenjenimi geni so na trgu. Koliko so pod kontrolo v proizvodnji, je vprašanje. V resoluciji piše, da so zaenkrat gensko spremenjeni organizmi v zaprtih krogih znanstvenih institucij in da se razmišlja o izpustu v okolje, o tem bo treba verjetno še reči kakšno besedo, preden se bo tudi pri nas sprejemala uredba ali direktiva. Po drugi strani pa govorimo o avtohtoni biotski raznovrstnosti, o naturi, ki je presegla in omejila preko 35% slovenskega ozemlja, kar je več kot v katerikoli evropski državi. Celo za cilj smo zapisali, da si želimo imeti leta 2008 vsaj eno tretjino slovenskega kmetijstva oziroma kmetov, ki bi kmetovali na ekološki način. Jaz upam, da ne zamenjujemo ekološkega kmetovanja z opuščanjem kmetovanja in da se ne motimo pri tem, da ekološko kmetovanje ni prepuščeno samo sebi, kajti izumira rod slovenskih kmetov, ki je kmetoval iz potrebe in ljubezni, iz tradicije in zavesti, da mora biti zemlja obdelana. V resoluciji je zapisano, da želimo ohraniti sedanji stalež kmetijskih površin obdelanih. Veseli me, da je veliko bilo že vloženega in se tudi razmišlja o izobraževanju uporabnikov pesticidov, gnojil, žalosti me pa, da je veliko manj narejenega na izobraževanju ostalih onesnaževalcev okolja. Spomnila sem se tistega onesnaževanja iz Kidričevega, kjer so morali kmetje dlje časa prositi pristojne institucije, da so sploh ukrepale, da so sploh priznale, da v tistem okolju nekaj smrdi. Industrija, raznovrstna, gradbeništvo, zdravstvo, avtomobilizem, potrošniške navade in razvade so tiste, ki kopljejo jamo nam vsem. Prihajam s kmetov. Pravijo, da voda iz vodnjaka ni užitna, da iz pipe smrdi. Julijana, Oda, Zala in, ne vem, kaj še so verjetno manj oporečne. Toda te so v plastenki. Za tisti požirek vode pa je potrebna plastenka, za vsak kozarec vode nova. Mislim, da je to problem današnje potrošnje in okolja. Plastenka, ne voda. Visok standard je žal tudi obremenjujoč za okolje, predvsem osveščanje, izobraževanje vseh ljudi in na vseh nivojih. Vseživljenjsko učenje pri zibelki, ne šele v tretjem življenjskem obdobju, bo lahko prispevalo k ohranitvi in trajnostnemu razvoju. Podpiram resolucijo o nacionalnem programu okolja. Hvala.
Hvala za vaš razmislek. Besedo ima poslanski kolega Kristjan Janc. Na vrsti je poslanski kolega Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! Varovanje okolja je sigurno pomemben segment v naši družbi in težko je nasprotovati gradivu, kot ga imamo pred seboj. Težko je danes "stisniti proti", ko govorimo o nacionalnem programu varovanja okolja, ampak vendar se bojim, da ni nacionalni program, kot ga imamo pred seboj, samo črka na papirju. V razmislek vladi Republike Slovenije, pristojnemu ministru in njegovim sodelavcem mogoče dva primera. Prvi primer je vsekakor pesniško odlagališče odpadnega olja, odpadnih naftnih derivatov, za katerega vemo, da je bil objavljen razpis, kdo bo saniral to odlagališče. Izbran je bil tudi, bom reke, izvajalec, ampak izvajalec je, po mojem prepričanju oziroma po mojem vedenju, spremenil način reševanje tega problema, in sicer tako, da naj bi iz tega odlagališča olje počrpal oziroma odpadne snovi izčrpal, jih odpeljal do bližnje peniške železniške postaje in potem naprej v Nemčijo. Veste, odvoz teh stvari do železniške postaje pomeni krepko, krepko grožnjo varovanju okolja in odvoz v Nemčijo in uničenje teh odpadnih stvari v Nemčiji dodaten strošek. Vemo, da smo imeli tudi slovenskega, bom rekel, našega štajerskega ponudnika, ki bi odpadke razgradil na odlagališčem samem. Moj poslanski kolega Zmago Jelinčič je že omenil onesnaženje zraka. V Slovenski nacionalni strani smo ničkolikokrat predlagali, da naj se tovornjaki enostavno spravijo na železnice in s tem bomo tako rekoč, kot govori pregovor, ubili dve muhi na en mah. Prvič bomo uredili varstvo okolja in prispevali nekaj proti onesnaženju zraka, drugič pa razbremenili promet vseh tistih, ki se iz prekmurskega in štajerskega konca vozimo v Ljubljano v službo. In tretji primer, ki je za mene najbolj, bom rekel, pereč, je vsekakor odlagališče odpadkov v Mariboru. Vemo, da v Mariboru, kar se tiče odlaganja odpadkov, nimamo rešenega problema. Imamo začasno odlagališče, ki bo polno, mislim, da v naslednjih 6 mesecih, za novo odlagališče pa enostavno občina - in prej je nekdo govoril o sodelovanju med državo in lokalno skupnostjo - enostavno nima dovolj sredstev. V ta proračun, da ne bi umaknili postavke iz občinskega proračuna, je občina namenila 1 slovenski tolar. Ne vem, zakaj 1 slovenski tolar, ampak verjetno zato, da je postavka ostala v proračunu. Maribor je drugo največje slovensko mesto in če si kdo zasluži urejeno ureditev za odlaganje odpadkov, je to vsekakor Maribor. V Slovenski nacionalni stranki smo si že v prejšnjem mandatu prizadevali, da bi nekako uredili odlagališče odpadkov v Mariboru s pomočjo evropskih sredstev. In tudi, pa bom operiral z imeni, dr. Genorio je bil tisti, ki nam je ponudil program, kako izvesti, kako pridobiti evropska sredstva, da bomo lahko v Mariboru imeli odlagališče odpadkov, ga sfinancirali z denarjem iz tujine, z nepovratnimi sredstvi. In tukaj očitek vam, gospod generalni sekretar, gospod Tavzes. Vi ste bili takrat tisti, ki ste preprečili izvedbo tega. Vi ste bili tisti, ki ste ta program pridobivanja evropskih sredstev umaknili. In od tu moja bojazen, da je ta nacionalni program, ki ga imamo danes pred seboj, samo črka na papirju. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor, gospod minister Podobnik, gospa podsekretarka, gospod sekretar! Kljub temu da je svetloba opredeljena v 3. točki 3. člena zakona o varstvu okolja kot ena od možnih emisij v okolje, svetlobno onesnaženje v resoluciji ni dobilo svojega prostora; o njem v resoluciji ni ne duha ne sluha. Svetlobno onesnaženje je posledica nekontroliranih in prekomernih emisij umetne svetlobe v okolje s kompleksnimi posledicami, ki obsegajo zlasti biološke, sociološke, ekonomske, zdravstvene, varnostne, pravne, estetske in astronomske posledice. Naj predstavim nekatere posledice svetlobnega onesnaževanja. V okviru biotskega sistema v Sloveniji zaradi množične uporabe ekološko neustreznih svetilk se povečujejo emisije umetne svetlobe v naravnem okolju. Številne tuje in tudi domače študije dokazujejo negativen vpliv umetne svetlobe na mnoge živalske vrste. Predvsem so tu izpostavljene živali, ki jih nočna svetloba moti, ker jo zamenjujejo za luno ali soncem, kot so netopirji, ptice, žuželke in tako dalje. Na področju javnega zdravja v Sloveniji je velik del populacije ljudi v nočnem času izpostavljen agresivni umetni svetlobi. Številne medicinske raziskave pa dokazujejo povezavo med izpostavljenostjo ljudi umetni svetlobi v nočnem času in motnjami bioritma, katere končna posledica je pogostejše obolevanje za nekaterimi vrstami raka. Na področju prometne varnosti nezasenčene ali slabo zasenčene cestne svetilke svetijo voznikov v oči in povzročajo bleščanje, na katero so še posebej občutljivi starejši vozniki. Bleščanje cestne razsvetljave je odveč in zmanjšuje varnost na cesti. Pri porabi električne energije. V Sloveniji na področju zunanje razsvetljave imamo nedopustno velike svetlobne oziroma energetske izgube. Posledica uporabe nezasenčenih svetilk je uhajanje svetlobe izven cilja osvetlitve, zaradi česar prihaja do energetskih izgub, ki obsegajo četrtino instalirane moči. Ob letnem strošku električne energije za razsvetljavo v višini okoli 4 milijarde tolarjev v Sloveniji izgubimo okoli milijardo tolarjev sredstev. Uporaba neprimernih svetilk tudi posredno povečuje misije toplogrednih plinov, kar je v nasprotju z načeli trajnostnega razvoja ter kjotskim protokolom, ki ga je ratificirala Republika Slovenija. Na področju astronomskih opazovanj. Zaradi nezasenčenih svetilk v Sloveniji letno oddamo neposredno v vesolje, kot rečeno, za milijardo tolarjev električne energije. To oddajanje svetlobe v nebo oziroma v vesolje se ponoči manifestira kot žarenje neba nad večjimi mesti, zato imamo v Sloveniji preosvetljeno nebo, na katerem vidimo le še nekaj sto namesto nekaj tisoč zvezd. Z neustrezno razsvetljavo uničujemo