Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 23. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Miro Petek, Joško Godec, Janez Ribič, Gvido Kres, Miran Jerič, od 15. ure dalje, mag. Borut Sajovic, od 11.30. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in ministre k 1. točki dnevnega reda, predstavnika Državnega sveta k 20. točki dnevnega reda, predstavnico Umanotere, Slovenske fundacije za trajnostni razvoj, k 25. točki dnevnega reda, predstavnika Urada predsednika Republike Slovenije ter predstavnika Sodnega sveta k 27. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 23. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 7. 12. 2010. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik točke z dnevnega reda nisem prejel. Prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje predlaga Državnemu zboru, da dnevni red seje razširi z obravnavo predloga sklepa o višini sredstev, ki pripadajo posamezni politični stranki iz sredstev državnega proračuna v letu 2011.Predlog ste prejeli z dopisom z dne 9.12.2010. Želi besedo predstavnik predlagatelja širitve, predstavnik Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik Vlade? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Prehajamo na odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev dnevnega reda sprejet. Zbor bo predlog sklepa kot 23.a točko dnevnega reda obravnaval v sredo, 15. 12. 2010. Prehajamo na določitev dnevnega reda v celoti. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot je bil predlagan s sklicem, in s sprejeto dopolnitvijo. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 23. seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA – TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima dr. Ivan Svetlik, minister za delo, družino in socialne zadeve.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Vsako, še tako kompleksno, vprašanje ima neko svoje bistvo. V primeru pokojninskega sistema menimo, da je to naslednje. Pričakovana življenjska doba se v Sloveniji vsako leto podaljša za tri mesece, česar se seveda lahko posebej veselimo. Življenje pa mora biti ne le daljše, ampak tudi kakovostno in varno. Zato je treba starejšim prebivalcem zagotoviti ustrezno pokojninsko in socialno varnost. Obstoječi pokojninski sistem sicer deluje v pravi smeri, vendar ne dohaja procesa podaljševanja življenja. Primanjkljaj v pokojninski blagajni je vse večji, kakor tudi dopolnilno financiranje iz proračuna, pokojnine pa so glede na plače vse nižje. Za rešitev teh vprašanj smo zato oblikovali predlog novega pokojninskega sistema. Njegovi učinki bodo naslednji. Začetne pokojnine se bodo zvišale od 5 do 19 %, najbolj prebivalcem z najnižjimi dohodki. Usklajevanje pokojnin bo zagotavljalo njihovo realno rast. Delovnosposobni prebivalci Slovenije bomo postopno delali do tri leta dlje, vendar bodo zaradi ugodnosti na račun starševstva in obveznega služenja vojske le redki delali do 65. leta. Delavci, ki so začeli delati mladi, pa se bodo lahko starostno upokojevali po 60. letu, če bodo imeli ženske 41 in moški 43 let pokojninske dobe. Po izpolnjenih pogojih za predčasno upokojitev bomo prejemali do 65. leta ob plači še 20 % pripadajoče pokojnine. Lahko pa se bomo delno upokojili in prejemali ob delni plači še 5 % višjo delno pokojnino. Prispevke bomo plačevali od vseh oblik dela, minimalni prispevki bodo višji in jih bomo vsi plačevali brez odlogov. V naslednjih 10 do 15 letih bomo lahko zagotavljali varno in stabilno izplačevanje pokojnin, brez intervencijskih posegov v sistem. In za zagotavljanje varne starosti ne bo treba dodatno obremeniti delovnoaktivnega prebivalstva, torej mlajše in srednje generacije, niti z dodatnimi dolgovi niti z dodatnimi prispevki. Spoštovane poslanke in poslanci! V drugem branju ste o amandmajih glasovali s preudarkom, tako da ostajajo v izhodišču postavljeni cilji dosegljivi. Izjema je bil amandma o upoštevanju služenja vojaškega roka v pokojninsko dobo. Ta bi resno ogrozil cilj stabilnosti pokojninske blagajne, saj predvidljivi stroški na letni ravni znašajo okoli 60 milijonov evrov, še večji pa so nepredvidljivi stroški, ki bi jih lahko taka rešitev vsebovala. Zato Vlada predlaga njegovo črtanje. Pri današnjem glasovanju o amandmajih vas prosim za enako mero preudarnosti. Prav tako vas prosim, da podprete končno besedilo zakona, saj bi vsak glas proti temu zakonu pomenil podporo nadaljnjemu padanju pokojnin in ogrožanje socialne varnosti upokojencev, podporo posegom v pokojninske pravice, kot jih predstavljajo intervencijski zakoni, podporo zniževanju zaupanja prebivalcev v pokojninski sistem, podporo veliko ostrejšim in manj postopnim ukrepom, ki jih bo slej ko prej treba sprejeti, in podporo zniževanju zaupanja mednarodne skupnosti v pripravljenost in za obvladovanje temeljnih razvojnih vprašanj v Sloveniji, kar bi se odrazilo na padcu bonitete države Slovenije ter posledično na težje dostopnosti do mednarodnih sredstev ter na veliko večjih stroških odplačevanja dolga. Verjamem, da prebivalcem Slovenije nihče takega bremena ne želi naložiti in da boste zato glasovali za novi zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi! Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke je pristopila k obravnavi predloga novega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju konstruktivno in z načelno podporo ukrepov v prepričanju, da je reforma potrebna, zato smo že v fazi javne obravnave ter pri obravnavi na odboru in Državnem zboru podali kar nekaj pripomb in dopolnil k zakonu. V Poslanski skupini Slovenske stranke se zavedamo, da je ena pomembnejših strukturnih reform v Sloveniji prav pokojninska, kajti več kot očitno je, da finančno stanje pokojninske blagajne že dolgo ni več vzdržno, napovedi pa so še bolj črnoglede. Zato bi bilo nujno napraviti red, urediti marsikateri zakon, ki pokojnine ureja tudi na poseben način in predvsem urediti evidence o pokojninskem zavodu. Prvo vprašanje je, ali si hočemo pri tej pokojninski reformi naliti čistega vina. Upokojujemo se verjetno pod najugodnejšimi pogoji v Evropi, imamo pa povprečno življenjsko dobo med najvišjimi v Evropi. To je seveda dobro, kot je že rekel prej minister. Naša produktivnost pa, žal, ni med najvišjimi. Živimo dlje in radi bi normalne pokojnine, dela ne moremo še bolj obdavčiti, denarja tudi ne moremo sami tiskati. Potrebujemo streznitev, kot znamo to narediti doma, ko ugotovimo, da imamo premalo denarja za čez mesec. Lahko gremo tudi na referendum in smo vsi proti. Denarja bo pa zmanjkalo. In kaj bomo takrat? Pa to niti ni zadnji pokojninski zakon. Druge države imajo še bistveno slabše pogoje, pa jih še zaostrujejo, še dvigajo upokojitveno starost. Vprašajte danes mlade, kaj si mislijo o svoji pokojnini. Da je nikoli ne bodo videli, to si mislijo, ker so njihovi predhodniki denar iz pokojninske blagajne razsipavali na razne umetno priznane pravice tudi ljudem, ki so komaj, na primer, dopolnili nekateri celo 40 let ali pa jim po splošnem pokojninskem zakonu tako visoke pokojnine niti ne bi pripadale. Ob tem pa v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke vedno poudarjamo, da pa pri obravnavi novega zakona ne smemo delati novih krivic. Mi smo temeljito, kot sem že rekel, pristopili k analizi predlaganega zakona, tako prvih osnutkov kot pozneje vladnega predloga. In če mi dovolite, bom dal nekaj primerjav oziroma naših razmišljanj, kaj smo s temi našimi predlogi dosegli in kje nismo naleteli na ustrezno razumevanje. Najprej ukinitev bonusov za starševstvo – bonus materam pri starostnem pogoju po 8 mesecev za vsakega otroka do 58 leta, moram reči da je v vseh teh obravnavah bilo v celoti upoštevano. Nadalje, priznanje pokojninske dobe delavcem, ki nimajo plačanih prispevkov. Tu smo tudi mi naleteli na ugoden odziv in je pokojninska doba priznana tudi delavcem, ki jim podjetja niso plačevala ali plačala prispevkov. Nadalje se nam je zdela pomembna vštevnost prejemkov v pokojninsko dobo, torej vse nadure, božičnice, nagrade s plačanimi prispevki in tako dalje. Tudi tu smo tudi mi naleteli na razumevanje. Nadalje smo dajali pripombe na postopno zaostrovanje upokojitvenih pogojev, kar je v fazi razprave in spreminjanja zakona bilo tudi upoštevano. Ena od pomembnih zadev, sicer bolj tehnična, je elektronski vpogled v podatke pri ZPIZ-u. Tu smo dobili podatek oziroma mnenje, da tega ni možno takoj uveljavljati, ampak že postopno uveljavljanje tega in nekateri ukrepi na tem področju bodo šli tudi v to smer. Nadalje smo vseskozi bili mnenja, da je upokojitvena starost 65 let za polno pokojnino previsoka. Tudi tu Vlada prihaja že v drugi obravnavi z vmesnimi variantami oziroma kombinacijo pokojninske dobe in starosti. Nadalje, ena pomembnih zadev se nam je zdela, in jo je že prej omenil gospod minister, ukinitev bonusov za vojaško dobo oziroma vštevnost v pokojninsko dobo. Spomnimo se, da je bil naš amandma sprejet v okviru druge obravnave, da pa Vlada predlaga črtanje tega že sprejetega amandmaja. Nadalje smo v teh razpravah vedno predlagali znižanje plačil prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za starejše delavce. Tu je Vlada z delnimi rešitvami upoštevala ta predlog. Vlada oziroma predlagatelj ali koalicija ni upoštevala malusov pri predčasnih pokojninah za vso starost do 65 let. Naš predlog je bil, da se malusi pri predčasni pokojnini morajo obračunati samo za manjkajoče obdobje do izpolnitve pogojev za polno pokojnino in ne za celotno obdobje do 65. leta. Prav tako bi se morali priznati predčasnim upokojencem tudi doseženi bonusi, kar se tiče starševstva, vojaščine in tako dalje. Naš predlog je bil, z amandmajem v drugi obravnavi, upoštevanje vajeniške dobe. Mislimo, da je to za mnoge ljudi izredno pomembna kategorija. Gre za upoštevanje tistega dela vajeniške dobe, ki jo je učenec oziroma vajenec prebil na delu v kateri od delovnih organizacij oziroma samostojnih podjetnikov. Dali smo tudi predlog, in večkrat poslušamo na terenu med ljudmi, da samostojni podjetniki, za razliko od zaposlenih pri njih, po upokojitvi ne morejo nadaljevati z dejavnostjo. Temu našemu predlogu Vlada žal ni prisluhnila. Nadalje. Ena najpomembnejših zadev, kjer smo porabili največ truda in časa – čas ni problem in tudi trud ni problem, če bi bilo to seveda poplačano – pa je vprašanje državne pokojnine. Gre za državno pokojnino, ki je bila uvedena v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v obdobju 1999–2000, pri takratnem sprejemanju zakona. Gre za v tem trenutku približno nekaj čez 15 tisoč uživalcev te državne pokojnine. Gre za ljudi, ki jih je iz bioloških razlogov čedalje manj, do novih pa praktično ne prihajajo več. Gre za tiste, ki se po takrat veljavnih predpisih niso mogli niti smeli zavarovati po kakršnemkoli predpisu. Vsem tistim je zakon iz leta, ne vem, 1999 ali 2000 dodelil tako imenovano državno pokojnino, ki znaša v tem trenutku nekaj pod 200 evri. Mi smo dali tudi kompromisni predlog, da ostanejo državne pokojnine vsem, ki imajo oziroma bodo eventualno še dobili ustrezne odločbe z uveljavitvijo tega zakona. V nadalje pa se takšni primeri obravnavajo v skladu z Zakonom o socialnih transferjih, ki smo ga sprejeli, mislim, da v juliju letos v Državnem zboru. Gre predvsem za starejše ženice v večini primerov, vdove vseh mogočih poklicev, od kmečkih, obrtniških, predvsem ti dve kategoriji, zagotovo te ženice pokojninske blagajne ne bodo izpraznile. Naredil sem kratek pregled, kaj je bilo upoštevano, kaj ni bilo. Za tretjo obravnavo, ki je na sporedu danes, smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke vložili dva amandmaja. Prvega, ki rešuje državno pokojnino, poudarjam, tistim, ki jo že prejemajo oziroma že imajo odločbe. Novi bi se reševali po Zakonu o socialnih transferjih. Drugi, uveljavljanje, upoštevanje pokojninske dobe za obvezno služenje vojaškega roka, in sicer postopno uveljavljanje – po četrtinah vsako leto. To je kompromisni predlog in zato pričakujem, da Državni zbor v tokratni tretji obravnavi ta dva naša konstruktivna predloga tudi upošteva. Seveda bo od glasovanja o teh dveh amandmajih na koncu odvisna tudi naša odločitev glede podpore ali nepodpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Franc Jurša. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav ministru ter sodelavcu. Kolegice in kolegi! Poslanska skupina DeSUS ni nikoli a priori zavračala nujnost sprejetja obravnavane pokojninske reforme, ampak smo jo ob samem začetku pogojevali z usklajevanjem pokojnin. Kot predstavniki, zagovorniki pravic ne samo aktualne upokojenske generacije, temveč tudi bodočih upokojencev, ki so danes, bodo jutri in še vrsto let še vedno delavci, smo skrbno spremljali oblikovanje svežnja ukrepov, ki jih bo ta reforma povzročila in so po našem trdnem prepričanju nujni za balansiranje med demografskim stanjem naše družbe in sistemom financiranja prvega pokojninskega stebra. Res je, da so bile naše pripombe v neki meri upoštevane in drži, da spremljajoče se družbenoekonomske razmere narekujejo potrebo po prilagajanju in s tem spremembo pokojninskega sistema kot javnega in primarnega stebra, katerega poslanstvo je zagotavljanje zaslužene varne in dostojne jeseni življenja vsakega človeka. Vendar se v Poslanski skupini DeSUS bojimo, da rešitve, ki naj bi realizirale te cilje, ostajajo še odprte, trdno zavite v neznano. Obstaja namreč velik dvom, da bodo takšne kot so, dale zadovoljive rezultate, ker ukrepi kakršnekoli pokojninske reforme ne morejo sami po sebi brez nujnih ukrepov na drugem področju dati zadostnih rezultatov za izboljšanje pokojninskega sistema oziroma reforme. Povsem pa dvomimo v to, da bodo rezultati pošteni, pravični do upokojencev, zdajšnjih in bodočih. Celovitost sistema rešitev, ki naj bi sicer ohranile dostojen nivo z delom zasluženih pokojnin, ne bodo realizirane zaradi interventnih zamrznitev usklajevanja pokojnin, ki se vrstijo že drugo leto zapored in so čedalje hujše. Tudi z zadnjim besedilom tega zakona, ki odlaga usklajevalno formulo [[...]] [[nerazumljivo]] pokojnin za tri leta. Ob tem moramo ponovno povedati, da je poteza Vlade, s tem ko je vztrajala na skoraj popolni zamrznitvi usklajevanja pokojnin, grobo posegla v povsem legitimne in tudi zaslužene pravice upokojencev. Nekdaj družbeno premoženje, ki je v desetini namenjeno za kritje potreb čistih pokojnin, je danes, ko plače slabo rastejo, popolnoma zadostno, da se pokojnine lahko usklajujejo, kot je določeno z zakonom. Že polovično usklajevanje pomeni samo približno tretjino tistega, kar je Kapitalska družba danes namenila za potrebe upokojencev. 100 milijonov je bilo konec preteklega meseca nakazanih na ZPIZ, 32 milijonov pa bi bilo potrebnih za polovično usklajevanje pokojnin. Za kritje česa se bo uporabila razlika teh nakazanih sredstev? Za kritje proračunskega deficita, za krpanje lukenj v pokojninski blagajni, ki jih je med drugim povzročilo tudi znižanje stopenj delodajalcem, ki naj bi gradili na ta način na večji konkurenčnosti gospodarstva in z razlikami ohranilo ustrezno število delovnih mest. Katera delovna mesta? Danes jih nima 103 tisoč 831 ljudi! Kot članica Evropske unije se zgledujemo po ostalih, vendar glede tega ostajamo edini primer med evropskimi državami, ki imajo pol nižji prispevek delodajalca za pokojninsko blagajno, kot jih prispeva delavec. To je bil tudi razlog, da je proračun prevzel tako velike obveznosti in primanjkljaj v pokojninski blagajni. Trud teh generacij, ki so v letih trdega in poštenega dela prislužile starostne pokojnine, je izničen. 160 tisoč upokojencev prejema pokojnino za polno pokojninsko dobo pod zneskom praga revščine. Okoli 350 tisoč pa je prejemnikov vseh pokojnin pod zneskom 562 evrov. Vir sredstev, ki jih plasira v pokojninsko blagajno Kapitalska družba, je vir za poplačilo tistega prispevka, ki so ga v državno premoženje s svojim delom tako rekoč vložili upokojenci. To ne more in ne sme biti vir za poplačilo socialnih transferjev in pokojnin, ki ne temeljijo na delu in plačilu prispevkov. Država je dolžna te stvari pokrivati samo iz proračunskih sredstev in ne jemati tam, od koder ne bi smela. Pokojninski sistem, temelječ na medgeneracijski solidarnosti, nudi dobro in za delovnega človeka pravično rešitev, seveda če gre za čisti pokojninski sistem in čisto pokojninsko blagajno. Dokladni sistem prvega stebra bi skozi plačila prispevkov moral zadostovati za kritje pokojnin iz naslova dela. Sindikati so na podlagi izračunov ocenili, da se je zaradi zmanjšanja prispevne stopnje delodajalcem nateklo v seštevku vseh let od leta 1997 dalje 8 milijard manj sredstev. Ob tem pa ne gre pozabiti na manko v pokojninski in zdravstveni blagajni ter v proračunu tudi iz naslova dela na črno in opravljanja dela mimo delovnopravne zakonodaje. Kolikšen je delež sive ekonomije niti ne moremo natančno oceniti, lahko rečemo le približno 25 % BDP. Po podatkih tujih raziskovalcev pa predstavlja siva ekonomija kar 27 %, kar pomeni 10 milijard evrov primanjkljaja letno. Vprašanje je, ali lahko podpremo pokojninsko reformo. Lahko bi se sočasno z njo, če ne že prej, temeljito lotili tudi področja, ki veliko bolj negativno vpliva na splošno javnofinančno stanje kot pa potrebe pokojninske blagajne. Je ob vladni politiki, ki ne stori dovolj na prihodkovni ravni proračuna, sploh lahko pričakovati, da bodo pokojnine kdaj normalno polno valorizirane? Pa ne pozabimo, da dosti naših upokojencev danes ne preživlja zgolj sebe. Tisti, ki to zmorejo, z ostanki od svoje pokojnine pomagajo tudi svojim otrokom, vnukom, ki nimajo dela in tudi ne sredstev za preživljanje. Ali naj tako razumemo medgeneracijsko solidarnost, na kateri naj bi temeljil pokojninski sistem? Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Bogdan Barovič.
Dobro jutro! Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Doma sedita 72 let stara babica in 17 let stara vnukinja, ki se igra na računalniku, pogovarja po telefonu. Babica pravi: "Joj, vnukinja, ko sem bila jaz toliko stara, sem že delala, veš." Vnukinja pa pravi: "Babica, ko bom jaz toliko stara, kot si ti, bom tudi delala. Še." To je na prijazen način povedana ena intenca tega pokojninskega zakona. Res je, da je 428 strani ali členov, da ne bom govoril na pamet, obsežen zakon, ki je najbrž zahteval veliko truda na vašem ministrstvu. Res je, da je imel postavljene dobronamerne cilje. Res je, da izraža veliko skrb za pokojninsko blagajno, kakšna ta le bo čez nekaj časa. Res je, da v svojem uvodnem delu izraža željo po varni starosti, po višji pokojnini. Res je pa, da je lepih dogodkov in želja v različnih pravljicah, kolikor hočete. Res pa je, da smo se morali tisti, ki smo se več ali manj ukvarjali s tem zakonom, ozreti tudi na medaljo in jo obrniti na drugo stran. Vse predpostavke ali večina predpostavk, prvič, nima temeljev, kajti Vlada in nihče ne ve, koliko ljudi bo, če bo ta zakon sprejet, delalo dlje. Tega odgovora ni. Drugič, tudi ni odgovora, kakšen bo finančni učinek, če bo ta zakon sprejet. Tudi ni realnega in odkritega podatka, ki bi mu lahko verjeli, saj vsak s svojimi strokovnjaki, sindikalna stran na eni, vladna na drugi, trdi drugače. Vlada trdi, da bodo pokojnine večje, sindikati s svojimi strokovnjaki dokazujejo, da bodo pokojnine nižje. Res je, da je narejena samo projekcija demografske strukture, ki predvideva, da naj bi se do leta 2060 število ljudi, starih med 55 in 65 let, povečalo na skorajda 600 tisoč. To so pač izračuni in predvidevanja. Ni pa izračunov, koliko je predvidenih študentov, na osnovi katerih se lahko izračuna, kdaj bo študij končan in kdaj bodo nastopili delo in koliko časa bodo delali, kakšna bo izobrazbena struktura, kakšen bo gospodarski razvoj te države in koliko bo novih delovnih mest, ki pa so, jasno, ključnega pomena za polnitev pokojninske blagajne. In če gremo še dlje. V Slovenski nacionalni stranki se sprašujemo, pa verjetno vsi, ne glede na politične barve in pripadnost, koliko je neplačanih prispevkov v pokojninsko blagajno v zadnjih 10-ih, da ne rečem 20-ih letih. Kje je ta izračun? Številka bi bila grozna, če bi ga imeli. In kje je ta denar, ki bi moral biti vplačan v pokojninsko blagajno, pa ni bil vplačan. Razen, da ga je vsaj 60 do 70 % v žepih – v žepih kapitalističnih slovenskih menedžerjev ali pa na tekočih varčevalnih in drugih računih od Avstrije preko Švice do Kajmanskih otokov. Res je, da nihče v tej državi ni ničesar naredil za to, da bi se vodila natančna evidenca prilivov v pokojninsko blagajno. V Slovenski nacionalni stranki se sprašujemo in zahtevamo odgovor, ki ga nismo in ga ne bomo nikoli dobili, kje je denar iz pokojninske blagajne iz časov, ko je bilo razmerje vplačil proti izplačilom 3 proti 1 oziroma 2,5 proti 1, kar pomeni, da bi morali imeti danes v normalnih razmerah, če eden dela za enega upokojenca, še vedno vsaj 1,5, če ne 2-krat več denarja, kot ga ta država potrebuje za izplačilo pokojnin. Kje je ta denar od leta 1985 dalje do leta 1995? Kje je ?! Naj ta država pove! Ali je prav, smo se vprašali v Slovenski nacionalni stranki, da govorimo o starostni upokojitvi. Ni prav! Ni prav! Dokazano je, da je ključni pogoj za polno pokojnino delovna doba. Delaš 40 let, plačuješ 40 let, in to je merilo za izplačilo pokojnine. Ni prav, da v tem zakonu ni jasno in natančno opredeljeno, da obstajajo strukture ljudi, samo omenjene so – ampak katere so te strukture – in da obstajajo te strukture ljudi, ki tako po fizičnem kot tudi psihičnem načelu ali zdravstvenem izrazu, kakorkoli želite, ne bodo zmogli in ne bodo uspeli doseči pogojev za polno pokojnino. Številni ne bodo mogli in zmogli delati do 65. leta starosti. Jaz osebno se z voznikom avtobusa v Španijo na nogometno tekmo, ki bo star 67 let, pač ne bi rad vozil. Brez zamere, ob vsem spoštovanju. Še manj si predstavljam mogoče svojo ženo ali svoje otroke pri 60., kaj šele pri 65. letih, da ves čas stojijo za tekočim trakom in štancajo ali pa da je moj sin po poklicu kovinar, da ne rečem še kaj hujšega, če so to zidarji. Bodite stari in si zamislite, zdaj tisti, ki smo 55 in več, pojdimo ven na sneg in pri minus 11 delajmo ves dan, premetavajmo celo življenje "cegle in železje" – če bomo zmogli. Redki bodo, večina pa ne. 8 ur, danes delajo 16 ur in še več. Ni prav, da stremimo ali se bližamo k švicarskemu načinu, kjer bi nekako izenačevali usklajevanje pokojnin pol s plačami pol pa z rastjo življenjskih stroškov. Jaz sem takoj za to, če imamo od jutri naprej v Sloveniji plače, kakršne imajo Švicarji, gospodarstvo na takšnem nivoju, kot ga imajo Švicarji, in življenjske stroške takšne, kot jih imajo Švicarji, potem sem pa takoj za. Pokojnine se morajo, vsaj za tiste ljudi, ki so jih zaslužili, pošteno približevati dvigu življenjskih stroškov in plačam. Celo poklicne pokojnine so opredeljene tako, da se bodo, ne glede na to, da so postavljene zaradi posebnih pogojev v nekem določenem času, zviševale. Ko sem bil mlad, sem zelo veliko bral in včasih nisem posvečal toliko pozornosti zgodam in prigodam, ki jih je pisal Charles Dickens v času gnilega angleškega kapitalizma, kjer pa, moram reči, skoraj nihče ni delal do 65. leta starosti, ker so že vsi prej umrli. Pa me spominja ta zgodba na to, da obstaja še nek grd, skrit način, pa ne rečem, da je nameren, ampak obstaja. Pokojninska blagajna bo pri dvigovanju starostne pokojnine veliko prihranila tudi pri vseh tistih, ki bodo prej umrli. Jaz bi vsem želel, da živijo 100 let, ampak ne bodo. Nekdo bo delal do 65. leta starosti, povprečna umrljivost pri moških, se mi zdi, je pa zdaj 71 let; mislim, da je, popravite me, če ni. Kar pomeni, cela 4 leta bo v poprečju možakar, ki je delal 43 let in je star 65 let, smel uživati pokojnino. Krasno! Vojska. Jaz sem bil prisiljen, prisiljen oditi v vojsko. Prisiljen sem bil prekiniti delovno razmerje, kjer bi raje ostal. Prisiljen! Bil sem prisiljen delati 24 ur na dan celo leto! Ne samo, da bi mi moralo to pripadati, ne samo, da, dobro, če pa že, pa tudi ni prav, bom pa kupil. Pravica bi morala biti taka, da bi to moralo biti priznano avtomatično. In ne samo trikrat, ker smo delali cele dneve, cele dneve smo varovali državo. Tako je bilo rečeno in to smo morali početi. Tam, kjer bi pa rad delal, pa nisem mogel, ker so me prisilno nagnali služit vojsko. In zdaj – nič od tega. Kaj nas briga, kaj si pa šel takrat v vojsko! Ja, moral sem. Želel pa nisem. Vzdržnost blagajne. Seveda obstaja črno in sivo delo. Veliko ga je. Osem, devet, deset let vpijemo v Državnem zboru, kako je treba črno in sivo delo ukiniti, sankcionirati. Ničesar nismo naredili v devetih, desetih letih. Ogromno denarja se že spet zliva v žepe namesto v pokojninsko blagajno. O obdavčitvi luksuza, res luksuza, govorimo tudi že ves mandat te vlade. Ali smo kaj naredili? Ničesar! Iz tega bi se lahko tudi polnila ena od štirih državnih blagajn. Pa se ne. In kmalu bo potrebna nova reforma. in to iz preprostega razloga, ker ne vemo, ali bo ta, če bo sprejeta, oziroma ali bo takšen sistem vzdržen. Zakaj potem to počnemo? Zakaj? Ob neupoštevanju vseh normalnih človeških vsebin, za katere sem prepričan, da sem jih zdajle naštel. Brez politizacije in brez priljubljenosti, brez udinjanja sindikatom, enim ali drugim. Dejstva so, kakršna so. Ob vseh teh dejstvih, ki sem jih naštel, vseh vprašanjih, ki ostajajo popolnoma brez odgovorov, ne bom šel na trg in kupil nekaj, česar tam ni. V Slovenski nacionalni stranki ne bomo in ne moremo potrditi takšen zakon, ki pušča številna odprta vprašanja, daje pa nekaj zelo jasnih odgovorov o stvareh, ki seveda niso dosegljive, niso zmožne, vsaj kar se starostne pokojnine tiče, da ne govorim o tem in še enkrat pravim, da edino pošteno merilo za izračun in izplačilo bi bila delovna doba. Jaz verjamem, da je ta koalicija "zdilana," kot sem že sam videl pri 27. členu, kako to gre, da boste ta zakon sprejeli. Jaz ob tem lahko samo rečem, tisti, ki boste rekli "da," boste nekoč tudi stari 65, 66, pa tudi vaši otroci, pa bomo videli potem. Končam, tako kot sem začel. V starih časih je pekom v pekarni na sestanku delavskega sveta rekel direktor: Bomo imeli boljše plače, bomo dvignili ceno kruha, kdo je za?" Vsi do zadnjega so bili. Ta isti pek je šel popoldne v trgovino, pa je kupil kruh, pa so rekli, danes je kruh dražji za pol dinarja in je bentil od trgovine do doma, kdo hudiča vendarle si je izmislil, da so celo kruh podražili. Taka je ta zgodba. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Ljubo Germič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Leta 1999 smo sprejeli Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga danes imenujemo ZPIZ-1, ki trenutno velja, v vmesnem času je bil dopolnjen in tudi spremenjen. Reforma iz leta 2000, kot kažejo analize stanja in tudi zaradi finančno gospodarske krize, ne zadostuje več. Če želimo na srednji rok zagotoviti pokojninski sistem, ki bo izpolnjeval obveznosti do svojih zavarovancev na način, da ne bo nadaljnjega padanja pokojnin, to posebej poudarjam, da ne bo nadaljnjega padanja pokojnin, ter bil hkrati tudi javnofinančno vzdržen, so nujni dodatni ukrepi, ki jih bomo danes predvidoma tudi sprejeli. V LDS podpiramo oba cilja, še posebej rešitve, da ljudem, ki so celo življenje delali, pripadajo dostojne pokojnine tudi v naslednjih letih brez strahu. Dostojno pokojnino si posameznik lahko zagotovi iz različnih stebrov. Vsak od teh stebrov ima določeno vlogo. Glavno sporočilo modernizacije pokojninskega sistema je, da sta za ohranjanje in izboljšanje ekonomske in socialne varnosti posameznika odgovorna tako država kot tudi posameznik sam. Splošna krovna cilja modernizacije pokojninskega sistema dopolnjuje sklop specifičnih konkretnih ciljev modernizacije, na osnovi katerih so opredeljeni predlogi posameznih ukrepov, in sicer povečanje deleža aktivnih zavarovancev s podaljšanjem delovne aktivnosti in dvigom dejanske upokojitvene starosti, ohranitev solidarnosti v sistemu pokojninskega zavarovanja, vzpostavitev večje preglednosti in transparentnosti sistema na način, da je pokojninski sistem v funkciji zavarovanja za starost, iz njega pa se izločijo vsi instituti, tako imenovani socialni transferi, ki ne sodijo v sistem obveznega pokojninskega zavarovanja in da se informira posameznika o višini zbranih sredstev in pričakovani pokojnini. Da bomo v prihodnje lahko zagotovili dostojne pokojnine, se je žal treba soočiti z višanjem upokojitvene starosti. Pri tem v Liberalni demokraciji močno zagovarjamo postopnost, saj od starejših delavcev, ki so delali v drugačnih razmerah, ne moramo kar naenkrat pričakovati tako dolge delovne dobe. Prav zaradi marsikje slabših delovnih pogojev bomo morali poleg pokojninskih sprememb več narediti tudi na ukrepih, kot so izboljšanje in prilagoditev delovnih mest, še več podpore nameniti izobraževanju, izboljšati tehnologije, več skrbi nameniti izboljšanju pogojev za zdravje delavcev, izvesti ukrepe za hitrejši vstop mladih na trg dela in še mnogo drugih ukrepov. V Poslanskem klubu LDS smo vedno zagovarjali stališče, da je pri tako pomembnih družbenih vprašanjih, kot je urejanje pokojnin, treba iskati najboljšo možno rešitev z vidika vseh generacij. Zato ta zakon dojemamo kot iskanje ravnovesja med interesi mladih, ki prihajajo na trg dela, srednjo generacijo, ki nosi največje breme pokojnin, ter tistih, ki so blizu upokojitve, in tistih, ki že uživajo zasluženo pokojnino. Bistvena težava sedanjega pokojninskega sistema je, da se odhodki iz njegove blagajne povečujejo, prihodki pa znižujejo. Predvidevanja za prihodnost, ki so predvsem zaradi demografske specifike staranja prebivalstva slaba, zahtevajo določene ukrepe. Če torej rečemo, da trenutno sistem zadostuje, pa pri tem trendi kažejo drugače, potem pristajamo na to, da bo pokojninska blagajna zdržala le do leta 2020, ko bi za odhodke pokojninske blagajne namenili že 11,2 % DBP, poleg tega pa denarja v njej za pokritje vseh stroškov ne bo dovolj, ampak jih bo moral v bistveno večjem znesku, kot sedaj, pokrivati državni proračun. Pokojninska reforma še naprej utrjuje medgeneracijsko solidarnost ter ravnovesje odgovornosti in prispevkov med odhajajočimi in prihajajočimi generacijami, kar je za Poslanski klub LDS izrednega pomena. Medgeneracijska solidarnost, ki velja za prvi steber obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, temelji na pretočnosti sistema. Tisti, ki delajo, plačujejo prispevke za tiste, ki so že v pokoju. Ta dva pola sta neizpodbitno povezana in odvisna, če torej en del umanjka, drugi del ne more pričakovati pokojnin. Zato je nujno iskanje ravnovesja med obstoječim in prihajajočim. Slovenija ima izrazit problem prepoznega vključevanja mladih na trg delovne sile in na drugi strani prehitro zapuščanje trga delovne sile. Ker v LDS ves čas opozarjamo na ta problem, ki ga zaznavamo, tudi na tej točki pričakujemo ustrezne ukrepe, ki bodo nadgradili predlog pokojninske reforme, ki je pred nami. Gre za zagotavljanje medgeneracijske solidarnosti, ker če le-te ne bo, se ne bomo pogovarjali, kako visoke naj bodo pokojnine, temveč, ali jih bomo sploh imeli. Največjo težavo za stabilnost obstoječega pokojninskega sistema predstavljajo demografski trendi, in sicer staranje prebivalstva kot posledica daljše življenjske dobe, zmanjšana rodnost in manjše število delovnoaktivnih. Vsi ti podatki nam kažejo, da bomo imeli vedno mlajše in srednje populacije, ki bo plačevala v pokojninsko blagajno. Da predlagane spremembe pokojninskega sistema ne bi bile tako drastične, pri čemer nas strokovnjaki opozarjajo, da pokojninska reforma izgublja svojo prvotno ciljano usmeritev, in da ohranjamo oba temeljna cilja in načelo medgeneracijske solidarnosti in vzajemnosti, smo se v LDS zavzeli za določene drugačne rešitve – kljub opozorilom o zmanjševanju in vprašljivosti doseganja temeljnih ciljev. Kot sem že omenil, je glavni cilj sprememb ustavitev padanja pokojnin oziroma zagotovitev dostojnih pokojnin. Zato smo skupaj s koalicijo predlagali in sprejeli ukrepe, ki v obdobje za določitev pokojninske osnove vključujejo manjše število let, kot je bilo v osnutki predlagano, in sicer 30 zaporednih let, pri čemer je bila sprejeta tudi rešitev, da se izmed teh 30 let izločijo 3 najslabša leta. To je pomembno predvsem pri mlajši in srednji populaciji, saj ni nujno, da je ob današnjih razmerah na trgu dela vsako naslednje delovno mesto in delovno leto boljše. Bila so tudi sprejeta dopolnila, ki omogočajo izjeme pri priznavanju v pokojninsko dobo, obdobje za starševsko varstvo za vse otroke in znižanje starostne meje zaradi obveznega služenja vojaškega roka v celoti, z možnostjo dokupa tega obdobja z znižano osnovo. Na področju obračunavanja in plačevanja prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v Poslanskem klubu LDS močno podpiramo prepoved odloga plačila prispevkov. Prejšnja rešitev v zakonu, ki je to dopuščala, je imela sicer dober in plemenit namen, a se je v praksi, kot se je izkazalo, izrodila. Največjo težavo, na katero smo tudi že opozarjali, predstavlja dejstvo, da je nekdo v tujem imenu in brez vednosti odobril odložitev plačila prispevkov, ki predstavljajo sestavni del plače in iz katerega izhajajo tudi posameznikove pravice. Če bi tisti, ki je odobraval vloge v imenu in za račun tistega, ki ga je prikrajšal, nosil tudi odgovornost, ne bi bilo težav. Kot pa smo lahko v marsikaterem primeru žalostno spoznali, posamezniki niti niso bili o tem obveščeni. Ker pa se v Poslanskem klubu LDS zavedamo tudi tega, da gospodarstvo mora in prav je tako, da ima določene izhode v sili, da se na ustrezen način uvedejo mehanizmi, ki bodo sprejeti na davčnem področju. V tem primeru pa bo država v lastnem imenu in za svoj račun predlagala rešitve brez bojazni, da se posega v pridobljene pravice posameznika, ki si jih je priboril in pridobil z delom. Takšno odločitev in odgovornost ter s tem povezane posledice naj nosi država sama. Predlog zakona natančno sledi in definira ukrepe v vseh pokojninskih stebrih za dosego dveh glavnih ciljev, ki ju še enkrat poudarjamo to sta finančna vzdržnost pokojninskega sistema in zagotavljanje dostojnih pokojnin. V Liberalni demokraciji Slovenije na podlagi vseh analiz, študij in projekcij stanja pokojninskega sistema ocenjujemo, da pokojninsko reformo potrebujemo. Na podlagi demografskih kazalcev, katerih ujetniki smo, nas odlašanje s spremembami vodi zgolj v nestabilno prihodnost, kjer bodo lahko sledili še bolj boleči ukrepi, kot so znižanje plač in socialnih transferjev, čeprav pa si nihče od nas tega prav gotovo ne želi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil mag. Franc Žnidaršič. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavnik ministrstva, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Solidarnost je o rešitvah predlagane pokojninske reforme razpravljala temeljito in večkrat. Zavedamo se, da nas demografske razmere silijo v podaljšanje delovne dobe, prav tako velja upoštevati problem, da je vedno manj zaposlenih, v primerjavi s številom upokojencev, da so plače praviloma prenizke in se iz njih zbira premalo prispevkov, da bi lahko dolgoročno zagotavljali pokojnine iz tega naslova. Dosegli smo soglasje o tem, da je pokojninska reforma potrebna. V okviru dodelave zakona smo vložili nekaj amandmajev brez končnega učinka. Nismo prepričani, ali so posamezne rešitve nujne, denimo 30 let za pokojninsko osnovo ali 65 let starost ali malusi. Menimo, da bi enake končne učinke lahko dosegli tudi tako, da bi število let za osnovo podaljšali v tem trenutku denimo na 25 let, potrebno starost na 63 let, po petih, šestih letih pa bi glede na razmere oziroma učinke naredili naslednji korak, se pravi, da bi iskali zagotavljanje likvidnosti pokojninske blagajne še bolj postopoma, kot je sedaj določeno v zakonu, in bi se na ta način izognili grožnji sindikatov z referendumom in dosegli z njimi morda vsaj minimalno soglasje, ki ga danes ni. Vprašanje je, kaj je boljše – to vprašanje se je v naši poslanski skupini ves čas objektivno postavljalo: ali da zakon pade ali pa, da zakona ne bo, če ga zruši referendum, ki ga obljubljajo sindikalisti. Mi se zavedamo, da imamo pri reševanju pokojninske blagajne več, vendar so vse v glavnem neprijazne, možnosti. Najbrž bi bila v tem trenutku najslabša tista, da bi zvišali prispevno stopnjo delodajalcev, ki že danes ob tej razmeroma nizki prispevni stopnji niso konkurenčni. Naslednja možnost je zmanjšanje pravic, ki pa so itak skromne, zato tudi ne pride v poštev. Tako nam je pravzaprav ostala ta možnost, da se podaljša delovna doba, kot edina najmanj slaba, hkrati pa ta rešitev sproža največje nasprotovanje s strani sindikatov, ki so ne nazadnje tisti, ki bodo morali plačati naše in bodoče pokojnine. V celoti moramo ugotoviti, da je v času obravnave vendarle prišlo do določenega izboljšanja končnih rešitev, kot so upoštevanje otrok, služenje vojaškega roka, upokojitev pred 65. letom za tiste, ki so dosegli polno delovno dobo brez malusov, zaustavitev padanja nadomestitvene stopnje, ki zdaj ostaja pri 80 %, povečanje najnižjih pokojnin, ki so seveda stvar sociale že danes. Še vedno pa menimo, da so malusi razmeroma visoki, bonusi pa med najskromnejšimi v primerjavi z rešitvami v podobnih sistemih, ki so prikazani v uvodu zakona. Ne nazadnje menimo, da je bilo v času pogajanj s strani predlagatelja vsaj pol leta brezsmiselnega in neuspešnega časa izgubljenega s tistimi, ki danes temu končnemu zakonu nasprotujejo, namesto da bi se bolj potrudili doseči minimalno soglasje s sindikati, ki ga ni in nam dela sive lase, če bomo ponovno zapravili štiri milijone za referendum, namesto da bi jih dali vsem tistim, ki imajo zelo majhne pokojnine ali pa so sicer revni. Pri tem je najbolj značilno naslednje dejstvo, da je Zveza društev upokojencev Slovenije od zgodnje spomladi naprej podpirala rešitve predlagatelja, pa tega nihče – ne predlagatelj ne ZDUS – ni znal povedati slovenski javnosti. V takšnih razmerah skrivanja soglasja največje upokojenske družbe, druščine lahko rečem, so nekateri kričali, da se borijo za upokojence, nabirali politične točke, in kot stranka upokojencev nasprotujejo tistim, ki so za to, da se pokojninska reforma sprejme. Razumi, kdor more. Sam tega seveda ne sprejemam, in se s tem ne strinjam. Zaradi vsega naštetega smo v poslanski skupini prav zaradi podpore tem spremembam upoštevali predvsem stališče, da z njimi soglaša Zveza upokojencev Slovenije, ki predstavlja nad 250 tisoč upokojenih in za nas je to dovolj pomembno znamenje, da bo poslanska skupina dala večinsko podporo temu projektu. Lepa hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila dr. Andreja Črnak Meglič. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, direktor direktorata, kolegice in kolegi! Socialni demokrati smo se že vseskozi zavedali, da pokojninska reforma predstavlja eno ključnih vprašanj sedanjega mandata. Zato smo letos aprila sprejeli stališča konference do modernizacije pokojninskega sistema. Soglašali smo, da so spremembe obstoječega zakona nujne in da bomo zagotovili dolgoročno vzdržnost pokojninske blagajne ob pogojih spremenjenih demografskih razmerij in izenačili pogoje upokojevanja tudi za nove generacije le s spremembo, ki je nujna, ker je in mora ostati medgeneracijska solidarnost temelj našega pokojninskega sistema. Ključni razlog za pokojninsko reformo, pa če se še tako sprenevedamo, je staranje prebivalstva. Na eni strani podaljševanje pričakovane življenjske dobe, na drugi strani tudi to, da imamo Slovenci eno najnižjih rodnosti v Evropi. To za Slovenijo predstavlja enega največjih ekonomskih in socialnih izzivov prihodnosti in s tem povezanim vprašanjem, kako bomo ohranjali solidarnost med generacijami in zagotavljali varno starost za vse. Zaradi staranja prebivalstva se delež upokojencev v celotni populaciji povečuje, čemur pa ne sledi število aktivnega prebivalstva, ki za pokojnine plačuje sproti s svojimi prispevki, to je na način dokladnega sistema. Demografski trendi kažejo, da se bo razmerje med aktivno populacijo in upokojenci v naslednjih letih še naprej hitro zniževalo in bomo kmalu v situaciji, ko bo en zaposlen moral vzdrževati enega upokojenca; danes je to razmerje 1,66 : 1. Takšna situacija pod vprašaj postavlja tudi finančno vzdržnost sistema pokojninskega zavarovanja v prihodnje ter stabilnost celotnih javnih financ naše države. Zavedati se moramo, da upokojitvena starost počasi sledi demografskim spremembam, če pa se bo z novo pokojninsko reformo starostna meja za upokojitev dvignila, se bo razmerje med upokojenci in delovnoaktivno populacijo stabiliziralo, kar bo prispevalo k vzdržnosti sistema pokojninskega zavarovanja. Če pokojninskega sistema ne bomo prilagodili neugodni demografski in javnofinančni situaciji, tvegamo, da prihodnje generacije, med nami jih je tu kar nekaj, govorimo tudi o reformi, ki bo zadevala njih, morda ne bodo imele pokojnin oziroma bodo imele tako nizke, da si z njimi ne bodo mogli zagotavljati osnovne socialne varnosti. To pa ruši temelje medgeneracijske solidarnosti, na kateri sloni naš pokojninski sistem. Dejansko smo imeli pred sabo samo tri alternative: povečanje prispevne stopnje in s tem prenašanje bremena na aktivno populacijo, predvsem na mlade, ki šele vstopajo na trg dela, nadaljnje zniževanje pokojnin, v zvezi s čimer je treba povedati, da se na podlagi veljavnega zakona ZPIZ-1 pokojnine že sedaj postopoma nižajo. S pokojninsko reformo leta 2000 so soglašali vsi socialni partnerji, tako sindikati kot tudi upokojenci, in sklenili so kompromis, da se bo dvigovala upokojitvena starost počasneje, zelo počasi, zato pa bodo pokojnine padale. Tako smo danes soočeni s tem, da so se pokojnine zaradi tega kompromisa znižale v desetih letih za 15 %. Tretja in dolgoročno najbolj realistična možnost pa je podaljševanje pokojninskega obdobja za pridobitev pravice do starostne pokojnine. Dejstva, da se ne moremo izogniti reformi pokojninskega sistema, so se v drugih državah Evropske unije zavedali že pred nami. Tako je večina držav članic Evropske unije upokojitveno starost že dvignila na 65 let, nekatere od njih pa so se odločile, da bodo upokojitveno starost postopoma dvigovale na 67 let, pa tega nikjer niso sprejemali z navdušenjem. Socialni demokrati menimo, da se moramo prebivalke in prebivalci Slovenije čim prej poenotiti glede tega, kako bomo dosegli cilje reforme, in skleniti potrebne kompromise, s katerimi bomo pridobili vsi. Kompromis je potreben zavoljo tega, da bomo lahko še naprej zagotavljali socialno varnost prihodnjih generacij. Zavedati se namreč moramo, da prej ko bomo novo pokojninsko reformo sprejeli, manj posledic bodo potem občutili vsi – tisti, ki so tik pred upokojitvijo, še zlasti pa mlade generacije. V razpravi o spremembi proračuna za leto 2011 in dopolnitvah proračuna za leto 2012 smo Socialni demokrati opozorili na nujnost pokojninske reforme tudi z vidika javnih financ. Prvič zato, ker je pokojninska reforma ena temeljnih strukturnih reform, ki jih moramo izvesti, in sicer zato, da bomo ublažili plačevanje javnega dolga, pospešili okrevanje gospodarstva ter zaustavili nadaljnje poslabševanje socialnega položaja naših državljank in državljanov. Drugič, neizvedba pokojninske reforme pomeni, da bi Slovenija ohranila visoko tveganje javnih financ, kar pomeni znižanje bonitete države, višjo obrestno mero, povečevanje izdatkov za obresti in nadaljnji pritisk na gospodarstvo in delovna mesta. Predlog pokojninske reforme sloni na treh bistvenih ukrepih, ki so v javnosti sprožili največ polemik, nizanja polresnic in v številnih primerih tudi zavajajočih interpretacij. Gre za naslednje: postopno podaljševanje pogojev za pridobitev pravice do starostne pokojnine, podaljševanje bo zelo postopno, trajalo bo deset oziroma petnajst let za ženske; podaljševanje obdobja za odmero pokojninske osnove in sprememba formule za usklajevanje pokojnin. V dosedanjem poteku obravnave predloga zakona v Državnem zboru smo zato, da bi dosegli kar najširše soglasje javnosti in skupin posameznikov, ki jih s predlaganimi ukrepi najbolj zadevamo, v konstruktivni razpravi sprejeli kar nekaj kompromisnih rešitev. Naj omenim le nekatere. Za tiste, ki so z delom začeli zgodaj, se bosta zahtevana starost in pokojninska doba postopoma podaljševali za štiri mesece na leto, ne za šest mesecev, kot je bilo prvotno predlagano. Do časovnega bonusa za starševstvo bodo zavarovanci upravičeni za vsakega otroka za 8 mesecev in ne le za tri otroke, kot je bilo prvotno predvideno. Starostni pogoj pri ženskah pa se bo na ta račun lahko po izteku prehodnega obdobja znižal do 58. leta, pri moških pa do 60. Moškim, ki so bili na obveznem služenju vojaškega roka, naj bi se starostna meja ob ugodnem dokupu znižala za celoten čas trajanja služenja vojaškega roka. Naslednji pomemben kompromis, ki smo ga sprejeli v drugi obravnavi predloga zakona, predstavlja skrajšanje obdobja za izračun pokojninske osnove. Izračunano obdobje smo iz prvotnih predlaganih 34 najugodnejših let skrajšali na 30 najugodnejših zaporednih let, z izločitvijo treh za zavarovanca najmanj ugodnih let, kar v praksi dejansko pomeni 27 najugodnejših let. Pri upoštevanju nadomestil plače, ki izhajajo iz predpisov, ki urejajo delovna razmerja, trg dela, starševstvo, zdravstvena rehabilitacije, kot je na primer bolniška, se pri pokojninski osnovi upošteva celotna zavarovančeva plača oziroma osnova, ne le dejansko nadomestilo, kot je bilo prvotno predvideno. Za to smo si Socialni demokrati še posebej prizadevali. Dosegli smo tudi, da se po 1. 1. 2011 vsi zakonito obračunani prispevki še vedno štejejo v zavarovalno dobo, saj menimo, da je izterjava njihovega plačila naloga organov nadzora in ne odgovornost delavcev. Socialni demokrati se zavedamo, da sprememb pokojninskega sistema ni mogoče sprejeti brez širokega konsenza. Zato smo se v teku dolge javne razprave in v poteku obravnave predloga zakona v Državnem zboru usmerili v iskanje kompromisov, ki bi bili sprejemljivi za večino. Z določenimi rešitvami, ki so že vključene v predlog zakona, smo koalicijske stranke želele prisluhniti civilni družbi, socialnim partnerjem, opoziciji in tudi drugi zainteresirani javnosti. V drugi obravnavi smo upoštevali 15 % predlogov opozicije, 9 % predlogov, ki so nastali na predlog sindikatov, ter med amandmaji odbora sprejeli skoraj polovico tistih, ki jih je predlagala opozicija. Skupno smo torej dopolnili predlog zakona s kar tretjino predlogov, ki so bili izoblikovani na podlagi iskanja konsenza. Rada bi videla, da mi pokažete zakon, ki je bil sprejet na tak način v Državnem zboru. Opozoriti je treba tudi na dejstvo, da je manevrskega prostora za nadaljnje mehčanje zakonskih ukrepov malo. Na podlagi izračunov, ki so jih opravili na ljubljanski ekonomski fakulteti, namreč izhaja, da so sprejeti kompromisi že sedaj zmanjšali učinek reforme od ene četrtine do ene tretjine. Če bomo z mehčanjem reforme nadaljevali, se bo učinek pokojninske reforme razpolovil, in kaj kmalu bo treba pripraviti novo reformo. Ali nas o nujnosti pokojninske reforme lahko prepričajo strokovnjaki? Po mnenju dr. Tineta Stanovnika, ki je največji poznavalec evropskih pokojninskih sistemov, predlagana pokojninska reforma zagotavlja dovolj pravičnosti, hkrati pa vsaj na srednji rok zagotavlja javnofinančno vzdržnost. Pozitiven element nove pokojninske reforme je, da je predvideno, da se bo drsenje pokojnin ustavilo oziroma zniževanje pokojnin, kot bi rekli po domače. Razmerje med pokojnino in neto plačo se bo stabiliziralo pri 60 % za 40 let pokojninske dobe pri moških in 38 let pokojninske dobe pri ženskah. Po starem zakonu bi razmerje med pokojnino in neto plačo zdrselo na 56 % in pokojnine bi se še naprej zmanjševale. S sedanjo reformo se povečuje obseg solidarnosti. Tisti z nizkimi plačami bodo dobili višjo pokojnino, kot je njihova izračunana pokojnina na podlagi čistih delovnih prispevkov, ker bo začela avtomatično delovati podlaga, ki je oblikovana v višini najnižje pokojninske osnove. To je izjemno pomemben element solidarnosti, še zlasti za ženske. Že omenjena študija ekonomske fakultete je pokazala, da bo ta varovalni ukrep dvignil pokojnine za tri decile žensk, ki prejemajo najnižjo pokojnino. Tudi sicer je študija pokazala, da se bodo pokojnine zaradi novega načina izračunavanja dvignile od 8 do 18 % v primerjavi s sedanjim izračunavanjem pokojnin. Za Obamo je bila tudi zvodenela različica zakona o zdravstvenem varstvu velik uspeh. Za Slovenijo pa bi bila zvodenela verzija pokojninskega zakona velika zapravljena priložnost. Socialni demokrati bomo podprli predlog pokojninske reforme, podprli bomo tudi amandmaje, ki jih je predlagala Vlada in tudi poslanci koalicije. Zavedamo se svoje odgovornosti, kajti če pokojninske reforme ne bomo sprejeli, bo podobno kot z zobobolom. Vsi vemo, da ko nas boli zob, moramo k zobozdravniku. Dlje odlašamo, večje so bolečine in globlji je poseg. Zato resnično prosim, da se zmanjša nivo populizma v razpravi o tako pomembnem vprašanju, da prevzamemo odgovornost in storimo tisto, kar je nujno. Vse ostale pripombe, ki so bile izrečene in so upravičene in niso neposredno povezane s pokojninsko reformo, jaz sem že zadnjič povedala, da jih Socialni demokrati podpiramo in jih je treba čim prej izvesti, pa gradimo kot korake v nadaljnjem obdobju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil France Cukjati. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Predstavniki ministrstva, lep pozdrav, kolegice in kolegi! Še zadnjič se bomo srečali na temo zakona o pokojninskem in invalidske zavarovanju. Gre tudi po našem mnenju za pomemben, zelo občutljiv zakon, občutljiv zaradi tega, ker zadeva usodo vsakega izmed nas, izmed vseh državljanov, davkoplačevalcev. Predstavlja tudi sam postopek, kako se ga rešuje, predstavlja, kako smo sposobni tako občutljive teme obravnavati in usklajevati in iskati neko nacionalno rešitev. Treba je povedati, da nas je že na začetku tega mandata presenetila vest, da bo ta vlada šla v drastične spremembe pokojninsko-invalidske zakonodaje. Presenetila zaradi tega, ker prejšnji zakon, ki je bil sprejet pred 10 leti, pravzaprav še ni niti dokončno zaživel. Tudi prejšnji zakon izpred 10 let je predvidel 65 let starosti kot tisto mejo, pri kateri se vsak lahko upokoji, če ima vsaj določeno število let zavarovalne dobe, pri ženskah pa 63 let. Sedaj še veljavni zakon tudi v prehodnih obdobjih, ki jih je uvedel kot zelo postopno obdobje pri večanju zahtev za upokojitev, še ni niti dosegel svojega cilja. Šele v letih 2013, 2014 v nekaterih določbah celo 2022, naj bi ta sedaj veljavni zakon prišel končno do veljave. Mi še vedno menimo, da sedanji zakon rešuje problematiko, zato jo tudi v tako drastičnih spremembah ni treba reševati. No, pa pač imamo sedaj zakon o invalidsko-pokojninskem zavarovanju pod število 2, novi zakon. Glavna zadeva je seveda pokojninska doba, to, koliko let naj bi ženska oziroma moški nabral v tem času, sedaj to imenuje ta zakon pokojninska doba, da bo nekako imel pravico do polne pokojnine, moški 43 let, ženska 41 let. Obenem zakon postavlja tudi starost 65 tako za moške kot za žensko. Tukaj se pojavi najprej vprašanje, kako priti do izpolnitve teh pogojev: 65 let starosti in 43 let delovne dobe. Recimo moški, ki je služil vojsko, študiral 5 let, bo pri 65 letih nabral največ 40 let delovne dobe in ne 43. Kje dobiti tista tri leta? Pogoji, ki jih zakon postavlja kot pogoj, morajo biti uresničljivi, morajo biti takšni, da jih lahko z vso skrbnostjo, zavzetostjo državljan izpolni. Tega se je zavedal tudi prejšnji zakon pred 10 leti, ki je vedel, da recimo moški s fakultetno izobrazbo ne more v tolikšnem času do 65. leta takšne delovne dobe nabrati in je uvedel dodano dobo, priznano dodano dobo za študij. Seveda postopoma, in sicer en mesec na leto. Naslednje leto bi po sedanjem zakonu bila priznana delovna doba 10 mesecev na leto, to se pravi pri 5-letnem študiju, to se pravi redni študij z dodanim letom, bi pomenilo 50 mesecev, to je štiri leta. In to je bilo uvedeno prav zaradi tega, da določeno kategorijo prebivalcev, ki po nekem osnovnem členu ne more izpolniti pogojev, da jim zakon omogoči, da vendarle izpolnijo pogoj za polno upokojitev. Tako je tudi sedanji zakon priznal dodano dobo za služenje vojaškega roka. Mi vemo, da je ta generacija, ki bo naslednjih, ne vem, še 20 let vstopala v pokojninsko dobo oziroma v pokojnino, služila vojsko v času prejšnje Jugoslavije, in to je bilo zadnja leta najmanj eno leto obveznega služenja. Nihče te ni vprašal, ali greš z veseljem ali ne, država ni plačevala prispevkov za obvezno zavarovanje, in zdaj se minister sklicuje, da neplačana doba ne more biti vključena v pokojninsko dobo. Zelo lepo, zelo pravično, pravzaprav pošteno, vendar država je kršila, ni plačevala pokojninske dobe oziroma pokojninskega zavarovanja za obvezno služenje vojaškega roka. In če pri tem upoštevamo, da služenje vojaškega roka ni trajalo normalno delovno dobo – 40 ur na teden, ampak je trajalo 168 ur na teden, 4-krat več. Eno leto bi morali pravzaprav po tem ključu priznati za štiri leta pokojninske dobe, od jutra do večera oziroma od jutra do jutra, saj so bile tudi nočne službe, straže in podobno. Ali vsaj beneficirana doba. Ne. Dobro. Pustimo to, gre za eno leto. Pri teh, ki pa so študirali, pa pomeni, da po sedanjem zakonu bi jim naslednje leto bilo priznano, kot sem rekel, 10 mesecev na leto, za 5-letni študij 4 leta. Torej tisti, ki bi po starem zakonu naslednje leto izpolnili pogoje za upokojitev, bodo ob 4 leta delovne dobe, ob štiri leta dodane dobe. In namesto naslednje leto februarja, recimo, se bodo lahko upokojili šele čez 4 leta, to je 4 leta kasneje oziroma s podaljševanjem tudi delovne dobe 6 mesecev na leto šele čez 6 let. 6 let, kajti obenem se tudi dviga prag glede delovne dobe, in sicer 6 mesecev na leto po tem zakonu. To se pravi, ker se jim študij ne bo priznal in ker se jim bo podaljševala zahteva za delovno dobo, bodo šli v pokoj šele čez šest let namesto naslednje leto. Seveda je tukaj vprašanje, kako bo to za generacijo, ko se šest let ne bo nihče upokojil s tistih delovnih mest, ki zahtevajo visokošolsko izobrazbo, kaj to pomeni za mlade diplomante, za mlade diplomirance, šest let se ta delovna mesta ne bodo sproščala. To je vprašanje, ali je tak način racionalizacije dober. Zakon je tudi pri predčasnem upokojevanju nekako inovativno rešil vprašanje, kako dati možnost za predčasno upokojevanje. Možno se je predčasno upokojiti, recimo, leto, dve leti in tako dalje prej, ampak s težkim malusom. Da bo zaradi predčasne upokojitve 3 % na leto nižja pokojnina, seveda do smrti 3 % nižja, za vsako leto predčasne upokojitve, in obenem, o tem pa seveda ni bilo veliko govora, pa se pri tem predčasnem upokojevanju ne bo upoštevala dokupljena doba. Kaj to pomeni? Dokupljena doba se ne bo upoštevala in za vsako leto krajše delovne dobe bo zopet malus 2 %. To se pravi, za vsako leto velikodušne možnosti predčasne upokojitve boste imeli do smrti pokojnino za 5 % nižjo. Seveda to ni dobrohotna ponudba vsem tistim, ki bodo preutrujeni, ki bodo izčrpani in se bodo predčasno upokojili, to je ponudba, ki je zaželena, kajti pri dveh letih bo imel tak nesrečnik 10 % nižjo pokojnino do smrti. Zelo zanimive te tako imenovane, v narekovaju, velikodušne ponudbe. Seveda je možen tudi dokup delovne dobe, in sicer do 5 let si boste lahko dokupili, pri čemer boste plačali toliko, kot bi recimo s sedanjo plačo morali plačevati prispevek. Ne vem, če bo kdo tako neumen, da bo dokupil to dobo, ki je ponujena, kajti namesto, da bi za 10 tisoč evrov na leto si dokupil eno leto, bo rajši vezal in varčeval in bo dobil iz tega naslova po 3 do 4-krat več kot pa iz naslova pokojnine. Tukaj je ena naslednjih pasti oziroma zelo slabih rešitev, plačevanje oziroma najnižja pokojninska osnova za tiste, ki si sami plačujejo: za obrtnike, za samostojne podjetnike, in sicer si bodo oni morali plačevati toliko, kolikor jim davčna uprava ugotovi dohodke oziroma se prijavijo dohodki, ampak najmanj 60 % povprečne plače. To se pravi, vsi tisti, ki so na minimalni plači ali celo nižji plači, kot je minimalna plača, bodo morali plačevati prispevke, kot če bi imeli 60 % povprečne plače. V lanskem, predlanskem letu, ko smo reševali vprašanje nezaposlenih in ko se je Vlada nekako bala teh visokih številk nezaposlenih, je bila dana ponudba, da se lahko z nekaj sredstvi posameznik odloči za samostojno dejavnost. In takih je bilo kar nekaj tisoč primerov, po nekih podatkih okoli 15 tisoč, ki so se odločili za samostojno dejavnost. Določen čas jim Vlada oziroma proračun plača minimalni prispevek oziroma neko vsoto, ki bi pomenila stimulacijo za samostojno dejavnost. Po podatkih Obrtno-podjetniške zbornice je primerov, ki so resnično uspeli ali začeli s samostojno dejavnostjo, komaj nekaj procentov. Vsi ostali so pravzaprav ta čas smatrali kot čas preživetja, in tudi ti, ki nimajo nikjer dohodka oziroma niti ne minimalnega dohodka, bodo morali plačevati prispevek 60 % povprečne plače. 60% povprečne plače, če je povprečna plača tisoč 480 evrov, je 888 evrov, minimalna plača pa je 734 evrov. To se pravi, njihov davek je za 20 % višji, kot pa je minimalna plača. Bolj so obdavčeni. Nam se zdi to ustavno sporno. Nismo uspeli z amandmaji. Zopet nismo uspeli in tu se nabirajo negativne točke glede našega odnosa do tega zakona. Resolucija Evropskega parlamenta iz oktobra letos pravi, da naj bi bila minimalna plača najmanj 60 % povprečne plače, ampak pri nas, žel, ni. Pri nas je 50 % povprečne plače. Če bi uresničili to resolucijo in minimalno plačo določili kot najmanj 60 % povprečne plače, potem bi bila stvar rešena. Ampak temu ni, in še dolgo ne bo, tako. Naslednje, kar nas zelo moti, je to, da naši zavarovanci še vedno nimajo permanentne možnosti ugotavljati, ali njihovi delodajalci plačujejo ali ne plačujejo prispevke. Poskusi so, da bi preko Davčne uprave to izvedeli, vendar vsi primeri se izjalovijo. Pravzaprav zelo malo je teh primerov, ko ugotovijo z veliko zakasnitvijo, da njihovi prispevki niso bili plačani mesece in mesece ali celo leto. Zaradi tega smo mi tudi zaradi vpogleda v to, koliko se prispevkov nabere v pokojninsko blagajno od posameznega zavarovanca, in koliko lahko zavarovanec računa in kdaj lahko računa, da se bo lahko upokojil, kakšna naj bi bila pokojnina, v želji, da bi tudi zainteresirali zavarovance, da bi nabirali delovno dobo, da bi pravzaprav računali na to, da izkoristijo to možnost države, pri čemer mora država nuditi ugodno in vabljivo ponudbo, smo predlagali vzpostavitev informativnega osebnega računa ali individualnega pokojninskega računa, ki naj bi bil vsaj v elektronski obliki dostopen vsakemu zavarovancu. Dobili smo odgovor, da je to po sedanji tehnologiji in sedanjih pogojih možno hitro narediti. Vendar tega ni. Vzpostavljena bo neka matičnaevidenca, vendar to še zdaleč ni to, kar smo predlagali. Seveda moramo opozoriti, da se bo ob podaljševanju starostne upokojitvene meje postopoma pojavil velik problem zaposlovanja starejših. Zakon sicer predvideva neke stimulacije za tiste delodajalce, ki bodo pripravljeni še naprej zaposlovati starejše delavce oziroma celo na novo zaposliti tiste, ki v teh letih izgubijo delo. Pri čemer pa smo opozarjali na položaj mladih in želeli vzpostaviti stimulacijo delodajalcev, da zaposlijo mlade za nedoločen čas. Sicer smo predlagali za dve leti, in to občutno ponudbo, kajti delodajalec se pač obrača in obnaša tako, kot meni, da bo v svoji poslovni strategiji čim bolj uspel, in mora biti tudi spodbuda temu primerna. Tudi glede Revoza v Novem mestu je država plačala oziroma obljubila, da bo plačala nekaj let prispevkov za delavce. In tako je Revoz prišel v Novo mesto in sedaj dobro funkcionira. To je dobra investicija. Za zaposlitev mladega smo predlagali, da bi v prvem letu zaposlitve za nedoločen čas proračun plačal prispevke delodajalca v višini celotnih prispevkov, se pravi 100 %, v drugem letu 50 %. Potem je koalicija to zmanjšala na polovico, 50 %–30 %, kar tudi navajajo, da ni zapeljivo, ni vabljivo, kajti zaposlitev za določen čas razbremenjuje delodajalca tudi pri drugih stroških, predvsem v tem, da ta razbremenitev, ki bi jo vlada oziroma proračun omogočil v primeru zaposlitve za nedoločen čas, ne odtehta. Pri zaposlitvi za določen čas je delodajalec ne samo svoboden, da lahko odpusti delavca brez problemov kadarkoli oziroma mu ne podaljša zaposlitve za določen čas, pač pa je tudi mnogo drugih stvari, za katere je zainteresiran, da je razbremenjen pri plačevanju plač. Tako bo ta spodbuda verjetno neučinkovita. Moram pa reči, da je problem zaposlitve za določen čas v Sloveniji velik. Če primerjamo, koliko mladih, ki so zaposleni za določen čas ali nedoločen čas, do 24. leta starosti, kakšen delež teh zaposlenih je za določen čas v Sloveniji in kakšen delež je v drugih državah v Evropi: v Evropski uniji je povprečje 40 %, kar je visoko povprečje, 40 % mladih je v Evropi zaposlenih za določen čas, torej tistih, ki so zaposleni; v Sloveniji je ta procent 66,6 % in smo na vrhu. Druga za nami je Poljska z 62 %, potem pa so naprej hitro padajoči procenti. Gospodje, to je resen problem. Ne samo, da šest let pri zaposlovanju fakultetno izobraženih ne bo sprostitve delovnih mest, tudi nobene resne spodbude za zaposlovanje za nedoločen čas ne bo. Imamo tudi Zakon o malem delu in ne vem, ali smo še socialna država. Naj za konec še navedem vprašanje oziroma pripombo Zakonodajno-pravne službe, ki je že na prvi obravnavi oziroma na delovnem telesu opozorila na resolucijo o normativni dejavnosti. To resolucijo je sprejela ta vlada. Mi smo bili veseli, da je bila ta resolucija sprejeta v lanskem letu. Ta resolucija pravi, da je pri takih zakonih, kot je ta, treba doseči čim širše soglasje o družbeni potrebnosti in o rešitvah. Tega seveda ni bilo, vsaj nismo opazili, glede socialnih partnerjev. Opozarja pa tudi na retroaktivno učinkovanje, še posebej pa na podlagi resolucije Zakonodajno-pravna služba opozarja na še posebej občutljivo vprašanje pridobljenih in pričakovanih pravic, na katere sicer opozarjamo ob posameznih zakonskih določbah, na primer na področju poklicnih pokojnin. Glede študija in nepriznavanja časa za študij so pričakovane pravice drastično skrčene, neupoštevane, in mislim, da je Zakonodajno-pravna služba zelo tehtno opozorila na te zadeve. Upam, da se bodo, če bo zakon sprejet, hitro našli ljudje, ki bodo to zadevo sprožili na Ustavnem sodišču, kajti tako se ne moremo iti. Tukaj opozarja Zakonodajno-pravna služba na pričakovane pravice iz tega naslova, da so vsi ti, ki so računali, da se bodo lahko naslednje leto ali naslednja leta upokojili, ob upoštevanju dodane dobe za študij so na to računali, so verjeli v zakon, ki je veljal, so verjeli v pravno državo in sedaj nenadoma odrezano država reče, "ne, saj smo se samo hecali". To ni v skladu s pravno državo. Zakonodajno-pravna služba opozarja tudi na poklicne pokojnine. Pred 10 leti je bilo uvedeno varčevanje za poklicno pokojnino namesto tako imenovane beneficirane dobe. Tudi ta zakon to uvaja oziroma dograjuje, da pravzaprav za tista delovna mesta, pri katerih so tako visoke obremenitve, da ni mogoče pričakovati, da bi do 65. leta delavec delal na tem delovnem mestu, mora delodajalec vplačevati določen prispevek v Sklad za poklicno pokojnino in potem po določenem obdobju ima delavec pravico, da se upokoji, do nastopa redne starostne pokojnine pa bi premostil to obdobje s poklicno pokojnino. Mi nismo nasprotovali tej rešitvi, je pač eden od sistemov, ki naj bi bil vzdržen tudi za take primere. Pri tem smo imeli številne predloge, kako bolje to rešiti, kako določiti seznam težkih delovnih mest, ki ni bil ažuriran, še vedno je velikih takih delovnih mest, ki se neupravičeno upoštevajo kot težka delovna mesta. Mnoge tehnologije so se spremenile. Nekatera delovna mesta so tudi taka, da bi jih morali priznavati. Gre za seznam, ki ga treba vsako leto in vsakih nekaj let ažurirati. Ti naši amandmaji niso bili sprejeti. Gre za naslednje vprašanje. Zakon določa glede te benificirane dobe oziroma poklicne pokojnine, da če sredstva, zbrana na osebnem računu zavarovanca, zadoščajo za izplačevanje poklicne pokojnine, takrat se lahko poklicno upokoji, takrat šele dobi poklicno pokojnino. Še enkrat: ko bo izpolnil vse zakonske pogoje, ko bo toliko in toliko let delal na tem tako imenovanem beneficiranem delovnem mestu, težkem delovnem mestu, se bo lahko upokojil, če sredstva, zbrana na njegovem osebnem računu, zadoščajo za izplačevanje poklicne pokojnine. Gospodje, kaj pa delavec ve, ali delodajalec plačuje na njegov račun za poklicno pokojnino, koliko plačuje. Ali delavec odloča, po kakšni prispevni stopnji je treba vplačevati na njegovo osebni račun za poklicno pokojnino, da bo lahko dobil to poklicno pokojnino? Ali on odloča? Ali delavec lahko odloča? O tem odloča država. In država je pred 10 leti določila za polovico premajhen prispevek. In ti ljudje, ki so 10 let bili na tem računu, sedaj zagotovo nimajo dovolj sredstev! In je to zopet nek lari fari. Nič ne bo od tega. Pa ne odloča delavec, ampak država. In če država določi, da tak in tak prispevek mora delodajalec plačevati, če se je država zmotila, če je namerno premalo rekla, ja, potem mora država svojo napako popraviti! Ta odnos, odnos do zavarovancev na vseh nivojih, vse naše pripombe lahko zaključimo, gre za krivičen odnos do določenih kategorij zavarovancev. In teh ni malo. Ne gre samo za dvig delovne dobe in starostne meje. Gre za krivičen pristop določenih kategorij. Pri vprašanju pravičnosti in krivičnosti pa je seveda treba tudi reči, da takega zakona, če bo tak ostal, in očitno bo, seveda ne bomo mogli podpreti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares – nova politika v tretji obravnavi ne bi želeli dolgoveziti o pomembnosti sprejema tega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Gre za eno od reform, za katero se je ta koalicija zavezala, da jo bo v tem mandatu sprejela in izpeljala, ne zato, ker bi bila ta reforma tako všečna, ampak zato, ker je tako zelo nujna. In vsaj glede te nujnosti smo se, vsaj včasih v debatah ob sprejetju tega zakona, strinjali vsi razpravljavci. V luči dosedanjega sodelovanja in sprejemanja predlogov oziroma predloga tega zakona na vseh prejšnjih obravnavah v tem zboru je morda res naivno pričakovati, da bi ta zakon lahko konstruktivno podprle tudi opozicijske stranke in nekateri socialni partnerji. Bi bilo pa to za bodočnost te države prav gotovo zelo dobro. Tisti, katerih vidnejši predstavniki so neumorno govorili in še vedno govorijo, da se ta vlada vedno ukvarja samo sama s seboj, namesto da bi v luči krize sprejemala ukrepe, ki bodo tej državi zagotovili kolikor toliko vzdržen prehod skozi to težko obdobje, in bi poleg tega poslušala tudi dobronamerne nasvete vseh, bi lahko vedeli, da je v primeru tega zakona v resnici tako, kot so si želeli, čeprav vidim, da so nasprotovanja še vedno velika. Ta predlog zakona je dober dokaz za to, da Vlada točno ve, katerih stvari se mora lotiti, da bo ta država bolje sledila ritmu globalnega gospodarstva in razvoja nasploh in da obstajajo dosti večje stvari, kot so naše notranje politične razprtije in da je od teh stvari odvisno tudi to, kako bi se kakšne naše notranje politične razprtije lahko ustavile in bi se lahko v skupno smer usmerili napori nas vseh, zato da bo nam vsem bolje in da, če hočete, se bomo kasneje lahko kvalitetnejše spet notranjepolitično pričkali, ko bomo imeli vsaj osnovne stvari "poštimane". Pri tem zakonu smo sprejeli kup dobrih predlogov. Podaljšali smo prehodna obdobja, glede na prejšnje obravnave smo popustili glede starševstva, moškemu lobiju, kot bi rekla moja kolegica, glede služenja vojaškega roka. Ta zakon jasno določa obveznost delodajalca, da mora plačevati socialne prispevke delavcev, kar je bila doslej rak rana, recimo temu, slovenskega kapitalizma in še en kup je takšnih reči. Žal je tudi danes ta zakon deležen kritik, ki ne samo da zavajajo slovensko javnost, pravzaprav ogrožajo obstoj sistema slovenskega socialnega modela, ki temelji na medgeneracijski solidarnosti. Ravno zato, da bomo v tej državi medgeneracijsko solidarnost sploh lahko obdržali kot temelj socialne kohezije, je sprejetje tega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju nujno. O njegovi nujnosti poleg krize govorijo demografski kazalniki, družbene spremembe na trgu dela, tako na globalni ravni, posebej pa v Evropi, s poudarkom na izrazito zaskrbljujočih podatkih za našo državo. Pristojno ministrstvo je zato pogumno vstopilo v reformo, s pogledom, usmerjenim vsaj 30 let naprej. Žal smo, ob glajenju robov in iskanju kompromisov in soglasja, dosegli, da bo najbrž nova debata o reformi in nova reforma, tudi če bo ta, po mnenju nekaterih radikalna reforma, sprejeta, potrebna že čez 10 do 15 let. In vsako odlaganje sprememb, in to točno takšnih, kot so bili predlagani s to novelo pokojninskega zakona, točno takšne spremembe – težke in nepriljubljene, a nujne, bodo za vse prihodnje generacije upokojencev, politikov in državljanov nasploh toliko težje. Ob prvi obravnavi tega zakona je moj poslanski kolega, spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Gantar, dejal, da je pričujoča sprememba sprememba za danes in za prihodnost. Dejstvo je, da gredo globalne spremembe v smeri, ko se končuje trodelna doba učenja v mladosti, aktivne dobe v zrelih letih od 25. do 60. leta, ki jim potem sledi varna starost. V sodobni družbi gre za medsebojno prepletajoče se zadeve, za vseživljenjsko učenje, ki nas v končni fazi danes še pripeljejo do varne in aktivne starosti. Najbrž nam je vsem jasno, da je globalno gospodarstvo tekma, in s to reformo delamo pravila te tekme, vsaj za naše tekmovalce, in v tem primeru smo vsi del iste ekipe, delamo ta pravila pravična, takšna, kot veljajo tudi za ostale ekipe, s katerimi igramo. Če temu ne bo tako, sem prepričan, da bodo najboljši igralci naše ekipe raje šli igrat v kakšno drugo ekipo, ker so tam pravila jasnejša, pravičnejša, dostojnejša človeka. Brez dobrih igralcev ekipo lahko krasi še tak skupinski duh, ki ga najbrž naši ekipi, vsaj če sodimo po politiki, ne moremo pripisati. Skratka, tudi s tem skupinskim duhom se ne da vsega nadoknaditi, zato je nujno, da storimo ta odgovoren korak in sprejmemo reformo, ki bo enakomerno prerazporedila bremena po tej družbi in omogočila tistim, ki si želijo, ki so sposobni, ki so smeli, da bodo ustvarjali, in da bodo ustvarjali doma in da bomo od tega imeli vsi kaj. Odgovornost ni samo na koaliciji, ampak tudi na opoziciji, da ta zakon sprejme oziroma potrdi. Tukaj ni več nobenega prostora za politične kalkulacije, gre enostavno za odgovornost, ki jo imamo do državljank in državljanov ter za pogum, ki presega politične in drugačne delitve, ker te politične kalkulacije, ki smo jim bili priča, temeljijo na demagoških populističnih izjavah brez argumentov. Luknjaste so te izjave bolj kot švicarski sir, če smo bili ravno že pri švicarskem modelu. Jaz vem, da je zakon obsežen, da ima več kot 400 členov, da ga je mogoče zato težko prebrati, da je mogoče zato težko razumeti med seboj dopolnjujoče si člene, ki urejajo takšen in drugačen specifičen, včasih že celo posamičen, primer, pa vendarle je nedopustno, da po treh branjih tega zakona še lahko slišimo tudi za to govornico laži, da bo ta zakon ob svojem sprejetju nekomu podaljšal delovno dobo za šest let, in to se večkrat ponovi, kot da ta zakon ne bi vseboval prehodnih obdobij, kot da ne bi vseboval takšnih in drugačnih olajšav. Trdim, da ga je ekipa na ministrstvu pripravljala dobro in učinkovito, da smo tudi ob sprejemanju v vseh treh obravnavah sodelovali tvorno in plodno, kakšen od govorcev za to govornico je to hvala bogu tudi priznal, in da je zakon, kakršen je zdaj v tretjem branju pred nami, najboljši možni kompromis, ki ga ta družba lahko sprejme. Sprejeti ga pa mora, ker zdajšnji sistem oziroma pokojninska reforma iz leta 2000 ne more več zagotavljati vzdržnosti sistema, ne more zaustavljati padanja višine pokojnin, ker marsikaterega danes upokojenega spravlja na prag revščine, pri čemer je treba dodati, da revščino danes po mojem mnenju ne definirajo prejemki, ampak lastništvo, stanovanje oziroma nepremične. In v nekaterih primerih gre za oboje, da ljudje nimajo ne nepremičnin in stanovanja in še prejemki, v njihovem primeru pokojnine, padajo. S to spremembo zato želimo vpeljati več solidarnosti med generacijami. Predlog denimo predvideva plačevanje prispevkov iz vsakega opravljenega dela. In upam, da bomo danes, ne glede na to, ali smo pripadniki te ali tiste generacije ali te ali one politične opcije, zmogli toliko poguma in odgovornosti, da bomo to vsebino zakona potrdili in da bomo s tem zagotovili še nadaljnji obstoj medgeneracijske solidarnosti v tej državi in družbi. Če temu ne bo tako, bo medgeneracijsko solidarnost in posledično znotraj generacijsko nesolidarnost v tej državi predstavljal samo še institut dedovanja. Torej bo to država, ki bo možnosti omogočala zgolj in samo še nekaterih, ne več vsem, in tisti, ki jim bo to omogočeno, ni nujno, da bodo tudi najbolj sposobni, tudi če bodo sposobni, kot že rečeno, bodo šli to svojo sposobnost raje dokazovat kam drugam, ker bo tam bolj cenjeno. To je pa nepopravljiva škoda, ki si jo ta družba in ta država ne sme privoščiti. Ob nesprejetju reforme, ki bo, kot sem rekel, enakomerno porazdelila bremena, se bo vsaj aktivni del te družbe prenehal truditi ustvarjati in če aktivni del ne bo nič ustvarjal, potem ne bo nič več za deliti. Mi lahko danes na dolgo in široko razpravljamo o tem, kako nepravične so delitve dobrin v tej družbi, če ne bomo šli v smer, ki jo tudi ta reforma nakazuje, potem čez 10, 15, 20, 30 let nam ne bo več treba razpravljati o nepravičnosti kakršnekoli delitve, ker ničesar več ne bo za deliti, vse bo že razdeljeno, ustvarjalo se pa ne bo več, kdo pa bo ta, ki bo lahko užival to, kar ima redko kdo. Antropologija pozna primer masajske družbe, ki je bila izrazito gerontološko hierarhično organizirana. Starci so imeli v njej moč odločanja, mladci so pač pasli krave in se bojevali. Do 30. 40. leta je bil moški lahko samo bojevnik, potem se je lahko poročil, seveda z več ženami, saj žena je bilo v izobilju, cele generacije moških niso imele svojih partnerk, ker jih niso smeli imeti in življenje je bilo krasno in lepo za to generacijo od 40. leta naprej. Po določenem času je mlajši generaciji, po domače rečeno, počil film in so stvari postavili na svoja mesta. Kruto. Kaj je sledilo? Sledilo je to, da se določena znanja, gospodarska in siceršnja, s starejše generacije na mlajše niso prenesla in je cela družba nazadovala zaradi tega. Jaz ne želim, da bi se v naši družbi zgodilo kaj podobnega. Želim, da se znanje prenaša z generacije na generacijo in da se konec koncev tudi vsaki naslednji generaciji ob času dopusti, da prevzame odgovornost, ki jo mora prevzeti. In jaz razumem, da danes nekateri govorijo, da je upokojena generacija danes še toliko bolj pod pritiskom, ker mora skrbeti tudi za vse ostalegeneracije. Morda pa ji ni treba. Morda bi morali dati priložnost, da se vse generacije postavijo na svoje noge, in bi tudi kasneje lahko vsem bodočim generacijam zaupali, da bodo skrbele za starejše generacije, ko te ne bodo mogle več. Ko ste se takrat polnoletni državljani in državljanke Republike Slovenije ob plebiscitu odločali za samostojno pot, vas je k tej odločitvi nagovarjal tudi plakat, na katerem sta bili narisani dve dlani. na katerih sta stali dve otroški nožici. In zraven je pisalo: Štirim milijonom delovnih rok se ni treba ničesar bati. Ob debatah o tej pokojninski reformi dvomim, da so res vse te roke tako zelo pridne, in dvomim tudi, da vedo, za koga to počno, kar počno. Če to počno za tiste male otroške nožice, ki so jih tudi nagovorile k temu, da se odločijo za pot, za katero so se odločili, potem dvomim, da se trudijo v pravo smer. Tiste nožice so zdaj stare 20 let, vsaj, če ne več, in vprašati se je treba, kaj jim ta svet ponuja in kakšne obremenitve jih čakajo, ali naj se te nožice sploh kam podajo ali ne, v čigavem imenu in za koga ste se takrat polnoletni državljani in državljanke Republike Slovenije odločili za tako pot, za kakršno ste se, in zaradi katere smo tudi danes vsi tukaj. V tej luči se mi zdi, da je dobro, da se vsi skupaj odgovorno odločimo o rešitvah, ki jih prinaša ta pokojninski zakon, da ne mislimo samo kratkoročno, pač pa dolgoročno, ker to je eden od zakonov, ki je prav gotovo eden dolgoročnejših, ki jih bomo v tem mandatu sprejemali. Zelo si želim, da bi ga, tako kot Poslanska skupina Zares – nova politika, podprla velika večina parlamenta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu zakona v celoti. Besedo ima mag. Majda Potrata. Pripravi naj se Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, poslanke in poslanci! Če v tretje razpravljam o pokojninski reformi, si moram zastaviti vprašanje, zakaj bom oddala svoj glas zanjo. Svoje stališče oblikujem na podlagi vedenja, da bo neizvedba pokojninske reforme ali sprejetje DeSUS-ovega predloga pomenilo padec bonitete države, zaradi česar bodo potrebni višji davki in prispevki. In če temu dodam še všečni poziv, naj nehamo plačevati davke, potem sploh ne vem, od kod bomo jemali sredstva. Padec bonitete Slovenije bo povzročil dražje zadolževanje za nove kredite z višjimi obrestnimi merami za državo, občine, podjetja in ljudi. In prav zaradi tega tudi nižje plače, večjo brezposelnost, nižjo gospodarsko rast in posledično nižje pokojnine. Se pravi, da je racionalna argumentacija tista, ki govori v prid tezi, da je pokojninsko reformo treba sprejeti. Da je predlagana pokojninska reforma usmerjena v zagotavljanje dostojnih pokojnin in zagotavljanje finančne vzdržnosti pokojninskega sistema, tudi drži, in mislim, da je to v naši družbi že večinsko sprejeto mnenje. Čeprav sama mislim, da bi bilo morebiti za doseganje ciljev bolje ne sprejeti nekaterih omiljenih pogojev, pa se mi zdi, da je družbeni konsenz tisti, ki nam nalaga sprejeti tisto, kar smo do te tretje obravnave sprejeli in kar bodo nekateri amandmaji tudi še spremenili. Seveda napovedujem podporo samo tistim amandmajem, ki so koalicijsko usklajeni. Ko sem gledala napovedi gibanja prebivalstva, se morebiti komu, ki je moje starosti, zdi leto 2050 zelo oddaljeno. Ampak pomislimo, nekdo, ki je rojen leta 2000, bo takrat imel morebiti 30 let delovne dobe za sabo in bo to, kaj se bo takrat dogajalo, zanj še kako zelo pomembno. Zato odločamo za velik del prebivalstva o zelo, zelo odločilnih rečeh. Če gledamo koeficient starostne odvisnosti, se pravi odvisnosti med populacijo med 15. in 64. letom in tisto nad 64. letom, je danes koeficient 24 %. Leta 2050 bo skoraj 60 %. To se pravi, da bo sedanju 70 % aktivnemu prebivalstvu tedaj mogoče postaviti nasproti samo 55 % aktivno populacijo. To so številke, ki morajo zaskrbeti vsakega, ki hoče razmišljati o tem, kam nas vodi pokojninska reforma in ali je mogoče nasedati vsem populističnim trditvam in zgodbam – res so bile nekatere samo zgodbe, kar smo poslušali tukaj – da bi prepričevali in utemeljevali svoje nesprejetje in neprevzemanje odgovornosti za pokojninsko reformo. Jaz mislim, da ne glede na to, na katerem delu politične opcije ali političnega spektra smo, bi morali sprejeti odgovornost za to, kar nas čaka. Ne bom se ukvarjala s tistimi rečmi, ki so bile že tolikokrat povedane in so zvezane s starostjo in delovno dobo in z uštevanjem pokojnin, ampak hočem povedati, da je ta predlog zakona bistveno rešil tisto, kar je razlika med starostno pokojnino pri 65. letih in pogojih za upokojitev za tiste, ki so vstopali v delo zgodaj, to je urejeno. Potem je treba povedati, da se v tem zakonu upoštevajo po 1. 1. 2011 vsi zakonito obračunani prispevki v zavarovalno dobo. To je odprava tega problema, s katerim se soočamo. Če se kdo boji, da zaradi tega, ker delodajalec ni vplačeval, ne bo imel v zavarovalno dobo šteto, je to s tem predlogom zakona rešeno. Gre tudi za upoštevanje nadomestil plače, ki izhajajo iz predpisov. Upoštevajo se tako, kot bi imel polno plačo tisti čas posameznik. Gre tudi za tiste ukrepe, ki spodbujajo delodajalce za zaposlovanje za nedoločen čas mladih in hkrati je treba povedati, da so stimulirani zaposlovalci starejših delavcev. Samo z dvema trenutkoma sem dokazala, kako je bil zakon postopoma spreminjan in kako se upoštevajo tudi tisti stvari, ki so bile najpogosteje omenjene kot problem. Takih stvari, s katerimi se je predlagani zakon izboljšal, je še bistveno več. Mislim, da je na nas velika odgovornost, da ta zakon podpremo, hkrati pa računam, da bo tudi Državni svet svoj del odgovornosti sprejel in upam, da se bomo vsaj v tem primeru referendumu lahko izognili. Hvala.
Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem. [[Ne.]] Gospod Franc Jurša, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Naj na samem začetku povem, da se osebno tudi sam zavedam, da je pokojninska reforma nujno potrebna v tem trenutku in sedaj za sedanjo generacijo upokojencev kakor tudi za prihodnjo. Moramo pa vseeno razumeti, da se nekatere politične stranke za določeno skupino državljanov bolj zavzemajo. Ne lasti si stranka DeSUS tega, da smo mi predstavniki upokojencev, kot nekateri to govorijo. Težko se je danes identificirati in govoriti, da si predstavnik nekoga, še posebej pri takih večjih skupinah, kot je tudi upokojenska. Moram povedati, da v naši poslanski skupini nimamo čiste odločitve o tem, kako bomo danes glasovali. Verjetnost je večja, da bomo proti temu zakonu predvsem iz razlogov – seveda če se ne bo nekaj pomembnega in velikega zgodilo – ker pač imamo svoj program in v tem programu jasno in konkretno piše, za kaj se bomo zavzemali. Mi smo takoj na samem začetku sprejetje zakona vezali na usklajevanje pokojnin. Tu ni bilo do zadnjega držanje fige v žepu, ampak se je na začetku, ko smo začeli o tej zadevi razpravljati, jasno in glasno povedalo, kaj želimo oziroma na kakšen način želimo, da se zakon sprejme in se usklajujejo pokojnine. Upokojenci so svoj prispevek k temu že dali v letu 2009 in v letu 2010. Mi zahtevamo, da ostane usklajevanje na višini 50 %. Vlada je ponudila eno četrtino. Če bi imeli 50 % usklajevanje pokojnin, bi država potrebovala 32 milijonov evrov. Za eno čertino bo namenila 10 milijonov evrov. Jaz mislim, da to ni vprašanje, da tega denarja kljub tej težki situaciji v državi ne bi našli, ampak je večji problem v dogovoru, ki ga je ta vlada sprejela skupaj s Štrukljevim sindikatom, da se bodo plače v javnem sektorju usklajevale tako, kot se bodo usklajevale tudi pokojnine. Vsi pa vemo, da za usklajevanje plač v javnem sektorju potrebuje država 300 milijonov. In to je ključno vprašanje. Pri tej zadevi ne smemo pozabiti, da je v javnem sektorju povprečna plača tisoč 220 evrov in da tega ni realno primerjati s pokojninami, ki so povprečne v višini 576 evrov. Do 500 evrov pri nas prejema pokojnino 254 upokojencev, kar je 35,6 %. Prag revščine izračunano v Sloveniji pa je 562 evrov. In kdo potem živi pod pragom revščine? Mislim, da je odgovor na dlani. Nekdanje družbeno premoženje, o tem smo dosti govorili, je bilo v 10 % striktno namenjeno za usklajevanje pokojnin. Veste, ni treba, da spomin seže daleč nazaj, ko smo na koalicijskem usklajevanju govorili ravno o tem zakonu, in menda v 6. členu, če se ne motim, so zadeve opredeljene. Vsi smo takrat zatrjevali, da se bo ta denar uporabil za usklajevanje pokojnin. Nihče v tisti sejni sobi, kjer smo sedeli, ni drugače govoril – pa ne enkrat, ampak večkrat. Sredstva so bila nakazana s strani Kada v višini sto milijonov. Mi bi porabili za usklajevanje za eno leto 32 milijonov. Saj vemo, denarja v državi ni, ampak če ga striktno z zakonom nameniš za usklajevanje, potem ta denar mora tudi ostati in se ne uporabljati za druge namene. Ne bom govoril o usklajevanju in vrinjanju nove formule 40 : 60 oziroma 60 : 40 brez naše prisotnost. Poteza, ki se je takrat zgodila, ni bila dobra. Tako se politika ne sme graditi. Medsebojno zaupanje med koalicijskimi partnerji mora obstajati. S to potezo pa ni bilo tako in jo osebno tudi obsojam. Draginjski dodatek. Ja in ne. Draginjski dodatek mora država zagotoviti za tiste, ki so na robu preživetja, ki nimajo za svoje osnovne življenjske potrebe sredstev, da bi se preživljali. Ampak to niso samo upokojenci. Tu so tudi socialno ogroženi in še marsikateri drugi, ki delajo, pa imajo nizke prihodke. Spoštovani, možnost še obstaja. Poslanska skupina DeSUS je vložila k 429. členu zakona amandma, s katerim popravljamo interventni zakon. Namesto 25 % predlagamo 50 % in predlagamo, da se v 430. členu črta sedmi odstavek, ki govori ravno o tej formuli, ki sem jo maloprej omenjal, 60 : 40, da ne stopi v veljavo oziroma da ni v veljavi do leta 2015, pač pa da formula 70 : 30 stopi v veljavo z letom 2011. Potem bomo poslanci Poslanske skupine DeSUS glasovali za ta zakon. V nasprotnem primeru zaradi že prej omenjenih stališč poslanske skupine kot tudi stranke DeSUS zakona ne bomo mogli podpreti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Silven Majhenič. Pripravi naj se gospod Andrej Magajna.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Vsi se na nek način strinjamo, da je pokojninska reforma potrebna, vendar se tudi večina strinja, da mora biti sprejemljiva za vse, tako za tiste, ki se bodo zaposlili jutri, za tiste, ki bi se radi upokojili čez mesec ali leto in živeli človeka dostojno življenje, in tiste, ki so že v pokoju. Reforma ponuja daljšo delovno in starostno dobo, dopušča predčasno upokojevanje ter možnost dokupa vojaščine, kot nam to velikodušno ponuja nežnejši spol, do dveh tretjin odkupa. Ta pravica, moram reči, je že bila možna, tako da nam sedaj ni ponujena izboljšana varianta. Ponuja se upoštevanje študija in odbitek služenja vojaščine od starosti. Ponuja se odbitek in upoštevanje otrok in v vsebini je na nek način zajeto tudi malo delo, ki pa bi naj rešilo pred revščino tako upokojence, študente in brezposelne ter bo omogočilo blaginjo delodajalcem. Vse to in še več ponuja pokojninska reforma, ampak z njo se ne strinja celotna opozicija, del koalicije, sindikati, delavci, mladi in upokojenci. Za koga pa je potem reforma sprejemljiva? Očitno le za slovensko vlado, ki govori, da nam je šlo do sedaj dobro, očitno pa ne vedo, da večina prebivalcev komaj preživi mesec in da je iz dneva v dan vse dražje. Zato se vprašam, kje bomo takrat, ko bo Vlada ugotovila, da gre ljudem slabo. Če hočemo, da bo reforma dobra, je treba prisluhniti vsem. Premalo je, da se sprejme v parlamentu z navadno večino, kajti potem bo doživela epilog na referendumu, kar pa ne bi smelo biti praksa Vlade, ki se ni pripravljena pogajati. Dvotretjinska večina v parlamentu bi tako pomembnemu aktu dala pečat, da je reforma dobra in sprejemljiva, vse drugo je le neodgovorno delo Vlade in parlamenta. Neplačevanje prispevkov v pokojninsko blagajno in sistematično odpuščanje delavcev ter ukinitev delovnih mest očitno ne gre v prid pokojninski blagajni in reformi v celoti. Menim, da je nujno treba urediti zakone, ki so finančno vezani tako na pokojninsko blagajno kot na celoten proračun, predvsem je treba urediti plačilno nedisciplino. Veliko je bilo razprav tako o predlogu reforme kot o vloženih amandmajih, tako da danes ne bomo slišali ničesar novega, temveč se bomo neproduktivno prepričevali in ponavljali, uskladili se najbrž ne bomo. Prepričevati prepričanega se mi ne zdi ravno racionalno izkoriščen čas, če že v naprej vemo, da se zgodba ne bo končala v Državnem zboru. Ne moremo se več izgovarjati na recesijo, pač pa bo treba priznati nesposobnost pri reševanju države iz krize tistih, ki so to odgovornost tudi sprejeli. Pokojninska reforma je sicer nujna in potrebna za vzdržnost pokojninske blagajne, ki se napaja izključno iz plačanih prispevkov vseh zaposlenih. Več bo zaposlenih, manj bo problemov pri izplačevanju in višini pokojnin, ki bi se naj višale z rastjo plač. Zato je treba vso politiko graditi na zaposlovanju, torej zniževanju brezposelnosti in medgeneracijski solidarnosti. Ekonomisti so skeptični glede reform in opozarjajo, da se premalo gleda na rezultate ter da je sam vrh preveč usmerjen v populizem, ki ne prinaša državljanom nič dobrega in da gre le za politični marketing, ki ne bo imel resnega učinka. Previsoka javna poraba in nezmožnost z ekonomskimi omejitvami, s katerimi nas sooča slovensko gospodarstvo, padec BDP v lanskem letu za 8,1 % bi moral strezniti Vlado, ki se sooča z realnostjo, vendar pri Vladi tega ni zaznati. Interventni zakon pa posega v najbolj ranljive družbene skupine, ki prizadenejo predvsem upokojence in prejemnike socialnih transferov in na splošno vse tiste, ki so na minimumu za preživetje. Predlagatelj gradi pokojninsko reformo tudi na tem, če ne bodo sprejeti ukrepi, kot jih predlaga, bo prišlo do finančne nevzdržnosti in obsega pravic zavarovancev, kar pa bo negativno vplivalo na konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Podaljševanje starostne dobe za upokojitev in dvig efektivne delovne dobe sigurno ne gre na roko mladim, ki že sedaj ne dobijo dela. Gre na roko le tistim, ki iščejo delo po 30. letu starosti. In zakaj takrat? Ker jih je sistem prisili, da čas, ko so čakali na delovno mesto, zapolnijo s študijem. Takšni sigurno ne bodo nikoli delali 40 let ali več, kot je predvideno v reformi, ampak se bodo upokojili starostno. Že sedaj ugotavljamo, da se ljudje v povprečju upokojujejo pri 33 letih efektivne delovne dobe in da se jim z bolj jasnim zakonom povišuje delovna doba kar za 10 let. Čemu je to potrebno? Ali samo zaradi malusov, da bo država nekaj profitirala? Za osiromašene pokojninske blagajne sigurno niso krivi delavci, ampak sistem, ki je dovoljeval, da se je v blagajno vplačevalo v zadnjih 15 letih manj kar za 6 milijard evrov. Leta 1996 je Vlada pristala na znižanje prispevkov delodajalcem s 15,5 % na 8,85 %. Za delavce teh odpustkov nikoli ni bilo, saj so še naprej morali od plače plačevati 15 %. To pa je povzročilo polnjenje žepov delodajalcev in siromašenje pokojninske blagajne. Tako so v obdobju 1995–2008 delavci državi za svoje pokojnine plačali 16,4 milijarde evrov, njihovi delodajalci pa le 10 milijard evrov. Očitno je, da je do reforme prišlo ravno zaradi te nepremišljene poteze države, ki pa jo bodo sedaj morali plačati ponovno delavci in upokojenci, kar je še en dokaz, da kapital izsiljuje državo, ki pa temu tudi slepo sledi. Država je pustila gospodarstvenikom kar 8,2 milijardi evrov, in sicer iz naslova menedžerskih prevzemov, kjer so sodelovale banke kar za 1,6 milijarde ter 186 milijonov evrov, ki jih podjetja dolgujejo iz naslova neplačanih prispevkov ter že omenjenih 6 milijard, kar skupaj znaša 8,2 milijardi evrov. Kje je končal ta denar? V žepih direktorjev. Kdo so ti ljudje? Stari socialistični direktorji in politiki, ki so čez noč postali novodobni kapitalisti, ki nikoli niso znali upravljati s podjetji, tako ne prej in ne danes. Zmeraj pa so znali poskrbeti za svoj žep in prijatelje, ki so jim to omogočili. Zato reforme, kot je predlagana, ne morem sprejeti.
Besedo ima gospod Andrej Magajna. Naslednji je na vrsti gospod Ivan Grill.
Lep pozdrav vsem navzočim. Pokojninske reforme žal ne morem podpirati, tako kot je zasnovana. Moj kolega Franc Žnidaršič je korektno predstavil dileme, tudi naše pogovore in razmisleke pri samem glasovanju. Tu smo bili dosti enotni glede pomislekov in pripomb, pri samem glasovanju pa ne bomo enotni. Žal, pravim. Reforma ni šla v pravo smer in tudi v zadnjem obdobju nismo pristopili k amandmajem, ker smo ugotovili, da z amandmaji ne moremo v osnovi spremeniti tega koncepta. Ta koncept temelji na malusih, in to je napačen pristop. Temelji na sankcijah za te, ki morda po 40 letih delovne dobe ne morejo več delati in jih nekako prisiljujemo v to, da bodo tri, štiri, pet ali tudi celo več delali dlje oziroma posledično pomeni, da se bodo predčasno upokojevali. Analize že danes povedo, da bo obseg delavcev, ki se bodo predčasno upokojevali, to kažejo tudi dogodki zadnjih mesecev na šalterju Zavoda za pokojninsko-invalidsko zavarovanje, če jih primerjamo z lanskoletnim obdobjem, bistveno večji. Več bo teh, ki se želijo pred sprejetjem tega zakona upokojiti. Torej, predčasnih upokojitev bo vedno več. To pomeni, da se bo raven dohodkov iz naslova pokojnin za ljudi še nižala in nižala. Vsi do sedaj usklajevalni modeli, ki so bili predloženi, so pomenili izračunano, včasih težko izračunano. Izračunljivo so pomenili dejansko realno padanje pokojnin za povprečno plačo. Seveda se zavedamo, vsi se zavedamo, da ne moremo imeti visoke pokojnine v težkih razmerah, da pa je neke vrste vezanost potrebna. Ne moremo pristati na nobeden tak oziroma sam, govorim v svojem imenu, na tak model usklajevanja, ki bo še vnaprej večal razkorak med povprečno plačo in povprečno pokojnino. Pokojnine so prišle na tako raven, ko jih ne moremo več nižati, ko bi morali to razmerje med povprečno plačo in pokojnino pravzaprav fiksirati. Moja temeljna pripomba na zakon je, da ne smemo sankcionirati teh, ki so po današnjih pogojih, recimo, za moškega 40 let pokojninske dobe in starost 60 let, da jih ne smemo sankcionirati, pač pa bi morali sistem bonusov stimulirati te, ki lahko delajo, da bi dejansko stopnjevali in še v naslednjih letih pravzaprav aktivno delali naprej. To je edini pravilni pristop. Že z nekaj spremembami tega obstoječega zakona na segmentu bonusov bi lahko dosegli želene učinke morda v finančnem pogledu, ne sicer zadostne, bi pa z drugimi vzporednimi ukrepi, ki bi potekali, pravzaprav lahko zapolnili manjkajoča sredstva v pokojninski blagajni. Bom samo nekaj teh ukrepov naštel. Poglejte. Prispevki za socialno varnost, o tem je bilo že veliko povedanega, se tudi po dveletnem opozarjanju ne plačujejo tako kot bi se morali. To je en segment. Drugi segment so nezadostni ukrepi pri črnem zaposlovanju, preganjanje črnega zaposlovanja. Ukrepi zoper sivo ekonomijo, tudi tukaj smo storili premalo. Vsi smo danes, torej že nekateri pred menoj, govorili o tem, da je prepozen vstop v pokojninsko zavarovanje. Niso redki 30 letniki in 30 letnice, ki nimajo še pokojninske dobe ali par let tega. Slišali smo tudi, kako je z zaposlovanjem za nedoločen čas, tukaj smo res na vrhu. Na vrhu v smislu zaposlitev za določen čas in država ne najde ustreznih ukrepov kljub temu, da je delovnopravna zakonodaja izredno stroga, ko gre za zaposlitev za določen čas. To bi bila izjema, če se upošteva vse kriterije iz Zakona o delovnih razmerjih. Ta izjema se krši tako množično, da je postalo pravilo. Prepozno vključevanje v delovno razmerje. Če bi bila samo na tem segmentu država uspešna, bi lahko rešila marsikateri problem, o katerem danes govorimo. Lahko bi se lotil tudi, pa bom pustil še nekaj časa tudi svojima kolegoma, drugih področij. Danes so bile omenjene tudi poklicne pokojnine, beneficirana delovna doba. Zakaj smo šli na ta pogojni sistem? Če bo denar, če bodo sredstva, bo, če ne, ne bo. To je pravica, ki bi morala biti zagotovljena. V vseh teh reformah, tudi v Zakonu o malem delu, me vedno bolj navdaja občutek, da male države res nismo suverene. Pritiski mednarodnega finančnega sklada OECD, recimo, prav v zvezi z malim delom, ki priporoča tem tranzicijskim državam oblike kratkotrajnega fleksibilnega zaposlovanja, zaposlovanja, ki je tudi davčno zelo sprejemljiv za delodajalce. To so navodila, ki jih dobivamo v tujini in jim kar zvesto sledimo. Niso samo depeše. So čisto jasni dokumenti, ki jim sledijo, ki pa gredo na koncu v škodo delavcev, zaposlenih in sploh delojemalcev. Res se vprašam, koliko smo še suvereni pri tem sledenju in koliko država res ščiti te, ki so že danes na robu eksistence. In bom spet dobil oznako nekega social radikalca ali demagoga, ampak statistika tako govori. Pokojnin ne bi smeli zmanjševati in nižati. In ti ukrepi so, tudi sam se zavedam, da bi ob nesprejemanju pokojninske reforme še poslabšali lahko tudi položaj upokojencev. To je res, vendar prestopimo na drug način, in če bo prišlo do eventualne zavrnitve te reforme, razmislimo na drugačnih osnovah, kako pravzaprav podaljševati delovno aktivnost ljudi, ne da bi kaznovali teh, ki ne morejo delati.
Besedo ima gospod Ivan Grill. Naslednji bo gospod Franco Juri. Izvolite!
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj! Prej je eden od koalicijskih poslancev v svoji razpravi izjavil, da je sprejetje tega zakona, te pokojninske reforme tudi odgovornost opozicije. Strinjam se, da bi tudi opozicija tukaj prispevala svoj glas, če bi šlo za sodoben zakon, za pravičen zakon, ki bi prinesel res tiste pričakovane cilje, da bi stabiliziral to blagajno, da ne bi delal novih krivic in da bi bila to neka perspektiva za naprej. Vendar žal nič od tega ta zakon ne prinaša. Deležni smo veliko leporečenj, da je to zakon, ki ima medgeneracijsko solidarnost, da je to zakon, ki bo stabiliziral pokojninsko blagajno, da bo celo povišal pokojnine in še in še leporečja. Če razkrijemo ta leporečja lahko ugotovimo preproste zadeve. Ta zakon bo povzročil nove krivice. Delali bomo dlje in imeli bomo manjše pokojnine, seveda tisti, ki jih bomo oziroma bodo dočakali. To je tisto, kar je vse skupaj pod črto. Govoriti o medgeneracijski solidarnosti. Ja, do kdaj pa mi lahko še govorimo o tem?! V tem trenutku ta medgeneracijska solidarnost pomeni – tisti, ki smo zdaj aktivni, ki prihajajo na trg dela, bodo delali dlje, da bodo tisti, ki uživajo ali imajo zasluženo pokojnino, le-to sploh prejemali. Ampak bojim se, da bomo čez 5 let, najkasneje čez 10 let priča novemu zakonu, zopet o novi medgeneracijski solidarnosti. Pomeni, da bo treba ponovno še podaljšati delovno dobo, še za manjše pokojnine in tako naprej. Do kdaj, spoštovana koalicija, spoštovana Vlada, pričakujete, da bodo ljudje, mladi ljudje še pripravljeni poslušati pa tudi sploh biti pripravljeni podpreti medgeneracijsko solidarnost, vedno v svojo škodo? Bojim se, da to tako dolgo ne bo. Kot sem rekel, ta zakon samo jemlje, povzroča nove krivice in popolnoma nič ne daje. Izraz "reforma" je zanimiv izraz, ampak pod reformo si ljudje predstavljamo predvsemto, da nekaj izboljšuje, da nekaj posodobi, predvsem pa da na podlagi nekih reform lahko pričakujemo neke izboljšave. Ampak, v tem zakonu ta reforma v bistvu nič od tega ne prinaša. Jaz bi pričakoval, da bi s tem zakonom nekoliko racionalizirali delovanje pokojninske blagajne, da bi se procesi zaposleni, ki zagotovo predstavljajo lep del stroškov pokojninske blagajne, v katero aktivna populacija prispeva, da se bo na ta način kaj tam racionaliziralo. Pričakoval bi, da bi se s takšnim paketom zakonov, ne samo s tem, predvsem skušal zagotoviti večji pritok denarja v pokojninsko blagajno. Pomeni, da od tistih, ki se sedaj zaradi vijuganja v naši luknjičasti zakonodaji izogibajo plačevanju prispevkov, tistih, ki delajo na črno – jaz sem zgrožen ob ugotovitvi, da imamo danes skoraj 10 milijard evrov na črnem trgu oziroma imajo tisti, ki delajo na črno, to je toliko, kot je državni proračun – ne znamo tam pobrati denar, ki leži. Ampak se očitno sprenevedamo, gledamo skozi prste in nimamo volje oziroma nimate volje, znanja in interesa, da bi se pobral denar tam, kjer tudi je. Pričakoval bi, da ta zakon prinese tudi očiščenje te pokojninske blagajne. Vemo, da se izplačujejo številni dodatki, prispevki, ki ne sodijo iz tistih pravic, ki jih ljudje plačujejo iz naslova dela. Pomeni, da se črpa, da se prazni tista blagajna nepošteno, nepravično za tiste, ki tudi v blagajno prispevamo. Kot sem rekel, ta reforma ni v bistvu nobena reforma, en kup leporečenja, zavit v celofan s tistimi izrazi: medgeneracijska solidarnost, bomo stabilizirali blagajno, bomo poskrbeli, da bodo pokojnine višje in tako naprej. Nič od tega ni. Še enkrat, na kratko povedano, delali bomo dlje, penzije bomo imeli nižje, tisti, ki jih bomo ali bodo dočakali, in tudi tisti, ki so zdaj v pokoju, naj ne pričakujejo, da se bodo res pokojnine na kakršenkoli način spremenile. Če ne bomo na tistem delu, kjer moramo v pokojninski blagajni ustvariti prilive, naredili korak naprej, so vse drugo prazne besede, brez da bi lahko v njih tudi verjeli. Ta zakon demotivira mlade družine, da bi se odločali za več kot enega otroka oziroma da bi imeli dva, tri, štiri, da se demografska slika v Sloveniji popravi. To je tisti korak naprej, da bomo imeli ljudi, ki se bodo tudi zaposlili, ki bodo prispevali v blagajno. Zdaj bomo pa samo krčili, jemali pravice, in to v nedogled ne gre. Jaz ne želim zdaj razlagati, ker nimam časa, o vseh tistih rešitvah notri, ki so zagotovo protiustavne, jaz upam, resnično upam in si želim, da bo Ustavno sodišče odigralo tukaj tisto vlogo, ki bi jo moralo, da končno razsoja o tistih zadevah, ki so protiustavne. Jaz se bojim, da se ne bo zopet ustreglo napovedi Vlade, ki vnaprej pričakuje referendum in da jim bo Ustavno sodišče rešilo kožo, da bo prepovedalo ta referendum. Naj Ustavno sodišče raje ta zakon preuči, ugotovi številne protiustavne rešitve, ki so notri, pa ga Ustavno sodišče razveljavi. To bi bila tista prava pot, ki je. Tako, da tega zakona v nobenem primeru sam ne morem podpreti, tudi če bodo tisti amandmaji, ki so predlagani, da vsaj nekoliko zadevo stabilizirajo, ampak še zdaleč ta zakon ni tista rešitev, ki bi res ustvarila medgeneracijsko solidarnost, predvsem pa stabilizirala pokojninsko blagajno. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franco Juri. Naslednji bo na vrsti gospod Miran Potrč.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani minister, kolegi in kolegice poslanci! Smo pred pomembno strukturno reformo, pred eno od najpomembnejših reform, ki so že v tej fazi vzbudile veliko pričakovanj, razprav, tudi razočaranja in pri kateri je bilo slišati ogromno pripomb. Na eni strani nekateri trdijo, da s to pokojninsko reformo odpravljamo enega od stebrov socialne države. Po drugi strani, če temeljito proučimo ta predlog pokojninske reforme, vidimo, da ni tako, da je nasprotno. Če želimo ohranjati socialno državo na področju pokojnin, je treba vzpostaviti in zagotoviti vzdržni sistem financiranja pokojninske blagajne. Če tega ne bomo dosegli, bomo čez nekaj let soočeni z zlomom te blagajne in s stanjem, kjer se bodo porajali drugi projekti in se bodo porajale druge zamisli ob tem, kako rešiti pokojninski sistem. Lahko zapustimo čez nekaj let evropsko socialno državo in se usmerimo v iskanje novih oziroma ameriških receptov. Ker si tega ne želimo, si moramo postaviti nekaj ključnih vprašanj in moramo prevzeti kot poslanci vso odgovornost za ključno vprašanje, kako naprej. Danes imamo priložnost, da se pogodimo in da uskladimo v čim širšem krogu politike civilne družbe, zainteresirane javnosti zakon, ki naj ustreza tem pričakovanjem. Na začetku sem bil tudi sam zelo skeptičen. Razumel sem nekatere ugovore sindikatov. Kot 54-letnik pripadam tisti generaciji, ki ima skušnjavo, da bi ohranila sedanji sistem, kajti čez nekaj let bi lahko šel udobno v pokoj in si ne bi s tem belil glave in ustvarjal novih eksistencialnih problemov. Ampak če smo odgovorni, ne moremo razmišljati tako. Moramo razmišljati o medgeneracijski solidarnosti, kako ohraniti ta sistem, ta zapleten sistem medgeneracijske solidarnosti, ki omogoča, da bo pokojninski fond vzdržen, da bomo nadaljevali s tem stebrom socialne države tudi v prihodnosti. Ni dvoma, da v času zelo večplastne razprave, ki se je odvijala prej med samimi postopki in ki se še odvija danes v tej dvorani sta Vlada in minister upoštevala veliko pripomb, veliko zahtev in veliko amandmajev, sprememb, ki bistveno humanizirajo zakon in upoštevajo pričakovanja tistih kategorij družbenih skupin, ki so vselej najbolj na udaru sprememb. Te spremembe ne bodo prizadele najšibkejših. Te spremembe bodo najšibkejšim celo ponudili večjo varnost. In to je ključna ugotovitev, ki jo moramo pri tem upoštevati. Ampak če se vrnemo k politični dimenziji današnje razprave in današnjega glasovanja, je treba samokritično priznati, da v tem trenutku, predvčerajšnji referendum to tudi dokazuje, ta koalicija in ta Vlada ni uspela zagotoviti potrebnega konsenza pri projektih, ki pa so nacionalnega pomena in nimajo samo enoznačne oznake. Nimajo samo ene ideološke politične ali strankarske barve. Pokojninska reforma je reforma, ki bi jo morali uresničiti vsi, tudi naslednja vlada. Tega se opozicija zelo dobro zaveda in pričakuje, da bo šla ta reforma skozi, da bo pri tem ta Vlada utrpela čim več škode, ampak si vsaka naslednja vlada želi, da bi bila ta reforma pospravljena, da se ji ne bi bilo treba več s temi vprašanji ukvarjati. Seveda, zdaj je opozicija v zelo lagodnem položaju, opazuje, pričakuje, mene pa zelo veseli, da se je del opozicije lotil tega vprašanja zelo odgovorno. Mislim na kolege iz Slovenske ljudske stranke. Zdi se mi, da so danes dali nekaj spodbudnih, bi rekel, državotvornih in nacionalno naravnanih spodbud in pripomb. Upam, da se bo do konca te seje možno uskladiti in involvirati čim večji krog poslancev, tudi iz opozicije, v ta nacionalni projekt. Veseli me tudi, da je kolega Magajna, ki sicer nasprotuje temu zakonu, priznal, da bo morda stanje upokojencev, če ne bo sprejet ta zakon, slabše; v določenem trenutku je to povedal, da ta nevarnost obstaja, čeprav on misli, da bi morali to reševati drugače. Ampak dejstvo je, da ta zakon dolgoročno rešuje in izboljšuje stanje upokojencev. Pri tem pa se mora Vlada nečesa zavedati, pa tudi vladna koalicija: da v tem trenutku ne moremo pričakovati od ljudi, da bodo razmišljali samo o interesih in o interesu vnukov, seveda mladi to pričakujejo bolj kot starejši. Toda državljani pričakujejo, da bodo v teh kriznih razmerah od te Vlade dobili nekaj odgovorov in izboljšav takoj, danes in tukaj. In torej vprašanje je, ali ta zakon to izboljšanje razmer ponuja. Jaz mislim, da v določeni meri, v precejšnji meri ponuja. Pri nekaterih segmentih pa so državljani, zlasti starejši državljani še zaskrbljeni. Zato je predlog Slovenske ljudske stranke, da se ne bi dotaknili državnih pokojnin, vsaj za mene zelo smiseln. In upam, da se bomo do konca te razprave znali glede tega uskladiti. Gre za 15 tisoč državljanov, ki ne pomenijo tako nemogoče naložbe v varnost enega segmenta populacije. Torej, jaz izražam podporo takemu razmišljanju in upam, da se bomo tekom dneva o tem še pogovarjali in da se bomo znali o tem uskladiti. Glede ostalih amandmajev, no, jaz bi bil tudi zainteresiran za 100 % priznanje vojaškega roka, ampak če to pomeni preveliko breme, mislim, da je možno prej popustiti pri tem amandmaju. In tu se da tudi z dozo razuma uskladiti. Ne glede na to, kar smo predlagali in podprli, mislim, da moramo pristopiti odgovorno, kajti že zakon ponuja bistveno boljše pogoje, kot so bili pogoji iz prejšnjega oziroma sedanjega zakona. Nekaj pa bi rad izpostavil, kar se mi zdi ključno za to, da bomo prepričali javnost, da ne bomo spet doživeli polomijade raznih referendumov. Da bomo lahko v Državnem zboru odgovorno glasovali o tako pomembnem zakonu in tako pomembni naložbi v prihodnost, je treba jasno povedati, da ta zakon končno vzpostavi finančno disciplino tudi znotraj plačevanja prispevkov. Po tem zakonu odlog plačevanja prispevkov ne bo več mogoč. Ali to zadostuje kot razlaga, da gremo na boljše, da vendarle ta Vlada, ta parlament upošteva vse napake preteklosti? Jaz mislim, da je dovolj, ko govorimo o tem zakonu. Ni dovolj pa, če razmišljamo o konkretnih vprašanjem naših delavcev, delavk, državljank in državljanov, ko mislimo na tegobe in na utemeljene zahteve delavcev Steklarske nove, delavcev Merkurja, ki so bili izigrani prav na podlagi odlogov, neplačevanja prispevkov in danes seveda pričakujejo pravično rešitev. To rešitev skupina poslancev tega državnega zbora ponuja z avtentično razlago zakona. Upam in pričakujem, da bomo zlasti v koaliciji uspeli zbrati 23 podpisov, da bi naslednji teden že odgovorili tem delavcev in dokazali, da ta Vlada misli resno ne le s pokojninsko reformo, ampak tudi z reševanjem in pravičnim reševanjem krivic iz preteklosti. Če smo se resno lotili brisanja krivic izbrisanih, dajmo se lotiti resno tudi brisanja krivic delavcev in delavk. Imamo lepo priložnost, da naslednji teden na izredni seji sprejmemo avtentično razlago o zakonu, ki ureja plačevanje obveznih prispevkov in tistih kolobocij in tistih krivic, ki so nastale, zaradi neplačevanja in odloga, ki jih je odobrila država. Torej, država naj sedaj posreduje javnosti jasno sporočilo, da se s tem ne heca več. Samo tako bomo pridobili zaupanje, ki smo ga žal večkrat zgubili, ker nismo znali skomunicirati dobrih vidikov zakonov, ki so dobronamerni. Dobronamernosti tudi opozicija ne more oporekati, če pa mi temu dodamo še nekaj konkretnih gest, bomo bolj kredibilni, bolj zanesljivi in bomo pridobili ne samo glasove in podporo nekaterih kolegov iz opozicijskih vrst, jaz bi si želel, da bi tudi DeSUS opustil svoje demagoške igrice in izsiljevanje in se zavedal pomena tega novega pristopa, ki ga lahko razumemo v tem zakonu, da bi se končno pri tem uskladili, ne glede na strankarsko pripadnost, in se zavedali, da mi zastopamo tukaj ne samo eno ožjo kategorijo državljanov, ampak smo dolžni ponujati odgovore večini teh državljanov in družbi v celoti. Predlagam in tudi moja podpora temu zakonu bo odvisna od volje, ki bo danes zaznamovana tudi s strani Vlade in s strani koalicije pri reševanju še odprtih vprašanj in še odprtih krivic iz preteklosti. Če bomo dosegli dogovor o teh vprašanjih, mislim, da podpora temu zakonu ni problematična in tudi, če se bo pojavil veto, se bomo tukaj borili za to, da gre zakon naprej. Tudi na morebitnem referendumu bomo bolj samozavestno nastopali, če bomo dejansko ljudem dali odgovore, ki jih pričakujejo. Hvala.
Besedo ima gospod Miran Potrč. Naslednji bo gospod mag. Žerjav.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod minister, državni sekretar! Podprl bom predlog zakona in tiste amandmaje za katere bodo predstavnik Vlade, minister in Vlada ugotovili, da še zagotavljajo uresničitev ciljev, ki smo si jih z reformo zadali. Danes nisem slišal nikogar, ki ne bi med ostalim, morda celo tudi v uvodu poudaril, da se zaveda, da je reforma pokojninskega sistema nujna. In da je nujna čim prej, potem pa nas bo ali nas je nekaj poudarilo, da jo bomo podprli, drugi pa ste iskali razloge zakaj, kljub temu da je potrebna, niste v stanju da to reformo podprete. Jaz bi želel povedati svoje stališče in svoje mnenje. Zavedajmo se, da smo za uresničitev te reforme odgovorni ne le v vladni koaliciji, ampak da ste odgovorne tudi opozicijske poslanske skupine. Če ne danes, boste v vaših nespornih ugotovitvah, da je reforma nujna, odgovorni za reformo čez pol leta, leto ali več. Takrat pa, kot vsa stroka zagotavlja, v bistveno težjih pogojih. Zato se danes ne pogovarjamo samo o tem, ali je vsak od nas zadovoljen ali pa mu je uresničen nek specifičen interes, enkrat vojaščine, enkrat dokupa študijskih let, enkrat državne pokojnine, enkrat načina usklajevanja pokojnin, ampak ali reforma kot celota zagotavlja, da bomo ohranili medgeneracijsko solidarnost in da bomo vsem različnim skupinam, ki jih reforma zadeva, zadostili približno enak položaj. Vsi pa vemo, da ta reforma zadeva ne le sedanjih upokojencev, da ne zadeva le tistih, ki čakajo, da bodo neposredno v naslednjih nekaj letih šli v pokoj in za katere se trdi, da bodo imeli različen, večji ali manjši pribitek, in bodo morali kakšno leto ali več počakati na pokojnino, ampak zadeva tudi tiste, ki šele zdaj vstopajo v delo in ki so najbolj nujno potrebni te reforme, da bi čez 10, 20, 30, 40 let lahko tudi sami uživali medgeneracijsko solidarnost, ki jo z reformo zagotavljamo. Trditi, da reforma od prvega dneva do danes ni dosegla bistvenih sprememb, je enostavno neresnica. Veliko je bilo storjenega za to, da bi se našla potrebna solidarnost, da bi se zagotovilo tudi iskanje potrebnega soglasja med strankami in med socialnimi partnerji, ampak soglasje, gospe in gospodje, je možno kadar je pripravljeno za soglasje ne le na eni strani, ampak kadar se ob ciljih, ki jih želimo skupaj doseči, to soglasje zagotavlja tudi s strani drugih partnerjev. Marsikdaj je mogoče reči, da tega soglasja s strani drugih ni bilo. Jaz bi si silno želel, da bi bili danes tukaj v Državnem zboru s strani vsakega od nas, ki bo govoril, predvsem pa tudi v javnosti, sposobni povedati dejstva, ki so bistvena vsebina te reforme. Gospod minister Svetlik je uvodoma najbolj bistveno povedal. Dajmo zagotoviti, da bodo ta dejstva prisotna, da ne bomo govorili in strašili ljudi s stvarmi, ki enostavno niso resnične. Dajmo se zavedati, če ne bomo danes in v naslednjih dneh zagotovili, da se Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju sprejme, bomo vsi, ne samo sedanja vladajoča koalicija, v velikih težavah, ker bomo morali v kratkem pristopiti k novim spremembam, ki bodo mnogo težje, zahtevnejše in za katere bo soglasje še težje doseči kot danes, ko smo pravzaprav dosegli že, malo poenostavljam, 90 in več odstotno soglasje in nam samo pri vsakem od nas kakšna trohica manjka, da bi lahko rekli ja. Dajmo pozabiti na tiste malenkosti in dosezimo soglasje, ki bo, kot sami trdite, mnogo več kot samo koalicijsko in še kakšen glas, ampak h kateremu bodo svoj pozitiven odnos dali tudi poslanke in poslanci, vsaj posamezniki, če ne poslanske skupine iz opozicijskih strank, zavedajoč se,da sicer to opozicijo, ki pravi, da sedanja Vlada tako ali tako ne sme več dolgo vladati, čaka že jutri ta ista naloga. Ne vem, ali jo bo uspela uspešneje in lažje opraviti, kot jo je sedanja koalicija. Dajmo razmišljati ne samo o lastnem interesu in interesu skupine ljudi, še najmanj pa o tem, da bi na polju pokojninske in invalidske zakonodaje nagajali tej koaliciji, ker s tem nagajamo tudi sebi, predvsem pa vsem državljankam in državljanom, ki jih pokojninski sistem zadeva. Hvala.
Besedo ima gospod mag. Radovan Žerjav. Naslednji bo gospod Marijan Križman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Kolegice in kolegi! Sam bom predvsem govoril tisto, kar osebno dejansko mislim. Tisto, kar mislim, da je danes treba povedati, in ne tistega, kar bi najbrž mnogi v tej državi želeli od mene slišati. Mislim, da smo politiki zato tukaj v tem Državnem zboru, tudi zato ali pa predvsem zato, da ljudem povemo tisto, kar jim moramo povedati, in ne tistega, kar bi ljudje od nas radi slišali. Predvsem pa smo zato tu, da se streznimo, zresnimo in postanemo racionalni. Veliko bolj racionalni kot smo morda do sedaj bili. To velja za nas v opoziciji, še veliko bolj pa to velja za vas v koaliciji, da se zresnite, da se streznite, da strnete vrste in začnete delati za dobro te države. Glamurozno ste se zavihteli na oblast, tudi s pomočjo nekaterih "čudnih zadev". Sedaj pa s svojo, bom rekel, nesposobnostjo, neoperativnostjo, neodgovornostjo nekateri med vami držite to državo v šahu. Sam sem osebno razočaran nad to Vlado in lahko vam rečem, da vas je lahko sram. Lahko vas je sram. Razočaran sem nad tem, da mnoge zadeve ni bilo možno urediti. Marsikaj smo v opoziciji predlagali v opoziciji. Ne trdim, da je bilo vse dobro. Najbrž je bila kakšna zadeva tudi primerna, da bi bila sprejeta. Veliko smo se pogovarjali o varčevanju. Varčevanje zato, da bi lahko na drugi strani razbremenili gospodarstvo. Pogovarjali smo se o zniževanju stroškov javne uprave, o črpanju evropskega denarja. Tudi danes bom na to temo spraševal predsednika Vlade, kaj bo s črpanjem evropskega denarja. Pomurski zakon, z enim milijonom evrov bomo financirali raziskavo razvojne mreže v Pomurju. Milijon evrov bomo dali, da bo neko podjetje iz Ljubljane v Pomurju raziskovalo razvojno mrežo ali razvojne inštitucije in jih bomo jutri potem reorganizirali ali karkoli. Kje je pravna država? Lahko bi našteval, kolikor želite. Prav bi bilo, spoštovana Vlada, da tudi v prihodnosti razmišljate o tem, kakšne zakone prinašate v ta Državni zbor. Mislim, da imamo danes vsaj en takšen zakon, pa veliko jih je bilo, ki so nepotrebni, ki nas predvsem delijo in ne naredijo nič v smeri, da bi poskušali vendarle na nek način zadevo graditi skupaj. To je družinski zakonik. Nepotrebno. In stoji zato, ker ni nekega konsenza, ker ni nekega soglasja. Najbrž bi bilo treba tudi razmisliti o tem, ali je pametno pripeljati v ta Državni zbor tudi katere druge zakone, ki se napovedujejo. [[oglašanje iz klopi]] Gospod Brulc, ko boste vi govorili, bom jaz tiho. [[oglašanje iz klopi]]
Prosim, če dovolite, da razpravljavec pove do konca.
Sam osebno menim, da je to pokojninsko reformo treba sprejeti. Gre za naše otroke. Gre za nas, ki smo tukaj. Gre za delavke in delavce in še najmanj gre za tiste, in to je treba jasno povedati, ki so danes že upokojeni. Razmerje zaposlenih in upokojenih v tej državi je v tem trenutku približno 1,6. Se pravi, 1,6 delavca dela v tem trenutku za enega upokojenca. Gospod Janez Malačič je nedolgo tega v eni od Sobotnih prilog zelo lepo zapisal, da je v Evropi, o kateri toliko govorimo, to razmerje od 3 do 4. To pomeni, da trije oziroma štirje zaposleni delajo za enega upokojenca. Hkrati je tudi povedal, da je demografija v naši državi žal takšna, kakršna je. Za to smo pač seveda vsi odgovorni, za demografijo, takšno, kakršna je. In trendi, ki so, nam kažejo, da bo leta 2040 eden zaposlen delal za enega upokojenca. To so krute številke, kruta realnost. In tu ni grozljivo težke matematike. Tu gre preprosto za operacijo plus in minus, niti množenje, niti deljenje ne prideta v poštev, kaj šele kvadrat ali koren. Imamo tri možnosti. Že v razpravi ob prvem branju sem dejal, da imamo tri možnosti. Da zvišamo prispevne stopnje v gospodarstvu. Ne vem, če je tu takšen junak, ki bi to uspel storiti. Govorim nasprotno, prispevne stopnje in gospodarstvo je treba razbremeniti. Torej, ta varianta odpade. Druga možnost je znižanje pokojnin. Ali je tu tak frajer, ki je pripravljen ali ki si upa to storiti? Ga ni in bi bilo tudi narobe. Mimogrede, Slovenska ljudska stranka je bila proti zamrznitvi pokojnin. In tretja možnost je, da zajezimo upokojevanje. To se s to pokojninsko reformo dela. Seveda se sedaj lahko pogovarjamo tu o detajlih gor in dol, ampak generalno gledano je treba zajeziti upokojevanje oziroma priti do tega, da počasi začnemo zmanjševati število upokojencev. V tem trenutku gre iz državne blagajne za pokojninsko blagajno približno milijarda tristo. Rekli bomo 13 % glede na to, da bomo imeli deset milijard izdatkov. V prihodnosti bo očitno, če nič ne naredimo, bo tega seveda še več. Sprašujem se, kdo bo ta račun v prihodnosti plačal? Komu bomo izdali ta račun? Ta račun bo plačalo slovensko gospodarstvo. Nihče drug. Slovensko gospodarstvo bo plačalo ta račun. Z drugimi besedami. Kako bomo konkurenčni drugim evropskim državam glede na to, da v drugih evropskih državah štirje zaposleni delajo za enega upokojenca, pri nas pa bo en zaposlen delal za enega upokojenca? Kako bomo sestavili ta račun? Kako bomo sestavili to konkurenčnost? Jaz tu ne vidim nobenih možnosti, kot da preprosto to pokojninsko reformo sprejmemo. Ne trdim, da je najboljša. Marsikaj bi bilo lahko drugače. V tem trenutku, ko smo na polovici mandata, če to pokojninsko reformo zavrnemo, izgubimo najmanj en mandat, da pridemo do nove pokojninske reforme. To pomeni, dve leti preostalega mandata te Vlade in najmanj eno leto mandata nove Vlade, ki bo morala pripraviti novo pokojninsko reformo, iti skozi vso proceduro, ki je takšna, kakršna je. Novo pokojninsko reformo bomo imeli na mizi šele čez štiri leta. Upam, da spremljate, kaj se dogaja v Evropi, kaj se dogaja v svetu. Da je padla Grčija, da pada Irska, da bo padla najbrž še katera druga evropska država. Sam sem skeptičen, kaj bo v prihodnosti z našo skupno valuto, pa ne želim dramatizirati, vendar je to realna situacija. Mislim, da se Evropa ni v stanju stabilizirati, če se zgodi še Portugalska, Španija, Italija in še kdo. In vstopati s takšnimi javnimi financami, kot so v tem trenutku, v tako negotove čase, je preprosto neodgovorno od vseh nas, ki tu sedimo. Bili smo ves čas konstruktivni pri tem projektu, kar smo napovedovali že pred dvema letoma. Predlagali smo nekaj predlogov, bili smo razočarani, ker se je pod nekatere predloge Slovenske ljudske stranke takrat v prvem oziroma drugem branju podpisala koalicija. Bili smo razočarani, ker bi bilo pošteno, korektno in fer, da če neka politična stranka nekaj predlaga in se to sprejme, da je pod te predloge tudi podpisana stranka, ki jih je predlagala. Danes predlagamo ponovno državno pokojnino, ker se mi zdi krivično, da bomo tistim 15 tisoč ljudem, ki dobivajo 180 evrov ali kolikor že, to preprosto vzeli. To ni pošteno, je krivično. In upam, da boste zmogli toliko politične modrosti, da ta amandma sprejmete. Mi smo pripravljeni to pokojninsko reformo podpreti, ker smo prepričani, da druge alternative preprosto ni. In to je treba naglas povedati, nimamo druge alternative. Če ima kdo drugo alternativo, naj jo pove. Tudi če ni najboljša, tudi če ima marsikatero pomanjkljivost, jo je treba sprejeti. Te pomanjkljivosti bomo kasneje, če bomo imeli to možnost, popravljali in spreminjali. Ampak generalno gledano je to korak v pravo smer. Naj takoj povem, če bo prišlo do naše podpore – in to povem vsem tistim, ki bodo začeli glasno govoriti, ja, pa bo Slovenska ljudska stranka nadomestek za DeSUS. Nikoli nikdar in še takrat ne. Prvi bomo, ki bomo dali podpise za predčasne volitve, prvi. Ker tako, kot kaže sedaj, ta koalicija nima dovolj glasov za podporo tej pokojninski reformi, če pride do veta. Sodeč po mojem vedenju zadev, nima dovolj glasov. In še enkrat vam pravim, zberite se, streznite se, razmislite o tem, katere zakone prinašate v Državni zbor! Pričakujem, da boste veliko več storili za to, da bo poslovno okolje v slovenskem gospodarstvu veliko boljše. Pa še beseda, dve sindikalnim liderjem, ki nas bodo najbrž dali na črno listo. Če bi bili v drugačnem času, bi nas najbrž poslali na Goli otok. Prav bi bilo, ne vem, zakaj vsi tako vzdihujete, ali vam je težko? Opozicija je za to, da vam postavi ogledalo, sami ugotavljate, da zadeve niso take, kot bi morale biti. Ne vzdihovati, sicer pa sprejmite pokojninsko reformo sami, zato ste na oblasti. Sprašujem, ali bodo tudi sindikalni liderji prevzeli odgovornost za posledice v tej državi, ki bodo nastale, ko bo pokojninska blagajna preprosto razpadla. Jaz se strinjam, najbolje bi bilo delati do 40. leta in bi to najbrž moralo biti dovolj, pa ni, ker so trendi, ne samo pri nas, tudi drugje, takšni, kakršni pač so. Še nekaj: Kdaj gre slovenski kmet v penzijo? Veste, kdaj gre v penzijo slovenski kmet? Takrat, ko ga odnesejo na pokopališče. Takrat preneha delati slovenski kmet. In nič prej. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Marijan Križman. Naslednja bo na vrsti mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani, kolegice in kolegi! Spoštovani, gospod minister! Najprej bi rad odgovoril ali pa v svojem govoru povedal, zakaj se ni treba Socialnim demokratom sramovati, kajti že leta 2005 smo skupaj z Evropsko komisijo v Mednarodnem denarnem skladu in domačimi ekonomskimi strokovnjaki opozarjali, da je potrebna pokojninska reforma. Če bi bila pripravljena leta 2005, bi bila lahko veliko blažja, kot je danes. Vendar tisti, ki ste bili na oblasti 2005, niste naredili niti p od pokojninske reforme. Takrat je bilo veliko denarja. Živelo se je na visoki nogi, vse je bilo oh in sploh, konjunktura, itd. in danes modrujete in pametujete. Kljub temu pa ocenjujemo, da je Vlada pripravila dobro reformo z vidika medgeneracijskega sporazuma. Prav tako pokojninska reforma preprečuje padanje začetnih pokojnin, kar omogoča obstoječi pokojninski zakon. Če je sedaj povprečna pokojnina na ravni dobrih 60 % povprečne plače, bi se ta odstotek spuščal proti 50 % in tudi pod 50 %. Če te pokojninske reforme ne bomo sprejeli, vas bom vprašal. Vi boste glasovali proti, zato da državljani te države, ki se upokojijo, dobijo pokojnino pod 50 % svoje plače. Recimo, da ima 600, 700 evrov plače, pa izračunajte, kakšno penzijo bo dobil. Ali želite vi danes to sporočiti slovenski javnosti? Ali želite sporočiti kakšne politične, demagoške govore in blefiranje, kako zelo znate predlagati dobre zakone, ki jih potem v resnici niti nimate namena udejanjiti, ampak samo zato, da delate "pulfer" v javnosti? Še enkrat vas sprašujem, da boste razumeli: Boste danes glasovali proti pokojninski zakonodaji, da bodo imeli ti državljani 50 % nižje pokojnine? To boste naredili danes, ker boste glasovali proti. To boste naredili, ampak to je treba slovenski javnosti sporočiti. To boste vi naredili. Prisilili ljudi, da bodo imeli 50 % svoje plače za pokojnino, pa se lahko smejete, zabavate, delate pametne, itd. To boste vi danes povzročili, če boste glasovali proti. Prepričan sem, da boste glasovali proti, ker slabše kot v tem trenutku gre, boljše gre vam v opoziciji. Predlog novega zakona izhaja iz dveh temeljnih ciljev: zagotoviti dostojne pokojnine in zagotoviti finančno vzdržnost pokojninskega sistema. To je cilj reforme. Treba se bo torej zavedati, da bi v primeru ohranitve obstoječega pokojninskega sistema zaradi njegove finančne nevzdržnosti v prihodnjih letih neizogibno prišlo do zmanjševanja obsega pravic zavarovancev, kar je z vidika socialne države nesprejemljivo, in do še večjega povečanja prispevkov delodajalcev, kar bi negativno vplivalo na konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Predlagane spremembe pokojninske zakonodaje so tako nujne z vidika zaustavitve padanja pokojnin upokojencev in zagotovitev pokojnin tudi prihodnjim generacijam. To so po mojem temeljni razlogi, zakaj je treba to pokojninsko reformo izglasovati, zakaj jo je treba udejanjiti in zakaj se je treba nehati sprenevedati, kajti številke jasno govorijo. In še enkrat povem, tisti, ki bo proti tej reformi, želi upokojencem slabo bodočnost, novim upokojencem. Poskušajte si prebrati zakonodajo, če pa vam ni dovolj jasno, naj vam še enkrat minister to pojasni. Mogoče boste pa njemu verjeli. Seveda bom osebno tako kot Socialni demokrati to reformo podprl. Prepričan sem, da bo pokojninska reforma sprejeta, da bo šla pod streho, druga zgodba pa je, koliko žolča boste izpljuvali tudi na to reformo in jo poskušali onemogočiti. Hvala lepa.
