Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 28. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednja poslanka in poslanci: gospa Iva Dimic od 18.30 ure dalje, gospod Jernej Vrtovec od 20. ure dalje, dr. Milan Brglez od 13. do 15. ure in gospod Franc Laj. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU NA DODANO VREDNOST V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. Predlog zakona je na 35. seji 8. 3. 2017 obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani sekretar, kolegice in kolegi! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost je vložil v postopek v Državni zbor poslanec Andrej Čuš, s katerim je želel, da bi stopnjo davka na dodano vrednost vrnili v prejšnje stanje. Se pravi z zgornje stopnje 22 % na 20 % in s spodnje stopnje z 9,5 % na 8,5 %. Glede obstoječe ureditve davka na dodano vrednost je potrebno poudariti, da je bil kot trajni ukrep dvig DDV sprejet pod vlado Alenke Bratušek, ki se je maja 2013 zavezala, da bo trajni ukrep. Seveda razumemo trajnost ukrepa, ker je prejšnja vlada povečala dolg države in ustvarila večji primanjkljaj zaradi sanacije bančnega sistema. Ta vlada se zaveda, da je zaradi zatečenega stanja treba zmanjševati javni dolg in primanjkljaj na način, kot je bil zamišljen v letu 2013, torej s trajnim dvigom stopnje DDV. Vsekakor lahko ocenimo, da zaradi spoštovanja danih zavez ne moremo tega razveljaviti in izpada DDV ni mogoče nadomestiti. Ob dvigu stopenj DDV sredi leta 2013 je takratna vlada ocenila, da se bodo prihodki iz naslova DDV zvišali za 250 milijonov evrov letno, od tega 100 milijonov evrov letno 2013 in dodatnih 150 milijonov evrov. Realizacija pa je potrdila pravilnost ocene, pri čemer so se prihodki v zadnjih treh letih še dodatno zvišali zaradi sprejetih ukrepov za zmanjšanje obsega sive ekonomije. Z letom 2016 je bilo tako letno zagotovljenih za približno 300 milijonov evrov prihodkov več, s čimer se sledi glavnim ciljem javnofinančne politike Republike Slovenije za leti 2016 in 2017, ki jih je ta vlada določila v programu stabilnosti za leto 2015 in kot sestavni del ukrepov upoštevala tudi v sprejetem proračunu Republike Slovenije za leti 2016 in 2017. Bo pa vlada pri pripravi ukrepov na davčnem področju sledila cilju z ukrepi krepiti konkurenčnost poslovnega okolja, s čimer bo na eni strani vplivala na vzdržno gospodarsko rast in povečanje globalne konkurenčnosti Slovenije, na drugi pa zagotavljala javnofinančno konsolidacijo, da bo postopno doseženo strukturno uravnoteženje javnih financ. To pomeni, da se bo z vidika primerne davčne politike osredotočila le na pripravo ukrepov, ki jih je v tem trenutku mogoče uresničiti in bodo imeli trajen vpliv na strukturo in učinkovitost javnih financ, kar pomeni le na način prestrukturiranja davčnih bremen. Torej je treba kljub dobrim rezultatom oživitve gospodarske rasti preteklih dveh let, kar sicer vliva optimizem za nadaljnje korake, upoštevati, da vlada vztraja na začrtani poti, to je do leta 2020 srednjeročno uravnotežiti javne finance celotnega sektorja države. Le tako lahko vlada izpolnjuje zaveze tako glede obvladovanja javnega dolga kot proračunskega primanjkljaja v okviru pakta za stabilnost in rast. To pomeni, da bi previsoka pričakovanja tudi na strani zniževanja davčnih bremen ta optimizem lahko hitro izničila, s tem pa tudi možnost širokega družbenega dogovora za nujne spremembe. Glede spodbujanj potrošnje pa je treba omeniti, da znižanje stopenj DDV še ne pomeni, da bi prišlo sorazmerno do znižanja končnih cen blaga in storitev. Glede spodbujanja potrošnje je treba omeniti, da smo k temu pristopili z mini davčno reformo, ki je tudi omogočila dvig dodane splošne olajšave za 300 evrov, s tedanjih 10 tisoč 866,37 na 11 tisoč 166,37, ter izvzetje dela plače za poslovno uspešnost iz davčne osnove dohodka iz delovnega razmerja, delno pa tudi s spremembo dohodninske lestvice za zaposlene nad 1,6-kratnikom povprečne plače. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina SMC glasovala proti rešitvam, ki so bile predlagane s tem zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Andrej Šircelj.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, kolegi in kolegice! Davek na dodano vrednost je vrsta davka, ki ga v končni fazi plačajo potrošniki oziroma končni potrošniki. Z drugimi besedami, ta davek se prenaša od proizvajalca, trgovine na debelo, trgovine na malo in tako naprej na končnega potrošnika. Z drugimi besedami je to neka značilnost posrednih davkov. Za te davke je tudi značilno, da je regresiven, kar pomeni, da tisti, ki imajo manjše dohodke, plačajo glede na svoje dohodke več davka. Če ima nekdo dohodek tisoč evrov in vse potroši, bo plačal po preračunani stopnji verjetno tam okoli 170 evrov davka, če bo vse blago kupil po splošni stopnji. To je pač matematika, ki jo verjetno tudi na Ministrstvu za finance in vsi drugi poznajo. Tisti, ki pa ima več, recimo 2 tisoč evrov za potrošiti, bo pa glede na svoj dohodek dejansko plačal manj davka. Kar pomeni, da je ta davek nesocialen. Šibkejši, manj premožni ga plačajo več glede na svoj dohodek. Glede na to, da je bila stopnja začrtana v višini 20 % in je bila potem povečana na 22 % v času gospodarske krize, dokončno pa je to stopnjo zacementirala, da tako rečem, z zakonom Stranka modernega centra oziroma ta koalicija, Desus in SD zraven, dokončno, prej je šlo za dveletno obdobje, v Slovenski demokratski stranki menimo in podpiramo nižje stopnje davka, vključno z nižjo stopnjo davka na dodano vrednost. Zakaj? Navsezadnje tudi nižja stopnja na dodano vrednost vpliva na konkurenčnost in na potrošnjo. Ne samo zaradi tega ker bi morda, tukaj se strinjam, da lahko pride do znižanja cen, lahko pa tudi ne pride do znižanja cen. Vendar geografsko je Slovenija majhna država. In če je geografsko majhna država, ima Avstrija na primer splošno stopnjo 20 %, kar pomeni, da že zaradi same stopnje so tam nižje cene ob enakih predpostavkah za 2-odstotni točki oziroma če imamo v Sloveniji 22, tam pa 20, ob ostalih enakih pogojih, je stopnja tam manjša. To pa vpliva tudi na potrošnjo in na konkurenčnost. Ne samo preko tega, da se bodo lahko znižale cene in bodo imeli tukaj trgovina, proizvajalci in tako naprej nek prostor, kjer bodo lahko oblikovali konkurenčnejše cene, ampak tudi zaradi tega, ker bo večja potrošnja, se pravi, dobili bomo verjetno tudi določene potrošnike z obmejnih področij, ker ti maloobmejni nakupi so v Sloveniji znani že precej desetletij. S temi besedami želim argumentirati, da obstajajo vsi argumenti za znižanje stopnje: socialni vidik, konkurenčni vidik, ekonomski vidik, večja konkurenčnost in ne nazadnje fiskalni vidik ni treba, da bo zaradi tega manjši. Kar seveda pomeni, da bomo zadovoljili bruseljsko administracijo, s tem da bomo imeli izravnane proračune, fiskalno pravilo in tako naprej. To so seveda sedaj neke druge razprave. V Slovenski demokratski stranki bomo zato ta predlog podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Zelo na kratko. Najprej pojasnilo. Sedanja vlada ali koalicija, če hočete, ni zvišala stopnje davka na dodano vrednost, niti je v prihodnosti ne namerava. Ustaljeni stopnji veljata že nekaj časa v skladu s proračunskimi dokumenti, kot je to bilo dogovorjeno že leta 2013. Torej nič novega, nič pretresljivega, pa najbrž tudi nič smešnega. Poteza, s katero je prišel predlagatelj, pa ni nič drugega kot všečna poteza za javnost. Vsi bi si želeli državo z nizkimi davki, seveda tudi v Desusu, ali pa da davkov sploh ne bi bilo. Hkrati pa bi želeli živeti