pomemben del naravne dediščine in prihodnjim generacijam onemogočamo pogled na temno nočno nebo oziroma pogled v vesolje. To onemogoča tudi astronomska opazovanja. Prvo pobudo za sprejetje vladne uredbe o preprečevanju in nadzoru svetlobnega onesnaževanja sem predstavil na zasedanju državnega zbora Republike Slovenije 8. maja 1997. leta. Tudi takrat je bil četrtek, od takrat je minilo 8 let 6 mesecev in 16 dni oziroma 3122 dni in v tem času vse vlade, ki so od takrat do danes bile v Sloveniji, niso imele dovolj časa, da bi pripravile to uredbo, čeprav so prav vsi po vrsti obljubljali, da bodo to storili. Takrat sem v zvezi z ogroženostjo astronomskih opazovanj zaradi emisij svetlobe v nebo oziroma v veselje dejal, da je Idrija slovensko okno v vesolje, to trditev sem postavil zaradi tega, ker se na ozemlju idrijske občine nahajata dva observatorija, od katerih je tisti pri Črnem vrhu največji v Sloveniji in najpomembnejši observatorij za opazovanje kometov v Evropi in med prvimi referenčnimi na svetu. Herman Mikuš, astronom, Idrijčan po rodu, je odkril kot prvi Slovenec v zgodovini dve novi nebesni telesi asteroida in jih je lahko tudi sam poimenoval. Mikuševe posnetke kometa Bopp Hale [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]pa so predvajale vse največje svetovne televizijske hiše, CNN in objavili vsi največji časopisi ter revije. Zaradi naraščajočega svetlobnega onesnaževanja v Sloveniji sta takrat fakultete za matematiko in fiziko ter astronomsko-geofizikalni observatorij opozorila, da bo ta dejavnost resno ogrožena ali celo onemogočena. Danes stroka opozarja, da je stanje že alarmantno in skoraj neobvladljivo. Stanje se je poslabšalo za okoli 300%. Kot povedano, na področju svetlobnega onesnaževanja se je stanje v Sloveniji zelo poslabšalo, še posebej je zaskrbljujoče zaradi velikih investicij v različno infrastrukturo in zaradi nestrokovne postavljene osvetljave, kot so ob avtocestah, v industrijskih conah, pri novih stanovanjskih naseljih itd. V Sloveniji letno montiramo okoli 20 tisoč novih svetilk, kar presega tudi število novorojenih otrok; podatek, nad katerem se je vredno zamisliti. Seveda nikakor nismo proti razsvetljavi, saj jo nujno potrebujemo zaradi varnosti, vendar naj bo v razumnih mejah in čim manj moteče za okolje, usmerjena v tisti smer, kjer jo potrebujemo, se pravi na tla, ne pa v nebo, kjer se izgublja. Zato naj ministrstvo za okolje in prostor svetlobno onesnaženje spozna za enega od pomembnih elementov obremenjevanja okolja in ga vključi v nacionalni program varstva okolja ter v najkrajšem možnem času pripravi uredbo o zmanjšanju in nadzoru svetlobnega onesnaževanja. Podobne uredbe sprejemajo tudi v drugih evropskih državah in to ne glede na to, da to področje še ni regulirano v okoljski zakonodaji Evropske unije. Kot primer naj navedem, da ima tak zakon Češka in da ima trenutno področje svetlobnega onesnaženja reguliranih kar 12 italijanskih pokrajin in še bi lahko našteval, da ne govorim o drugih državah izven Evrope, v Južni Ameriki in Severni Ameriki. Torej, na podlagi zgornjih ugotovitev sem danes dal vladi Republike Slovenije ponovno poslansko pobudo za sprejetje uredbe o preprečevanju in nadzoru svetlobnega onesnaženja. Sprejetje ustrezne uredbe za nadzor svetlobnega onesnaženja bo prispeval k zmanjševanju emisij toplogrednih plinov, zmanjševanju uporabe energije, izboljšanju kakovosti življenja, ohranjanju biotske raznovrstnosti in temnega neba bodočim generacijam, kar vse so temeljne postavke nacionalnega programa varstva okolja. Nujno je tudi spoznanje, da je temno nočno nebo del naše naravne dediščine, ki smo jo dolžni ohraniti bodočim generacijam. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Vili Rezman.
Hvala lepa. Jaz bom tudi za uvod kratkega razmišljanja najprej podprl resolucijo. Mislim, da je prav, da jo podpremo. Verjetno pa ne bi bilo prav, če bi jo samo podpirali in če ne bi ob tem tudi razmišljali. Diskusije doslej so pokazale, da se te resolucije lotevamo z različnih optik in odvisno od tega, torej kakšno optiko kdo ima, se je tudi pokazal odnos do resolucije. Sam mislim, da je prav, da je nekaj malega dopolnil tudi odbor, pa ne kaj radikalnega. Več je svet za varstvo okolja pri našem državnem zboru smiselnega rekel in bi ga kazalo bolj upoštevati, nikakor pa se mi zdi, ni mogoče upoštevati tistih, ki so našli zgolj besede kritike, ki niso videli, kaj se je v preteklih desetletjih tudi pri nas že zgodilo boljšega, ob tem, da nismo vsega, kar je bilo slabo, odpravili. Nekateri to preprosto zlorabljajo za to, da so lahko medijsko prisotni. Tudi takšnih civilnodružbenih gibanj ali pa subjektov imamo pri nas. Nekateri se lotevajo stvari tako, da naštevajo vsak posamičen primer, ki je žgoč, ampak tega je preveč, ne bi se dalo sploh zapisati vse, ne bi se dalo vsega komentirati, čeprav je tudi to prav, da opozarjamo na posamične stvari. Mislim, da je možno ali pa upravičeno razmišljati tudi z drugačne optike, celostno, tako da vidimo, kaj je pravzaprav tisto, kar nam ne gre od rok. Po moji sodbi imamo vedenja, znanja dovolj, da bi lahko odpravili nadaljnje prehitro ogrožanje našega okolja, ne samo Zemlje. Po moji sodbi je glavni problem v tem, da mi pri nas kakor drugod po svetu, nimamo ne moči, da bi to izpeljali, kar vemo, ne volje in da nas je pri tem nekoliko strah. To se pokaže potem na posamičnih primerih. V emperiji izgleda to tako, da mi imamo programe, vemo, kaj bi morali narediti na posamičnem področju obremenjevanja, pa jih ne upamo, nimamo moči, ne upamo jih izpeljati zaradi političnih in drugih zamer, zavoljo tega, ker se tisti, ki bi morali biti akterji, preveč bojijo tega, da bo sosed začel zbirati podpise in se bodo, bodo podpisi zbirali kot sneg na sneženo kepo in nas bodo pod temi zasneženimi kepami poteptali. Ampak akterji se bodo morali odločiti in nekdo bo moral braniti občni skupni interes pred posamičnim interesom, ki je zelo pogosto tak, da reče, samo ne za mojim plotom ali pa blizu mene. Tukaj so občine in župani šibki. Tukaj tudi nismo opazili, tudi župani ne, pretirane volje in odločnosti za pomoč s strani države. Vsaj v preteklosti ni bilo tako. Upam, da se bo tudi tukaj kaj spremenilo. In seveda, ta bojazen gre na vse konce in kraje, ne samo, da ne upamo odločnih potez potegniti vizavi posameznikov, vizavi sosedov, vizavi nekega zaselka. Mi si ne upamo potegniti temeljnih potez tam, kjer so najbolj potrebne, na področju gospodarstva. Kljub temu je gospodarstvo tisto, ki perfetuira, ki obnavlja stare modele načina življenja in to najbolj ogroža tako nas kakor naše naravno okolje. In ko govorimo na naravnem okolju, saj ni problem voda, saj ni problem zemlja, saj ni problem zrak, mi smo problem z našim odnosom do te vode, z našim odnosom do zraka, z našim odnosom, bi rekel, do raznovrstnosti, z našim odnosom do spoštovanja takih pogojev, da se bo dalo zdravo živeti, ampak mi nimamo moči, da bi to, kar vemo, tudi implementirali, tudi uresničili. S primerom lahko povem, kako zelo smo lahko - ni nujno, da je tako - uslužni gospodarskim profitom. Pokaže se na primer, da v neki bilanci v nekem letu neko vodno gospodarstvo ugotovi, da je zmanjšana, recimo, za 30, 40% poraba vode, in je to znak za preplah. To ni znak za zadovoljni razmislek, da smo zmanjšali izgube v ceveh, to ni znak zadovoljnega razmisleka o tem, da se je morebiti kdo odločil štediti, da morebiti ne uporablja več pitne vode za tehnološke procese in tako naprej in tako naprej. Zato, ker je nekaj drugega v ospredju, ker je v ospredju tisto, kar zadeva ekonomijo, kar zadeva naš običajni - žal, pač takšen je način razmišljanja - način razmišljanja v zvezi s profitabilnostjo in ne načina razmišljanja, ki bi dal naravi prav, da sme tudi ona biti. Narava, to smo tudi mi in mi si spodjedamo dejansko naše lastne temelje in če bomo s to paradigmo načina življenja, kakršno sedaj poznamo, kakršno masovno prakticiramo, nadaljevali, bo narava z nami opravila. Pometla bo nas s te Zemlje, tako kot kakšen orkan pomete na kakšnem, manjšem bolj lokalnem območju. In tega se je nam najbolj bati.