Besedo ima gospa mag. Julijana Bizjak Mlakar. Naslednji bo gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa za besedo. V času parlamentarne obravnave tega zakona sem si z nekaterimi poslanci prizadevala, da bi bil glede pokojninske reforme dosežen družbeni konsenz in da bi reforma postala družbeno pravična. Drži. V zakonu je marsikatera dobra rešitev. Vsi se tudi zavedamo, da bo treba delati dalj časa, vendar bi bile rešitve tudi drugačne, bolj pravične in usklajene s tistimi, ki jih spremembe najbolj prizadenejo. Družbene pravične bi bile spremembe, če bi bile sprejemljive za večino, ne bi pa prizadele najbolj ranljivih skupin v družbi. Kateri so torej razlogi, da spremembe, ki jih zakon prinaša, niso dovolj družbeno pravične? Prvič. Ni se družbeno pravično rešilo vprašanje financiranja pokojninske blagajne. Pasove bi si morali zategniti tudi najbolj premožni, delodajalci pa bi morali prevzeti večjo finančno odgovornost za sedanje neustrezne delovne razmere. Tega pa reformne spremembe ne prinašajo. Zato je neupravičeno tudi strašenje z luknjo v pokojninski blagajni. Če pojasnim. Zaposleni vplačujejo v pokojninsko blagajno skoraj še enkrat več kot delodajalci, čeprav v vseh evropskih državah razen v Sloveniji plačujejo delodajalci približno enak delež v pokojninsko blagajno kot zaposleni. Prav tako v Sloveniji kapital ni ustrezno obdavčen. V Sloveniji tudi ni davka na finančne transakcije. Omejitev dela na črno, kar je ena pomembnejših nalog ministrstva, ki je sporni pokojninski zakon pripravilo, ostaja velik neizkoriščen vir prihodka pokojninske blagajne. Naloga Ministrstva za delo bi bila tudi ustvarjanje varnega delovnega okolja, da bi zaposleni sploh lahko dosegali visoke pogoje upokojevanja brez malusov, da zaposleni ne bi bili izpostavljeni poškodbam in smrti na delovnih mestih ter zlorabam in šikaniranjem delodajalcev. Za to se ni ustrezno poskrbelo. Vendar pa to ni greh samo te Vlade. Vse to so tudi grehi vseh prejšnjih vlad. Drugič. Zakon ni družbeno pravičen, ker prizadene najbolj ranljive v naši družbi. Industrijski delavci večinoma ne bodo zmogli izpolniti visokih pogojev za pokojnino brez malusov. Visoki malusi bodo krepko znižali pokojnine bodočih upokojencev. Pogoji upokojevanja so namreč težko dosegljivi tudi za starejše nezaposlene, ki nimajo možnosti, da bi se lahko zaposlili. Vprašljiv je tudi prenos varstvenega dodatka med socialne transferje. Omogočil bo razlastninjenje premoženja mnogih najbolj revnih in nemočnih. Prav zato je težko sprejemljiva in nepravična izhodiščna teza tega zakona, po katerem šteje le delo, za katerega so bili vplačani prispevki. Ker ni upoštevano neplačano delo, ki ga večinoma opravljajo ženske, se s tem še bolj odmikamo od teze, da si pokojnino zaslužijo tudi tisti, ki v družbi opravljajo neplačano delo. Tretjič. Zakon ni družbeno pravičen tudi, ker ni sprejemljiv za večino zaposlenih in za starejše brezposelne, ki nimajo več možnosti, da bi se zaposlili. Četrtič. Ali res lahko rečemo, da je zakon sprejemljiv za upokojence, ker ga podpirajo nekateri vidni funkcionarji iz Zveze društev upokojencev Slovenije, menda s stisnjenimi zobmi in zaradi državotvornosti? Je res, da je državotvorno to, da nekateri funkcionarji, ki imajo mandat, da varujejo interese upokojencev, že leta pristajajo na poslabševanje položaja upokojenih? Danes je namreč povprečna pokojnina pod mejo revščine. Delež starejših od 65 let, ki živijo pod mejo revščine, pa se je od leta 2002 do 2008 povečal za 2 odstotni točki. Povprečne pokojnine so od leta 1999 drastično padale glede na povprečno plačo. Padale so tudi v času visoke gospodarske rasti. Gre torej za izjemno občutljiv zakon, ki je pomemben za vse generacije, zato ni vseeno, ali je glede pomembnejših določb zakona dosežen družbeni konsenz. Tudi ni vseeno, ali je zakon družbeno pravičen. Družbeno odgovornost predlagateljev sprememb pa se meri prav po teh vrednotah. V kolikor bi bila omenjena pogoja izpolnjena, potem bi tak zakon z veseljem podprla. Žal pa pogoja nista izpolnjena, čeprav zakonu ne gre odrekati tudi nekaterih dobrih rešitev. Podprla pa bom amandmaje, ki zakon izboljšujejo. Žal nedoseženi družbeni konsenz in prenizka družbena pravičnost zakona danes ogrožata sprejetje tiste prave pokojninske reforme, za katero si prizadevam tudi sama. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Pripravi naj se gospod Matjaž Zanoškar.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Najprej moram reči, da sem izjemno zadovoljen s tem, kar sem danes slišal v Državnem zboru, da so koalicijske stranke ugotovile, da v tem parlamentu obstaja tudi opozicija. In je bilo kar nekaj pozivov in prošenj, da naj opozicija pomaga koaliciji reševati to izjemno kritično situacijo v tej državi, v kateri se zdaj nahajamo. Torej, ta ideološki beton koalicije je popustil. To je en velikanski napredek v demokraciji naše države. In moram reči, da se tega zelo veselim in sem tudi ponosen, da je le prišlo do sprememb v pogledih koalicije, ki razmišlja oziroma je začela razmišljati, da tisto, kar si je postavila kot neke cilje v tem štiriletnem mandatu, pada kot domine. Spoštovani gospod poslanec, lepo prosim, če mi dovolite, da lahko govorim, ker imam verjetno to pravico v Državnem zboru. Lepo prosim! Drage kolegice in kolegi! Poglejte, jaz sem prepričan, kot sem velikokrat v tem Državnem zboru povedal, prav tako smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da sprejemanje tega pokojninskega zakona zdaj v tem trenutku ni strateškega pomena. Ni strateškega pomena. In to je eden izmed razlogov, tudi eden izmed razlogov, zakaj nasprotujemo sprejemanju tega zakona. Točno vemo, kaj so tisti problemi, s katerimi se v tem trenutku srečuje ta država. In to vemo točno. Imamo 120 tisoč brezposelnih, imamo ogromno podjetij, ki so na robu preživetja, med 6, 7 tisoč. Imamo ogromno zaposlenih, ki po 6 in ne vem koliko mesecev niso prejemali plač. Imamo ogromno podjetij, ki niso plačevala v pokojninsko blagajno, in še in še bi lahko našteval. Na drugi strani pa imamo cel kup,za katere ta koalicija zelo kvalitetno skrbi vsaj v teh dveh letih, za mreže, za tiste bogataše, v narekovajih, ne bom uporabil besedo, ki bi jo za te ljudi moral uporabiti, danes fantastično živijo. Za njih ni nobenega problema. Zgodilo se ni nič, da bi se preprečilo, tja, kjer odteka denar v tujino, kamorkoli, na Bahame in tako naprej. Da bi potegnilo nekatere ključne smernice, da bi se to enkrat v tej državi ustavilo. In potem takih reform v tem danem trenutku ne bi bilo treba izvajati. Upam, da, tako kot je stranka Zares, pa ne bom govoril o posameznih poslancih, danes poskušala povedati poslankam in poslancem opozicije, da je to, kar govorimo, demagogija. Ali je 120 tisoč brezposelnih za vas, draga koalicija in Vlada, demagogija? Ali je toliko in toliko tisoč ljudi, ki šest mesecev ni dobilo plače, da ne govorimo o Vegradu, je to demagogija opozicije? Ali je to stanje v tej državi? O tem bi bilo pomembno govoriti in o tem bi se morali zamisliti, draga koalicija in spoštovana Vlada. Prav tako je bilo danes s strani gospoda ministra izrečeno, če se ne motim, da glas proti tej podpori pomeni podporo padanju pokojnin. To pa je demagogija. Prav tako se na eni strani govori, da se bodo pokojnine dvignile z 10 do 19 %. Na drugi strani pa imamo študijo Ekonomske fakultete, ki piše, da zaradi podaljšanja, izračuna pokojnine pridemo do tega, da se bo pokojnina zmanjšala za 12 do 15 %. Naj mi kdo tukaj v parlamentu razloži, komu naj verjamem. Verjemite mi, da verjamem študiji Ekonomske fakultete. Z ministrstva do sedaj še nismo dobili nobene konkretne študije s konkretnimi številkami. In potem je zelo jasno, da ta koalicija in ta vlada poskušata na vsak način zavajati slovensko javnost, namesto da bi se ukvarjali s ključnimi prioritetnimi nalogami tega trenutka in s tistim, kar je ključno za to, da bodo Slovenke in Slovenci lahko preživeli. Prav tako je izpostavljeno pomembno vprašanje, ko govorimo o vzdržnosti pokojninske blagajne. Vsakemu v tem Državnem zboru, vsakemu v tej državi je popolnoma jasno, da v stanju in situaciji, v kakršni je, pokojninska blagajna ne more biti vzdržna. Zagotovo bi bila vzdržna, če bi teh 120 tisoč brezposelnih imelo zaposlitev in bi plačevalo prispevke v pokojninsko, zdravstveno in državni proračun. Potem tega problema ne bi bilo in pokojninska blagajna ne bi bila prazna. In takšna pokojninska reforma, kot jo sedaj predlagate, ne bi bila potrebna. Še enkrat poudarjam, zakaj ta Vlada vedno rešuje tiste probleme, ki v tem trenutku niso ključni. Ne loti se pa tistih,ki so ključni in pomembni ta trenutek in za tiste, ki jim v tej državi gre v tem trenutku daleč najslabše. To so zaposleni, prav tako upokojenci, tisti z izjemno majhnimi pokojninami, da ne govorim o tem, da se želi ukiniti državne pokojnine, 180 evrov ali nekaj takšnega prejemajo tisti ljudje. To so absurdi vseh absurdov. Si lahko kdo izmed vas predstavlja, da bom jaz, poslanec, ki so me izvolili ljudje, reševal njihove probleme, jim pomagal, glasoval za tak zakon? Lepo vas prosim! Potem je v tej državi nekaj zelo narobe, če bi jaz za tak predlog zakona glasoval. Kaj je še v tej državi narobe? Včeraj oziroma danes sem prebral v časniku naslednje,, "Vlada je izgubila razvojni fokus". In to zapiše, "reci in piši", ministrica v tej vladi. Sedaj pa povejte: Ali je opozicija tista, ki ima samo probleme v taki situaciji, kot se tukaj pojavlja v tej naši državi? Ne razumem več, v čem je problem. Ne razume nihče, ker ne more razumeti, če lastna ministrica govori, da je Vlada izgubila razvojni fokus. S tem stavkom je ministrica, ko je to povedala, potrdila vse tiste pomisleke, ki jih vseskozi poskušamo, ki jih imamo vseskozi v opozicijskih strankah. Verjemite mi, da tukaj v Državnem zboru ni nikogar, ki ne bi imel želje, da stopimo v tej kritični, krizni situaciji skupaj. Nikogar od nas, prepričan sem, razen posameznikov ali koalicije. Mi smo celi dve leti poskušali z vami vzpostaviti pomemben kontakt. Pripravili smo, ne vem koliko, 7, 10 različnih, tri sklope protikriznih ukrepov, da bi pomagali reševati to situacijo. Ampak koalicija in Vlada, tako kot sem rekel, ideološki beton, vidita sami sebe in ničesar drugega. Čisto vam je mar za ljudi, državljanke in državljane. Popolnoma vam je mar za to. Če vam ne bi bilo, potem ne bi sprejemali vseh teh ukrepov, s katerimi zamrznete pokojnine, plače, kaj jaz vem, vse, kar je možno zamrzniti, saj sem rekel, razen ust še niste bili sposobni zamrzniti, ker ni toliko zamrzovalnikov verjetno v naši državi, da bi to lahko uspeli, sicer bi še to naredili. Bom poskušal zaključiti z naslednjimi besedami. Dejstvo je, da je tak zakon, ki ste ga pripravili, zelo slab. V tem trenutku še enkrat potrjujem, nepotreben v tem trenutku, ker ni strateški zakon, ki bi pomagal reševati sedanjo gospodarsko, finančno in socialno situacijo. Ni. Zato se dajmo lotiti problemov, ki so ključni, če hočemo, da bo ta država, ta narod, Slovenke in Slovenci preživeli. To moramo storiti. Šele takrat bomo reševali stvari, ki so na dolgi rok. Če bi pa te stvari tekle vzporedno, bi bila ta situacija bistveno boljša, ampak tega ni in to je tisto, kar je problematično. Na eni strani 120 tisoč brezposelnih, na drugi strani pa podaljšanje pokojninske in delovne dobe. Verjemite mi, dajte se enkrat lotiti in prisluhniti že enkrat pri svetem bogu, kaj vam tukaj v opoziciji govorimo. Dajte že enkrat prisluhniti! Dajte vedeti, da ta država ne more iz sedanje krize, če ne bomo rešili gospodarstva, če se ne bomo rešili tega kreditnega krča, če bodo podjetja iz dneva v dan propadala. Vsak dan bomo imeli nove brezposelne. Kdo bo potem plačeval pokojninsko blagajno? Pa lahko podaljšamo pokojninsko in delovno dobo do 80 let, to lahko naredimo, če ne bomo reševali temeljnega vprašanja te družbe. Dragi moji prijatelji, zato smo v tem parlamentu, zato tukaj sedimo. Še enkrat povem, ni ga poslanca, ki mu ne bi morala biti osnovna in ključna naloga, da skrbi za volivke in volivce. Tisti, ki so zanj glasovali, to pa so državljanke in državljani Republike Slovenije, ne glede na to, v kateri politični stranki je, to bi morala biti naša naloga. Če bi tako razmišljali vsi, ki sedimo v tem parlamentu, verjemite mi, bi bil marsikateri amandma, tudi Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in ostale opozicije, sprejet in bi bile rešitve bistveno boljše, kakovostnejše in v resnici pisane na kožo večini državljank in državljanov. Nikakor pa ne mrež in posameznikov. Tisti, ki se sedaj veselijo na vse možne načine, imamo jih cel kup, ki imajo velikanske stotine. Imamo ljudi, ki so v tem in prejšnjem letu prejeli plačo skoraj 800 tisoč evrov na leto. Ali mi lahko kdo razloži, ker zdaj pa slišimo, da bo to podjetje šlo v stečaj ali v prisilno poravnavo, kako je možno, povejte mi, dragi moji, kako je to možno?! In mi, kot da se ni zgodilo nič. Potem naj mi pa še kdo reče, da tu zganjam demagogijo. Lepo vas prosim, dragi prijatelji! Gospa Potrata, to ni smešno. Tudi če rečem "dragi prijatelji", dobronamerno razmišljam in dobronamerno mislim, zato se vam ni treba smejati. Sicer pa smeh tako ali tako ne škodi, pravijo, da je dobro, če se človek malo posmeji. No, zaključujem s tem, da v Slovenski demokratski stranki tega zakona zaradi vseh navedenih razlogov ne bomo podprli. Jaz osebno seveda tudi ne, ker sem prepričan, da bi bilo v tem trenutku treba delati na strateških rešitvah sedanje gospodarsko finančne in socialne situacije v državi. In če bi to počeli, takšnih reform v tem danem trenutku ne bi bilo treba. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bogdan Barovič. Naslednja bo na vrsti gospa Melita Župevc. [[oglašanje iz dvorane]] Oprostite, nisem vas videl, slišim pa dobro.
Hvala, gospod podpredsednik. Danes sem že razpravljala, zato lahko repliciram. Gospod Pojbič, vas zelo moti, če se smejim? Zadnjič vas ni bilo – smeh je pol zdravja. Ampak, oprostite, nisem vedela, da sem vaša prijateljica. Tega dejstva sem tako zelo vesela, da sem se res morala smejati. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bogdan Barovič, izvolite!
V Slovenski nacionalni stranki smo vam v uvodu iskreno povedali, kaj nam v zakonu ni všeč. Postavili smo vprašanja, na katera ni odgovorov. Kolega Majhenič vam je zelo konkretno povedal s številkami v milijardah, kje je denar, ki bi moral biti v pokojninski blagajni. Dovolite pa, da vam jaz povem še nekaj o evropskem vidiku. Lahko govorite, kar hočete, ampak užaljen pa sem, ko sem slišal nekaj sogovornikov prej, najprej o evropski socialni politiki, ki je ni, Evropa nima socialne politike. Drugič, govoriti v Državnem zboru o tem, da če tega ne bomo sprejeli, bomo imeli slabšo boniteto, je pa – oprostite izrazu, ne vem, kot nekaterim nazivi magister in doktor - popolno neznanje. Edina jasna stvar je javni dolg. Javni dolg te države je edini, ki lahko pripelje do slabše bonitete in večjih stroškov, in nič drugega. Če pa vztrajate na tej trditvi – prosim, da malo poslušate – pa pomeni, da z javnim državnim dolgom "filamo" pokojninsko blagajno, kar pa pomeni, da je nekaj gnilega v tej slovenski deželi, kajti potem nekdo krade vplačani denar v pokojninsko blagajno. Zdaj se pa zmenite, ali boste govorili, da, če tega zakona ne sprejmemo, bo Slovenija imela slabšo boniteto. Ali govorite to, potem boste pa dokazovali, kje je denar, ki priteka s plačilom tako delavcev kot delodajalcev v pokojninsko blagajno? Pa ob tem razmislite, ko boste dajali spet poroštva, saj s tem, ko dajemo poroštva, namreč postanemo potencialni dolžniki in dvigujemo svoj dolg. In ko bo ta presegel 60 % bruto družbenega produkta, takrat bodo [[opozorilni znak za konec]] tuji financerji rekli, Slovenci, vi ste tvegana država, in takrat nam bodo dvignili boniteto. Toliko v vednost. In ker mi je bilo prej ukradenih sedem sekund, še to: Grčija ne dela nobenih sprememb [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Barovič. Gospa Melita Župevc, imate besedo. Naslednji bo na vrsti Dejan Levanič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zelo na kratko. Moram reči, da ne morem pristati na očitek, ki je bil danes v tej dvorani večkrat izrečen, to je očitek o neodgovornosti. Jaz sem stara 32 let in bom glasovala za pokojninsko reformo. In očitek, da je moje dejanje – glede na to, da sem stara 32 let, in moram reči, da še nikoli v življenju nisem računala, koliko let bom morala še delati, niti nikoli še nisem računala, koliko bo ob sedanjem pokojninskem sistemu moja pokojnina – neodgovorno, res težko sprejmem! Jaz mislim, da je odgovorno iz dveh razlogov: ker ta zakon vnaša solidarnost in ker pomeni odgovornost za prihodnost. Moram reči, da mi je bilo všeč, kako je gospod Žerjav prej plastično predstavil tri opcije in dejal, da smo danes pri tretji opciji. Seveda, ni lahko pritisniti na gumb in reči, ta opcija je pa idealna, seveda ni! In ko vi govorite res demagoško o upokojencih, o kmečkih ženicah in tako naprej, ja, za božjo voljo saj mi ne živimo tukaj v neki oazi, saj tudi mi se vsak dan pogovarjamo in srečujemo z istimi ljudmi, s katerimi se vi. Vi mislite, da je pa meni vseeno, ko mi rečejo moji znanci, upokojenci, da radiator malo bolj zaprejo zato, ker je zelo drago. Ni mi vseeno, ampak ne more mi biti vseeno, da glasujem, da rečem, da bom proti tej pokojninski reformi bom, zakaj? Mislim, jaz sploh ne vidim razloga, kako bi lahko bila proti njej. Vsi mi se strinjamo tukaj notri, da sistem, ki je danes, ni vzdržen, vsi! Tudi vi se strinjate, ampak obenem pravite ne, za takšno pokojninsko reformo ne bomo glasovali. Saj poznate teisti ugovor, priložnost zamujena ne vrne se nobena. Jaz se spet strinjam, pa se ne pogosto, s kolegom Žerjavom, danes imamo priložnost. In jaz mislim, da je prav, da to priložnost izkoristimo. Vse kar bo šlo mimo, bo bistveno težje čez eno leto, čez dve leti, čez več let. In ne, ne delamo proti upokojencem, delamo za vse njih, delamo za vse nas! In jaz mislim, da je zelo lahko govoriti tako brutalno in na pamet in kazati poglejte njih, oni so pa tisti slabi. Njim je pa res vseeno za upokojence, za delavce, za študente, za vse jim je vseeno. Ne, za nikogar nam ni vseeno, ravno za to bomo glasovali za pokojninsko reformo. In moj predhodnik, moram reči, da je povedal toliko neumnosti, da res težko to poslušam. Rekel je, da sprejemanje tega zakona ni strateškega pomena. Ne, krucijalnega pomena je! Vse, praktično vse evropske vlade se ukvarjajo s pokojninskimi reformami. Očitno nobena evropska vlada nima pravih prioritet. Vse se ukvarjajo z nekimi obrobnimi reformami, obrobnimi zakoni, samo mi smo zdaj prišli na neko idejo. Zakaj bi pa sedaj morali sprejemati neko pokojninsko reformo? Vsi poznamo dejstva, vsi poznamo številke in ne dejstva in ne številke niso na naši strani. In jaz mislim, da imamo odgovornost, odgovornost, da poskrbimo za vse nas, za upokojence, za zaposlene, za študente. In kot rečeno, najbolj govorijo tisti, ki so res tudi v tej dvorani nekaj let pred pokojem. Sem prav razmišljala, ali bom povedala to ali ne, pa bom še enkrat ponovila, jaz sem stara dvaintrideset let in bom glasovala za pokojninsko reformo, ker je to odgovorno dejanje, ne neodgovorno. Če bi bilo to dejanje neodgovorno, potem bi rekla, poglejte, bi začela računati, koliko let bom še delala, kakšna bo moja pokojnina in tako naprej. Jaz se čutim dolžno glasovati za to pokojninsko reformo. Kot rečeno, rešitve v njej niso idealne in moram reči, da sem začudena, ko slišim svoje kolege, ki imajo vedno problem z vsakim zakonom, ki pride, in imajo očitno čarobno palčko. Jaz bi rada slišala boljše rešitve, res bi jih rada slišala, ampak moram reči, do sedaj jih nisem slišala. Tako da, saj veste, najprej je treba pospraviti pri sebi potem pa pri drugih. Kot rečeno, res na kratko, glasovala bom za to pokojninsko reformo, ker je to odgovorno dejanje. Hvala.
Besedo ima gospod Dejan Levanič, pripravi naj se gospod Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo. Danes je en dokaz več, kam smo prišli z nivojem debate v Državnem zboru Republike Slovenije, ko gospod Pojbič, kolega iz vrst Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, izjavi: "Če ne bi skrbeli za bogataše, pokojninske reforme sploh rabili ne bi." Mislim, kakšna debata je to in kdo v tej državi skrbi za bogataše? Očita se koaliciji, da niso bili plačani socialni prispevki delavkam in delavcem, da se nič ne naredi za te ljudi, da se podpirajo tajkuni in tako naprej. Ampak, ali niste pozabili, da se v prejšnjem mandatu prav tako niso plačevali prispevki, da so se takrat začeli menedžerski odkupi in tako naprej? Nehajte s populizmom, ker mislim, da je vrag šalo vzel. Pred nami je pokojninska reforma, zaradi katere je tudi stranka Socialnih demokratov požela svojo slavo v javnosti. Vidi se to, brez skrbi, dosegli ste svoje. Ampak govorite o argumentih zakaj to sprejemamo in zakaj je to odgovorno dejanje, kot je bilo rečeno. Če se res vsi strinjamo v tej dvorani, da poznamo demografsko sliko, če se vsi strinjamo, da demografska slika ni edini problem, da je problem tudi življenjska doba, potem iščimo rešitev. Rešitev je na mizi. Imamo pokojninsko reformo, kjer je uveljavljena, pazite, postopnost, da ja ne bo prizadela boleče tiste, ki so pred upokojitvijo, doseženo je upoštevanje vojaščine. Upošteva se rojstvo otroka, vsakega otroka. Poskrbljeno je za mlade, katere bodo delodajalci zaposlovali, ker bodo dobili povrnjene prispevke, ki so jih morali plačati v pokojninsko blagajno v enem letu 50 %, v drugem letu 30 % in tako naprej. Poskrbljeno je za višanje pokojnin in poskrbljeno je za novo pokojninsko formulo, ki upošteva rast povprečne plače in rast inflacije, kar je smiselno, ker lahko povprečne plače padajo, tako da so rešitve v tej pokojninski reformi zagotovo usmerjene k ljudem. Lahko se pa odločimo, da bomo vnaprej vztrajali pri sistemu, kjer pokojnine padajo in kjer tisti, ki danes plačujejo v pokojninsko blagajno, nimajo zagotovila, da bodo do pokojnine tudi prišli. In slišim v tej dvorani, da je zakon premalo družbeno pravičen, premalo socialno naravnan. Mislim, da je končno prišel čas, ko vas prosim, da daste na mizo predloge, kaj je družbeno pravično, kaj je socialno bolj pravično in kako bi vi rešili ta svet. Kaj vse populizem prinese, je neverjetno in z veseljem bi rad videl vaš mandat, ta mandat in vaše rešitve. Ampak sem na koncu koncev tudi srečen, da ta mandat vodi Vlada, takšna kot je, da smo Socialni demokrati prevzeli to Vlado in skušamo reševati nastalo situacijo. Če govorimo o družbeni pravičnosti, potem se vprašajmo: Ali je družbeno pravično, da se pokojninski sistem zlomi? Ali je družbeno pravično, da bomo 300 milijonov evrov letno plačevali v pokojninsko blagajno, da bomo reševali pokojnine? Ali je družbeno pravično, da se nižajo pokojnine, da so nedostojne? Ali to zagovarjamo? Ali je družbeno pravično, da, če danes ne sprejmemo te pokojninske reforme, jo bomo jutri ali čez par let sprejeli mnogo težje, ki bo direktno obremenila tiste, ki bi morali delati dlje, in bomo direktno šli na 65 let? In kaj veste, mogoče boste takrat v tisti vlogi, ko boste morali to sprejemati. Potem se bomo verjetno znašli na nasprotnih bregovih in prav zanimivo bo gledati vaše razprave v Državnem zboru danes in mogoče kdaj v prihodnosti. Ali je družbeno pravično, da, če ne sprejmemo pokojninske reforme, bomo doživeli padec bonitete države? Ali je družbeno pravično, da rušimo reforme in s tem dejansko onemogočamo razvoj gospodarstva in povečujemo slabšanje slike, torej slabšanje socialnega položaja socialne varnosti? Jaz ne razumem, kako si nekdo drzne ocenjevati in žaliti ljudi, ki v javnosti podpirajo pokojninsko reformo in si razlagati, da vedo, zakaj jo podpirajo, in da poznajo razloge. To je žaljivo. Če nekdo ima neko stališče, ga vsaj spoštujte, ne pričakujem, da se bodo v Državnem zboru poslušali argumenti – na žalost, ker je vse preveč populizma, nabiranja poceni političnih točk in tako naprej. In za konec, jaz sem star 29 let in bom podprl pokojninsko reformo, ker se mi zdi pomembno, da zagotovimo generacijam, ki plačujejo v pokojninsko blagajno, da bodo mogoče kdaj prišli do pokojnine, in da zagotovimo tistim, ki pokojnine že prejemajo, upokojencem, da se pokojnine nehajo nižati. In to dejanje prevzemam kot odgovorno dejanje. Žalostno je, da mora včasih mlajša generacija sprejemati najbolj odgovorne odločitve v tej državi in da je veliko bremen prav na mlajši generaciji. Najlažje je biti proti nečemu. Najlažje je pobrati nekaj stavkov: "Proti ljudem ste, proti delavcem, ne delate nič za njih, podpirate tajkune in tako naprej." Ampak žal je to laž. To je laž. Lahko pa še naprej to ponavljate. Politična situacija, v kateri smo se vsi skupaj znašli, in ocena stanja in predvsem duh med ljudmi je tudi dejansko stanje tega, kar mi delamo v Državnem zboru. Ampak v primeru pokojninske reforme in v primeru zavrnitve pokojninske reforme pa res delamo proti ljudem, ne pa za ljudi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Robert Hrovat. Pripravi naj se gospod Dušan Kumer.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Pred 10 leti se je sprejemal ZPIZ 1 in deluje, kot deluje. Dejstvo je, da še ni v celoti v polnem pogonu. Gospod Cukjati je pri predstavitvi stališča poslanske skupine to zelo lepo obrazložil. Nekatere stvari se bodo pokazale šele v letu 2018, 2020. Ampak zanimiva pa je bila razprava oziroma začetek razprave gospoda ministra, ko je obrazložil stališče Vlade. Veste kaj je rekel? "Obstoječi sistem deluje v pravi smeri." To je bila njegova izjava. Glede učinkov na delovno dobo pa je bilo rečeno, da podaljšujemo do 65. leta, ampak redko kdo bo delal do 65. leta. Sprašujem se: Kaj se gremo pravzaprav? Zakaj strašimo ljudi? Včeraj sem po televiziji poslušal, ko je predstavnik enega sindikata rekel, da se ta zakonodaja forsira iz enega čisto preprostega razloga. Zato, da se bomo lahko še naprej zadolževali, da ne bomo imeli težav pri pridobivanju kreditov v tujini. To je bilo včeraj povedano. Ali je to res, da je to glavni razlog, da se tako hiti z neusklajenim zakonom? Že od samega začetka se sprašujem, ali je to res reforma, ali je to le modernizacija pokojninskega sistema ali tega zakona? Če je to reforma, potem je to, kar imamo sedaj na mizi, občutno premalo. Če pa je to modernizacija, je pa to bistveno preveč. Dejstvo je, da gre za zelo kompleksen zakon, preko 400 členov. Za sprejem takšnega zakona bi potrebovali širše družbeno soglasje. Sedaj bom povedal tisto, kar nam vseskozi nekateri želite podtakniti, predvsem opoziciji. Temu zakonu ne nasprotuje opozicija. Temu zakonu nasprotujejo delodajalci, temu zakonu nasprotujejo sindikati, torej predstavniki delavcev. In to vsi sindikati. Niti enega sindikata ni, ki bi bil zadovoljen s to pokojninsko reformo. In ne nam v usta polagati, kako je SDS kar naenkrat demagoška stranka, ki na vsak način hoče rušiti, kar je ta vlada pripravila in pripeljala v Državni zbor. Ni res. Ta zakon ni usklajen. Temu zakonu nasprotujejo vsi. Le koalicija še verjame v to, pa še to ne vsa. Všeč mi je bila razprava gospe Bizjak Mlakarjeve, ki je tudi na Odboru povedala argumente, ki gredo proti sprejetju tega zakona. Ta zakon bo vplival na veliko področij. Ta zakon bo vplival na področje delovnih razmerij, na področje prispevkov za socialno varnost, tudi na davčno zakonodajo. Vlada je obljubila na začetku mandata, da bo pristopila k reformi v dveh korakih: prvi korak bi bil modernizacija transferjev, kar bi bilo prav, in potem kot dodana vrednost še reforma. Kaj pa imamo od modernizacije transferjev? Kaj se je pa zgodilo? Ja, prav veliko ne! Ampak kar naenkrat se forsira ta pokojninska reforma, kot da je to treba zdaj nujno ta trenutek sprejeti in se samo še o tem pogovarjati, vse ostalo pa gre mimo nas. Kaj je Vlada naredila s predstavitvijo tega zakona na tak način, kot ga je predstavila? Mislim, da je Vlada naredila veliko škodo. Zasejali ste strah med državljane. To je preverljivo, ljudi je strah. Ne vedo, kaj se jim obeta in do česa bo prišlo, če bo sprejeta ta zakonodaja. Če gledamo samo vloge za upokojitev! Običajno jih je na leto približno 10 tisoč. Po mojih podatkih jih je v letošnjem letu že preko 15 tisoč. Sindikati govorijo celo o 24 tisočih! Ne vem, kateri podatek je pravi, ampak 14 zagotovo je, ker sem pogledal in prebral. Kaj lahko rečemo? Zaupanja v to reformo ni. Pa ne s strani opozicije. Mi smo danes tu, da odločimo o tem, ali bo ta zakon sprejet ali ne bo. Vendar temu zakonu nasprotuje širša slovenska javnost, in tega se je treba začeti zavedati. Ta zakon bo vplival na ogromno stvari. Podaljšala se bo delovna doba, to bo vplivalo na vdovske pokojnine, na varstveni dodatek, na dodatek za pomoč in postrežbo, na letni dodatek, ki bo nižji. In vse to so pridobljene pravice, ki se zmanjšujejo ali pa ukinjajo. In za to gre pri tej pokojninski reformi in o tem mi vseskozi govorimo. Sindikati, torej predstavniki delavcev, govorijo o tem, da je 40 let dela dovolj. S tem se strinjam in to bi moralo biti izhodišče za novo pokojninsko reformo. Ampak to se je preslišalo in o tem se ne govori nič več. Gremo kot valjar, in to je narobe. Dobivam občutek, da je ta vlada že izgubila stik z realnostjo. Ne nazadnje je zadnji referendum dober pokazatelj tega, kaj si ljudje mislijo o Vladi, ne govorim o politiki na splošno, o Vladi. In mi, Državni zbor, smo tisti zadnji, ki na koncu odločimo. Verjamem, da vlada zelo rada premika tiste zelene magnetke navzdol, toda odgovornost, veste, bomo pa prevzeli mi, za vse to, kar sprejemamo. Mi, ne Vlada. Vlada bo dala magnetek na zeleno polje, in oni so svoje naredili, saj to je parlament sprejel. Jaz na to ne pristajam, zato bom to zakonodajo zagotovo zavrnil. Sprememba pokojninske zakonodaje ta trenutek ni nujno potrebna. Mislim, da bi morali zdaj razmišljati o drugih prioritetah, predvsem o protikriznih ukrepih. Kam gre naš vlak, je včeraj jasno povedala ena izmed ministric, ki sedi v tej vladi. Jasno je povedala, da moramo ujeti vlak razvoja, da nam je ušel. A mi govorimo o stvareh, ki so ta trenutek bistveno manj pomembne kot pa to, na kakšen način bomo zagotovili več delovnih mest. Ker vse to sovpada. Če mi zagotovimo pogoje za ustvarjanje novih delovnih mest, se bo več plačevalo v pokojninsko blagajno, manjša bo luknja in vse skupaj gre ciklično naprej. Ampak ne, mi smo začeli ravno na drugem koncu. In to je narobe. Sploh pa je narobe, ker to ni usklajeno. Ker ste se skregali med sabo, sindikati, Vlada, delodajalci. Ko smo bili na Odboru za delo, družino in socialne zadeve, smo sedeli, mislim, da pet dni in se pogovarjali o teh stvareh. Koliko pripomb je bilo s strani sindikatov! Koliko pripomb je bilo s strani delodajalcev! Ne iz opozicijskih vrst, opozicijske vrste se samo zavedamo, kaj bomo storili, če bomo sprejeli ta zakon, do česa bo prišlo. Bojim se, da bo prišlo še do enega referenduma. In če bo prišlo še do enega referenduma, ja, še enega boste izgubili. Če to želite – v redu, tudi prav. Jaz mislim, da imamo zdaj priložnost, da ustavimo ta vlak, da napotimo Vlado in sindikate, socialne partnerje, vse po vrsti, da se usedejo za mizo in ne pridejo ven dokler nimajo usklajenega predloga. Takrat bo tudi Slovenska demokratska stranka drugače gledala na to zakonodajo, zagotovo. Torej še enkrat, temu zakonu ne nasprotuje opozicija, temu zakonu nasprotuje širša slovenska javnost, predvsem pa socialni partnerji, ki pravijo, da so bili izigrani pri pripravi te zakonodaje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer. Pripravi naj se dr. Luka Juri.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavci, kolegice in kolegi. Najprej moram reči, ker je bilo opozorjeno, da moramo biti danes trezni in naj se streznimo in zresnimo – jaz sem resen in nikoli v življenju ne pijem, tako da sem tudi vedno trezen in bom skušal tudi v tem kontekstu povedati svoje mnenje o tem tretjem branju. Če sem danes prav poslušal in tudi mnoge ure, ki so bile presedene na odborih in raznoraznih gremmyjih, ki so usklajevali to pokojninsko zakonodajo, moram reči, da je eno sporočilo iz vseh gremmyjev, da je sedanji sistem ne glede na to, da se je spreminjal pred 10-imi leti in je bil načrtovan za 20 let, da je nevzdržen in da je glede na gospodarsko in ekonomsko situacijo nemogoče, da bi vzdržal še naslednjih 10 let. Zato je moje prvo mnenje in stališče, da, če nič ne storimo, kot se nekateri danes zavzemate, je potem to najslabša rešitev. Mi preprosto moramo nekaj storiti. In po vseh teh silnih usklajevanjih, ki so bili, imamo na mizi predlog v tretjem branju, ki mislim, da je tista rešitev, ki vsaj nakazuje, da se nekatere stvari v prihodnje lahko popravijo. Zato ne bom govoril o posameznih segmentih, členih, posameznih ciljnih skupinah, ki jih ta zakon zadeva, ampak bom govoril o osnovnem namenu in cilju, ki ga je imela ta sprememba pokojninske zakonodaje. Mislim, da je prva ta, da je predlog zakona, kot sem že prej rekel, da se obstoječi sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja prilagaja predvsem zaostrenim – in nekateri ste danes govorili demografskim, čeprav se slika malo popravlja in bi bilo dobro, da bi mnogi Slovenci in Slovenke sledili moji malenkosti pri popravi te demografske slike – gospodarskim in javnofinančnim okoliščinam, ki res niso ugodne za izvajanje tega pokojninskega sistema, ki ga imamo zdaj. S predlogom se odzivamo in upam, da ne prepozno, na razmerje med aktivnimi prebivalci, ki plačujemo v to pokojninsko blagajno, in tistimi upokojenimi prebivalci, ki iz te iste blagajne, v katero mi plačujemo, črpajo svoja sredstva za vsakodnevno eksistenco in predvsem da s tem predlogom skušamo slediti cilju zagotavljanja dostojne pokojnine tudi v prihodnje. Se pravi, da ne delamo samo za generacijo, ki je zdaj upokojena, ampak tudi za vse generacije tudi v prihodnje. In če teh prilagoditev in ciljev ne sprejmemo, potem se je treba zavedati, da lahko v prihodnjih letih pričakujemo in to upravičeno pričakujemo zmanjšanje obsega pravic zavarovancev. To pa mislim, da je slabo. Ne le za socialno državo, ampak je nesprejemljivo in neodgovorno početje tudi nas, ki imamo v tem trenutku to odgovornost, da ne dopustimo, da bi prišlo do zmanjšanja teh pravic. Zato smatram, da je na nas, 90 poslankah in poslancih, zares velika odgovornost. Ne verjamem in upam, da se bomo te odgovornosti tudi zavedali in jo prevzeli nase zaprihodnje generacije. Torej odločamo o statusu in položaju, da uporabim tole, naših otrok. Se pravi, da gre za nek medgeneracijski sporazum, ki ga imamo sedaj na mizi. Da ne zavlačujem, bom še jaz malo oseben. Jaz sicer nimam nobenih velikih skupin za seboj, imam pa mamo, ki je upokojena in je rekla: "Dušan, glasuj za ta zakon, da bom tudi v prihodnje še nekaj let imela dostojno pokojnino, ne pa, da se mi bo naslednje leto in naslednjih pet let ta pokojnina, ki že zdaj ni visoka, še zmanjševala." Jaz bom seveda to njeno željo uresničil in podprl ta predlog zakona.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Luka Juri. Pripravi naj se Matevž Frangež.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Leto 2010 je bilo na svetovnem nivoju zaznamovano s preobratom v zgodbi finančno-gospodarske krize. Svetovni bruto proizvod se je povečal za 5 %. Zaposlovanje se je začelo povečevati in vsaj za letos lahko rečemo, da recesije ni bilo. Ne glede na to pa ne moremo mimo dejstva, da vse regije sveta ne gredo v isto smer. Na eni strani so vlak rasti vlekle predvsem štiri države skupine BRIC: Brazilija, Rusija, Indija in Kitajska. Na drugi strani Tihomorskega oceana so se Združene države zatekle k spodbujanju lastnega gospodarstva preko nadaljnjega zadolževanja in kupovanja lastnih obveznic. Kaj pa vzhodno od Atlantika? V Evropi smo se začeli soočati z dediščino ugajanja cehovskim interesom in popuščanja z raznoraznimi privilegiji, kar se je prelevilo v predrago državo in zlom najbolj ranljivih perifernih gospodarstev evroobmočja: Grčije, Irske, verjetno Portugalske, morda celo Španije. Poleg tega se je Evropa zbudila v še eno moro, ki še bolj postavlja pod vprašaj njeno prihodnost, njeno prebivalstvo se ob čedalje višji kakovosti življenja sooča z drugo plato te medalje, s staranjem. Reakcije na to prebujenje je bilo zavedanje po potrebi pokojninske reforme, temu je povsod po Evropi sledilo klasičnih pet stopenj žalovanja, sprva zanikanje, češ, da pokojninske reforme ne potrebujemo, nato jeza, češ, da to ni pravično, nato je sledila stopnja pogajanja, češ, ali je mogoče reformo prestaviti. Četrta stopnja, žalost, češ, da to ni pravično in na koncu počasi vsi skupaj prihajamo v peto stopnjo, stopnjo sprejemanja. In danes smo prav tukaj pri sprejemanju našega odgovora z novim pokojninskim zakonom. In čeprav to ni zadnja pokojninska reforma in bo morda ob čedalje daljši življenjski dobi vseh nas na dnevnem redu nova, že čez deset let je ta odgovor še kako nujen. V Nemčiji so tako delovno dobo že povišali na sedeminšestdeset, let, v Franciji jo višajo sedaj, v Italiji so to storili že pred desetimi leti, pri nas pa imamo to priložnost sedaj. In ne na sedeminšestdeset kot velja v Nemčiji ali celo na devetinšestdeset kot se sedaj pogovarjajo v Združenih državah Amerike, ampak na petinšestdeset. Seveda niso vsi za, nekateri kolegi v tej dvorani, poleg tega pa tudi sindikalni veljaki, ki se po mojem mnenju namesto boja za pokojnine raje borijo za legitimacijo svojih lastnih visokih plač še vedno vztrajajo v fazi zanikanja, da zdaj reforma ni potrebna. Drugi poudarjajo, kako ni pravično, in so v fazi jeze, tretji pa se delajo, da so v tretji fazi, v fazi pogajanja. V bistvu pa le iščejo lastno, kratkoročno politično korist. Nihče od teh pa ljudem ne privošči sestopa z iluzije v resničnost tega, kar je vsem upokojencem prinesel sedaj veljavni zakon, za katerega se omenjeni borijo. Takšen zakon je od leta 2000 pokojnine v primerjavi s povprečno plačo znižal za 15 %. Če pa bo ostal v veljavi, jih bo zniževal še naprej, točneje za 6 % do leta 2025. Zniževanje pa se bo nadaljevalo tudi kasneje. Takšno zniževanje bo novi zakon odpravil, saj bo zagotovil finančno osnovo za to, da bodo pokojnine dostojne. Tisti, ki se torej borijo za sedanji sistem, se borijo za nižje pokojnine, je pa res, da se borijo tudi za zgodnejše upokojevanje, za plačilo česar pa bo država morala povišati plačilo prispevkov in še dodatno obremenjevati plače delavcev. Nižje pokojnine in hkrati višji davki na delavske plače. To je perspektiva, ki jo ponujate tisti, ki nasprotujete pokojninski reformi. Dobrodošli v puščavi resničnosti. Mislim, da je čas, da se v tej dvorani in izven nje vprašamo, ne kaj lahko skupnost naredi za vsakega posameznika, ampak kaj lahko vsi posamezniki in posameznice naredimo za skupnost, da bomo lahko v njej bolje živeli. Ni prav, da nas sistem deli ne na dve, ampak celo na štiri generacije, ki so se na podlagi zavajanja in polresnic znašle v konfliktu, namesto da bi na podlagi konkretnih podatkov o tem, kaj prinaša zakon skupaj stopile njemu v podporo. Upokojenci naj bi bili proti, čeprav je predvsem njim v interesu, da se zakon podpre, da se bo torej nehalo padanje pokojnin. Tisti, ki so tik pred upokojitvijo, ki bodo lahko po novem sistemu koristili prehodna obdobja, čez nekaj let pa bodo tudi oni upokojenci, bi morali imeti interes, da jim pokojnine ne bodo več padale. Ostali zaposleni, mi, ki bomo tudi nekoč upokojenci, ne želimo, da bi se zaradi višjih prispevkov zniževale naše neto plače. Na koncu pa tudi mladi in otroci, ki, roko na srce, če se pokojninski sistemi ne spremeni že danes, zaradi zloma sistema jutri najbrž pokojnin ne bodo videli nikdar. Kot bi rekel Abraham Lincoln: "Ne moremo ubežati odgovornosti za jutri s tem, da se ji danes skušamo izogibati." Zato bom za, za prihodnost. Star sem 33 let in bom podprl pokojninsko reformo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Colarič. Pripravi naj se Marjan Bezjak. Pardon, gospod Frangež ima besedo. Naj se pripravi gospod Colarič.
Najlepša hvala. Jaz verjamem, da kdaj pa kdaj v življenju naroda pride do trenutkov, do obdobij, ki terjajo čim višjo narodovo enotnost. Ne razumite tega kot poziv k zdravi pameti, ker mislim, da smo v to dvorano prišli odločeni, kako bomo vsi skupaj ravnali. Želim pa povedati, da je ta razklanost slovenske politike, ki v veliki meri odseva tudi v razklanosti slovenske družbe, odgovornost te politike. Predvsem tega, da kdaj pa kdaj ne znamo ali ne znate preseči volilne matematike, pričakovanja, kaj se nam danes politično orientira in kaj ne, in preprosto pogledati, kakšne so potrebe te nacije. Državnik misli na naslednje generacije. Politik misli na naslednje volitve. Bojim se, da v tej dvorani sedi veliko preveč politikov, takih, ki razmišljajo o tem in ki se jim svetijo oči nad pričakovanimi koristmi, ko skušajo s svojimi ravnanji in s svojim glasovanjem nagajati reformnim poskusom Vlade. Nekateri so v današnji razpravi citirali včerajšnje besede predsednice Liberalne demokracije Slovenije Katarine Kresal o tem, da je ta Vlada izgubila reformni fokus. V dveh letih smo zapravili javno zaupanje. Ratingi strank te Vlade so na dnu. Zakaj? V veliki meri tudi, ker smo ves čas sledili temu, kar je odgovorno ravnanje do te države in do njenih državljanov. Problemi, s katerimi se Slovenija sooča na pragu drugega desetletja 21. stoletja, so kompleksni in medsebojno povezani. Kriza v Grčiji, stabilnost evroobmočja in vprašanje brezposelnosti pri nas so še kako povezani tudi s pokojninsko reformo. Pokojninska reforma predstavlja poskus preciznega in čim bolj pravičnega uravnoteženja potreb in možnosti različnih generacij pri nas. Če je ne sprejmemo, se bomo v tej državi soočili z vedno hujšimi posledicami današnjih neravnanj. Danes je Slovenija v situaciji, v kakršni je, ker so vse vlade doslej vse prevečkrat sprejemale politične kompromise, vse prevečkrat gledale na naslednje volitve in vse premalo naredile to, kar je bilo v državi treba storiti. Zato imamo danes okostenel in zbirokratiziran javni sektor, v veliki meri nekakovosten trg delovne sile, premalo inovativno gospodarstvo in slabe možnosti države, da v času dveh let po začetku krize odpravi nakopičene družbene probleme, ki so absolutno eksplodirali zaradi začetka krize. Danes je pred nami vprašanje ali bomo še ena v liniji politik, ki ne ukrepajo takrat, ko je treba ukrepati. Samo drugo leto, v letu 2011 nas nesprejetje pokojninske reforme stane dodatnih štiristo milijonov evrov, od dvesto do tristo milijonov evrov zaradi potrebe, da iz proračuna pokrivamo povečane potrebe pokojninske blagajne in približno sto milijonov evrov zaradi povečanja servisiranja javnega dolga, povišanih obresti, ki bodo to državo doleteli, ker nam bodo bonitetne agencije začele zniževati oceno, ker bodo te agencije ocenile, da ta država ni več sposobna upravljati s svojimi problemi. To želite, to ne bo problem samo države, dragi moji in tega, da damo za financiranje javnega dolga sto milijonov evrov več. To bo neposredno zadelo ljudi, prebivalstvo, ki prav tako najemajo kredite od bank in tudi tem bankam se bodo zaostrili pogoji za nastop na mednarodnem, medbančnem trgu. To so konkretne posledice neodgovornega ravnanja danes. Ampak, veste, jaz vam po svoje zavidam, jaz sem med tistimi, ki bi si prav želel, da bi vajeti v tej državi v tem času imeli vi, ampak jamčim vam, jamčim vam, da v meni in v ravnanjih mojih kolegov ne bi našli toliko privoščljivosti nad temi težkimi časi, kot jo vsakokrat z vsakim glasovanjem, z vsakim nastopom v tem Državnemu zboru glasujete vi. Število brezposelnih ob vseh stečajih, ali mislite, da so to izolirni problemi, da niso povezani s tem, kakšna je kondicija države kot celote? Nestabilna država ne more imeti stabilnega gospodarstva. In tisto kar je naša prva naloga v tem Državnem zboru, je to, da skrbimo za stabilnost države. Do sedaj je to stabilnost tej Vladi v nemogočih časih uspelo ohraniti. Reformni poizkusi, veliki reformni napori, en nečloveški trud, ki ga ta Vlada in ta koalicija iz povsem nesebičnih vzgibov namenja upravljanju in reformiranju te države, to je treba, da ta voz potegnemo iz blata, v katerem smo se znašli. Vito Rožej je prej govoril o plakatu iz osamosvojitvenih časov, ki je prikazoval odrasle roke in dojenčkove nožice na teh rokah s pripisom: "Štirim milijonom pridnih rok se ni treba ničesar bati." Tudi sam se nostalgično spominjam tega plakata. Eno od dosedanjih obravnav pokojninske reforme sem pospremil z besedami, "don't chase your pension, chase and follow your passion", ne lovite svoje penzije, lovite svojo strast, in v tej državi žal manjka te energije, da bi si želeli vsi skupaj narediti čim bolje ker je to najprej naša odgovornost v tem Državnem zboru, ne pa da privoščljivo, ne meneč se za to, kaj se bo s to državo in njenimi ljudmi dogajalo jutri, danes zasledovati in dosegati vrhunce pri neuspehih Vlade. To je zelo neodgovorno, dragi moji, in takšna drža zaznamuje opozicijo ves ta mandat. Zato je družbena klima – ali naj bom natančnejši – tudi zato je družbena klima v tej državi tam, kjer je. Problemi so torej povezani, in jaz si ne znam predstavljati, kaj je večjega strateškega pomena kot sprejem pokojninske reforme. Jaz res ne vem, kaj je v tej državi nujnejše kot to, da sprejmemo pokojninsko reformo. Namesto tega smo bili ves čas soočeni z izsiljevanji, ki so že tako ali tako narušeno ravnovesje v tej družbi poskušali dodatno porušiti in ki so gradila na spet volilni matematiki in naklonjenosti enih družbenih skupin na škodo drugih. Jaz sem star 33 let. Zanima me, kaj se dogaja z mlado in aktivno populacijo, ki mora nositi bremena te družbe. V moji generaciji mnogi ne verjamejo, da bodo kdaj dočakali penzijo. To v temelju uničuje družbeno solidarnost. Če nimamo Bismarckovega modela pokojninskega zavarovanja, potem bomo v tej družbi res prepuščeni samo sebi. Ne želim si takšne družbe. Zato bom pokojninsko reformo podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Bezjak, za njim bo govorila gospa državna sekretarka dr. Anja Kopač Mrak. Gospod Bezjak, izvolite!
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, gospod podpredsednik, lepo pozdravljeni gospe poslanke, gospodje poslanci! Pred nami je danes zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Zakaj za ta zakon ni pravi čas ali ni dober? Ker konec koncev ni usklajen s socialnimi partnerji, kakor tudi ne z gospodarstveniki, delodajalci. Vsi skupaj prihajamo v klub golfistov, če sprejmemo ta zakon. Zakaj golfistov? Ne zato, da bomo igrali golf. Ampak zato, da bomo imeli dve palici na delovnem mestu. To je ta zakon, ki nam ga danes predstavljate in ki ga bomo danes sprejemali. Žal, nikakor se ne morem strinjati, da dvigujemo tako drastično 5 let starostno mejo, mlad kader pa po končani fakulteti nikakor ne more dobiti službe in se zaposliti. To je problem, sedaj dodatno 50 ali celo več tisoč brezposelnih v Sloveniji. Ne ukvarjamo se s tem, kako ustvarjati delovna mesta, kako dvigniti gospodarsko rast, ampak se ukvarjamo z otročarijami, če jih lahko tako poimenujem, med koalicijo in opozicijo. Velikokrat v svojih govorih poudarjam, da bi morali in bi bilo nujno treba najti konsenz med nami tukaj. Mi ga ne znamo najti niti tu notri, kaj šele zunaj. To je največji problem in katastrofa ali škoda za to našo državo Slovenijo. Veste, nobena reforma pokojninskega zakona ne bo botrovala boljšemu jutri ravno s tega vidika, če še teh malo gospodarstvenikov, gospodarskih subjektov ne plačuje v zdravstveno in invalidsko blagajno. To je največji problem in nobenega sankcioniranja ni proti temu. Res, tistih, ki plačujejo, je zelo malo, sektor mikro podjetij in srednje velikih podjetij, vsa večja podjetja pa skorajda ne plačujejo. Jaz bi bil zelo srečen, da bi se vsi ti gospodarski subjekti združili in napovedali, da 2, 3 mesece ne bodo plačevali nobenega davka državi. Takrat bi se mi tu notri, predvsem pa Vlada, streznili, kaj pomenidenar. Neštetokrat sem že dejal in ponavljam, poslanke in poslanci, delavci v javnem sektorju, pridite čez šest mesecev po plače, tako kot se dogaja v gospodarskem sektorju. Ne pa da ste še vedno vsakega petega nasmejani, ko dobite plačilno listo. To je resnica, ki boli. V tej državi imamo mnogo preveč ljudi zaposlenih v javnem sektorju za tako majhno državo. Zato vam sam napovedujem, kot tudi vsi gospodarstveniki in sindikati, da nobena reforma na takšen način ne more vzdržati in tudi ta ne bo prinesla boljšega jutri. Treba je najti konsenz, treba se je dogovoriti. Vsi smo pripravljeni sodelovati za boljšo prihodnost. Če pa to danes potrdimo, si bomo spet napravili toliko in toliko stroškov. Socialni partnerji bodo zahtevali glasovanje na referendumu in spet bo šlo toliko in toliko denarja zaradi neposlušnosti 90 poslancev in Vlade. To je sramota, kar je težka beseda za našo Vlado, ki jo na koncu koncev volimo. Vsi tu bi bili srečni, če bi bili povabljeni na razprave, na razgovore še pred prihodom zakona v tem velikem domu. Tako pa tu levi, desni, sredinski ali kakorkoli to imenujem, merimo mišice. To je brezpredmetno. Zaradi tega bi bilo bolje, da prenosov sploh ne bi bilo in bi bilo tega merjenja mišic zelo malo. Morda bi bil takrat večji konsenz Vlade in političnih strank za uresničitev ciljev za boljši jutri. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa državna sekretarka dr. Anja Kopač Mrak.
Hvala za besedo. Ko govorimo o pokojninski reformi, je treba takoj izpostaviti, kaj sta dva ključna cilja, ki ju ves čas zasledujemo: to so dostojne pokojnine in vzdržnost samega sistema. Večkrat se poskuša ta dva cilja razdružiti in se govori, ja, to je samo zaradi vzdržnosti, kreditov in ne vem česa. Na žalost se teh dveh ciljev ne da razdružiti, ker, če ne bo vzdržna blagajna, tudi dostojnih pokojnin ne bo. In to je ključna stvar in povezava. In ko se govori o kreditih, da naj bi bilo to zaradi nekih bonusov, kreditov gor in dol, ja, gospe poslanke in gospodje poslanci, kredite smo vzeli, da smo lahko plačali interventne zakone, s katerimi smo v času krize blažili socialni položaj. Torej, krediti morda niso nekaj slabega, niso nekaj, kar se meče skozi okno, ampak so zaradi ljudi in njihovega socialnega položaja. Zato smo med drugim zaradi interventnih zakonov, ki so bili sprejeti, znižali stopnjo tveganja revščine za 1 %, stopnja brezposelnosti je nad 100 tisoč, vendar še vedno v evropskem merilu med najnižjimi, četrta po številu. To je vse res. In ko govorimo o vzdržnosti sistema, zakaj je to pomembno? Zaradi tega, ker je pokojninski sistem eden temeljnih sistemov v socialni državi. Če ta sistem omajamo, potem resno postavljamo pod vprašaj socialno državo. Ta sistem deluje na medgeneracijski solidarnosti. Z vsemi ukrepi v tem zakonu krepimo medgeneracijsko solidarnost. Rešitve, ki so v sistemu, pravično porazdeljujejo tveganje med vse generacije. Zakaj pa je treba pokojninski sistem reformirati? Ne zaradi kreditov, ne zaradi tako preprostih stvari. Ne, zaradi demografskega stanja, ki je neizprosen. Živimo dlje in na žalost generacije, ki prihajajo, so vse manjše. In zato je to odločitev, ki se morda nekaterim na strani SDS-a ne zdi pomembna, ne zdi strukturna. Ampak, v kolikor tega danes ne naredimo, ne ogrožamo morda jutri, ampak ogrozimo vse generacije in njihove pokojnine kasneje. Če to ni potrebna strukturna reforma, potem ne vem kaj je potrebno v tej državi za vse tiste. Ampak, res, da je morda malce manj kot zgolj eno leto bistveno. Če tega ne naredimo, bodo interventni zakoni sledili vedno znova in znova. Ker v tem trenutku plačujemo več kot milijardo tristo tisoč iz proračuna za pokojnine. To je dejstvo, mimo katerega ne moremo. Na hitro se ne bo rodilo, ne vem koliko več otrok in prav na hitro ne bomo živeli manj časa. In res je, minister je na začetku jasno v svojem govoru povedal, da Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bil sprejet, deluje, vendar prepočasi. Če pogledamo zopet številke, se je v teh zadnjih 10 letih bolj povečalo prejemanje pokojnin, kot se je podaljšala dejanska upokojitvena starost. In res zopet številke, dejanska upokojitvena starost v naši državi je med najnižjimi v Evropi. Torej, če smo v vsem Slovenci primerljivi z ostalimi državami, če imamo podobne demografske trende, kako lahko mi rečemo, da tega ne potrebujemo in da ta rešitev ni prava? Ko imamo različne opcije, se odločimo za pošteno opcijo, ki pravi: delali bomo dlje, vendar zato, da bomo delali dlje, fiksiramo odmerni odstotek, za vsako obdobje se prizna odmerni odstotek. Torej, nekdo, ki bo delal več kot 40 let, dobi tudi temu primerno višji odmerni odstotek. Tistim, ki so začeli zgodaj, se upošteva pokojninska doba in ne delovna doba, kot je večkrat omenjeno. Treba je še omeniti, da predlog zakona v ničemer ne posega v invalidske pokojnine v smislu, da se znižujejo, varstvene dodatke, pardon, v letni dodatek. Dejstvo pa je, da tako, kot je bilo obljubljeno, je Vlada že sprejela modernizacijo sistema socialnega varstva in tam notri smo urejali varstveni dodatek, kar je bilo tudi omenjeno. Na žalost, demografskih trendov, s katerimi se soočamo in niso odvisni od te prejšnje Vlade, tudi od naslednje ne bodo, ne moremo reševati na način, da rečemo, da imamo v tem trenutku 120 tisoč brezposelnih, kar seveda ni res. Ker brezposelnih je 104 tisoč in še nekaj. Ostali so vključeni v ukrepe aktivne politike zaposlovanja. In reči, da pokojninska reforma zato, ker imamo v tem trenutku tako stopnjo brezposelnosti, ni potrebna. To je več, če ne, je to zavajanje in neodgovornost do vseh bodočih generacij. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič, pripravi naj se mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Pretekli teden sem bil na dopustu. K meni je pristopil mladenič in me vprašal, kako bom glasoval pri tem zakonu in ali podpiram podaljšanje starostne meje na 65 let. V krajši debati sem mu razložil, da nam pravzaprav kaj drugega ne preostane, kajti ta na videz neprijazna rešitev, je še vedno boljša od tiste, da bi povečali prispevne stopnje ali iz neto ali iz prispevkov delodajalcev. Še manj sprejemljivo pa je, da bi zmanjšali pravice. Denarja v pokojninski blagajni preprosto ni. In ne da bi potem razčistila, kaj on misli glede podaljšanja, je rekel: "Mladi intenzivno razmišljamo o tem, da ne bi več plačevali prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje." Pripomnil sem: "Da, ampak morate vedeti, da bodo vaši starši ostali potem brez pokojnin." Potem sva šla narazen in ni bilo nekega zaključka najinega razgovora. Kaže pa ta pojav – o takem razmišljanju smo brali tudi v časopisju – na hudo propadanje medgeneracijske solidarnosti, ki se ne sme razširiti, če hočemo ostati socialna država in človeška družba, ki razume, kaj pomeni povezanost otrok s svojimi starši in odgovornosti enih in drugih med njimi. Prepričan sem, da nimamo druge izbire. In izgovor, kako bi lahko kako drugače rešili, pač ne vzdrži. Glede na to moram pripomniti, da bi v tem trenutku kakršna koli oblast, leva, desna ali kakršna koli, stala pred enakimi dilemami, kako rešiti pokojninsko blagajno, da ne bi bilo treba zmanjšati pravic že tako slabo stoječim upokojencem. Glede na to, da je sprejem tovrstnih sprememb nujen, bi morala opozicija z veseljem sprejeti to zadevo, zlasti ko gre za SDS, ki ji najbolje kaže glede tega, kdo bo naslednji na oblasti. Kajti do takrat bi se to, kdo je o čem glasoval, že malo pozabilo, problem bi bil pa rešen. In če ga mi ne bomo rešili danes skupaj, ga bo moral nekdo reševati kasneje, hoče ali pa noče. Si zatiska oči pred to stvarjo ali pa ne.In rad bi videl tudi, kdo išče izhod iz problema zagotavljanja dovolj sredstev za pokojninsko blagajno ob tem, da so naše možnosti za zadolževanje hudo omejene in doživljamo pravzaprav vsak dan očitke, da smo dodatno zadolžili državo, čeprav ne verjamem, da bi neka druga oblast v tej gospodarski krizi, ki je zagotovo ne bi obšla, storila kaj drugega, kot da bi vzela kredit ali pa uničila socialno državo in poslabšala položaj vseh tistih revnih vključno z bistvenim povečanjem števila brezposelnih, ki ga poslušamo danes kot očitek, pa vseeno lahko trdimo, da ni tako strašno, kot se vidi. Zanimivo je v zgodbi razmišljanje sindikatov, ki niso natanko povedali, kaj bi radi, vsaj sam nisem zasledil tega, hkrati pa zavračajo sprejetje tega zakona z napovedjo, da bodo zahtevali referendum in da to ni sprejemljivo za njih. Saj smo ja vendarle v Evropi, ki je večinsko podaljšala starostno mejo, saj smo vendarle v družbi, ki bi morala razumeti, da je treba iskati izhod iz krize, saj ne gre samo za pokojnine aktualnih upokojencev, pač pa tudi za vse tiste, ki so blizu ali pa bodo kasneje vstopali v sistem. Glede na to, da zakon prinaša rešitev, da pokojnine ne bodo več padale v primerjavi s plačami, je to garancija, da bodo tudi tisti mladi, ki so ob obstoječem sistemu lahko resnično zaskrbljeni, vendarle lahko pričakovali neko znosno pokojnino, ko bodo na vrsti. Ni res, da ta zakon pomeni, da bodo morali delavci delati petinštirideset let in da tega preprosto ne morejo zaradi delovnih pogojev in tako naprej. Moram povedati, da bodo vsi tisti, ki ne morejo delati polno delovno dobo, tako kot doslej lahko odhajali v predčasni pokoj kot invalidski upokojenci. Nobenega razloga ni, da se ne bi to enako ravnalo kot doslej. Moram vam povedati, da je pred leti raziskava v naši državi pokazala, da je povprečna starost invalidskih upokojencev dvainštirideset let in pol, daleč izpod meje. Zato ta argument sindikatov ne vzdrži kritike. Jaz pričakujem, da bo kljub temu, da bi podprli ta zakon, obstajala možnost, da se v zelo kratkem času morda vendarle najde nek dogovor s sindikati pa predlaga po skrajšanem postopku spremembo oziroma dopolnitev zakona, da ne bi zapravili štirih milijonov za referendum. V temsmislu ostaja možnost odprta in kljub vsemu in vsem pomislekom bom zakon podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Vizjak. Pripravi naj se gospod Janko Veber.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister! Nikoli še doslej v parlamentu nismo slišali toliko pozivov opoziciji k odgovornosti, državotvornosti, češ, problem je, dajmo ga rešiti skupaj. Spoštovani, Vlada je že v prejšnjem mandatu za to, ker naš volilni sistem in tudi razmerje moči v politiki vedno v vsakem mandatu ne zagotavljata možnosti izpeljave ključnih reform v koaliciji, formirala tako imenovano partnerstvo za razvoj. Želela si je partnerstva z opoziciji in takrat je partnerstvo za razvoj delovalo z največjo sedaj vladajočo, prej opozicijsko stranko s Socialnimi demokrati. Mi smo tudi v začetku tega mandata zavedajoč se potreb po sodelovanju, po usklajevanju, zaradi krize in vseh nakopičenih problemov povezanih z njo, predlagali sedanji Vladi partnerstvo dva plus deset. Kaj pomeni dva? Partnerstvo za kratke, hitre ukrepe izhoda iz krize, preprečevanje posledic krize in partnerstvo 10 za vse te strukturne reforme, ki jih sedaj najavljate in jih ne morete izpeljati. Zavedali smo se potrebe po sodelovanju in ne nam danes očitati pomanjkanje državotvornosti in odgovornosti. Ta ponudba delovanja dva plus deset je še vedno na mizi. Predsednik vaše vlade ima na mizi predlog dogovora sporazuma, kako naj to sodelovanje poteka, vendar to sodelovanje zahteva tudi usklajevanje takšnih reformnih paketkov, kot je ta pokojninska reforma. Tega usklajevanja s strani koalicije ni bilo. Še več, opozicija je predlagala celo kopico amandmajev, po večini niso bili podprti in rezultat je seveda naše nasprotovanje. Kolega France Cukjati je uvodoma v imenu poslanske skupine naštel vrsto konkretnih, zelo konkretnih argumentov, kaj menimo, da je z obstoječo pokojninsko reformo narobe in kje bi veljalo izboljšati zadevo. Jaz se bom v svoji razpravi osredotočil zgolj na eden vidik, ne bom našteval tistega, da menim, da je dovolj 40 let delovne dobe za polno pokojnino, da je seveda vprašljivo črtanje pridobljenih pravic, kot je na primer državna pokojnina in podobno. Osredotočil se bom na eden vidik, ki je po mojem najbolj pomemben in zakaj tudi sam ne morem podpreti te pokojninske reforme. Namreč, minister za delo, družino in socialne zadeve se je pri tej pokojninski reformi lotil pač pristojnosti, ki jih ima v okviru svojega resorja. S pokojninsko reformo pa je to, žal, daleč premalo. Zelo pomemben del pokojninske reforme je povezan tudi z neko dinamiko ustvarjanja delovnih mest, dinamiko izboljšave delovnih mest v smislu večje produktivnosti, večje dodane vrednosti, torej večje plače ne nazadnje s tega delovnega mesta in posledično večjega vplačila prispevkov. Torej, minister za delo je zelo omejen pri teh razvojnih politikah Vlade, ki dolgoročno lahko vplivajo tudi na stabilnost pokojninske blagajne, na socialno varnost upokojencev in na neko vzdržnost pokojninske blagajne skozi srednje in dolgoročno obdobje. Torej, v Sloveniji potrebujemo nova, kakovostna delovna mesta. Brez teh, spoštovani minister, nobena pokojninska reforma ne bo oživela, ne more živeti, ker je enostavno nevzdržna. Končalo se je že črtanje pridobljenih pravic. Vi jih skozi vašo zakonodajo sedaj kar nekaj črtate. Končalo se bo tudi napenjanje dela preko 40 let delovne dobe in naprej, preko tudi 65, ampak to se enkrat konča. Če ni dovolj baze vplačnikov in če ta vplačila niso dovolj velika, seveda tudi vsi ti ukrepi, ki so tukaj predlagani, ne bodo zalegli. Jaz prav pogrešam te ukrepe. Ukrepe, ki so pomembni sestavni del pokojninske reforme, torej ukrepe za nova, bolj kakovostna delovna mesta. Te imate, spoštovana Vlada, pred nosom. Ni res, da je treba, ne vem kaj narediti in koliko denarja imeti za to. Poglejte, vam bom povedal samo en primer. Izgradnja strateško pomembnih energetskih objektov stoji. Izgradnja hidroelektrarne na Spodnji Savi stoji. Gre za nekaj deset milijonske, če ne stomilijonske posle, ki bi zaposlili tiste segmente gospodarstva, ki so najbolj v krizi. Mimogrede, v gradnjo elektrarn je vključenih 90 % domačega gospodarstva, tako dobaviteljev opreme, kot gradbincev. S temi projekti bi lahko zaposlili, ustvarili delovna mesta in s tem tudi ne nazadnje pomembno prispevali k reševanju tega današnjega problema. Takih projektov je verjetno v Sloveniji še kar nekaj. Tu je tretja razvojna os, železniška infrastruktura, da ne govorim o prepotrebni informacijski infrastrukturi, kot je širokopasovno omrežje v vsak slovenski dom, tudi na ruralnem področju, tudi na slovenskem podeželju. Vse to so strateško pomembni projekti te države, ki bi lahko ustvarili nova delovna mesta, kakovostna delovna mesta in bi lahko reševali tudi nakopičene težave pokojninske blagajne. Kaj pa se dogaja? S predlagano pokojninsko blagajno se dodatno duši gospodarstvo, povečuje se osnova za obračun prispevkov, ki se bo poznala zlasti pri tistih mizernih delovnih mestih z najnižjimi plačami, kajti povečuje se osnova iz minimalne plače na povprečno plačo. Torej, tu se dodatno steguje gospodarska in se dodatno posredno povečuje ne nazadnje tudi davčna bremena za gospodarstvo. In namesto, da bi sproščali gospodarstvo, da bi lahko ustvarjali delovna mesta, da bi lahko imeli več plačnikov v blagajno, da bi imeli ne nazadnje tudi nek tehnološki preboj, bolj kakovostna delovna mesta z višjimi plačami, kar bi imelo za posledico višje prispevke in več denarja v pokojninsko blagajno smo priča drugačnim ukrepom. Torej, spoštovani, ne nas sedaj pozivati k odgovornosti. Mi smo vam ponudili sodelovanje. To ponujeno sodelovanje je odprto in na mizi. Sprejmite ga in boste lažje izpeljali tudi kakšen reformni ukrep. Vi ste ga zavrnili, češ, ne potrebujemo ga, saj imamo koalicijo. Koalicija vam je pred očmi razpadla, tudi zaradi populizma in sedaj je tu opozicija in sklicevanje na njeno odgovornost. Zamislite si, kaj ste počeli in kam ste privedli to državo z vašim nekim prestižnim ravnanjem doslej.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se Anton Anderlič.
Hvala za besedo. Če kateri zakon sprejemamo za ljudi, je potem zagotovo zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju tisti, ki ga sprejemamo prav zaradi ljudi in gre za vse generacije, od najstarejše do, lahko rečemo, najmlajše. Kar je zelo pomembno pri ljudeh, je, da imajo varnost. Sam razumem, da lahko govorimo o tem, da se lahko nekdo počuti varno v državi, če mu zagotavljamo ustrezno pokojnino, če mu zagotavljamo delovno mesto, če mu zagotavljamo dostop do stanovanja, do izobraževanja in seveda tudi, lahko rečemo, do ustrezne zdravstvene oskrbe. V Sloveniji, mislim, da se vsi strinjamo, tudi podatki tako kažejo, da se življenjska doma podaljšuje, kar pomeni, da imamo dobro urejen sistem oskrbe starejših, tako da se počutijo varno tudi v tem segmentu, ko pač niso več delovni, aktivni, ampak imamo za njih tudi tukaj zelo dobro poskrbljeno. Tisto, kar nekako pogrešam pri teh debatah in kar je bilo tudi nekako izpostavljeno, češ, sindikati ne podpirajo tega zakona. Ampak oprostite, zelo malo sem slišal, da bi se sindikati trdo pogajali z delodajalci o tem, da se izboljšajo delovne razmere v podjetjih, da je delovno mesto kvalitetnejše, ker so delovni pogoji boljši. Teh pogajanj ne zasledim. Veliko raje se pogajajo s politiki, ker je to bolj popularno, bolj populistično, bolj odmevno. Tisto, kar je pa pomembno za samega delavca, za ljudi, da se pogajajo z delodajalci, za izboljšanje delovnih mest, tam jih pa ne slišim dovolj. Ta očitek, da se tudi sindikati, Vlada ni pogajala, ne drži, vendar se sindikati raje pogajajo čim dlje s politiko, ker s tem dosegajo tudi neke vrste populizem in svojo promocijo. Če pogledamo delodajalce, mislim, da v tem zakonu rešitev, ki omogoča subvencioniranje delovnih mest za starejše, je zagotovo nekaj, kar je za njih dobrodošlo. Mislim, da tako v Sloveniji kot tudi v Nemčiji lahko preberemo, da primanjkuje kvalificirane delovne sile. Ta zakon prinaša rešitev, da se subvencionira tiste, ki želijo iti predčasno v pokoj, celo s 50 % prispevkov ali tiste, ki presežejo 60 let, s 30 % subvencij za prispevke na delovnem mestu. S tem ohranjamo kvalificirano delovno silo aktivno. To potrebuje gospodarstvo, in to ta zakon prinaša. Če pogledamo mlade, tudi za njih se subvencionirajo do 26. leta delovna mesta, da jih delodajalci lahko in lažje zaposlijo. Torej skrbimo tudi za mlajšo generacijo in da se zaposlijo za nedoločen čas. Jaz razumem, da verjetno nekdo ali velik del gospodarstvenikov ne želi zaposliti za nedoločen čas mlade, ampak ta zakon prinaša subvencioniranje delovnega mesta, če zaposli mladega za nedoločen čas. Torej, gre za dogovor resnično med vsemi. In ta zakon je, če lahko kaj rečemo, sigurno en združek, en konglomerat vseh teh interesov, ki je ta hip mogoč. In mislim, da je to, kar je danes, mogoče treba resnično uzakoniti in s tem razbremeniti javno blagajno predvsem zato, da se bomo lahko zadolževali tudi, kot je prej gospod Vizjak povedal, za izgradnjo infrastrukture. V kolikor ne spremenimo pokojninskega sistema, potem mislim, da se bomo odločali o tem, ali se bomo pogovarjali o varnosti ljudi in se bomo zadolžili za to, da bodo imeli pokojnine, ali se bomo zadolževali za to, da bomo gradili nek energetski sistem. Resno vprašanje, ampak dajmo najprej rešiti pokojninski sistem in skrb za ljudi vzporedno, potem se razbremenijo tudi javne finance in lahko se bomo zadolžili tudi za to, da bomo lahko vlagali v razvoj, v gospodarstvo, v nova delovna mesta in v novo infrastrukturo, ki jo potrebujemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič. Pripravi naj se gospa Breda Pečan.