v pravični in še zlasti socialni državi. Teoretično to gre, praktično pa bolj težko. V naši poslanski skupini se sprašujemo, zakaj se predlagatelj ni odločil, da bi kar ukinil vse davke. Dovolj je, da imamo gospodarsko rast in s tem smo rešili vse probleme glede socialnih transferjev. Seveda, malo znanstvene fantastike. Tako pač ne gre. Iz državne blagajne je treba tudi kaj vzeti in tudi dati tistim, ki so pomoči potrebni, zato smo tudi socialna država. Zapisano v Ustavi Republike Slovenije. Spoštovani, strinjamo se z delom predloga, ki pravi, da je treba spodbujati gospodarstvo, ga razbremeniti nesmiselnih administrativnih ovir, dolgotrajnih postopkov, nelogične papirologije, še zlasti pa razbremeniti srednji sloj prebivalstva in pomagati tistim, ki si, na žalost, sami ne morejo. Ne nazadnje smo doslej sprejeli kar nekaj ukrepov, ki gredo v prid izboljšanju življenjskega standarda, na primer dvig minimalne plače, uskladitev pokojnin, brezplačna šolska kosila za najšibkejše, pa še bi lahko našteval. In še nekaj, tu se seveda ne bomo ustavili. Naslednji korak je dvig najnižjih pokojnin na 500 evrov, v nadaljnjem koraku na 600 in tako dalje. Ali bi to bilo možno narediti ob prazni državni blagajni, brez pobranih davkov? Nehajmo se slepiti! Dobro vemo, da za vsak tak ukrep moramo poskrbeti za protiutež oziroma za protiukrep, ki bo poskrbel za proračunsko uravnoteženost, hkrati pa stabilne javne finance. Govorimo o približno 150 milijonov evrov nižjih proračunskih prihodkih za letošnje leto, če bi znižali stopnjo davka na dodano vrednost. Eden izmed pomislekov je tudi ta, ali bi bil dosežen pozitiven efekt ob nižji stopnji DDV. Povsem verjetno ali pa logično ali pa pričakovano bi bilo, da trgovci ne sprostijo maloprodajnih cen, temveč povečajo marže. Zato je pozitivni končni učinek za potrošnika še kako vprašljiv. V naši poslanski skupini smo zagovorniki tega, da kakovostni življenjski pogoji družbe temeljijo na tem, da ima vsak možnost za delo in za dostojen zaslužek. Več je treba narediti na področju zagotavljanja dostojnih plač za pošteno delo, izbris prekarnosti, izbris tako imenovane espeizacije s trga dela, dvig pokojnin in predvsem znižati je treba brezposelnost zlasti mladih, prvih iskalcev zaposlitve in še posebej dolgotrajnih iskalcev zaposlitve. Davčne blagajne, spoštovani, ni dopustno polniti na račun tistih, ki nimajo niti za preživetje. Kot smo že večkrat omenili, podpiramo pravično prerazporeditev davčnega bremena, ampak ne na račun najšibkejših. V prihodnje bo treba resnično razmisliti tudi o tem, da enakomerno obremenimo delodajalce in delojemalce, torej zaposlene. Večkrat se je že izkazalo, da spodbude v obliki nižjih prispevkov in davkov niso – naj vas spomnim na prepolovitev 1996 – upravičile svojega namena in so s pomočjo zlorab uspešno napolnile zasebne žepe posameznikov. In to napako, kolegice in kolegi, bo seveda treba popraviti. Davčne spremembe so specifično področje, ki se ga je treba lotiti premišljeno in preudarno, ne le z všečnimi parcialnimi ukrepi, ki ne zdržijo dolgoročnih fiskalnih naporov za javnofinančno konsolidacijo in ne prispevajo k blaginji države. Zaradi naštetega v Poslanski skupini Desus spremembe zakona nismo in ne podpiramo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, dobro jutro! O predlogu zakona, ki je bil vložen in ga obravnavamo danes, večino vsega potrebnega pove odsotnost predlagatelja s te seje, zato mi dovolite, da v enem stavku zaključim, da Socialni demokrati ne bomo podprli predloga, s katerim bi državnemu proračunu in tej državi odvzeli 300 milijonov evrov, ki jih lahko porabi za investicije v razvoj, zagotavljanje solidarnosti, izobraževanja in drugih pomembnih ukrepov za rast in blaginjo te države in za visok življenjski standard državljank in državljanov. Če se predlagatelj slučajno pojavi v dvorani, pa se veselimo razprave z njim. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Tudi jaz se strinjam, da o resnosti tega predloga vse pove to, da predlagatelja niti ni na obravnavo tega zakona na plenarni seji državnega zbora. Kakorkoli, glede na to, da se taki predlogi, se pravi zmanjšajmo DDV in ne poskrbimo za to, da naj se izpad v proračunu nekako nadomesti, ne pojavljajo prvič v tem mandatu, ampak se z desne strani pojavljajo vseskozi, je vseeno treba reči nekaj besed o tem. Če bi državni zbor sprejel Čušev predlog za znižanje DDV, bi v proračunu s tem letno izgubili 300 milijonov evrov. To pomeni naslednje, res, da bi vsak državljan Slovenije v enem letu ali pa naslednjih letih pri hrani in drugih izdatkih na račun nižjega DDV prihranil par evrov, ampak na drugi strani bi proračun izgubil 300 milijonov evrov. In te evre bi bilo treba nekje vzeti. Kje bi jih vzeli? Pri pokojninah, pri zdravstvu, pri sociali? Na to seveda gospod Čuš ne odgovarja, ker se sklicuje enostavno na to, da bi nižji DDV pomenil višjo gospodarsko rast in da bi višja gospodarska rast pomenila več prihodkov v proračun. To smo poslušali 8 let od krize. To so nam prodajale vse elite na zahodu in vsi vidimo, kako se je to končalo. Z nižjimi pokojninami, kjer v Sloveniji že kar 40 % upokojencev živi z manj kot 500 evri na mesec, s kolapsom socialne države, s tem da je vsako leto manj denarja za javno šolstvo, zdravstvo in druge storitve, ki naj bi jih upravljala država. To so enostavne posledice takih predlogov in o tem niti ni treba pretirano razpredati. Vse to sem povedal že na odboru, ampak je NSi kljub temu predlagala še bolj radikalen amandma, ki bi izenačil stopnjo DDV v Sloveniji s stopnjo DDV v Nemčiji. Pri tem seveda spet pozabljajo, da v Nemčiji po drugi strani lahko krpajo svoj proračun recimo za 10-odstotnih točk višji davek na profit kot v Sloveniji. Pri nas imamo 19-odstotnega, v Nemčiji imajo 29-odstotnega. Ampak predlagatelji to spregledajo. Mi bi imeli 19-odsotni davek na profit, hkrati pa enako stopnjo DDV kot v Nemčiji. To spet ne gre, če nočemo uničiti socialne države. In zakaj razpravljam o tem? Zato ker se ti predlogi vedno pojavljajo. Če se obregnem še malo naprej ob NSi. V tem mandatu so predlagali socialno kapico in socialni copatek, ki bi navrtala za 826 milijonov evrov luknjo v proračun in socialni blagajni. Predlagali so enotno olajšavo pri dohodnini, ki bi zmanjšala prihodek od dohodnine za 470 milijonov evrov in podprli so to znižanje DDV, ki bi zmanjšalo prihodke za 300 milijonov evrov. To letno pomeni izpad za javne finance v rangu 1,6 milijarde evra. Kje bi ta denar vzeli, nihče ne pove. Zato bom rekel samo to, razumemo, da so ti predlogi bolj kot za neko resno razpravo namenjeni za širjenje ideologije. Ampak če predlagatelji na tako neresen način postopajo z njimi, potem zelo hitro razvodenijo v neki prazno demagogijo. Proti temu pa bomo v Združeni levici vedno nastopili, ne glede na to, ali so predlagatelji prisotni v dvorani ali ne, posebej takrat, ko jih ni tako kot je danes pri gospodu Čušu. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani gospod državni sekretar, drage kolegice in kolegi! V zadnjem času se stališče poslanske skupine zlorablja tudi za polemiko. Pa bom seveda tudi sam ta trenutek izkoristil, da se zahvalim spoštovanemu kolegu Luki Mesecu, ki je kar dobro promoviral rešitve Nove Slovenije. Mi seveda trdimo, dokler naše rešitve ne bodo implementirane v slovensko zakonodajo, tako dolgo bomo mi, gospe in gospodje, imeli strukturni primanjkljaj. Hvala bogu, sinoči smo dobili Fiskalni svet. To so naši domači ljudje, ki so in morajo biti zelo neodvisni, zelo neodvisni in nam bodo povedali, kako je s strukturnim primanjkljajem v Sloveniji, ki se povečuje. Strukturni primanjkljaj se povečuje. Kaj to pomeni? To pomeni, da struktura proračuna Republike Slovenije ni dobra. In prvo vprašanje, ko se bom z njimi srečal, bo prav to. V Novi Sloveniji smo se na dvig stopnje davka na dodatno vrednost ostro odzvali že ob napovedi povišanja leta 2013 v Zakonu o izvrševanju proračuna Republike Slovenije. Takrat je bilo to mišljeno kot, tako smo razumeli, začasni ukrep. Tukaj za to govornico pa moramo govoriti resnico. Ta vlada, ta koalicija pa je zabetonirala dvig stopnje davka na dodano vrednost v Zakonu o davku na dodano vrednost. Prej je bilo rečeno, da to ni res. Dvig stopnje z 20 na 22 % ter dvig nižje stopnje iz 8,5 na 9,5 % smo seveda razumeli kot ukrep, ki je v nasprotju s krščanskodemokratskim programom. Zato je popolnoma jasno, da predlog zakona, ki ga sedaj obravnavamo in prinaša povrnitev višine stopnje davkov na dodano vrednost na prejšnjo raven, podpiramo. Prav zanimivo je v tej slovenski politiki, ko leva politična hemisfera, ki ima polna usta sociale, socialne politike, dviguje davke. Kot je povedal kolega Šircelj, ki je prvi človek, ki v tem državnem zboru lahko kompetentno govori o davkih, je to najbolj nesocialen davek. In leva vlada dviguje najbolj nesocialen davek. V Novi Sloveniji smo predlagali tudi amandma, na to smo ponosni, ki bi stopnjo davka na dodano vrednost določil še nekoliko nižje, na višini 19 % oziroma 7 % pri nižji stopnji. Naš predlog bi ureditev stopnje davka na dodano vrednost izenačil z ureditvijo, kot je določena v Nemčiji. Nemčija je najmočnejša gospodarska sila v Evropi. Žal koalicija ne čuti nikakršne naklonjenosti zmanjšanju davkov, saj na matičnem delovnem telesu ni podprla niti predloga Nove Slovenije, niti predloga poslanca Andreja Čuša. Še bolj nenavadno je, da leva vladna koalicija ne podpre zmanjšanja davka, ki najbolj prizadene najrevnejše državljane, saj ti največji delež svojega dohodka porabijo za nakup izdelkov, artiklov, ki jih potrebujejo za preživetje. V nasprotju z zadržanostjo vlade za nižanje davkov, pa lahko vidimo, da je ta veliko bolj pogumna, vlada namreč, ko gre za jemanje iz proračuna. To nam je v zadnjem času večkrat dokazala, saj je na odhodkovni strani proračuna sprostila kar nekaj sredstev. Naj spomnim le na dogovore s sindikati ter dokapitalizacijo SDH in DUTB. Samo za te proračunske odhodke je vlada namenila več kot 350 milijonov evrov. 350 milijonov evrov in o tem ni bilo niti ene besede tukaj v državnem zboru. O tem državni zbor ni odločal. Danes pa je vik in krik, da bi Čušev predlog zakona odnesel približno 300 milijonov. Način vodenja državne fiskalne politike kaže na to, da se vlada preslabo zaveda ali pa ne zaveda dejstva, da se denar ustvarja v gospodarstvu. Sadove rasti bruto domačega produkta in posledično širitve državnega proračuna pod vodstvom obstoječe vlade žanje le odhodkovna stran proračuna. Podjetja, ki skrbijo za proračunsko rešitev, pa zaman čakajo, da bi se svojih bremen vsaj nekoliko razbremenila. Vladna koalicija je z zavrnitvijo tega predloga zakona zapravila možnost, da bi vsaj nekoliko izboljšala davčno in poslovno okolje v Republiki Sloveniji. Zmanjšanje obremenitve davka na dodano vrednost bi gotovo povečalo potrošnjo, spodbudilo gospodarsko aktivnost in izboljšalo pogoje za poslovanje gospodarskih subjektov. Ker je zmanjšanje davčnih obremenitev izjemno pomemben del usmeritve gospodarskega programa Nove Slovenije, bomo novelo zakona o davku na dodano vrednost seveda podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. IN 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU OD DOHODKOV PRAVNIH OSEB IN PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O DOHODNINI. Predlog zakonov je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev, s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev, s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev obeh predlogov zakonov dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Mateju Toninu.
Drage poslanke in poslanci, dober dan! Danes torej obravnavamo predloga zakonov, ki se dotikata področja, ki je na takšen ali drugačen način blizu skoraj vsaki Slovenki in tudi Slovencu. Šport na slovensko družbo vpliva na različne načine, predvsem bogati naše življenje, nam v turobnem času prinaša nekoliko več veselja, predvsem pa povezuje ljudi in krepi naše zdravje. Slovenski športniki nam polepšajo dneve, nas združujejo v navijanju, v nas zbujajo domoljubje, predstavljajo navdih ter zgled mladim in starim. Slovenski športniki so zagotovo najboljši ambasadorji Slovenije. Žal pa se morajo naši športniki predvsem v mlajših letih svojega razvoja pogosto znajti v neustreznih razmerah oziroma težkih finančnih razmerah, ki so v veliki meri posledica finančne podhranjenosti slovenskega športa. Nacionalni program športa v Republiki Sloveniji je za obdobje 2014–2023 ocenjuje, da ne moremo uresničiti vseh teh športnih prizadevanj, želja, razvoja športa brez ustreznih podpornih mehanizmov države. Nadalje pravi, citiram: »Država uresničuje javni interes z vodenjem spodbudne davčne politike za razvoj športa.« Piše: »z vodenjem spodbudne davčne politike za razvoj športa«. Krščanski demokrati v tem delu pritrjujemo nacionalnemu programu športa. Za spodbujanje financiranja športa pa se nam bolj kot državne subvencije zdijo primerne in ustreznejše davčne olajšave. Od leta 2014, ko je bil sprejet Nacionalni program športa na področju finančne, davčne podpore športu praktično ni bilo storjenega nič, žal. Prav zato smo se poslanci Nove Slovenije, spodbujeni z različnimi predlogi, najverjetneje se tudi ostali poslanci udeležujete športnih prireditev, kjer vas spodbujajo, da je kaj vendarle potrebno postoriti, da se bo vlaganje v šport splačalo. In tudi na podlagi teh spodbud smo v Novi Sloveniji pristopili k akciji in predlagali novelo Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb ter novelo Zakona o dohodnini. Predlagamo posebno novo olajšavo za donacije športnim društvom, ki delujejo v javnem interesu na področju športa, in tudi športnim društvom, ki so izbrana za izvajanje letnega programa športa tako na državni kot tudi občinski ravni. Ali pa društva, ki so izbrana za izvajanje letnega programa športa v okviru Fundacije za šport. Zavezanec, ki nameni donacijo takšnemu športnemu društvu, je upravičen do znižanja davčne osnove za 2-kratnik zneska plačane donacije. Če to povem nekoliko bolj po domače, z domačimi izrazi, da bi predstavljala vsaka donacija v šport dvakratni strošek za podjetnika. Torej v konkretnem primeru, če bi podjetnik doniral športnemu društvu tisoč evrov, bi mu to predstavljalo 2 tisoč evrov stroška oziroma s tisoč evrov donacije bi si lahko davčno osnovo znižal za 2 tisoč evrov. Seveda pa smo v zakon vstavili najrazličnejše varovalke, ki poskrbijo za to, da se tovrstnega zakona ne more izkoriščati za davčno optimiziranje. Izvajanje športnih aktivnosti je pogosto povezano z visokimi stroški. Ne gre za našo ugotovitev, nedavno ste lahko spremljali poseben prispevek na Televiziji Slovenija v Odmevih, kjer so predstavili konkreten primer smučanja, kako izrazito drago je postalo smučanje v zadnjem obdobju in da si številni starši tega ne morejo več privoščiti. Športna društva se na različne načine trudijo zagotavljati finančna sredstva. Ob tem pa jim, žal, sedanja davčna zakonodaja ne ponuja veliko orodij, ki bi jim bila lahko v pomoč. Na primer sedanji institut davčnih olajšav za donacije, kot ga pozna obstoječa sedanja zakonodaja, zmanjšanje