Hvala. Nadaljujemo razpravo, naslednji na seznamu prijavljenih je poslanec Bojan Kontič. Ga ni. Poslanec Srečo Prijatelj. Ga ni. Poslanec Anton Kokalj.
Hvala lepa. Resolucija, ki jo danes obravnavamo, je na deklarativni, informativni ravni zadovoljiva, jo lahko ocenimo pozitivno, kot je povedal že moj strankarski kolega, vendar bi kljub vsemu mogoče natančnejšemu informiranju in tudi nadaljnjim postopkom, ki bodo sledili sprejetju te resolucije, za katero sem prepričan, da bo tudi potrjena oziroma sprejeta v državnem zboru, želel nekaj komentarjev, za mislim, da so ključni za bolj učinkovit razvoj dejanskega varovanja okolja in narave. Prva zadeva, ki sem jo v sami resoluciji zasledil, je ocena stanja. V oceni stanja moram reči, da pogrešam - in tudi že v sami pripravi resolucije in partnerji oziroma inštitucije, s katerimi je ministrstvo komuniciralo oziroma preverjalo sam osnutek resolucije, - predstavnike lokalnih skupnosti. Opredeljeni so pod točko tistih izvajalcev, ki lahko vplivajo na samo izvajanje resolucije, ampak pod naslovom Občinske uprave, kar je po moji oceni zelo ozek okvir. Po drugi strani pa, kot sem rekel, v sami analizi stanja oziroma oceni stanja izrazito pogrešam lansko leto, praktično po spisku, sprejete še dolgoročne plane, stare dolgoročne plane občin, ki v izvedbenem smislu izjemno uokvirjajo status varovanja okolja oziroma stanje varovanja okolja, saj posegajo v prostor na podlagi soglasij mnogih državnih institucij. Ključno besedo pa ima pri tem urad za prostorsko planiranje, ki da končni blagoslov. V letošnjem letu sem že enkrat opozoril, da bi morala ekipa na ministrstvu nujno revidirati in pogledati predvsem z vidika varovanja okolja zaključke oziroma spremembe, ki so bile uradno tudi odobrene. Namreč, v sami praksi se pojavljajo izredno velike anomalije na terenu. Posegi, recimo, v gozdnate površine na razdalji petih kilometrov nekje negativno soglasje za poseg na en hektar, drugje pozitivno soglasje v poseg na desetine hektarov, ker očitno gre za popolnoma drugi koncept kot pa za profesionalni in strokovni pristop pri dajanju teh soglasij. Zato menim, da je nujno potrebno revidirati - in to sem že enkrat rekel - na nek način, kaj se je dogajalo z dolgoročnimi plani občin, ki so bili lansko leto pod pritiskom neprestano spremenjene zakonodaje tudi "sprovedeni". To bom terjal, dokler bom poslanec v tem državnem zboru in bom prišel do zaključkov, kdo in pod kakšnimi pogoji je dajal soglasje na tako nesorazmerne okoliščine, ki so bile očitno motivirane drugače kot strokovno. To je prva zadeva. Druga zadeva. Elektromagnetna sevanja, ki so bila danes že omenjena, mislim, da so povzeta zelo pavšalno. Poudaril je tudi moj kolega Koren, da je ta zadeva zelo pozitivna, vendar mislim, da je treba s to stvarjo izjemno pazljivo ravnati. Namreč, v javnosti je do elektromagnetnih sevanj ta trenutek, po moji oceni, nerealno pretirano negativno odklonilno mnenje. Gre za to, da antenski stolpi seveda sevajo. Vendar iz stroke sledi predvsem, da so nizkofrekvenčni vodi tisti, ki imajo izrazito jasno opredeljeni posledične in tudi mejne vrednosti. In te, mislim, da so v sami resoluciji relativno v redu, tudi s kartami opredeljeni. Večji problem je pri visokofrekvenčnih oddajnikih. Predvsem pa je treba tukaj po moji oceni o sami resoluciji oziroma o nadaljnjih postopkih predvsem ljudi osveščati o tem, kaj pomeni predvsem uporaba mobilnih telefonov. Mislim, da si povprečen državljan v Sloveniji zasluži jasno razlago in pojasnilo, kaj pomeni sevanje telefona. Kajti, stroka ve, da je pravzaprav mobilni telefon edini problematičen vir pri vsej tej zadevi. Zato bi predlagal, da se v danih postopkih v zvezi s tem javnost jasno obvesti na podlagi strokovnih podlag in merjenj, kako je s tem. Kot sem že prej omenil, je bilo tudi že prej rečeno, da je voda oziroma ravnanje z vodo eno od ključnih poglavij, vsaj meni se zdi to izjemno pomembno, predvsem pa se mi zdi problematično, da okoljske dajatve, ki se na novo v resoluciji omenjajo, pravzaprav nimajo po mojem ta trenutek ustrezne regulacije predvsem v tistih okoljih, ki v pridružitveni pogodbi z EU niso opredeljena z dovolj veliko gostoto poseljenosti. Tam se pojavljajo problemi z vračanjem denarja oziroma porabo denarja v investicijah, za dajatve, ki se poberejo. Kot vemo, so to različne dajatve za obremenjevanje voda in tako naprej. Tu mislim, da je treba - v sami resoluciji se verjetno ne da, ampak naprej z različnimi zakonskimi akti - to zadevo na periferiji predvsem drugače urediti. Toliko bi v zvezi s to, kot sem že rekel, bolj splošno in deklerativno resolucijo omenil. Še enkrat bi rad omenil, da je nujno, če želimo resno karkoli v okolju doseči za večje varovanje, lokalne skupnosti ali povabiti zraven, če pa ne želijo sodelovati, je pa treba tudi zakonske podlaga obvezati, da bodo dolžne sodelovati pri teh zadevah, ker v končni fazi so one tiste, ki jih konec koncev konkretni ukrepi zadanejo in jih morajo izvajati. In če ni ustrezne podpore na vseh ravneh, kot je prej gospod iz DeSUS-a omenil, je sprejemanje in resolucij in zakonov, ki jih ne izvajamo, nesmiselno. Hvala.