Spoštovani! Zakon bom podprl ne glede na to, da sem s strani koalicije deležen kritik, da sem "špilferderbar", kot je bilo prej rečeno iz vrst koalicije. Ampak ne glede na to sem trdno prepričan od vsega začetka, ko ta razprava poteka, da je nekaj treba storiti, da je zavedanje o tem, da ta sistem ne bo vzdržal, tolikšno, da sem prepričan, da to podporo deli tudi javnost, pa tudi sindikati in še kdo drug. Vendar samo diskusije so vedno takšne, ja, spremembe so potrebne, samo ne tukaj, ne zdaj, ne zame. To je tisto, kar nas spremlja tudi pri tej pokojninski reformi, če hočemo reči, ne vem, zakaj je treba govoriti o reformi. Gre za spremembo zakona in sistema in se mora prilagajati nekim razmeram pa zato ni treba uporabljati velikih besed. Ampak, ob tem, ko bom zakon podprl, je pa le treba nekaj stvari reči. Že na prvi pogled moti neka argumentacija in tako v javnosti, kako je mogoče, da se s takšno gotovostjo trdi, da se ta sistem sedaj utrjuje za naslednjih 30 let. Tega ni mogoče in ti izračuni, ki se podajajo v javnosti, so preprosto zelo, zelo vprašljivi. Dejstvo pa je, da ta pot, ki je začrtani način, kako naj bi se ta sistem dograjeval, zagotavlja predvsem verjetno varčevanje na strani blagajne in zagotavlja na drugi strani tistih pravic, ki so se, ki se garantirajo s tem zakonom. Ne razumem, zakaj je toliko razprav o družinski pokojnini. Jaz sicer ne vem, ali smem, glede na težke besede, ki jih je uporabljal predsednik Slovenske ljudske stranke, njihove amandmaje podpreti ali ne. Ampak namen imam podpreti njihov amandma glede državne pokojnine, ker se mi zdi, da v tem delu preprosto,ker ne gre za nove stvari, ker gre za stvari, ki so pridobljene, ki bodo le v majhnem delu nove in je obseg takšen, da ne more porušiti tega sistema. Preprosto gre za to, da je en del ljudi prepričan, da bo v večji negotovosti živel, čeprav bi najbrž iz drugih virov, socialnih transferjev in tako naprej, morali pokrivati te izdatke, da bi ti ljudje lahko preživeli. Ampak meni se zdi, da je to prav, in zato bom podprl, ne glede na to, da se predsednik Ljudske stranke jezi na koalicijo, ampak temu je tako. Nič ni narobe in tukaj je vprašanje, kako parlament deluje, kako ima spisan poslovnik, kakšen je smisel prve, druge in tretje obravnave in potem še uskladitvenih amandmajev. Jaz sem trdno prepričan, ko parlament izrazi voljo v drugem branju v parlamentu, da bo nekaj vsebinsko spremenil in ni v ničemer neusklajeno z drugim delom, da ne more predlagatelj pričakovati, da bo v tretjem branju potem vrnil na isto vsebino nazaj, kot je bilo to v drugem branju. To je z vidika parlamentarizma, z vidika procedur zelo neutemeljeno in se mi zdi, da za demokracijo ni dobro, kajti večina je takrat menila nekaj in je zato izglasovala, seveda ni šlo za pomoto, potem pa čez en teden priti pa reči, tukaj vam pa ne damo prav, morate vrniti nazaj "milom ali silom". To za parlamentarizem, za parlament, za demokracijo ni dobro. Ampak ne glede na to, kot sem rekel, jaz bom zakon podprl in tudi ta del SLS-ovskih prizadevanj, da bi nekatere stvari uveljavili, ki so po mojem pravičnejše, boljše in odražajo neko skupno skrb tudi za celoten sistem. Pa ne govorim to zaradi tega, ker bi želel, da SLS tudi zakon podpre, jaz sem prepričan, da je prav na ta način, da se gradi eno širše zavezništvo za zakon in absolutno računam, da bodo na koncu vsi argumenti, ki so bili povedani, prevladali v tej smeri, da bodo tudi glasovali za zakon in tako si predstavljam tudi to delovanje. Nič ni narobe torej s tem amandmajem, kot ni nič narobe s tistimi zadevami okoli vojske, kjer je prav, da se tistim, ki so bili na ta način zaposleni tisto leto ali tisti čas, ko so morali služiti vojsko, da se jim to prizna. Nič ni narobe in mislim, da ne bi smeli delati prevelikega cirkusa. Meni je žal, da nismo uspeli zavarovati drugega stebra v tistem delu, ko zdaj poteka deset let od vplačil, kajti tukaj je tako jasno, da smo državljani in državljanke neenaki pred zakonom; eni po desetih letih lahko dvignejo ta vplačila z ustrezno obdavčenostjo, drugi, v zaprtem, pa ne, in bodo lahko uveljavili šele takrat, ko bo nastopila tista doba upokojitve, tisti čas upokojitve. Ampak to govorim zaradi tega, ker se mi zdi, da je v celotni diskusiji samo poudarek na prvem stebru, jaz pa mislim, da moramo – in tako sem že 1999. leta mislil, ko smo sprejemali zakon in ko smo uvajali ta drugi in celo tretji steber in tako naprej –, da bo prišlo do tega, da bo prvi steber let tisti socialni garant, če lahko pogojno tako rečem, čeprav gre za zavarovanje, gre za vplačila, gre za pravice iz tega naslova, pa vendarle, da bomo posamezniki, in jaz to počnem, z drugim stebrom varčevali za penzijo, za boljšo penzijo, za boljši položaj takrat, ko bomo to dočakali. Tega poudarka, čeprav zakon to vgrajuje, tudi stimulira, tega poudarka je bilo premalo: kako zavarovati tisto, kar je že vplačano, ne gre za malo tega, kako prepričati delodajalce, da bodo naprej vztrajali na plačilih. Ocene so različne, pričakovanja so različna, predvsem je pa pritisk na to, ker očitno ta splošna klima nerazpoloženja v smislu: saj na dolgi rok penzijskega sklada ne bo in ne bomo dobili, bolje dvigniti tisto, kar je, in bo že kakor bo kasneje. Tako bi mogoče veljalo, vendarle tudi v bodoče staviti na to, da je drugi steber lahko pomembna postavka tudi za čas, ko bodo – jaz upam, da bodo – časi boljši, da bo blagajna vzdržala, da bo vplačil dovolj, da bo sistem vzdržal, pa vendarle, če bodo težave in ne bo mogoče dosegati te višine, bo pa po mojem drugi steber tisti, ki bo pomagal k tistim zneskom, ki bodo takrat prišli iz prvega stebra. Mislim, da je danes res preveč težkih besed, preveč očitkov, kaj komu odgovarja, kaj komu ne odgovarja, sedanji opoziciji ali koaliciji, itd. Gre za izboljšanje sistema in zato je vredno to podpreti, slediti tem zadevam. Hoteli ali ne hoteli državljani in državljanke se ne ločijo glede na to, volivci katerekoli stranke so, ampak so vsi samo tisti, ki so teh ukrepov, teh odločitev, ki jih mi sprejemamo, deležni linearno, veljajo za vse. Zato to neko vaganje, neko balansiranje, iskanje nekih argumentov, kdo da je bolj državotvoren, kdo bolj skrbi za ljudi, je po mojem neupravičeno in je treba še velikokrat ponoviti, verjetno tudi pred Državnim svetom, verjetno tudi javno, to, da je čas, bilo je že danes povedano, da se pogleda, kam vse skupaj gre in kateri so tisti pospeški v tem zakonu, ki bodo naredili ta sistem tak, da ljudi ne bo strah. Jaz ne upam, da niso vrste, tako kot je bilo napovedano, da so vrste na SPIZ-u, kjer ljudje preračunavajo, koliko jim še manjka, kako bi bilo, če bi jutri ali še 14 dni je do konca leta, le lahko ušli temu, kar jih čaka v negotovi prihodnosti. Jaz verjamem v državo, država bo še dolgo časa in bo poskrbela za ljudi na tak ali drugačni način. V to sem trdno prepričan, kajti če ne bi bil toliko star, kolikor sem, in če ne bi nekaterih stvari v zadnjih 25, 30-ih letih doživel na svoji koži, bi mislil, da upanja sploh ni. Nasprotno. Jaz sem trdno prepričan, da z večino teh ukrepov, ki so tukaj, bodo doseženi pozitivni učinki.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan. Pripravi naj se Milenko Ziherl.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Tudi jaz bom zakon podprla in podprla tiste spremembe, ki so bile sprejete v drugem branju in niso vodile v smer, ki bi zakon dejansko izboljšanje, za tiste spremembe oziroma tiste predlagane amandmaje bom ravno tako glasovala. Medtem ko ne bom za tiste spremembe, ki bodo dodatno še slabšale končni cilj tega zakona, to pa je vzdržnost pokojninskega sistema, zagotovitev zadostnih virov za financiranje pokojnin tudi bodočih rodov in predvsem nepovečevanje obremenitve aktivne populacije, ker mislim, da je to zelo pomembno. Dejstvo je, to, kar smo prej slišali od kolega Žnidaršiča, da mladi sprašujejo oziroma razmišljajo resno o tem, da bi enostavno prenehali plačevati pokojninsko in zdravstveno zavarovanje, je tveganje, ki ni popolnoma brez realnih podlag. Mislim, da si takega tveganja res ne smemo privoščiti. Pa ne samo zaradi tega, ker bo zmanjkalo denarja v pokojninski blagajni, in ne samo zaradi tega, ker bo zmanjkalo denarja v zdravstveni blagajni. Družba, ki je utemeljena na medgeneracijski solidarnosti, ki je ne glede na vse slabo, kar znajo mnogi v tej dvorani povedati o obdobju od leta 1945 do 1990, tisti čas je ta družba tudi v Sloveniji ali pa predvsem v Sloveniji bila grajena ne samo na medgeneracijski, pač pa na splošni solidarnosti celotnega družbenega ustroja. In te solidarnosti ne smemo zaradi kratkovidnih in kratkoročnih pomislekov, predvsem zaradi pomislekov, ki se jim reče "samo za moj mandat, kar je po mandatu, me pa ne briga", ali pa "po moji smrti se lahko svet sesuje", ali pa "po mojem odhodu iz politike se lahko svet sesuje" – mislim, da na tak način razmišljati res ne smemo. Ne gre tu za državotvornost, ne gre za pozivanje na neko zavest za to družbo, ampak gre predvsem za to, da je treba razmišljati, da so vrednote, o katerih nekateri zelo radi govorimo, temelj naših sedanjih, vsaj sedaj še veljavnih notranjih odnosov. In da s tem zakonom pravzaprav te vrednote nekako utrjujemo in jih za naslednjih, lahko rečemo, 20 let – sama si tudi ne upam reči, da bo ta sistem sedanjih višin prispevkov vzdržal še naslednjih 30 let. Dovolj je, da v srednjeročnem obdobju, v naslednjih 20 letih si damo čas, da poiščemo morda še kakšne bolj kvalitetne, bolj inovativne, vendar pa predvsem za vse ljudi v tej državi dobre rešitve. Ne pa, da bi slučajno tako kot zadnje tedne dobivamo signale enkrat z ene oziroma enkrat iz enih, enkrat iz drugih, enkrat iz tretjih ust, bom raje rekla, ne strani, o tem, da bi bilo treba uvesti oziroma da bomo uvedli socialno kapico. Moram reči, da če kaj, potem je stvar, ki jo jaz osebno, pa mislim, da tudi marsikdo drug, ne samo v koaliciji, ampak tudi v tej celotni dvorani, nikakor ne more in ne sme sprejeti, je socialna kapica. Govoriti danes o socialni kapici, ko moramo zagotoviti denar za to, da bomo sploh lahko pokojnine izplačevali, da bomo sploh zdravstvene storitve plačevali tako, kot je treba, iz javnih sredstev, to je pa zame res – ne vrhunec, ampak poden neoliberalizma. Mislim tudi, da bo treba resno razmisliti, da v nadaljnjih korakih dosežemo postopno izenačevanje prispevne stopnje za pokojninsko zavarovanje delodajalca in delojemalca; to, kar ima cela Evropa – res skoraj cela Evropa, ne bom rekla cela, zaradi tega, ker nekaj izjem je, med njimi smo najbolj nečastna izjema ravno mi. Torej so stvari, ki jih ne moremo kar tako prepuščati volji nekaterih res negativnih neoliberalnih idej, ki jih imamo v naši državi. Zaradi tega pozivam vse, ki razmišljajo ne samo o upokojencih, ampak tudi o tistih, ki bodo upokojencem zagotavljali vire za izplačevanje pokojnin, da vendarle razmislijo in ta zakon podprejo. Mislim, da se je vredno potruditi, da se je vredno tudi ozreti malo vase in razmisliti, ali je trenutna politična situacija res tako zelo težka, da nas lahko tu v dvorani nekateri zaradi tega, ker mislimo, da je treba spremeniti oziroma utrditi pokojninski sistem, da smo zaradi tega pijanci, narkomani in ne vem kaj še vse, kar smo imeli danes priložnost poslušati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milenko Ziherl. Pripravi naj se gospod Anton Kampuš.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav gospodu ministru, kolegicam in kolegom! Vsekakor zakona v takšni obliki ne morem podpreti, ker je bilo izpostavljeno preveč zadržkov, pa ker se da tudi primerjati, kaj se dogaja v drugih državah Evropske unije, kjer se tudi zavedajo staranja družbe, vendar so njihove reforme nekoliko drugačne in seveda vzdržnost njihovega sistema je drugačna kot naša. Naša nevzdržnost je v veliki meri tudi posledica nediscipline, neizplačevanja plač in posledično tudi prispevkov, ki se je močno razraslo ravno v času te vlade, pa očitno nima inšpektorjev pa vseh ostalih organov, da bi zagotavljala. Če navaden državljan ne plača elektrike, je odklopljen, če pa veliki tajkun ne plača socialnih prispevkov za svoje zaposlene, se pa o tem sme samo šepetati. Za primer bi vzel tudi, recimo, reformo na Madžarskem, o kateri smo se pogovarjali ob zadnjem obisku, in tam so, recimo, nekatere rešitve, ki bi jih kazalo prinesti k nam. Recimo, združitev vseh teh dodatnih prostovoljnih stebrov v prvega in enotnega. In posledično je zaradi evidence in sledljivosti vložkov potreben varčevalni račun za pokojnino in potem upokojenec dobi tisto, kar je dejansko vplačal. Da je zakon slab, priča ogromno amandmajev, ki so bili nekateri že sprejeti, pa potem niti ne vemo, v kakšnem stanju so – recimo, ta za vojsko. Izgovor, da si 60 milijonov dodatnih stroškov ne moremo privoščiti, je seveda iz trte zvit. V državi, kjer je cel kup nasedlih investicij, čudnih vlaganj, kjer za župansko kampanjo nekega župana ni težko dati 130 milijonov, za socialno varnost oziroma za tisto, kar pa ljudem pripada, ker smo vsi z velikim navdušenjem šli v slavno JLA, za tisto pa denarja ni. Seveda tudi kaj ostane od ostanka tega zakona potem, ko je bil že piljen z vseh strani. Recimo, meni se zdi čudna ta enačba 30 let, potem pa 3 manj ugodna odšteti od njih, to je za mene 27 let. Zakaj ne bi 27 upoštevali, zakaj se tukaj stališča opozicije in koalicije ne zbližajo, pa rečemo, da res tistih 27 let. Sam bom sigurno z veseljem odštel ta 3 leta, ko sem bil pripravnik pa začetnik na račun let, ko sem bil tehnolog specialist in visoko plačan. Torej, vsekakor je druga pomanjkljivost zakona tudi, da že sedaj je dejansko starostno upokojevanje tam pri 38. letih delovne dobe pa 58. letih starosti in še mlajši, saj smo imeli rekordno mladega upokojenca, za katerega mislim, da se je nazaj aktiviral. Pri 100 tisoč nezaposlenih je primarna skrb, kako jih vsaj za 30, 40 tisoč zmanjšati in zaposliti, pa bi takoj začeli plačevati prispevke v pokojninsko blagajno pa bi bil sistem vsaj še nekaj časa vzdržen. Tako nedodelan zakon, na katerega imajo pripombe na vseh nivojih, ne samo v opoziciji tudi socialni partnerji, zbornice in tako naprej bo doživel naslednje epiloge, lahko že veto v Državnem svetu pa potem referendum. Na ta referendum bodo pa ljudje šli množično, ne bo nobenega izgovora, da je bilo premalo tistih, ki so glasovali, zelo verjetno pa je, da bo že spet en referendum, ki bo izgubljen za Vlado. Morda ne s tako katastrofalnim rezultatom kot pri zadnjem, vendar vsekakor izgubljen. Na koncu bi še nekaj o referendumih; referendum je zadnje orožje, zadnja ročna zavora, ko se obrnemo na ljudi, da s svojo izjasnitvijo na referendumu zategnejo ročno zavoro oziroma preprečijo izvajanje neke zelo nerazumljive poteze Vlade. Morda bi res kazalo, da se ta zakon še dodela. Morda se počaka še rešitve v drugih državah Evropske unije in ne na vrat na nos. Morda pa se rabi ta zakon tudi za dimno zaveso, da se med tem zgodijo še druge zadeve, ko se bodo ljudje razburjali zaradi nesprejemljivosti tega zakona, vmes se bo pa kaj drugega zgodilo, ali pa je morda tudi dober scenarij, da se promovira določeno stranko ali skupino strank, ki so odločno odločno proti temu zakonu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kampuš, pripravi naj se Renata Brunskole.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Predlog zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bom podprl, kakor tudi amandmaje, ki izboljšujejo ta zakon. Res je, da smo danes že v tretji obravnavi in da je bilo v prvi in drugi veliko rečenega in si ne bom dovolil ponavljati. Z moje strani bom dodal samo to, da se verjetno lahko malo zgledujemo predvsem pri drugih evropskih državah, ki so na tozadevne pomembnosti v svojih državah že reagirale in že sprejele reforme. Tudi drugje, tako kot pri nas, so države imele težave, imele so proteste, imele so kar precej nasprotovanja, vendar je zagotovitev dolgoročne vzdržnosti blagajne potrebna in seveda so lahko šli skozi reforme. Leta 2000 je bila zadnja pokojninska reforma in ni prinesla nič kaj spodbudnega, nič kaj dobrega – padanje pokojnin ves čas. Torej, sedaj je zadnji čas, zadnji čas tudi za Slovenijo, da poskušamo, tako kot danes vsi trdite, prav od prvega do zadnjega, da je treba stopiti skupaj ter stvari zapeljati tako, da bomo pokojninsko reformo spravili skozi proceduro. Res je, da je razmerje že danes neugodno, torej 1,66 : 1. V Sloveniji je že danes zelo neugodna situacija in to poslabšati, bi bilo, seveda, nekorektno. Z enostavnimi besedami povedano, blagajna mora biti vzdržna, da imamo lahko dostojne pokojnine. Ampak dostojne pokojnine ne samo za tiste, ki so danes v pokojninskem sistemu, ampak tudi za tiste, ki se pripravljajo, tudi za mlajšo generacijo, tudi za srednjo generacijo. Danes smo slišali, prav vsi, od najmlajšega do tistega, ki je pred pokojnino, bodo to pokojninsko reformo podprli. Res je, da se razmerje iz dneva v dan slabša. Pričakujem, da boste to reformo, ki jo imamo danes na mizi, vsi podprli. To mora biti naš skupni interes. In to je v Sloveniji skupni interes. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Renata Brunskole. Pripravi naj se gospod Mirko Brulc.
Prav lepo pozdravljeni, gospod minister, gospod predsedujoči, kolegice in kolegi! Tudi jaz imam v zadnjem času priložnost slišati, da so naši upokojenci zaskrbljeni, pa tudi tisti, ki se bodo v kratkem upokojili, predvsem pa ta zaskrbljenost veje iz tega, kako bo s pokojninami naprej, še posebej zato, ker je v zadnjem času v naši politiki s strani nekaterih prisotno tako veliko demagogije. Torej, da bom bolj jasna, prikazovanje vsega delovanja kot slabega, predvsem je pomembno dejstvo, da ni vedno in dostikrat ne prikazana realna slika. In ta realna slika predvsem povzroča skrb 470 tisočim upokojencem v Republiki Sloveniji, od katerih jih 277 tisoč prejema starostne pokojnine, 97 tisoč invalidske pokojnine, 85 tisoč družinske pokojnine, 10 tisoč 700 kmečke pokojnine. Prav pa je, da bi ne pozabili tudi na 770 tisoč delavno aktivnih prebivalcev, tudi 104 tisoč brezposelnih prebivalcev. In tudi, kot je povedala gospa državna sekretarka, ni podatek 114 tisoč brezposelnih, ampak 104 tisoč, za ostale pa je bilo zdaj že poskrbljeno z določenimi spremembami, zato da ponovno prejemajo dohodke in da imajo možnost delati. Današnji časi gospodarske krize niso zaobšli Republike Slovenije in kot je gospod minister poudaril, je v danem trenutku nujno potrebno dati podporo pokojninski reformi. Danes je bilo že večkrat izrečeno, da je ena pomembnejših strukturnih reform pokojninska reforma. Upokojevanje v Republiki Sloveniji je v danem trenutku med najugodnejšimi in ima najugodnejše pogoje v Evropi. Imamo skoraj najvišjo življenjsko dobo v Evropi, najpomembnejše pa je dejstvo, kot je tudi gospa državna sekretarka pred dobre pol ure ponovno poudarila, da je treba zagotoviti v Republiki Sloveniji prejemanje dostojnih pokojnin, zatorej je pokojninska reforma nujna, je pa tesno povezana z vzdržnostjo sistema pokojninske reforme oziroma v povezavi z državno blagajno. Vemo, kakšni časi so in da je treba poskrbeti za to, da se ne bodo poslabšale sedanje pravice naših upokojencev. Sama spadam še v mlajšo generacijo, čeprav pri 21 letih delovne dobe in 40 let starosti, vam moram priznati, res ne razmišljam o svoji upokojitvi. Ni pa mi vseeno za vse tiste, ki so upokojeni, in vse tiste, ki bodo v kratkem upokojeni. Torej, še naprej bo, kot je bilo tudi že poudarjeno, možna predčasna upokojitev v primeru zdravstvenih razlogov. Prav je, da gledamo naprej in prav je da smo pri vsem realni. Na eni strani bi bili v Evropi, na drugi strani bi – saj je nekako logično, da si vsak od nas želi čim boljših pogojev v življenju in da bi si želeli, da bi bili tudi v povezavi z upokojevanjem pogoji čim boljši; vendar, če pa ni sredstev in če želimo zagotoviti še naprej dostojne pokojnine, moramo zagristi tudi v to pomembno pokojninsko reformo. Torej, sama gledam pogumno naprej, želim si, da bi naši upokojenci ne bili več toliko zaskrbljeni. Prepričana sem, da nas danes največ upokojencev gleda in posluša in da je prav, da nekako ustavimo konje v toliko, da realno povemo, a ne demagoško, torej v slabem, da ne kritiziramo samo, ampak realno povemo, kakšno je dejstvo in da predvsem upokojencem zagotovimo, da bodo še naprej prejemali dostojne pokojnine. Namreč, za dobro duševno počutje neprestano poudarjanje: slabo, slabo, slabo tudi ni dobro za zdravje ljudi, tudi ne za zdravje naših upokojencev in tudi ne za delovno aktivno prebivalstvo, zatorej moramo podpreti to reformo. Na drugi strani, kot je bilo poudarjeno, pa poskrbeti za gospodarstvo, obrt in podjetništvo, da bo mlado delovno aktivno prebivalstvo imelo možnost zaposlovanja. Pokojninsko reformo bom podprla, se bom pa zagotovo zavzemala tudi za to, da omogočimo tudi nadaljnje zaposlovanje mladim, delo kmetom in nikakor ne samo poskušala gledati vsega s temne plati, negativne, ker sem prepričana, da smo najhujše čase že prebrodili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Brulc, pripravi naj se gospod Rudolf Petan.
Lepo pozdravljeni! V današnji razpravi so tipične takšne razprave kot v preteklih obdobjih, kadar sprejemamo neke zakone, za katere nekateri pravijo, da niso nujno potrebni, potem pa nam naštevajo celo vrsto drugih, ki pa da so nujno potrebni. Tudi patetične govorice, kako naj se streznimo, kako naj nehamo delati neumnosti in tako dalje, ne pridejo v poštev. Saj nismo vsi od danes in imamo nekaj kilometrine za sabo. Jasno je, da ta zakonodaja ne zajema samo upokojencev, da zajema predvsem tiste, ki vstopajo v delo danes, da je medgeneracijska solidarnost zelo zapopadena in tako razmišljanje, da DeSUS-u pripadajo upokojenci, da bo za mladino do 18. leta skrbel Zares, za malo starejše SDS in tako dalje, ne pride v poštev. Vsi tukaj skrbimo za vse generacije, za tiste, ki se bodo rodili, in za tiste, ki zaključujejo svoje življenjsko obdobje. In gre za izjemen populizem, boj za mesto popularnosti na lestvici in tako dalje. Ni pomembno, kako bomo jutri prestali te reforme in kako bomo zagotovili ustrezne pokojnine za mlade, kajti stokrat je bilo povedano, da se današnjim upokojencem stanje ne poslabša, če bo ta zakon sprejet, nasprotno pa ja. Razmišljanje o tem, da smo moški služili vojsko 24 ur na dan in bi potem morali imeti dvojno priznanje – ja, pa tudi matere so dojile ob enih ponoči. Kaj bomo zdaj šli v takšne razprave?! Mislim, da res ne prispevamo s tem nič k temu, da bi priznali, da je ta zakonodaja nujno potrebna, da jo je minister Svetlik s svojim timom izjemno dobro pripravil, dobro promoviral, zelo enostavno razložil najtežja vprašanja in da bi mu morali reči hvala lepa za ves ta trud njemu, odboru in še marsikomu. Prepričan sem, da bo ta zakonodaja sprejeta, da bodo pa nekateri problemi. Sindikalni liderji, kot je bilo rečeno, bodo prevzeli odgovornost – lepo vas prosim! Ko so metali kamenje v parlament – kdo je prevzel odgovornost, kdo? Dušan Semolič se odpravlja v penzijo in želi, da je to višek njegovega sindikalnega delovanja. In vsi politiki smo pokvarjene duše, on je pa sam politik celo življenje, saj je član Državnega sveta in tako dalje. Stvari morajo biti jasno povedane in dajmo, stopimo skupaj v dobro vsem. Amandmajev je bilo res veliko in mislim, da je ta zakon dobro pripravljen in dobro štartno osnovo ima, sigurno ne bo veljal 30 let, kajti prej bo treba marsikaj spremeniti, ampak s tem zakonom omogočamo obstoječim upokojencem, da imajo spodobne pokojnine, mladim pa, da bodo lahko prišli do pokojnine; ampak več bomo delali vsi. Marsikdo od nas ima tukaj toliko let, da bi lahko že bil v penziji, pa verjetno se ne čuti ne, invalida ne nesposobnega ali pa ja in da lahko še nekaj prispevamo k razvoju te družbe. Več bomo delali vsi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan. Pripravi naj se Bogdan Čepič.
Hvala za besedo. Spoštovani! Torej, lahko rečem, da je s tem zakonom en velik križ zaradi tega, ker ni usklajen, ni bil usklajen niti s socialnimi partnerji, niti z delodajalci, tudi z opozicijo ni bil usklajen, katero sedaj naprošate, da bi morali skupaj ta zakon podpreti. Ja, kje ste bili takrat, ko ste zakon pripravljal? Kje ste bili še takrat, ko je bilo prvo branje? Celo več, mi smo vam po vzoru iz prejšnjega mandata ponudili partnerstvo, da bi lahko pri pomembnih zakonih sodelovali, vendar vi ste arogantno odklonili. Mi smo pripravili tudi določen paket zakonov, pa ste tudi rekli, da zakoni niso primerni za nadaljnjo obravnavo. Jaz sem takrat rekel, da se sprašujem po vsem tem, ali je Vlada primerna za nadaljnje vladanje. In zdaj še zgleda tako, da sem imel prav, da je moje vprašanje bilo popolnoma upravičeno. Poleg tega za ta zakon prav gotovo ne moremo reči, da je eden od razvojnih; niti kratkoročno niti dolgoročno. Nekateri ste ta zakon branili tako, da tudi v Evropski uniji pripravljajo spremembo zakonodaje na področju pokojnin. Ja, res je, vendar danes je praktično že cela Evropa iz krize. Za nemško gospodarstvo pravijo, da so na istem ali pa še na boljšem, kot so bili pred krizo. Kaj pa v Sloveniji? Še vedno smo na minus 8 %, še vedno smo na minus 8 in vsak dan se kaj podraži, recimo, danes je bencin dražji in to je ena večjih podražitev bencina, davki so večji. Poleg tega pa lahko tudi rečem, da je to eden od zakonov, ki jemljejo, in to, upam si reči, kar nekritično: jemlje državne pokojnine, tudi tistim s 180 evri pokojnine, ki jih niti ni tako veliko, 10 tisoč, smo slišali. Pa se tudi tega denarja ne najde. Se pravi, da se zopet jemlje tistim, ki so ga najbolj potrebni. Jemlje se tudi na nekaterih socialnih transferjih. Predstavniki vladajoče koalicije pravijo, da je težka gospodarska situacija. Ja, seveda je, saj to vsi vemo. Ampak zakaj je težka gospodarska situacija? Kdo že dve leti vlada? Kdo že dve leti vlada in odklanja vsakršno pomoč pri pripravi zakonov? Niti toliko niste, da bi rekli, okej, pridite, pa bomo videli, kaj se bo dalo narediti. Ne! Niti slučajno vas ne vzamemo v partnerstvo! Vsak zakon, ki ga mi pripravimo, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. To je višek arogance. Zdaj nas pa pozivate, naj podpremo ta zakon. Veste, to je nekaj, kar ne gre skupaj. Pravite, da naj bi ta zakon podprli zaradi tega, da bodo dostojne pokojnine še naprej, istočasno pa pravite, da sistem ni več vzdržen in da je treba nekaj narediti, ter da se zavzemate za to, da se pokojninski sistem ne bi zlomil. Istočasno pa pravite, da povečujete pokojnine. Tu nekaj ne gre skupaj. Če povečujete pokojnine in če je sistem pred zlomom, potem se bo še prej zlomil. Dajte nam naliti čistega vina! Nam ga sicer ni treba, ker mi vemo, kako to zgleda, toda tistim, ki vas poslušajo, ne nakladajte in ne lažite! To je ves problem te vlade, da se ne govori tistega, kar je resnica. Kot sem že na začetku dejal, problem tega zakona je, da ni usklajen. Pravite, da mi rušimo, da želimo v SDS in opoziciji rušiti ta zakon. Oprostite, kdo pa je prvi povedal, da nasprotuje temu zakonu? Tisti, ki jih niste vzeli kot partnerje; to so sindikati, delodajalci. Oni nasprotujejo. Oni nasprotujejo temu zakonu, zato ker se vam ni zdelo vredno, da bi jih poslušali do konca, da bi z njimi skupaj uskladili, pa tudi opozicijo povabili navsezadnje. Zdaj pa nas prosite, naj podpremo ta zakon, ko ste nas prej arogantno odganjali. Torej, mi ne rušimo tega zakona, zakon bo zrušil nekdo drug. Mi smo skušali ta zakon, ki za nas ni najboljši, popraviti, vendar, žal, tudi to ni šlo. Nekatere manj pomembne stvari ste nekako vzeli v obzir, tistega bistvenega pa ne. In če boste doživeli fiasko, pripišite sebi, zato ker niste poslušali socialnih partnerjev. Niste poslušali niti delodajalcev. In glede na to, kako dolgo se to že vleče in kako se stvari odvijajo, se mi vedno bolj zdi, da ne gre za pokojninski sistem, ampak gre za nek političen projekt, mogoče celo za prestrukturiranje političnega prostora. Zato mislim, da bi bilo dobro, da vam je to za prihodnjič poduk, da se pri drugih pomembnih zakonih maksimalno uskladite s tistimi, s katerimi bi se bilo dobro in od katerih pričakujete podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Čepič. [[Ne.]] Gospod Joško Godec. [[Ne.]] Gospod Janez Kikelj, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da imam na voljo 47 sekund. Danes smo v tem zboru razpravljali o vsem živem. Poslušal sem vse od referendumske problematike, celo na goriva ste se spravili, nekateri so govorili celo o alkoholizmu. Mi razpravljamo o novi pokojninski zakonodaji, ki jo moramo podpreti. Mislim, da bi to moral biti cilj vseh nas. Zavedajmo se, da se prebivalstvo stara, da bo že v prihodnjih letih blagajna tako obremenjena, da niti sedanji upokojenci ne bodo dobivali dostojnih pokojnin, kot se je danes tu govorilo. Paradoks te celotne razprave oziroma dogajanja v državi pa je, da to pokojninsko reformo večinoma podpiramo mlajši, ki nas bo najbolj prizadela, medtem ko trenutna upokojenska populacija preko svoje politične stranke temu nasprotuje. Tako prosim, podprimo [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Kikelj. Besedo ima gospa Alenka Jeraj. Pripravi naj se gospod Vili Trofenik.
Hvala za besedo, lep pozdrav. Torej, jaz predlogov pokojninske reforme ne bom podprla in govoriti kako je hudo in kako je pomembno, da vsi to podpremo in kakšne cilje moramo vsi skupaj imeti. Najbrž je prvi cilj, h kateremu bi morali vsi stremeti, okrepiti gospodarstvo, ker sicer ne bo problem samo pokojninska blagajna, ampak tudi vse ostale. In to že lahko beremo: o problemih zdravstvene in potem varčujemo pri tistih stvareh, kjer bi bilo najmanj potrebno, na primer z zmanjševanjem ginekoloških oddelkov in porodnih oddelkov in podobno. Mi smo z veliko reformo, ki se je zgodila leta 2000, nekatere stvari uredili in pospešili, torej da se je začela podaljševati upokojitvena starost, vendar pa vsega še nismo dosegli, kar smo želeli s tisto reformo. Dejstvo pa je, da daje rezultate. Mi ocenjujemo, da ni problem v tem, da ponovno podaljšujemo starostno oziroma delovno dobo, pač pa, da zagotovimo, da bo več ljudi vplačevalo v pokojninsko blagajno. Tega pa seveda 104 tisoč brezposelnih ne more. Zato je nujno, da na tem nekaj naredimo in to bi moral biti naš prvi in skupni cilj. In govoriti, da smo vsi za dostojne pokojnine – seveda smo, ampak po pokojninski reformi leta 2000 se je takratna vladajoča koalicija, od katere marsikdo še danes sedi v vladajoči koaliciji, odločila drugače usklajevati pokojnine, poslabšala bistveno položaj upokojencev, takrat ni bilo nobenih takšnih velikih besed, da morajo vsi imeti dostojne pokojnine, pač pa ste zelo enostavno eni glasovali za to. In če ne bi bilo vmes neke druge vlade, ki je potem to usklajevanje popravila v letu 2005, bi bile danes pokojnine še bistveno slabše, še manj dostojne človeka vredno življenje. Tako da nas pozivati in trkati na našo vest in nam dopovedovati, kako bo hudo, če ne bomo predloga podprli, je najmanj licemersko, da ne rečem še kaj drugega. Dejstvo je, da se tudi s to reformo, če vstopi v veljavo 1. januarja v pokojninski blagajni pet let še nič ne bo poznalo. Kvečjemu se nam pozna ali pa nam je še slabše, ker se je še mnogo več ljudi letos in lani upokojilo zaradi že povedanega strašenja za reformo, ki se je izkazala kot antireforma. Zato sama tega predloga ne bom podprla.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej, pripravi naj se gospod Sajovic.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavko, kolegice in kolegi! Jaz bom zakon podprl, ker želim zase in za svoje otroke pogoje, v katerih bomo lahko ustvarjali. Kdor danes misli, da takšni pogoji pri nas niso potrebni, da je bilo v tej državi že zadosti ustvarjenega, samo razdeljeno ni pravilno, naj pač glasuje proti. S takšnim glasom proti, sem prepričan, da bom mladim povedal, da se jim ni treba truditi, da se naj ne trudijo ustvarjati, da naj se ne trudijo prispevati, ker konec koncev tudi dobili ne bodo od te družbe nič več, kar so dobili do sedaj. Naj se lepo usedejo in počakajo in večina so tako ali tako – glede na demografsko sliko – edinci in naj dedujejo, kar imajo za dedovati in naj od tega preživijo ostanek svojega življenja. Otrok naj nimajo, ker jih v aktivni dobi tako ali tako ne bodo mogli preživljati. Za nas ki smo se pa vseeno naivno odločili za otroke in ki ne bomo podedovali zadosti, pa je najbolje, da vzamemo pot pod noge in iščemo eno prijaznejšo domovino kje drugje. Z glasom proti boste tudi tisti, ki boste danes tako storili, jasno povedali Evropi, da naj odpre denarnico in po grškem in irskem zgledu pripravi kredite tudi za Slovenijo. Z glasom proti boste zagotovili to, kar v tej dvorani in tudi pred kamerami venomer ponavljate,kako vse "ne štima" v tej državi, da bo to tudi resnica. S tem se vam bo to uresničilo. Pozivom opozicije, ker eni pravijo, naj se streznimo, druge pa slišim, da hočejo, da jim nalijemo čistega vina, odgovarjam samo: "Šank se bo zaprl in za nobenega ne bo več nič."
Hvala lepa. Gospod Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Moram reči, da nikogar nič ne prosim, ne pričakujem, ampak storil bom kot poslanec tisto, kar je moja dolžnost: pokojninsko reformo bom podprl, ker je enostavno in preprosto nujna. V tem trenutku več, kot imamo, deliti ne moremo. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, minister, vsi sodelavci so v napoved, v pripravo, usklajevanje, v pogovarjanja, dogovarjanja vložili neskončno veliko časa. Izdelek, ki ga imamo danes pred seboj – in prepričan sem, da ga bomo sprejeli, ker je to dobro za to državo, dobro za upokojence, ki sprejemajo pokojnino, dobro za srednjo generacijo, ki vplačuje prispevke in dobro za mlade, ki še čakajo na službo – je izdelek tak, kot je. Več se v teh pogajanjih, dogovarjanjih žal ni dalo doseči. Statistični podatki so neusmiljeni in pa preprosto dejstvo: v pokojninsko blagajno tisti, ki delamo, vplačamo toliko kot plačamo, življenjska doba se nam podaljšuje iz leta v leto, kar je dobro in prav, in poskrbeti moramo za vse: za tiste, ki so v pokojninsko blagajno vplačevali in so si pokojnino krvavo zaslužili. Do njih imamo veliko odgovornost, da se nam pokojnina zaradi prazne pokojninske blagajne ne zmanjša. Njim želimo zagotoviti dostojno pokojnino. Srednja generacija mora seveda imeti na podlagi medgeneracijskega sporazuma upanje, da bomo omogočili tak sistem, ki bo dal spodbudo tudi mladim, ki bodo plačevali za nas, itd. Na tej točki pade ali pa obstane medgeneracijski sporazum. Ali želimo s tem, da pokojninska blagajna javnofinančno ne bo vzdržna, dati mladim jasen signal, da za njih pokojnin ne bo, da naj se zatečejo v različne oblike espejev in drugih oblik, da bodo plačevali minimalne prispevke, brez odgovornosti do tistih generacij pred njimi in potem sami poskrbeli za sebe. Mislim, da ta pot ni prava, da imamo danes zgodbo, kjer veliko variant sploh ni. Pokojninsko reformo je treba potrditi, mislim, da se bomo prej kot v 10 letih z njo zopet srečali in da drugih izhodov ni. Veliko smo govorili o teh državnih pokojninah, pridobljene statuse je težko jemati in kršiti, če ne bomo dali tu, bomo dali na področju socialnih transferjev, kajti zagotovili smo, in Slovenija je po ustavi socialna država, da bomo preživetje zagotavljali vsem Tisto, kar se dogaja na področju vojaščine in materinstva, želje so bile velike, možnosti pa bistveno manjše. Zavedam se, kaj je mogoče in mogoče je tisto, kar so predlagali strokovne službe na podlagi izračunov na ministrstvu in te amandmaje bom sam tudi podprl. Predvsem pa želim sporočiti, da danes govorimo veliko o razdeljevanju, o delitvi, da je pa čas, da se pogovarjamo vsi skupaj in iščemo rešitve, kako bomo več ustvarili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Cukjati, štiri sekunde? Ne. Besedo ima dr. Svetlik, minister za delo, družino in socialne zadeve.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Najprej lepa hvala za razprave, ki sem jih z veseljem in zanimanjem poslušal, sedaj pa mi dovolite, da na kratko vendarle poudarim bistveno elemente zakona, o katerem boste potem glasovali. Torej prva pomembna dimenzija tega zakona je prvi steber medgeneracijske solidarnosti, ki ga je treba utrditi. Utrdili ga bomo tako, da bomo povečali prilive v pokojninsko blagajno in zmanjšali odlive. Za to imamo na voljo šest bistvenih ukrepov. Prvi ukrep je podaljševanje delovne aktivnosti. Starost 65 let in pokojninska doba 38 ali 40 let, ali starost 58 ali 60 let, odvisno od spola, in pokojninska doba 41 oziroma 43 let. To bi še posebej rad poudaril, da pokojninska doba, kar je bilo v razpravi že izpostavljeno, ni isto kot delovna doba. V pokojninsko dobo se šteje tudi čas, ko nekdo ni bil aktiven, pa so bili prispevki plačani, ali pa je bila ta pokojninska doba kupljena, tako da nič od tega ni izgubljeno in je napak ali celo zlonamerno prikazovati, kot da bo zakon karkoli od tega komu vzel. Naj ob tem še povem, da v Črni gori sprejemajo pokojninski zakon, kjer bo minimalna starost 62 let in polna starost 67 let, podobno kot je to naredila Francija nedavno. Mi pa se pogovarjamo o dveh letih manj in delamo iz tega dramo, namesto da bi tudi pogledali, kaj se dogaja v našem okolju. Seveda je na voljo tudi predčasna upokojitev, torej starost 60 let in pokojninska doba 38 ali 40 let z ustreznimi malusi. Malusi nekatere motijo, pa vendar so že sedaj v sistemu, so povsod, kjer imajo razliko med predčasno in polno starostjo za upokojitev in so povsod praviloma večji, kot jih pa mi predlagamo. Drugi ukrep je pobiranje prispevkov od vseh oblik dela. Vsakdo, ki ni dal prispevkov za polno delovno obremenitev, tudi če ima samo delne obremenitve ali pa honorarna dela in podobno, mora plačati v polni višini, dokler ne nabere prispevkov za polno obremenitev, in seveda od dodatnega dela plačuje prispevke od vseh oblik dela v višini prispevka delodajalca, tudi od malega dela, tako da se v tem smislu dodatni viri za pokojninsko blagajno zagotavljajo. Tretji ukrep, dvig najnižje prispevne stopnje na 60 % povprečne plače, o čemer ste veliko razpravljali kot o problematičnem ukrepu. Naj vam povem, da 70 % samozaposlenih danes plačuje prispevkov od minimalne plače, med njimi so tudi tisti koncesionarji, ki si z državnim denarjem plačujejo od minimalne plače prispevke, hkrati pa nalagajo velike denarje v svoje osebno premoženje. In najmanj, preračunano na 60 % povprečne plače, je treba ta prispevek dvigniti, če hočemo, da bomo imeli ustrezen prispevek minimalni pokojninski osnovi, ki jo država vsakemu državljanu garantira, sicer boste vsi in bomo vsi subvencionirali tiste, ki plačujejo premalo. Četrti ukrep, ukinitev možnosti odloga ali odpisa prispevkov. O tem je veliko govora. Zakon decidirano govori o tem, da ni več to mogoče, kar je bilo v preteklosti; tudi na podlagi izkušenj, ki jih imamo. Naslednji, izločitev pravic, za katere niso bili plačani prispevki, varstveni dodatek, tudi izredne pokojnine in podobno. In podaljšanje obdobja za izračun pokojninske osnove na 30 najboljših zaporednih let, z izvzetkom treh najslabših, kar ni isto kot 27 let. To najbrž že razumete. In še posebej je treba tu izpostaviti, da gre za vprašanje pravičnosti, kajti ni prav, da nekateri izigravajo s plačevanjem samo določenega manjšega števila let, potem pa si privoščijo plačevanje od minimalne plače, zahtevajo pa pokojnino od najboljših 18 let. Drugi cilj je zaustavitev padanja pokojnin, kjer bomo fiksirali odmerni odstotek na 80, ki bi sicer padal proti 72 in pol. Drugi ukrep za zmanjšanje padanja pokojnin je ukinitev horizontalnega izenačevanja teh pokojnin oziroma pokojninske osnove, ki vpliva tudi do 20 % na nižjo odmero pokojnine. In pa novi način usklajevanja pokojnin, ki smo ga dogovorili, s posebno varovalko, da pokojnine ne morejo biti nikoli usklajene manj, kot je rast življenjskih stroškov, kar pomeni, da zavarujemo pokojnine vseh upokojencev najmanj tako, da sledijo življenjskim stroškom, ki jih oni imajo. Naj izpostavim še tiste ugodnosti, o katerih je bilo v začetnem predlogu manj govora, pa smo jih potem s tem, da bi naredili zakon prijaznejši, vnesli v ta zakon. Tu imamo vsaj 7 pomembnih ukrepov. Prvi. Časovni bonus za otroke. Odštevanje od polne starosti do 58. leta za ženske in 60. za moške po 8 mesecev za otroka. To pomeni, teoretično gledano, da ima lahko ženska za 10 otrok olajšave, moški pa za 7 otrok, če bi lahko uveljavil vse te olajšave. Drugi. Časovni bonus za vojaščino. Odštevanje od polne starosti v polnem obsegu obveznega služenja in tudi cenejši dokup tega obdobja, kar je več kot v trenutnem zakonu. Tu smo celo širili pravico. Zakaj pa ne vštevanja vojaške dobe v pokojninsko dobo? Preprosto gre za to, da bi trenutno morali dati vsako leto neposredno 60 milijonov samo na račun tega, da bi nam ti ljudje šli prej v pokoj in ne bi plačevali v pokojninsko blagajno. Mnogo pa je že tistih, ki so že kupili to dobo in bi upravičeno zahtevali ta denar nazaj in tukaj so stroški nepredvidljivo visoki. Tako si glede teh stroškov ne predstavljamo, da bi jih tako pokrivali v prihodnjem obdobju iz pokojninske blagajne. Še posebej pa je pomembno to, da če imamo za cilj podaljšanje aktivnosti, bi nam tak ukrep izničil četrtino učinka celotnega zakona na tej točki. In to je tisto, kar nas navaja k temu, da zares takšne rešitve ne moremo sprejeti. Potem tretja ugodnost. Možnost dokupa pokojninske dobe do 5 let. Iz česarkoli: ali je to študij ali karkoli drugega, vsakdo lahko to kupi, ne glede na to, kaj je počel v tistem obdobju, ki ga kupuje. Naslednji. Finančne spodbude za ostajanje v zaposlitvi po izpolnitvi pogoja za predčasno upokojitev. 20 % pokojnine do 65. leta starosti lahko nekdo prejema, če bo ostal aktiven po izpolnitvi teh predčasnih pogojev. Naslednji. 2 % višji odmerni odstotek za vsako leto dobe nad 25 leti. Trenutno dobi za vsako leto 1,5 % več. Torej, to je dodatna ugodnost, ki jo ta sistem ponuja. Možna je delna upokojitev, ob tem, ko nekdo prejema delno plačo, delno pokojnino, se ta pokojnina poveča še za dodatnih 5 %. In postopni prehodi. Tudi to je ena od ugodnosti, bodisi da gre za 4- ali 6-mesečni korak, ko gre za podaljševanje pokojninske dobe oziroma starosti. Učinki, ki jih pričakujemo, še enkrat, so zlasti naslednji. Prvič, starostne pokojnine se bodo v povprečju povišala od 5 % do 19 %, začetne starostne pokojnine, najbolj pa tistim, ki imajo najnižje dohodke, najnižje plače. In težko je danes govoriti o tem, koliko ljudi, koliko upokojencev danes prejema zelo nizke pokojnine, hkrati pa glasovati proti temu zakonu, ki dejansko te pokojnine zvišuje. Drugi učinek usklajevanja obstoječih pokojnin, ki bo drugačno, kot je zdaj. Če pogledamo učinek usklajevanja po obstoječem zakonu na podatkih, ki jih pričakujemo za leto 2011, bi se pri polni uskladitvi te pokojnine uskladile na ravni 2,25 %. Z novo dogovorjeno formulo, ob črtanju 151. člena sedanjega zakona, pri razmerju 60 % na račun rasti plač in 40 % na račun življenjskih stroškov pa se te pokojnine dvigajo za 2,54 stotink odstotka. Se pravi, več po novi formuli kot po obstoječi; kar pomeni, da je tudi zato treba podpreti ta zakon, ker se bodo sedanjim upokojencem pokojnine usklajevale na višji ravni, kot so se usklajevale ali se usklajujejo danes. Naslednji učinek je to, da bomo po koncu prehodnega obdobja za starostno upokojitev delali v povprečju dve do tri leta dlje, vendar zaradi vseh naštetih ugodnosti bo malokdo res delal do 65. leta. Vse te ugodnosti, ki so bile vgrajene v zakon, bodo omogočile hitrejši izstop. Še to naj dodam, da tista ureditev, po kateri lahko zgodnji začetniki gredo v pokoj po 41 letih ženske in moški pri 43 letih pokojninske dobe, pomeni, da s tem pridobijo vsi moški, ki so začeli delati pred dvaindvajsetim delom in so potem kontinuirano delali, in vse ženske, ki so začele delati pred štiriindvajsetimi leti. Kar pomeni ne samo tisti, ki so začeli delati po osnovni šoli, ampak tudi tisti, ki so začeli delati po srednji šoli. Tako je to izjemno širok krog ljudi, ki bo lahko v resnici koristil te bonuse. Argument, da ne bo mogoče toliko časa delati, ki se stalno ponavlja, je treba vendarle postaviti v luč te rešitve pa tudi v luč rešitve, da je v pokojninskem sistemu dana možnost za predčasno upokojitev, in sicer ta z malusi, ali pa za delno upokojitev. Nekdo, ki ne zmore več polnega delovnega časa, se lahko odloči za krajši delovni čas in za delno pokojnino, če mu ta rešitev bolj ustrezna. In ne nazadnje, kar je gospod poslanec Žnidaršič rekel, obstaja dober sistem invalidskega zavarovanja za tistega, ki zares ne more delati naprej in invalidske pokojnine so ugodnejše od starostnih pokojnin. Tako so vsi ti izhodi na voljo vsem tistim, ki bodo želeli drugače zaključiti kariero, kot delati do polne starosti, tako kot je predvideno. Upokojenci bodo pokojnino prejemali enako obdobje kot sedaj, ne glede na to, da se bo podaljšala doba aktivnosti, se hkrati podaljšuje tudi pričakovana življenjska doba, tako da bo ostala doba prejemanja pokojnine tudi po temu obdobju približno v povprečju na dvajsetih letih. In še nazadnje; tisto, kar naj bi bil učinek, je zares stabilna pokojninska blagajna. Mi ne trdimo, da bo vzdržala naslednjih 30 let, ne vem, kdo je slišal takšno izjavo, mi smo sicer govorili od začetka o 15- do 20-letnem obdobju. Glede na to, kar smo seveda pozneje v zakon vgradili, smo spremenili oceno na 10 do 15 let in takšna rešitev, kot jo ponujamo, seveda zagotavlja delujoč sistem v tem obdobju. No in če še nazadnje vprašam, če so to učinki – in mi verjamemo, da so, nihče nam ni dokazal, da teh učinkov ne bo – kdo bo potem povedal državljanom in državljankam Slovenije, upokojencem, zakaj ni podprl tega zakona, zakaj ni podprl tega, da se bodo pokojnine povišale, da se bodo boljše usklajevale, kot so se doslej, in zagotovljena bo potem stalno izplačevanje pokojnin brez intervencijskih zakonov, tako kot smo jim priča danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o zakonu v celoti. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 12. 2010. Prehajam na razpravo k 134. členu in amandmaju Vlade ter amandmaju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Želi kdo razpravljati? Gospod Presečnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Torej, glede na to, da je Vlada dala amandma k sprejetemu amandmaju v drugi obravnavni, in sicer amandma, da se črta ta tretji odstavek, s katerim smo rekli oziroma je Državni zbor sprejel rešitev, da se obvezno služenje vojaškega roka šteje kot pokojninska doba, smo dali, bi rekel, prilagojeni amandma oziroma neko prehodno obdobje, da se ta doba začne uveljaviti z naslednjim letom po četrtinah v štirih letih in šele takrat, čez štiri leta, v celoti. Gre za obdobje obveznega služenja vojske v prejšnji jugoslovanski armadi in obvezno služenje v slovenski armadi. To je vmesni amandma proti tistemu, kar je bilo sprejeto že v drugi obravnavi, in ob tem, da Vlada črta to določilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju Vlade oziroma poslanske skupine SLS k 134. členu? Obrazložitev glasu bo potem, zdaj je razprava. Po opravljeni razpravi o vseh amandmajih bomo prešli h glasovanju in tedaj bo mogoče tudi obrazložiti glas, kot je običajno. Zaključujem razpravo o amandmajih k 134. členu in v razpravo dajem 391. člen in amandma Poslanske skupine SLS. Želi kdo razpravljati? Prosim, gospod Presečnik.
Še enkrat hvala lepa, gospod predsednik. Torej, to je ta amandma oziroma rešitev, ki jo poslanska skupina že vseskozi zagovarja, sicer gre tudi za problem državne pokojnine, o tem smo razpravljali že pri zakonu o socialnih transferih v juliju letošnjega leta. Torej, mi zagovarjamo sicer to, da državne pokojnine ostanejo, vendar ker nikakor nismo dobili tega soglasja v Vladi in v koaliciji, da ostanejo državne pokojnine, predlagamo že drugič – pri drugi obravnavi in pri tretji zdaj –, da državne pokojnine ostanejo tistim, ki jo že prejemajo. Torej gre za približno 15 tisoč uživalcev teh pokojnine, kot sem že prej pri mnenju polanske skupine rekel, gre za znesek okoli 180 evrov in v bistvu državne pokojnine ne bodo nastajale na novo po tem amandmaju z dnem uveljavitve pokojninskega zakona. Torej, na vsak način so to pridobljene pravice, po naši oceni je to tudi ustavna kategorija v skladu s 155. členom. Gre za nizke zneske in gre za upravičence, ki jih bo zaradi bioloških razlogov čedalje manj. Gre pa za to, da so to upravičenci, ki jim ne bo treba na ta način zopet vsako leto uveljavljati preko raznoraznih potrdil in tako dalje, da dobijo neko minimalno [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne želi. V razpravo dajem 411. člen in amandma Poslanskih skupin SD, Zares in LDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi. V razpravo dajem 429. člen in amandma Poslanke skupine DeSUS, točka 2 iz pregleda, in poslanskih skupin SD, Zares in LDS. Želi kdo razpravljati? Prosim, gospod Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Naš amandma se glasi, da se doda 12. odstavek, s katerim želimo postaviti usklajevanje pokojnin v višino, ki je bila v veljavi leta 2009 in leta 2010, se pravi 50 %. S tem želimo izboljšati ekonomski položaj upokojencev in to je naše stališče in tudi naš amandma. Če bo podprt tudi s strani poslank in poslancev, smo pripravljeni na koncu koncev podpreti tudi potem zakon, ne samo v zvezi s tem členom, ampak tudi naslednjim, ki je k 430. členu. O tem bomo pa pozneje.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k temu členu? Ne želi. Zato zaključujem razpravo. Hkrati obveščam, da je bil amandma Poslanske skupine DeSUS za novi peti odstavek, to je prvi iz tega pregleda, umaknjen. V razpravo dajem 430. člen in amandma Poslanske skupine DeSUS. Želi kdo razpravljati? Prosim, gospod Jurša.
Še enkrat hvala lepa za besedo. Mi predlagamo, da se črta sedmi odstavek 430. člena, ki se nanaša na formulo 70 : 30 in čas uveljavitve. Gre za formulo, ki se je dogovorila takrat, ko smo bili izključeni iz koalicijskega usklajevanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje. Želite proceduralno, gospod Kumer? Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov in v skladu s poslovnikom predlagam 15 minut odmora za posvetovanje v poslanski skupini pred glasovanjem.
To je zahteva pred glasovanjem, zato odrejam 15 minut odmora. Nadaljevali bomo ob 15.20. Hvala lepa.
Kolegice in kolegi! Nadaljujemo prekinjeno sejo in točko. Smo pred glasovanji. Gospoda Kumra sprašujem [[...]]Ne želi. Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o amandmaju Vlade k 134. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? V imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims. Prosim.
Spoštovani, vsem lep pozdrav! Državni zbor je v drugi obravnavi sprejel dopolnilo, ki je pomembno, saj določa, da se v pokojninsko dobo šteje tudi čas dejanskega trajanja služenja vojaškega roka, za katerega ni bil posameznik vključen v obvezno zavarovanje. Po domače rečeno, gre za služenje v nekdanji JLA. Nihče tisto leto, nekateri tudi dve, celo dlje, ni šel v nekdanjo JLA prostovoljno. To je bila obveznost države, ki je bila izvajana pod strogo prisilo. S tem je bila posamezniku odvzeta za to obdobje možnost, da bi vplačeval svoje prispevke ali da bi nadaljeval in dokončal študij. To leto je moral pač v celoti, 24 ur na dan delati za državo. Država je skrajno nekorektno ravnala, ko ni plačevala prispevkov. Res pa, da je bila takrat drugačna zakonodaja. In če bi izhajali iz nje bi lahko sklepali, da je posameznik upravičeno pričakoval, da se mu bo to štelo v pokojninsko dobo. Vprašanje prava je vprašanje tudi zaupanja. In pravo naj bi izhajalo iz besede pravičnost. To, kar pa predlaga Vlada, da bi se to črtalo iz zakona, pa je skrajno nepravično do vseh tistih, ki so pod prisilo služili vojaški rok, nekateri pri tem tudi izgubili zdravje, imeli trajne posledice. Kajti, nekdanja JLA ni bila, tako kot se danes romantično prikazuje, kovačnica postavnih fantov, ampak velikanska pralnica možganov. Osebno poznam vsaj dva primera, ko sta posameznika zavrnila vstop v partijo v JLA in sta zato končala nekje [[...]]
Prosim za mir v dvorani!
[[...]]na albanski meji in si nikdar nista v celoti opomogla. Ti ljudje naj bi torej sedaj, ko so izgubili zdravje zaradi nečesa, h čemur jih je prisilila država, morali dlje s svojim delom plačevati pokojninsko dobo tistim, ki pa so, redki privilegirani, bodisi služili v bližini doma ali pa so se sploh izognili služenju vojaškega roka, se z njim srečali le bežno oziroma ga sploh nikoli niso imeli. Je to pošteno? Trdim, da ne. Ravno nasprotno. Država je v tem primeru zagotovo dolžna poskrbeti zato, da se poskrbi za enakost pred zakonom, zato da sta v osnovi izenačena pač izhodišče tistega, ki je moral služiti vojaški rok, in tistega, ki mu tega ni bilo treba in je torej na ta način poskrbel za plačevanje prispevkov in vsega ostalega in s tem za svojo pokojninsko dobo. Torej je zagotovo potrebno, da se to določilo v zakonu ohrani. Zato bo Poslanska skupina SDS glasovala proti vladnemu amandmaju k temu členu.
Hvala lepa. Obrazložitev v imenu Poslanske skupine SLS Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo še enkrat. Torej, glede na to, da Vlada predlaga črtanje tretjega odstavka oziroma izničenje tega sprejetega našega amandmaja v drugi obravnavi, kjer smo izglasovali amandma, da se šteje v pokojninsko dobo čas obveznega služenja vojaškega roka v prejšnji JLA ali v Slovenski vojski, še v času, ko je bilo to služenje obvezno. Glede na to, da Vlada predlaga črtanje, smo dali vsaj malo kompromisen predlog, kjer to vštevanje v pokojninsko dobo v celoti razvlečemo na štiri leta v naslednjih štirih letih. Torej, v naslednjem letu eno četrtino dejanskega trajanja služenja vojaškega roka, nato polovico, tri četrtine in v celoti. Tako da bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke glasovali proti prvemu in glasovali za drugi amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? [[Ne želi.]] Glasujemo o prvem amandmaju k 134. členu. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 34. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SLS k 134. členu. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 46. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SLS k 391. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SLS, Jakob Presečnik.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Ne vem, kolikokrat se že oglašam zaradi državnih pokojnin. Uvodoma povem, da bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ta naš amandma podprli. Že v predstavitvi stališča poslanske skupine sem povedal, da ostarele ženice in nekaj moških ne bo izpraznilo pokojninske blagajne. Gre za tiste upokojence, ki jim je bila državna pokojnina podeljena na podlagi zakona, ki smo ga sprejeli – spet nimam točnega podatka – okoli leta 1999 ali 2000. Število uživalcev te pokojnine je v tem trenutku po podatkih ZPIZ okrog 15 tisoč. In glede na to, da smo dali kompromisen predlog, da se ta pokojnina ohrani vsem tistim, ki že dobivajo to pokojnino, medtem ko bodo eventualni novi upravičenci lahko kandidirali po težavnejšem postopku v skladu z zakonom o socialnih transferjih, ki smo ga sprejeli julija letos. Zagotovo so to tisti upokojenci, ki se v preteklem obdobju, v obdobju ustvarjalnih let, niso imeli možnosti zavarovati se po kateremkoli zakonu, po katerikoli dejavnosti, in so to upokojenci, ki v času, ko dosežejo 65 let starosti, tudi niso imeli praktično nobenega premoženja, s katerim bi se lahko preživljali. Tako gre tudi, kot sem že prej poudaril, za ustavno kategorijo, za pridobljene pravice, konec koncev 155. člen Ustave o tem govori. In je tudi vprašanje, kaj bo, če tega ne bomo sprejeli, če pride do ustavne pritožbe. Torej, kot rečeno, gre za majhno število upokojencev, gre za kompromisen predlog, ki ne bo dodeljeval novih pravic novim upokojencem, in, kot rečeno, ti že krepko starejši ljudje ne bodo izpraznili pokojninske blagajne. V poslanski skupini bomo ta amandma podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti svoj glas? [[Ne želi.]] V svojem imenu želi obrazložiti glas Anton Anderlič.
Glasoval bom za amandma, tako kot sem napovedal v razpravi. Žal mi je, da se stvari v Državnem zboru delajo na način, da se vsebinski amandmaji spreminjajo v tretjem branju, ne glede na to, da so bili v drugem sprejeti, ampak taka je pač volja. Pri tem amandmaju je preprosto nerazumljivo, da ga je bilo treba šele v zadnji fazi tako oblikovati in ga vložiti. Jaz upam, da se gospod Žerjav ne bo jezil name, če ga bom podprl, glede na to, kar je bilo dopoldne povedano. Preprosto se mi zdi nepotrebno, da bi na ta način posegali v zakon, če že pri nekaterih drugih primerih iz tega zakona ministrstvo trdi, da bi šlo za poseg v pridobljene pravice, kot je na primer dvig iz drugega pokojninskega stebra, bi tukaj še toliko bolj šlo za odvzem pridobljenih pravic, ko bi se tisti, ki so te pravice dobili prej, kar naenkrat znašli na drugem seznamu. Jaz verjamem, da bi morala država poskrbeti za to, da bi ti ljudje preživeli, kajti to je tako rekoč socialna podpora, prevedena v to državno penzijo, če bi na ta način poskušali preprosto povedati. Zato se mi zdi, da ni drugega kot podpreti to, da tisti, ki so to pravico pridobili in so izpolnjeni ti pogoji po 59. členu in je seveda smiselno ohraniti na ta način. Zato bom ta amandma podprl.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu. Prosim, gospod Bogovič.
Pozdravljeni vsi skupaj. Tudi sam bom zagotovo ta amandma podprl. Desetletje nazaj je bilo v Državnem zboru Republike Slovenije ugotovljeno, da je potrebno krivico do tistih ljudi, ki se v preteklosti niso iz tega ali drugačnega razloga mogli zavarovati, odpraviti s to državno pokojnino, okoli 30 tisoč je bilo teh pokojnin. V letnem poročilu, ki smo ga prejeli, Zavoda pokojninskega, invalidskega zavarovanje je, da je bilo konec lanskega leta 18 tisoč teh prejemnikov, sedaj slišimo, da jih je že 15 tisoč; se pravi, število ljudi iz leta v leto zaradi naravnih zakonov pada in zato se mi zdi, da bi to bila ena največjih krivic, ki se bi zgodila na področju ravno tega zakona. Zato apeliram tudi na vas, spoštovane kolegice in kolegi, in tako kakor je kolega Presečnik dejal: te ženice, ti možje nam zagotovo ne bodo izpraznili te blagajne. Izpad je na leto, mislim padec teh prejemnikov, je iz leta v leto večji. Upam, da bo Državni zbor danes pravilno in tudi moralno pravično odločil v tem primeru.
Hvala lepa. Še kdo? Ali dam prijavo? Samo še eden. Gospod Pukšič, v svojem imenu.
Hvala lepa. Poseg v ustavno pravico, kot je že bilo povedano, prejemnikov državne pokojnine iz podatkov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za leto 2009 je nekje okoli 34 milijonov. Tu se lahko poseže in se jim briše. Torej, teh državnih pokojnin več ne bo. Po 65 letih, od 1945. leta naprej in če so bili stari takrat 15 let, so danes stari 80 let, še imamo vedno 22 tisoč pa nekaj udeležencev narodnoosvobodilne vojske. In poseg v ustavno pravico oziroma pridobljeno pravico je tudi številka približno 40, 39 milijonov in nekaj oziroma celo nekaj več kot pri prejemnikih državne pokojnine. Vendar ker prejemniki državne pokojnine niso borci iz NOB, ampak so to čisto navadne kmetice in kmetje – tem lahko vzamete! Zato sem proti temu in bom amandma podprl.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu. Prosim za prijavo. Vidim, da je več rok. Se opravičujem, še enkrat prosim za prijavo. Torej, imate možnost. Obrazložitev glasu v svojem imenu, mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa. Pri tem amandmaju seveda ne gre za ideološko, pač pa za vsebinsko vprašanje. Slovenija je socialna država in če te pravice ne zagotovimo iz pokojninske blagajne, jo bomo morali na neki drugi strani iz socialne blagajne. Prav je, da se pridobljenih pravic za nazaj ne jemlje in amandma bom podprl.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo. Torej kolegice in kolegi, tako kot sem že v drugem branju podprla ta amandma, ga bom podprla, seveda, tudi v tem branju. Podpiram pa ga iz načelnih razlogov zato, ker nasprotujem temu, da bi posegali v pridobljene pravice, kar je tudi ustavno nedopustno, in zato, ker sem prepričana, da če bi prišlo do ustavne presoje tega člena, bi tukaj seveda imel zakonodajalec zelo velike težave. Torej, podpiram ta amandma.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Janko Veber, prosim.
Hvala. Tudi jaz bom podprl ta amandma, ne nazadnje gre tudi skorajda zagotovo za državne pokojnine, ki jih prejemajo prebivalci na podeželju in tam je še kako težko zagotoviti kakršen koli dodaten prihodek, tako da tudi teh nekaj manj kot dvesto evrov je izjemno pomembnih za to, da se ohranja življenje na podeželju. Ne nazadnje sem tudi sam prepričan, da bi to pridobljeno pravico, če bi jo odvzeli, zelo težko tudi potem ubranili pred Ustavnim sodiščem. Mislim, da je korektneje, da podpremo ta amandma in rešimo, mislim, da kar pomembno vprašanje. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Breda Pečan, prosim.
Hvala. Jaz bom glasovala za ta amandma tako kakor sem glasovala tudi v drugem branju. Lahko preverite, če ne verjamete. In tako sem glasovala iz več razlogov: en razlog je ta, da se pridružujem tistim, ki pravijo, da je to ustavno sporno – če ne sporno, pa vsaj problematično – in zaradi tega ne moremo kar posegati z enim zakonom v pravico, ki jo je človek z odločbo pridobil. To je eno. Drugo, kar je, bi pa rada opozorila na to, da so te državne pokojnine sicer zelo skromen, pa vendarle prihodek predvsem žensk. In tukaj bi rada opozorila na to, da so deležne te državne pokojnine pogosto tudi gospodinje, ki pa niso bile samo v kmečkih gospodinjstvih, ampak tudi kje drugje. Zaradi tega bi lepo prosila, da ne govorite o tem, da je bilo kmetom preprečeno vplačevati pokojninsko zavarovanje, zaradi tega, ker smo od 1974. leta naprej delavci v tovarnah plačevali tudi za kmete del svojega prispevka za pokojninsko zavarovanje. Zaradi tega seveda mislim, da je prav in pošteno, da kmetje dobivajo pokojnine, ker smo konec koncev tudi mi prispevali za njih.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, ponovni krog. Torej odpiram prijavo. Obrazložitev glasu mag. Andrej Vizjak, prosim.
Torej, seveda bom ta amandma podprl. Kot vidim, da je večina kolegov, nekateri tudi kasneje, spregledala. Mislim, da gre tudi za eno zanimivo taktiko: najprej nekaj vzameš, potem omogočiš, da pride nazaj in ostaneš lep. Čeprav nisi nič dal, si radodaren. To je res višek, kar se dogaja. Približno me spominja na tisto zgodbo s trošarinami na električno energijo: najprej jih drastično zvišati, potem jih nekoliko znižati in govoriti, da ste znižali trošarine. Torej, spoštovani, dober "deal" za to reformo.
Prosim, brez polemik, samo obrazlaganje glasu. Obrazložitev glasu v svojem imenu Jakob Presečnik. Velja za prejšnjega in predprejšnjo govornico.
Hvala lepa. Torej saj jaz sem že prej v mnenju poslanske skupine povedal, da gre v bistvu za ljudi, ki niso bili zavarovani ali niso mogli biti zavarovani, pa to seveda različnih poklicev. Danes dopoldne govoril sem o tistih na kmetijah, o malih obrtnikih, o ženah malih obrtnikov in tako dalje. Torej, silno različne kategorije ljudi, vrste ljudi. Če bi šli gledat seznam teh, jaz ne vem, koliko jih je, zdaj okrog 16 tisoč, menda, po nekih podatkih, izhajajo iz različnih okolij, predvsem pa so to ljudje, ki praktično nimajo nobenih dohodkov in jim je to v večini primerov edini vir preživljanja. Seveda smo v juliju sprejeli zakon, ki se mu približno reče zakon o socialnih transferih, vendar spet je treba vsako leto ponovno te procedure peljati, kar za te ljudi zagotovo ni enostavno, zagotovo ni brez stresno in tako dalje. In če še enkrat poudarim, ta problem že pridobljenih pravic in ustavno kategorijo, pa mislim, da sem povedal tudi vse. Zato tudi v svojem imenu zagotavljam, verjetno ne dvomite v to, da bom ta amandma podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ne dvomimo. Obrazložitev glasu Franco Juri, prosim.