davčne osnove omejuje na znesek 0,3 % davčnega prihodka. Pa če se spet to sliši preveč teoretično, pojdimo na konkreten primer: če ima neko podjetje, neka družba 10 tisoč evrov dobička, lahko po sedaj veljavni ureditvi uveljavlja donacije do višine 30 evrov. Si predstavljate? To pomeni, da si zniža davek za okrog 6 evrov. Torej podjetje, ki ima 10 tisoč evrov dobička in se odloči, da nameni tisoč evrov nekemu športnemu društvu, si lahko zmanjša plačilo davka, reci in piši, za 6 evrov. Najbrž je jasno, da upravičeno opozarjajo podjetja, da se jim na takšen način ne splača vlagati v šport in da takšna donacijska in davčna politika zagotovo ni ustrezna in spodbudna, da pri tisoč evrih donacije dobiš za 6 evrov zmanjšan davek. Kaj predlagamo mi? Po spremembah zakonodaje, ki jih predlagamo, podjetja, ki bi donirala športu, ne bi bila omejena z višino donacije in bi se vsaka donacija podvojila pri zmanjšanju njihove davčne osnove. Če se ponovno to sliši preveč teoretično, grem na konkreten primer: pri podjetju, ki ima, recimo, 10 tisoč evrov dobička in se odloči, da tisoč evrov nameni za šport, ker se donacija podvoji, to pomeni, da se davčna osnova zmanjša za 2 tisoč evrov, kar pomeni, da davčna osnova ni več 10 tisoč evrov, ampak je 8 tisoč evrov. Če podjetje ne bi doniralo športu, bi od 10 tisoč evrov dobička plačalo 19 % davek, kar znese tisoč 900 evrov. Če bi se podjetje odločilo, da tisoč evrov donira športu, bi se torej davčna osnova zmanjšala na 8 tisoč evrov in 19 % od teh 8 tisoč evrov je tisoč 520 evrov. Toliko manj davka bi plačalo podjetje, torej 380 evrov manj davka. Razlika med našim in sedanjim predlogom je očitna. Pri sedaj veljavni ureditvi pri donaciji tisoč evrov bi si lahko davek zmanjšaš za 6 evrov, po našem predlogu bi si plačilo davka zmanjšalo za 380 evrov. Če obrnemo zadeve, država bi na takšen način izgubila 380 evrov v proračunu, to vsekakor. Ampak slovenski šport bi pa hkrati dobil tisoč evrov podpore. Finančno ministrstvo bi sicer nekaj davka izgubilo, vendar pa bi slovenski šport pridobil skoraj trikrat toliko. Krščanski demokrati smo prepričani, da bi vnos takega mehanizma v slovensko davčno ureditev pomembno doprinesel k razvoju športa pri nas. Slovenski šport in slovenski športniki si zagotovo to podporo zaslužijo. Saj veste, končno bi uresničili tisto, kar nas in najbrž tudi vas na različnih športnih prireditvah opozarjajo podjetniki, naj vendarle, za božjo voljo, naredimo takšen davčni sistem, da se jim bo splačalo vlagati v šport. In mi s tem današnjim predlogom prav to nameravamo. V Novi Sloveniji smo veseli, da ta dva predloga zakonov obravnavamo prav v teh dnevih, ko z nestrpnostjo pričakujemo prav naš največji slovenski športni praznik. To je polete v Planici. Prav zato vse poslanske skupine posebej vabimo k konstruktivni razpravi o predlaganih določbah. Opozarjam, gre za prvo splošno obravnavo in, draga koalicija, ni vam treba tega zakona že v prvi obravnavi zavrniti, ampak dajmo nadaljevati to razpravo in debato. Seveda smo pripravljeni prisluhniti vsem različnim argumentom in v kasnejših fazah obravnave tega zakona poiskati rešitve, ki bodo sprejemljive tako državo predvsem pa tudi za slovenski šport.
Za uvodno obrazložitev mnenje dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Tilnu Božiču.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predloga zakonov, o katerih bo tekla beseda v naslednjih urah, predlagata novo dodatno davčno olajšavo, in sicer v zakonih o davku od dohodkov pravnih oseb in dohodnine. Gre za olajšavo za donacije športnim društvom, ki delujejo v javnem interesu. Zavezanec, ki nameni donacijo takemu društvu, bi bil po predlogu predlagatelja pod določenimi pogoji upravičen do znižanja davčne osnove za 2-kratni znesek plačane donacije, ki je lahko namenjena le za organizacijo ali sodelovanje na športnih prireditvah ali vlaganju v osnovna sredstva in opremo, ki jo društvo potrebuje za svoje delovanje. Vlada uvodoma poudarja, da se zaveda pozitivnih učinkov športa, zato je treba opozoriti na ukrepe različnih politik, ki se že izvajajo, nadalje na zakonodajne akte, ki jih je sprejela ali so v pripravi in druga aktivnosti pomembne za zagotavljanje ugodnega okvira na področju športa. Gre nekako za splet ukrepov. Če pogledamo širše, so to ukrepi na ravni Ministrstva za šolstvo na drugi strani morebiti tudi delno na strani Ministrstva za finance, ko govorimo o olajšavah, ko govorimo ne nazadnje tudi o zaposlovanju športnikov. Ne nazadnje mislim, da jih imamo 15 zaposlenih tudi na Finančni upravi Republike Slovenije. Pri tem sodeluje tudi Ministrstvo za notranje zadeve, MORS, ne nazadnje tudi pri promociji dogodkov, govorim o Ministrstvu za gospodarstvo in tako naprej. In to vse skupaj je nek splet, ki vleče nase tako morebitne donacije, tako sponzorska sredstva, tako tudi transferje preko subvencij in tako naprej. In to je tisti splet, o katerem se pogovarjamo. Ne da se o tem govoriti zgolj parcialno, treba je pogledati širšo sliko, kaj dejansko Slovenija temu nameni in na kakšen način se tega loteva. Ukrepi davčne politike so odvisni od konteksta splošne ekonomske politike, dogovorjenih prednostnih nalog razvoja ter siceršnjih razmerij v družbi in državi. Z davčnimi ukrepi se lahko zasledujejo usmerjeni cilji, vendar ob hkratnem zagotavljanju poštenega in učinkovitega obdavčenja. To pomeni, da je treba na posamezne predloge gledati celovito in ne zgolj z vidika enega ukrepa, morebiti ene skupine ali enega področja. V veljavnih zakonu o davku od dohodkov pravnih oseb in zakonu o dohodnini je že določena olajšava za donacije za t. i. nepridobitne namene, tudi za športne. Zaradi zagotavljanja skladnosti z evropsko zakonodajo se lahko uveljavlja tudi za donacije države članice Evropske unije oziroma Evropskega gospodarskega prostora. Po podatkih o obračunu za davek o dohodku pravnih oseb je v letu 2015 to olajšavo uveljavljalo približno 9 tisoč zavezancev in približno 4 tisoč zavezancev za dohodnino od dohodkov iz dejavnosti. Pri tem žal ni mogoče izločiti zavezancev, ki so uveljavili le olajšavo za donacijo za športne namene, od drugih, temveč je to nekako podatek za vse nepridobitne namene. S to olajšavo so zavezanci zmanjševali davčno osnovo davku od dohodkov pravnih oseb za približno 20 milijonov evrov. Preračunano gre za približno 4 milijone evrov davka. Na drugi strani, se pravi na dohodninski, pa približno za milijon, kar ustreza nekako 0,3 oziroma 300 tisoč evrov dohodnine. Dodatno je v 142. členu Zakona o dohodnini za namene financiranja športno koristnih namenov tudi za šport določen institut namenitve dela dohodnine do 0,5 %. Vlada poudarja, da ti ukrepi niso izkoriščeni v celoti. Če pogledamo za leto 2015, je bilo okoli 9 milijonov na razpolago, zavezanci so izkoristili in nekako prerazporedili po svoji volji približno 4 milijone evrov. Preostali del je ostal neizkoriščen oziroma se je vrnil v proračun in se potem preko integrale prerazporedil, da je država izvajala druge politike. Se pravi, da je tam tudi še manevrski prostor. Opozarjamo tudi na ukrepe, ne zgolj davčne olajšave v okviru obeh zakonov, ki za zavezance pomenijo ugodno obravnavo, na primer v Zakonu o davku od dohodkov pravnih oseb, izvzemanje določenih prihodkov iz osnove, možnost prenašanja izgub in druge splošne olajšave, vključno z relativno ugodno davčno stopnjo. Slovenija zasleduje cilj uravnoteženega proračuna do leta 2020. V tem okviru je treba obravnavati tudi predloge za konkretne obravnavane davčne olajšave za donacije. Na tem področju Vlada ne