Besedo dajem dr. Pavletu Gantarju. Ivan Jelen. [[Ga ni.]] Poslanec Drago Koren. [[Se odpovedujete.]] Poslanka Mojca Kucler Dolinar. Poslanec Martin Mikolič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Dotaknil se bom enega dela petega poglavja, ki nosi naslov Pomembni akterji varstva okolja. Jaz se načeloma strinjam z ugotovitvijo, kot je napisano v resoluciji, da je stanje na področju občinskih javnih služb varstva okolja, ki se nanašajo na oskrbo s pitno vodo, ravnanje s komunalnimi odpadki ter odvajanje in čiščenje komunalne odpadne vode zaskrbljujoče. Tako tudi v tej resoluciji piše. Vzrok bi naj bil razpršenost teh javnih služb, ki pokrivajo premajhna območja in zaradi tega niso ekonomsko učinkovite, pa tudi niso dovolj strokovno usposobljene za vedno zahtevnejše naloge na vseh področjih, kjer izvajajo svoje storitve. Zaradi teh ugotovitev oziroma zatečenega trenutnega stanja bo ministrstvo za okolje in prostor z večjim nadzorom nad določanjem lastne cene storitev javne službe in tistega dela cene storitve javne službe, ki je namenjena investicijam, vzpostavila v pogoje, katerih posledica bo združevanje teh služb v okviru skupnih interesov več občin. Jaz smatram, da je to dobro in v tej smeri bo potrebno nadaljevati z aktivnostmi. Me pa bolj skrbi nadaljevanje, ki je vezano na okoljske dajatve, ki po novem zagotavljajo namenski vir državnega proračuna za sofinanciranje izgradnje komunalne infrastrukture obveznih občinskih javnih služb za varstvo okolja. Sicer bosta izvajanje obeh uredb o okoljskih dajatvah za onesnaževanja okolja, če sem pravilno informiran, prolongirani za eno leto. Govorim o uredbah, ki med ostalim v 22. in 23. členu opredeljujeta način, kako se bodo zbrana finančna sredstva iz državnega proračuna vračala nazaj za investicije v lokalnih skupnostih. Tudi - in to ponavljam, ker sem na ta problem enkrat že opozoril - v tej resoluciji piše, da bo država zagotovila finančna sredstva za izvajanje prioritetnih nalog, ki izhajajo iz že sprejetih dokumentov, to pa sta operativni program odvajanja in čiščenja komunalnih odpadnih voda ter operativni program odstranjevanja odpadkov. V teh dokumentih je določena prioriteta do leta 2015, to pa pomeni, da tiste občine, ki niso mestne, se pravi, ki so na nerazvitem območju, bodo v petih do sedmih letih težko prišle do sredstev. In ponovno opozarjam na to glede skladnega regionalnega razvoja v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala vam. Naslednji na seznamu prijavljenih je poslanski kolega Ciril Testen. [[Ga ni.]] Naslednji na seznamu prijavljenih je poslanec Janko Veber. [[Ga ni.]] Zadnji prijavljeni na seznamu je poslanec Alojz Sok. [[Oglašanje iz ozadja.]] Potem dajem besedo ministru. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da se najprej zahvalim za vašo vsebinsko razpravo, tako predstavnikom poslanskih skupin kot tudi posameznim poslankam in poslancem. Ocenjujem, da je bila vaša razprava vsebinska in zahteva nekatere komentarje in odgovore. Ravno na vse ne bom mogel sam odgovoriti, morda se bo lahko kasneje na kratko oglasil tudi direktor direktorata mag. Tavzes. Uvodoma bi najprej povedal, da je misel, ki jo je povedal eden od vaših poslanskih kolegov, da ne gre samo za to, da podpiraš dokument, pač pa da ob njem tudi razmišljaš. To je prava usmeritev in jo podpiram. Veste, Sloveniji ni treba zardevati pred svojimi evropskimi partnerji in državami pri vprašanjih stanja okolja v Sloveniji. To pa absolutno ne pomeni, da smo lahko zadovoljni, toda zardevati nam pa ni treba. Nekateri kolegi ste ob današnji obravnavi resolucije o nacionalnem programu varstva okolja izpostavili nekatere probleme, ki dejansko obstajajo [[potem jih bom tudi na kratko komentiral]] . Vendar globalno gledano pa bi smeli tvegati z oceno, da je stanje okolja v Sloveniji relativno dobro in je to lahko odlično izhodišče, da Slovenija na tem področju napreduje. Šel bom na kratko skozi nekatere vaše razprave. Misel, ki je bila povedana v razpravi poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, da je ta dokument tudi priložnost, da se v Sloveniji krepi nova okoljska etika in morala, je misel, ki jo je podpreti. In je tudi pomembno, ker je državni zbor tudi ključno politično mesto, kjer se lahko tako sporočilo da v javnost, zato bi jo rad še posebej izpostavil. Nato se je oglasil predstavnik poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, gospod Zmago Jelinčič, ki je omenil nekatere probleme, ki dejansko obstajajo. Tu lahko informiram glede njegove skrbi za Ljubljansko barje. Tudi na mojo pobudo bomo sedaj oživili idejo in že tako rekoč skupaj z mestno občino Ljubljana in ljubljanskimi obmestnimi občinami gremo v ustanovitev parka Barje, z vsemi dimenzijami tega vprašanja. Poudarjeno vprašanje hrupa je bilo izpostavljeno. Posebna uredba je bila že sprejeta in tukaj bi podprl njegovo razmišljanje, da je potrebno tudi z uredbo doseči, da bodo meščani Ljubljane ali prebivalci, ki živijo ob železniških progah, imeli kvalitetno bivanje. In gre za vprašanje prekomernega hrupa in tukaj je vlada že pred odločitvijo, da v novem programu razvoja železniške infrastrukture podpre izgradnjo modernih železniških povezav in tiste, ki bodo šle skozi mesta, ne bodo šla več - pač, bodo šla na taki način, da ne bodo povečevala hrupa in s tem zniževala kvaliteto življenja ljudi. Omenjena je bila negativna izkušnja na Koprskem glede gradbenih odpadkov, je pa morda to priložnost, da povemo, da smo včeraj s podpisom pogodbe o izvajanju sanacij Škocijanskega zatoka pričeli z realizacijo odločitve izpred 6-ih let nazaj, ko je bil sprejet poseben zakon o sanaciji tega pomembnega slovenskega mokrišča. Nato je bilo večkrat izpostavljeno v nastopih različnih kolegov vprašanje sonaravnega kmetijstva, ekološkega kmetijstva. Ravno danes je vlada sprejela dokument, ki se mu reče, akcijski načrt področnega razvoja [[...]]
Gospod minister, dovolite, prosim. Mir v dvorani. Dovolite tistim, ki jih zanima odgovor ministra, naj temu prisluhnejo, kogar to ne zanima, lahko sejo zapusti. Hvala. Izvolite, nadaljujte.
Hvala lepa. Torej, ravno danes je vlada sprejela akcijski načrt dolgoročnega razvoja ekološkega kmetijstva v Sloveniji. Dokument, ki je pomemben, in med drugim govori tudi o takih temah, o katerih ste nekateri govorili: da se združijo interesi različnih sektorjev za ekološko kmetovanje, za prodajo in promocijo eko živil ali pa, da se poveča javno zaupanje v ekološka živila in ekološko kmetijstvo, ali pa, da se vključi ekološko kmetijstvo v izobraževalne in svetovalne programe, in še nekatere druge usmeritve. Nosilec te točke dnevnega reda vlade je bilo seveda resor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, pri njem pa so sodelovali tudi drugi resorji in številni eksperti na tem področju. Če grem naprej. Kar nekaj vas je ocenilo, da je ta dokument preobsežen in nepregleden, po drugi strani pa ste mnogi ugotavljali, da pa nekaterih konkretnih vprašanj ne razrešuje. Ta dilema je klasična dilema za dokument, ki je resolucija. O vsaki resolucijo, ki jo pripravljaš, si v dilemi med splošnim in konkretnim. Moje mnenje je, da ekipa, ki je pripravljala ta dokument na ministrstvu za okolje in prostor - sam sem samo bili glavni koordinator-, je pripravila dober dokument, razumljivo pa je, da nekatere konkretne izpeljave le-tega šele sledijo. Zato pač ni bilo mogoče vse konkretne posamezne priloge v ta dokument uvrstiti. Prav tako je bilo večkrat povedano, da manjka ocena stanja oziroma poročilo o oceni stanja, kako se je pa prejšnja resolucija uresničevala. Tukaj je potrebna naslednja informacija. Ocena izvajanja je bila narejena za vsaki ukrep posebej in je kot taka sestavi del poročila o stanju okolja iz leta 2002 in je bil v letu 2003 tudi sprejet, vsake štiri leta se pripravlja ta dokument. To je poročilo o stanju okolja. V naši resoluciji pa je samo povzetek, torej povzetek poročila o stanju okolja. Naslednji bo na vrsti prihodnje leto. Tudi občine so bile, gospod Kokalj, v tem dokumentu v poročilu o stanju okolja prisotne, še posebej v zelo detajlno predstavljenem gradivu, ki govori o izvajanju lokalnih javnih služb. Če bi pa imela Slovenija že delujoče pokrajine ali regije, pa bi lahko nekateri elementi, na primer, če omenim samo vprašanje regionalnih