Hvala, predsednik. Tudi jaz bom amandma podprl, kar sem pravzaprav napovedal tudi v svoji razpravi. Kajti, dejansko gre za dober amandma, amandma, ki omogoča ohranitev pridobljene pravice in s tem se bomo izognili morebitni ustavni presoji. Ampak, ne gre samo za ta formalizem. Gre dejansko za ohranitev te socialne dimenzije, navsezadnje je pokojninski zakon pravzaprav edina pot do ohranitve socialne države. In če bomo obdržali takšne varovalke znotraj zakonodaje, mislim, da bo tudi javnost to bolje razumela. Zato nimam, kot ogromna večina poslancev, tudi koalicijskih, nobenega dvoma o tem, da ta amandma podprem.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 85, proti nihče. [[Za je glasovalo 85.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Škoda, ker to ni bilo zadnje današnje glasovanje. Se opravičujem za komentar. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 411. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 4. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju, to je o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 429. členu. Torej, gre za amandma k 429. členu, amandma poslanskih skupin SD, Zares in LDS, v navajanju je bil najprej drugi, vendar je bil prvi amandma DeSUS-a umaknjen, zato je zdaj to dejansko prvi amandma. Da dobimo potrditev strokovnih služb – a ne, gospod Tanko? Glasujemo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 429.členu. V pregledu, ki ste ga dobili na mizo, je to pod številko 2, ker pa je bil prvi umaknjen, je dejansko to ob pregledu glasovanja zdaj prvi. Prosim lepo. Torej je vsem jasno, o čem glasujemo? Je! Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 4. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o drugemu amandmaju Poslanske skupine DeSUS k 429. členu, ki pa je v bistvu prvi, ker je bil prvi umaknjen, pod številko 3 ga imate v pregledu amandmajev. Obrazložitev glasu? Ni. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanke skupine DeSUS k 430. členu. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 44. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo glasovanje o amandmajih. Ker je bil v drugi obravnavi predloga zakona na seji matičnega delovnega telesa sprejet amandma k 200. členu, je postal predlog zakona neusklajen, zato je Vlada pripravila uskladitveni amandma k 209. členu, ki ste ga prejeli na klop. O uskladitvenem amandmaju dajem besedo predstavniku Vlade. Želi besedo predstavnik Vlade? Ne želi. Želijo besedo poslanke in poslanci? Ne želijo. Ker nihče ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zakon neusklajen. Dajem prijavo za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Obrazložitev glasu v imenu Poslanke skupine SDS Branko Grims. Prosim.
V Poslanski skupini SDS bomo glasovali proti slabemu, nepravičnemu, slabo pripravljenemu in s socialnimi partnerji neusklajenemu Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Še posebej pa bo naš glas proti glas proti povsem zgrešeni politiki Vlade Republike Slovenije, ki se je tega lotila na način, da je ciklično, nekajkrat v minulem letu odpirala to temo tako, da je dala signal številnim posameznikom, da so se čim hitreje umaknili v penzijo bodisi na zavod in s tem povečali pritisk na socialne transferje in na penzijsko blagajno. Glede na to, da obstajajo številna verodostojna pričevanja, da so na zavodih kar državni uslužbenci svetovali, kako najlažje preigrati obstoječe predpise, da ti pripada upokojitev še po starem zakonu, se ob tem ne moremo izogniti oceni, da je šlo za premišljeno politiko, da se je s tem umetnim dodatnim upokojevanjem naredilo na nek način odliv iz podjetij in umetno zmanjšalo število tistih, ki bi jih sicer podjetja ob ekstremno slabem gospodarjenju obstoječe vlade morala odpustiti in s tem umetno povečevalo zaposlenost toda na način, ki ga bo plačevala penzijska blagajna in prihodnje generacije. Tak način je za Slovenijo izrazito škodljiv. Način, kako sta se ta vlada in ta koalicija lotili te reforme, je politično nesprejemljiv, saj je bila negacija socialnega partnerstva, negacija iskanja čim širšega družbenega konsenza o tej tako pomembni družbeni reformi, obenem se je vse skupaj prikazovalo na napačen način, kot da gre za aktualno gospodarsko reformo, ki bo v hipu pomagala k hitrejšemu razvoju. Dejansko gre za nekaj, kar učinkuje na dolgi rok, toda kratkoročno in srednjeročno bo učinek reforme zaradi zgrešenega pristopa Vlade in njene koalicije k njenemu uresničevanju povsem negativen in za Slovenijo dobesedno razvojno uničujoč. Manj bo prihodkov zaposlenih, manj bo vplačil v blagajne, povečalo pa se bo število tistih, ki so upravičenci po obstoječi zakonodaji. Povečali se bodo torej odlivi. To bomo plačevali na dolgi rok, slovenska mala in srednja podjetja kot motor razvoja [[...]] [[znak za konec razprave]] in vsi tisti, ki bomo plačevali davke in prispevke v prihodnjem obdobju. Naš "proti" bo torej proti slabemu zakonu in [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine DeSUS Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Zakaj v naši poslanski skupini in stranki nasprotujemo pokojninski reformi? Moti nas, da ne bo takoj uveljavljena in v celoti. Uveljavila naj bi se s 1. 1. 2011, njena uveljavitev pa je seveda odvisna od interventnega zakona, ki zamrzuje nekatere zadeve, ki so v pokojninski reformi oziroma zakonsko zapisane. Zahtevali smo, da se upošteva lanski dogovor. V lanskem dogovoru je bilo, da se bodo pokojnine v letih 2010 in 2011 usklajevale polovično, seveda z interventnim zakonom se to negira. V javnem sektorju še ni bilo zamrznitev plač, zato se nam ne zdi pošteno, da se je usklajevanje pokojnin vezalo na javni sektor. Finančne posledice, ki bi prinašale polovično usklajevanje, so 32 milijonov evrov, ena četrtinka, kot smo že dostikrat slišali, je 10 milijonov evrov. Se pravi, 22 milijonov evrov bi morali zagotoviti sredstev za usklajevanje pokojnin. Povedali smo, da je povprečna pokojnina z varstvenim dodatkom 576 evrov, da je povprečna plača v javnem sektorju tisoč 220 evrov, zato mislim in v naši poslanski skupini mislimo, da ni korektne povezave med tema dvema subjektoma. V naši poslanski skupini nas zelo moti, da je bil 5. novembra 2010 sprejet dogovor o ukrepih na področju plač in drugih prejemkov v javnem sektorju za leto 2011 in 2012. Nekaj strani na formatu A4 je napisano sindikatu, ko so se ti isti sindikati in predstavniki Vlade pogovarjali o tem, kako bodo zamrznili plače, če seveda bodo zamrznili tudi pokojnine. Zakaj tu zraven ni bilo predstavnikov upokojencev? To ni DeSUS, verjetno, ampak imamo reprezentatitvne predstavnike upokojencev. Mislim, da bi bilo korektno in pošteno, da se seveda tudi njih povabi. Zato bomo seveda glasovali proti zakonu.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SLS Jakob Presečnik.
Še enkrat hvala lepa, gospod predsednik. Minilo je 11 let, odkar je v grobem bil sprejet prejšnji pokojninski zakon. Zagotovo so se od takrat bistveno spremenile razmere na tem področju. Bistveno so se poslabšale razmere tudi na mnogih za pokojninski zakon pomembnih področjih, predvsem glede demografije. Prepričani smo, da se bodo ti kazalci še slabšali v naslednjih letih, zato bo zagotovo kmalu tisti čas, ko bo treba ponovno zopet sprejemati kakšne manjše spremembe na to, čez nekaj let zagotovo tudi večje. Zavedamo se, da je pokojninski zakon, da je pokojninska reforma ena od pomembnejših strukturnih reform, ki jih je potrebno opraviti in sprejeti v Republiki Sloveniji, saj nas ne samo finančno stanje pokojninske blagajne vodi k temu, ampak tudi mnogi drugi kazalci, da ne omenjam zopet demografskih kazalcev. Seveda ob tem ne morem mimo tega, da pričakujemo odgovorno ravnanje te vlade na mnogih drugih področjih, ki bi prinesla seveda večjo gospodarsko rast, ker samo od tega je odvisen razvoj in finančna stabilnost države kot celote in ne samo iz pokojninske blagajne, kot so zmanjševanje stroškov države, kot je – to, kar vedno govorim – povečevanje investicij, ki smo jih praktično popolnoma zaprli ali jih popolnoma izločili dobesedno iz državnih proračunov, nadalje gospodarske spodbude, razvojne spodbude za gospodarstvo, itd. Že prej sem uvodoma v mnenju poslanske skupine navedel nekatere zadeve, katerim smo jim tudi v tej razpravi prisluhnili in jo tudi pri tem pokojninske zakonu upoštevali; kot je starševstvo, torej bonitete pri starševstvu, kot je postopno zaostrovanje upokojitvenih pogojev, kot so elektronski vpogledi v podatke pri ZPIZ-u in kar se nam zdi zelo pomembna zadeva: to, kar smo prej izglasovali – in se zahvaljujem vsem poslankam in poslancem, ko smo glasovali o ohranitvi državne pokojnine – tudi državno pokojnino kot nek status za tiste kategorije prebivalcev, ki imajo najslabši finančni ali premoženjski status. Ker se mi že sekunde odštevajo, naj povem, da bo iz vseh teh razlogov Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke glasovala za zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa. Tudi Poslanska skupina SD bo glasovala za zakon. Ni res to, kar pravijo nekateri, da ni potrebno sprejeti nove pokojninske reforme. Neusmiljene demografske razmere – na eni strani vesel dogodek, podaljševanje pričakovane življenjske dobe, na drugi strani pa seveda neusmiljeno majhna rodnost, ki smo ji priča v Sloveniji že dve desetletji, nas silita v to, da reformo moramo sprejeti. To reformo bomo podprli tudi zato, ker omogoča uresničevanje obeh temeljnih ciljev, in to je zagotovitve vzdržnosti pokojninske blagajne na eni strani in na drugi strani preprečevanja nadaljnjega padanja pokojnin in zagotavljanja socialne varnosti tudi bodočim upokojencem. Ne nazadnje je pomembno, da ta pokojninska reforma zagotavlja višjo mero solidarnosti kot dosedanja in da zagotavlja tudi naprej medgeneracijsko solidarnost kot temelj pokojninskega sistema v Sloveniji. Posebej bi rekla, da se zahvaljujem tudi vsem tistim, ki so konstruktivno sodelovali v razpravi. Sprejeli smo kar 30 % amandmajev tako opozicije kot tudi sindikatov, kar dokazuje, da je to ena izmed reform, pri kateri smo se resnično trudili najti soglasje; samo, dogovarjanje je vedno pripravljenost obeh partnerjev za doseganje soglasja. Reformo bomo podprli, ker smo odgovorni, ker si ne želimo zatiskati oči, da če je ne sprejmemo danes, jo bomo sprejeli jutri pod veliko težjimi pogoji. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu. Odpiram prijavo. Obrazložitev glasu v svojem imenu gospod Urh.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da sem kar nekaj časa želel in upal, da bo predlagatelj prisluhnil željam in potrebam upokojencev in Poslanske skupine DeSUS, vendar se to ni zgodilo, zato bom glasoval proti sprejetju tega zakona. Namreč, pred nekaj časa se je v tej dvorani zavrnilo tudi dva amandmaja, ki ju je Poslanska skupina DeSUS vložila. Prvi amandma je predvideval, da bi se pokojnine v letu 2011 usklajevale 50 % z rastjo plač. To ste zavrnili. Drugi amandma je predvideval, da se ne bi uveljavljalo tako imenovane švicarske formule, temveč usklajevanje pokojnin 70 % z rastjo plač in 30 % z rastjo življenjskih stroškov. Tudi to ste, spoštovane kolegice in kolegi, vehementno zavrnili. S tem ste državi prihranili vsako leto 120 milijonov ali na kratko, v štirih letih so upokojenci plačali in bodo plačali dolg za grške upokojence. Glasoval bom proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Miran Potrč.
Hvala lepa. O zakonu se ne glasuje, ali pa vsaj jaz ne, zaradi ene dobre rešitve in zaradi ene slabe rešitve. Glasuje se zaradi tega, kar zakon za realne družbene razmere in za našo bodočnost prinaša. Sam sem prepričan, da prinaša veliko dobrega in da ga je nujno treba sprejeti. Če kdo po zadnji razpravi, ki jo je imel minister za delo dr. Ivan Svetlik, v kateri je predstavil vse rešitve v zakonu, tudi tiste, ki kako stvar poslabšujejo, še vedno misli, da zakon ni vreden podpore zaradi tega, da bi oblikovali pokojninski sistem, ki bo zagotovil stabilnost pokojnin in možnost upokojevanja vsem generacijam, potem po mojem ni dobro poslušal in mu svetujem, da si vsaj prebere, ko bodo njegove razprave objavljene v medijih. Veliko razlogov je za sprejetje sistema in predvsem nobenega za to, da bi čakali in šli v negotovost, ki nas bo lahko stala veliko v prihodnjem času. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Janja Klasinc.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Tudi sama bom podprla ta zakon. Človek bi rekel, ne prav lahkega srca, zato ker sem po nekaterih okvirnih izračunih izračunala, da bom delala skoraj dve leti dlje, kot sem nameravala delati. Ampak zakoni se ne pišejo zaradi mene, zakoni se ne pišejo zaradi kogarkoli v Državnem zboru, zakoni se pišejo zaradi vseh nas. Predvsem pa ne zaradi upokojencev, ki pokojnine že imajo, temveč zaradi vseh tistih, ki bomo do pokojnin šele upravičeni. Ta zakon omogoča Republiki Sloveniji v okoliščinah, v kakršnih živimo, mislim, da večina nas niti nismo krivi, da smo se znašli v taki situaciji, za kar je kriva svetovna kriza, ampak ta zakon omogoča vsem nam, da bomo pokojnine še dobivali. Mene zanima, kaj bodo vsi tisti, ki danes tako vehementno zavračajo ta zakon, rekli sebi in svojim prijateljem, ko bodo spraševali, zakaj pa mi danes nimamo pokojnin – čez deset, petnajst let, če pride do zloma pokojninskega sistema. In ne vem, zakaj bi ga zavračala, če po vseh izračunih, tudi strokovnjakov, ne samo politike in Vlade, prikazuje, da bodo pokojnine višje, in to od 6 do 19 %. Tisti, ki je proti temu, da ima pokojnino in da ima višjo pokojnino, je nespameten. Zato še enkrat pravim: "Za."
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Breda Pečan.
Hvala. Res je, zakonov ne sprejemamo zaradi posameznikov niti zaradi posameznih rešitev, ki so bile sprejete ali niso bile sprejete v času obravnave v Državnemu zboru, ampak zaradi tega, kar ti zakoni prinašajo celotni družbi. In glede na to, da se dobro zavedam, kaj nas čaka v naslednjih dvajsetih, petindvajsetih letih, če tega zakona ne bomo sprejeli, zato bom zakon seveda podprla. Zanj bom glasovala zato, da meni in vsem mojim vrstnikom v moji generaciji in vseh tistih, ki prihajajo za menoj in bodo v kratkem v penziji, in vseh tistih, ki so že v pokoju, in zaradi mojih otrok in zaradi otrok, ki prihajajo za njimi, da ne bomo ostajali mi, naše generacije, brez pokojnine ali z zelo revnim pokojninami in da ti otroci ne bodo plačevali nemogoče visokih prispevkov zaradi tega, da bodo tiste revne pokojnine, ki naj bi si jih mi iz njihovih sredstev razdelili, lahko sploh pokrivali. Torej mislim, da tisti, ki bo glasoval proti temu zakonu, glasuje proti vsem generacijam v tej državi; in tisti, ki bo glasoval proti temu zakonu, glasuje proti družbeni solidarnosti v naši družbi. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu mag. Branko Grims. Prosim.
Spoštovani! Odraz visoke politične kulture in zrelosti vsake oblasti bi bil, da pri tako pomembni stvari, kot je spreminjanje pokojninske blagajne, išče kar najširši družbeni konsenz in dosledni spoštuje socialno partnerstvo. V SDS smo sledili temu načelu in sami ponudili roko na začetku tega mandata Vladi in vladajočim, pa je bila kategorično zavrnjena. Sedaj pa smo priče skrajnemu sprenevedanju in, priznali boste, situaciji, ki je težko združljiva s pojmom politične kulture. Po eni strani znotraj same Vlade in vladajoče koalicije obstajajo skupine, celo stranke, ki po eni strani kategorično nasprotujejo spreminjanju pokojninske blagajne, po drugi strani pa s svojim vztrajanjem v podpori tej isti vladi omogočajo izvajanje politike, ki je v praksi privedla do priliva dodatnih ljudi posameznikov na zavode za zaposlovanje oziroma na penzijsko blagajno in socialne transferje in s tem povzročili, da so se še bolj razprle škarje, ki se bodo prej ali slej lomile na malem in srednjem podjetništvu, na zaposlenih, na upokojencih, na vseh. To zgrešeno politiko, gospe in gospodje, bodo plačevale še cele generacije in zato bom glasoval proti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Marijan Pojbič. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Seveda tega zakona ne bom podprl, ker sem prepričan, da ta zakon ni protikrizni ukrep, v to sem prepričan, in upokojenci niso krivi za stanje in to gospodarsko, finančno in socialno krizo v tej državi. Če bi armada brezposelnih, 120 tisoč brezposelnih, imela delo, bi bila pokojninska blagajna polna, bi bila zdravstvena blagajna polna in bi bil državni proračun poln. Ne bi potrebovali takšne zakonodaje, zato sem prepričan, da ta zakon ni protikrizni ukrep in ni nobenega razloga, da bi v temu trenutku morali sprejemati takšen predlog zakona, kot je na mizi. Prav tako ta zakon ne vsebuje osebnega pokojninskega računa, ki je izjemno pomemben. Ga ne vsebuje! Da bi lahko vsak zavarovanec v vsakem trenutku vedel, koliko denarja je na njegovem računu, in bi si lahko izračunal v danem trenutku, kolikšna bi bila njegova pokojnina v tistem trenutku. Prav tako je ekonomska fakulteta izračunala, da bodo pokojnine vsaj za 12 % do 15 % nižje zaradi daljšega časovnega obdobja izračuna pokojnine. Izračunala je in dokazala z dokumenti, da bodo pokojnine vsaj od 12 % do 15 % nižje! Prav tako je bil ta zakon sprejet brez soglasja socialnih partnerjev. In če ta oblast oziroma ta vlada misli reševati gospodarsko, finančno in socialno situacijo v tej državi na takšen način, kot sem sedaj povedal, potem čisto logično in jasno, da je tu nekaj zelo narobe. Poleg tega pa je ministrica v Vladi včeraj izgovorila naslednji stavek: "Vlada je izgubila razvojni fokus." S tem je čisto vse povedala: kaj se dogaja s to vlado in kako naj državljanke in državljani verjamejo tej vladi. Zato bom glasoval proti temu zakonu.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tudi sam bom glasoval za to pokojninsko reformo, vendar moram povedati, da v Slovenski ljudski stranki nismo in ne bomo podpirali te koalicije. In nikoli in nikdar in še takrat ne, ne bomo vstopili v to vlado. Nismo za nikogar rezerva in tudi ne bomo za nikogar rezerva. Podpiramo pa to reformo; reformo, ki jo po moji oceni nujna. Nujna zato, da bomo na dolgi rok razbremenili slovensko gospodarstvo. Račun, ki ga bo treba plačati, če te reforme ne sprejmemo, bo pač nekdo moral poravnati. Ne strinjam se s tem, da bi ta račun poravnalo slovensko gospodarstvo, ki je v tem trenutku, po moji oceni, že bistveno bistveno preveč obremenjeno in zato totalno nekonkurenčno na evropskem trgu. Zavedam se sam osebno političnega tveganja, ki to našo odločitev spremlja. Ampak trdno sem prepričan, da je treba ljudem povedati tisto, kar je prav, in ne tistega, kar bi v tem primeru ljudje želeli slišati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu – še kdo? Odpiram prijavo. Obrazložitev glasu v svojem imenu Franc Bogovič.
Širom po Evropi se danes sprejemajo reforme na področju trga dela, pravic javnih uslužbencev, upokojencev, sprejemajo se tudi pokojninske reforme. Zanimivo je, da so nasprotovanja tem reformam najostrejša v tistih državah, ki so finančno kolapsirale. Vemo, kako je v Grčiji, Irski, Španiji in podobno. Tudi v Sloveniji je marsikaj narobe. Porušili smo vse zaupanje družbe v vse institucije, v nas, spoštovane kolegice in kolegi, se pravi v parlament, v Vlado, v sodstvo, do lastnikov kapitala. Nismo znali urediti razmerij s tajkuni, ki so si na nepravičen način pridobili veliko premoženje. Drastično smo povečali javni dolg. Nismo znali zagnati gospodarstva, ni javnih investicij, ne znamo pravilno črpati evropskih sredstev. Se pravi, okoliščine za sprejem te zakonodaje, te reforme so zelo težke in prepričan sem, da tisti, ki bomo to reformo podprli, ne bomo deležni ovacij, ne bomo deležni velikih političnih točk. Lahko pa mirno rečem, da smo v Slovenski ljudski stranki od vsega začetka se te reforme lotili zelo odgovorno. Želeli smo konstruktivno in odgovorno sodelovati v njej in kar veliko rešitev, kot sta bili zadnji, enoznačno sprejeta državna pokojnina, nagrada za starševstvo, tudi sprejeti. Tudi sam lahko mirno rečem, da to reformo sprejemam in jo bom potrdil kot poslanec Državnega zbora Republike Slovenije, ker čutim odgovornost do te države. Čutim odgovornost do sedanjih upokojencev, do delovno aktivne populacije in do naših mlajših, ki prihajajo za nami. V nobenem primeru v Slovenski ljudski stranki s tem ne govorimo o podpori neke politike, s katero se ne strinjamo, ampak govorimo o podpori reformi, ki jo Slovenke in Slovenci potrebujejo, zato bom glasoval za.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Anton Kampuš.
Hvala, predsednik. Seveda bom pokojninsko reformo podprl iz preprostega razloga, ker je zadnji čas, da tudi v Sloveniji podpremo pokojninsko reformo in zagotovimo neko solidarnost vseh generacij. To so nekatere države v Evropski uniji že opravile, opravile pravočasno. Tudi na tem področju kasnimo, zaradi tega tudi predlagam, da se po tem, ko je bilo velikokrat danes rečeno, poskušamo poenotiti in to pokojninsko reformo v čim večjem številu podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Ta reforma ni idealna. Vsem nalaga več, kot bi si želeli, nikomur ne daje toliko, kot bi si želel, je pa najboljša možna. Jaz bom zato z odgovornostjo podprl to pokojninsko reformo z mislijo na svoje stare starše, starše in na svojo generacijo in na svoje otroke. Res je, da bi bilo boljše, če bi se sprejemala s konsenzom, ampak kot je bilo danes že rečeno v razpravi: za konsenz sta vedno potrebni vsaj dve strani, ki se želita sporazumeti, če se ena ne želi, konsenz ni možen. In ko se govori o prepričevanju ene ali druge strani, je treba znati prisluhniti argumentom, še prej jih je pa treba imeti. Če nekdo ne želi prisluhniti argumentom – seveda, se ga ne da prepričati. Če jih nekdo nima – seveda, nimamo kaj poslušati. In zdaj smo tukaj, kjer smo, in jaz upam, da bo zadostna večina poslancev in poslank Državnega zbora pritisnila "za" in s tem omogočila eno bodočnost tej državi in njeni socialni koheziji, ki si jo njeni državljani zaslužijo. Mogoče še v premislek tistim, ki kolebate. Tudi v boju s pametjo, denimo, so Butalci zmagali, torej so bili Butalci zmagovalci. Kaj jim je pa ta zmaga pomagala, pa lahko razmislite sami. Tudi če bo kakšna reč mogoče kratkoročno pomenila poraz, sem rajši kratkoročno poražen pa dolgoročno pameten kot pa kaj drugega. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Ivan Grill. Prosim.
Hvala lepa. Žal bomo kratkoročno in dolgoročno poraženi vsi prebivalci Slovenije zaradi takšne vlade in takšnega vladanja. Drugače pa tega zakona, ki ga danes potrjujemo, v nobenem primeru ne morem podpreti. Bilo je veliko leporečenja, veliko zavajanja, ampak če zadevo enostavno pojasnimo: ta zakon v bistvu jemlje že dosežene pravice, podaljšuje delovno dobo, zmanjšuje pokojnine, demotivira mlade, da bi se sploh želeli zaposliti, in ne nazadnje vse tiste, ki so do sedaj ali pa v teh desetletjih veliko prispevali v to blagajno, prikrajša, da bodo morali delati še dlje in da bodo morali delati še več, in to na račun tistih, ki do tega ne bi smeli biti upravičeni. Kakorkoli gledamo, ta zakon sedaj, čeprav mu dajete tukaj veliko poudarka kot reformnemu zakonu, to v nobenem primeru ne drži. Prepričan sem, da ta način, ko se samo jemljejo pravice, ko se samo stiska, ni rešitev, ki bo zdržala 5 let ali 10 let. Če se tukaj ne iščejo tiste rešitve, ki bodo prispevale predvsem več priliva v pokojninsko blagajno, da bomo imeli več delovnih mest, da bomo imeli več demografske populacije, ki bo potem lahko skozi svoje delo prispevala v pokojninsko blagajno, potem nobena reforma ne more biti uspešna. Zato še enkrat: ta zakon ni reforma, to je kratkoročen ukrep, ki bo prizadel upokojence, ki bo prizadel vse tiste, ki so aktivni, predvsem pa bo demotiviral mlade, zato je ta zakon slab in bi ga bilo treba tudi zavreči. Upam, da če bo danes potrjen, da ga bo skozi referendum potem dokončno zavrnilo ljudstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu mag. Franc Žnidaršič. Prosim.
Hvala. Spoštovani! Končni izdelek zakona ni idealen, zagotovo pa je v danih razmerah tisto, kar je mogoče sprejeti, zaradi tega ker druge možnosti preprosto ni. Trdno sem prepričan, da bodo izboljšano verzijo, ki je nastala v času razprave in sprejemanja dopolnil, sprejeli tudi sindikati kot tisti argument, ki jih ne bo silil v referendum, s katerim bi zapravili brez potrebe ponovno štiri ali celo več milijonov tolarjev. Prepričan sem, da ni dobro, da se je v fazi sprejemanja tega zakona tako panično govorilo o tem, kako strašno je, če bi delali nekaj dlje. Prepričan sem, da je vsako delo častno, vredno človeka in prav nikomur ne bo treba delati več, kot bo to zdravstveno sposoben. Zaradi tega sem sam prepričan, da je dobro, da sprejemamo podobne rešitve, kot veljajo že v številnih državah, ki so daleč bogatejše od nas, pa so podaljšale delovno dobo. Ni mogoče delati manj časa, kot bomo prejemali pokojnino, in ta rešitev pomeni, da bo to, kar smo dosegli pri ohranjanju pokojnin oziroma njihovem nivoju, vsaj takšno in nekaj bolje od dosedanjega. Zato sem prepričan, da je prav, da se zakon podpre in ga bom zato podprl. Moram pa povedati, da na primer kmečko delo zagotovo ni lahko, pa poznam zelo malo kmetov, ki niso delali do konca svojega življenja; na eni strani zato, ker so morali delati, na drugi strani zato, ker so radi delali. In tudi sam rad delam, pa sem minil 70 let. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu. Ja, ponovno odpiram prijavo. Obrazložitev glasu v svojem imenu mag. Andrej Vizjak.
Torej, spoštovani. Tega zakona ne morem podpreti in ga tudi ne bom podprl. Povedano je bilo, da jemlje praktično vsem skupinam – tako upokojencem, kot tudi aktivnim – in zlasti destimulira mlade, da se vključijo v oblike zavarovanj. Še huje pa je, in zato sem prijavil tudi k tej obrazložitvi glasu, kar se tiče gospodarstva. Ta zakon pravzaprav dodatno obremenjuje gospodarske subjekte, povečuje namreč prispevno osnovo in s tem se bodo nominalno povečali prispevki, in kar je še huje, dodatno obremenjuje male in srednje velike podjetnike oziroma samostojne podjetnike. Mislim, da je bilo že večkrat izpostavljeno, da v času krize, ko gospodarstvo potrebuje kisik, ki ga nima, nima ga ne v finančnem sektorju, nima ga ne v državi, da v takšnih pogojih potrebuje gospodarstvo spodbude, razbremenitve, ne pa dodatnih obremenitev. In te dodatne obremenitve dušijo tista prizadevanja,ki bi jih morali vsi skupaj imeti, dušijo prizadevanja po novih delovnih mestih. In velik minus te pokojninske reforme je ta, da ne ustvarja širše osnove za plačevanje prispevkov, ne ustvarja novih delovnih mest in če bi se Vlada tega odgovorneje lotila, če bi predlagala ukrepe tudi za spodbujanje gospodarske aktivnosti, ustvarjanje novih delovnih mest in širjenja plačnikov v pokojninsko blagajno, in to nadgradila z ukrepi za izboljšanje delovnih mest, torej za tehnološki preboj, za delovna mesta z večjo dodano vrednostjo, kar bi posledično tudi povečalo število oziroma plačane prispevke, potem bi lahko govorili o neki celoviti, podpore vredni reformi [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] Gre pa zgolj za parcialen ukrep, ki bo kmalu doživel spremembe in je očitno tudi dogovorjen, tako da bo "šel skozi" tudi po vetu.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Matevž Frangež, prosim.
Pokojninsko reformo bom podprl, ker verjamem v socialno državo. Pokojninski sistem je morda najpomembnejši element socialne države. Verjamem v to, da smo v tej družbi sposobni sprejemati družbene dogovore, zato da vsi skupaj prispevamo za to, da je vsem v tej skupnosti dobro. V razpravi o pokojninski reformi, trajala je dolgo, je bilo velikokrat slišati, kako ukinjamo socialno državo. Nasprotno, ravno zato, ker želimo tej socialni državi ostati zvesti, se zavedamo, da če jo želimo ohraniti tudi za prihodnje generacije, ta socialna država potrebuje modernizacijo. V preteklih 20 letih je mnogim politikam, mnogim vladam zmanjkalo poguma za to, da bi v državi naredili tisto, kar bi bilo tedaj treba narediti. Tudi zato je teža reform, ki jih delamo danes, toliko večja. Jaz želim biti na tisti strani zgodovine, ki se odgovorno zaveda tega, kaj je v družbi treba storiti, zato bom glasoval za pokojninsko reformo. Hvala lepa.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 49 in proti 35. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 23. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16.40 s 1. točko dnevnega reda – Vprašanja poslank in poslancev. Torej, prekinjam sejo zbora, nadaljevali jo bomo ob 16.40 z Vprašanji poslank in poslancev. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo sejo. Opozarjam kolege, da se usedejo v svoje klopi in prenehajo razpravljati. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave triintridesetih poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade s tem, da vas želim zdaj opozoriti, da me je predsednik Vlade opozoril, da se nam bo lahko pridružil zaradi mednarodnih obveznosti šele ob 17.30, zato bomo nadaljevali z vprašanji ministrom, neodgovorjenim vprašanji s prejšnje seje in ko bo predsednik prišel, bomo seveda prekinili ta vprašanja in bomo šli na vprašanja predsedniku Vlade, tako kot je sicer običajno v tem zboru. Vsak poslanec ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovore. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah. Dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki postavi vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu mora predsednik Vlade, ministrica ali minister v tridesetih dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bomo vprašanje uvrstili na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko sta se za danes opravičila naslednja ministra: mag. Mitja Gaspari, minister brez resorja, odgovoren za razvoj in evropske zadeve, ter dr. Boštjan Žekš, minister brez resorja, odgovoren za področje odnosov med Republiko Slovenijo in avtohtono narodno skupnostjo v sosednjih državah med Republiko Slovenijo in Slovenci po svetu. Na klop ste prejeli pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Kot sem že omenil, bomo poslanska vprašanja predsedniku Vlade postavili, ko se nam bo pridružil v dvorani – ob 17.30, sem obveščen. Zato prehajamo na odgovore na poslanska vprašanja, postavljena na 22. seji zbora. Minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan bo najprej odgovoril na vprašanje Rada Likarja v zvezi z neaktivnostjo Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano na področju razpisov iz naslova ukrepov skupne kmetijske politike. Gospod minister.
Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod poslanec, ki ste postavili vprašanje! Moram odgovoriti naslednje. Od leta 2007 in do sedaj smo že imeli več kot 60 razpisov v skupni vrednosti 500 milijonov evrov. Tudi po koriščenju sredstev smo v tem trenutku med najbolj uspešnimi državami znotraj Evropske unije. V tem trenutku smo na 7. mestu s 36,5 % izkoriščenega programa razvoja podeželja. Ministrstvo letno objavi okvirni terminski program. Zakaj okvirni? Zato, ker se tekom leta usklajujemo z nevladnimi organizacijami na način, da so lahko sredstva črpana optimalno. V okvirnem letošnjem planu je bilo 21 razpisov; do tega trenutka je bilo objavljenih 11, plus sedaj so bili objavljeni trije, v tem trenutku pa se pripravljata še dva. To je javni razpis za posodabljanje kmetijskih gospodarstev za naložbe na področju rastlin v višini 12 milijonov evrov in za povečane gospodarske vrednosti gozdov 2,5 milijonov evrov. Pri operativni dinamiki bi želel povedati, da se usklajujemo z nevladnimi organizacijami. To pa zato, ker smo v bistvu s strani nevladnih organizacij dobili pobudo, da se posamezni razpisi spremenijo na način, da bo administriranje bolj enostavno. Mi lahko sistem administriranja spremenimo samo tako, da spremenimo program razvoja podeželja, ki se na letni ravni spreminja. V tem trenutku pričakujemo potrditev s strani Evropske unije, tako da bomo potem nekatere posamezne razpise objavili takoj v začetku naslednjega leta. Poleg tega pa smo se z nevladnimi organizacijami dogovorili za še eno načelo, to je načelo, da se počaka, da se posamezni razpis zaključi z izdajo odločb, da se potem odpre ponovno. Zakaj je to potrebno? Zato, da posamezna kmetija ni v nemogočem položaju, da se novi razpis odpre in ne ve, ali je na prvem razpisu uspela z vlogo ali ne. Dovolite, gospod poslanec, da na koncu še enkrat povem, v tem trenutku črpamo sredstva, kar se tiče EU, tako da smo med najbolj uspešnimi članicami. Zdi pa se mi zelo pomembno, da se pri posameznih razpisih ves čas usklajujemo z nevladnimi organizacijami. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Likar, želite dopolnitev odgovora ministra?
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Hvala, minister, tudi za ta odgovor. Želel bi vprašati naslednje. Julija, mislim, da je bil ta načrt razpisa objavljen. Do prejšnjega meseca, ko sem to vprašanje postavil, je bil ta načrt na vaši spletni strani. Ko sem to vprašanje postavil, se je ta načrt zamenjal in tako kot sem predvideval, se je večina teh razpisov prenesla v naslednje leto, nekaj razpisov je bilo tudi decembra. Spraševal sem vas po tem, kaj je bil vzrok za to odstopanje od tega načrta, kajti vemo, da program razvoja podeželja zajema ukrepe, ki se praviloma nanašajo na posamezne proizvajalce in so opredeljeni po programih. Njihov namen je vplivati na povečanje konkurenčnosti in učinkovitosti kmetijskih proizvajalcev, kakor tudi na splošen razvoj podeželskih območij. Kmetje oziroma ti potencialni uporabniki oziroma ti, ki želijo ta sredstva pridobiti, so verjetno računali, da bodo ti razpisi objavljeni še v letošnjem letukajti sicer je oteženo tudi črpanje teh sredstev. Zanima me: Ali so razlogi za odstopanje od teh aktivnosti mogoče v kadrovski stiski ali je morda kakšen drug vzrok? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister.
Dovolite, gospod poslanec, da še dodatno obrazložim. Mi smo se odločili, kar mislim, da je edino pravilno, da pri posameznih razpisih upoštevamo nevladne organizacije, torej kmetije in kmetijska gospodarstva, zato da bodo lahko sredstva dodatno izkoristili. Nam se je dejansko dogodilo, da je prišlo na posamezne razpise veliko več vlog, kot je bilo običajno v teh letih. Mi nismo imeli problemov z razpisom novega razpisa, vendar smo, kar mislim, da je korektno, vprašali njihove predstavnike, ali želijo, da razpis takoj ponovimo ali da počakamo, da se odločbe za vse izdajo in potem razpis ponovimo. In smo v tem primeru sledili mnenju NVO. Tisto, kar pa želim še enkrat povedati, pa je: naša dolžnost je, da zmanjšamo administriranje. Na žalost lahko administriranje zmanjšamo samo s spremembo programa razvoja podeželja, ki ga dejansko potrebujemo, in sedaj čakamo potrditev. Mislim, da smo naredili s tem, da so se nekateri razpisi zamaknili, slovenskemu kmetu in kmetijskemu prostoru samo uslugo. Hvala.
Hvala lepa. Minister mag. Dejan Židan bo odgovoril tudi na poslansko vprašanje Darka Meniha v zvezi s prekoračenimi roki pri pripravi občinskih prostorskih načrtov. Prosim, gospod minister.
Hvala, gospod predsednik, še enkrat. Spoštovane poslanke in poslanci! Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je eden od nosilcev pri urejanju prostora po Zakonu o prostorskem načrtovanju, prav tako pa izdaja tudi mnenja v fazi presoje vplivov na okolje po Zakonu o varstvu okolja. Ministrstvo izdaja smernice in mnenja. Moramo pa povedati, da smo v letih 2009 in 2010 prejeli 417 vlog občin, od tega so posamezne vloge imele tudi več kot 100 pobud, do katerih se je bilo treba posamično opredeliti. V tem trenutku jih je ostalo v reševanju 171. Zavedamo se, da imamo zamude, zato smo pričeli izvajati akcijski plan, ki pomeni prerazporeditve, ker se zavedamo, da moramo z zamudami preiti na tekoče procesiranje teh vlog. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora ministra? Prosim, gospod Menih.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, hvala lepa za odgovor, vseeno bi še vprašal glede roka pridobivanja teh smernic, ki je nerazumno dolg. Namreč, če povem za našo občino, za občino Šoštanj. Že novembra leta 2009 smo imeli usklajevalni sestanek na vašem ministrstvu, kjer smo določene stvari dorekli. Potem smo dobili poziv za dopolnitev vloge, kar smo tudi storili, in maja leta 2010 smo vložili to potrebno dodatno gradivo. No, in od meseca maja naprej zdaj čakamo že več kot sedem mesecev, pa nismo dobili še nobenega odgovora. Zato bi prosil, da bi to malo pospešili, ker imamo velike težave v naši občini s pripravo OPN. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister.
Ja, gospod poslanec, drži, da je v tem trenutku prisotna zamuda, na žalost ne samo na tem področju, tudi na področju upravnih poslov. Če ne bi v tem trenutku izvajali operativnega programa, bi dejansko vloge prišle v obravnavo šele – tu mislim na vloge v obliki pritožb, ker smo drugostopenjski organ – v letu 2012. Mi se tudi zavedamo, da smo v času kadrovskih omejitev, ko ni novih zaposlitev, število zaposlenih se celo manjša, tako da bo ta težava rešena s prerazporejanjem ljudi znotraj ministrstva. Hvala.
Hvala lepa. Minister za zdravje Dorijan Marušič bo odgovoril na vprašanje Ivana Grilla v zvezi s spremembo financiranja lekarniške dejavnosti.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene poslanke in poslanci, gospod Grill! Mislim, da se že drugič v mandatu, odkar sem zasedel to pozicijo, pogovarjava o lekarniški dejavnosti. Oba veva, da je ta urejena z zakonom, ki je bil sprejet pred 18 leti, in da verjetno zakon, ki to področje ureja, ne more odgovoriti na vse izzive, ki so pred lekarniško dejavnostjo, povezane tako z demografskimi, logističnimi, infrastrukturnimi spremembami, ne nazadnje tudi z vstopom v EU, in bodo zategadelj verjetno potrebne sistemske spremembe. Torej, prepričan sem, da problematiko malih lekarn, če smem tako poimenovati, ki je nama obema zelo poznana, verjetno ne bo moč rešiti samo s sistemom financiranja, ampak bo potrebno pristopiti k sistemskim spremembam. Res je, da so predstavniki malih lekarn večkrat pristopili k številnim ministrom pred menoj, tudi do mene, z določenimi korektivi. Pogovarjali smo se o možnem pristopu modela, da bi tako imenovanim profitnejšim, če smem tako imenovati, lekarnam vzeli in dejali tistim, ki so manj profitne. V prvi skupini so bile tak zasebne kot večinoma javne lekarne in po proučitvi tega modela nisem mogel kot minister dati soglasja, ker je vprašanje, če je stimulativen, in je vprašanje, če bi tudi rešil vso problematiko, ki je bistveno širša. Namreč, anomalije, ki jih opažamo, so verjetno povezane z neenakopravnim tržnim položajem med javnimi in zasebnimi lekarnami, torej med koncesionarji. Naj spomnim, da so javni zavodi, ki se ukvarjajo z lekarniško dejavnostjo na primarni ravni, ki jih ustanovi občina oziroma mesto. Tudi lahko pogosto ugotavljamo, da lahko tudi na lokalni ravni segajo pri postavljanju teh lekarn v nekem smislu na področje, kjer so bolj ali manj ekonomsko donosne. Torej, obstaja potencialni konflikt interesov pri podeljevanju koncesij za opravljanje lekarniške dejavnosti v tem smislu, da se ponekod podeli koncesija, kjer bi bilo na nek način ekonomsko manj donosno. To je velik problem za male lekarne – temu mnenju se pridružujem. To lahko pomeni težave pri rentabilnosti. Druga prednost ali slabost je v tem, da se lahko v javnih lekarnah povezujejo tudi horizontalno, medtem ko to zasebnim lekarnam ni potrebno. Torej, naštel sem nekaj predlogov, ki jih bo po mojem potrebno reševati s sistemskim zakonom ne pa samo s sistemom financiranja. Da pa dokažem ali pa da vam dokažem, da imam posluh za male lekarne tudi ob spremembah, ki so jih v letošnjem letu poskušali preko Zavoda za zdravstveno zavarovanje vpeljati. Gre za uveljavljanje cene, povezane z medsebojno primerljivimi zdravili. Namreč, z zelo pogostim spreminjanjem cene zdravil bi se lahko pri nekaterih lekarnah pojavile zaloge, kar seveda v manjši lekarni povzroča bistveno večje težave kot v večji. Zavod je zahteval, da je to uskladitveno obdobje nič dni. V dogovarjanjih in dogovorih z malimi lekarnami smo se dogovorili, da to na nek način salomonsko rešimo s sedemdnevnim rokom in tu smo dosegli soglasje. Skratka, želel bi na nek način pritrditi, da se zavedam problematike, da ji sledim, vendar je po mojem pravi pristop v spremembi zakona, to pa težko obljubim prej kot v prihodnjem letu. Tako upam, da sem na nek način vsaj nakazal smer razmišljanja. Potrebne bodo sistemske spremembe in poiskati bo treba ne samo rešitve, kot so bile predlagane, torej, da donosnejši dajo tistim, ki so manj donosni, ampak iskati neke druge stimulanse, da dejansko rešimo problem malih lekarn, ki so zelo pogosto ali najpogosteje v ruralnih področjih, kjer je interes, po mojem, ne samo lokalne, bi rekel, da tudi nacionalne ravni, da se to reši. Hvala.
Želi dopolnitev odgovora pri ministru? Prosim, gospod Grill.
Hvala lepa. Tukaj se seveda v celoti z vami strinjam, spoštovani gospod minister, da takšen način financiranja, ki ogroža delovanje malih lekarn, predvsem prizadene ljudi na ruralnih območjih, ki so največkrat ostareli ljudje – brez prevoza, težko se pride do lekarn [[...]]Strinjam se tudi z vami, da ta problem ni enostaven. Mi smo leto dni nazaj o tem temeljito razpravljali, še preden ste vi to funkcijo tudi prevzeli, takrat nakazovali neke rešitve in tudi opozorili na anomalije, ki so prisotne na tem področju. Verjetno bi eden izmed modelov lahko bil, da predvsem zdravila na recept, ki v malih lekarnah po podatkih obsegajo nekje 80 % prometa, zdravstvena zavarovalnica plačuje v nekolikem višjem znesku, vendar očitno do nekega sporazuma ali modela ni prišlo. Zato se seveda strinjam, da je potrebno iskati sistemsko rešitev, in kot mi je znano, so bili v letošnjem letu nekje v mesecu juniju na ministrstvo posredovani vsi tisti podatki s strani lekarn, vi ste, baje, oblikovali neko skupino, ki bo poskušala pripraviti neka izhodišča za spremembo Zakona o lekarniški dejavnosti in tudi, kar se tiče financiranja lekarn. In me zanima: Ali je mogoče zdaj na tem že kaj več narejenega? Rok, ki ste ga takrat določili, je bil konec leta. Bi pa ob tem opozoril še nekaj. Nesprejemljivo se mi kot poslancu zdi, verjamem, da tudi javnosti, da dopuščamo takšne anomalije, kot so prisotne predvsem v Ljubljani, v Ljubljanski lekarni, ki dobiček, ki se seveda ustvarja, potem oni prelivajo na povsem druga področja. To je nehumano, to je nekorektno, da na račun zdravja lahko nekdo služi, medtem ko na ostalih območjih pa ljudje ne morejo priti do tistih najbolj osnovnih zdravil, to je v malih lekarnah. Pomeni, da je treba sistemsko pogledati tudi takšne anomalije in jih skušati tudi odpraviti. Hvala lepa.
Prosim.
Spoštovani gospod Grill. Ja, tudi do mene je prišla ta izčrpnejša analiza in pogled malih lekarn. Glede na to, da smo s partnerji dosegli zelo konstruktiven dogovor, da smo dogovor za 2011 zaključili prvič v zgodovini samostojne Slovenije pred iztekom leta, torej da bodo izvajalci v prihodnjem letu imeli pogodbo že s 1. januarjem, je zaveza ministra z vsemi partnerji, da bomo z vsakim reševali najbolj pereča vprašanja. To je s soglasjem, ki smo ga dosegli s 7-dnevnim rokom, bilo tudi dogovorjeno, da bomo v skupini ministrstva in Lekarniške zbornice poskušali reševati najbolj vroča vprašanja, in to je eno od teh. Ob tem pa smo pred dvema tednoma posredovali v javno razpravo strategijo o razvoju modelov financiranja. Prihajam z Zdravstvenega sveta, kjer je tudi predstavnik Lekarniške zbornice dal pobudo, da se umesti tudi rešitev ali model financiranja za lekarniško dejavnost. Po 7 mesecih ministrovanja lahko rečem samo, da bi si želel čim več stvari urediti, ampak enostavno vse ne gre. Upam, da bomo v 2011 problematiko lekarn – tu se pridružujem tudi vašemu razmišljanju – na nek način bolje rešili, kot je to zdaj.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Grill.
Hvala lepa. Jaz se zavedam, da s konstruktivnim sodelovanjem, ki ga ima Državni zbor z vami, lahko mogoče tudi poslanci prispevamo k iskanju teh rešitev. Zato bi v skladu s poslovnikom predlagal, da Državni zbor opravi splošno razpravo o tem, po mojem mnenju zelo pomembnem vprašanju, kjer bomo skušali proučiti ali soočiti vse tiste argumente, ki so na tem področju zdaj lahko aktualni, in to prispeva k temu, da se potem tudi vam v naslednjem letu pomaga, da boste poiskali - ali v spremembah zakonov, ali v spremembi načinov financiranja, ali pravilnikov – rešitev, da se to področje uredi. Kajti, kot sem omenil, ne smemo dovoliti, da ljudje na ruralnih področjih, ki so že tako ali tako prizadeti, kakorkoli pogledamo, da jim še na področju zdravstva onemogočimo, da dosežejo tisti minimum svojih potreb. Zato predlagam, da se opravi splošna razprava v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Grilla, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zdravje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v četrtek, 16. decembra, v okviru glasovanj. Zdaj bo gospod Rado Likar postavil poslansko vprašanje ministru za finance dr. Francu Križaniču. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Kot smo lahko prebrali v medijih, ima Nova Ljubljanska banka, naša največja banka v večinski državni lasti, kar dve različni strategiji o prihodnjem razvoju: eno je pripravila uprava, ki jo je potrdil tudi nadzorni svet, in drugo, ki ste jo pripravili na Ministrstvu za finance. Dr. Marko Kranjc, guverner Banke Slovenije, je strategijo, ki ste jo pripravili na Ministrstvu za finance, javno označil kot zavajajočo in čudaško, saj se povsem razhaja s strategijo, ki jo je pripravila uprava in ki jo že potrdil nadzorni svet. Po mnenju guvernerja Banke Slovenije je strategija, ki jo je pripravilo vaše ministrstvo, zavajajoče v smislu, da stabilnost našega bančnega sistema zagotavlja večinsko domače lastništvo v naši največji slovenski banki. Poleg interesa, da je največja slovenska banka v večinski državni lasti, je po njegovem mnenju treba zagotavljati tudi ustrezno stroškovno učinkovitost, kapitalsko ustreznost in ustrezno razmerje med zadolženostjo in stabilnimi viri. Vsak odgovoren lastnik, tudi če je to država, bi to moral zagotavljati, kajti sicer kapital banke vedno znova ponikne neznano kam in davkoplačevalci morajo zaradi izgub banko dokapitalizirali. Za nedopustno označuje tudi dejstvo, da je novoustanovljena agencija za upravljanje kapitalskih naložb že takoj po ustanovitvi začela z izdajanjem navodil in dekretov, kaj lahko banke, kot so Nova Ljubljanska banka in Nova KBM, počnejo in česa ne smejo. To pa je v popolnem nasprotju s pravili upravljanja in z načeli tržnega gospodarstva. Sprašujem vas, gospod minister: Po kateri strategiji se bo obravnavala Nova Ljubljanska banka v prihodnje? Kdo dejansko sploh upravlja Novo Ljubljansko banko? Ali je to uprava in nadzorni svet, ali je to Ministrstvo za finance kot predstavnik lastnika, ali mogoče novoustanovljena agencija za upravljanje kapitalskih naložb, ali mogoče celo nekdo četrti? Sprašujem vas tudi: V čem se v bistvu razlikujeta ti dve strategiji? Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod Likar! 8. septembra letos ste sodelovali na Odboru za finance in monetarno politiko, ki je sprejel sklep in Vladi naložil, da Republika Slovenija do sprejema strategije upravljanja s kapitalskimi naložbami države ne sme zmanjšati obstoječega lastniškega deleža v NLB. Ministrstvo za finance je sledilo sklepu poslancev. Zaradi sistemske pomembnosti NLB za slovensko gospodarstvo in aktualnih dogodkov na finančnih trgih smo v manj kot mesecu dni pripravili strategijo upravljanja s kapitalsko naložbo države v NLB. Ponavljam, strategija upravljanja s kapitalsko naložbo države v NLB. Vlada jo je potrdila na svoji seji dne 28. oktobra 2010. Dobro ste opazili, ko omenjate drugo strategijo, vendar bodite pozorni na jasno razliko med lastniško in upravljavsko funkcijo. Strategijo skupine NLB je od leta 2010 do 2015 pripravila uprava NLB. Ta se ne opredeljuje do lastniških razmerij, saj je to naloga lastnikov, temveč opredeljuje poslovno politiko banke. Odgovorni lastnik, odgovorni gospodar se bo do upravljanja njegovega premoženja seveda opredelil, ni pa nadrejen v smislu, da bi to strategijo lahko spreminjal, jo amandmiral ali kako drugače predeloval. Strategija je tista, ki jo je sprejela uprava in jo potrdil nadzorni svet – kar se tiče poslovne strategije, mi imamo pa lastniško strategijo. Tako odgovorno je ravnala tudi Vlada. Prepričani smo, da mora NLB ohraniti in okrepiti vlogo enega od vodilnih ponudnikov bančnih storitev v regiji jugovzhodne Evrope, zato je po našem mnenju smiselnost umikanja s teh trgov vprašljiva, obstaja pa seveda strategija, ki jo je sprejel nadzorni svet. Ker pomagamo slovenskemu gospodarstvu tudi na finančnih trgih, bi bilo najmanj nenavadno, če ne popolnoma paradoksalno, da bi lastniki financirali zmanjševanje kreditne aktivnosti banke – in to je bil, kot pravite, javno razgaljen predlog, da bo banka po uspešni dokapitalizaciji zmanjšala financiranje gospodarstva in prebivalstva. Mi pričakujemo, če bo že prišlo do zmanjšanja, da bo prišlo na drugih trgih, ne na našem. Vsak odgovoren lastnik bi se vprašal, ali je to normalno, svež kapital bi se pač moral poznati tako na trgu kot pri poslovanju. Ni skrivnost, da obstajajo razlike tudi pri vprašanju prodaje Banke Celje, čvrste, dobre, lokalne banke, katere zgodovina sega v leto 1864 in katere poslovanje se širi v Ljubljano, Maribor, Koper. Res ne bi bilo bolje, da bi jo NLB pripojila?! S to pripojitvijo se, kot kaže, ne strinja centralna banka, vendar želimo, da to tudi dejansko in javno zapiše, potem pa ni drugega, kot da se ta banka proda. S pripojitvijo bi se približali uresničitvi zahteve regulatorja po višjem Tier 1 kapitalu. Tudi to je eden od ciljev dokapitalizacije. V vsakem primeru je lastnik jasno izrazil svojo voljo pri upravljanju s kapitalsko naložbo Republike Slovenije v NLB. Kot poslanec ste zagotovo seznanjeni s sprejemom Zakona o upravljanju kapitalskih naložb. To je temeljni akt za ustanovitev agencije za upravljanja kapitalskih naložb, ta je neodvisna, samostojna, strokovna in deluje v skladu z mednarodnimi standardi korporativnega upravljanja. Seveda bodo upravljali lastniško funkcijo v imenu Republike Slovenije. Seveda je prav, da so pri svojem delu aktivni, odločni in vztrajni. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Hvala tudi vam za ta del odgovora, vendar zanima me še naslednje. Vemo, da je skupščina NLB sprejela sklep o 250-milijonski dokapitalizaciji. Zanima me: Ali dejansko obstaja interes KBC, da obdrži svoj lastniški delež oziroma kolikšen bo njen prispevek k dokapitalizaciji? Ali obstaja tudi možnost izstopa KBC iz Nove Ljubljanske banke? Postavlja se tudi vprašanje: Ali bo teh 250 milijonov evrov dovolj ali pa bo treba v bližnji prihodnosti davkoplačevalcem zopet seči v žep? In zgodba se bo ponovila. Če bo Nova Ljubljanska banka šla v dezinvesticijo: Ali sem vas prav razumel, da to pomeni prodajo Banke Celje? Ali mogoče pomeni tudi umik s tujih trgov: srbskega, recimo, in italijanskega? Če sem prav zasledil. Ali je dejstvo, da ste na Ministrstvu za finance pripravili svojo strategijo, odraz nezaupanja vodstvu banke in bo zato kmalu zopet prišlo do sprememb? Pričakuje se namreč preveritev nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke, kateri naj bi sledila tudi zamenjava v upravi.
Gospod minister.
Hvala lepa za dopolnilno vprašanje. Torej, povsem jasno je, da strategija upravljanja z lastninskim deležem je eno, strategija poslovne aktivnosti banke pa drugo. To strategijo poslovne aktivnosti je pripravila uprava in jo je sprejel nadzorni svet. Strategijo upravljanja je strategija upravljanja v skladu z navodili in stališči tega parlamenta in sklepi Odbora za finance in monetarno politiko. Kar se tiče dokapitalizacije: zahteva po dokapitalizaciji je bila podana za povečanje navadnih delnic, če povem po domače. Se pravi, za povečanje tega kapitala, ki je, povsem jasno, lastniški, se ga da odprodati, se da na njegov način odstopiti. Ne gre za neke podrejene dolžniške instrumente. V tem okviru se je gibala številka od 200 do 250 milijonov evrov. Lastniki se pogajamo o tem, kako dokapitalizacijo izvesti, ali vključiti morda tudi tretje. V tem okviru tudi prenavljamo delničarski sporazum. V tem prenovljenem delničarskem sporazumu bo tudi opredeljen način izstopa KBC iz banke, zaščiteni bodo interesi lastnikov in tudi interes banke po tem, da bo ostala zdrava, čvrsta in konkurenčna ustanova. Več o tem, kako pogajanja potekajo, ne bi razlagal. Vodi pa jih seveda agencija. Mi se kot ministrstvu vključujemo predvsem kot ta, ki zastopa državo v zvezi z dokapitalizacijo. Sedaj prevzema oziroma je prevzela mesto pogajalca Agencija za upravljanje kapitalskih deležev države.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa. Nova Ljubljanska banka je naša največja banka, ki je izjemnega pomena za stabilnost našega javnofinančnega sistema in seveda tudi za žepe nas, davkoplačevalcev. Očitno ta dvojnost oziroma strategija Ministrstva za finance in različne strategije uprave vodi po mojem mnenju v očitno nezaupanje Vlade v organa upravljanja in nadzora Nove Ljubljanske banke, kar je po mojem mnenju škodljivo. Tudi pogosto menjavanje nadzornikov in članov uprave potrjuje to – bi rekel, stalne boje v koaliciji za politično obvladovanje naše največje banke v času, ki se – vemo po nekaterih podatkih – sooča s stomilijonsko izgubo. Prepričan sem, da je o tem potrebno opraviti razpravo in sprejeti ustrezne sklepe, zato v skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika predlagam, da Državni zbor na naslednji seji to tudi stori. Hvala.
Hvala. O predlogu poslanca, gospoda Likarja, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za finance na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v četrtek, 16. decembra, v okviru glasovanj. Mag. Majda Potrata pa bo postavila poslansko vprašanje ministru za šolstvo in šport dr. Igorju Lukšiču. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri, poslanke in poslanci! Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja varuje šolski prostor, njegovo avtonomijo pred vdorom zlasti političnega delovanja. Kar nekajkrat ste, gospod minister, opozorili na nekatere pojave, ki kažejo na politizacijo šolskega prostora in kršenje teh pravil. Sama pa bi vas rada v vprašanju opozorila na dve kršitvi iz zadnjega časa. Tako naj bi po elektronski pošti zaposlenih v šolstvu krožilo pismo s pozivom ene izmed poslank, naj se prejemniki udeležijo referenduma o Zakonu o Radioteleviziji Slovenija in glasujejo proti. Gre za uporabo šolskih, se pravi, službenih računalnikov. Drugi primer pa je povezan s pozivi civilne iniciative za družino in pravice otrok. Tudi poslanke in poslanci smo dobili njihove pozive, ki so povezani z nestrinjanjem z Družinskim zakonikom in so v šolskem polju z neutemeljenimi argumenti zanetili upor proti delavnicam o človekovih pravicah, ki se na slovenskih šolah izvajajo že več kot 10 let. Ob tem so v civilni iniciativi navajali, da delavnice razširjajo radikalno homoseksualno ideologijo, ki naj bi spreminjala spolno usmerjenost učencev in zaradi tega terjali prepoved delovanja Amnesty International Slovenije in Legebitre. Zato vas, spoštovani, gospod minister sprašujem: Kaj bo ministrstvo ukrenilo v obeh primerih, saj gre za očitno politizacijo šolskega prostora in zlorabo šolskega polja za izrazito politične namene? Hvala za odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Hvala za vprašanje, gospa poslanka. Podpredsednik, poslanci in poslanki! Mislim, da je prav, da smo zelo pozorni na vsako minimalno "strankizacijo", torej, ne gre samo za politizacijo, kar je širši pojem, ampak za uporabo šolskega polja v strankarske namene. O tem sem že govoril v zadevah, ki so vezane zlasti na zgostitev političnega prostora, in to je v obdobju volitev, referenduma ali v obdobju sprejemanja zakonov, ki so bolj ali manj občutljivi za slovensko javnost. Takrat se nam ta vdor zgodi, ko izgleda, da nekaterim od poslancev ali voditeljev strank popusti nek temeljni vrednotni okvir, ki ga v resnici vsi na Slovenskem glede šolskega polja sorazmerno korektno gojimo. Zato se mi zdi, da je prav, da se tudi Državni zbor s tem ukvarja in da se s tem ukvarja tudi ministrstvo. Torej, rad bi povedal, da gre za zadnje dogajanje, ki je vezano na referendum. Mi smo šli pogledat, tudi mi smo dobili na ministrstvu obvestilo od učiteljev, da je prišlo do razširjanja stališč ene od poslank v Državnem zboru. Preverili smo in smo ugotovili, da se je to zgodilo predvsem na eni osnovni šoli, da je šlo za izražanje stališča, razširjanje stališča, naj se glasuje proti na referendumu in potem je sledila neka široka razlaga na več straneh. To je nekaj, kar po mojem mnenju ni legitimno in ni dobro za šolski prostor. Namreč, šole instrumentalizirati za razširjenje lastnih stališč ali stališč strank ni dobro. Naslednja zadeva je vezana na temo, ki jo je tudi postavila gospa poslanka, je torej vprašanje razširjanja civilne iniciative. Mi smo v tem primeru postopali tako, kot se nam zdi korektno. Torej, na vse šole smo naslovili vprašanja v zvezi s tem, kako so oni doživljali delovanje imenovanih nevladnih organizacij, torej Legebitre in Amnesty International. Šole so se nam odzvale in nam povedale, da nobena od spolnih praks pri dejavnosti, ki je potekala na njihovih šolah, ni bila posebej propagirana, torej ne gre za nobeno razširjanje ideologije katerekoli od spolnih praks. Torej, to je ena zadeva. Druga zadeva. Jaz sem se osebno pogovarjal s predstavniki Legebitre in Amnesty International in tudi formalno smo jih zaprosili, da nam povedo, kdo to dela in po kakšnem programu. Program je v skladu s cilji, je večkrat preverjen, ljudje, ki hodijo po šolah, imajo tudi ustrezno izobrazbo in so tudi preverjani po kvaliteti, ne nazadnje so zraven tudi učitelji, ki preverjajo, kaj se tam dogaja. Vprašali smo tudi to civilno iniciativo, naj nam postrežejo z dejstvi in do danes niso odgovorili – nimajo dejstev. Tudi, če ste bili pozorni, v vseh medijih niso postregli z dejstvi, kdo je bil tisti, ali samo govorijo, da se tu širi neka napačna ideologija. In poglejte, kaj se dogaja! Šole, čim se je začela ta kampanja, so začele ustavljati sodelovanje z nevladnimi organizacijami, ne samo s tema dvema, ampak tudi z drugimi; in to je slabo za šolski prostor, ker imamo namen – in to, mislim, da delimo vsi –, da se šole z nekim razširjenim kurikulom povezujejo tudi z občinami, nevladnimi organizacijami in ne nazadnje tudi posamezniki, kot so tudi poslanci, tudi župani, in se seznanjajo s temi širšimi zadevami. Mislim, da je s takšnimi akcijami šolskemu prostoru prizadejana škoda, in je prav, da to skupaj ugotovimo in strnemo vrste in rečemo: "Šolskega prostora ne bomo pustili [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala za ta del odgovora, spoštovani gospod minister. V rokah držim skupna sporočila, ugotovitve in zaključke mladih parlamentarcev in parlamentark, ki so jih sprejeli na 19. nacionalnem otroškem parlamentu leta 2009 na temo ljubezen in spolnost, to se je dogajalo 23. marca leta 2009, in iz poglavja Ljubezen tako in drugače vam bom prebrala samo to: "Pogovarjali smo se tudi o istospolni usmerjenosti in tej temi namenili kar nekaj časa. Ugotovili smo, da smo mladi zelo odprti za ta vprašanja in da so lahko neizčrpen vir pogovorov, vendar pa bi morala biti družba, v kateri živimo, do vprašanj istospolno usmerjenih bolj strpna. Glede možnosti, da bi istospolno usmerjeni ljudje lahko posvojili otroke, pa smo ugotovili, da je pomembneje, da je otrok srečen pri posvojiteljih, kot pa da je otrok nesrečen v kateri drugi družini ali nesrečen v katerem izmed zavodov." O marsičem bi še lahko govorila; o tem, da mladi pravijo, da se o vprašanjih spolnosti in ljubezni lažje pogovarjajo s svojimi vrstniki ali s tistimi, ki niso njihovi običajni učitelji ali niso starši. Da so pogovori o teh vprašanjih potrebni, predvsem pa pričakujejo ne samo v družini, ampak tudi v okolju, v katerem živijo, bistveno več strpnosti. Najhuje, kar se mi zdi v zvezi s tem, na kar ste opozarjali, je pa to, da izrinjamo iz šolskega polja nevladne organizacije, ki so pravzaprav tudi preko varuha človekovih pravic stimulirane za to, da opozarjajo na vse oblike diskriminacije. In ugotovljeno je že z raziskavami, da so tudi mladi istospolno usmerjeni diskriminirani in celo priče tudi nasilju. In prav s tem jih še bolj stigmatiziramo, če se kot družba zavzemamo za prepoved nevladnih organizacij.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Želel bi, čeprav ni bilo zastavljeno vprašanje, pokomentirati to, kar je poslanka dodala. V letu 2009 je otroški parlament obravnaval temo o spolnosti, se pravi, to so otroci v osnovni šoli. Na osnovi tega in njihove iniciative smo razvili neke dejavnosti na Ministrstvu za šolstvo in šport, in sicer smo se vključili v akcijo razširjanja vedenja o kontracepciji, skupaj še z nekaterimi, ki so to akcijo vodili prej, pod naslovom Odgovorna spolnost. Potem smo intenzivno začeli s seminarjem, vsaj enkrat letno, o spolnosti in razvili akcijo pod naslovom Ponosen oziroma ponosna sem na svoj spol. Tu gre za to, da diskusijo o spolnosti razširimo, da razbijemo tabuje, toliko kot pač slovenska družba prenese, da pa vendar vnesemo tudi skozi ta nekurikularni del razpravo o odgovorni spolnosti kot popolnoma legitimno. Treba je reči, da se včasih nestrpnost pojavlja tako na eni kot na drugi strani, kar samo kaže, da je diskusija o tem potrebna, predvsem pa samo skozi diskusijo lahko razvijemo višjo stopnjo tolerance. Mislim, da je ravno ta toleranca vrednota, ki jo je treba razvijati naprej, in da smo tu enotni. Kot vidimo, na tem področju izhajajo kakšni problemi ali pa, recimo, zdrsi prav od tu, recimo, iz Državnega zbora, od strank, ki niso v Državnem zboru, so bile, pa si želijo priti vanj. In je enostavno prav, da se o tem pogovorimo in spet ugotovimo, da je šolski prostor nekaj, česar ne bomo in česar ne smemo instrumentalizirati za lastna stališča niti ne za strankarska stališča. Hvala.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Pridružil se nam je tudi predsednik Vlade Borut Pahor, zato bomo šli zdaj na vprašanja, ki jih boste vodje ali predstavniki poslanskih skupin zastavili njemu. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade Borutu Pahorju bo najprej postavil mag. Radovan Žerjav, Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik Vlade! V odgovoru na poslansko vprašanje kolega Franca Pukšiča v zvezi s črpanjem evropskih sredstev dne 15. 11. 2010 ste dejali, citiram, "dejstvo, da zdaj črpamo uspešno, pomeni strašno zmago. To je pravzaprav edini zares svež denar, ki počiva v evropski blagajni in ga lahko koristimo, če imamo ekvivalentna sredstva in programe na naši strani", konec citata. Dober teden po tem optimističnem odgovoru pa je zakrožil dopis, v katerem ministra vaše vlade, dr. Gjerkeš in dr. Križanič, v pismu vsem ministrstvom zapišeta, da "razkorak med izplačili iz nacionalnega proračuna in povračili evropskih sredstev v nacionalni proračun konec novembra 2010 znaša skoraj 400 milijonov evrov in je ogroženo izvajanje evropske kohezijske politike ter projektov". Na to v SLS pravzaprav opozarjamo že več kot leto dni. Sami ste si namreč zadali nalogo in v proračunu za leto 2010 predvideli eno milijardo in 37 milijonov sredstev iz evropskega proračuna. Zdaj sami ugotavljate, da ste neuspešni, saj je do zdaj iz Bruslja priteklo le 428 milijonov evrov. Spoštovani predsednik Vlade, vaše optimistične izjave o uspešnosti črpanja evropskih sredstev smo že večkrat slišali, žal pa podatki kažejo popolnoma drugačno sliko. V Slovenski ljudski stranki se sprašujemo: Ali ste bili zavedeni s strani svojih strokovnih služb ali pa ste preprosto navajali napačne podatke? Leto 2010 se namreč zaključuje, Slovenija ni počrpala niti polovico tega, kar ste tudi sami napovedali in načrtovali. Želel pa bi, da danes jasno poveste slovenski javnosti: Kdo bo prevzel odgovornost za več kot pol milijarde evropskih sredstev, če bodo ostala v Bruslju? Prosim tudi za natančno pojasnilo: Kaj ta razkorak med načrtovanimi in dejanskimi prilivi iz evropskega proračuna pomeni za eno milijardo in 767 milijonov evrov načrtovanega proračunskega primanjkljaja v letu 2010? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade gospod Borut Pahor.
Najprej, da kasneje ne pozabim, še vedno mislim in Vlada skupaj z menoj, da je to seveda tisti svež denar, ki je na razpolago Sloveniji za to, da z njim financiramo projekte, za katere je ta denar namenjen. Poleg tega bi vas želel obvestiti, da kasneje ne pozabim, da smo se prav zaradi pomembnosti uspešnosti črpanja odločili, da – mislim zadnji dve seji in do konca mandata – minister za finance in minister za regionalni razvoj poročata na začetku seje o uspešnosti Vlade pri črpanju evropskih sredstev. Ti projekti se, kolikor sem danes obveščen, intenzivno izvajajo, kar pomeni, da s tega vidika črpanje evropskih sredstev ni ogroženo. Izvajanje projektov poteka večinoma skladno z načrti. Razkorak, ki ga omenjate, to je razkorak 400 milijonov evrov, ki je zaokrožil v okrožnici ministra, je nastal zaradi sistema črpanja, ki je, to sem že večkrat opozoril, certificiran. Mi v predlog sprememb certificiranja nismo šli, ker bi to lahko pomenilo nevarnost časovne luknje, v katerem bi morali čakati na nov certifikat procedure in s tem izgubljali dragocen čas. Kot veste, vse projekte, ki so sicer financirani iz evropskih sredstev, najprej plačamo z domačim denarjem in šele, ko so opravljene vse kontrole – rad bi vam zagotovil, da so te kontrole zelo stroge. Tudi sami smo si – to je zdaj moje zelo zasebno mnenje, če ga smem povedati – zelo zapletli sistem s hudim nadzorom nad črpanjem oziroma upravljanjem z evropskim denarjem. Toda, ko je bil enkrat ta sistem certificiran, se seveda nobena vlada, tudi vlada, ki jo vodim, ne, ni odločila tega sistema spremeniti zaradi, pravim, časovne luknje, ker se finančna perspektiva počasi izteka. Tako moram opozoriti, da dobimo denar nazaj takrat, ko seveda evropska kontrola opravi vse svoje postopke in se potem iz evropskega proračuna sredstva nakažejo na državni proračun. Tako imamo opravka z razkorakom med odhodki in zahtevki za povračilo, ki se je pojavil v zadnjih mesecih. Jaz sem rekel, da je Vlada tudi zavoljo vaših vprašanj, pa ne samo zato, tudi zavoljo jasne želje zakonodajalca, da izvršna veja oblasti stori vse za to, da so ta sredstva uspešno črpana, to tudi sistematično začela delati, tudi z borzo, ki smo jo uvedli že v lanskem letu, in smo tako ta primanjkljaj, če temu tako rečemo, zmanjšali in znaša približno 150 milijonov evrov, kar pa je zaradi sistema samega črpanja normalno. Vrednost posredovanih zahtevkov za povračilo se intenzivno povečuje. Treba je pojasniti, pa ne bi valil krivdo na kogarkoli, ampak samo, da pojasnim, da za nobeno vlado, pa tudi za to, to ni enostaven postopek. Da so se v letu 2007 in v letu 2008 sicer projekti izvajali, vendar do začetka leta 2009 nismo izmleli iz evropskega proračuna, tako mi je prej minister povedal, niti enega samega centa. Niti enega samega centa! Zaradi tega je nastal ta omenjeni zaostanek in razkorak med izplačili iz državnega proračuna in povračili iz evropskega proračuna v naš proračun. Če bo še dodatno vprašanje, bom naprej povedal, kaj Slovenija sedaj počne, da bo ta zaostanek še zmanjšala in da bomo počrpali skoraj ves denar iz kohezijskih sredstev, ki ga ima Slovenija v postavki evropskega proračuna.