predvideva širjenja olajšave, si pa pri zasledovanju že omenjenih širših ciljev zagotovo prizadeva za ohranjanje veljavnih ugodnosti. Davčne olajšave morajo biti določene tako, da je njihovo uveljavljanje kar se da enostavno. Dodatni pogoji, kot je na primer pogoj, da se donacije pri športnem društvu uporabijo le za točno določena vlaganja oziroma za organizacijo in sodelovanje na športnih prireditvah, nadalje vezanje na javni interes in drugi terjajo posebno preverjanje in dokazovanje, kar je povezano s stroški in administrativno obremenitvijo tako na strani zavezanca kot tudi na strani finančnih oblasti oziroma države, in ne nazadnje tudi na nekoliko nižjo morebitno pravno varnostjo, ki je s tem povezana, saj postaja s tem okolje nekoliko bolj nepredvidljivo. Vlada posebej poudarja, da Finančna uprava Republike Slovenije lahko nadzoruje davčne ukrepe, nadzor nad vračili donacij, če niso porabljena za zahtevane namene, pa je nekoliko nenavaden. Načeloma takšnih pooblastil Finančna uprava nima. Pri določanju davčnih ukrepov, katerih uveljavljanje je vezano na številne dodatne pogoje, je treba določiti tudi pravila za zaščito pred izogibanjem davkom. Ta pa delajo sistem dodano zapleten in dodatno nepregleden. Predloga zakonov nista oblikovana tako, da bi jasno in nedvoumno določila razmejevanje do veljavne olajšave za donacije, tudi z vidika višine vlada nekako znatno nesorazmerje v primerjavi s splošno olajšavo za donacije in seveda tudi drugimi področji. Nimamo zgolj športa, tega ne smemo pozabiti, kot je recimo v trenutni zakonodaji predvideno za donacije glede humanitarnih namenov, invalidskih, socialnovarstvenih, glede dobrodelnih, zdravstvenih, kulturnih in tako dalje. Se pravi, gre za eno širijo, ki je pomembna in na katero je tudi treba gledati, kadar se ukvarjamo s predlogi morebitnih olajšav. Vlada obenem meni, da je le kombinacija ustreznih ukrepov na davčnem področju in hkratno zagotavljanje premišljene, postopne javnofinančne konsolidacije tudi tista pot do trajnega in primernega okolja tudi za delovanje in razvoj športa. Predloga zakonov tega cilja po našem mnenju ne zasledujeta. Vlada Republike Slovenije glede na navedeno predlogov zakonov, se pravi dohodninskega in s področja davka od dohodkov pravnih oseb, ne podpira. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranka modernega centra, zanjo gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni še enkrat! Skupina poslancev je v zakonodajni postopek vložila Predlog zakona o spremembi Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb in Predlog zakona o spremembi zakona o dohodnini, s katerima predlaga olajšavo za donacije z namenom investiranja v društvu, ki deluje v javnem interesu na področju športa. Poglavitna rešitev, ki jo prinašata predloga zakonov, je uveljavitev nove olajšave za donacije športnim društvom, ki delujejo v javnem interesu na področju športa, športnim društvom, ki so izbrana za izvajanje letnega programa športa tako na državni kot tudi lokalni ravni ali so izbrana za izvajanje letnega programa Fundacije za šport. Zavezanec, ki nameni donacijo takemu društvu, je po predlogu predlagateljev upravičen do znižanja davčne osnove za dvakratni znesek plačane donacije, ki je lahko namenjena le za organizacijo ali sodelovanje na športnih prireditvah ali vlaganje v osnovna sredstva in opremo, ki jo društvo potrebuje za svoje delovanje. Vsekakor je treba omeniti, da se zavedamo pomembnosti področja športa. Je pa treba omeniti, da se predlaga dodatna davčna olajšava za donacije z namenom investiranja v društvu, ki deluje v javnem interesu na področju športa. Pri tem bi vendarle opozorila, da je že v Zakonu o dohodnini v 66. členu in 59. členu Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb določeno, da zavezanec lahko uveljavlja znižanje davčne osnove za znesek izplačil v denarju in v naravi za humanitarne, invalidske, socialnovarstvene, dobrodelne, znanstvene, vzgojnoizobraževalne, zdravstvene, športne, kulturne, ekološke, religiozne in splošne koristne namene, in sicer le za takšna izplačila rezidentom Slovenije in rezidentom drugih držav članic EU razen poslovnim enotam rezidentom države članic EU, ki se nahajajo izven držav članic Evropske unije, ki so po posebnih predpisih ustanovljeni za opravljanje navedenih dejavnosti kot nepridobitnih dejavnosti do zneska, ki ustreza 0,3 % obdavčenega prihodka zavezanca v davčnem letu. Zavezanec lahko uveljavlja poleg znižanja davčne osnove iz prejšnjega stavka dodatno znižanje davčne osnove do zneska, ki ustreza 0,2 % obdavčenega prihodka zavezanca v davčnem letu za znesek izplačil v denarju in v naravi za kulturne namene in za takšna izplačila prostovoljnim društvom, ustanovljenim za varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami, ki delujejo v javnem interesu za te namene. Glede na navedeno je torej olajšava za donacije za športne namene že določena v Zakonu o dohodnini in v Zakonu o davku od dohodkov pravnih oseb. Za določen znesek izplačila za te namene si zavezanec lahko zmanjšuje davčno osnovo. Dodatno pa je v 142. členu Zakona o dohodnini za namene financiranja splošno koristnih namenov ter političnih strank in reprezentativnih sindikatov, med katere se uvrščajo tudi društva, ki delujejo v javnem interesu in imajo na področju športa določen institut namenitve dela dohodnine. Vsak rezident lahko zahteva, da se do 0,5 % dohodnine, odmerjene po Zakonu o dohodnini od dohodkov, ki se vštevajo v letno davčno osnovo, nameni za financiranje teh namenov. Prav tako naj spomnim, da 9. člen Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb določa oprostitev davka za dohodke iz nepridobitne dejavnosti tako imenovanih nepridobitnih organizacij in tudi društev. Donacije predstavljajo za društvo dohodek iz opravljanja nepridobitne dejavnosti, torej se pri društvu kot prejemniku ne vključujejo v davčno osnovo. V navedeni 9. člen Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb spadajo tudi športna društva, ustanove, zavodi. Vsi drugi ukrepi, ki za zavezance po Zakonu o davku od dohodkov pravnih oseb pomenijo določeno spodbudo, olajšavo ali ugodnost, veljajo tudi za društva na področju športa. Tako davčne olajšave za investiranje, za poslovanje, možnost prenašanja davčne izgube, izvzemi prejetih dividend iz davčne osnove. Vsekakor razumemo namen predlagatelja, da se povečajo sredstva na področju športa, vendar pa povečanje olajšav oziroma dodatnih olajšav za donacije na področju športa še ne pomenijo, da bi bilo več donacij za področje športa. Vsekakor ne more biti odločitev za donacijo samo zaradi davčnih olajšav. Lahko rečemo, da je treba gledati ukrepe na področju športa z vseh strani. Ena od teh je davčna politika, o kateri govorimo sedaj. Podatki kažejo, da olajšave za donacije uveljavlja malo davčnih zavezancev in je celo ne uporabljajo v celoti. Vsekakor ne moremo sklepati, da je glavna motivacija za donacijo davčna olajšava. Je pa treba pogledati spodbujanje športne dejavnosti z vidika ukrepov državnega proračuna, kajti v letu 2017 znašajo sredstva za šport 15,3 milijona evrov, od tega za športno infrastrukturo 800 tisoč. Glede na leto 2016 se sredstva povečujejo za 10,4 %, in sicer na račun sredstev evropskega socialnega sklada. V letu 2018 znašajo sredstva za šport 15,1 milijona evrov, od tega športna infrastruktura 2,8 milijona evrov. Tako bo Vlada s proračunskimi sredstvi v letih 2017 in 2018 podpirala razvoj vrhunskega športa prek sofinanciranja priprav ekip in posameznikov za največja mednarodna tekmovanja, sofinancirala in spodbujala