centrov za odpadke, to je tipična pristojnost regij oziroma pokrajin in upajmo, da nam bo v tem mandatu ta korak naprej, da nam bo uspelo, da ga bomo dosegli. Gospod Veber je kot predstavnik poslanske skupine izpostavil nekaj kritičnih pripomb glede celovite presoje vplivov na okolje. Vztrajno je ponovil tudi razpravo, ki jo je imel že na odboru. Seveda mi celovito presojo vplivov na okolje razumemo kot v bistvu upravni postopek, ki je zelo kompliciran, lahko prekompliciran. Seveda to pa ni klasična programska materija, ki bi kot taka sodila v ta dokument, ampak v upravnem postopku pri celoviti presoji vplivov na okolje pa pridejo v poštev vsebinski poudarki tudi iz tega dokumenta. Kar nekaj kolegov je omenjalo prostorska vprašanja, vzdržen prostorski razvoj. Rečeno je bilo, da so na nekaterih področjih glede prostorskih vsebin v Sloveniji - da je stvar kaotična itn. Najprej, jaz se zavedam resnosti te tematike, ampak povedati moram, da po vsebinskem smislu nacionalni program varstva okolja ni tematika, ki bi reševala načelna strateška vprašanja, ki so vezana na prostorski razvoj. V nekaterih elementih se jih dotika. Tam smo jih omenili, sicer pa imamo druge dokumente, imamo strategije prostorskega razvoja Slovenije, ki je zelo mlada, in imamo zakon o urejanju prostora. Ravno v teh dneh bodo teze tega zakona objavljene na internetni strani našega ministrstva, kajti gremo v spremembo tega predpisa. Na nekaj konkretnih vprašanj, če dovolite. Kolega Juri me je vprašal o ekonomski ceni vode v Slovenski Istri oziroma na Obali in na kakšen način bomo pravzaprav to krivično situacijo poskušali popraviti. Dejstvo je, da različna slovenska okolja in občine plačujejo, porabniki pitne vode, zelo različno ceno. Razlogov za to je več. Podedovano stanje iz preteklih let je. Največ, kar lahko država stori, je to, da bo uspešno uveljavila - jaz mislim, da enega največjih projektov na področju pitne vode v Sloveniji, to je projekt "Vodooskrbe s pitno vodo Slovenske Istre in zalednega Krasa" - Padež ga imenujemo. Zadeve dobro napredujejo in, če bo ta projekt uspel, bo potem to območje Slovenije imelo za stoletja naprej, upam si trditi, kvalitetno pitno vodo, ampak s tem bomo tudi znižali ceno pitne vode. Glede varstva obalnega morja, bi prosil, če bi na to vprašanje odgovoril gospod Tavzes. Glede vprašanj, ki so vezana na gensko spremenjene organizme. Mislim, da se ta dokument tega vprašanja dotika. Lahko vam povem izkušnjo iz dveh okoljskih svetov. Dvakrat smo obravnavali to vprašanje. Slovenija je bila na strani tistih držav v Evropski uniji, ki smo relativno konzervativne do teh vprašanj. Previdni torej. Nekatere države so bolj pogumne. Slovenija je bila do sedaj na strani tistih držav, ki je z veliko mero previdnosti vstopila v te odločitve. Še posebej je šlo za vprašanje gensko spremenjene koruze, pa tudi nekatere druge teme. Omenila ste vprašanje Kidričevega. Znano je, da so floridi letos poleti prizadeli nasade koruze v bližini tovarne, ki ima ime. Poznamo to tovarno. Ko sem bil jaz obveščen s strani kmetijsko-gozdarske zbornice, sem pravzaprav prevzel pobudo in tudi sem, koordiniram reševanje tega vprašanja, upam tudi, da bomo našli načine, da bomo kmetom omogočili, da bodo del te krme, ki je sedaj neuporabna, da bodo dobili seveda nadomestila zanjo, ampak plačati mora pa tisti, ki je povzročil to onesnaženje, to onesnaženost s floridi. Postopki so v teku. Gospod Zagorac me je vprašal oziroma je omenil nekatera vprašanja, ki so vezena z mariborskimi problemi. Prav v teh dneh bomo podpisali pogodbo z izvajalcem glede rešitve godonske jame pri Pesnici. To bo - jaz kot minister samo nadaljujem projekt, ki so ga pričeli moji predhodniki. Vir za to so ekološke rezervacije Petrola, potem posebna dajatev, ki jo dobimo s strani odpadnih olj, in rešili bomo to vprašanje. To je velik projekt. Posebna strokovna skupina je bila, ki je tudi izbrala potem izvajalca, in jaz mislim, da je v tehničnem smislu rešitev taka, da v ničemer ne bo onesnaževala okolja, ko se bo reševalo. Upam in želim, da bo to zgodba, ki bo podprta tudi javno. Omenili ste vprašanja odlagališč oziroma komunalnega odlagališča v Mariboru. Včeraj sem se srečal z novim direktorjem Komunale Maribor, govorila sva tako o vprašanju odlagališča nevarnih odpadkov Metava v Mariboru, tukaj bomo poskušali najti rešitve skupaj z njimi, z javnim podjetjem Snaga v Mariboru, mestna občina Maribor je v preteklih letih sprejela nekatere odločitve, ki imajo sedaj posledico, da bo v nekaj letih Maribor pred velikim vprašanjem, kam z odpadki. Vprašujem vas, ali je odgovornost ministra, če to ni rešeno v Mariboru, ali ne gre tudi za ključno odgovornost seveda mestne občine Maribor in ostalih. Ampak, to seveda ne pomeni, da ne bomo skupaj iskali rešitev, nekaj jih je. Slišim, da se bo v bližnjih dneh predsednik vlade srečal z županom mestne občine Maribor in tudi to bo ena od tem, ki bo na tem srečanju. Vprašanje elektromagnetnih sevanj. Na strani 99 v poročilu je to vprašanje, mislim, da kvalitetno rešeno. Kolega Kokalj pravi, da bi se bilo potrebno še posebej soočiti z vprašanjem elektromagnetnih sevanj in mobilnih telefonov [[...]] [[Vmesno pogovor.]] [[...]]- se opravičujem. Predvsem bi rad opozoril na zavezo iz tega dokumenta, da bomo izdelali karto obremenjenih območij z elektromagnetnim sevanjem v Sloveniji. To bomo storili. To je eden od prvih korakov, da se odgovorno obnašamo tudi na tem področju. Gospod Mikolič in še nekateri ste opozorili na vprašanje, ki je vezano na samo naravo okoljskih dajatev in njihovo namenskost. Moram opozoriti, in to si štejem za uspeh, da bodo v prihodnjih dveh letih okoljske dajatve postale namenske. To je velika spodbuda predvsem manjšim občinam, kajti to pomeni, da ta denar po preteku finančnega leta ne bo izgubljen, da se lahko manjše občine povezujejo in neko investicijo načrtujejo skupaj, kajti eno leto je premalo - teh okoljskih dajatev. Ampak omenili ste tudi tiste poselitvene vzorce, kjer so manjši kraji, manjši zaselki. Tu ostaja odprto vprašanje, na kakšen način se bomo soočili s tem. Tu vidim več možnih virov, eno so strukturna sredstva, ne kohezijska, drugi vir je še vedno delno tudi državni proračun in povezovanje občin. Še posebej podpiramo povezovanje občin po principu vodotokov, da se ob posameznih vodotokih nekega večjega vodnega telesa več občin skupaj poveže, tako pri vprašanju pitne vode kot tudi čiščenja odpadnih voda. S tem bi svoj odgovor na nekatera vaša vprašanja zaključil. Aha, kolega Bevk. Kolega Bevk je izpostavil vprašanje onesnaženosti s svetlobo. To je tudi civilizacijsko vprašanje, odnosa do načina življenja. Ta dokument sam po sebi nima nekaterih zavez, katere uredbe bo vlada sprejemala. To je letni program dela. 3 122 dni je že od prve njegove pobude in pravi, da bo vztrajal do trenutka, ko bo taka uredba sprejeta v državnem zboru. Kot je sam ugotovil in povedal, tu nam ne stoji za vratom neka evropska direktiva ali neka imperativa Evropske unije. To je zavestna odločitev naše države. Imamo pa nekaj izkušenj, Češka je bila omenjena pa nekatere dežele v Italiji. Pozdravljam tudi njegovo pozitivno naravnanost do astronomije. Ta pogled je podpore vreden, ampak kot rečeno, ta uredba bo slonela na naših izhodiščih. To ni zaveza, ki bi sledila iz evropskega programa ali določene direktive. Opozarjate pa tudi na veliko energetsko izgubo. To opozorilo ima svojo težo. Zaključil bi morda z mislijo, ki je bila povedana v današnji razpravi. Tudi narava sme biti - mislim, da je to lahko odlično izhodišče, ki je ne nazadnje tudi filozofsko, v odnosu do narave se vedno izražajo tudi nekatera stališča ljudi, ki imajo filozofsko mišljenjske in druge orientacije, in je prav, da ob takem dokumentu lahko tudi nekoliko na drugačen način pristopamo. In še enkrat hvala vsem za razpravo. In kot sem razumel, bo velika večina poslank in poslancev državnega zbora danes ta dokument tudi podprla. V proceduri po delu odbora pa ni bil vložen noben amandma, tako da o amandmajih pa ne bo danes glasovano. Hvala, podpredsednik.
Ker določen čas za razpravo še ni potekel, na razpolago imamo še 39 minut, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika državnega zbora še kdo razpravljati. Besedo ima poslanec Bevk. 5 minut na poslanca.