Hvala lepa. Dodatnega vprašanja ne bo, bo pa verjetno prošnja za dopolnitev odgovora. Prosim, mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa. Pred nami so, spoštovani gospod predsednik Vlade, številke in dejstva. In ta ne govorijo v prid temu, da bi črpanje bilo uspešno, prej, da na tem področju vlada neka zmeda. In tudi vaš odgovor ni bil najbolj natančen. Veste, tukaj v Državnem zboru v zadnjem času bijemo hude bitke za vsak milijon. Tudi ob obravnavi proračunov smo se tukaj bojevali za vsak milijon, ki bi ga morebiti na posameznih proračunskih postavkah bilo možno prihraniti. In ne razumem, kdorkoli je že kriv in kdorkoli je že odgovoren za to, da se do črpanja sredstev na posameznih ministrstvih ne obnaša tako, kot bi se moral. To je nezaslišano, da se tik pred koncem leta ugotavlja, da ne bomo počrpali vseh sredstev. To je neodgovorno. Torej, po eni strani ugotavljamo, da ne bomo vzeli tistega, kar imamo pravzaprav na mizi v Bruslju. Seveda je potrebno storiti vse in še več, marsikaj je treba narediti, ne bomo govorili o proceduri, kaj vse je treba storiti za to, da sredstva pridejo iz Bruslja. Na drugi strani pa imamo priložnost videti marsikatero razsipnost; v primeru pomurskega zakona, spoštovani predsednik Vlade – v zadnjem času je bilo veliko na to temo povedanega. En milijon evrov bomo porabili za to, da bo neko podjetje iz Ljubljane študiralo ali prestrukturiralo pomursko razvojno mrežo. Skratka, zdi se mi, da je to res razmetavanje z denarjem. Sprašujem se: Kdo bo odgovarjal za to, če sredstev ne bomo počrpali, in na kakšen način?
Hvala lepa. Prosim, gospod predsednik.
Jaz bom odgovarjal za to kot predsednik Vlade – prvi! Potem pa vsi tisti, ki skupaj z menoj delajo in so dolžni po svojih najboljših močeh izčrpati vse tisto, kar Slovenija lahko, če ima projekte. In sedaj bi vam rad povedal bolj po spominu, vendar je to mogoče potem tudi preveriti. Po mojem spominu, kolikor sem zadnjič pogledal podatke, sodi Slovenija med prvo tretjino držav po uspešnosti črpanja kohezijskih sredstev. Kaj bi si jaz želel? Da smo čisto na vrhu. Ampak smo v prvi tretjini. To je prva stvar. Drugič, mi smo letos načrtovali, da bomo počrpali za milijardo kohezijskih sredstev. Počrpali jih bomo, če bo ostalo pri tem, minister pa meni, da lahko ob določenih pogojih izčrpamo še več, izčrpali najmanj 70 % tega denarja. Pravim, da bi uspešno črpali, mora biti projekt, in tisto, kar jaz še vedno pogrešam skupaj z ministrsko ekipo, je, da imamo zelo kompliciran administrativni sistem in da dostikrat v bojazni, da bi pristojni uradniki storili karkoli narobe v procesu notifikacije projekta, raje ne naredijo, kot pomagajo storiti. Mi poskušamo, kolikor je to mogoče, te administrativne ovire in bojazni odpraviti tako, da nismo penalizirani. Morate razumeti, ker obstajajo tudi penali za projekte, ki niso črpani na primeren način. Naj na koncu rečem: v letošnjem letu bomo od predvidene milijarde sredstev črpali najmanj 700 milijonov evrov, sodimo v zgornjo tretjino držav, to je približno 100 milijonov evrov več kot v lanskem letu. V bistvu smo, kolikor sem zdaj lahko na hitro rekel dve besedi z generalno sekretarko, neto prejemnik med 200 oziroma 250 milijoni evrov. To ni zdaj stvar, da bi imeli ognjemet, ni pa nobenega razloga, da bi sebe kritizirali bolj, kot je potrebno, ker je treba razumeti vso kompliciranost tega projekta. Kdorkoli je imel z njim karkoli opraviti, ve, kako zelo kompliciran projekt to je.
Hvala lepa. Mag. Žerjav, imate postopkovni predlog. Prosim.
Spoštovani predsednik, predlagal bi, da vendarle o tem področju širše tudi spregovorimo v skladu z možnostjo, ki jo omogoča poslovnik. Menim, da vendarle tako mimo ne moremo iti. Če ne bomo počrpali 300 milijonov evrov, mora za to nekdo odgovarjati, nekdo mora za to odgovarjati, nekdo v tej vladi ali pa na ministrstvih, uslužbenec ali kdorkoli, nekdo je odgovoren, če ste tako načrtovali, če ste načrtovali milijardo evrov, da bomo počrpali, nekdo mora biti odgovoren, da ta milijarda evrov pride v Slovenijo. Če 300 milijonov ne bo prišlo, mora nekdo odgovarjati za to. Ob vsem tem, kar se pogovarjamo v tej hiši, ob zamrznitvi pokojnin in tako naprej in tako dalje mora ob dejstvu, da ne bomo počrpali 300 milijonov evrov nekdo odgovarjati, spoštovani predsednik Vlade. Pričakujem, da boste to tudi sami osebno zahtevali, pričakujem pa tudi, tako kot sem rekel, da se bomo v tej hiši tudi pogovarjali, ker je to preprosto preresna zadeva, da bi kar tako zadeve šle mimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca mag. Radovana Žerjava, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v četrtek, 16. decembra, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo postavil Zmago Jelinčič Plemeniti, Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa. V zadnjem času smo zopet priče hrvaškim eskalacijam in mislim, da je potrebno dati zgodovinski oris v zvezi s tem. 1. decembra 1918 je v Beogradu pred prestolonaslednikom Aleksandrom delegacija Narodnog veća iz Zagreba pod vodstvom podpredsednika dr. Anteja Pavelića, Korošec je bil takrat v Zürichu, tam so bile banke pač, izvršila akt združitve v Kraljevino SHS. Podpredsednik zagrebškega Narodnog veća Pavelić je izjavil, da se država Slovencev, Hrvatov in Srbov združuje s Srbijo in Črno goro v enotno državo Srbov, Hrvatov in Slovencev. Prestolonaslednik Aleksander mu je odgovoril in ga popravil, da se dežele države Slovencev, Hrvatov in Srbov združujejo s Srbijo v enotno kraljevino Srbov, Hrvatov in Slovencev. To se pravi, je popravil Pavelićevo izjavo, ker država Slovencev, Hrvatov in Srbov ni mogla obstajati kot državnopravni subjekt, ker hrvaški deli niso imeli državnopravne subjektivitete. Monarh je torej povedal, da država Slovencev, Hrvatov in Srbov ni mednarodnopravni subjekt in da so to lahko zgolj slovenske dežele, Koroška, Kranjska, Štajerska, Primorska in Slovenska krajina. In da ne nastaja neka nova država Srbov, Hrvatov in Slovencev, temveč Kraljevina Srbija, zmagovalka v 1. svetovni vojni, priključuje ozemlje Hrvatov in Slovencev v enotno državo. Novo državo Srbov, Hrvatov in Slovencev so torej ustvarile Kraljevina Srbija, slovenske dežele, ki jim je Karov manifest z dne 16. oktobra 1918 omogočil ustvariti države na osnovi etničnega načela, tukaj je to z modro barvo označeno. Obenem pa je v istem manifestu povedal, da to nikakor ne more veljati za tako imenovana hrvaška ozemlja, ki so bila le del madžarske kraljevine in so vstopila v novo državo kot vojni plen zmagovalke ob prvi svetovni vojni, torej Kraljevine Srbije, to pa je označeno z oranžno barvo. Tu gre namreč za kopijo originalnega plakata, kakršni so v tistem času viseli po vseh slovenskih deželah. Imam ga tudi v nemščini, če želite, in tudi kopijo originalnega telegrama, ki ga je poslal Karel. Za kaj gre pri stvari? Gre za to, da Slovenci še sedaj – naša slavna komisija ne ve, kaj pomeni državnost slovenskih dežel. Ne ve, na čem mora temeljiti svoja državnopravna vprašanja, kar se tiče Hrvaške, in pristaja na prisvajanje Hrvaške, ki si jemlje in krade slovensko ozemlje. Mene zanima: Kaj boste naredili s tem? Ali boste poučili tiste vaše velike strokovnjake, ali bodo začeli kaj brati, ali bodo vzeli s seboj kakšno zgodovinsko knjigo ali pa bodo prišli k meni v kakšen poduk?
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade, Borut Pahor.
Mogoče je dovolj kratek odgovor, zato pa toliko bolj jasen. Komisija ekspertov je ustanovljena. Minister je dal vsa zagotovila, da je vsa slovenska strokovna javnost, pa tudi tista iz mednarodne skupnosti, ki nam bo pomagala pri zagovoru našega "case-a" pred arbitražnim sodiščem, pripravljena sodelovati z vsakim, ki lahko pomaga pri pripravi naše argumentacije. Kot veste, imamo zato možnost in dolžnost enega leta in v tem času moramo pripraviti memorandum, ki ga bomo predložili arbitražnemu sodišču. Slovenija se bo na to, absolutno, dobro pripravila. Še enkrat naj povem, vsebina arbitražnega sporazuma – k njej niso bile dane nobene enostranske izjave; nota je bila izmenjana, sporazum je stopil v veljavno, noti niso bile predložene nobene enostranske izjave – bo začel veljati, ko bo Hrvaška – domnevamo kmalu, prihodnje leto – končala pogajanja in podpisala sporazum. Mi se na to pripravljamo. Kot veste, smo že imenovali nekaj oseb, ki so z imenom in priimkom odgovorne za to, da ta projekt teče. Piramida je vzpostavljena in, kolega poslanec Jelinčič, vaše znanje tako kot znanje mnogih drugih zgodovinarjev in tistih, ki se tako ali drugače z njo ukvarjajo, cenimo, in ste tako kot vsi ostali vabljeni, da nam pomagate.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora predsednika Vlade? Prosim, gospod Jelinčič.
Gospod predsednik, gre za izhodišča. In izhodišča so tista, ki so pomembna. Izhodišče je pa to, da ima Slovenija, slovenske dežele pravno, mednarodnopravno legitimiteto, česar Hrvaška nima, zato je treba postaviti to na to osnovo, kajti državnost slovenskih dežel, ki sem jih prej omenil – Koroške, Kranjske, Primorske, Štajerske in Slovenske krajine – je izpričana v patentu Franca II. z dne 11. avgusta 1804 – tukaj imam kopije tega patenta, tudi to lahko dobite pri meni –, in sicer pri prevzemu cesarskega naslova, ki ga utemeljuje na dostojanstvu in pomenu samostojnih habsburških kraljestev in vojvodin, kjer so naše dežele poimenoma naštete. Hrvaških teritorijev tukaj ni. In še več! Tukaj imamo na dokumentih en žig, na katerem piše Krainische Städtische Museum, kar v bistvu pomeni, da je šlo za Kranjski državni muzej, kajti izhaja iz besede status, status je latinsko država. Tako kot je Državni zbor kaj drugega. Če vzamemo, recimo, dokaz je država Vatikan, po latinsko se mu reče Status civitatis Vaticanae ali pa Kranjska status Carniolie. To je tisto, kar je potrebno. Tega naši tako imenovani veliki strokovnjaki ne razumejo in ne vedo. Imamo neko komisijo, ki je sestavljena tripartitno iz nekih mednarodnih pravnikov, iz nekih zgodovinarjev in nekih pravičnikov. Mene ste vtaknili med pravičnike. Kaj ima pravičnost početi pri mednarodnem pravu, vas vprašam?! Treba je postaviti izhodišča, in samo to reči in nič drugega, da je izhodišče takšno: Karlov manifest, konec prve svetovne vojne – in gospoda, mednarodni pravniki na nivoju arbitrov, naredite svoje! Pa smo mi opravili in naredili največ, kar lahko. Ne pa, da lezemo v spodnji del hrbta po dolgem in počez, kdor pač pride prvi.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade Borut Pahor.
Predlagam, da se vsaj pri tem vprašanju obnašamo državniško. Sporazum velja. Slovenska strokovna delovna skupina je začela s svojim delom. V njej ste tudi vi in mnogi drugi, ki so sicer nasprotovali temu sporazumu, vendar je potem dobil referendumsko podporo. Z noto je bil sklenjen in po podpisu sporazuma Republike Hrvaške z Evropsko unijo o pristopu bo arbitražno sodišče tudi začelo z delom. Zdaj pa predlagam tako, da v tem času, govorim z vami in z vsem visokim zborom, tukaj javno teh vprašanj ne tematiziramo. Dovolj je časa in priložnosti, da si lahko na štiri oči ali v pristojnih skupinah, zlasti na tej delovni skupini povemo prav vse, kar je v dobro naših nacionalnih interesov. In predlagam, da nič, kar bi lahko, ker tukaj gre za, bom rekel, spor dveh sosednjih držav glede teritorija, da prav nič ne licitiramo javno. Predlagam torej državniško obnašanje, zato smo ustanovili komisijo, ta je odprta. Poskušamo zbrati vse pametne ljudi, dokumentacijo, gradivo, ki služi našim koristim pri tem predmetu spora, o katerem bo odločalo arbitražno sodišče.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog, gospod Jelinčič?
Tako je, pa da ga malo pojasnim. Kar se tiče državniške strokovne komisije, moram povedati, gospod predsednik, da sem bil povabljen samo na ustanovno sejo, ki se je nisem mogel udeležiti, ker me ni bilo v Sloveniji, potem pa nič več – ne duha ne sluha, da bi me kdo kamorkoli povabil! In časa je nekaj, pa vendarle ne veliko, in mislim, da je treba ugotoviti predmet spora. Dokler ne bomo vedeli, kaj je predmet spora, bomo bluzili o polovici Piranskega zaliva, bomo bluzili o Savudriji, bomo bluzili o takšnih neumnostih, ker gospoda, ki o tem govori, ne pozna zgodovine in ne pozna, kaj je mednarodno pravo. In kar se tiče skrivanja. Zakaj skrivanje? Vsa dokumentacija je javna, treba jo je najti, je pa treba vedeti za to dokumentacijo, in tega gospoda ne ve. Če bomo mi imeli 2 tisoč listkov iz časa druge svetovne vojne, nam to čisto nič ne pomaga, ker sem že povedal, kam je treba postaviti izhodišče. Mednarodnopravne uzance ne priznavajo dogovorov ene partizanske enote z drugo partizansko enoto, ker so bile meje znotraj nekdanje Jugoslavije, tako v Kraljevini Jugoslaviji kot kasneje in takoj po vojni, zgolj administrativne. To je tisto, kar je treba vedeti, in tega se naši tako imenovani mednarodni pravniki ne zavedajo iz razloga, ker premalo vedo. Hrvatje so to zelo dobro naštudirali. Večina naših tako imenovanih mednarodnih pravnikov je tako ali tako študirala te zadeve v Zagrebu in ko zagledajo svojega bivšega profesorja, se tam začnejo tresti in potem jim on še ex chatedra reče:" Dragi kolega, če bi kaj takšnega rekli, bi vas že na izpitu vrgel." In so naši še bolj sesuti tam gor in se skoraj zjokajo in gredo domov, tako da celo iz bivše hrvaške komisije pravijo, da jih je bilo sram, kako naši gospodje niso zagovarjali Slovenije, ampak so se priklanjali hrvaškim tendencam in izhodiščem. Zato mislim, da je treba tukaj narediti nekaj. Ampak, ne bodo ti gospodje, ki jih imamo tam, premalo znanja imajo! Bistveno premalo znanja, ostala Vlada pa premalo nečesa drugega, ki se po navadi pri moških nosi med nogami.
Hvala lepa. Sem prav razumel, da želite, da se opravi razprava [[...]]No, dobro. O predlogu poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v četrtek, 16. decembra 2010, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo postavil Jože Tanko, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Spoštovani predsednik Vlade, minila je polovica vašega mandata, od katerega so vaši podporniki zaradi vaših pompoznih napovedi in obljub veliko pričakovali. Iz velikih besed so nastajale nove, pravzaprav še večje besede in le malo je bilo reformnih dejanj. Še enkrat več se je potrdil pregovor, da kdor veliko govori, malo naredi. V prvi plan Vlade prihajajo predvsem take zakonske spremembe, ki ustvarjajo privilegirane skupine, ki po vzoru znamenite avtomobilske nalepke prihajajo do zagotovljenih poslov. Zaradi takšnih rešitev bo prikrajšan državni proračun, ker razne takse ne bodo več prihodek proračuna. Dodatno bodo prikrajšani tudi državljani, ki bodo za pripravo raznih papirjev plačevali bistveno več kot doslej. Na ta način se ustvarjajo in povečujejo nove administrativne ovire in dražijo postopki. Državljanom pa ne zaupate, da bi lahko tudi sami kaj storili zase. Ukinete nadzorne naloge Državnega zbora, s čimer omogočate nebrzdano mešetarjenje z državnim premoženjem, v katerega se vključujeta celo podmladka rdečih in oranžnih; TEŠ je eden takih. Nobeden od pomembnih projektov, poimenovali ste jih reforme, še prej modernizacija, pa ne steče po planu. Veliko se napoveduje in podučuje, a vsebine, vrstni redi, načini, pristopi, rešitve, učinki, kvorumi, partnerji – vse to se dnevno spreminja. Nikjer pa ni zaznati sistemskega pristopa, kar kaže, da je vse odvisno od trenutnega razpoloženja vas in vaših ministrov. Pravzaprav nihče ne ve, ne kaj in ne kdaj bo sledilo. Torej, gospod predsednik Vlade: Katere reforme so bile in so še na agendi in kdaj jih bomo dočakali? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade.
Prav mogoče je, da imate drugačen vtis, do česar imate pravico. V prvem nastopnem govoru in kasneje sem se brzdal dvigovati pričakovanja javnosti glede hitrosti in uspešnosti izhoda Slovenije iz hude krize, v katero smo bili pahnjeni takoj, potem ko smo prevzeli odgovornost za vodenje države. Nikoli nisem prejšnje vlade kot predsednik Vlade obtoževal zanjo, ker niso počivali glavni razlogi zanjo v vaših ravnanjih ali ravnanjih prejšnje oblasti, čeprav bi bilo mogoče kakšno stvar storiti prej; ampak to bo mogoče reči tudi za Vlado, ki jo jaz vodim, nobena ni popolna. Vendar pa moram kategorično zavrniti trditve, da je ta vlada storila manj, kot sem jaz obljubljal ali dejal na začetku. Povedal sem, da gremo v resno krizo. Niti najbolj črnogledi si niso upali napovedati takih razsežnosti, kot jih je dobila lansko leto. Mi smo to krizo s kratkoročnimi ukrepi premagali. Slovenija se je, tako kot večina drugih držav, iz recesije potegnila. Mi smo znova v sicer nizki, a pozitivni stopnji gospodarske rasti, imamo 7 % anketno stopnjo brezposelnosti, kar je ena izmed najnižjih stopenj brezposelnosti v Evropski uniji. Imamo, in to imate prav, sicer v zadnjih dveh letih povečan tempo dviga javnega dolga v BDP, vendar je ta na polovici povprečja Evropske unije. Velike države, ki so bile marsikomu za vzor pri premagovanju krize, so nad tem povprečjem, celo nad 100 % svojega BDP. Slovenija ne. Nisem zadovoljen, da smo v zadnjih dveh letih tako povečali tempo dvigovanja javnega dolga, toda tudi Vlada ukrepa za to, da ga bo dolgoročno sanirala. Z rebalansi smo, kolikor je bilo mogoče, umirili primanjkljaj, ki je grozil, da bo zaradi fiskalnih ukrepov – in brez zamere, opozicija je na začetku dostikrat zahtevala od Vlade, da intervenira z državnimi sredstvi bolj, kot smo mi to storili, zaradi, bom rekel, mojega prirojenega strahu pred zadolževanjem. In minister Križanič je imel in ima zdaj glavno nalogo, da primanjkljaj spravi pod 5 % letos in na 3 % Maastrichta v letu 2012, ko, če prej ne bo Državni zbor odločil drugače, predamo – če boste tako volivci odločili – mandat naslednji vladni koaliciji, ki jo bo tudi čakalo zahtevno delo, ker bo okrevanje počasnejše v vseh modernih državah, vključno s Slovenijo. Nas čaka, danes je pod streho, vsaj kar se tiče te ravni odločanja, pokojninska reforma. Slišal sem, da ste jo ocenili kot nepotrebno, rad bi vam povedal, da ne bom kasneje pozabil, na radarju držav, ki so v varni in nevarni coni znotraj Evropske unije, se šteje uspešnost izvedbe pokojninskih reform v tri glavne cilje, ki jih zasledujejo kazalci Evropske komisije, ko ocenjujejo države, ali so v varni ali nevarni coni. Primanjkljaj, rast, tudi seveda zaposlenost in javni dolg; pri vseh teh kazalcih smo zdaj vključno s pokojninsko reformo na zagotovo varni strani. Ravno prej smo se na kolegiju pogovarjali o tem, kako fokusirati naše razvojne aktivnosti naprej. Verjetno, če bo takšen sklep, bomo šli z zdravstveno reformo ali kot imenuje minister Marušič, nadgradnjo zdravstvenega sistema. To bo velik zalogaj, šli bomo v reformo trga dela, šli bomo v modernizacijo javnega sektorja. Da povem zelo jasno: če je prva polovica mandata želela ohraniti socialno povezanost države, in za to smo namenili 44 % sredstev več, kot je bilo prej – tudi zaradi tega je postal primanjkljaj večji, kot bi si želeli –, bomo v drugem delu mandata, in to smo že začeli delati, danes je bil storjen prvi korak, tudi če ga ne odobravate, mi zanj prevzemamo odgovornost, da povečamo kratkoročno in dolgoročno konkurenčnost slovenske države. Če boste postavili dodatna vprašanja, vam bom nanje tudi odgovoril s tistim, kar je tukaj zapisano, je bilo in bo storjeno. Rad bi vam samo povedal, da če kratkoročnih ukrepov izhodne strategije, ki je bolj ali manj že pod streho, in prvih velikih reform Slovenija ne bi naredila, se Slovenija ne bi ta hip uvrščala na varni del radarja Evropske unije. Tako pa smo tam trdno zasidrani.
Hvala lepa. Sem že mislil, da ne želite dopolnitve odgovora, ker se niste javili. Želite dopolnitev odgovora? Prosim. [[oglašanje iz klopi]] Ja, dopolnitev odgovora. Nimate možnosti dodatnega vprašanja, le dopolnitev odgovora predsednika Vlade.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik Vlade, mislim, da je tem vašim besedam težko pritegniti. Včeraj smo slišali resne kritike, tudi iz vaših koalicijskih vrst, ministrica Katarina Kresal je izjavila, da je Vlada izgubila razvojni fokus in temu so pritrdile več ali manj vse koalicijske stranke, Zares in tudi DeSUS in tudi vaša poslanska skupina ni imela nič proti temu, da bi imeli tu tudi razpravo. Zato te besede, ki ste jih povedali, ne zvenijo najbolj verodostojno. Tudi kar zadeva ukrepe, ti zagotovo ne stečejo. Na semaforju izhodne strategije imate nekaj prižganih zelenih lučk, vendar med njimi ni reform. Tisto, kar ste imeli za reformo, to je prekladanje premoženja iz Kada in Soda na agencijo, to ni reforma in to je pravzaprav le projekt, s katerim se na razumsko čuden, privilegiran način, klientalističen način, tudi morda celo koruptiven, zaključuje tranzicija in preprečuje tudi učinkovit nadzor. V četrtek ste dejali, da je celo zakon o Radioteleviziji reforma, pa vidimo, kako se je zgodba končala. Zdaj pa sprašujemo: Kdaj bodo te reforme? Kaj bo z davčno reformo, s pravosodno reformo, administrativno reformo, kmetijsko in drugimi reformami, ki so napovedane? Te so potrebne za gospodarsko rast, za ustvarjanje novih delovnih mest, za prepotrebni razvoj in preboj in tudi za zapiranje ponikovalnic, v katerih izginja javni denar, kot na primer v tihih družbah; in Talum je ena izmed teh ponikovalnic. Sprašujemo tudi: Kdaj bomo dobili fiskalno pravilo, ki omejuje javno porabo glede na ustvarjeno? To smo pred več kot letom predlagali v SDS in sedaj povzema oziroma priporoča Vladi tudi predsednik fiskalnega sveta?
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade.
Ni res, da je težko voditi Vlado v tako zahtevnih pogojih. Res je, da jo je še veliko težje voditi, kolega Tanko, kot si vi mislite. Povsem normalno je, da med mojimi 20 kolegi, med koalicijskimi partnerji, med poslankami in poslanci politične večine obstajajo dvomi, dileme, vprašanja, ne nazadnje gre za to, kako bomo izpeljali državo iz krize, da bo bolj konkurenčna in da bo bolj socialno povezana ter da bo na koncu, ob koncu te krize umeščena v tisti krog držav, ki bodo najhitreje šle z razvojen naprej. In vrednostno, seveda, temu prostoru tudi pripadamo. In vi moje načrte tukaj poznate. Fiskalno pravilo smo zapisali v koalicijski pogodbi in ga tudi uveljavili. Fiskalni svet dela. Marsikaj od tega je storjenega. Ni res, in to moram še enkrat povedati, če in kolikor prihaja pri predlogih Vlade v ta visoki dom do besedil zakonov, kjer bil lahko kdo menil, da se privilegira nek položaj, socialen ali drug, potem imate vso možnost in pravico ter tudi dolžnost, da to popravite. Mi tega naklepno ne počnemo. Mi nismo tukaj izvoljeni zato, da bi služili interesom ene skupine, ne generacijske, ne socialne, nobeni eliti, ampak da bi poskušali, in samo to lahko legitimira naša dejanja, vodili politiko v skupno dobro. Ne delamo vsega perfektno, to sem že večkrat povedal. Toda nihče danes tega ne dela perfektno, ker še nobena država ni patentirala recepta za izhod iz krize. Mi smo se iz recesije povlekli. Povedal sem, kakšne namere imamo. In jaz pozdravljam diskusijo med kolegicami, sem jo vedno tudi, ko nisem vodil vlade, ampak sem vodil opozicijsko stranko, da se javno, glasno diskutira o dilemah, ki so dileme naše skupne prihodnosti, tudi vaše. Rad bi nekaj rekel. Prej sem slišal, da opozicijske stranke niso bile vabljene k tako pomembni zadevi, kot je pokojninska reforma. Brez zamere, vprašajte predsednika vaše stranke. Moj predlog je bil, da se sestaneva, vendar je bilo zame nesprejemljivo in bo vedno nesprejemljivo, da je pogoj za tak sestanek ravnanje Vlade in politične večine v parlamentu, tako kot on zahteva, pri neki povsem drugi stvari. To ne sodi v neko kulturo, o kateri je bilo toliko govora z vaše strani prej. Še vedno je naša pripravljenost za skupno sodelovanje pri zdravstveni reformi, trgu dela, pri vsem; samo, dajmo se osredotočiti na te reforme, ne na druge odločitve, za katere mi prevzemamo vso odgovornost.
Imate postopkovni predlog? Prosim.
Hvala lepa. Nismo izvedeli, kdaj bo Vlada predlagala, kakšno reformo. In tudi, gospod predsednik Vlade, fiskalno pravilo, ki ga zagovarja tudi vaš fiskalni svet, je drugačno od tistega, ki ga ima Vlada v svojih aktih in ki ga upošteva pri pripravi proračuna. Mimogrede, tudi kazalci, o katerih govorite, kot je na primer primanjkljaj, javni dolg, ali pa nezaposlenost, so v bistvu skoraj sto odstotkov višji kot na začetku vašega mandata. Poglejte, res. Primanjkljaj je bil prej, veste koliko, sedaj je čez 5 %, javni dolg je bil prej 21 %, sedaj je čez 40 %, nezaposlenost je bila prej [[...]]
Kolega Tanko, predsednik Vlade ne more odgovarjati, polemizirati. Prosim za postopkovni predlog [[...]]
[[...]]okoli 60 tisoč, je sedaj čez 100 tisoč. In to so dejstva in podatki. Gospod predsednik Vlade, vi ste dejali na začetku svojega mandata, in tudi v kampanji, da je Slovenijo mogoče voditi bolje. Vendar kazalci kažejo, da to ni res, ne drži. Očitno je temeljno sporočilo tega dela vašega mandata, da krepko zaostajamo z gospodarsko rastjo tako naših najpomembnejših gospodarskih partneric, kot sta, recimo, Nemčija ali Avstrija, in tudi naših konkurentk, kot so, recimo, Poljska ali Češka. Res! To kaže, da so bili odzivi Vlade v tem obdobju slabi, da reformni ukrepi, ki bi bili prilagojeni razmeram časa in tudi potrebam, niso bili na ravni močne evropske konkurence. Teh tako imenovanih reformnih ukrepov enostavno ni. Mi bi radi nedvoumno sporočilo in o tem, ali imate kot predsednik Vlade zadosti vizije, senzibilnosti in moči, da boste povezali konce te vladne razpršene koalicije. Zato tudi predlagamo, da podprete našo zahtevo za razpravo o vašem odgovoru, in tu opravimo tudi razpravo o teh reformnih ukrepih, ki naj bi po vašem sledili. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Jožeta Tanka, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo zbor odločil v četrtek, 16. decembra 2010, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo predstavil Alojzij Potočnik iz Poslanske skupine Zares. Prosim.
Najlepša hvala. Spoštovani! Letos spomladi je bil na ravni Evropske unije dosežen dogovor o vzpostavitvi kriznega mehanizma pomoči državam v območju evra, ki bi se znašle v finančnih težavah. Kot veste, je Republika Slovenija omenjeni mehanizem kljub nekaterim zadržkom podprla. Tudi v Poslanski skupini Zares smo takrat izražali zadržke in vam sugerirali, kaj mora v tem primeru Slovenija od Grčije in Evropske unije zahtevati, ne zgolj slediti državam, ki imajo pri reševanju grške dolžniške krize tudi zelo otipljive lastne ekonomske in finančne interese. V Poslanski skupini Zares smo takrat opozarjali, da je temelj solidarnosti vzajemna družbena odgovornost in da so Grki po našem prepričanju zašli v dolžniško krizo tudi zaradi neodgovornega ravnanja. Zato si solidarnost predstavljamo predvsem kot vzajemno odgovorno solidarnost, in sicer tako glede izpolnjevanja obvez Grčije kot tudi ureditve finančnih trgov in vzpostavitve mehanizmov za ravnanje v krizi na ravni Evropske unije kot celote. Voditelji držav članic ali vlad držav članic ste na zasedanju Evropskega sveta novembra 2010 sprejeli odločitev o vzpostaviti stalnega kriznega mehanizma, ki bi nadomestil omenjeni začasni krizni mehanizem, da bi tistim državam članicam evroobmočja, ki so se po izbruhu svetovne gospodarske in finančne krize znašle v javnofinančnih težavah, zagotovili ustrezno pomoč. Vzporedno z dogovorom o vzpostavitvi stalnega mehanizma ste se voditelji strinjali, da bi bilo treba pravni temelj za vzpostavitev mehanizma vnesti v primarno zakonodajo Evropske unije. Vprašanji gresta tako; v poslanski skupini vas sprašujemo, spoštovani premier: Pod kakšnimi pogoji bo tokrat Republika Slovenije podprla spremembo pogodbe o delovanju Evropske skupnosti oziroma pravno podlago, na osnovi katere se bo vzpostavil evropski mehanizem stabilnosti? In drugič: Ali obstaja presoja in volja, da bo Slovenija vztrajala pri odpravi očitnih slabosti iz tako imenovanega začasnega mehanizma in da bo na podlagi izkušenj in premislekov tudi iz tega zbora dodelitev pomoči iz mehanizmov pogojevala s strožjimi pogoji in kriteriji ekonomske, socialne in politične narave? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade Borut Pahor, za odgovor.
Spoštovani gospod poslanec, o tem bomo jutri izčrpno diskutirali – domnevam, gospod predsednik, v zaprtem delu seje, kar tudi pristoji predmetu razprave. Zato me, prosim, razumite, da bom danes povedal tisto, kar menim, da je primerno odgovoriti glede na vaše zastavljeno vprašanje. Na zadnjem Evropskem svetu smo voditelji držav in vlad v času delovnega kosila, ki se je zavleklo v pozno delovno večerjo, razpravljali o tako imenovani nemško-francoski pobudi, ki je pravzaprav povabila države članice EU, da odprejo razpravo o morebitnih spremembah lizbonske pogodbe. Nemčija in Francija se seveda dobro zavedata, kako zelo težko je bilo, da smo 27 držav spravili pod streho s procesom ratifikacije, ker je treba, sedaj je to minimalni konsenz, o tem jutri podrobneje v zaprtem delu seje, vnesti minimalne mehanizme sankcioniranja tistih držav, ki znotraj Pakta stabilnosti in dogovorjenega stalnega mehanizma ne bodo izpolnjevale pričakovanih kriterijev. Vi veste, da je bila sprva ta zamisel pospremljena celo z idejo o odvzemu glasovalnih pravic. Takoj smo se voditelji, ne da bi imeli mandat, vključno z menoj razdelili med seboj glede tega, ali je to dobra ali slaba zamisel. Jaz lahko z vso odgovornostjo povem, kaj je bilo moje mnenje. Jaz sem to odločitev podprl s stališčem tako, kot so ga imeli vsi ostali, da je to samo moje osebno mnenje. Ni niti mnenje Vlade, ne Državnega zbora, ki mora pri nas v skladu z zakonom sprejeti zavezujoča stališča. Zakaj sem bil naklonjen temu? Zato, ker je popolnoma jasno, da se znotraj EU oblikuje več skupin držav, ki sedaj tudi odkrito priznavajo, da ne gre za vprašanje želje, interesa, ali želijo izvesti reforme, ampak priznavajo, da nekaterih reform tudi ne morejo izvesti. V EU smo države, ki smo v evropski coni in izven nje. Smo države, ki smo v Natu in izven njega. Smo države, ki so v G20 in izven njega. Skratka, razlik znotraj EU je objektivno zelo veliko. So stare in nove članice. In celo znotraj evrocone, ta bo sedaj štela 17 članic, z vstopom Estonije nastajajo velike razlike v dinamiki sprememb in tudi v izpolnjevanju kriterijev za stabilnost naše državne valute. Ker je stabilnost denarne valute lahko ogrožena, če države ne bodo izpolnjevale zadanih ekonomskih politik in kriterijev, se seveda oblikuje, vsaj v določeni skupini držav, upam pa tudi v okviru naše, soglasje, da je potrebno tiste, ki ne bodo naredili svoje domače naloge, sankcionirati, kajti drugače bomo mi morali narediti še njihovo domačo nalogo, kar je pa le mogoče in nevzdržno in nepravično. Ampak več o tem jutri, ko bom poskušal pojasniti, kam približno gledajo ta hip oči pravne, politične in druge stroke glede sprememb Lizbonske pogodbe. Jaz bi si želel, naj to povem javno, ker to ni povezano samo s spremembami Lizbonske pogodbe, da bi Slovenija v naslednjih letih izpolnila vse tiste pogoje, ki ji bodo omogočali, da bo tudi v primeru institucionalnih sprememb večjih razsežnosti, več pa ne bom rekel. Slovenija je trdno zasidrana v tisti valutni skupini, ki bo imela konkurenčno valuto. To je bistveno.
Hvala lepa. Predsedniku Vlade se zahvaljujem za odgovore. Vračam se nazaj k poslanskim vprašanjem ministricam in ministrom. Ivan Grill bo postavil poslansko vprašanje ministru za promet dr. Patricku Vlačiču. Prosim!
Hvala lepa za besedo. Spoštovani ministrski zbor, spoštovani predsednik! Od uvedbe vinjetnega sistema v Sloveniji sta minili že dve leti oziroma skoraj dve leti in pol. Vinjetni sistem je, vsaj podatki to kažejo, veliko prispeval k izboljšanju prometne varnosti, razbremenil okoliške ceste. S tem, da pa je bil takrat, ko je prejšnja Vlada sprejela odločitev o vinjetah, tudi predviden rok, da se v drugi polovici leta 2008 začnejo odstranjevati cestninske postaje, ki ovirajo promet. Danes smo priče, da so vse cestninske postaje še vedno v takšnem stanju, kot so bile takrat, kar pomeni, da ne služijo svojemu namenu, zagotovo pa ovirajo promet. V času prometnih konic, v času dopustov oziroma takrat, ko je zgoščen promet, se po nepotrebnem ožijo razmere, da bi avtomobili lahko nemoteno vozili. Zaradi tega se onesnažuje okolje, predvsem pa se po nepotrebnem ustvarja gneča. Zato vas, spoštovani gospod minister, sprašujem: Zakaj dve leti po tistem, ko bi že morali začeti z odstranjevanjem teh cestninskih postaj, Vlada še vedno ni zahtevala, da se to realizira? Kje so razlogi, predvsem pa kdaj lahko pričakujemo, da se bodo te cestninske postaje odstranile? Človek nehote dobi občutek, da so cestninske postaje namenjene temu, da se tam postavljajo radarji. Velikokrat vidimo, da policisti, skriti za temi cestninskimi postajami, lovijo voznike, ki minimalno prekoračijo hitrost, ki je praviloma omejena na 40 kilometrov, kar je nepošteno. Velikokrat voznike, ki za malenkost prevozijo to hitrost, potem tudi oglobijo. Prav tako se pogosto dogaja, da na teh območjih Dars opravlja inšpekcijski nadzor nad vinjetami. Prav je, da se ta nadzor izvaja, vendar ga lahko tam, kjer ne bi bilo toliko motenj v poteku prometa, izvajajo na drugačen način. Zato me resnično zanima: Kje so razlogi, da se to še vedno ni porušilo, in kdaj nameravate te cestninske postaje odstraniti, da se omogoči nemoten promet, česar sedaj cestninske postaje ne omogočajo? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite!
Hvala. Spoštovani poslanec! Če bi šlo samo za odstranitev cestninskih postaj, bi jaz odredil, naj gredo tja in jih odstranijo. Vidim, da je ta želja po odstranitvi cestninskih postaj zelo velika. Mi smo že dobili številke, ki so izjemno visoke. To ne pomeni, da jih ne bo treba na neki točki odstraniti. Vendar so drugi projekti, ki so bolj prioritetni, kot je izgradnja avtocestnih odsekov za tiste dele Slovenije, ki jih še nimajo, kot pa je odstranitev cestninskih postaj. Odstranitev cestninskih postaj ni povezana s tem, da prideš, podreš hišico in je stvar rešena. Gre za odsek avtoceste, ki ga je treba na določenem območju na eni in na drugi strani popolnoma na novo zgraditi ker je zaradi odvodnjavanja, naklonov, načina izgradnje in vsega drugega neprimeren za avtocestne hitrosti. Ko so mi predstavili projekte, so to tako visoke številke, če hočemo narediti avtocesto na tistem delu varno, da se mi je enostavno zdelo, da to ta trenutek nima take prioritete in da imajo večjo prioriteto odseki avtoceste na Štajerskem, da imajo večjo prioriteto avtocestni odseki od Ptuja proti hrvaški meji, da imajo večjo prednost avtocestni odseki proti Vipavi in tako naprej. Enostavno gre za izjemno visoke številke. Jaz bom pripravil program, v to lahko gremo. Ampak vam zdaj povem, da bo to zelo, zelo drago. Ko sem videl številke, sem pravzaprav ta projekt mogoče zaradi projekta gradnje drugih cest, ki se mi zdijo kot ministru ta trenutek bolj pomembne, nekoliko odložil v prihodnost. Če bi šlo samo za to, da pridemo in podremo hišice, naredimo to v enem mesecu. Samo za to gre. Jaz vam lahko predstavim te številke in se potem skupaj odločimo, kaj je bolj relevantno glede na to, koliko denarja je na razpolago za gradnjo [[...]]To lahko skupaj pogledamo in se potem o tem tudi odkrito pogovorimo. Jaz vam bom te številke predstavil. Predstavil jih bom tudi na Vladi, pa se bomo potem odločili. Zelo odkrito in enostavno povedano.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Grill!
Hvala lepa. Glejte, spoštovani gospod minister, spomnim se, ko sem bil poslanec že v prejšnjem mandatu, koliko je bilo nasprotovanja raznih lobijev, ljudi, ki so zagovarjali takratni cestninski sistem, kjer smo ob teh cestninskih postajah tudi plačevali, kajti to je bil zelo velik vir zaslužka. Večkrat je bilo tudi zaznati, da so ravno ti ljudje še vedno tisti, ki nasprotujejo rušenju cestninskih postaj v pričakovanju, da se bo čez nekaj časa ponovno povrnil star sistem, kjer bodo oni lahko mastno kasirali. Ne nazadnje smo priča tudi temu, da se namerava veliko sredstev nameniti novemu satelitskemu cestninskemu sistemu, ki je v tem trenutku zagotovo prenagljen. Gre za veliko sredstev. Bili bi prvi v Evropi, kar je verjetno nesmiselno. Strinjam se z vami, da verjetno ni dovolj tistih postaj samo porušiti in da,je tu potrebnega še nekaj več dela. Ampak poglejte, ob takšni gradbeni krizi, kjer tri četrt Slovenije na področju gradbeništva v bistvu čaka na delo, sem prepričan, da bi bile te cene lahko zelo, zelo sprejemljive. Ne nazadnje bi dali tistim podjetjem tudi delo. Verjetno bi bilo prav zanimivo videti neko recenzijo tistih predračunov ali pa tistih projektov, ki so bili verjetno tudi vam predloženi, da se vidi, ali so to realne ocene ali bi se dalo to mogoče za nekaj 10 % teh sredstev tudi znižati. Zato mislim, da je treba v tej smeri iskati rešitve in te cestninske postaje tudi odpraviti. Predvsem pa vas ob tem še sprašujem: Ali drži, da namerava policija oziroma Ministrstvo za notranje zadeve kupiti radarje, ki bodo avtomatsko tam vsakega, ki bo nekoliko prekoračil hitrost, zabeležili, posneli in mu poslali domov položnico? Če je to namen, to ni korektno do ljudi davkoplačevalcev in do vseh nas. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite!
Hvala. To zadnje vprašanje je za Ministrstvo za notranje zadeve, jaz odgovora ne poznam. Lahko vam z gotovostjo zatrdim, da hiške ne stojijo več, da bi se povrnil sistem, kot je bil nekoč, ker je bil na Vladi akcijski načrt sprejet. akcijski načrt je jasen. Mi moramo imeti odprt razpis, ki omogoča satelitski sistem, mikrovalovni sistem ali pa sistem GSM, torej signala. To so trije sistemi, ki jih Evropska unija na tem področju dovoljuje. In enega izmed teh treh bomo morali oziroma moramo uvesti vsaj za kamione do sredine leta 2012. Moramo! Ker je ta obstoječi sistem ABC zastarel do te mere, da se delov več ne dobi in torej moramo narediti tukaj prenovo z enim od tistih treh prej omenjenih sistemov. Za avtomobile imamo časa nekaj več, do leta 2014. Lahko do takrat tudi pustimo vinjete. V akcijskem načrtu sicer piše, da bomo imeli elektronsko cestninjenje tudi za avtomobile. Če naredimo to tudi za avtomobile, potem se srečujemo s težavami, ker Evropska unija ni predpisala OBU naprav, torej "on board unit", torej teh enot kot obvezno avtomobilsko opremo. S tem bi imela Slovenija, ki izpolnjuje svoje obveze iz Evropske unije – povem po resnici – tudi težave. Komisijo smo na to že opozorili. V zvezi s tem bo tudi na Komisiji kmalu debata. Ker mislim, če nas že silijo v to, da imamo elektronsko cestninjenje, potem morajo biti obvezne naprave za vsa evropska vozila. Zlasti za tranzicijske države, kot je Slovenija, je to velika težava. Ampak za osebne avtomobile imamo še nekoliko več časa. Teoretično lahko pustimo vinjete še do leta 2014. Ampak pri letu 2014 nas pa spet vežejo te obveznosti. Ampak tudi če bo elektronsko cestninjenje za te avtomobile, je v prvi fazi zamišljeno, da je to časovno cestninjenje. Torej enaka stvar kot vinjete. Samo da je z elektronsko napravo zaznana v prvi fazi. Potem za naprej, paje je stvar odločitve. Tako da še enkrat, hiške niso tam zato, da bi se povrnili na star sistem, ker so tudi že toliko, bom rekel, bolj razvite ali pa toliko več je avtocest, da te hiške sploh ne bi mogle več nikjer opravljati funkcije. Novih pa, vidite, ne gradimo, ampak se za kamione gradijo posebne odstavne enote za zaračunavanje cestnin.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa. No, to vprašanje, ki sva ga sedaj odprla z gospodom ministrom, kaže, da je veliko stvari, ki bi jih bilo smiselno prediskutirati tukaj v Državnem zboru, in da nam minister postreže tudi z nekaterimi podatki, ki bodo lahko prispevali k lažji odločitvi, takšni ali tudi drugačni. Upam in verjamem, da to, kar ste povedali, drži, da ni namen, da se povrnemo na star sistem cestninjenja. Bi pa ob tem tudi apeliral, da se tudi glede na to, da niste vi za to pristojni, le apelira na policijo, da niso tam zlonamerno skriti, da lovijo tiste, ki mogoče za kilometer ali dva prekoračijo hitrost. To je tam v bistvu kot neka past, ki pa v ničemer ne prispeva k večji prometni varnosti. Vemo, da zaradi nekoliko višje hitrosti tam ni nikoli prišlo do kakršnihkoli prometnih nesreč in seveda to tudi nima smisla. Zagotovo pa lahko ena takšna razprava da odgovore na številna vprašanja. Zato upam, da bo koalicija podprla ta moj predlog, da se v Državnem zboru opravi širša razprava o tem vprašanju. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Grilla, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za promet na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v četrtek, 16. decembra, v okviru glasovanj. Zdaj bo gospod Jakob Presečnik postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministrica, ministri, kolegice in kolegi! Jaz sem se prejšnji mesec poslužil ene novitete. Pa sem ministru za okolje in prostor že prejšnji mesec v tej isti točki nakazal, katero vprašanje mu bom postavil čez en mesec. Tudi malo iz razloga, da na nekaterih stvareh, na konkretnih, ko sem ga spraševal, pospešijo nekatere aktivnosti. Gre za zaveze. Če začnem na splošno, zaveze Slovenije, zaveze v okviru EU in svetovne zaveze glede prestrukturiranja energetske politike s ciljem bistvenega povečanja izrabe obnovljivih virov energije. Sem zagotovo sodijo vodna, sončna in vetrna energija poleg še nekaterih drugih, ki pa niso zanimive za Slovenijo. In v okviru tega zagotovo tako imenovane male hidroelektrarne. Vendar je glavni razlog za to, da postopki v zvezi z izgradnjo malih hidroelektrarn ne gredo naprej, kadrovska podhranjenost nekaterih oddelkov na Ministrstvu za okolje in prostor. Posledica tega je, da nekateri oziroma vsi postopki v zvezi s tem že kar nekaj let ležijo praktično nedotaknjeni. Investitorji, mnogi po Sloveniji ob manjših in srednjih vodotokih pa čakajo na uredbe, v končni fazi na koncesijske uredbe, uredbe Vlade o podelitvi koncesije za izrabo vodne sile. To je en problem.Ponekod so tudi primeri, ko bi z izgradnjo malih hidroelektrarn razrešili tudi nekatere probleme v zvezi s poplavno varnostjo, v zvezi s povzročanjem škode, ki jo vode delajo ob visokih vodostajih, in tako dalje. Drugič, glede sončne energije. O tem smo že razpravljali na dveh odborih. Nekaj nejasnosti je sicer še ostalo. Tretjič. Zanima me zaplet na Griškem polju glede vetrne energije. Zato sprašujem in ministru sem postavil naslednja tri vprašanja: Ali na ministrstvu in v Vladi podpirate izrabo obnovljivih virov energije? Drugič, če je odgovor pritrdilen: Kaj boste storili, da boste ustrezno kadrovsko razrešili problem priprave ustreznih uredb? Kaj je z zapletom pri izdaji in preklicu gradbenega dovoljenja za vetrno elektrarno na Griškem polju in kdo je za zaplet odgovoren? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite!
Spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovani gospodje, gospe poslanke, kolegi ministri! Hvala za vprašanja in kar po vrsti, če odgovorim na prvo in drugo. Minister za okolje in prostor podpira trajnostno izrabo obnovljivih virov energije. Pri tem pa morajo zaradi trajnosti v praksi biti doseženi cilji 25 % obnovljivih virov energije tako, da ne bodo ogroženi drugiokoljski cilji. Okvirna vodna direktiva nam nalaga, da dosežemo dobro stanje voda do leta 2015 in da hkrati ne poslabšamo obstoječega stanja. Zato nam nalaga tudi pogoje, ki jih moramo izpolniti ob umeščanju novih objektov, ki bi lahko poslabšali stanje voda. In sicer je treba dokazati sledeče, da je javni interes za umeščanje teh objektov večji od javnega interesa doseganja dobrega stanja voda. Da z nobenim drugim načinom ne moremo doseči cilja, zaradi katerega pride do poslabšanja stanja voda. Da so v okviru takih posegov izvedejo ukrepi, ki v največji meri zmanjšajo negativni vpliv na stanje voda. Tako Evropske direktiva. Ob pripravi Akcijskega načrta obnovljivih virov energije smo z ministrom za gospodarstvo odprli razpravo. In iz tega naslova je v akcijskem načrtu tudi ukrep izvedbe študije stroškov in koristi obstoječih malih hidroelektrarn kot podlaga za trajnostne kriterije, kjer je potrebno upoštevati okoljske, socialne in ekonomske učinke. Opozarjamo tudi na publikacijo Navodila za uporabo malih hidroelektrarn v alpski regiji, ki je pripravljena v okviru Alpske konvencije in bo objavljena v prvi polovici naslednjega leta. Nastala je prav zaradi negativnih izkušenj držav z umeščanjem malih hidroelektrarn v alpski prostor. Če bo kasneje čas, imam še druge številke, če boste imeli na to temo še dodatna vprašanja. Sedaj pa se moram vrniti k tematiki vetrnih elektrarn. Zaplet, za katerega sem bil – kot ste sedaj slišali – izredno po krivem poklican na odgovornost, četudi je bil vzrok povsem drugje. Zgodilo se je sledeče. Ministrstvo za javno upravo nam je odstopilo dopis Komisija za preprečevanje korupcije RS s priloženim pismom. V pismu Ministrstvo za javno upravo ugotavlja, da so podani razlogi za sum, da je bilo pri izdaji gradbenega dovoljenja za izgradnjo vetrnih elektrarn v Dolenji vasi storjeno kaznivo dejanje. Obenem je komisija pristojnemu nadzorstvenemu organu predlagala, da opravi nadzor nad pravilnostjo izdaje gradbenega dovoljenja. Ministrstvo za okolje in prostor kot druga stopnja je bilo torej po uradni dolžnosti dolžno presojati zakonitost izdanega dovoljenja. Pri presoji zakonitosti izdanega gradbenega dovoljenja je bilo ugotovljeno, da niso bili izpolnjeni pogoji za izdajo gradbenega dovoljenja, saj ni bila izkazana pravica graditi, zato je bilo treba gradbeno dovoljenje razveljaviti. S sodbo Upravnega sodišča z dne 10. 11. 2010 je bila potrjena pravilna odločitev našega ministrstva. Konkretno povedano, gradilo se je na terenu, ki ni bil vpisan v zemljiško knjigo zaradi določil Zakona o agrarnih skupnostih. Ko bo investitor ob upoštevanju slovenskega pravnega reda pridobil pravico graditi na zemljišču agrarne skupnosti, bo Upravna enota Sežana v ponovnem postopku lahko izdala zakonito gradbeno dovoljenje, pred tem pa ne. Za zaplet z razveljavitvijo gradbenega dovoljenja sta odgovorna tako investitor kot upravna enota. Ministrstvo sicer podpira uporabo alternativnih virov energije, kar pa ga vsekakor ne odvezuje, da ukrepa po nadzorstveni funkciji v skladu z zakoni. Zelo mi je žal, da so mene osebno izpostavljali nekateri. Tisti, ki so zagrešili osnovne napake. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora, gospod Presečnik? Izvolite!
Hvala lepa za prvi del odgovora, gospod minister. Če ne drugega, sem vam dal možnost, da javno pojasnite, v čem je problem pri vetrni elektrarni. Ampak bistvo mojega vprašanja so seveda male hidroelektrarne. Jaz v grobem poznam, kaj je potrebno narediti za to, da pride v končni fazi do uredbe o koncesiji, ampak vse te analize upravičenosti, vse te preverbe okoljskih učinkov, kar ste našteli, mora preprosto narediti nekdo na ministrstvu. Problem je v tem,da vsaj še pred nekaj tedni ali pa dnevi celo na ministrstvu praktično ni bilo nobenega oziroma je mogoče bil kdo od zaposlenih, vendar s popolnoma drugimi nalogami. Zaradi tega se tam nabirajo – po izjavah nekaterih odgovornih – kupi vseh teh spisov, ki jih nihče ne rešuje. V tem je problem. Moja želja seveda je, da ti postopki tečejo naprej, ker je interes v Sloveniji velik, pa tudi če je glede analiz in okoljskih učinkov na koncu odgovor negativen zaradi objektivnih razlogov, ki ste jih vi naštevali. Predvsem bi rad, da se zadeve tudi v skladu z Zakonom o upravnem postopku razrešijo v primernem času. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite!
Najlepša hvala za priložnost, da v javnosti pojasnim stvari, ki so problematične, predvsem to vprašanje. Gospod poslanec Verlič je bil sicer zdaj na vrsti, pa bom prebral nekaj, kar sem tako skombiniral, da lahko odgovorim obema, zaradi številk. Kroži podatek, da je okoli 400 nerešenih vlog. Dejansko število je 292 vlog s področja voda, in sicer: 10 za ribogojstvo, 25 za stekleničenje, 9 za ogrevanje s termalno vodo, 37 za termalna kopališča, 5 za naplavine, 6 za plovbo in 200 za male elektrarne. 90 vlog nima pozitivnega strokovnega mnenja. Zato bodo postopki s sklepom Vlade ustavljeni od teh 200. 22 vlog ima pridobljeno strokovno mnenje in jih bomo reševali v skladu z datumom prejetja po vrstnem redu. Ostale vloge so v fazi dopolnitve ali pridobivanja strokovnih mnenj. Večkrat sem tudi že od kolegov, ki to delajo, zahteval, da nekatere druge stvari potem pustijo, pa te opravljajo, tako da naloge tečejo paralelno ne pa zaporedno. Imamo tudi spremembo v vodstvu direktorata, pri čemer ne mislim, da je bilo prej slabo, vendar bo tudi to zdaj dalo neko poživitev. Zaradi poplav in problema voda nasploh smo tudi za Vlado pripravili izredno prošnjo za povečanje števila specializiranih strokovnjakov, ker nam nič ne pomeni tisoč 400 članov ministrstva, če pa nimamo strokovnjakov za nekaj, kar potrebujemo. Tako da upam, da bom čez mesec, če bo spet kakšno vprašanje, lahko povedal malo manjšo številko. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Aleksander Zorn bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću.
Hvala lepa. Najprej, gospod minister, pohvala. Zadnjič sem vam postavil vprašanje o Sitarjevcu, o opuščenem pa ne zaprtem rudniku svinca in sami ste si šli to v živo pogledat čez štirinajst dni, da ste videli, da je nevarnost res akutna. In zdaj nekaj podobnega. Zelo blizu namreč, pri Šmartnem pri Litiji je v dolini potoka Rakovnik odlagališče z usnjarskimi odpadki, ki se je začelo polniti leta 1969, ko je Litija dala IUV za odlaganje odpadkov v najem 18 tisoč 296 kvadratnih metrov kmetijskih zemljišč, travnikov. Odlagališče se je torej polnilo z usnjarskimi odpadki več kot 35 let. V sodobnem postopku strojenja kož s trivalentnim kromom se uporablja več kot 250 različnih kemikalij. Med njimi so arzen, kadmij, cink in krom. Sulfidi, kisline, baze in težke kovine, ki se uporabljajo v usnjarski industriji, učinkujejo na okolje strupeno, če se z njimi ne ravna ustrezno. Če organski ostanki, ki nastajajo iz usnjarskih surovin, to je kož, dlak, raztopljenih proteinov, maščob in keratina, pred odlaganjem niso ustrezno obdelani, njihovo razkrajanje odvzema kisik flori in favni iz neposrednega okolja. Usnjarskih odpadkov je v dolini potoka Rakovnik po oceni več kot 100.000 ton. Tako da ne govorimo o mali zadevi. Iztok iz odlagališča pa se širi, je strupen smrad in se še stopnjuje, kajti potoček to odlagališče prečka. Odlagališče ni v uporabi od leta 2007. Ministrstvo za okolje in prostor pa je januarja 2008 potrdilo Odlok o strategiji prostorskega razvoja Občine Šmartno pri Litiji, v katerem je med drugim zapisano, da je prioriteta za dosego ciljev prostorskega razvoja občine tudi sanacija odlagališča industrijskih odpadkov Rakovnik. Ker je v omenjenem odloku določeno, da nadzor nad izvajanjem tega odloka opravlja Inšpektorat Republike Slovenije za okolje in prostor pri Ministrstvu za okolje in prostor, vas sprašujem: Kakšno je trenutno stanje na odlagališču Rakovnik in kako daleč je proces sanacije?
Hvala. Gospod minister, izvolite!
Hvala lepa. Spoštovani! Agencija za okolje je 24. 8. 2007 potrdila dokumentacijo za zapiranje odlagališča Rakovnik takratnemu upravljavcu odlagališča IUV, Industrija Vrhnika iz Usnja Vrhnika. Načrt še neizvedenih del je dokument, po katerem se mora izvesti dokončno zapiranje odlagališča v roku, ki je bil določen na podlagi predpisov o odlaganju odpadkov. To je do konca leta 2008. Za spremljanje zavarovanj izvajanja načrta neizvedenih del je bila zadolžena inšpekcija IRSOP. Neizvedena dela od leta 2007 so sledeča: v času od januarja do julija 2007 je bilo odloženo cca 700 ton usnjenih odpadkov in cca 60 ton dehidriranega odpadnega blata počiščenih izcednih vod odlagališča Rakovnik, potem prekrivanje odlagališča s kompostom, obnovitev drenaže za izcedne vode na severnem in zahodnem delu odlagališča ob dovozni cesti, podaljšanje kanalet za odvajanje čistih meteornih oziroma zalednih vod na vzhodnem delu odlagališča, namestitev ograje na vzhodnem delu odlagališča, izvajanje meritev, ravnanje z izcednimi vodami. Po zaprtju odlagališča je moral izvajalec odlagališča zagotoviti izvajanje obratovalnega monitoringa v naslednjem obsegu: meritev meteoroloških parametrov, količino izcednih vod in monitoring odpadnih vod, monitoring podzemnih vod, analizo potoka Rakovnika in meritev emisij odlagališčnega plina. Inšpektorat za okolje in prostor je na tej lokaciji preverjal v okviru rednih inšpekcijskih nadzorov, še vedno preverja, v skladu z letnim načrtom dela vsaj enkrat letno, po potrebi pa tudi večkrat. Inšpekcija je nadzorni organ, ki v primeru tega zaprtega odlagališča ugotavlja in spremlja izvajanje aktivnosti, ki so bile potrjene z načrtom izvedbe še neizvedenih del in ki jih je upravljavec zaprtega odlagališča dolžan izvajati vsaj še do leta 2012. V okviru nadzora odlagališča Rakovnik je ugotovljeno, da upravljavec zaprtega odlagališča IUV kot družba v stečaju izvaja vse aktivnosti v skladu s potrjenim načrtom še neizvedenih del, med ostalim tudi obveznost izvajanja monitoringa odpadne, izcedne in podzemne vode. V okviru izvajanja monitoringa zaprtega odlagališča je dvakrat letno opravljena tudi analiza vode v potoku Rakovnik in vzorčna mesta so nad in pod odlagališčem. Na zadnjem kontrolnem inšpekcijskem pregledu tega odlagališča dne 11. 11. letos je bilo med drugim ugotovljeno, da upravljavec tega zaprtega odlagališča še ni izvedel vseh del iz potrjenega načrta. In sicer površina ni še v celoti zasajena z drevjem. Ugotovljeno je tudi, da se kanalete z odvajanjem meteorne vode ne vzdržujejo redno. Jašek pred zbirnim bazenom izcednih vod je delno zasut, Rešetke na potoku Rakovnik pred odlagališčem so poškodovane. V zvezi z ugotovljenim je bilo upravljavcu IUV družbi v stečaju odrejeno, da očisti kanale, jašek in rešetke na potopu do 12. decembra letos. Upravljavec je inšpekcijo obvestil, da je pridobil ponudbe za izvedbo del, da pa zaradi vremenskih razmer vsega odrejenega v predpisanem roku ne more urediti. Predvidoma se bo to lahko uredilo do 15. januarja naslednje leto. Ugotovljeno je, da se izvajajo vsi predpisani monitoringi. Poleg določenih odvzemnih mest za izvajanje meritev določenih načrtov in izvedbenih del izvaja upravljavec tudi meritve izcedne vode v bazenu. Parametri amonija, kroma in sulfidov v izcednih vodah presegajo mejne vrednosti. Izcedne vode se redno odvažajo s čistilno napravo IUV na Vrhniko, letno več kot sedem tisoč kubičnih metrov. V letnem poročilu je izvajalec monitoringa ZZV Novo mesto zapisal, da neposrednega obremenjevanja okolja z odpadnimi vodami ni, ker se le-te iztekajo v kanal, izbirni bazen. Še to, da povemo, da družba v stečaju uspeva nekako te svoje naloge opravljati in da jih bomo v kmetijskem nadzoru to redno spremljali. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite!
Hvala lepa. Gospod minister, jaz sem si to odlagališče vsaj dvakrat ogledal. Tako vem, da je v klavrnem stanju. To, kar sem zdaj slišal, to je tako rekoč na papirju, tam pa vse skupaj stoji. Domačini vam lahko povedo, da odlagališče na vseh straneh pušča, smrdi in da se iz njega cedi. In da vam opišem nekoliko dramatično, ta potoček Rakovnik se, če pride do hudega vremenskega neurja na tistem koncu, ker je dolina zelo ostra, lahko spremeni v hudourniško vodo, pri tem, da teče skozi odlagališče in da bo vse skupaj odneslo v Šmartno pri Litiji dobesedno s seboj. Potem si pa lahko mislimo, do kakšne polucije bo prišlo. Zato vam tudi predlagam, da Geološki zavod Slovenije razišče, s kolikšno hitrostjo in v katero smer se nadzemno in podzemno širijo oziroma premikajo kemikalije iz odlagališča Rakovnik ter kakšne so pri tem značilnosti oziroma potek pristojnih oksidacijsko-redukcijskih procesov. Zavod za zdravstveno varstvo Ljubljana pa naj poskrbi za ozaveščanje, izobraževanje, promocijo in oceno tveganj, ki jih za zdravje ljudi in kakovost okolja na prizadetem področju predstavljajo kratkoročni in dolgoročni škodljivi učinki koncentracije prisotnih kemikalij in iz odlagališča Rakovnik in posledice zgoraj omenjenih dogodkov. Skratka, da ljudem tudi pojasnite, kaj jim preti in kako naj se tega izogibajo in kaj boste zares storili.
Hvala. Gospod minister, izvolite!
Hvala lepa. Po formalni plati smo rekli, ostaja načrt izvedenih del, ki ga je treba ustrezno izvajati. Kaj lahko naredimo? Lahko si enkrat pogledamo z našimi inšpektorji, da vidimo, ali je to v skladu z načrtom. Lahko ugotovimo, da se načrt ne izvaja dobro. Lahko ugotovimo, da je bil načrt narejen narobe in kot takšen potrjen. Lahko pa so nastale neke druge stvari, ki niso upoštevane in jih je potrebno še dodatno opraviti. In ker je podjetje IUV v stečaju, se bo dalo le preko sodišča iztirjati še neka dodatna dela in stroške poleg tistega, kar bi se ugotovilo, da smo prav opravili. Se pravi, če bi se izkazalo, da je vse v redu z načrtom in da to izvajajo, pride na vrsto sodišče za neka dodatna dela. Če pa se nekaj ne izvaja, načrt ni bil dober, bo pa treba zavrteti film nazaj pa videti, zakaj se je to zgodilo. Hvala.
Hvala. Mag. Julijana Bizjak Mlakar pa bo postavila poslansko vprašanje ministru za zdravje Dorijanu Marušiču. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanki, poslanci, ministri! Javnost že nekaj časa vznemirjajo informacije o domnevni ukinitvi manjših porodnišnic v Sloveniji. V zvezi s tem je bila 23. septembra 2009 narejena študija delovne skupine Ministrstva za zdravje za racionalizacijo mreže porodnišnic. Zaskrbelo me je mnenje avtorjev študije. Manjše porodnišnice naj bi bile manj varne za porode zaradi premalo izkušenih kadrov, ki so zaposleni v teh porodnišnicah. Zaradi manjšega števila porodov naj bi bila vprašljiva tudi kakovost izobraževanja specializantov v manjših porodnišnicah. Če to drži, se mi zastavlja vprašanje: Zakaj se specializanti ne usposabljajo le v večjih porodnišnicah? Avtorji študije tudi menijo, naj bi bile manjše porodnišnice manj varne in manj ekonomične. Žal pa študija ne ponudi nobenih statističnih podatkov, ki bi dokazovali manjšo varnost porodov v tistih porodnišnicah, v katerih je manj kot 500 porodov letno. Niti ne ponudi podatkov, na podlagi katerih bi se lahko prepričali o manjši ekonomičnosti manjših porodnišnic. Prav tako v študiji ni citiranih mednarodnih raziskav, ki bi takšni hipotezi pritrjevali. Zato me zanima: Na osnovi česa naj bi se vi, gospod minister, odločili za racionalizacijo mreže porodnišnic v Sloveniji? Ker je eden pomembnejših kazalcev kakovosti porodništva v državah tudi maternalna umrljivost oziroma število smrti žensk ob in po porodu, me zanima: Kakšni so zadnji desetletni podatki o številu umrlih žensk ob in po porodu v Sloveniji po naših porodnišnicah? Koliko je bilo izmed navedenih smrti žensk ob in po porodu v posamezni bolnišnici takšnih smrti, da so bile ženske zaradi zapletov premeščene iz drugih porodnišnic? Katerih? Verjamem tudi, da prebivalstvo zanima: Ali podatki o maternalni umrljivosti pri nas dokazujejo manjšo varnost porodov v naših manjših bolnišnicah? Za odgovor se vam zahvaljujem.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene poslanke, cenjeni poslanci, kolega ministra! Ob prevzemu ministrstva ali ministrovanja je bila dejansko prisotna študija, ki jo omenjate. Imela je določeno pomanjkljivost. Dotaknila se je samo dela ginekološko-porodniške službe. In v kolikor zagovarjam integralno skrb za mater in otroke, moramo ob razmišljanju ob optimizaciji mreže razmišljati o celotni obravnavi. Zato je bila po obravnavi na zdravstvenem svetu tudi na mojo sugestijo dana pobuda, da se razširi delovna skupina, da se pripravi celovita analiza in tudi predlogi za reorganizacijo, optimizacijo ginekološko-porodniške službe v slovenskem prostoru. Torej, predlogi za primarno, sekundarno in terciarno raven. Izdelek je bil narejen in bil posredovan na zdravstveni svet. Sedaj je v obravnavi na razširjenem strokovnem kolegiju. Dokončno razpravo pričakujem nekje v januarju. Takrat bo takšen in drugačen sklep zdravstvenega sveta za ministra bolj zavezujoč. Vztrajam in želim si, da so določene spremembe prav na tem občutljivem področju, kjer gre za skrb za ženske, matere in otroke, pretehtane in opravljene na podlagi jasnih strokovnih analiz. Nekaj tega je bilo pomanjkljivo. Vendar je to eden boljših dokumentov, ki je bil pripravljen v zadnjem obdobju. Ob obstoječi mreži na usposabljanju bodočih ginekologov in porodničarjev uporabljamo obstoječo mrežo na primarni in sekundarni ravni za izobraževanje bodočih specialistov. V sistemu je od 332 delujočih specialistov trenutno 58 specializantov in te bi bilo nemogoče usposabljati samo v dveh centrih. Ampak glede na to, da so v skladu z zakoni in podzakonskimi akti tudi manjše porodnišnice usposobljene in akreditirane za to usposabljanje, se del izobraževanja odvija tudi v teh porodnišnicah. Nekje leto, leto in pol od petih let. To so specialni, specializirani programi od 26, ki jih mora vsak specializant opraviti v skladu s tem, da poteka izobraževanje ob ustreznih mentorjih, ki so tudi akreditirani. Če bi prišlo do reorganizacije, bomo morali temu prilagoditi tudi samo kroženje. Zelo težko pa je usposabljati ginekologe-porodničarje za določena okolja in jih šolati izven matičnega okolja. Obstoječa mreža je veljavna. Ti izvajalci so akreditirani in lahko del programa izvajajo tudi tam. Zelo preprosto, najmanjše porodnišnice 19 mesecev od 60 lahko izvajajo v tem okolju. Na podlagi katerih podatkov? Seveda, kadarkoli bomo priskočili strokovno, pa morda se niti ne dotaknili ekonomske plati, ampak preskočili na politično raven, bomo lahko uporabili tiste kazalnike, ki nam najbolj ustrezajo. V zadnjem obdobju, v zadnjih mesecih zelo hitro uvajamo kazalnike kakovosti na področju ginekološko-porodniške dejavnosti, kjer je pomembno tudi to, koliko posegov nekdo opravi, koliko posegov opravi v določenem obdobju. To je tisto, kar je morda za ministra nekoliko bolj zaskrbljujoče. Naj vas razveselim ali pa nekako delim tudi zaskrbljenost z vami, v manjših porodnišnicah je bilo v obdobju od 2005 do 2009 – to so eni najboljših podatkov, ker na področju porodništva obstaja poseben nacionalni prenatalni informacijski sistem – v eni od porodnišnic so bili 10 dni brez poroda, v neki drugi porodnišnici je bilo med dvema porodoma dvojčkov 352 dni, v eni od porodnišnic so bili brez carskega reza 39 dni. To so tisti kazalniki, to so tisti podatki, o katerih bomo morali razpravljati, če želimo imeti bolj varno in bolj kakovostno zdravstveno službo tudi na področju porodništva in ginekologije in se izogibati nekaterim kazalnikom. Jaz se vam zahvaljujem, da ste odprli maternalno umrljivost, ki je izjemno pomemben in dober kazalnik, ko primerjamo države med seboj. Namreč, ta bolje pokaže, kakšna je kakovost pred- in poporodnega zdravstvenega varstva, in nejasno kaže varnost porodnišnic. Namreč, v Sloveniji je bilo od leta 2000–2008 zabeleženih 24 primerov, kjer imamo zelo malo smrtnih primerov, če vzamemo na daljše obdobje. Tako bi se zgodilo, da bi lahko načeloma v manjših porodnišnicah s 500 porodi imeli na 14 let eno maternalno smrt, v večjih porodnišnicah, kot je ginekološki center, pa vsako leto eno.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Ja, ker vem, da je želel gospod minister to stvar še bolj podrobno obrazložiti, pa mu je zmanjkalo časa. Zato bi prosila za dopolnitev odgovora. Ob tem, da sem razumela, da bo končna študija na razpolago januarja in da se bo tedaj bolj natančno dalo pogovarjati o vseh teh kazalcih kakovosti. Menim, da je izmed teh maternalna umrljivost zelo pomembna. Ne glede na to, da gre za manjše število smrti, mislim, da gre za približno tri smrti na tri leta. Tako nekako se dogaja pri nas v povprečju, s tem da smo imeli že manj smrti, kot jih imamo v zadnjem času. V začetku 90. let je bila maternalna umrljivost nižja, potem se je pa povečala. Hkrati ta umrljivost dokazuje, kakšno je splošno zdravstveno stanje nosečnic pri nas in kakšna je dostopnost do zdravstvenega varstva nosečnic. Gre za zelo pomemben kazalec, ki ga tudi druge države močno uporabljajo. Zaradi tega se mi je zdelo pomembno, da se o tem kazalcu posebej pogovorimo. Gospod minister, prosila bi, da to, kar ste pripravili, tudi do konca razložite. Hvala lepa.
Minister Dorijan Marušič, izvolite.
Najlepša hvala za ponujeno priložnost, ker se na tem področju veliko dogaja in je po mojem za razvite civilne družbe ena glavnih skrbi skrb za otroke in matere pred, med in po porodnem obdobju. Slovenija ima tu izjemno dobre kazalnike. Prav je, da ste opozorili, da ne gre primerjati maternalne umrljivosti z varnostjo porodnišnic. Namreč, najmanjše porodnišnice v opazovanem obdobju od leta 2000–2008, ko smo zbirali podatke, niso zabeležile maternalne smrti. V Sloveniji je bilo od leta 2000–2008 24 smrti. Najboljše obdobje je bilo od 2000–2003, ko ni bilo nobene. V zadnjih dveh letih opazovanja med 2007 in 2008 po 3 smrti. 2 smrti sta bili zabeleženi v porodnišnicah, ko so bile premeščene drugam, torej iz drugih porodnišnic v ljubljanski klinični center in mariborski klinični center. 7 je bilo takih, ki so se zgodile po odpustu iz bolnišnic, 21 pa med samo obravnavo v porodnišnicah, praktično nobena v najmanjših. Želim izpostaviti samo to, da je maternalna umrljivost pomemben kazalnik, ki nas uvršča v visoko pozicijo v evropskem in širšem prostoru. Nikakor pa ni uporaben za to, da bi se pogovarjali o tem, kakšna naj bo mreža ginekološko-porodniškega zdravstvenega varstva v slovenskem prostoru od primarne do terciarne ravni, da bomo lahko zagotovili varno in kakovostno obravnavo, ki je v veliki meri povezana tudi z varnostjo, izkušenostjo, na nek način tudi treniranostjo tistih, ki to oskrbo nudijo. Nekaj teh kazalnikov sem omenil. Veliko tega bo v študiji. Ko bo ta študija s strani stroke omejena, se bom seveda podal v javno razpravo in poskušal prebivalce in prebivalke Slovenije prepričati, da je treba stopiti na to pot, da se zagotovi čim bolj varna in kakovostna obravnava na tem področju. Hvala.
Hvala lepa. Poslanka Alenka Jeraj bo postavila vprašanje ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, gospodu Gregorju Golobiču. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Tukaj v neposredni bližini naše stavbe je prostor, kjer naj bi stala nekoč – ali bo ali ne, bomo še videli – Narodna in univerzitetna knjižnica. Vendar v času, ko se stvari dogajajo, ko je bilo treba območje preiskati zaradi arheološke dediščine, se je do danes s tem projektom dogajalo marsikaj in sprašujem vas najprej: Kdo je lastnik tega zemljišča? Kajti vemo, da je danes na tem zemljišču parkirišče, na katerem se pobira parkirnina. Kdo jo pobira in kdo upravlja s tem parkiriščem? Pa v temu sklopu tudi morda, kakšni so načrti, če sploh so, kajti pred začetkom mandata je bilo rečeno, da se bo leta 2011 začel dogajati Nuk, zdaj je napovedano, da bo objavljen novi razpis in da se projekt, takšen kot je bil predviden, ponovno prouči oziroma ugotovi, ali je najbolj smotrn, skratka, da se pripravi nek nov projekt. V zvezi s tem me zanima: Ali je že bil objavljen kakšen razpis? Ali se v zvezi s tem kaj dogaja? Kdaj lahko pričakujemo da bomo dobili Nuk 2?
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Pomembna tema, NUK 2 je eden od orehov, ki jih poskušamo streti. Vlada se je ob proučitvi in pridobitvi ekspertnih mnenj odločila, da opusti prejšnji projekt in da odstopi od podpisanih pogodb, vzporedno pa pripravlja oziroma je že pripravila vse potrebne elemente izhodišča za nov razpis za arhitekturo in stečaj. Pričakujemo, da bo objavljen v začetku prihodnjega leta. V vmesnem času pa sam osebno največjo pozornost posvečam iskanju finančnih virov za izgradnjo te investicije. Vemo, da je bil pravzaprav to eden izmed glavnih razlogov zato, da je v dolgem obdobju, v dvajsetletnem razponu ta projekt doživel številne transformacije. Eden od pomembnih razlogov za neizvedbo te investicije, ki je postala nek simbol pravzaprav tovrstnega neučinkovitega investiranja države, je bilo pomanjkanje ali pa odsotnost nedvoumnega odgovora na vprašanje, kako financirati ta projekt. Tako da mislim, da smo blizu rešitve. Razpis še ni bil objavljen, v začetku prihodnjega leta pa bo. Rečeno je, da skupaj z vsemi elementi, ki bodo kazali na uresničljivost projekta, predvsem z zagotovitvijo finančnih virov. To je odgovor na zadnji del vašega vprašanja. Kar zadeva prvega, glede samega zemljišča, pa odgovarjam, da so seveda vse parcele v sklopu tega začasnega parkirišča na območju Nuk 2 v lasti Republike Slovenije in so v upravljanju Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, o čemer je Vlada odločala septembra 2009. Začasni uporabnik teh zemljišč je po sklepu Vlade z dne 24. novembra 2009 Mestna občina Ljubljana, upravljavec ostaja MVZT, začasni uporabnik je pa MOL. Namembnost je nespremenjena, torej Nuk 2, to je razvidno tudi iz novega OPN – občinskega prostorskega načrta – mestne občine. Torej upravljamo z zemljiščem mi, uporabnik je MOL, MOL, ki pa kot oseba javnega prava izvaja javne naloge, kot jih določa Zakon o lokalni samoupravi, med drugim tudi, da ureja površine za namen mirujočega prometa. V skladu s pogodbo, ki je bila podpisana, je za pobiranje parkirnine pristojna MOL, pogodba ima rok veljavnosti do marca 2011, podaljšanje je možno, zaenkrat s takšno vlogo formalno ne razpolagamo. Mi jo bomo, če bo do takšne vloge prišlo, proučili in se upoštevaje veljavne predpise o ravnanju s stvarnim premoženjem odločili. Predvsem pa tudi v luči napredka, ki se kaže pri izvedbi projekta Nuk 2. Brez tega, da bi sklenili to pogodbo z mestno občino, bi za državo nastali nemajhnih stroški. Mi smo namreč imeli zahteve pristojnega zavoda Ministrstva za kulturo, da moramo zavarovati na primeren način izkopanine, ki so še ostale na mestu – pomembni artefakti so bili umaknjeni – električno napeljavo kot tudi zasutje in urediti zemljišče, da ne bo nevarno za ljudi. Vemo, da je tam ta gradbena jama dolgo časa samevala, bila ograjena, ograda podrta. Večkrat je bilo opozorjeno na varnost ljudi. Mi smo naredili oceno stroškov zasutja zaščite materiala vgradne za sanacijo te gradbene jame in ocena s strani sodno izvedenega cenilca, uradnega, je znašala preko 400 tisoč evrov. Mi smo mestno občino zavezali, da je ta strošek v celoti – pripravo zasutja te jame, zaščito vseh stvari, ki jih je bilo treba tam zaščiti in pripravo za to parkirišče – nosila. Prav tako je s pogodbo obvezana, da povrne po izteku pogodbe v prvotno stanje na lastne stroške. To je stanje stvari, kar zadeva to parkirišče. Kar zadeva stanje projekta Nuk 2, verjamem, da bomo lahko v začetku prihodnjega leta z dobrimi novicami za vse tiste, ki čakajo na izvedbo tega projekta, tudi seznanili javnost.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospa Jeraj.
Jaz bi vseeno želela vedeti, koliko se od te parkirnine zbere. In če prav razumem, gre potem to v proračun MOL-a, glede na pogodbo? Jaz ne bi hotela biti kakšna vedeževalka, ampak ko se enkrat uredi parkirišče, po navadi to ostane parkirišče ali pa vsaj za nekaj časa. Jaz sem skoraj prepričana, da boste to pogodbo podaljšali. Marca, kot ste napovedali, se bo pač s tem nadaljevalo. Me pa zanima, da glede na bližino Filozofske fakultete, ki pa verjetno ima težave s parkirišči, tudi zaposlenih itd.: Ali so se obrnili na vas, da bi mogoče ta prostor namenili njim? Ker sedaj seveda to nekdo zaračunava in vemo, da je to v Ljubljani zelo donosen posel, da ne rečem kar mogoče bolezen prejšnjega in sedanjega vodstva – same garažne hiše in sama parkirišča, kjer pobirajo parkirnine. Glede na to, da je lastnik vseeno država, recimo, da pač, če je bil res strošek oziroma pravite, da je bil strošek ureditve parkirišča in zavarovanja arheološke dediščine 400 tisoč evrov, potem predvidevam, da s parkirnino tega ne bodo dobili, ker je to veliko denarja. Je pa precej čudno, da je potem MOL vseeno pristala na take pogoje, ker potem so pa za njih neugodni. Človek to vidi iz teh podatkov, ki ste nam jih povedali. Pri odličnem menedžiranju in vodenju Ljubljane pa najbrž tudi to ni problem oziroma se skriva rešitev ali zakaj tako v tem, kdo je te stvari v končni fazi potem tudi izvajal. Torej, če bi vprašali ministra za finance, ni prišlo do oškodovanja premoženja oziroma ne gre na račun države nekomu drugemu v korist, v tem primeru Mestni občini Ljubljana. Ali ste to preverili?
Želi dopolniti odgovor? Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Seveda odločitev o sklenitvi te pogodbe ni v pristojnosti ministrstva. Mi smo jo pripravili na pobudo Mestne občine, ki je bila motivirana v veliki meri tudi zaradi zaprtja parkirišča na Kongresnem trgu. Mislim, da tudi to, da do danes še ni prišla vloga za podaljšanje, kaže, da pravzaprav tudi oni presojajo, ali bo morebitno odprtje parkirišča na Kongresnem trgu, kdaj se bo zgodilo in kdaj bodo pravzaprav ta potreba mesta zagotovljena prebivalkam, prebivalcev in vsem tistim, ki hodijo v Ljubljano na delo oziroma, kdaj bodo zagotovljene primerne parkirne površine na tem področju. Od tega je odvisno verjetno, ali bodo podali vlogo naprej. Kot sem rekel, mi smo pripravili pogodbo, jo proučili z vseh vidikov, posredovali v Vladi v medresorsko usklajevanje. Za razpolaganje s stvarnim premoženjem je pristojno predvsem Ministrstvo za javno upravo, ki je v tem smislu tudi v medresorskem usklajevanju sodelovalo pri dodelavi same pogodbe oziroma tega sklepa Vlade. Tudi vsa druga ministrstva, vključno z Ministrstvom za finance, so bila v to vključena in Vlada je soglasno odobrila takrat oziroma sprejela ta sklep in na ta način omogočila, da se je to tako uredilo. Ali ima mestna občina iz tega izgubo ali dobiček to težko presojam, zanesljivo pa vem, da je bila s strani Zavoda za varstvo kulturne dediščine na nas naslovljena zahteva, da moramo, in denarja za to v proračunu nismo imeli, zagotoviti ustrezno zavarovanja tako tiste dediščine, ki je tam na mestu ostala, kot tudi drugih vidikov te dolgostoječe odprte gradbene jame. In za nas je bila to ekonomsko tudi smotrna odločitev. Videli bomo, kaj se bo dogajalo naprej z vidika podaljšanja pogodbe in morebitnega interesa mestne občine in tistih, ki tam parkirajo. Na drugi strani pa bomo tudi v začetku prihodnjega leta, torej še pred odločanjem o morebitnem podaljšanju te pogodbe, imeli na razpolago, sem prepričan, vse elemente, s katerimi bomo lahko z neko gotovostjo napovedali, kdaj bo morala mestna občina povrniti to gradbeno jamo v prvotno stanje na lastne stroške, ponovno, in omogočiti, da bomo pričeli z gradnjo tega objekta.
Hvala lepa. Želite proceduralni predlog? Izvolite.
Jaz predlagam, da v skladu s Poslovnikom o odgovoru ministra opravimo razpravo. Namreč, če imate vi sklenjeno pogodbo z Mestno občino Ljubljana, imate zagotovo tudi na kakšen način jo nadzorujete in iz tega bi verjetno lahko vedeli, kakšni so prihodki, odhodki in tako naprej. Poleg tega jaz ocenjujem, da mestna občina slabo skrbi za dediščino. Mi smo zadnjič na Odboru za kulturo imeli razpravo o varovanju Plečnikove dediščine v primeru tržnice oziroma Vodnikovega trga, zato mislim, da bi moralo ministrstvo biti tisto, ki bi stvari nadzorovalo, kajti kar precej arhitektov, arheologov in drugih strokovnjakov je bilo na seji in so povedali, da je mestna občina pri nekaterih stvareh precej gluha za varovanje dediščine. Celo Slovenska akademija znanosti in umetnosti opozarja, da bi morali nekatere stvari ponovno preveriti. Vemo, da ob gradnji na Kongresnem trgu pokajo okoliške stavbe, med drugim tudi zelo pomembna Uršulinska cerkev in tako naprej. Jaz nisem prepričana, da je MOL ravno tista, ki najbolje skrbi za dediščino, zato, kot rečeno, predlagam, da opravimo razpravo o odgovoru ministra.
Hvala lepa. O vašem predlogu, da o odgovoru opravimo razpravo, bo zbor odločal v četrtek, 16. decembra, v okviru glasovanj. Poslanec Janko Veber bo postavil poslansko vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivanu Svetliku. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Spoštovani gospod minister! Danes je za nami aktualen dan, ki se nekako navezuje tudi na moje vprašanje. Ugotavljamo namreč, da se življenjska doba prebivalcev v Sloveniji podaljšuje. Upam si reči, da tudi zaradi tega, ker imamo primerno oskrbo za starejše v domovih za starejše občane in ker si ustrezno oskrbo zagotovijo včasih tudi sami z vlaganjem sredstev v nakup varovanih stanovanj. Torej, tudi z nakupom varovanih stanovanj si rešujejo svoj stanovanjski problem v starosti in pri tem se srečujejo s problemom, namreč, ko koncesionar, ki potem vrši oskrbo v varovanih stanovanjih, izda račun za svojo storitev, v ta račun pripiše tudi davek na dodano vrednost. In ko seštevajo letne zneske, ki jih namenja za to oskrbo, ugotavljajo, da recimo za oskrbo ene garsonjere namenijo 1000 evrov letno, 400 evrov pa odvajajo potem za davek na dodano vrednost. Torej izjemno močna dodatna obremenitev, ki jo pobere država za to, da pač to davščino nekako pripelje v svoj proračun. In glede na to, da so mnogi vložili večino ali skoraj vsa lastna privarčevana sredstva v to, da so si zagotovili varovano stanovanje, to predstavlja zelo velik problem. In glede na to, da zakon socialnem varstvu omogoča, da organ, ki je pristojne za podelitev koncesije, lahko za odločbo po uradni dolžnosti spremeni ali dopolni pogoje obveznosti oddaje v najem, me, spoštovani gospod minister zanima: Ali boste takšne primere, ko se plačuje najemnina in s tem potem tudi davek za to storitev, proučili in izdali odločbo po uradni dolžnosti, na podlagi katere ti oskrbovanci ne bodo zavezani plačati davka na dodano vrednost? Hvala.
Gospod minister Svetlik, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani gospod poslanec, hvala lepa za vprašanje. Najprej bi povedal, kako sicer tečejo sedanjih predpisi te zadeve, kar zadeva zagotavljanje institucionalnega varstva starejših v oskrbovanih stanovanjih. Tukaj gre za primer oskrbovanih stanovanj, ki jih oskrbuje DEOS in ki obračunava najemnino ter davek od najema in tukaj, kot rečeno, na tak način zagotavljajo institucionalno varstvo starejših. DEOS-u oziroma Centru starejših v Medvodah je ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve leta 2003 podelilo koncesijo za opravljanje institucionalnega varstva. Objekt, v katerem koncesionar izvaja storitve institucionalnega varstva starejših, je v pretežnem lastništvu Loterije Slovenije, deloma pa so stanovanja in garsonjere tudi v lastništvu fizičnih in nekaterih pravnih oseb. Večina fizičnih oseb svoje stanovanjske enote oddaja DEOS-u, ki v njih izvaja institucionalno varstvo starejših, v nekaterih enotah pa dejansko lastniki ali njihovi sorodniki, ki za to izpolnjujejo pogoje, tudi sami živijo in prejemajo storitve institucionalnega varstva starejših. Podeljevanje koncesij za tovrstno dejavnost ureja pravilnik o koncesijah na področju socialnega varstva, ki med drugim v 8. členu določa, da mora koncesionar kot enega od pogojev za izvajanje dejavnosti predložiti tudi dokazilo o lastništvu prostorov, kar dokazuje bodisi z najemniško knjižnim izpiskom ali z najemno pogodbo za objekt ali prostor za nedoločen čas, z odpovednim rokom eno leto ali več. Ker v konkretnem primeru koncesionar ni lastnik objekta, je moral pridobiti najemne pogodbe od lastnikov prostorov. Bistvena sestavina najemnih pogodb je tudi mesečna cena najema od najemnine, ki jo koncesionar nakaže lastniku za oddajanje svoje stanovanjske enote, potem koncesionar odvaja 20 % akontacije dohodnine ob oddajanju premoženja v najem, lastniki pa po naših informacijah plačujejo tudi ustrezne davke iz tega naslova ob plačilu dohodnine, kot vsi drugi državljani, ki oddajo svojo nepremičnino v najem. Glavno vprašanje, in to je, kot jedro vašega vprašanja je, ali je lastnik, ki biva v svoji enoti in je deležen storitve institucionalnega varstva, dolžan plačevati davek od najemnine za oddajo stanovanjske enote. Lastnik stanovanja v konkretnem objektu mora torej svoje stanovanje oddati, če želi, da se v njem izvaja koncesijska dejavnost institucionalnega varstva. Od prejete najemnine za oddajo stanovanja mora kot vsak najemodajalec plačevati ustrezen davek, in sicer tako v primeru, če stanovanje oddaja oziroma če je v svojem stanovanju sam uporabnik storitve institucionalnega varstva. Tako imamo pač zdaj urejeno. Pogoj je namreč, da mora biti koncesionar lastnik ali najemnik prostorov. Treba je poudariti, da je ta primer, ki ga navajate, edini primer za enkrat v Republiki Sloveniji, kjer se storitev institucionalnega varstva izvaja v varovanih stanovanjih, ter da je od 186 koncesijskih mest samo 16 primerov, ko je lastnik istočasno tudi prejemnik storitev institucionalnega varstva. Navedeno vprašanje, ki je nelogično, bomo proučili in poskušali to vprašanje tudi urediti drugače, znotraj obstoječih predpisov, če bo to mogoče, ali pa ob spremembi zakona o socialnem varstvu, ki tudi ureja samo koncesioniranje socialnovarstvenih dejavnosti in tudi v povezavi z zakonom o dolgotrajni oskrbi. In še ena možnost je, to je stvar proučitve tega vprašanja, da bi v povezavi z davčno upravo oziroma skozi davčne predpise razrešili to nelogično situacijo. Žal pa smo naleteli nanjo v teku izvajanja teh storitev in tega poprej ni bilo. Hvala lepa.
Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Veber.
Hvala za izčrpen odgovor. Moram pa priznati, da je, glede na to, da že nekaj časa čakajo lastniki varovanih stanovanj na odgovor, zagotovo zelo aktualno vprašanje: Kdaj lahko pričakujejo, da bo prišlo do spremembe zakona oziroma do tega, da boste v svoj program dela na ministrstvu vključili tudi to rešitev? Časovni okvir mislim, da je izjemno pomemben, da je sporočilo čim bolj primerno, jasno in rokovno opredeljeno. Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Moram priznati, da sem bil s konkretnim primerom seznanjen nedavno tudi ob tem vprašanju. Zavzel se bom, da bomo vsaj do načelnega vprašanja prišli čim poprej. Od tega, v kateri smeri se bo iskalo odgovor, pa je seveda tudi odvisno kdaj se bo to uredilo. Zakon o socialnovarstveni dejavnosti bomo poslali v javno obravnavo v naslednjih tednih. Zakon o dolgotrajni oskrbi je v resnici že pripravljen, rešujemo še zelo zapleteno vprašanje, kako bomo sfinancirali to dejavnost. V tem primeru, če bo šlo za reševanje tega vprašanja skozi zakonodajo, bo pač treba čakati še nekaj mesecev. V primeru, da pa znotraj obstoječih predpisov lahko rešimo to vprašanje drugače, kot je sedaj, pa lahko upamo na hitrejšo rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanec Milenko Ziherl bo postavil poslansko vprašanje ministru za zunanje zadeve gospodu Samuelu Žbogarju ter ministrici za obrambo dr. Ljubici Jelušič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav gospe ministrici in ministrom, kolegicam in kolegom! Vprašanje se nanaša na srečanje Pahor–Kosor, ko je bila med drugim tudi navržena ideja o skupnem nadzoru slovenskega zračnega prostora. Sama ideja je takrat naletela na zelo buren odziv v Sloveniji in mislim, da jo je že tudi nekako na začetku pokopal kar sam predsednik države. Vendar pa kar je bilo rečeno, je pač nekako verjetno treba obdelati do take faze, da pridemo do nekega odgovora. Zato sprašujem: V kakšnem stanju je ta ideja? Ali se razgrajuje oziroma nadgrajuje naprej? Zdi se mi nekoliko presenetljivo, zakaj spreminjati, dodeljevati stvari, ki tečejo tako rekoč kot po maslu. Kako to vpliva na že do sedaj podpisane ali utečene mednarodne zaveze, ki jim je zavezana Slovenija kot nekoliko starejša članica Zveze Nato? Hrvaška je šele novinka. Slovenija je sprejela nekatere zaveze o skupnem nadzoru zračnega prostora pač v širšem območju, ki se izvaja s strani ene od držav, ki je v Natu, ene od naših sosed in zajem poleg Slovenije še Madžarsko. potem bi bila neka logika, da se to področje razširi na Hrvaško. Poleg tega me zanima: Ali v primeru, da pride do spremembe, Hrvaška sploh ustreza v teh pogledih standardom Nata oziroma kakšna je njihova oprema? Ali ne bi bilo povezano z dodatnimi stroški, z dodatnimi burnimi razpravami v parlamentu, če bi bili ti stroški potrebni? V smislu prestreznega letalstva ima hrvaško letalstvo zastarele MIG-21, ki bodo kmalu bolj privlačni za vojaški muzej ali kvečjemu še za urjenje pilotov. Poleg tega vemo, da se je pred slabima dvema mesecema zgodila tudi nesreča, kolizija ali trk dveh letal v zaledju Splita. Tudi radarski sistemi izvirajo še iz Jugoslavije in ni kakšnih podatkov, da bi kaj novega imeli na razpolago. Zato me zanima kompatibilnost in ali sploh ustreza današnjim standardom.
Hvala lepa, gospod Ziherl. Kateri minister bo prvi odgovarjal? Gospod Žbogar, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Najprej bi naredil uvod, preden bi odgovoril na konkretno vprašanje. Namreč, predsednika vlad Slovenije in Hrvaške sta se srečala konec oktobra. Srečala sta se predvsem z namenom reševanja odprtih vprašanj, iskanja gospodarskih priložnosti in krepitve siceršnjega sodelovanja med državama, predvsem sedaj, ko je mejno vprašanje kot problem umaknjeno z mize dvostranskih odnosov. To je bil osnovni namen srečanja. To je nekako tudi redno srečanje, ki ga imata predsednika vlad kar pogosto vse od lanskega leta. Na samem srečanju je Hrvaška tudi dala predlog oziroma predstavila predlog skupnega nadzora zračnega prostora obeh držav, in pri tem je tudi ostalo. Predlog niti ni bil podrobno predstavljen, ampak je bila samo nakazana oziroma predstavljena ideja o možnosti razmisleka o skupnem nadzoru zračnega prostora. Kot ste sami že rekli in kot vsi vemo, je Slovenija vse od leta 2004 del integriranega zračnega prostora držav članic zavezništva. Zavezništvo sicer na osnovi solidarnosti, torej brez stroškov za države prejemnice, skrbi za nadzor zračnega prostora za tiste države, ki teh lastnih zmogljivosti nimajo. Slovenija je ena takšnih držav in vse od leta 2004 nam zračni prostor nadzorujejo letala Nata. Tako da ta nadzor fizično izvaja Italija s svojimi letali. V to je pa vključena tudi Madžarska. Zaradi letališč oziroma pomožnih letališč, ki so tam na voljo, imamo tudi sklenjen tehnični sporazum z Natom, tako da je sedanja rešitev tako s strani Slovenije kot s strani Nata ocenjena kot zadovoljiva in ustrezna. Glede konkretnega vprašanja, kaj se od predstavitve ideje na srečanju dveh predsednikov vlad dogaja. Slovenija ni dobila nobenega konkretnega predloga, pobude, razdelanega predloga, kako bi takšno sodelovanje izgledalo. Tako da tudi nimamo nekih osnov za odločanje ali za samo proučitev. Od takrat naprej, razen tega, da smo ponovno pogledali, kako se izvaja nadzor zračnega prostora nad Slovenijo, in ugotovili, da je primeren tako s stališča Slovenije kot s stališča Nata, nismo sprejemali nobenih odločitev, nismo niti govorili ali razpravljali o nekih drugih rešitvah.
Hvala lepa. Dr. Ljubica Jelušič, izvolite.
Hvala za vprašanje. Naj dopolnim ta odgovor še z nekaterimi drugimi elementi, ki dopolnjujejo tudi ostalo, kar ste vprašali. Namreč, za nadzor zračnega prostora ni dovolj imeti samo letala prestreznike, ampak moraš imeti tudi ustrezna sredstva za vključitev v sistem poveljevanja nad zračnimi prostori in moraš imeti tudi ustrezne radarje, kot ste rekli. Slovenija ima tako dodelan radarski sistem kot tudi vse vmesnike, ki povezujejo radarsko sliko, pregled nad našim prostorom v zavezniško integriran sistem nadzora nad zračnim prostorom. Torej, tisto o čemer bi se lahko pogovarjali, kot o neki skupni zmogljivosti, so samo letala prestrezniki, ampak vi dobro veste, da smo pred nedavnim tukaj z vami prediskutirali splošni dolgoročni program razvoja in opremljanja Slovenske vojske, kjer do leta 2025 nismo omenjali nabave letal prestreznikov. Ocenjujemo namreč, da rešitev, kot je ponujena v okviru zavezniških sil, to je, da države, ki imajo takšne zmogljivosti, te zmogljivosti uporabijo za tiste države, ki jih nimajo, da je ustrezen, da je učinkovit in da je racionalen. Res pa je, da je treba upoštevati tudi dejstvo, da je začasen, in sicer tako, kot smo dogovorjeni skladno s prej omenjenim tehnični sporazumom, velja še za leto 2011, potem pa bo treba sprejeti nove dodatne dogovore in Slovenija si želi, da bi ti novi dogovori za prihodnja leta postali stalni na način, kot je bilo to dogovorjeno do zdaj.
Hvala lepa. Poslanec Marjan Bezjak bo postavil poslansko vprašanje ministrici za gospodarstvo mag. Darji Radić. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni ministrici, ministra, poslanke, poslanci! Bi postavil ministrici za gospodarstvo gospe mag. Darji Radić poslansko vprašanje v zvezi tujega investitorja v Mariboru. Spoštovani, zaradi predhodnega pogajanja in zavlačevanja s strani države oziroma Ministrstva za gospodarstvo se je družba X6D Limited, ki proizvaja 3D očala, odločila, da ne bo zgradila nove tovarne teh očal, ki bi stala v Mariboru. Slovenija je tako izgubila okrog 500 novih delovnih mest in tovarno visokotehnoloških izdelkov, ki jih pri nas ni veliko. Sprašujem: Kdo na Vladi oziroma Ministrstvu za gospodarstvo bo za to prevzel odgovornost? Kaj konkretno boste storili, da se kaj takšnega ne bo zgodilo v prihodnje?
Hvala lepa. Ministrica mag. Radićeva, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom svoj odgovor začela s tem, da postopek dodeljevanja sredstev za sofinanciranje tujih neposrednih investicij teče v skladu z uredbo in v tej uredbi predpisanim postopkom za dodeljevanje. Postopek dodelitev sredstev posameznemu prijavitelju za tuje neposredne investicije je odvisen od tega, kako hitro reagira sam vlagatelj vloge, se pravi, kako hitro in kako popolno vlogo vloži sam vlagatelj. Potem na drugi strani je čas obravnave odvisen tudi od same kompleksnosti investicijskega projekta in vse skupaj je povezano tudi z razpoložljivostjo proračunskih sredstev. Ker za takšne investicije, tako velike investicije, namreč nimamo posebne proračunske postavke, ampak se sredstva v bistvu, ko pride do te investicije, potem še posebej prerazporejajo na določeno proračunsko postavko. Moram reči, da povprečni čas za obdelavo vlog za tuje neposredne investicije, govorim o teh večjih tujih neposrednih investicijah, ki se ne dodeljujejo preko javnega razpisa, povprečni čas je tri mesece. Recimo, zdaj smo uspešno zaključili dve takšni veliki investiciji. Ena je bila investicija za Revoz, kjer je postopek trajal dva meseca in pol, in druga je bila za podjetje Julon, kjer je postopek trajal tri mesece. Vendar je bilo v obeh primerih značilno, da sta investitorja hitro reagirala, hitro dopolnjevala vloge in moram reči, da smo imeli pri tem tudi srečo, ker so bila tudi sredstva v proračunu v tistem času, ko so bile vloge oddane, tudi dejansko zagotovljena. V primeru ciprskega podjetja X6D za proizvodnjo teh očal, moram najprej povedati, da prvič, ko so se oglasili, so hoteli izvesti investicijo v Ljubljani. In ne morem reči, da sem jaz tista, ki sem predlagala, da to investicijo izvedejo nekje ven iz Ljubljane, zato tudi lokacija Maribor. Potem pa moram nadaljevati, da je bila ta investicija dosti zahtevna, vloga se je spreminjala. Od začetnega števila tisoč in ne vem koliko še delovnih mest, se je vloga začela spreminjati v smislu zmanjševanja števila obljubljenih delovnih mest, nekje na sredi postopka je bilo 500 delovnih mest. Sedaj na koncu samo še 120 delovnih mest. Pri vseh takih podjetjih pa glede na izkušnje iz nekaterih preteklih razpisov preverjamo tudi samo lastništvo. Preverjali smo seveda lastništvo in še nekatera druga dejstva, ki jih treba preveriti. Vse te stvari zahtevajo določen čas. Žal se je potem investitor v končni fazi, sklepni fazi, ko je ministrstvo že imelo pripravljeno pogodbo za podpis, odločilo, da te investicije ne izvede v takem obsegu, kot je bilo predvideno, se pravi 500 zaposlenih in več v Sloveniji, zaradi tega, ker je imel že ene pogodbene obveznosti in se je zato odločil za drugo državo. S tem smo seveda pri nas postopek zaključili. Še vedno pa smo dali investitorju možnost glede na to, da je sedaj tudi vloga bistveno drugačna. Kriteriji so za 120 zaposlenih ali tisoč zaposlenih bistveno drugačni, bistveno drugačna je obravnava vloge. Pa smo jim seveda ponudili možnost, da še vedno izkoristijo razpis in vsaj za to, sicer sedaj precej zmanjšano investicijo, pridobijo sredstva iz tega razpisa. Moram reči, v tem primeru – jaz sem se s tem primerom podrobno seznanila tudi pri svojih sodelavcih – lahko zaključim, da so sodelavci tako kot tudi v vseh drugih primerih postopke vodili enako korektno, transparentno. Seveda pa upam, da razumete, da pa seveda želimo zagotoviti tudi, da bodo sredstva naložena v podjetja, ki bodo dejansko realizirala cilje, ki jih ob prijavi obljubljajo. Jaz seveda na tem mestu lahko samo zagotovim, da bomo tudi v prihodnje na Ministrstvu za gospodarstvo za vse nove primere, nekaj jih je že na ministrstvu za tuje neposredne investicije, da jih bomo seveda vodili tako, kot do sedaj, se pravi, skladno, transparentno, vendar seveda tudi v skladu s pravili. Hvala.
Hvala. Gospod Bezjak, izvolite.
Hvala ministrica za odgovor. Res je in verjamem, da ste konkretno vodili te postopke in konec koncev tudi poznam stvari, da tri mesece trajajo ti postopki za pridobivanje določenih stvari. Vendar morate kljub temu vedeti, da je bilo to podjetje zelo velikega pomena za štajersko regijo ali pa, recimo, za Maribor. Gre tudi za povezavo s Karera Ormož in tako naprej. Tu bi prineslo sigurno mnogo sinergije in to podjetje je, verjemite, tudi raslo v slovenskem področju. Zakaj so takšne odločitve, ne vemo. Vemo sigurno, da postajamo predraga država, to je dejstvo. Tudi to, da se dejansko iz štajerskega dela podjetja selijo v sosednjo Avstrijo. Tudi to je znak, kako boste na te stvari odreagirali oziroma kaj boste naredili. Rad bi poudaril tudi to, da v samem bazenu v mariborskem delu je kar nekaj podjetij, ki gredo v stečaj in jih še gre. Tu ne smemo spregledati gradbenih podjetij, podjetje MTB, Stavbar Maribor. Ne smemo pozabiti tudi letališča Maribor. Država je v lanskem letu odločila s sklepom, da dejansko Oreh izvzame iz strateškega gospodarskega središča v državnem lokacijskem načrtu, ampak je dal na lokalnega. Kaj narediti? Maribor je vedno bil, žal že za časa Jugoslavije, kot največje gospodarsko središče za celotno Slovenijo. Ali bo spet Maribor zelo zelo hendikepiran? Prav tako je v Slovenskih Goricah Unior, ki je vso proizvodnjo preselil v Zreče. Par ljudi še deluje na tem delu [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala. Sicer se je vprašanje sedaj zelo razširilo na zagotavljanje splošnih pogojev za gospodarjenje slovenskih podjetij. Dejstvo je, da je Slovenija v krizi. Vemo tudi, zakaj je v kriz. Žal je pretežni del gospodarstva in podjetij, predvsem s področja Maribora v to krizo postopalo nepripravljeno, se pravi, niso izkoristili tistega časa konjunkture ali pa debelih krav, kot radi rečemo, zato da bi razvijali nove proizvode, nove storitve, s katerimi bi bili konkurenčni in bi tudi lažje prebrodili krizo. To je pač dejstvo. Sedaj smo ujeti v tej krizi. Jaz se strinjam z vami, da pogoji za tuje neposredne investicije kot tudi za slovensko gospodarstvo niso optimalni, da se še marsikaj da narediti na tem področju. Na tem področju imamo sedaj v naslednji fazi predvidenih še nekaj ukrepov, s katerim bi pomagali podjetjem, ki imajo dobre produkte in dobre storitve, lažje ne samo prebroditi krizo, ampak tudi zagotoviti bolj uspešen razvoj. Kar se samega Maribora tiče, jaz ne bi bila tako skeptična. Tukaj, kar se tiče samega projekta Oreh, ne bi bila tako skeptična, veste, da smo sedaj objavili razpis, sedaj je že sicer razprt za sofinanciranje razvojnih centrov slovenskega gospodarstva, s katerim v bistvu smo nadomestili prejšnjo resolucijo o teh gospodarskih središčih, ki so imela ambicije predvsem postaviti zidove za ena gospodarska središča, medtem ko je sedaj ta naš razpis bolj usmerjen na sofinanciranje novih produktov, novih storitev in tudi z območja Maribora, to vam lahko danes povem, je prišlo kar nekaj vlog in sem prepričana, upam seveda, da so uspešne, v redu pripravljene in v tem primeru ni razloga, da se ne bi kakšno razvojno središče iz Maribora na ta način razvilo. To lahko potem predstavlja tisti razvojni preboj slovenskega gospodarstva oziroma tudi Maribora. Vsak, tako Maribor kot vsi ostali deli Slovenije, rabi nov razvojni preboj in jaz dejansko ne vidim nobenega razloga, da bi Maribor, ki ima eno infrastrukturo in je prepoznano industrijsko središče, v tem procesu kaj zaostajal. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bezjak, proceduralni predlog.
Hvala, gospod predsedujoči. Hvala za odgovore, gospa ministrica, ampak dejansko po statutu Državnega zbora bi to dal v razpravo, širšo razpravo v celotnem Državnem zboru. Jaz mislim, da se strinjate, kajti konec koncev je gospodarstvo tisto, ki drži slovensko državo po konci. In na koncu bi bilo zelo dobro, da bi napravili eno širšo razpravo v zvezi z gospodarstvom ravno na te teme, ki smo jih nekako odprli, ki so šle izven tega vprašanja, ki sem vam ga najprej zastavil. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu, gospod Bezjak, da bi opravili razpravo o odgovoru ministrice, bo Državni zbor odločal v četrtek v okviru glasovanj. Gospod Lah, preden vam dam besedo, dovolite samo, da zbor obvestim, da me je gospod minister za šolstvo in šport prosil, da ga po pol deveti uri opravičim. Gospod Lah, imate besedo, da postavite poslansko vprašanju ministru brez resorja, odgovornemu za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, dr. Henriku Gjerkešu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Pozdravljena, gospod minister in gospa ministrica! Iz operativnega programa razvoja okoljske in prometne infrastrukture ima Slovenija pravico porabiti od 2007–2013 približno milijardo 855 milijonov evrov, pravico porabe od 2007–2010 pa približno 712 milijonov 310 tisoč evrov. Podpisanih pogodb pa do 31. 8. 2010 približno 480 milijonov. Črpanje teh sredstev je zelo slabo, ker je certificiranih zahtevkov do 31. 8. 2010 samo 122 milijonov 800 tisoč, od približno 605 milijonov 463 tisoč pravice porabe do 2010 oziroma zelo malo glede na pravico porabe celotnega programskega obdobja, samo 7,8 %. Da je operacija zaključena, je pomembno, da so certificirani zahtevki in ki jih moramo praktično porabiti do 2015, se pravi 1 + 2. Skrbi me, da to izvajanje oziroma to črpanje evropskih sredstev ne bo izvedeno, da bodo sredstva ostala. Govoril sem tudi z ministrom za okolje in prostor, ki ima težave pri izvedljivosti teh projektov. 2010 so bili trije razpisi v vrednosti 162 milijonov evrov, potrjene so bile tri operacije. Če pogledamo te projekte, so v glavnem projekti že izvedeni, tako da je treba sredstva samo počrpati. Do konca tega leta pa naj bi bilo še nekaj projektov, nekateri so že tudi izvedeni, predvsem avtoceste, nekateri projekti pa me skrbijo, ker so infrastrukturne narave in je pripravljenost teh projektov vprašljiva. Zato sprašujem: Konkretno kateri projekti vodooskrbe glede na pripravljenost bodo sofinancirani v programu razvoja okoljske in prometne infrastrukture 2013? V operativnem programu je kar nekaj zelo obširnih projektov, kjer je vprašljiva pripravljenost.
Gospod minister, izvolite odgovoriti.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanci! Najprej moram kategorično zavrniti danes večkrat ponovljeno izjavo, da je črpanje evropskih sredstev slabo. Ko je predsednik Vlade prej omenil, da se je pogovarjal pred današnjimi vprašanji poslancev z nekom – pokazal je name, saj sem mu jaz dal ta podatek. Mi smo v prvi tretjini vseh držav Evropske skupnosti po uspešnosti črpanja, denimo pred Francijo in še drugimi državami. Tako da takšne pavšalne ocene ne morem sprejeti. Zdaj tu nimam časa za podrobnejše dokazovanje, se bom pa osredotočil predvsem na področje, ki ste ga izpostavili, in to je dejansko eno izmed bolj občutljivih področij na celotni evropski kohezijski politiki – okoljska in prometna infrastruktura. Ta se v večjem delu sofinancira s pomočjo kohezijskega sklada v okviru operativnega programa razvoja okoljske in prometne infrastrukture. Veste, da smo pred nekaj meseci začeli oziroma vstopili v proces spremembe operativnih programov predvsem z razlogom, da na optimalen način maksimalno počrpamo evropska sredstva, teh 4,1 milijarde evrov. Seveda se je izkazalo, da so bile po potrditvi Evropske komisije v velikem delu razporeditve ustrezne. Pri tistem delu, kjer pa so se pokazali dvomi, smo zaradi manjše verjetnosti, da določeni projekti ne bi bili izvedeni še pred končno verzijo, ki smo jo predložili Evropski komisiji, izvedli analizo izvedljivosti predvsem velikih projektov v okviru tega operativnega programa. Tako da zadnja verzija operativnega programa, ki bo po naših zadnjih informacijah – torej neformalno je že usklajena, po zadnjih informacijah bo formalno potrjena v začetku drugega leta – v tej obliki, da boljših projektov, kot so notri, ni. Konkretno vam bom odgovoril na vaše vprašanje, kateri projekti so predvideni za sofinanciranje s stališča pripravljenosti, kar je zelo korektno vprašanje, ker se vsi zavedamo, da je predvsem umeščanje v prostor tako okoljskih kot prometnih infrastrukturnih objektov dolgotrajno. Glede na analizo smo na ta seznam uvrstili oskrbo s pitno vodo v Pomurju, ki vsebuje tri sisteme, v Saleški dolini, v porečju Drave drugi sklop in na obali in Krasu. Govorim o večjih projektih, ki so v okviru operativnega programa ROPI. Ob zavedanju in določenem tveganju ravno zaradi umeščanja in pridobivanja dovoljenj smo se na organu upravljanja, torej na Službi Vlade za lokalno samoupravo in regionalno politiko, odločili, da proaktivno vstopimo v te procese tako s kolegi na Ministrstvu za okolje in prostor kot s kolegi na Ministrstvu za promet, ustanovimo projekte skupine, ki bodo skrbele na tedenski bazi, da se ti projekti premikajo. In za Pomurje vam lahko povem, da imamo naslednji teden sestanek z inženirji, imamo tudi svet regije in s koordinatorji teh krakov ravno s tem razlogom, da pospešimo postopke, ki so potrebni zato, da se ti projekti začnejo izvajati konec 2011, najkasneje v začetku 2012, ker drugače, kakor ste povedali, tudi pravilo N + 2 ne bo pomagalo, da jih korektno izpeljemo in seveda tudi potem povrnemo sredstva iz evropskega proračuna. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Lah, izvolite.
Hvala lepa. Moj namen ni bil kritizirati, ampak skrb za izvedljivostjo projektov na področju prometne infrastrukture in na področju odvajanja in čiščenja odpadnih voda, vodooskrbe in pa ravnanja z odpadki. Problem je pridobivanje zemljišč v javno korist, služnostnih pogodb in umeščanja v prostor. Vemo, koliko občin je sprejelo OPN-je, verjetno so nekateri objekti tudi odvisni od tega, zato me skrbi sama izvedljivost teh projektov. Eden od projektov je tudi suhokranjski vodovod, ki ga niste prej omenili; konkretno poznam, to je investicija petih občin, je na nivoju izdelanih idejnih projektov. Dolgo smo rabili, da smo se uskladili pri idejnih zasnovah, zdaj imamo izdelane idejne projekte. Vendar MOP kot posredniško telo slabo sodeluje oziroma ne zagotavljam, da bo ta projekt vključen v sofinanciranje, čeprav je v temu operativnem programu, ki je bil poslan v Bruselj. Zato nas skrbi, ker smo kar nekaj denarja, lastnih sredstev, občinskih, že porabili. Za pripravo projektov potrebujemo vsaj še dober milijon evrov in na koncu tudi ogromno truda pri pridobivanju zemljišč služnostnih pogodb, gre za nekaj 100, če ne tisoč. Če na koncu ne bo sofinanciranja, je bolje, da ta sredstva porabimo za nadomeščanje lokalnih vodovodov kot pa za takšen projekt. Zato rabimo trdno zagotovilo. Koordinator vam je poslal dopis, da bi se sestali skupaj s posredniškim telesom, se pravi predstavnikom MOP-a, in določili do katerega roka mora biti projekt pripravljen, da bo sigurno financiran v temu programu. Ker ste sami enkrat povedali, da kolikor do takrat ne bo, boste črtali.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite gospod minister.
Hvala. Prej sem omenil, da nisem naštel vseh projektov, ki so v OP ROPI, naštel sem predvsem te večje. Tudi ta spisek ni nujno, da je zadnji. Namreč bolj se bomo približevali tistemu dnevu D, bolj bo pomembno, ali je projekt pripravljen. In če bo določen drug projekt takrat pripravljen, torej ready-to-go, bomo projekte zamenjali. O temu vodovodu v Suhi krajini sem seznanjen in bom tudi pozval Ministrstvo za okolje in prostor in če bo potrebno, bomo tudi za ta vodovod naredili, kot sem povedal, projektno skupino, da bomo časovno enoto iz enega meseca skrajšali na en teden. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec László Göncz bo postavil vprašanje ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo Gregorju Golobiču.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovani gospodje ministri, spoštovane ministrice, poslanke in poslanci! Na nekaterih območjih Republike Slovenije, kjer žal ni izgrajeno širokopasovno omrežje elektronskih komunikacij, so razvojne možnosti bistveno slabše kot tam, kjer z njimi razpolagajo. Na območju nekaterih predelov vzhodne Slovenije, na primer Goričkega v Prekmurju, je omenjeno vprašanje izredno pereče, zato vam gospod minister Golobič v zvezi s tem ponovno postavljam poslansko vprašanje. K temu so me napotili dogodki, ki se v zadnjem času dogajajo okoli razpisa projektov za izgradnjo odprtega širokopasovnega omrežja elektronskih komunikacij. Na podlagi objavljenega razpisa Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo je kazalo, da se bo na tem področju vsaj delno nekaj premaknilo na bolje, vendar obstaja možnost, da temu vsaj v določenih primerih ne bo tako. Kot ste v vašem odgovoru na moje prejšnje poslansko vprašanje sami ugotovili, na določenih, predvsem podeželskih območjih, telekomunikacijska podjetja ne izražajo posebnega interesa za reševanje težav, zato je nujno, da je v razpisnih pogojih ter pri odločitvah to vprašanje še posebej v ospredju. Na osnovi nekaterih dejstev in informacij nastala situacija v okviru omenjenega razpisa z vidika telekomunikacijskih možnosti naj bolj prizadetim državljanom Republike Slovenije in njihovim občinam zopet predoči drugačen, zelo komercialno usmerjen pristop reševanja tega perečega problema. S konkretnimi imeni podjetij ne želim operirati, vendar moram poudariti, da je konzorcij 10 goričkih občin, ki so se združile v želji izgradnje skupnega projekta, v velikih dvomih z vidika ustreznosti sprejetja odločitev. K razpisu so priložili tudi pogodbo z izbranim zasebnim partnerjem, pri tem pa regularno izvedli postopek izbire. Na poziv so se prijavili ponudniki, s katerimi je bil izveden konkurenčni dialog, in na osnovi ponudb je bila izbrana ekonomsko najugodnejša. Do zapleta je prišlo, ker je eden od ponudnikov, ne da bi pogledal v dokumentacijo, vložil zahtevo za revizijo. Državna revizijska komisija je sklep o izbiri zasebnega partnerja razveljavila, čeprav je potrdila zgolj eno od očitanih 12 nepravilnosti. V njeno odločitev kljub temu nimam pravice posegati. Pomembno pa se mi zdi pripomniti, da je strokovna komisija ocenila, da ponudnik, ki je vložil zahtevo za revizijo v nobenem primeru ne bi bil izbran, med drugim tudi zato, ker je prikazal najnižji vložek zasebnih sredstev. Gospod minister sprašujem vas: Ali se na ministrstvu zavedate, da lahko sporne formalne odločitve še bolj prizadenejo projekt na občutljivem demografskem območju, kjer komercialnega interesa podjetij ni in s tem razvoj območja še bolj potisnejo v ozadje? Predvsem pa vas sprašujem: Ali dejansko želite postoriti kaj v smeri, da projekt, kot je bil pripravljen s strani desetih goričkih občin, ne propade zaradi formalnih ovir,ali morda celo nekih parcialnih interesov? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister Gregor Golobič, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, poslanke in poslanci, kolegi! Vaše vprašanje je težko, pa tudi lahko na nek način. Namreč, sprašujete me, verjamem, da bolj iz neke stiske in prizadetosti, ki jo je mogoče razumeti, ali so formalni razlogi v nekem javnem razpisu upoštevanja vredni ali ne. Odgovor je lahko samo eden: drugih kot formalnih razlogov ne more biti, vse drugo bi vodilo v neko samovoljo in v netransparentnost, ki si je nihče ne želi, niti si je ne moremo privoščiti. Kar zadeva konkretno vlogo sem pridobil podatke, da je bila vloga, ki jo je v imenu širšega konzorcija desetih občin vložila občina Moravske Toplice, nepopolna. Na odpiranju se je to pokazalo. Bila je pozvana, da jo dopolni. Poslala je dve dopolnitvi. Še vedno pa je tem dopolnitvam manjkala pogodba z izbranim soinvestitorjem za gradnjo in upravljanje ter vzdrževanje omrežja. Občina je ministrstvo obvestila o tem, da je bil vložen zahtevek za revizijo njihovega postopka za izbiro tega partnerja. Mi o odločitvi te komisije na ministrstvu še o nismo obveščeni. Vi v vašem vprašanju navajate, da naj bi v eni od 12 očitanih točk pritožbe pritožnik uspel in da je komisija razveljavila odločitev. S tem je, žal, ta vloga formalno nepopolna in je komisija ne more upoštevati v nadaljnjem postopku. Seveda se zavedam, da takšna odločitev, takšen razvoj dogodkov, ne gre za odločitev, ampak za razvoj dogodkov, vpliva na razvoj oziroma na nereševanje nujno potrebnih zagat, stisk ljudi v posameznih, še posebej demografsko ogroženih in sicer razvojno deprivilegiranih območjih. Tisto, kar lahko ministrstvo v tem kontekstu naredi, in to smo naredili, je, da smo organizirali javni razpis, da smo vsem občinam, ki izpolnjujejo pogoje, torej da zadeva njihovo območje in je vključeno v zemljevid tako imenovanih belih lis, kjer telekomunikacijska podjetja ne izražajo komercialnega interesa za izgradnjo teh omrežij, v prihodnosti torej brez te subvencije in vložka države oziroma evropskih sredstev, da so vsi v enakopravnem položaju, da morajo vsi zagotoviti enake pogoje za prijavo na ta razpis. In kakor bi si želeli, da bi čim več tovrstnih projektov uspelo znotraj sredstev, ki so še na voljo, pa ne moremo mimo tega, da je postopek izveden formalno korektno, ker samo s tega vidika lahko govorimo o zakonitosti. Omenil sem že, da gre za evropska sredstva. In nadzor – minister Gjerkeš je že odšel – nad porabo teh sredstev v vseh fazah postopka, razpisa, izbire in izvajanja, je izredno temeljit. Izvaja ga Državna revizijska komisija, ki je bila že omenjena, Urad za nadzor proračuna Ministrstva za finance, Služba Vlade za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in na koncu tudi Evropska komisija. Tako da skrb za korektno izvedbo tega postopka mora biti v ospredju, sicer bi na koncu breme tega stroška, potem ko bi, na primer, zaradi kršitve bila razveljavljena odločitev, padla na te občine. Občina se je torej prijavila znotraj tega razpisa na prvo odpiranje vlog, to je bilo 15. oktobra, drugo odpiranje pa bo 14. januarja. Do 12. ure 13. januarja je možno oddati vloge na drugo odpiranje. Tako da to je izhod znotraj tega razpisa. Jaz upam, da se bo ta konzorcij prijavil, izpeljal te postopke na način, ki mu ne bo mogel nihče s kakršnimikoli že nameni, o katerih, žal, ne moremo presojati, znotraj tega postopka izpodbijal, da bo to izpodbijanje prestala in bo lahko konkurirala znotraj tega razpisa za sredstva, ki bodo še na voljo. Mi si sicer prizadevamo, da bi na tem področju naredili pomembne preboje. Želimo tudi, da bi v nadaljevanju pridobili dodatna sredstva še s prerazporeditvami znotraj operativnih programov. Gre za pomembno, eno ključnih infrastrukturnih investicij v ta okolja. Širokopasovni dostop želimo opredeliti v novem nacionalnem programu kot univerzalno storitev, storitev, ki jo mora država zagotoviti vsem državljanom. To nove tehnologije omogočajo. Ravno zato smo tudi – mislim, da s sorazmerno velikim uspehom, s težavami prav tudi na Goričkem – uspeli, šli v digitalizacijo radiodifuzije in sprostili tisti frekvenčni spekter, na katerem bo mogoče z novimi tehnologijami zagotoviti – z obsegom sredstev, ki so na voljo – to pokritost s širokopasovnimi storitvami.
Hvala lepa, gospod minister. Gospod Göncz, izvolite, želite dopolnitve odgovora.
Hvala lepa. Predvsem sem želel vprašati, kar je zdaj delno bilo odgovorjeno, z morebitnimi dodatnimi sredstvi oziroma z morebitnimi dodatnimi programi. Ampak bi dodal še toliko, da bolj kot z občinami, če sem zelo konkreten, je težava dejansko s prebivalstvom, in to z mladim prebivalstvom. Ni poslanskega foruma in poslanskih ur, ki jih opravljam, in jaz to kar intenzivno opravljam, da se vsaj nekaj mladih ljudi ne bi oglasilo ravno konkretno s to temo, torej glede nikakršnih možnosti vključevanja na internetne in druge povezave. Tam je to res demografsko vprašanje in je nacionalno vprašanje, s tega vidika državne ravni. Zato sem hotel vprašati: Ali poleg omenjenih razpisnih pogojev razmišljate tudi o dodatni možnosti? Žal vemo, da vsi tudi sedaj ne bodo prišli na vrsto, časa pa veliko, žal, ni in ne moremo 15 ali ne vem koliko let računati, da bo ta problem rešen. Ne vem, če imate v zvezi s tem še kaj za dopolniti, bi se vam zahvalil. Hvala lepa.
Minister Golobič, izvolite.
Hvala lepa. Delimo to skrb z vami. V resnici je to velik problem in vemo že danes po številu prijav in obsegu sredstev, ki jih predpostavlja reševanje te stiske ljudi v mnogih okoljih Slovenije kjer so, bom rekel, v temu smislu bele lise in kar ogroža tako ambicijo, da bi mladi ljudje tam ostali in živeli naprej, kot tudi razvoj gospodarstva v tistem okolju in vseh tistih drugih javnih služb, ki si jih danes pravzaprav ni mogoče zamisliti brez ustrezne telekomunikacijske hrbtenice oziroma vključenosti v spekter širokopasovnih storitev. Za to si zelo prizadevamo in ta razpis evidentno ne bo zadostoval. To vemo že kar nekaj časa, si prizadevamo, da bi v začetku prihodnjega leta, ko bo znotraj Vlade potekala ta debata, kako preprečiti, da ne bi sredstva, ki morda na posameznih projektih, ki jih iz različnih razlogov ne bo mogoče v finančni perspektivi porabiti, prerazporediti na področja, na projekte, kjer je to mogoče. Ti konzorciji, njihov obseg, investicijski potencial, število kažejo, da je tu mogoče ta sredstva pametno porabiti. Jaz računam, da bo Vlada v začetku prihodnjega leta to razpravo zmogla in pripoznala prioritetnost reševanja tega vprašanja z vidika demografske politike in tudi z vidika enakomernejšega regionalnega razvoja. To je tisto najhitreje, kjer vidim, da bi lahko dodatna sredstva zagotovili ob tem razpisu približno v višini 45 milijonov evrov, ki je zdaj v teku, o katerem sprašujete pravzaprav. Vse drugo bolj dolgoročno, ampak spet ne 15 let, ampak v prihodnjih letih pa mislim, da bo dobilo podlago in neko zavezo države skozi nacionalni program na temu področju, ki, kot sem rekel, želi vzpostaviti širokopasovni dostop kot univerzalno storitev. To, kar je danes kot univerzalna storitev kvalificirano v Sloveniji, je fiksna telefonska linija, klasičen telefon. To želimo v prihodnje definirati s tem standardom - osnovno širokopasovno storitev, dostop. Nov nacionalni program bo postavil prioritete na ta način. Država bo skozi to – dokument pa bo obravnaval tudi Državni zbor, računam, da bi ga v prihodnjem letu tudi sprejel – zavezana tpodpreti z ustreznimi finančnimi sredstvi in drugimi mehanizmi, da bi te bele lise čim prej pravzaprav dobile ustrezno zapolnitev.
Hvala lepa. Poslanec Samo Bevk bo postavil poslansko vprašanje ministrici za gospodarstvo mag. Darji Radić in ministrici za kulturo Majdi Širca. Izvolite, gospod Bevk.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Vlada je decembra leta 2009 sprejela sklep o začetku postopka likvidacije gospodarske družbe Rudnik živega srebra Idrija. Oktobra letos pa še program celovitega varstva kulturne dediščine in naravnih vrednot povezanih z idrijskim rudiščem. Aprila 2007 je potrdila tudi program vzdrževanja nezalitega dela jame in monitoringa po končanih zapiralnih delih v Rudniku živega srebra Idrija v zapiranju za obdobje od 2008 do 2012. Na podlagi zakona in sprejetih programov ostaja trajna obveza države vzdrževanje nezalitega dela jame, vključno z muzejskim rudnikom, monitoring in poplačilo rudarske škode. Junija 2008 je bil ustanovljen tudi Informacijsko raziskovalni center za živo srebro kot notranja organizacijska enota rudnika. V osnovi, izhodiščih programa, ki ga je Vlada sprejela oktobra letos, je zapisano, da se Informacijsko raziskovalni center naprej osamosvoji znotraj družbe RŽS Idrija v likvidaciji, postopno pa iz družbe izloči v samostojen pravno-organizacijski subjekt. Ministrico za gospodarstvo mag. Darjo Radić sprašujem: Pod kakšno pravno formalno obliko bodo umeščena dela, se pravi vzdrževanje, monitoring, muzejski rudnik, ki jih bo država dolžna še zagotavljati po likvidaciji družbe Rudnik živega srebra Idrija? Ministrico za kulturo gospo Majdo Širca pa sprašujem: Kakšna je usoda varovanja kulturnih in tehniških spomenikov, ki so v lasti rudnika po končani likvidaciji Rudnik živega srebra Idrija? Obenem dajem Vladi Republike Slovenije tudi poslansko pobudo oziroma poslansko pobudo pristojnemu ministrstvu, da čimprej sprejem novelo programa vzdrževanja nezalitega dela jame in monitoringa po končanih zapiralnih delih v Rudniku živega srebra Idrija za obdobje od leta 2013–2017. Obema ministricama se že v naprej zahvaljujem za njun odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Katera bo prva odgovorila? Mag. Darja Radić, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Vlada, kot ste že omenil, je konec oktobra sprejela izhodišča programa celovitega varstva kulturne dediščine naravnih vrednost povezanih z rudnikom živega srebra v Idriji. V teh izhodiščih je vključeno celovito varstvo kulturne dediščine, predvideni so pred načrtovanjem izvajanje sanacijskih, okoljevarstvenih ukrepov. kot pomemben del ukrepov, s katerimi bi seveda zagotovili zdravo, varno in pa kvalitetno okolje prebivalcem. Pod drugo točko so v teh izhodiščih predvidene tudi trajne obveze države, ki so vezane na vzdrževanje nezalitega dela jame, vključno s tem muzejskim rudnikom, monitoringom in tudi s poplačilom rudarske škode za izvedbo vseh teh dejavnosti. Ministrstvo za gospodarstvo ima zagotovljena sredstva že v letu 2010 in tudi že v letu 2011, 2012. Dejstvo pa je, da bodo te dejavnosti prenešene na ustreznega izvajalca. O tem se je še treba odločiti po likvidaciji družbe, ki je načrtovana nekje za 30. 6., se pravi za prvo polovico naslednjega leta. V izhodiščih je tudi na podlagi predhodno izvedenih primerjalnih študij predvidena postopna izločitev tega informacijskega centra za živo srebro v samostojen pravno-organizacijski subjekt. Kakšna pravna oblika konkretno bo, še ni dogovorjeno. V zvezi s samo izločitvijo informacijskega centra iz tega rudnika živega srebra v likvidaciji pa so predvideni še predhodni razgovori z Občino Idrija, seveda vse z namenom, da bo ta pravno-organizacijski subjekt, ki bo opravljal določena dela po likvidaciji ene družbe, čim bolj učinkovito in uspešno deloval. Za učinkovito varstvo in razvoj kulturne dediščine pa je v izhodiščih predviden tudi prenos dela nepremičnin na Republiko Slovenijo in v upravljanje Ministrstva za kulturo. Ta prenos bo izveden po likvidaciji družbe. Kaj več me mogoče v zvezi s tem potem dopolnili še ministrica. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica za kulturo, izvolite.
Več ali manj si bomo povedali stvari, ki jih že poznamo, še posebej gospod Bevk. Gospod poslanec sprašuje o načinu celostnega varstva kulturne in naravne dediščine, ki je povezan z idrijskim rudiščem. Seveda vsi predpogoji, da se lahko celostno varstvo zgodi, so se potrdili s sklepom Vlade, in sicer z izhodišči za program celovitega varstva kulturne dediščine in naravnih vrednost, povezanih z idrijskim rudiščem, ki so dali osnovo za to, da smo potem lahko ukrepali med drugim tudi zato, da smo na Ministrstvu za kulturo zagotovili ustrezna sredstva znotraj proračuna v letu 2011. Hkrati vemo vsi, da se pospešeno pripravlja nominacija v sklopu vpisa Idrije in Almadena na seznam Unescove svetovne dediščine, potem, ko vemo, da se je Mehika umaknila, sem imenovala Odbor za spremljanje nominacije za vpis Idrije na Unescov seznam svetovne dediščine in ste vi, gospod Bevk, tudi predsednik tega odbora, sem tudi imenovala delovno skupino za pripravo nominacije za vpis Idrije na Unecsov seznam svetovne dediščine, ki že intenzivno dela. Med drugim se jutri odpravlja v Madrid na Ministrstvo za kultur, kjer bodo dorekli način skupnega uveljavljanja tega predloga. Tako da projekt, če govorimo o striktni zaščiti kulturne dediščine, ki je nedvomno povezana z vpisom na seznam Unescove dediščine, ki vemo, da ima svojo zgodovino, ne da bi Slovenija v tej zgodovini delala napake, sicer bi bila že vpisana, ampak zaradi drugih spremnih elementov, ki so bili vezani na nepripravljene druge države, zaradi česar še nismo vpisani, ampak glede na korake, ki jih delamo skupaj, tudi z lokalno skupnostjo in Ministrstvom za gospodarstvo, posledično vezan tudi na samo rudišče, pa verjamem, da bo.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz se tako mag. Radićevi kot gospe Širci, ministricama za gospodarstvo in kulturo, zahvaljujem za njune odgovore. Bi jih tudi v svojem imenu in imenu lokalne skupnosti povabil v Idrijo po novem letu, predvsem zaradi tega, ker smo danes slišali, da bo postopek likvidacije končan nekako do srede prihodnjega leta. Slišali pa smo tudi danes, da nekatere stvari še niso dorečene, kot recimo, kdo bo izvajalec tistih nalog, ki jih bo morala država opravljati še po likvidaciji družbe Rudnik živega srebra Idrija, kakšna bo pravna oblika, kdo bo ustanovitelj informacijsko-raziskovalnega centra po izločitvi oziroma likvidaciji Rudnika živega srebra. Je kar nekaj odprtih vprašanj, ki jih moramo čim prej razčistiti, kajti po tem, ko bo družba likvidirana, to ne sme ostati v zraku, ampak moramo imeti stvari že prej pripravljene. Tudi zaradi postopka likvidacije smo imeli neke težave, ko recimo nismo mogli kandidirati na javnih razpisih za obnovo topilnice rudnika, ki je zaščitena kot dediščina državnega pomena in bo vpisana tudi na seznam svetovne dediščine pri Unescu. Čas zelo hitro beži, zato predlagam, da ta vprašanja, ki so danes še nekako ostala odprta, čim prej dorečemo in tudi uspešno zaključimo. Kajti, poleg tega je Vlada podprla en zelo ambiciozen projekt, to je projekt priprave svetovne konvencije OZN za živo srebro, in seveda v okviru tega tudi morebitno pridobitev centra, svetovnega, za živo srebro s sedežem v Idriji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospe ministrici, želita? Izvolite gospa.
Predlagam, da vabilo v Idrijo, kjer je Rudnik že zdaj zelo lepo urejen, velja, ampak predlagam, da to vabilo sprejmemo ob času kongresa, ki ga, kot veste, podpiramo in smo tudi na ta način odreagirali, ko bomo v večji družbi tudi drugih narodov. Hvala.
Gospa Darja Radić.
Hvala. Se samo pridružujem mnenju kolegice Majde. Vabilo velja, midva sva tudi že govorila na to temo in se strinjam, da je treba ta vprašanja doreči, preden se likvidacija zaključi. Hvala.
Hvala lepa. Meni ni treba komentirati. Mogoče me bo Samo Bevk povabil, ja. Gospod Danijel Krivec bo postavil poslansko vprašanje ministru za finance dr. Francu Križaniču. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister! V javni obravnavi in tudi že v obravnavi na Vladi je strategija razvoja iger na srečo v Sloveniji. Kot vemo, je bila v aprilu dana v obravnavo, kot osnutek, strategija, ki je dosegla kar velik odziv med uporabniki in zainteresirano javnostjo in dosegla to, da je bila ta strategija ne nek način v celoti prevetrena. Zdaj ima Vlada v obravnavi povsem spremenjeno ali dopolnjeno strategijo, ki je bila septembra tudi na javni obravnavi v Novi Gorici obravnavana. Namen te strategije je, kot piše v samem dokumentu, "da se poda strateške opredelitve do posameznih sistemskih vprašanj urejanja iger na srečo, kot so vrste iger na srečo, lastniška struktura koncesionarjev, dajatve od iger na srečo, delitev dajatev od iger na srečo, nadzor, politika dodeljevanja koncesij ter družbeno odgovorno prirejanje iger na srečo". Strategija opredeljuje tudi okvir delovanja države in daje osnovne usmeritve za njeno ravnanje na področju iger na srečo. V zaključku pa dokument predlaga še ukrepe za uresničitev teh strateških ciljev in določa tudi nosilce odgovornosti ter roke za izvedbo ukrepov in spremljanje uresničevanja strategije. Tako pravi v namenu tega dokumenta. In v zaključku pravi: "Vlada Republike Slovenije sprejme strategijo razvoja iger na srečo v Sloveniji kot podlago in izhodišče za vodenje politike in sprejemanje ukrepov na področju prirejanja iger na srečo. V skladu s strategijo Ministrstvo za finance pripravi zakonske podlage, ki urejajo igre na srečo, in sočasno prilagodi predpise, ki urejajo dajatve, povezane z igrami na srečo." Zato sprašujem spoštovanega ministra za finance, ker smo zasledili v medijih informacije, da naj bi se ameriška igralniška korporacija Harrah's Entertainment, pred kratkim se je celo preimenovala v Caesars Entertainment, zopet zanimala za naložbo v slovensko igralništvo, konkretno za nakup lastniškega deleža v družbi Hit. Z načrti za naložbe naj bi bil že seznanjen tudi predsednik Vlade gospod Borut Pahor, ki naj bi bil nad naložbo celo zelo navdušen, tako pišejo v medijih; seveda tudi ministri zadevo podpirajo. Sprašujem: Ali ta informacija drži? In če drži: Za kakšno naložbo gre? Kakšno je stališče do te naložbe s strani uprave Hit? Kako to, da se tako pomembne odločitve sprejema, še preden bi bila sprejeta nova strategija razvoja igralništva, ki nalaga tudi spremembo zakonodaje? Hvala za odgovor.
Gospod minister Križanič, izvolite.
Hvala za vprašanje. Spoštovani, na Ministrstvu za finance, ki je resorno pristojno ministrstvo za področje iger na srečo, se obračajo investitorji iz več delov sveta, tudi iz Las Vegasa. In ti investitorji izražajo zanimanje za vlaganje v slovensko igralništvo. To zanimanje temelji dejansko na zelo ugodni legi Slovenije, tudi turistični, transportni in tranzitni, in je dejstvo, da pritegne center, ki ga lahko gradijo v Sloveniji, goste z območja 20 ali več, 25 milijonov prebivalcev, okrog 500 kilometrov velik krog, ki potem gravitira na take centre. Zanimanje investitorjev je v zadnjem času povezano s strategijo razvoja iger na srečo v Sloveniji, ki je trenutno v obravnavi Vlade Republike Slovenije. Glavna strateška usmeritev iz tega dokumenta je namreč spodbujanje povezave med turizmom in igralništvom, se pravi, prepoznavanje pomena investitorjev v igralništvu, če ustrezno in krepko investira tudi v turizem. Glavni vzvod sta ustrezna koncesijska in davčna politika, posebno degresivno obdavčenje. Pri tem se uvaja tudi nova kategorija igralnic, tako imenovani igralniško-zabaviščni megacentri, ki zagotavljajo celovito turistično in igralniško ponudbo z najmanj tisoč sobami na urbanem turistično zaokroženem območju, s 100 igralnimi mizami, 2 tisoč igralnimi avtomati, turističnimi atrakcijami, športno-rekreacijskim centrom, centrom za zdravje in dobro počutje, kongresnim centrom in prostorom za zabavne prireditve. Če gre za skupno vlaganje z zasebnim sektorjem v igralniško-zabaviščni megacenter, strategija razvoja iger na srečo v Sloveniji kot izjemo predvideva, da je lahko lastniški delež države, družb v državni lasti in lokalnih skupnosti manjši od 51 %. V tem primeru pa se manjši lastniški nadzor okrepi z uvedbo licenc za delavce koncesionarjev, enako kot to izvajajo v Združenih državah Amerike, se pravi, bistveno ostrejše licenciranje, ki omejuje patološke pojave v tem sektorju. Poudarjam, in tu sledim vaši skrbi, da gre za izražen interes več investitorjev za vlaganje v slovensko igralniško ponudbo in da bo odločitev lahko sprejeta šele po sprejetju strategije razvoja iger na srečo v Sloveniji na Vladi RS, kar pričakujemo ta teden, po spremembi zakonodaje s področja iger na srečo in dajatev od iger na srečo, kar pričakujemo v prvi polovici naslednjega leta, in na podlagi javnega natečaja. Pri morebitni spremembi lastniških deležev in o morebitni spremembi lastniških deležev države v družbah, ki imajo koncesijo za prirejanje iger na srečo, je treba opozoriti še na pristojnosti in naloge Agencije za upravljanje kapitalskih naložb države in na pomembno vlogo Državnega zbora, ki bo sprejel strategijo upravljanja kapitalskih naložb tudi na tem področju za obdobje najmanj treh let. Se pravi vzvodi, ki jih boste imeli v tem visokem zboru, bodo najprej pri oblikovanju novega zakona, potem pri oblikovanju strategije in na koncu še odločitvi o morebitni dokapitalizaciji, s katero bi lahko večji investitor vstopil v enega od že obstoječih centrov ali začel graditi nov center na področju Slovenije, kjer bi povezal igralništvo z bistveno večjimi investicijami v ostale turistične infrastrukturne objekte. Investicije v takšnem delu predstavljajo približno 500 milijonov evrov in več. To so razmere, o katerih se boste pa pogovarjali šele takrat. Zanimanja pa seveda že sedaj obstajajo iz različnih delov, ker ima Slovenija za ta del dokaj zanimivo lego. Hvala lepa. Ni pa to nobena tajnost, tudi ko je koalicija to obravnavala, ni bilo kot tajno napisano, od tam je potem to prišlo.