Hvala lepa. Gospod minister me je pohvalil, jaz upam, da bo prišel tudi od besed k dejanjem. Bi pa rad to povedal ob tem odgovoru ministra Podobnika, namreč, da v direktivah iz Bruslja o tem nič ne piše. Res bo žalostno, če bomo ukrepali samo v zvezi s tistimi stvarmi, kjer nam bo, bi rekel, administracija iz Bruslja z direktivami in na druge načine ukazovala, kako naj urejamo različna družbena področja, tudi če hočete ekologijo. Zato mislim, da ni izgovora, da nam Bruselj skozi direktive ne naroča, da moramo sprejeti uredbo o preprečevanju svetlobnega onesnaženja, ampak lahko kdaj ukrepamo tudi sami, ko spoznamo problem, ne glede na to, da nam iz Bruslja tega niso ukazali. Morda se iz Ljubljane ali s Črnega vrha vidi osvetljeno nebo bolj kot iz Bruslja, tako da mislim, gospod Podobnik, da bi bilo dobro, da proučite ponovno to poslansko pobudo, ki sem jo danes tudi formalno poslal vladi prek predsednika državnega zbora, in da boste s svojimi strokovnimi službami to uredbo pripravili. Če že drugega ne, da vsaj zaščitite slovensko astronomske opazovalnice in rešite tudi nekatere druge probleme, kajti svetlobno onesnaženje ni tako obrobnega pomena, tudi če ga niste zapisali v resolucijo o varstvu okolja. Upam, in pričakujem vaš odgovor po poslovniškem roku čez mesec dni, lahko pa tudi že prej, kajti vem, da v ministrstvu že imate nekaj osnutkov teh uredb, tako da je v bistvu samo vprašanje časa in dobre volje, da se to uredi. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Zagorac.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! Najprej, gospod minister, hvala lepa za spodbudne besede. Zelo dobro si jih bom zapomnim, tako glede mojega prvega vprašanja, se pravi, govorimo o Pesnici in o odpadnih oljih, ter odpadnih naftnih derivatih. Kajti, po informacijah, ki jih imam jaz, je izbran naročnik za izvajanje del se odločil oziroma spremenil način, kako bo reševal ta problem. Se pravi, spremenil način, kot sem ga že opisal prej, da bo ta olja transportiral, ne vem, na kakšen, način do železniške postaje v Pesnici in nato pošiljal v razgradnjo v Nemčijo. Kar se pa tiče težav v mestni občini Maribor oziroma težav z odlagališčem v mestni občini Maribor. Veseli me, da ste se sestali z direktorjem javnega podjetja Snaga d.o.o., gospodom Žagarjem, ki je vsekakor strokovnjak za nevarne odpadke v Metavi, ampak govorimo o normalnih odpadkih, o navadnih odpadkih, za katere pa vemo, da v Mariboru še ni rešitve. Trenutno jih baliramo in odlagamo na enem začasnem odlagališču, za katerega je bilo predvidenih tri leta življenjske dobe. Počasi bodo ta tri leta mimo oziroma v drugem letu bodo tri leta mimo in rešitve za novo odlagališče ni. Pa ne po krivdi mestne občine Maribor, govorim o mestnem svetu. Mestni svet je odločitev sprejel pravočasno, da je težava v financah, nam je bilo jasno, že prej v mojem prejšnjem nastopu sem vam povedal, kje so se evropska sredstva, ki smo jih v Slovenski nacionalni stranki zahtevali oziroma bili prepričani, da je mesto do njih upravičeno, kje bi jih lahko dobili in zakaj jih nismo dobili. In pa seveda, verjamem, zato vas tudi sprašujem, po mojem mnenju je krivo županstvo, županstvo in pa mestna uprava. Ti so tisti, ki niso pravočasno naredili tega, kar bi morali, in ti so tisti, ki so pozabili, da je treba za odpadke poskrbeti. Danes bo na ta račun trpel cel Maribor. Vsi mi plačujemo višje položnice zaradi tega, ker odpadke vozimo v Celje. To je dejstvo. In dajte mi povedati vizijo, vašo vizijo in pa dajte mi povedati, kdo je po vašem mnenju, po mnenju ministrstva kriv, da v Mariboru še zdaj ni deponije. In pa vašo vizijo rešitve problema Maribora in pa odpadkov v mestni občini Maribor. Hvala lepa.
Hvala vam. Naslednji na seznamu dodatno prijavljenih je poslanec Štebe.
Hvala lepa, predsedujoči. Se opravičujem, prej sem se pozabil prijaviti. Jaz bi rekel, glede na stanje bi moralo biti v naslovu poleg varstva prej še glagol "sanacija". Ker je zatečeno stanje v resnici zelo slabo, naj omenim le skrite ali le površinsko saniranje deponij odpadkov in to pogosto nevarnih, industrijskih. Veliko škodljivih posegov na vodozbirnih in vodovarstvenih območjih. Podtalnice pa so večinoma izčrpane in onesnažene. Govorim o temeljnih naravnih virih in vrednotah, ne o neustreznih posegih zaradi urbanizacije in potrošništva v novejši dobi. Tako, v resnici alarmantno, stanje je opisano le na štirih straneh v poglavju Stanje okolja, kolega Kokalj je o tem tudi že govoril. Tam so omenjene od klimatskih sprememb do biotskih raznovrstnosti. Opisujejo pa se tudi izboljšave, kar je seveda dobrodošlo. Pa obseg tega niti ni pomemben, če bi bile omenjene vse zatečene degradacije. Še posebej že omenjene črne, nesanirane in prikrite deponije ter posegi v prostor, ki zmanjšujejo kakovost voda in vodozbirnih območjih. Napredek pri izgradnji kanalizacij in čistilne naprave je dobrodošel, toda greznice niso nadzirane, kaj šele spremljanje in registrirane oddaje odpadnih voda iz njih. Občine niso neposredno omenjene, pač pa le občinske uprave, kar je tudi gospod Kokalj ugotovil, ki so opredeljene na manj kot na eni strani, na 113. strani. Glavni problem pa je nenačrtno in nepodročno reševanje okoljskih problemov in pogosto slabo delovanje okoljskih sistemov in vodooskrbe. Predvsem manjka ustrezna zavezanost reševanja okoljskih problemov in obvladovanja sistemov po porečjih - na to je minister opozoril - ter vodooskrbnih, vodovarstvenih območjih z obveznostjo reševanja na območjih vseh občin področja. Mislim, gospod minister, da je to tisto bistveno, kar boste morali nekako uveljaviti in nekako spraviti skupaj občine, da se bodo uresničeno v posameznih porečjih zadeve, kar se tiče obremenjevanja, pravzaprav se temu reče menedžiranja vseh akterjev v nekem porečju, ki so prizadeti ali pa vplivajo na to, da so drugi prizadeti, da se bo to celovito urejalo. Manjka pa - čeprav verjetno to ni stvar resolucije in je vedno dilema, kaj v resolucijo spada in kaj ne - manjka vsaj neka okvirna ocena finančnih posledic za državo in za občine. Res pa je, da taka resolucija na samem programu je dobrodošla in, upam, resna zaveza za vse, ne le za državo in občine, pač pa za vse, ki delujejo v neprecenljivi naravi, ki nam vse vrača in nas bo na koncu tudi izvrgla, se uravnotežila na naš račun. V poduk nam je lahko usoda Venere, pa ne le planeta, pač pa tisti, ki so verjetno živeli na njej. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanski kolega Alojz Sok.
Hvala za besedo. Spoštovani minister s sodelavci in vsi prisotni! Mislim, da takšna resolucija, kot je pred nami, bi zahtevala veliko več debate in pa razprave. Tukaj je bilo rečeno, da amandmajev ni vloženih. Težko je tudi na resolucijo vlagati amandma, ampak jaz mislim, da to, kar je bilo povedano v sami razpravi, da boste to upoštevali. Zato bi tudi sam rad opozoril na dve, tri stvari, ki se mi zdijo, da v tej resoluciji nekako niso obdelane ali pa ne dovolj in bi sem v ta segment spadale. Zdi se mi, da bo največji problem v Sloveniji, pa ne samo v Sloveniji, sploh v Evropi in na celem svetu, kako zmanjšati količino toplogrednih plinov. To je, misli, da v tem trenutku eno od najbolj poglavitnih vprašanj. Mi bomo lahko očistili vodo, branili zemljo pred onesnaženjem in ne vem kaj še vse, težko pa bo spremeniti in zmanjšati to željo po industrijskem razvoju, predvsem zaradi razvoja v tretjih državah, in pa zmanjšati količino proizvedenih toplogrednih plinov v državah, ki so že razvite. Zdi se mi, da je premajhen poudarek v tej resoluciji dan eni od možnosti, ki jih Slovenija ima, to pa je izrabi lesne biomase. Več kot polovica Slovenije, 56%, je porasla z gozdovi, mi pa pravzaprav nekaj malega, 3, 4% v skupni količini energetskih goriv izrabljamo les. To je izredno malo. Cena nafte je sicer v zadnjem času to zelo spremenila. Veliko jih je prešlo na to lesno gorivo, ampak mislim, da bi z neko večjo podporo države to šlo še lahko hitreje. Drugo vprašanje, na katerega bi vas rad kot pristojno ministrstvo opozoril, je to, kar se je zgodilo danes v Bruslju. Če sem prav seznanjen, je bil sprejet tržni red za sladkor. Reforma, kot je bila sprejeta, pomeni, jaz sem o tem prepričan, pomeni zaprtje tovarne sladkorja v Ormožu in jaz sem že pred časom tudi vztrajal na tem, da je prišlo do enega sestanka in še enkrat apeliram na vas kot pristojno ministrstvo, da izdelate takoj rezervni scenarij za proizvodnjo bioetanola - veste, da ga v skladu z evropsko direktivo moramo proizvajati v določeni količini - in tovarna sladkorja v Ormožu je edinstvena priložnost in v tem trenutku je treba nemudoma na to odreagirati in omogočiti, da bo Slovenija to priložnost izkoristila. Sedaj bodo tudi na voljo sredstva za prestrukturiranje in če bomo v tej fazi zraven, potem lahko od tega imamo vsi skupaj koristi, če nas sedaj ne bo zraven, potem bo ta vlak odpeljal mimo nas. In na tem segmentu so priložnosti zelo velike. Recimo, sosednja Madžarska se sooča z velikimi presežki žita, več milijonov ton, in to bo tudi stalnica za naprej, transportni stroški so veliki, mi kot sosednja država, Slovenija, bi lahko to možnost idealno izkoristili, ampak moramo biti prvi. In še na eno zadevo bi rad opozoril, ki smo jo v preteklosti velikokrat obnavljali v tem državnem zboru, to je ravnanje s klavničnimi odpadki. Tukaj v tem dokumentu nisem jaz našel o tem zapisnega nič. Jaz mislim, da mora ministrstvo pristopiti k temeljiti spremembi ravnanja s klavničnimi odpadki, kajti to, kar danes počnemo, to je v bistvu povzročanje gospodarske škode. To, da vse skupaj kot rizični odpad odstranjujemo na enega od najbolj dragih načinov in kar nekaj milijard letno iz kmetijska pretaknemo v energetiko, v elektro področje, to je v bistvu za en normalni gospodarski razvoj nesprejemljivo in jaz bi želel vplivati na vas, da na tem segmentu poskušate nekaj storiti. In še na eno zadevo bi rad opozoril, na katero me je spomnil kolega Kramberger in sem mu predlagal, naj vendarle govori z resornim ministrstvom o tem. Mi imamo v, bom takoj končal, eno specifično zadevo. Recimo, v tej državi dovoljujemo te kmečke koline in je velik problem s svinjskimi kožami. Jaz mislim, ker nimam časa, da bi obrazložil, ampak predlagam, poglejte, kako je to urejeno v Avstriji, in kot resorno ministrstvo poskušajte najti eno približno enako rešitev. Mislim, da bi se zelo dobro obneslo. Čas se mi je iztekel. Hvala lepa. Želim, če te predloge nekako upoštevate [[..]] [[opozorilni znak za konec razprave.]] [[..]]Hvala lepa.