Gospod Krivec, želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala, gospod minister za odgovore. Moram reči, da se v veliki meri strinjam z vami, predvsem s tem postopkom in tudi s tem, da je igralništvo zelo povezano s turizmom in z naložbami. Zanima pa me tudi glede na vaše izjave, ki so bile včeraj v Financah, kjer ste okoli nove strategije dali nekaj izjav, ki so za mene zanimive, pa bi želel vaš komentar kot dopolnitev tega odgovora. Ena izjava je bila, da je nova strategija pomembna za razvoj Hita, ki bo dobil signal, v katero smer naj gre. To se mi zdi zanimivo, vendar se sprašujem, ali pišemo strategije konkretno za posameznega uporabnika ali pišemo strategije za to, da imamo nek sistemski inštrument, ki nam daje podlago za pripravo zakonodaje za vse potencialne uporabnike v tem prostoru, se pravi tudi za nekoga, ki pride lahko izven tega sistema, ki je zdaj znotraj Hita, čeprav se strinjam, da je Hit tu zelo pomemben. Druga takšna izjava, ki me je na nek način zmotila, ker zadeve tudi na nek način poznam od bliže, pa tudi strategijo sem pogledal, pa je: "Pri nas obstajajo saloni, ki drug drugemu jemljejo stranke in propadajo na prej zasičenem trgu." In pravite naprej, da kdor bo delal uspešno, se mu bo podaljšala koncesija, govorim o igralnih salonih. Če beremo strategijo, ki je pripravljena, tako prva kot druga, govori o tem, da so se saloni bistveno bolj razvijali kot sama igralnica Hit in podobne igralnice in da so v tem trenutku bistveno bolj uspešne kot same igralnice. Vaša izjava pa gre v kontradikcijo s strategijo, ki jo pripravlja skupina, ki je znotraj Ministrstva za finance. Zanima vaš komentar na ti dve izjavi, ki sta po mojem kar precej pomembni tudi za razumevanje in pa za dokončno potrditev strategije.
Hvala lepa. Minister Križanič, izvolite.
Hvala, za dve zanimivi vprašanji. Prvič. Jasno je, da strategija bo dala signal vsem igralnicam, da lahko iščejo svoj nadaljnji razvoj v povezavi z investicijami v turizem, da se iščejo tudi strateški partnerji in da lahko naredijo tudi zelo velik preboj v tem kontekstu in da bo to tudi ustrezno davčno nagrajeno, računajoč, da bo končni davčni izplen na enem velikem centru bistveno večji, kot pa je sedaj. Tu ne gre le za Hit, gre za Portorož in gre morda tudi za druge centre, ki bi lahko rasli v urbanih središčih ali drugih turističnih središčih. To dejansko je signal, mišljeno je kot signal, dilema, ki jo boste morali razreševati v visokem zboru, bo, ali in kje spodbuditi tudi razvoj tistih manjših salonov, ki so pokazali neko vitalnost, ki uspešno poslujejo in bi lahko prerasli svoje okvire in rasli naprej v kazinoje, grand kazinoje in morda še naprej. Tu zaenkrat še omejujemo lastniško strukturo, vendar bo razprava v parlamentu, tako smo se odločili, dala končen odgovor. Tako bo to stalo pred vami: ali bomo tu spustili razvojne potenciale v igralništvu tudi s te smeri navzgor. Kar se tiče problematike poslovanja salonov, ti poslujejo zelo različno. Očitno jih je preveč. Očitno tam, kjer jih je preveč, drug drugemu jemljejo delo. Očitno je skupen rezultat slabši od tistega, kot če bi bilo dodeljenih v preteklosti manj koncesij. Mi dejansko tukaj dopuščamo povsem liberalen odnos. Se pravi, tisti, ki preživi, naj preživi. Tisti, ki ne preživi, pa potem izgubi licenco. Tako eden za drugim nekateri saloni, ki so na obrobju ali so prišli že na zasičen trg, izgubljajo licenco. Običajno se to sicer zgodi ob poteku, ko se izkaže, da ne posluje pozitivno. Če pa ne plačuje koncesnine, pa že prej.
Hvala lepa. Poslanec Milan Čadež bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Na podlagi 162. člena Zakona o vodah je bil konec leta 2002 ustanovljen Vodni sklad kot namenska proračunska postavka. Na ta račun se letno zbere okroglih 25 milijonov evrov namenskih sredstev, in sicer za gradnjo, investicijsko in redno vzdrževanje vodne infrastrukture. Nekatere regije, tudi tiste, ki se soočajo z izjemno poplavno ogroženostjo, niso dobile nikakršnih sredstev oziroma jih pristojne službe zavračajo, po drugi strani so pa glasni očitki o nenamenski in neupravičeni rabi sredstev. Letošnje septembrske kar tridnevne poplave so naredile ogromno škode ne vodotoku Poljanske Sore, in sicer na javni infrastrukturi, ki je bila tudi zgrajena z javnimi sredstvi. Deroča reka je odtrgala del brežine in sedaj že ogroža glavni kanalizacijski tlačni kanal. Obrnili smo se tudi na pristojno gospodarsko javno službo za urejanje vodotokov na območju zgornje Save in dobili naslednji odgovor: "Občinsko kanalizacijo je dolžna varovati občina. Država pa ščiti infrastrukturo." Če pa pogledamo Zakon o vodah, v 91. členu lepo opisuje obseg varstva pred škodljivim delovanjem voda. Spoštovani gospod minister, mene zanimajo štiri stvari: Ali je lokalna skupnost upravičena do sredstev vodnega sklada, ko vodotok ogroža javno infrastrukturo, grajeno z javnimi sredstvi? Kdo je dolžan izvesti ukrepe varovanja pred škodljivim delovanjem reke? Kam so šla sredstva vodnega sklada v letu 2009 in 2010? Prosim, če mi jih naštejete. Ali se sredstva vodnega sklada, ki so namenska, res uporabljajo namensko in na kakšni podlagi kriterijev se ta problematika rešuje? Kateri so konkretni projekti in v kakšni višini se bodo financirali v naslednjem letu 2011? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister dr. Žarnić, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani, hvala za vprašanje! Saj o tem vprašanju smo že velikokrat govorili, pa bom še enkrat bolj konkretno lahko povedal. Kot ste sami ugotovili, Zakon o vodah je v 162. členu tudi definiral sklad za vode in kateri nameni financiranja so predvideni. V tem skladu naj bi se do sedaj financirala vodna infrastruktura, vključno z nakupom zemljišč, potrebnih za njeno gradnjo, gradnja državne in lokalne infrastrukture, ki je potrebna zaradi gradnje vodne infrastrukture, to kanalizacija ni, nakup vodnih in priobalnih zemljišč in sofinanciranje nakupa priobalnih zemljišč s strani lokalnih skupnosti na podlagi 16. člena tega zakona, izvajanje nalog inštituta za vode ter medobčinskih ali regionalnih projektov gradnje objektov za črpanje, filtriranje in zajem vode ter prednostnih vodovodov za zagotovitev javne oskrbe s pitno vodo v skladu z operativnimi programi varstva okolja do višine prilivov in plačil za vodno pravico, za oskrbo s pitno vodo, ki se izvaja kot gospodarska javna služba. Vendar poleg tega zakona o vodah in vodnega sklada se je znašel tudi zakon o pogojih koncesije za izkoriščenje energetskega potenciala spodnje Save. Po tem zakonu sredstva vodnega sklada namenjajo tudi za izgradnje vodne infrastrukture in pa ureditev državne ter lokalne infrastrukture. Problem je nastal zaradi obsega sredstev, ki so se v skladu s tem zakonom o koncesiji nesorazmerno trošila glede na Zakon o vodah. Stališče ministrstva je tudi, da je vodna infrastruktura, kot jo določa Zakon o koncesijah, v neskladju z vodno infrastrukturo, kot jo določa Zakon o vodah, zato nesorazmerno velike investicije pri izgradnji verige HE na spodnji Savi bremenijo sklad za vode vse do leta 2015. Mi smo to zadevo oziroma jaz osebno sem že od samega začetka nastopa mandata ugotovil in se eno leto borim za ta popravek in zdaj se zadeva bliža nekemu koncu, zato smo pripravili nov zakon o koncesiji in v četrtek, 23. 12., imamo na MOP-u prvi teden interno usklajevanje glede zakona med direktorati do konca leta. V začetku leta bomo dali ta zakon v medresorsko usklajevanje, ki bo trajalo po poslovniku štirinajst dni. Predvidevamo, da bo 17. januarja ta zakon lahko šel v proceduro na Vladi. V osnutku normativnega delovnega programa za leto 2011 je bilo navedeno, da bi do konca maja ta zakon moral biti sprejet. Jaz upam, da bo prej. Morate pa vedeti eno drugo stvar, da tukaj v tem parlamentu v vseh strankah so tudi tisti, ki pa zagovarjajo financiranje – kar je zdaj problem – infrastrukture. Zato pričakujem v medresorskem usklajevanju in tudi v parlamentu kar zanimivo debato "za" in "proti" temu koncesijskemu zakonu. V letu 2011 smo s spremembo ZIPRO dosegli to, da bodo vsi prilivi v vodnem skladu ostali in se računa pridobitev še približno petih milijonov. Pridno delamo na koncesijah tistih delov, ki še do sedaj niso bili pobirani in računam še nekaj priliva od tega. Računam tudi nekaj priliva iz popravka cenika, ker je dogovor, da bomo šli na cene po povprečju OECD. Tako mislim, da bomo znali naslednje leto nabrati kar nekaj čez trideset milijonov in potem upam, da bodo tudi take stvari, ki ste jih sedaj omenili, hitreje prišle na vrsto. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Čadež, izvolite.
Hvala za besedo, še enkrat, gospod podpredsednik. Hvala tudi za odgovore, gospod minister. Sicer niste vsega odgovorili, kar sem vprašal, pa bi želel, da mi odgovorite pisno. Glede na aktualno problematiko bi pa želel, da se ob glasovanju tudi razprava opravi na to mojo pobudo. Hvala.
Gospod Čadež, sicer bi dal lahko ta predlog tudi kasneje, ampak kljub temu, o vašem predlogu, da se o odgovoru ministra razpravlja, bo zbor glasoval v četrtek v okviru glasovanj. V okviru ustnega poslanskega vprašanja pa posebnega pisnega odgovora ne morete zahtevati, če bo minister menil, da je za pripravo razprave to koristno, vam bo pa še pisno odgovori. Hvala lepa. Gospod Branko Marinič bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću, ki bo hkrati pojasnil pristojnost ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Nedavni množični protest kmetov v Šikolah na Dravskem polju, ki ga je podprl Sindikat kmetov Slovenije, je pokazal med drugim tudi neusklajeno delovanje Ministrstva za okolje in prostor z Ministrstvom za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Nezadovoljni kmetije so zaradi razglasitve vodovarstvenega območja prve kategorije morali opustiti obdelavo kmetijskih površin in jo pustiti v zaraščanju. Zagotovitev nadomestil za zmanjšanje dohodka iz kmetijske dejavnosti zaradi prilagoditve ukrepom vodovarstvenega režima pa je zastalo. Spoštovana ministra, ki sta bila neposredno na terenu v mesecu septembru, sta bila s konkretnim primerom tudi seznanjena. Sprašujem: Ali je Ministrstvo za okolje in prostor pred razglasitvijo vodovarstvenega območja prve kategorije upoštevalo tudi dobro prakso držav Evropske skupnosti, ki so to storile pred Slovenijo? Kmetje denimo navajajo sosednjo Avstrijo. Drugo vprašanje: Zakaj Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstva in prehrano ogroženim kmetijam še ni izplačalo nadomestil, ki izhajajo iz uredbe o nadomestilu za zmanjšanje dohodka iz kmetijske dejavnosti? Tretje vprašanje: Kdaj bodo slovenski kmetje dobili ustrezne odgovore o tej problematiki, saj se, kot navajajo protestniki, pristojne službe ministrstev na njihove zahteve ne odzivajo pravočasno?
Hvala lepa. Gospod Marinič, še enkrat povem, da me je mag. Dejan Židan, ko je odhajal, obvestil, da za odgovor na vprašanje ni pristojen, zato bo gospod Roko Žarnić dal odgovor na vsa vprašanja.
Hvala lepa. Spoštovani! Pri določanju vodovarstvenih območij in vodovarstvenega režima je naše ministrstvo pred dvema letoma preverilo več praks v Evropi in so ugotovili, da so avstrijske in bavarske razmere nekako najbolj primerljive z našimi, pa tudi način kmetovanja in razmišljanja. Pri pripravi zakonodaje pri nas so se zgledovali po bavarskem principu, ki je bil najpopolnejši, in so izhajali iz stališča, da je treba v čim večji meri ohraniti zdravo, naravno pitno vodo, ker je to tudi ekonomsko najsmotrnejše. Skrb nad dobrim stanjem voda oziroma preprečevanje poslabšanja dobrega stanja voda je osnovna naloga našega ministrstva. Še posebej je pomembna skrb nad varovanjem virov pitne vode, ki se rabijo ali so namenjeni za oskrbo prebivalcev s pitno vodo v javnih vodovnih sistemih. Slovenija je v primerjavi z mnogimi drugimi članicami EU ena redkih držav, kjer njeni prebivalci lahko pijemo naravno neobdelano vodo iz tako rekoč domačih pip, kar pa na žalost premalo cenimo oziroma se strateške prednosti sploh ne zavedamo. Pri tem moramo poudariti tudi to, da iz evropskih predpisov izhaja, da se z zagotavljanjem varstva kakovostnih virov pitne vode zmanjša stopnja čiščenja oziroma priprave pitne vode, ki je potrebna za proizvodnjo pitne vode, kar je pomemben zdravstveni in ekonomski vidik, saj ima neposredne učinke tako na zdravje uporabnikov kot na ceno pitne vode, ki je pri nas še vedno zelo nizka. V letošnjem letu smo skupaj s strokovnimi službami s področja voda in kmetijstva pripravili optimizacijo ukrepov na vodovarstvenih območjih, predvsem na področju upoštevanja vnosa mineralnih gnojil, ki vsebujejo dušik ter določanja oziroma formaliziranja strokovnih meja notranjih vodovarstvenih območij. V letu 2011 bomo naloge pospešeno nadaljevali in s tem v zvezi posegli tudi v obstoječe vodovarstvene režime. Poudarjamo, da je v letu 2008 MOP pripravil spremembe in dopolnila zakona o vodah, kjer je v 79. členu podana pravna podlaga za izplačilo nadomestil kmetom zaradi zmanjšanja dohodka na kmetijskih zemljiščih na vodovarstvenih območjih. Leta 2009 je Vlada sprejela uredbo o nadomestilu za zmanjšanje dohodka iz kmetijske dejavnosti zaradi prilagoditve ukrepom vodovarstvenega režima. Novela te uredbe, ki bo omogočila izplačilo nadomestil, konkretno izplačilo nadomestil za leto 2010, je v vladni proceduri in bo sprejeta še v letošnjem letu. Problem nastane, ker so količine totalnega izplačila kmetom omejene po evropski zakonodaji in ker je bilo tukaj treba najti nek način, pot, da bi bili kmetje kar se da zadovoljni in da ostanemo znotraj evropskih okvirov. V naslednjem letu načrtujemo pripravo trajne rešitve problema nadomestil ter izpeljavo vseh postopkov prilastitve državne pomoči v kmetijstvu pri Evropski uniji. Pri tem pričakujemo aktivno sodelovanje ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter tudi ostale kmetijske stroke. Tukaj gre tudi za evidence, za konkretne primere, to se vodi na Ministrstvu za kmetijstvo, zato bomo skupaj z njimi ta projekt tudi izpeljali. Poleg tega se bo skušal rešiti problem uporabe primernih fitofarmacevtskih sredstev oziroma primernih gnojil na teh področjih, ki ne škodijo vodi, in še bolj kontrolirati možne črne uvoze škodljivih gnojil s Hrvaške. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Marinič, izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Meni je res žal, da se je minister za kmetijstvo opravičil, me pa na nek način zadovoljuje pojasnilo spoštovanega ministra za okolje in prostor, ki je na nek način skušal celovito zajeti odgovor tako s svojega področja kot s področja svojega kolega. Strinjam se s tem, kar minister pojasnjuje, da so zakonske podlage v spremembah novele zakona o vodah iz leta 2008, ampak tukaj gre za razkorak. Poglejte, kmetje so čakali,da bi čim prej dobili odgovor, da bi opravili pozno jesensko ali skoraj že zimsko setev, pa se to ni moglo zgoditi. Se pravi, opuščena je zemlja, na kateri je Ministrstvo za okolje in prostor poskrbelo za rezervat zdrave pitne vodne, in s tem se strinjamo. Tisto, kar so navedli v pojasnilu in sledijo tudi zakonodaji sosednje Avstrije, pa je to, da so se v Avstriji, ki je to storila pred nami in zaščitila tudi vodne vire zdrave pitne vode, odločili drugače. In ni problemov. Tam so uskladi stvari skupaj s kmeti Tukaj v slovenskem primeru, na tej mali zemlji Slovenije, ki je namenjena kmetijski proizvodnji, pa žal kmet, ki je že itak na nek način ogrožen z vseh strani, ne more pridelovati tistega, kar bi, če bi se ministrstva kot celota znala dogovoriti pravočasno, in bi lahko nadaljeval z neko kmetijsko proizvodnjo. Če pa že ne, pa bi vsaj za to dobil odškodnino. Tisto, kar pa je najslabše v konkretnem primeru, je pa to, da se ta kmetijska zemljišča zaraščajo, in to z nevarno rastlino ambrozijo, ki bo več škodila, kot koristila.
Hvala lepa. Gospod minister Žarnić, izvolite.
Ne bi želel polemizirati z vami, ampak ko smo se peljali skozi ta področja, niso bila tako hudo zaraščena. Lepo je koruza rasla in še kaj drugega. Je pa res, da verjetno ni takega prihodka, kot bi bil, če bi kmetovali tam, kjer ni zaščiteno področje. Kmetje radi tudi včasih pretiravajo, to vemo. Saj smo bili na sestanku, imeli smo kar dosti debate in smo se uspeli pogovoriti in jih prepričati. Je pa to problem, iskalo se je, kako znotraj evropske zakonodaje kmetom izplačati kar se da maksimum. Zato je tudi cela zadeva nekaj časa stala. Mislim, da se bo drugo leto stvar uredila. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Marinič, ker ste postavili vprašanje tudi ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, če vi soglašate in gospod minister Žarnić, predlagam, da mu magnetogram tega dela vaših izjav pošljemo in naj oceni, ali je potreben še kakšen dopolnilni odgovor. Je v redu? Hvala. Gospod Anton Colarič bo postavil poslansko vprašanje odsotnemu ministru za šolstvo in šport dr. Igorju Lukšiču.
Hvala lepa, gospod podpredsendik. Ministri, kolegi! Minister je na žalost danes odsoten. Pred enim mesecem sem ministru že postavil podobno vprašanje, sicer povezano s košarko, in sicer o poroštvu države Slovenije za organizacijo evropskega prvenstva v košarki. Vsi vemo, da je upravni odbor Fibe v začetku decembra 2010 soglasno sprejel sklep, da se Sloveniji dodeli to evropsko prvenstvo v košarki leta 2013. Košarkarsko zvezo Slovenije glavno delo v organizacijskem in poslovnem smislu kot tudi na področju infrastrukture sedaj šele čaka. Zato ministru postavljam vprašanje: Kako se bo Ministrstvo za šolstvo in šport odzvalo glede infrastrukturnih zahtev, ki jih organizacija evropskega prvenstva prinaša in v kateri fazi je izbor dvoran oziroma lokacij za nove dvorane? To bo lahko odgovoril tudi na naslednji seji. Če pa dovolite, osebno menim, da je treba predvsem izkoristiti obstoječe zmogljivosti. Tu mislim tudi na ledeno dvorano Tivoli, ledeno dvorano ne Jesenicah, ki je pravkar v prenovi in je treba biti previden pri novogradnjah, da ne bi prišlo do kakšnih finančnih težav, ko se bo potem delal obračun tega prvenstva, ki, upam, da bo uspešno za Slovenijo tako v organizacijskem kot tudi tekmovalnem pomenu. Kot sem rekel, pričakujem ustni odgovor na naslednji seji. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Colarič. Minister za šolstvo in šport vam bo dal ustni odgovor na naslednji seji Državnega zbora. Poslanec dr. Vinko Gorenak bo postavil poslansko vprašanje ministru brez resorja, odgovornemu za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, dr. Henriku Gjerkešu ter ministru za finance dr. Francu Križaniču.
Hvala lepa. Dosedanja moja navada ravno ni bila, da bi se ukvarjal z lokalnimi občinskimi temami, pa vendarle situacija se je spremenila, zato se bom tudi zdaj nekako prisiljen. V začetku tega mandata se spomnim, da smo kar veliko govorili oziroma je koalicija na več sejah Državnega zbora ali ob debatah poslancev govorila o tem, kako je bila prejšnja vlada pri črpanju evropskih sredstev in pri ostalih zadevah skrajno, bom rekel, slaba, da ni bilo narejenega nič, da je bilo premalo sredstev počrpanih in tako dalje. In povedano je bilo tudi to, da bo v tem mandatu seveda vse drugače. Malo prej ste, minister, tudi rekli, da ste zadovoljni s črpanjem EU sredstev in tako naprej. Pa vendarle, poglejte, jaz moram tako reči, vsaj kar se tiče tistih šestih županov, s katerimi jaz komuniciram, torej z območja, kjer sem bil tudi sam izvoljen, mi zelo jasno povedo, da imajo pravzaprav velike težave z razpisi. Ko pa so ti razpisi že dobljeni, pogodbe podpisane, pa gre v bistvu že za realizacijo zadev in za nakazila sredstev, že o tisti fazi govorim, pa je situacija preprosto takšna, da so občine prepuščene same sebi – iz temeljnega razloga, ker se stvari ne realizirajo. Občine so v likvidnostnih težavah, najemajo kredite in tako naprej. In vendarle bi kazalo reči, da potem, ko kličejo na vaše ministrstvo, nekako vaši uradniki s prsti pokažejo, pokličite na Župančičevo, torej na Ministrstvo za finance. Tam pa je situacija še nekoliko slabša. O tem sem se tudi sam prepričal: telefona ne dvignejo ali pa gospe Bratuškove, tistega, onega, nikoli ni, pa govorimo o županih. Zato bi rekel tako, konkretno sem tudi zapisal, da bi želel pametni odgovor na vprašanje: Kdaj nameravate nakazati sredstva za financiranje investicij z naslova 23.a člena Zakona o lokalni samoupravi in tudi iz naslova regionalnih razvojnih programov? Ali predvidevate kašno izboljšanje stanja na tem področju? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister Franc Križanič, izvolite odgovor.
Z dr. Gjerkešem si bova odgovor razdelila. Najprej, pokličite vedno gospoda Tekavčiča, on je prvi, ki je odgovoren, in v vsakem primeru mora biti na razpolago za lokalno samoupravo in njeno financiranje. Prvi del odgovora na vaše vprašanje se glasi takole. Sistem črpanja evropskih sredstev je bil postavljen že pred leti. Marsikdo sicer trdi, da je zelo zapleten, veliko ekonomistov, strokovnjakov in finančnih institucij pa ocenjuje, da tukaj obstoji vendarle neka prednost, in sicer možnosti vračanja denarja v evropski proračun nazaj so majhne oziroma zmanjšane na minimum. To pa zato, ker vse odhodke najprej plačamo v breme domačega denarja, to je domačih davkov, in po vseh opravljenih potrebnih kontrolah počrpamo evropski denar v domači proračun. V tej zvezi prihaja do zamikov in enako se je dogajalo tudi letos. Kljub večkratnim opozorilom ministrice za finance so proračunski uporabniki, na čelu z občinami, prosim, da smo si na jasnem, zamujali s pripravo zahtevkov za povračilo. Od sredine novembra redno obveščamo Vlado, vključil se je tudi predsednik Vlade, o stanju prejetih zahtevkov. Od takrat se je stanje dramatično izboljšalo. V mesecu decembru pričakujemo črpanje v višini med 150 in 180 milijonov evrov, kar je daleč največ do sedaj. Se pravi, sredstva so bila že investirana, zdaj samo še nazaj počrpamo iz evropskega proračuna. Če na kratko povzamem, zaradi uspešnosti črpanja v mesecu decembru ni razlogov, da bi občine skrbele, da bi obveznosti državnega proračuna do njih ne bile poravnane v tem mesecu. Moji sodelavci so naredili vse, da bi ogromno količino zahtevkov, ki so nam bile posredovane, pregledali in omogočili uspešno črpanje že v tem mesecu. Za točne podatke pa prosim dr. Gjerkeša.
Prosim, minister Gjerkeš.
Hvala gospod predsednik. Zavedamo se žgoče težave, ki je nastala ob koncu leta. Vse javnofinančno dogajanje se sooča s krčenjem sredstev, tako tudi občinske, kjer pa moram reči, da se bolj soočajo z večjimi odlivi. Mi se trudimo na Vladi, predvsem SVLR in Ministrstvo za finance, da izpolnimo pogodbene zahteve, ki jih imamo do občin tako s strani zakona o financiranju občin kot s strani evropske kohezijske politike oziroma prednostnih usmeritev razvoja regij. Ravno zaradi pomembnosti te težave smo združili moči z Ministrstvom za finance pri reševanju te težave. Moram reči, da je med letom v smislu izplačevanja poslovanje potekalo vzorno. Težava je nastala, ko smo se na Službi Vlade za lokalno samoupravo in regionalno politiko kot organ upravljanja odločili, da podaljšamo za 14 dni rok za dospetje zahtevkov za izplačilo, da bi pomagali občinam pri tem, da pravočasno izstavijo situacije oziroma zaključijo projekte za leto 2010, hkrati pa se je sprejel oziroma je bil v Uradnem listu objavljen pravilnik o zaključevanju proračuna, ki je določil rok za prevzemanje obveznosti 18. 10. Torej smo se o vseh novih prevzetih obveznostih dogovarjali z Ministrstvom za finance. Seveda je nek drug razlog povzročil nekoliko zamude, vendar lahko povem, da smo po uspešnem dogovoru in izvedbi vseh procesov, ki so bili potrebni, da so moji sodelavci, torej skrbniki pogodb zahtevke pregledali, potrdili oziroma pregledali dopolnitve, se z Ministrstvom za finance dogovorili, da je skrajni rok za predložitev odredb na Ministrstvu za finance 15. 12., valuta, na katero bo pa Ministrstvo za finance nakazalo ta sredstva občinam, pa je 17. 12., torej jutri in čez tri dni. Da bi se v bodoče izognili, kar je tudi implicitno v vašem vprašanju, podobnim težavam, razmišljamo o spremembi zakona o financiranju občin, ki mora biti spremenjen iz več razlogov. Razpis ter izvedba tega razpisa bo premaknjena še bolj na začetek leta, kot je bilo letos. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora ministra? Prosim.
V bistvu ne. Sem kar zadovoljen, če bo tako. Samo zaradi časa, da damo ministroma možnost, če želita še kaj dodati. Sicer sem pa zadovoljen. Hvala.
Ministra, želita še kaj dodati? Mislim, da ne. Hvala lepa. Andrej Magajna bo postavil poslansko vprašanje ministrici za kulturo Majdi Širca.
Lep večer vsem ob tej pozni uri! Spoštovano ministrico za kulturo gospo Majdo Širca, sprašujem: Ali so bile pred odločitvijo o prodaji gradov s parcelami in parki proučene še druge opcije, ki bi posledično pomenile ohranjanje kulturnih spomenikov v javni lasti? Zanima me: Ali so na Ministrstvu za kulturo izdelali oziroma pridobili študije o revitalizaciji gradov in graščin, proučili cenovne opcije za osnovna vzdrževalna dela in proučili možne dolgoročne programe dejavnosti teh kulturnih spomenikov skupaj z lokalnimi skupnostmi?
Hvala lepa. Prosim, gospa ministrica.
Obstajajo zgolj analize, o katerih sprašujete. Obstaja tudi realnost, obstaja tudi praksa, obstaja dejstvo, da ima država po zakonu o lastninjenju kulturnih spomenikov v družbeni lasti 43 lokalnih oziroma državnih spomenikov različnega tipa, zajeto skupaj s kulturno dediščino in stavbami. Obstajajo tudi analize že iz tistega zakona, ki so predvidevale, kaj s to družbeno lastnino, na novo pridobljeno, ob dejstvu, da je ta v zelo različnem stanju. Obstaja tudi del sredstev, ki so bila v perspektivi 2007–2013 namenjena za vzdrževanje kulturnih spomenikov v lasti Republike Slovenije. V sedmih letih naj bi bilo za to porabljenih skoraj 14 milijonov evrov za nekaj obnov, recimo gradov. Obstaja tudi analiza, ki je bila narejena, študija, ki se ni ukvarjala samo s konkretnimi oziroma z načini, ampak se je ukvarjala tudi z ekonomiko upravljanja, z načini financiranja, z urejanjem, z ekonomiko varstva in tudi z načini, kako bi se s temi 43 spomeniki lahko spopadla država, ker so v njeni lasti. Obstajajo možnosti različnih načinov oddajanja oziroma najemanja, ki so se v praksi tudi poskušala izpeljati bolj ali manj neuspešno. Obstajajo tudi načini intenzivnega iskanja najemnikov, kjer se je izkazalo, da jih tako rekoč ni. Zaradi zelo slabega gradbenega stanja in zaradi zelo slabih pogojev, v kakršnih so ti gradovi, ne govorim o vseh, se jih najemniki izogibajo. Ostajajo tudi številne obljube, predvsem podjetij, recimo od Term 3000 do Istrabenza, Akademije za varstvo narave, itd., ki so se v tistih primerih, ko smo razpisali možnost zbiranja ponudb za oddajo v najem, umaknili dokaj hitro, ko je nastala kriza. Ostajajo dobri primeri tistih gradov, ki jih iz prej omenjene študije, ki je bila narejena in jo je delala Ekonomska fakulteta oziroma zelo angažirana skupina, ki je svetovala, da naj gradove najprej obnovi država in bo šele potem dobila najemnika, ker v neurejene noče nihče. Ali naj jih najprej obnovi, najprej uredi in jih šele potem proda ali na kakršenkoli drug način spravi v promet, da bodo živeli s poslanstvom, zaradi katerega so ostali državni spomeniki? Nekaj dobrih praks je. Omenjam Snežnik, ki je bil izjemno dobro obnovljen in ima tudi, vsaj v primerjavi z zadnjimi leti, enormen obisk, recimo v letu 2004 je obiskalo Snežnik 12 tisoč obiskovalk in obiskovalcev, v letu 2009 – po obnovitvi – skoraj 30 tisoč. Obstajajo načini, komu dati v najem, in se tudi prakticirajo: od tega, da gredo lokalnim skupnostim, posameznim javnim zavodom, tudi muzejem, do posameznih turističnih in drugih oblik, ki se zanimajo, da dajo tem gradovom vsebino. Nekateri so uspešni, ne pa vseh 43 oziroma ne vseh tistih, ki teh interesov niso našli. Povedati je treba in zavedati se moramo, da se z ekonomskega vidika grad ne splača kupiti, ker sprašujete o tem, zakaj so bili nekateri umeščeni kot možnost odprodaje. Mimogrede, leta 2008 je Vlada, moj predhodnik, ki je ta zakon pripravil, spremenil Zakon o varstvu kulturne dediščine na način, da je sploh omogočil prodajo, ker se je zavedal, da ni kos obnovi vsem tem gradovom, ki jih seveda ljudstvo pričakuje, da bodo brezhibni in dobri. Šele ta zakon je omogočil to, da se lahko grad odda tudi najboljšemu ponudniku. V nadaljevanju, če vas bo zanimalo, ker na vaše vprašanje niste dobili še popolnega odgovora, vam lahko povem tudi kaj več o teh [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Ministrica je tudi prosila.
Ja, bom še nekoliko dopolnil. Sam nisem zadovoljen, pa ne s samim odgovorom, ki je bil dosti izčrpen v tej kratki minutaži, ampak nisem zadovoljen, da se sploh prodajajo kulturni spomeniki. Smo bili kar nekoliko osupli nekateri poslanci, pa tudi del javnosti, da se kulturni spomeniki lahko prodajajo. Pa tudi same cenitve. Cenitve izgledajo nekako nizke, 9.6 milijona za šest gradov s parcelami. Vem pa, da za kupca nakup pomeni še trikrat večjo investicijo za kakršnikoli obnovo, tako na pamet. Tudi laično se tako meni. Bodimo veseli, da je sploh kdo pripravljen kupiti te objekte, ki razpadajo. Po drugi stani pa niso to le objekti, ki ležijo na nekih obrobnih krajih, bogu za hrbtom. Nekateri tudi niso v tako slabem stanju. Dodano vprašanje mogoče v tej smeri: Zakaj pravzaprav država ne daje teh objektov občinam bodisi v odkup oziroma brezplačni prevzem? Menim, da bi le tako na tak način ostali v javni lasti. In mislim, da bi morala biti to prva opcija. Če pa se občina ne bi zanimala, pa bi prišlo do teh drugih variant iskanja ponudnikov.
Prosim, gospa ministrica.
Občine so tiste, ki večkrat vstopajo v ta dialog. Seveda izstavijo tudi račun zato, ker rade bi imele, in tudi dobijo, računajo pa na to, da ne bi plačale, ampak da bi jim, recimo, revitalizacijo ali obnovo plačala država, še posebej iz evropskih sredstev, kjer pa sem povedala, da so v mojem predhodnem obdobju zarezali in odrezali zelo zelo malo. Ampak občine imajo tukaj še več možnosti, če pride do tega prenosa. In pogoj, da pride do prenosa, je prav ta seznam, s katerim tudi vi operirate, ki je bil potreben, da se lahko s temi gradovi, govorimo namreč večinoma o gradovih, sploh lahko kaj zgodi. Ne nujno zgolj odprodaja. Povedati velja, da so nekatere občine to naredile, prevzele tudi program, ampak pričakujejo plačilo države. Še sploh pa bi bilo zelo dobro, da bi te občine v tistih regionalnih sredstvih, ki jih ni na kulturi, ampak v evropskih sredstvih, izkazale prioritetno dolžnost. Ampak se ne odločajo. Večinoma se odločajo za druge infrastrukturne rešitve in zahteve ali pa vrtce in tako naprej. Medtem ko kultura, čeprav je polna besed, je običajno premalo polna dejanj. Rada bi pa vendarle poudarila, da se z ekonomskega vidika grad ne splača kupiti, kajti prevzeti lastništvo nad gradom pomeni prevzeti tudi odgovornost za njegovo ohranjanje in tudi morebitno obnovo in oživljanje. Vsi gradovi, ki so v lasti Republike Slovenije in z njimi upravlja Ministrstvo za kulturo, so zavarovani kot kulturni spomeniki. In to veste, kaj pomeni. Pomeni poseben režim varovanja, upravljanja in javno dostopnost. Tudi če pride do samostojnega odkupa, mora ta grad ostati še javno dostopen. Imamo primere, ko je bil bleščeč kupec, ampak bi ga rad sam zase in nekega javnega programa ni želel več ohraniti. Kapital se gradov praviloma previdno izogiba. Videz ugodne prodajne ponudbe gradov je za podjetnike zelo velika past, kar se izkazuje tudi iz naših dogovorov in iz študij, kjer se kažejo tudi stroški vzdrževanja. In če so, recimo, v Avstriji stroški vzdrževanja približno 40 tisoč evrov na leto za obnovljeno graščino, se izkazuje, da pri nas, če damo na primer primer Jablje, ki je obnovljen, je ta strošek skoraj 100 tisoč evrov, ali Otočec, ki ga zelo dobro upravlja Krka, približno 90 tisoč evrov ali Snežnik, s katerim upravlja notranjski muzej oziroma Narodni muzej, je pa več kot 127 tisoč evrov. Izkazuje se, da lastniki gradu, četudi se ga ponuja tako rekoč zastonj, ga sploh ne želijo.
Hvala lepa. Imate proceduralni predlog, gospod Magajna?
Dal bi pobudo oziroma predlog, da bi se na to temo opravila splošna razprava in se bo glasovalo o tem. Na kratko, kolikor imam časa. Poglejte, so tudi primeri dobrih praks. Ob Krki je grad Žužemberk. Moram reči, da je župan veliko svojega mandata posvetil ravno temu gradu. Obnovili so streho. To je trajalo ne samo en mandat, več kot to. Danes ta grad živi. Jaz mislim, da čez 50 let ne bo obnovljen, ampak ni važno. Grad živi. Obnovili so nekaj prostorov, vsako leto so trške igre, če bi tudi država nekaj pomagala k osnovni revitalizaciji oziroma osnovni investiciji, ki pomeni ohranjanje objekta, se pravi ostrešja in drugih nujnih vzdrževalnih del,bi lahko z relativno majhnimi sredstvi zadeva živela naprej, pa tudi če ne bo nikoli obnovljena, ima občina od tega veliko, veliko imajo krajani. Ne izplača se kupiti, saj to je tukaj problem. Zato bo izkupiček tako majhen, jaz ne nasedam tem idejam, da je tukaj že neka korupcija, da so neki graščaki, ki komaj čakajo, da bodo [[...]]Res se ne splača, za to bodo dobili teh borih 10 milijonov. Koliko pa da država občinam dotacij vsako leto? Tudi če bi podarila to občinam, bi bil morda boljši pristop, zato bi želel razpravo na to temo na naslednji seji, ko bo to mogoče.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Andreja Magajne, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za kulturo Majde Širca na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v četrtek, 16. decembra 2010, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje ministrici za javno upravo Irmi Pavlinič Krebs bo postavil Matevž Frangež. Prosim.
Hvala lepa. Pred nekaj tedni je skupina slovenskih razumnikov razmišljala o tem, kako resetirati Slovenijo. Jaz mislim, da ponovni zagon države ni dovolj, da potrebujemo zamenjavo operacijskega sistema, sicer bomo samo v zelo kratkem delovanju tega našega skupnega računalnika ugotovili, da je naš trdi disk tako zapacan, da tudi ponovni zagon ne koristi ničemur. Potrebujemo nov operacijski sistem. Sam ga vidim v delovanju javnega sektorja, našega uradništva in vsi mi si želimo, da bi bila ta naša javna uprava vitka, moderna in učinkovita. Z ministrico sva ob različnih priložnostih o tem že govorila in vem, da se v osnovnih pogledih strinjava. Ampak vendarle postavljam to vprašanje tudi v luči tega, ker je reforma javnega sektorja ena od tistih reform, ki je še napovedana in ki jih ta vlada namerava uresničiti do konca tega mandata. Zato naj skušam to vprašanje razdeliti na tri dele. Prvič: Kako si predstavljate, da bomo v tej državi zagotovili vitek, moderen in učinkovit javni sektor, ki bo učinkovito zadovoljeval različne družbene potrebe ljudi, skupnosti, gospodarstva? Kako zagotoviti določen kadrovski prepih v javnem sektorju, še posebej zaradi moratorija na zaposlovanje v javnem sektorju, ki bo omogočil tudi mladim izobražencem, da pridejo do priložnosti v javnem sektorju in ga s svojim delom, svojimi idejami tudi dinamizirajo? Menim namreč, da je naš javni sektor v veliki meri tudi okostenel, da ga sestavlja ob številnih svetlih izjemah vrsta uradnikov, ki jih njihovo delo več ne motivira in ne zadovoljuje. Kako zagotoviti zaradi teh okoliščin pozitivno selekcijo znotraj javnega sektorja, da bodo nagrajeni dobri delavci in uradniki ter seveda kaznovani, bodisi z nižjo plačo ali celo izgubo zaposlitve, tisti uradniki, ki izkazujejo slabe rezultate, nezainteresiranost za delo in večje strokovne napake? Gospa ministrica, hvala lepa za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospa ministrica Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod poslanec, ambicija odgovoriti na tri zelo zahtevne sklope vprašanj, ki ste jih postavili, v teh nekaj minutah, mi ne bo omogočila, da vam na vse zadovoljivo odgovorim. Temeljno vprašanje je vitek, moderen javni sektor. Javni sektor, kot ga poimenujemo v najširšem smislu, je sestavljen, na grobo rečeno, s četrtino uradništva, uniformirani in neuniformirani del. Za njih glede zaposlovanja velja Zakon o javnih uslužbencih, sprejet v času vstopanja Slovenije v Evropsko unijo, kot modern, odprt, transparenten, ki naj bi omogočil vse to strokovnost, enako možnost dostopa do služb v javnem sektorju, karierno napredovanje in tako naprej. Za ostalih 120 tisoč, če hočete, ali tri četrtine velja Zakon o delovnih razmerjih. To so vse storitvene dejavnosti, ki se opravljajo v javnih zavodih. Modernizacija te sistemske ureditve v cilju večje avtonomnosti in tudi odgovornosti, s ciljem večje učinkovitosti, bomo dosegli z novimi nastavki modernizacije teh oseb javnega prava. Ampak Zakon o delovnih razmerjih jih obravnava enako, tudi mlade izobražence, da vstopijo v ta sistem in se izkažejo. Mi smo naredili tudi analizo Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki je na enem mestu z ambicijo preglednosti, transparentnosti tudi zasledoval cilje, da so najboljši dobro plačani, da so tisti, ki ne dosegajo pričakovanih rezultatov dela, torej ta negativna selekcija, manj nagrajeni in tako naprej. Ob tej analizi se je pokazalo dvoje, da je ob uveljavitvi tega plačnega sistema element napredovanja, ki naj bi stimuliral najbolj odlične, pet skupin je bilo. Najbolj odlični naj bi dosegli rezultate odlično. Predstojniki so zaradi subjektivno nekritičnih ocen, daleč od intence zakona, ocenjevali za odlične kar 80 % zaposlenih. Ravno ta cilj, da najboljši naj hitreje napreduje, doseže hitreje višjo plačo, naj dobi sredstva iz naslova delovne uspešnosti, izmaličili do točke, kjer ni več razlik – in je nezadovoljstvo – med tistimi uslužbenci, ki garajo, in tistimi, ki dočakajo konec službe vsak dan. Mehanizmi, ki danes so, naj bi služili tem ciljem, vendar niso uporabljeni tako, kot so zapisani. Mi ravno vprašanje napredovanja in več sredstev za variabilni del plače usklajujemo kot rešitve s sindikati javnega sektorja. To usklajevanje je neke vrste uzanca, obveznost, da socialni partnerji skušamo najti boljše rešitve, kajti tudi oni so ugotovili, da ti elementi niso dosegli cilja, ki je bil v zakonu jasno zapisan. Predvsem mislim, da moramo vložiti v menedžment. To je pa druga točka, kjer smo ugotovili, da ukinitev obveznega izpita, splošnega, in poseben del – modularni, v smislu usposobiti posameznika, ki vstopi v delo v javnem sektorju, je bila napaka v prejšnjem mandatu. S spremembo Zakona o javnih uslužbencih bomo uvedli ne samo ta izpit, ampak celo v poskusni dobi zahtevali kot pogoj, da tisti, ki je bil spoznan kot mladi izobraženec, ki vstopi v ta sistem, se mora izkazati, da vse veščine, ki jih ta pomembna delovna mesta zahtevajo, tudi doseže. Tako nekaj teh sprememb Zakona o javnih uslužbencih, Zakona o delovnih razmerjih in Zakona o sistemu plač v javnem sektorju v letu 2011 zagotovo sledi in bomo tudi resno debato opravili s poslanci, kajti vse te spremembe bodo verjetno povzročile tudi probleme pri sprejemanju teh rešitev [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Marijan Križman bo postavil poslansko vprašanje ministru za promet dr. Patricku Vlačiču.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica in gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Moje vprašanje se nanaša predvsem na premoženje članov agrarne skupnosti Orožar, ki je postalo del avtoceste, in je do danes ostalo še nekaj nerešenih in neodgovorjenih vprašanj. Pri Upravni enoti Celje se vodi obnovljeni postopek vračanja nepremičnega premoženja članov agrarne skupnosti Orožar, ki je bil pravnomočno končan z odločbo Upravne enote Koper, številka ta in ta, 8. 7. 2002. V okviru postopka se bo ponovno odločalo o zahtevku članov glede vračila podržavljenega premoženja. Dejstvo je, da danes v naravi poteka odsek avtocest A1, ki sega tudi na parcele v lasti nekdanjih članov agrarne skupnosti Orožar. Teh parcel ne bi našteval, jih je pa 115. In potem so še parcele, ki jih je 35 in so tudi bile v času prevzema v postopku vračanja agrarni skupnosti Orožar. Ko je Dars d. d. izvedel gradbeni poseg na parcelah, ki so bile v postopku vračanja, je prišlo do neupravičene pridobitve nepremičnin. Kljub nespoštovanju lastninske pravice kot človekove pravice, ki je varovana s 67. členom Ustave Republike Slovenije, so člani agrarne skupnosti Orožar pripravljeni skleniti dogovor v obliki medsebojne poravnave, s katero se uredijo vsa medsebojna vprašanja. Predlagatelji predlagajo, da se v okviru poravnave uredijo predvsem naslednja vprašanja: spremembe zahtevka v obnovljenem postopku vračila premoženja članov agrarne skupnosti, pri čemer se upošteva novo parcelno stanje; delni umik zahtevkov o obnovljenem postopku vračila premoženja članom agrarne skupnosti, in sicer glede parcel, ki so v trasi avtoceste; plačilo odškodnine skupaj z obrestmi. Da pa ne bi bilo vse samo črno, je Dars ob tem, ko se je tu gradila avtocesta, dejansko plačal kar lepo število parcel v višini 55 milijonov evrov, vendar so tudi v tem postopku pozabili na sedem parcel, ki so ostale izven teh pogodb in je tudi za te parcele treba skleniti pogodbe in nekako poravnati odškodnino. Gospod minister, zgodba je stara in sega v leto 2002, zato se mi zdi zelo pomembno s tem pohiteti in tem občanom dati odgovor, kako naj ravnajo naprej, da zaščitijo svojo lastnino. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, minister dr. Patrick Vlačič.
Hvala, predsednik. Spoštovani poslanec! Lahko bom samo načelno odgovoril, ker je bilo prvo vprašanje bolj načelno in bom težko glede na vse te nove podatke odgovoril, kar je bilo zdaj vprašano. V primeru, če je zemljišče vpisano v zemljiški knjigi na agrarno skupnost oziroma običajno je vpisano na posamezne člane agrarne skupnosti, se s posameznimi člani sklepajo pogodbe za njihov solastniški delež. In potem se tudi po teh pogodbah izplača odškodnina za ta delež. Če gre pa za odkupovanje nepremičnin za potrebe avtocestnega odseka, ko agrarna skupnost še ni vzpostavljena, je recimo v teku postopek vračanja premoženja agrarni skupnosti, so za potrebe pridobitve gradbenega dovoljenja v uporabi določbe 13. člena zakona o ureditvi določenih vprašanj v zvezi z gradnjo avtocest v Republiki Sloveniji. Ta je določal, da se kot dokazilo o pravici graditi poleg dokazil v zakonu o graditvi objektov šteje tudi historični zemljiškoknjižni izpisek, da je nepremičnina vpisana na agrarno skupnost, oziroma potrdilo pristojnega organa, da niso končani postopki vračanja premoženja po zakonu o ponovni vzpostavitvi agrarne skupnosti. Po končanem postopku vračanja premoženja so se sklepale pogodbe s posameznimi člani, ki so dobili vrnjeno premoženje, in v veliko primerih je bilo treba pred sklepanjem pogodbe za posamezne solastniške deleže izvesti oziroma počakati, da sodišče izvede še postopke dedovanja, saj je marsikateri upravičenec pred koncem postopka vračanja že umrl. Smiselno enako določbo ima zdaj 54. člen novega zakona o umeščanju prostorskih ureditev državnega pomena v prostor, ki je razveljavil prej omenjeni 13. člen zakona o ureditvi določenih vprašanj v zvezi z gradnjo avtocest v Republiki Sloveniji. Torej gre za dolgotrajne postopke, predvsem v primerih, ko v času odkupov agrarna skupnost še ni vzpostavljena in se zaradi zgoraj opisanih postopkov odškodnina upravičencem oziroma njegovim dedičem izplača šele po več letih. Za bolj natančen odgovor glede tega vprašanja bi pa moral še s svojimi sodelavci pripraviti bolj natančne podatke.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Križman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Se strinjam ,da nimate vseh podatkov in da ne morete vsega vedeti, to mi je jasno. Še posebej mi je jasno, da je Zakon o ponovni vzpostavitvi agrarnih skupnosti zapletena zadeva, ki je bila popolnoma zgrešena, ko so ga leta 1995 sprejeli tukaj v parlamentu. Jaz sam in nekateri kolegi se trudimo, da bi ta zakon spremenili in da bi to bila pravna oseba, ne fizična oseba, kajti dogaja se, da imajo potomce v Ameriki in ne vem, v kateri vse državi po svetu, in meni je jasno, da je zelo težko priti do tega zaključka. Ampak vendarle, gospod minister, ker po vsej verjetnosti ni to edino pravno premoženjsko vprašanje, ki nastane ob gradnji neke ceste, avtoceste ali česa drugega, vam želim postaviti še dodatno vprašanje: Na kakšen način nameravate v najkrajšem času to zgodbo zaključiti? Ali ste se pripravljeni s predstavniki teh ljudi, ki posedujejo to agrarno skupnost, sestati in pričeti razčiščevati to zgodbo, ker jaz sem prepričan, da z enim poslanskim vprašanjem tega ne moremo rešiti? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister.
Tako na prvi pogled to ni zakon, ki spada v področje Ministrstva za promet. Spada ali v Ministrstvo za okolje in prostor ali mogoče, če gre za upravne postopke ali kakšne druge, v katero drugo ministrstvo. Tako da jaz težko, pravzaprav lahko edino pišem tem ministrom in predlagam razrešitev. Kar se pa tiče avtocest, sem se jaz seveda pripravljen pogovarjati s temi ljudmi, je pa res, da po novem zakonu o upravljanju naložb v naši pristojnosti ni več neposredno nalaganje kakršnih koli obveznosti ali pa nalog ali česar koli gospodarski družbi, ki je sicer resorno naša, mi samo napišemo sektorsko politiko. Jaz v sektorsko politiko lahko napišem, da oni morajo te stvari razrešiti, medtem ko so dejansko razreševanja po novem stvar agencije. Se pravi, če bi jaz sprejel te ljudi, pa bi potem nalagal nekaj Darsu, bi pravzaprav prekoračil svoje pristojnosti.
Hvala lepa. Poslansko vprašanje Darji Radić, ministrici za gospodarstvo, bo postavil Milenko Ziherl. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem, ki še vztrajate, ministru in ministricama! V zvezi z gradnjo bloka 6 Termoelektrarne Šoštanj se je v zadnjem času prelilo veliko črnila, veliko se je ugotovilo in morda ima človek občutek, kot da so se šele sedaj zgodile neke bolj resne analize in resnejši pristopi. Ena od izhodiščnih točk bi bile vsekakor objavljene analize ekonomista Damjana, ki primerja dogajanja v zadnjem času zlasti na nemškem energetskem trgu, ko z obnavljanjem obstoječih termoelektrarn na premog dosegajo tudi do 30 % izboljšanje izkoristka elektrarne. In takšen postopek bi lahko na obstoječem bloku 4 in 5 izvedli tudi pri nas. Okvirna cena je nekje med 120 in 200 milijonov evrov, kajti pomožni turbini na plin sta že inštalirani in jih je treba samo obnoviti. Seveda pa finančna konstrukcija milijarda dvesto, do katere smo prišli sedaj in še raste kot kvašeno testo, kajti nekatere stvari sploh še niso bile upoštevane, nakazuje, da se bomo, kot bi se temu reklo, zainvestirali za deset let in ogrozili ostale projekte. Predvsem projekte, ki bi sodili v okvir zelene energije, torej tiste, za katere ne bi bilo treba kupovati dragih energetskih. to je emisijskih kuponov in s tem dražiti končnega produkta električne energije. Tako so ogrožene elektrarne na spodnji in srednji Savi ter seveda črpalne elektrarne, ki imajo med drugim nalogo pokrivati konične potrebe po električni energiji. Prihaja na dan glede zalog premora, ki niso tako velike, kot naj bi bile, pa tudi če so, je to energetsko manj ugoden premog. Iz otroštva se še spomnimo, za sonce gre najceneje velenjski lignit, ampak to je za štedilnik pa za krušno peč, za energetski blok pa vsekakor ne. Zadnje kalorične in ostale analize so iz leta 2007 in že sedaj se kaže, da je treba na pomoč priskočiti z indonezijskim premogom, z vso logistiko, od Luke Koper pa do postaje za prekladanje. Vagon indonezijskega premoga bo hitro porabljen, zato bo logistično to zelo hitro zaseden tir. Potem pa še primerljiva cena, za inštaliran megavat je svetovna cena milijon evrov, pri nas pri tej [[...]] [[izklop mikrofona]]
Ministrica, prosim za odgovor.
Hvala lepa, predsednik. Mislim, da gospodu Ziherlu ni uspelo na koncu niti postaviti pravega vprašanja, ampak bom tisto, kar imam tukaj napisano, vzela za izhodišče. Dejstvo je, da vsi vemo in se zavedamo, da je blok 6 investicija, ki zagotovo ni bila pravilno vodena. Vemo, da je do investicijske odločitve prišlo do leta 2006, sedaj smo leta 2010. Pravzaprav se zadnjih šest mesecev, kar sem ministrica, intenzivno ukvarjam s tem projektom in poskušam na tem projektu doseči eno optimizacijo, ki jo je pa danes že težko doseči glede na zatečeno stanje. Vsako dejanje v taki smeri v prejšnjih letih bi imelo zagotovo večje učinke. Vendar ne glede na to, veste, da je Vlada že v mesecu juniju zahtevala od vodstva Termoelektrarne Šoštanj, Holdinga Slovenskih elektrarn in nadzornega sveta podrobno informacijo o stanju na samem projektu in o vseh glavnih dejavnikih, ki določajo investicijo, tako o finančni konstrukciji kot o sami dinamiki, o zalogah itd., na podlagi katerih bi Vlada že poleti lahko kakšno odločitev o tem sprejela. Kot veste in ste verjetno spremljali v medijih, žal Vlada po številnih neuspelih poskusih od takratnega vodstva TEŠ in niti od nadzornega sveta HSI ni dobila ustreznih odgovorov, zato smo se odločili za zamenjavo nadzornega sveta Holdinga Slovenskih elektrarn. Danes imamo tako v Holdingu Slovenskih elektrarn novega direktorja, imamo novega direktorja tudi v Termoelektrarni Šoštanj in novo vodstvo dela v tem trenutku na sami reviziji projekta, poskuša projekt optimizirati. Prav zaradi teh diskusij, ki se pa pojavljajo v javnosti in v vseh teh debatah, ki jih spremljamo po časopisih, da pa mogoče obstajajo tudi druge variante ali obnova bloka 4 in 5 ali pa celo izgradnja manjšega bloka 6 v višini približno 300, 350 megavatov, ker se še vedno postavljajo vprašanja, ali so te zaloge premoga zadostne oziroma ali je kurilna vrednost tega premoga zadostna oziroma optimalna, sem se na koncu koncev odločila in naložila nadzornemu svetu Holdinga Slovenskih elektrarn, da poleg študije o zalogah velenjskega lignita, ki jo mora naročiti pri tujem strokovnjaku strokovnih institucij, pa ne zaradi tega, da ne bi zaupali slovenskim, ampak iz razloga, ker ne želimo, da bi kdorkoli očital, da je naš slovenski strokovnjak politično obarvan oziroma pripadnik, zato smo se odločili, da bomo tuje strokovnjake na tem področju poiskali. In ta študija se že pripravlja o zalogah. Poleg tega sem naročila tudi pripravo teh študij, se pravi obnove bloka 4 in 5 in tudi izgradnje eventualno bloka manjše vrednosti, pri tujih strokovnjakih, in to zaradi tega, ker enostavno na te študije in mnenja, ki se pojavljajo v časopisih, ne morem pristati. Zakaj pa sem se odločila za to? Predvsem iz enega razloga. Jaz sicer dvomim, da bodo te študije ob zatečenem stanju in že povzročenih stroških na bloku 6 kaj bistveno prispevale k spremembi investicijske odločitve. Ali pač. Ne vem. Izračuni bodo morali pokazati, kakšen bo glede na že povzročene stroške na sami investiciji bloka 6 končni izračun. Ampak te izračune sem naročila iz enega samega razloga, ker, kot veste, pripravljamo nacionalni energetski program in blok 6 mora biti vključen v nacionalni energetski program. Preden teh študij ne dobim, dokler neodvisni strokovnjaki ne povedo in ne predstavijo vseh teh študij, sem se odločila, da nacionalnega energetskega programa niti ne dam v javno obravnavo. To je preveč pomemben projekt, kot ste sam povedali, ki lahko pomembno vpliva na ves nadaljnji razvoj energetike, na vse druge investicije na področju energetike, zato mislim, da je ta odločitev prava in najbolj racionalna v tem trenutku. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora, gospod Ziherl? Prosim.
Vsekakor, vsi se zavedamo pomena bloka 6 za našo energetsko situacijo. Mislim, da oskrbuje Slovenijo z več kot eno tretjino električne energije. Nekaj je treba storiti. To vsekakor. Vendar brezpredmetno je, da govorimo o ogrožanju rudarjenja, kajti nekje omenjajo 3 tisoč 500 rudarjev, pa jih baje samo še tisoč 300 aktivno dela, pa od tega jih bo v kratkem šlo 500 v pokoj. Vendar zanimajo me še druge zadeve. Zasledil sem dve primerljivi termoelektrarni, ena se dela v Bosni, druga v Nemčiji, da pride investicija 2 tisoč 100 megavatov v Nemčiji 2,2 milijardi evrov. To je milijon na inštalirano moč enega megavata. V Bosni je sicer kitajski izvajalec nekoliko dražji, vendar še vedno dosega dva in več. Poleg tega sem tukaj zasledil, da Evropska unija pripravlja 200 milijard evrov za prenovo energetske infrastrukture. Ali bomo lahko stopili v to shemo, če morda gre za nekaj zastarelega? Koliko gradi ceno skoraj hišna firma, firma Alston, ki izgleda, da prodira tudi v Slovenske železnice? Ali zgolj slučajno, ker bo pač dodatni premog, indonezijski premog verjetno prihajal po železnicah? Vse to kaže na to, da bo naša energija na koncu zelo draga in daleč od tistega, ker so se zmenili v Cancunu, daleč od primerljivih nemških standardov, ko je delež zelene obnovljive energije veliko večji.
Želite besedo, čeprav ni bilo konkretnega dodatnega vprašanja? V zvezi s finančno konstrukcijo, če želite kaj reči.
Hvala lepa. Točno to sem hotela sedajle reči, tudi jaz bi rada to vprašanje razčistila, zato vse te aktivnosti, ki jih sedaj trenutno vodim v sodelovanju z novim vodstvom, so namenjene prav temu. Verjemite mi, ko bomo dobili te študije, bomo pogledali, katera varianta je najbolj optimalna, da nadaljujemo to pot. Kar se tiče same tehnološke opreme, pa moram reči, to pa lahko zagotovim, da je ta tehnološka oprema, kakorkoli že, moderna. Ne gre za staro tehnologijo. Hvala lepa.
Imate postopkovni predlog?
Vsekakor. Glede na to, da je to izredno pomembna tema, nekakšen uvod v obravnavo nacionalnega energetskega programa, pa sedaj bo v Državnem zboru tudi predpriprava na podnebni paket, bi vsekakor predlagal, da v četrtek glasujemo o tem, da se opravi razprava o odgovoru, ker je čas dvakrat po tri minute veliko premalo za tako obširno temo.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Ziherla, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za gospodarstvo Darje Radić na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v četrtek, 16. 12. 2010, v okviru glasovanj. Ivan Grill bo postavil poslansko vprašanje ministru za promet dr. Patricku Vlačiču.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Spoštovani gospod minister in ministrici! Hvala bogu, lahko rečemo, da se v Sloveniji nekako zaključuje izgradnja avtocestnih povezav oziroma križa. Kljub temu da se ta investicija nekako zaključuje, pa je znano, da so še marsikje odprte zadeve, ki so povezane s poškodbami vzporednih oziroma lokalnih cest, kjer je v času izgradnje potekal težak tovorni promet. Težki tovornjaki, ki so vozili gradbeni material, so za sabo pustili posledice v uničenih cestiščih. Znano mi je, tudi sam imam konkreten primer, da so pred samo izgradnjo številne lokalne skupnosti sklepale sporazume z ministrstvom oziroma Darsom oziroma investitorji in danes še marsikje obstajajo nerealizirani sporazumi oziroma poškodbe cestišč niso sanirane. Zato me zanima: Ali imate podatek, koliko je takšnih nerealiziranih, odprtih zadev v slovenskem prostoru v tem trenutku? Kje so razlogi za to? Kdaj lahko lokalne skupnosti pričakujejo realizacijo tega? Konkretno me to vprašanje zanima zato, ker ravno občina Škocjan, kjer je bil tak sporazum podpisan že v letu 2006, gre konkretno za sofinanciranje na podlagi odškodnine z Darsom za izgradnjo nekega krožišča, neke navezovalne ceste, pa so se od leta 2006 podpisovali številni sporazumi, potem bili tudi številni sestanki, pa danes še vedno ni zaznati, kdaj naj bi se ta stvar zaključila. Zato me v povezavi s tem projektom, pa tudi na splošno zanima: Ali imate ta podatek oziroma kako te stvari potekajo za naprej? Hvala lepa.
Prosim, gospod minister.
Hvala lepa. Sanacija lokalnih cest je dolžnost izvajalca, ki je gradil določen avtocestni odsek. Po mojih podatkih so pogodbe podpisane med izvajalci in lokalnimi skupnostmi. Zato je bilo relativno težko odgovoriti bolj detajlno na to vaše vprašanje v tem kratkem času, ker nismo mi nosilec teh pogodb. Po mojih podatkih, kar lahko zdaj povem, je, da ni prišlo do pogodbe v dveh lokalnih skupnostih, to je v Beltincih in Radencih. Drugače pa bi moral imeti malo več časa, da bi pridobil bolj detajlne podatke, pa tudi za razloge, zakaj še kje ni bilo realizirano. Moram priznati, da je bila časovna dimenzija tu takšna, da nismo mogli vseh podatkov pridobiti. Tako da si bom z veseljem tudi za to dodatno zdaj zapisal, kar ste me povprašali, pa lahko potem pripravimo bolj detajlen odgovor, kaj se dogaja, zakaj še ni in kdaj bo.
Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Grill.
Hvala lepa. Verjamem, da je do teh podatkov nekoliko težje priti in da vas je časovna stiska tu zagotovo omejevala. Bom pa, spoštovani gospod minister, vesel, če mi boste lahko te odgovore posredovali v pisni obliki. Tudi sam vam bom konkreten primer nekoliko podrobneje v pisni obliki posredoval. Gre konkretno, kot sem rekel, za občino Škocjan na Dolenjskem, kjer pa je bil podpisan ta sporazum leta 2006 med Ministrstvom za promet, Darsom, DRSC in lokalno skupnostjo, pa tudi potem so se ti sestanki in razgovori vodili tako med DRSC kot tudi Darsom. Tako bo verjetno ta podatek za vas nekoliko lažje dosegljiv. Bom pa, kot sem rekel, tudi še dodatno pisno prosil za pojasnilo, da se ta odprta zadeva čim prej reši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak bo postavil poslansko vprašanje ministrici za javno upravo Irmi Pavlinič Krebs. Prosim, dr. Gorenak.
Hvala lepa. Naključje je verjetno hotelo, da sva zadnja, čeprav nisva včeraj govorila o poslanskih vprašanjih, ampak to je naključje. Gospa ministrica, jaz verjamem, da v zadnjih desetih letih vsi, ki smo uporabniki storitev upravnih enot, smo lahko zaznali izjemno viden napredek, to velja zlasti z vidika kvalitete storitev upravnih enot. To lahko čutimo na lastni koži praktično vsak dan. Pa ne samo upravnih enot, gre tudi za širšo državno upravo, kjer se je kvaliteta storitev izjemno povečala. Verjetno ste tudi zato, mislim, da leta 2009, prejeli tisto priznanje OZN ali kaj je že bilo, neko priznanje je bilo, to vem. Pa vendarle, tisto, kar me je zmotilo in kar je vsebina mojega vprašanja, je pa to sobotno delo. Prejšnja vlada je leta 2007 uvedla sobotne uradne ure za upravne enote. Obisk je bil vsaj v začetku zavidljiv, tisto, kar pa je nekako na vidiku, vsaj tako nekako izhaja iz poročanja določenih medijev, pa je, da nameravate to ukiniti. Jaz bi vas vseeno prosil za podatke za leta 2007, 2008 in 2009 in letošnje leto in kakšen je ta obisk ob sobotah na upravnih enotah. Če resnično predvidevate ukinitev te, po moji oceni, dobre prakse, bi vendarle želel slišati razloge za to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospa ministrica Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Gorenak, delim mnenje z vami, kvaliteta storitev upravnih enot iz več razlogov, predvsem pa zaradi prizadevanja ljudi, ki tam delajo, raste. Dejansko smo se v letu 2009 in 2010 v uradniškem delu javne uprave enostavno soočili tudi z nujnimi varčevalnimi ukrepi na vseh področjih. V tem obdobju se je zmanjšalo število zaposlenih na upravnih enotah, ni pa se zmanjšal obseg dela, še kakšno nalogo smo zraven opravili, tudi na ministrstvih se nam to dogaja. Tudi vprašanje racionalnosti naše organiziranosti, načina dela in tako naprej je bilo pod budno, skrbno, strokovno presojo, ali je posamezna storitev, pa tudi način, kako jo izvajamo, še ustrezna. V letu 2007 so bile enkrat na mesec uvedene uradne ure ne samo na upravnih enotah, ampak tudi na drugih državnih organih na prvi stopnji, na koncu so vsi do zdaj že omagali in zaprli ob sobotah okence zaradi manjšega obiska, na zadnje v letu 2009 izpostave Dursa, davčne uprave, ker obiska, ki so ga skrbno spremljali od leta 2007 naprej, ni bilo takšnega, da bi opravičeval odprtje, seveda tisti dan je treba vse plačati, ogrevanje in tako naprej, in to so stroški. Mi smo skrbno beležili od leta 2007, načelniki upravnih enot in Ministrstvo za javno upravo kot koordinator, število obiskov, torej državljanov, ki so na upravnih enotah iskali storitve, število zaposlenih ob sobotah. Na vaše vprašanje vam želim posredovati podatke, in sicer glede števila strank ob delovnih sobotah. V letu 2007, bom zaokrožila, okoli 32 tisoč strank, leta 2008 26 tisoč, leta 2009 19 tisoč 500, leta 2010 14 tisoč 500. Torej za 55 % manj. Tudi razloge vam bom potem povedala, ki so tudi bili skrbno beleženi. Število zaposlenih na upravnih enotah ob sobotah se je sorazmerno z upadom števila strank zmanjševalo, v 2007 jih je delalo 6 tisoč, leta 2008 6 tisoč 600, 2009 3 tisoč 900 in leta 2010 2 tisoč 400 zaposlenih na upravnih enotah. Če je bilo v letu 2007 od vseh zaposlenih na upravnih enotah v sobotah angažiranih 26 % kadrov, jih je bilo v letu 2010 samo 8 %, kajti skoncentrirani so bili zgolj na tiste naloge, ki so jih ljudje iskali. Stroški v letu 2010 za delo ob teh sobotah pa so bili nekaj manj kot 200 tisoč evrov na letni ravni. Načelniki upravnih enot, ki so vodili te evidence, in sindikati upravnih enot so že v začetku leta 2009 opozorili na vedno bolj neracionalno vlaganje v te sobote, ker so spremljali tudi stranke, ki so jih obiskovale ob sobotah. Ugotovili so, da v pomembnem delu so bili to upokojenci. Ugotovljeno je bilo tudi, da zaradi odprave krajevne pristojnosti so študentje in ostali lahko opravljali te storitve, ki so jih iskali, v vseh upravnih enotah, kjer so se trenutno nahajali. Ostali uradi državne uprave, ta dan ni delalo zgolj uradništvo, ampak tudi banke in zavarovalnice, kar je res zmanjšalo pomen tudi dela upravnih enot. Strošek je postal velik. Rada pa bi poudarila, da veljavno uredbo, kot smo jo spremenili, in z januarjem regularno obvezno delati v soboto, smo nadomestili z določbo, da ob povečanem obsegu dela je v domeni posameznega načelnika upravne enote, da odredi tudi delo v soboto in spremeni uradne ure. Torej ne gre za čisto ukinitev, ampak je prepuščena ta presoja, da se v soboto tudi dela, mogoče vsak mesec v soboto, ampak odvisno od obremenjenosti upravnih enota. Tako v smislu varčevanja [[...]] [[izkop mikrofona]]
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, dr. Vinko Gorenak.
Ne, samo če želi ministrica še kaj povedati, ker se mi zdi, da ji je časa zmanjkalo. Hvala.
Hvala lepa. Ministrica ima sigurno kaj za povedati. Ministrica, izvolite. Prosim, če priklopite mikrofon. Zdaj pa bo. Ja, minuto je treba počakati, celo minuto je treba počakati. Običajno se ne zgodi, da nekdo govori prej kot po eni minuti od izklopa mikrofona. Prosim.
Hvala lepa. Pravzaprav še eno celo leto smo si vzeli čas za spremljanje racionalnosti tega našega početja. In rešitev, ki je zdaj predlagana, da načelniki upravne enote takrat, ko pride do gostitve potreb ob zamenjavi dokumentov in tako naprej, se aktivirajo ob sobotah, to je zdaj prepuščeno njim, lahko tudi več sobot v mesecu, kar se mi zdi tudi edino prav. Tudi fleksibilnost uradnih ur upravnih enot je tu tudi zelo prepuščena, naj rečem, kulturi in navadam določenih območij, kjer upravne enote skupaj s krajevnimi uradi delujejo. Nekje so bolj zgodnja območja in že štartajo zgodaj, v urbanih delih seveda nadaljujejo popoldne, tudi do šeste in sedme ure. Mislim, da je prav, da je ta avtonomija menedžmentu dana, da sam presodi. In s spremembo uredbe v tem delu smo obvezno delo upravnih enot vsako zadnjo soboto v mesecu spremenili v možnost dela tudi ob sobotah, po oceni načelnika upravne enote. Samo še za intermezzo. Ena izmed strokovnih zahtev sindikatov, ki so pa že od konca leta 2008 in 2009 naslavljali zahtevo in sami pledirali, da naj vendarle varčevanje najdemo tudi v tem delu, ki so ga skozi pripovedovanja javnih uslužbencev, ki jih zastopajo v socialnem dialogu, ocenili kot manj racionalno početje države, če bi ohranili obveznost biti tam, čakati cel dopoldne stranke, ki jih ni, s tem pa zagnati ves aparat in s tem stroške, materialne itd. In tudi sami ste videli, 55 % znižanje tudi zaradi drugih ugodnosti dejansko opravičuje spremeniti "obvezno" v "po potrebi". Hvala lepa.
Hvala lepa, predsedniku Vlade. Ministricam in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v četrtek, 16. decembra 2010, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 23. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Hvala lepa. Lahko noč!