Hvala. In še zadnji prijavljen na dopolnilnem seznamu je poslanski kolega Kokalj.
Glede na to, da me je gospod minister prej dvakrat omenil, bi rad se samo opravičil. Jaz sem črpal seznam sodelujočih oziroma tistih, ki so dali na resolucijo svoj prispevek oziroma mnenje, iz poročila odbora za okolje in prostor, kjer predstavnikov dveh reprezentativnih združenj ni navedenih. Verjamem pa, da so posamezne občine verjetno sodelovale oziroma ste se tudi na to obrnili, čeprav vem, da je včasih težko, da bi se občine angažirale pri teh problemih. Glede elektromagnetnih sevanj pa nisem želel sprožiti neke panike, ampak predvsem bi želel, da bi glede tistih stvari, ki se jih enostavno v sedanjem življenju ne znamo več izogibati in brez katerih ne znamo živeti, mislim, da je nujno, da bi na nek način prišli do neke pomoči vsem državljankam in državljanom, kako primerno oziroma čim bolj primerno uporabljati te zadeve. Recimo ena od takih zadev je gotovo uporaba mobilnega telefona, ki je ob kontekstu elektromagnetnih sevanj gotovo najbolj problematičen del. Hvala.
Hvala vam, kolega Kokalj. Kar se tiče vrstnega reda, to prepuščajte meni, ker si jaz to zapisujem, kdo je na vrsti in kdaj je na vrsti. Kolega Rezman, vi pa ste hoteli proceduralno. Izvolite.
Hvala. Jaz bi samo nekaj podatkov rad pojasnil, da ne bi bila napačna predstava o tem, kaj se dogaja v Mariboru v zvezi z odpadki.
Ne, ne, ne, kolega Rezman, tu vas moram prekiniti, imate proceduralni predlog ali nimate [[...]]
Da popravim napačne trditve.
Poglejte, niste bili omenjeni. Tega vam seveda ne morem dopustiti. Prosim, če se izklopite.
Jaz sem bil omenjen, ker sem župan občine, ki sodi v [[...]]
Kolega Rezman, hvala za vaše razmišljanje. S tem zaključujem splošno razpravo o predlogu resolucije. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženi amandmajev, bomo o resoluciji v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po končani 18. točki dnevnega reda. Minister, hvala za udeležbo in za odgovore. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O RAVNANJU S TAJNIMI PODATKI. Ob tem vas seznanjam, da je predviden skupni čas razprave 43 minut. 104. člen poslovnika državnega zbora določa, da ravnanje z gradivom zaupne narave opredeljuje poseben akt, ki ga državni zbor sprejme na predlog kolegija predsednika državnega zbora. Z gradivom ste bili predhodno seznanjeni vodje poslanskih skupin, predlog odloka pa je kolegij predsednika državnega zbora sprejel na seji dne 16. septembra letošnjega leta in ga posredoval v obravnavo državnemu zboru. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil poslanec Boštjan Zagorac. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! Skrajni čas, da smo v državnemu zboru dobili tudi odlok o ravnanju s tajnimi podatki, ki se dotikajo podatkov, ki se nahajajo v tej naši hiši. Odlok o ravnanju s tajnimi podatki ureja ravnanje s tajnimi podatki samo v tej hiši, se pravi v Državnem zboru Republike Slovenije. Odlok določa pristojne osebe za določanje tajnih podatkov, pogoje za dostop do tajnih podatkov, merila za določanje varnostnih območij, pravila za obravnavanje dokumentov na sejah državnega zbora oziroma delovnih teles ter pravila o prenosu takih dokumentov iz prostorov državnega zbora. Moram reči, da nas v Slovenski nacionalni stranki zelo veseli, da imamo končno pred sabo nek odlok, ki upošteva tudi poslance. Podatki, ki nastanejo v državnemu zboru, lahko v skladu s pogoji in načini, kot jih določa zakon, določijo za tajne predsednik državnega zbora, kar je pravilno, poslanci državnega zbora, kar se nam tudi zdi smiselno, in pa generalni sekretar državnega zbora. Nadalje, poslanci imajo možnost za dostop do tajnih podatkov brez posebnega dovoljenja, kar do sedaj ni bilo urejeno. Ob tem moram povedati, vsaj v Slovenski nacionalni stranki smo imeli z bivšo generalno sekretarko državnega zbora takšne izkušnje, da ni dovolila dostopa poslancem državnega zbora do podatkov, za katere je sama menila, da so po njenem prepričanju ali po nekem prepričanju tajni. Moram pa poudariti, da zakon o tajnih podatkih je potrebno še spremeniti, ne nazadnje tudi mogoče upoštevati nekatere določbe tega odloka. Po sedaj veljavnem zakonu o tajnih podatkih, če pogledamo definicijo, kaj to sploh je tajni podatek, je recimo tudi tajni podatek, ki ga ne smemo uporabljati poslanci državnega zbora, tudi ime in priimek, recimo, mojega soseda ali pa vašega soseda, kar se mi vsekakor zdi malo pretirano. Predviden šestmesečni rok za uveljavitev vseh potrebnih ukrepov in postopkov za varovanje tajnih podatkov se mi zdi tudi smiseln, da nismo hiteli, da nismo določili, ne vem, 8-dnevnega ali, ne vem, 3-dnevnega roka ali naslednji dan po uveljavitvi v Uradnem listu Republike Slovenije. V Slovenski nacionalni stranki bomo odlok o ravnanju s tajnimi podatki podprli. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS, Ivan Jelen. [[Se odpovedujete.]] Sledi predstavitev stališča poslanske skupine SDS, poslanec Dimitrij Kovačič. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za potrpežljivost in seveda kolegi in kolegice! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo predlagani odlok o ravnanju s tajnimi podatki, saj se zavedamo, da je tudi državni zbor dolžan urediti ravnanje s tajnimi podatki, njihovo varovanje v svoji lastni hiši. Obravnavani odlok ureja materijo ravnanja s tajnimi podatki in njihovo varovanje, kar morajo spoštovati in upoštevati poslanci in uslužbenci državnega zbora. Odlok, o katerem danes odločamo, temelji na zakonu o tajnih podatkih, poleg tega pa to področje urejata še dve uredbi. Doslej ravnanje s tajnimi podatki v državnem zboru ni bilo celovito urejeno in na enem mestu, pač pa so glede tega obstajala le parcialna določila posameznih aktov. Nekaj je bilo zapisano v poslovniku državnega zbora, nekaj v zakonu o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb, nekaj v poslovniku komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, nekaj v poslovniku o parlamentarni preiskavi, nekaj pa v navodilih generalnega sekretarja državnega zbora. Predlagani odlok ureja le zadeve, ki se nanašajo izključno na državni zbor, saj se glede drugih načinov in pravil ravnanja s tajnimi podatki uporabljajo podzakonski akti vlade Republike Slovenije. Poslanci Slovenske demokratske stranke ugotavljamo, da določila tega odloka jasno določajo krog oseb, ki so pristojne za označevanje tajnosti podatkov, hkrati pa predpisujejo merila za določitev varnostnih območji. Pri obravnavanju dokumentov s tajnimi podatki na sejah državnega zbora in njegovih delovnih telesih bo način in pogoj takega obravnavanja predpisan s tem odlokom, prav tako pa tudi način in pogoji prenosa takih dokumentov izven državnega zbora. Ker bo sedaj vse to zapisano in določeno na enem mestu, bo v naprej stvar za nas poslance in uslužbence bistveno bolj pregledna, kot je bila doslej. V naši poslanski skupini menimo, da je 6-mesečni rok, v katerem mora generalni sekretar državnega zbora sprejeti varnostni načrt z vsemi potrebnimi ukrepi za varovanje tajnih podatkov v skladu s tem odlokom, da je ta 6-mesečni rok dovolj dolg, da bodo ti operativni ukrepi lahko pripravljeni dovolj premišljeno, strokovno in kakovostno. Kot rečeno, se v poslanski skupini strinjamo s predlaganim odlokom, s tem, da se sprejmejo še predlagani amandmaji skupine poslancev, ki poleg nekaterih redakcijskih popravkov spreminjajo tudi 6. člen, ki s to spremembo daje poslancem pravico do vpogleda v tajne podatke, ki se hranijo v državnem zboru brez kakršnikoli omejitev, kar pa je seveda tudi skladno z zakonom o tajnih podatkih in poslovnikom državnega zbora. Zato bomo predlagani zakon skupaj z amandmaji skupine poslancev tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Nova Slovenija. Poslanec, Alojz Sok. Izvolite. Prosim samo, če drugič prej napoveste zamenjavo.
Se opravičujem, sva se dogovorila zadnji trenutek, bom pa zelo kratek. Glede na to, da je odlok in predlog vloženih amandmajev podprt praktično s strani predstavnikov vseh poslanskih skupin, bo naša poslanska skupina odlok vključno z amandmaji podprla.
Hvala. Sledi še zadnja predstavitev prijavljene poslanske skupine, in sicer poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in poslanec Franc Kangler. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci. Skrajni čas je, da danes sprejmemo odlok o ravnanju s tajnimi podatki. Gre za odlok, ki je zelo pomemben za delovanje in krepitev parlamentarne demokracije. S tem odlokom se določajo tako tajni ali strogo tajni podatki. Zelo pomembno je, da ima poslanec po tem odloku brez dovoljenja dostop do vseh tajnih podatkov, ki se shranjujejo v tej hiši. Pomembno je zato, ker v preteklosti, ker nismo imeli podlage v odloku in ker so si posamezni državnozborski birokrati po svoje tolmačili zakon o tajnih podatkih smo imeli kar veliko zadreg in velikokrat je bilo naše delo, delo nekaterih parlamentarnih komisij omejeno ali zadržano. Pomembno je tudi to, da se zaradi shrambe takšnih podatkov omeji na varnostno območje ena ali dva. Dokaz, da je pomembno, da pristopimo k sistematični obdelavi takšnih podatkov in da skrbimo za varovanje takšnih podatkov, je tudi to, ko je na primer komisija za nadzor nad obveščevalnimi službami, ki deluje v državnem zboru, sprejela sklep, da deluje v tako imenovani tihi sobi. Za tako imenovano tiho sobo, z elektronsko blokado in nekaterimi drugimi ukrepi, smo na nek način zagotovili, da podatki, s katerimi se bodisi srečujemo ali jih sami ugotavljamo, niso odtekali iz tihe sobe oziroma iz državnega zbora. S tem odlokom bomo zagotovili večjo transparentnost in pregled nad podatki, ki nosijo oznako tajno ali strogo tajno, in tudi prišli do seznama ali registra nekaterih podatkov, ki imajo takšno oznako, saj se bodo na tem območju [[varnostnem območju 1 ali 2]] ti podatki shranjevali. Tudi v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da je šestmesečni rok, v katerem generalni sekretar poskrbi za izvajanje tega odloka, zadosten, da lahko prilagodi razmere v državnem zboru, da se ta odlok prične čim prej izvajati. Zato bomo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke skupaj z amandmaji, ki smo jih podpisali, odlok podprli v celoti.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava, ki pa so se ji odpovedali naslednji poslanci: Peče, Prijatelj, Žgajner, Zagorac, Barovič, Plemeniti. Tako s seznama ostaja poslanec Davorin Terčon. [[Ga ni.]] S tem zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda amandmajev z dne 23.11.2005. V razpravo dajem naslov in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Dimitrijem Kovačičem. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 4. člen in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Dimitrijem Kovačičem. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 6. člen in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Dimitrijem Kovačičem. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 8. člen in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Dimitrijem Kovačičem. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 11. člen in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Dimitrijem Kovačičem. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 12. člen in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Dimitrijem Kovačičem. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 14. člen in amandma skupine poslancev s prvopodpisanim Dimitrijem Kovačičem. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Razpravo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, čez pol ure, to pomeni, ob 19.30 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 19.30 uri. Hvala.
Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalnih naprav, in sicer mora na desni strani vložene kartice goreti oranžna lučka; v tem primeru se glasovanje lahko opravi. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda - z obravnavo poročila o delu komisije za preprečevanje korupcije za obdobje od 1.10.2004 do 23.5.2005. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki ga je državnemu zboru predlagala komisija po zakonu o preprečevanju korupcije, ki se glasi: Državni zbor Republike Slovenije se je seznanil s poročilom o delu komisije za preprečevanje korupcije za obdobje od 1.10.2004 do 23.5.2005. Izvolite, gospod Gulič.
Obrazložil bi glas v svojem imenu.
Gospod Gulič, vaša razprava se nanaša na sklep?
Na sklep, ja. Podprl bom sklep, ker se strinjam s tem, kar je zapisano tudi v poročilu, ker je narejeno tako, kot je treba, in je v skladu z vsem tistim, kar naj bi komisija za preprečevanje korupcije v navedenem obdobju delala. Seveda se moram pa pri tem ustaviti tudi pri nekaterih zadevah, ki so bile očitane za nazaj, za sproti in za naprej. Za nazaj je seveda težko kaj govoriti o tem, ker pač ta komisija še ni delala, dela eno leto. Za sproti očitek, da se je ukvarjala velikokrat sama s sabo in da se ni ukvarjala s primerjavami za nazaj, je popolnoma odveč. Jasno je, da se je morala konstituirati. Za nazaj primerjalnih podatkov ni. Za sproti - vprašanje, ali je zaradi tega korupcije manj ali več, je neumestno, ker to bi lahko primerjali samo, če komisije ne bi imeli in bi jo imeli, pa bi primerjali. In za naprej - zelo težko govorim, kakšni bodo učinki, ampak to vedo bolj zvezdogledi, tisti, ki pišejo horoskope, in napovedovalci prihodnosti. Tako da je tudi to odveč. Poročilo je povsem korektno in sklep primeren, zato bom glasoval zanj.
Glasujemo. Ugotavljam ob koncu glasovanja, da je bilo navzočih 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 1. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Jaz bi vas ponovno prosil, če mi dovolite, da vodim sejo. Hvala. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. točko. Zbor bo v skladu s 139. členom poslovnika glasovanje o zakonu o zaščiti prič opravil v sredo, 30. novembra 2005 po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembi zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti, skrajšani postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju. Amandma je bil vložen k 1. členu, amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Gospod Gulič, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Amandma Socialnih demokratov bom seveda podprl, ker vendarle predstavlja neko varovalko k temu, kar se je seveda dogodilo v celoti z zakonom. Zakon namreč na nek način postavlja ali pa omogoča to, da se temeljne znanosti lahko zelo na hitro črta in da vse ostane na aplikativnih znanostih, po drugi strani seveda dela tisto, kar se mi zdi, da je zelo napačno, se pravi omogoča državi, da obvladuje tudi znanstveno- raziskovalno dejavnost v popolnosti in tako seveda ukinja avtonomijo teh inštitucij. Tretja stvar, ki se mi zdi, da je tudi sama po sebi nevarna, uvaja neke vrste bypasa lustracijo, tako da bi se vsaj na področju humanističnih znanosti na nek način kaznovalo ljudi, ki mislijo s svojo glavo. V končni posledici seveda lahko to predstavlja tudi to, da se bodo mladi raziskovalci in pa predvsem ljudje samostojnega duha začeli umikati iz te države. Ob begu možganov, o katerem zelo radi govorimo, je to še dodatna stimulacija in seveda lahko se nam zgodi tudi to, da nam ostanejo v Sloveniji samo mali možgani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje je končano. Ugotavljam, da je od navzočih 65 poslank in poslancev za glasovalo 17, proti 44. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Ker amandma ni bil sprejet, prehajamo na tretjo obravnavo tega zakona. Ker v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo sprejetih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih 66, za 42, proti 21. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 21.]] S tem ugotavljam, da je bil zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembah o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa - skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih 66, za 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembi zakona o poslancih - skrajšani postopek. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembi zakona o poslancih ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih 65, za 39, proti 18. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu varstva okolja. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o resoluciji. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bila resolucija neusklajena. Prehajamo na odločanje in glasujemo o resoluciji. Navzočih 67 poslank in poslancev, za 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga odloka o ravnanju s tajnimi podatki. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih k predlogu odloka. Prvi amandma k naslovu. Prehajamo na odločanje o amandmaju skupine poslancev, s prvopodpisanim Dimitrijem Kovačičem, k naslovu. Glasujemo. Navzočih je bilo 63, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je bil ta amandma sprejet. Po vsakem amandmaju bomo naprej posebej odločali. Rad bi vam edino to povedal, da ne bi ponavljal, da vsi amandmaji so amandmaji skupine poslancev, s prvopodpisanim Dimitrijem Kovačičem. Prehajamo k 4. členu. Amandma k 4. členu. Glasujemo. Navzočih 67, za je glasovalo 65, proti 1. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo o amandmaju k 6. členu. Glasujemo. Navzočih 63, za 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 8. členu. Glasujemo. Navzočih 65 poslank in poslancev, za 65, proti ni glasoval nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 11. členu. Glasujemo. Navzočih 65 poslank in poslancev, za 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 12. členu. Glasujemo. 63 navzočih, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 14. členu. Glasujemo. Navzočih 63, za 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o odloku o ravnanju s tajnimi podatki v celoti. Glasujemo. Glasovalo je 65 poslank in poslancev, za 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 11. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Lahko noč!