bo šport otrok in mladine ter športno rekreacijo, sofinancirala razvojne in strokovne naloge športa ter skladno z Nacionalnim programom športa za obdobje 2014–2023 sofinancirala programe športa invalidov, športa starejših, pilotske programe povezovanja športnih invalidskih in dobrodelnih organizacij ter pilotske športne programe za krepitev zdravja in dobrega počutja. Vsekakor lahko povemo, da je pomembno za športno dejavnost, da sta se v mandatu te vlade odprla tudi dva vrhunska športna objekta, to je Nordijski center Planica in Gimnastični center Ljubljana. Ministrstvo je oba projekta sofinanciralo iz lastnih in evropskih sredstev. Prav tako je treba na tem mestu omeniti, da je v proceduri v Državnem zboru Zakon o športu, ki pomembno vpliva na razvoj športa. Zakon zagotavlja pogoje, da se bodo prebivalci Slovenije več in bolj kakovostno ukvarjali s športom in gibalnimi dejavnostmi za ohranjanje zdravja. Z zakonom, ki je v proceduri, se bo povečala dostopnost do športa in gibalnih dejavnosti za večjo kakovost strokovnega dela, povečalo se bo varovanje pravic športnikov prek instituta varuha športnih pravic, omogočilo se bo svobodno udejstvovanje v tekmovalnem športu vsem amaterskim športnikom ter povečala transparentnost in namenska raba javnih sredstev s poenotenjem strukture in sistema razpisov in meril za sofinanciranje na državni ravni, lokalni ravni in pri Fundaciji za šport, kar bo omogočalo večji pregled nad porabo sredstev. Zato bo ta Zakon o športu, ki je v proceduri, zelo pomemben. Kot rečeno, v poslanski skupini podpiramo bistvene ukrepe, ki bodo spodbujali športno dejavnost, bomo pa glasovali proti temu, da sta zakon o dopolnitvah Zakona o davku od dohodka pravnih oseb in zakon o dopolnitvah Zakona o dohodnini primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Pred nami je obravnava dopolnitev dveh zakonov, ki ju je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije. V Slovenski demokratski stranki bomo v nadaljevanju povedali svoje stališče in mnenje k temu predlogu. Uvodoma je treba povedati, da bomo do obeh predlogov stališče povedali hkrati, kajti sta smiselna in povezana, gre za dopolnitev Zakona o dohodnini in dopolnitev Zakona o davku od dohodka pravnih oseb. Poglavitne rešitve teh zakonov predlagajo novo olajšavo za donacije športnim društvom, ki delujejo v javnem interesu na področju športa in športnih društev, ki so izbrana za izvajanje letnega programa športa tako na državni kot lokalni ravni ali so izbrana za izvajanje letnega programa športa Fundacije za šport. Glavni cilj je, da je zavezanec, ki nameni donacijo društvu, ki spada v navedene kategorije, upravičen do znižanja davčne osnove za dvakratni znesek plačane donacije. Donacija je lahko namenjena le za organizacijo in sodelovanje na športnih prireditvah ali vlaganje v osnovna sredstva in opremo, ki jo društva potrebujejo za svoja delovanja. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je takšna dopolnitev dobrodošla. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da predvsem v obdobju zadnjih vlad je odnos do športa s strani politike mačehovski. Dejstvo je in tudi po mojem osebnem prepričanju šport in športniki delajo najboljšo promocijo za Slovenijo v svetu. V danem trenutku bi se vsem športnikom in športnicam zahvalil za promocijo, ki jo delajo naši lepi Republiki Sloveniji in iskrene čestitke tudi za vse rezultate. Dejstvo pa je, da država namenja iz leta v leto vedno manj sistemskih sredstev za delovanje športa, kar je glede na strukturo javnih financ tudi nekako za pričakovati, vendar pa smo v Slovenski demokratski prepričani, da bi športu in športnikom morali namenjati več časa, več pozornosti in pa tudi spremeniti okolje, ki bi bilo za šport prijaznejši. Predvsem bi se država morala zavedati, da je treba mlade vključiti v šport in v primeru, da nimamo profesionalnega pogona športnih klubov zgoraj, potem tudi ne moremo pričakovati, da se bo mladina v ta del vključevala. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da ta korak, ki ga predlaga Poslanska skupina Nove Slovenije, gre v pravo smer in vsekakor da ta korak ni namenjen tako imenovanim profesionalnim klubom, ki jih imamo v Sloveniji iz leta v leto manj, po mojem osebnem mnenju imamo danes v Sloveniji recimo 2,5 profesionalna kluba, pred leti smo jih imeli več, ampak da je takšna sprememba in pa dopolnitev zakona predvsem za manjša društva, ki uveljavljajo mlade talente v Sloveniji, športnike in športnice, da se lahko sploh udejstvujejo v samem tem tekmovanju. Po drugi strani pa smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da Slovenija ne potrebuje samo dopolnitev teh dveh zakonov, v tem smislu Zakona o dohodnini in Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, prepričani smo, da Slovenija potrebuje davčno reformo v celoti. Področje davčnih obremenitev tako za prebivalce Republike Slovenije kot za pravne osebe in pa espeje je v zadnjem obdobju pod zadnjimi vladami, bi rekel, predvsem v breme. In dejansko tisto, kar smo napovedovali ob prihodu vlade Mira Cerarja in pa koalicije SMC, SD in pa Desusa, da se bo nadaljevala politika zadolževanja in dodatnih davčnih obremenitev, se je tudi uresničilo. Če pogledamo, kaj je ta vlada naredila v zadnjih teh treh letih, ne nazadnje na vseh področjih obremenjuje tako prebivalstvo kot gospodarstvo. Gospodarstvo se trudi, dela dobro, na drugi strani, da bi bilo nagrajenega, ga pa z raznimi ukrepi ta vlada dejansko potem tudi kaznuje. Spomnimo samo, da je pod to vlado Mira Cerarja in pod to koalicijo začasni ukrep povišanja davka na dodano vrednost prišel v trajni ukrep. Vidimo, da so spremenili pred približno pol leta tudi davek od dohodka pravnih oseb in povečali za 2-odstotni točki obremenitev dobička. In tudi trošarinska politika gre v obremenjevanje tako gospodarstva kot pravnih oseb. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je treba najti nove rešitve, kot smo že prej omenili, potrebna bi bila nova davčna reforma. Ta korak, ki ga je predlagala Nova Slovenija, bomo mi podprli. Gre za prvo branje, prepričani smo da pa potrebujemo drugačne rešitve, ne samo per partes rešitve. Jaz sem prepričan, da glede davčne reforme, Zakona o dohodnini in Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb bomo mi v Državni zbor tako s strani vlade kot s strani opozicijskih poslanskih skupin na dva ali tri mesece dobivali dopolnitve, in to vodi v pravo smer. S takšnimi koraki predvsem vnašamo zmedo med deležnike, ki se jih Zakon o dohodnini in pa Zakon o davku od dohodkov pravnih oseb tiče. Mislim, bi morali zagotoviti okolje, ki bi bilo stabilno. Ne pa da se davčni zakoni spreminjajo na pol leta, na tri mesece, na eno leto. Jaz sem prepričan, da v takšnem okolju slovensko gospodarstvo ne more delovati učinkovito. Kajti tudi tuji vlagatelji, vsi, ki v Slovenijo pridejo, bi radi imeli neki stabilni sistem. Ne pa, da mi na tri mesece spreminjamo DDV, povečujemo trošarine, uvajamo neke nove davke. Kot sem že omenil, bomo mi v tem prvem branju podprli ta predlog zakona, vendar smo pa prepričani, da tako pri Zakonu o dohodnini kot od davkov od dohodka pravnih oseb bi bilo treba bi rekel te spremembe narediti širše. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da glede na dosedanje izkušnje s to vlado in ker se nekako s svetlobno hitrostjo tudi zaradi odnosov znotraj koalicije pričakujejo volitve, verjetno tej vladi vsekakor ne bo uspelo. In prepričani smo v Slovenski demokratski strani, da izziv naslednje vlade v Republiki Sloveniji bo morala biti predvsem davčna reforma, kajti na področju davka mi dušimo tako prebivalce kot gospodarstvo. Treba je tukaj najti širšo rešitev, ki bo šla v smeri, da bomo zagotovili predvsem stabilno davčno okolje, ki bo nekako bil tudi tisti, ki bo prihodke ustvarjal za proračun. Na drugi strani pa opažamo pri tej vladi, da funkcijo davka razumejo zgolj kot polnjenje proračuna. V Slovenski demokratski strani smo prepričani, da funkcija davkov ima večjo dodano vrednost in da predvsem pogrešamo pri tej vladi, da se ne zaveda, da ima davek tudi razvojno funkcijo. To pomeni, da bi država z davki, ki jih pobere, na eni strani omogočala tudi višji standard vsem prebivalcem Republike Slovenije. V Slovenski demokratski stranki smo pa prepričani, da ta vlada razume davek zgolj kot polnjenje proračuna. V Slovenski demokratski stranki smo že pred časom predlagali, da bi se ali Ministrstvo za finance ali Vlada Republike Slovenije obvezala enkrat letno poročati državljanom in državljankam Republike Slovenije, kaj so v tistem letu z vsemi pobranimi davki naredili, za kaj so se pobrani davki namenili. In ta korak je bil žal s strani Ministrstva za finance in pa te vlade tudi zavrnjen. Še enkrat, Slovenija potrebuje spremembe na področju Zakona o dohodnini. Slovenija potrebuje spremembo Zakona od dohodka pravnih oseb, vendar v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da per partes rešitve na 3 mesece, na 6 mesecev niso rešitev, da potrebujemo celovito spremembo. Jaz bi to poimenoval tudi davčno reformo. Predvsem pa, da bi ta dva davka stabilizirala sistem. Če se vrnemo nazaj na področje športa. Jaz sem prepričan, da ta vlada ima mačehovski odnos do športa. V stališču Stranke modernega centra smo lahko slišali, kako se ta vlada lahko hvali z odprtjem Nordijskega centra. Poglejte, zasluge za odprtje Nordijskega centra v Planici ima izključno vlada Janeza Janše v mandatu 2004–2008, ko je takratni minister Milan Zver tudi to zadevo speljal. V primeru, da takrat gospoda Zvera ne bi bilo in pa vlade Janeza Janše, sem prepričan, da danes Nordijskega centra v Planici ne bi bilo. In spomniti se je tudi treba, da takrat je bila velika težava tudi danes ene izmed najuspešnejših športnic Tina Maze. Predvsem po zaslugi Milana Zvera in pa takratne vlade Janeza Janše se je problem Tine Maze takrat finančno rešil in na osnovi tega je potem tudi Tina Maze ustvarjala vrhunske rezultate in pa vrhunsko promocijo za Slovenijo. Potrebne so te spremembe. Dostikrat tudi slišimo v stališču različnih poslanskih skupin, predvsem tudi s strani Združene levice, da nekako ne moremo davkov zmanjševati, ker potem bomo zmanjšali nujne prihodke iz naslova davkov, ki so potrebni za javno šolstvo, za javno zdravstvo, za pokojninsko blagajno. Glejte, spoštovane, spoštovani, mi smo v Slovenski demokratski stranki večkrat opozarjali. Jaz mislim, da vsaj 2-krat do 4-krat na leto v zvezi z davčnim dolgom. Davčni dolg v Sloveniji znaša več kot eno milijardo evrov! Mi smo že večkrat zastavili vprašanje, kaj je ta vlada, kaj je to koalicija naredila za zmanjšanje davčnega dolga. In po mojem vedenju se ta davčni dolg v zadnjem obdobju povečuje. In tukaj imamo mi precejšnje rezerve. Več kot 1 milijardo davčnega dolga, če bi ga bila država sposobna pobrati tako, kot je treba, bi se zadeve lahko spremenile in ta več kot ena milijarda bi se lahko namenila za vzdrževanje tako pokojninske blagajne, javnega šolstva, javnega zdravstva. In v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da na področju davkov ima Slovenija ogromne rezerve, ki pa jih ne zna izkoristiti. Mislim, da bo danes tudi še čas za razpravo in kot sem omenil, v Slovenski demokratski stranki bomo ta predlog dopolnitve Zakona o dohodnini in pa Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb v tem prvem branju podprli. V nadaljevanju, v primeru, da bosta ta dva zakona dobila zeleno luč, sem pa prepričan, da moramo iti k celovitim rešitvam, ne rešitvam per partes zgolj za eno področje, ki je potrebno sprememb. Poglejte, jaz sem prepričan, da bistveno bolj zadovoljni bi bili recimo športniki, če bi danes Miro Cerar, namesto da jih spremlja z vlakom v Planico, povedal, imeli boste takšne in takšne olajšave ali pa v prihodnosti bomo za vas zagotovili ta sredstva. Mislim, da gre tukaj za neko zgolj moralno podporo in pa promocijo predsednika Vlade, športniki od tega, da jih pa spremlja na poti v Planici z vlakom, pa danes ne bodo imeli nič. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da so športnice in športniki najboljši promotorji Slovenije v svetu in mislim, da bi bila naloga politike, ne samo da se politiki ob uspehih športnikov radi potem pojavljajo na VIP tribunah, da se slikajo s športniki, ampak predvsem da politika zagotovi ugodno okolje za šport, ki ga danes v Sloveniji žal ni.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Pozdravljen sekretar s sodelavko, poslanke, poslanci, prav lep dan vam želim! Najprej naj izrazim veliko spoštovanje našim športnikom, ki izredno uspešno promovirajo našo domovino po svetu. Pohvalim pa naj tudi vsa prizadevanja države za posluh in napredek športa pri nas. Pa vendar naj uvodoma povem, da v Poslanski skupini Desus menimo, da oba predloga zakona nista primerna za nadaljnjo obravnavo. V preteklosti smo že videli situacijo, kako davčne spodbude slabo delujejo na spremembo miselnosti ljudi – tako za tiste, ki vodijo podjetja, kot tudi za ostale. Tako smo bili priča temu, da je denimo nižja davčna stopnja na dobiček, ki smo jo uvedli z namenom spodbujanja investiranja rasti podjetja in ustvarjanja novih delovnih mest, žal končala v zasebnih žepih. Težko je napovedati, kolikšno število davčnih zavezancev bi se odločilo za tovrstno olajšavo in ali bodo po sprejetju tega ukrepa športna društva res zaživela. To pa še ne pomeni, da takšne davčne olajšave ne poznamo in ne potrebujemo. Že po sedaj veljavni zakonodaji lahko doniramo med drugim tudi za športne namene in investiramo v splošno koristne namene. Za tako odločitev nam pripada davčna ugodnost v obliki znižanja davčne osnove. Predlagatelji so šli še nekoliko dlje in podali predlog za širšo oziroma večjo davčno olajšavo. Tudi če bi iz tega naslova priteklo več denarja, nas v Poslanski skupini Desus skrbi, da namen donacij ne bo dosegel svojega učinka. Mar ni v tem primeru edini cilj izboljšati položaj športnih društev, investirati v skupno javno dobro, ne pa povečati osebne prihranke vlagateljev na račun davčnih ugodnosti? Sistem nagrajevanja ne bo prinesel bistvenih sprememb. Tisti zavezanci, ki so to počeli doslej, bodo po vsej verjetnosti tudi v prihodnje, če gre za iskrene namene pomagati športu, ne glede na višino davčne spodbude. Prav tako menimo, da je preveč manevrskega prostora za zlorabe in ne razumemo, zakaj bi se omejili le na določeno skupino upravičencev. V Poslanski skupini Desus smo kritični predvsem do tega, da nam predlagatelji niso ponudili nobenih finančnih izračunov, koliko nas bo približno stala ta všečna poteza. Trdijo, da finančnih posledic ni mogoče predvideti, to pa še ne pomeni, da jih ne bo. Predvsem nas zanima, s katerim protiukrepom bi nadomestili takšen izpad. Odgovora na to vprašanje ne poznamo, saj gre za nič drugega kot vnovičen poskus opozicije, da davčno politiko naredi čim bolj všečno za javnost. Toda takšna všečnost za seboj potegne tudi odgovornost v okviru vzdržnosti javnih financ. Takšne odgovornosti predlagatelji ne poznajo, saj samo vrstijo svoje nerealne ideje. V Poslanski skupini Desus se lahko strinjamo le v enem delu, in sicer da področje športa potrebuje več denarne spodbude, ne glede na to, ali govorimo o promociji rekreativnega ali profesionalnega športa. Država bi morala poskrbeti, da se več denarja za financiranje športa nameni neposredno iz proračuna. Slednje pa je rezultat pogajalske moči posameznega resorja in ne davčne politike. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav. V Združeni levici smo prepričani, da ni naključje, da je Slovenija na vsakih olimpijskih igrah in na vseh večjih športnih tekmovanjih v različnih disciplinah ena izmed športno najuspešnejših nacij v svetu. Naši športniki so v številnih disciplinah, kljub temu da smo številčno pač majhen narod, 2 milijona, po navadi presenetljivo visoko pri uvrstitvah na vseh večjih svetovnih tekmovanjih. To ima opravka s tem, kako se je šport v Sloveniji razvijal, kako je bil financiran. Jaz sem prepričan, da lahko korenine tega iščemo v prepletenosti lokalnih skupnosti, športnih društev, javnega financiranja in pa podjetij, ki so bila vpeta in so še vpeta v lokalne skupnosti in te dejavnosti financirajo. Zato bom začel stališče nekako takole. Za uspešen razvoj športa so potrebni vsi štirje elementi, se pravi lokalna vpetost, torej podjetij, spodbujanje tako rekreativnega kot profesionalnega športa in pa državna sredstva in državna podpora. Predlagatelj tukaj ves fokus daje na enega od elementov. To je zasebno financiranje športa, hkrati pa pri tem pozablja na pomen javnih financ in javne podpore športu. Začel bi nekako takole. V Sloveniji imamo ogromno dobrih praks podjetij, ki financirajo športne dejavnosti. Imamo recimo Triglav, Helios, Krko, Cimos, ki podpirajo športne klube. Ti športni klubi dajejo pomembne rezultate, kar pomeni, da obstoječ model nagrajevanja, subvencioniranja športa s strani podjetij v Sloveniji deluje in ni neuspešen. Podton predlagatelja gre nekako v smislu, da je teh financ malo in da bi jih lahko bilo več, ampak če pogledamo številke, vidimo, da posamezni klubi in celo zveze kar dve tretjini svojih sredstev pridobijo iz zasebnih sredstev, iz sredstev podjetij, kar pomeni, da tradicija financiranja klubov in zvez s strani podjetij v Sloveniji deluje in ta sredstva nekako niso minorna. Ukrepi, ki bi jih morala tukaj država sprejeti, da bi to obstalo, so po našem mnenju predvsem dveh vrst. Eno je, da je treba preprečiti, da se podjetja, ki so uspešno vpeta v lokalna okolja, privatizirajo. Recimo takšen primer smo imeli v domžalskem Heliosu ali pa ga imamo zdaj na Primorskem pri Cimosu. To so podjetja, ki financirajo športne klube, in je vprašanje, če bodo novi tuji lastniki še vedno tako zainteresirani za spodbujanje lokalnih dejavnosti, kot so bili v domžalskem Heliosu recimo gasilsko društvo, športni klubi in tako naprej, kot je bil državni lastnik. Še večji problem tukaj so manjši kraji in manjši športni klubi. Jaz prihajam iz Železnikov, kjer podjetje Alples financira rokometni klub, ki je uspešen, mislim, da je drugoligaš, potem je podjetje Domel, ki financira smučarski klub, ki je prav tako uspešen. Če bi ta podjetja prešla v tuje roke, se pravi, ne bi bila več tako lokalno vpeta, kot so, je vprašanje, ali bi finance za te športne dejavnosti obstale. Zato mislimo, da je prvi najpomembnejši ukrep zadrževanje podjetij in s tem njihovih dobičkov in sredstev za podporo lokalnim dejavnostim, kot so tudi športne dejavnosti, v javnih, v lokalnih, skratka v rokah prebivalstva. To je prva zadeva, ki je zelo pomembna. V tem mislim, da je tudi ključna razlika med nami in NSi kot predlagateljem. Mi pravimo, podjetja je treba zadržati v domačih rokah, da se bodo s tem dobički uporabljali doma v Sloveniji za dejavnosti, ki so v družbeni koristi, medtem ko predlagatelj pravi, ne, podjetja je treba prodati. Če ta podjetja prodamo, se bodo verjetno zmanjšala tudi sredstva za financiranje športnih klubov. Predlagatelj v bistvu zdaj že vnaprej ponuja odgovor, kaj je treba narediti potem. Potem je treba novim lastnikom, ki bodo dobičke, namesto da jih investirajo doma, prenašali v tujino, ponuditi davčne olajšave, s katerimi naj bi se spodbudilo to, da se sredstva za športne klube ne bodo ukinila. Ampak ta rešitev ima kup pomanjkljivosti. Prva in najbolj v oči bijoča je ta, da se drastično povečujejo olajšave za podjetja, kar pomeni, da bo sicer že nek delež pristal v športnih klubih, ampak še večji delež pa bodo podjetja obdržala zase. Ta delež bo opravičen davka na dobiček. Drug problem je ta, da če imamo podjetja izključno komercialne narave, ki niso vpeta v lokalne skupnosti, bo verjetno najbolj v interesu financirati najbolj donosne oblike športa, se pravi po večini je to profesionalni šport. V Združeni levici mislimo, da je enako ali še veliko bolj pomemben od profesionalnega športa rekreativni šport, ker po eni strani blagodejno vpliva na javno zdravje, po drugi strani pa je to osnova za katerokoli športno dejavnost. Brez rekreativnega športa lahko v naslednjem desetletju ali dveh praktično odmislimo tudi uspehe v profesionalnem športu, na katere je zdaj ta država lahko ponosna. Tako bi predlagatelja opozoril na to, da se ne sme gledati tako enostransko na vprašanje, se pravi, kako podjetja čim bolj stimulirati, da investirajo v športne klube, ampak je treba gledati celostno, se pravi, kako bomo razvijali ne samo profesionalni, ampak predvsem rekreativni šport v Sloveniji in kako bomo zagotavljali javna sredstva, da se bo to dogajalo še naprej. Opozoril bi na tri druge probleme. Prvi je, koliko država letno nameni za šport. Šport je zaenkrat, na žalost, kljub temu da smo se kot država že izkopali iz krize, utopljen v postavkah za izobraževanje in na resornem ministrstvu bodo športu in rekreaciji v letu 2017 namenili dobrih 10 milijonov evrov. Na predlog Združene levice bo ministrstvo naslednje leto povečalo proračun za športno infrastrukturo za 2 milijona evrov. 2 milijona evrov za vso športno infrastrukturo, ki jo imamo v Sloveniji, ni nič. Torej bi morali tu razmišljati na način, kako zagotoviti iz proračuna več investicij v športno infrastrukturo in nasploh v podporo športni dejavnosti. Drugič. Treba se je vprašati, kakšen je položaj športnikov v tej državi. Slovenska zakonodaja zaenkrat dovoljuje popolno prekarizacijo profesionalnega in polprofesionalnega športa in v primerjavi s kakšno Francijo ali Nemčijo je profesionalni športni pri nas skorajda suženj. V medijih vidimo zgolj zgornjih nekaj odstotkov športnikov, pozablja pa se vse ostale. Zato bi bilo treba pri promociji športa prednostno poseči v športno zakonodajo, pri čemer je Zakon o športu, ki se ga zdaj pripravlja, v nekaterih vidikih celo slabši od obstoječega. Tretjič. To še enkrat poudarjam, če želimo ostati športna država, je treba gledati na to, kako bomo zagotavljali predvsem podporo rekreativnemu športu. Kot rečeno, obstoječi sistem subvencij, stimuliranje subvencioniranja športa s strani podjetij deluje, zato ga je treba vzdrževati in nadgrajevati. Pri tem pa ne smemo pozabiti na to, da bodo pretirane davčne olajšave ogrozile javna sredstva za šport. Zato se glede predloga, ki ga je pripravila NSi, v Združeni levici ne moremo izreči pozitivno, saj se nam zdi enosmeren, pomanjkljiv in enostavno ni premislil vseh posledic, ki jih s sabo prinaša. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani gospod državni sekretar! Nekateri iz koalicije vas degradirajo, slišim, da vam rečejo kar sekretar. To je gospod državni sekretar Tilen Božič. Skupaj obravnavamo dva zakona Nove Slovenije, ki po svoji formi spadata na področje financ, po svoji vsebini oziroma problematiki, ki jo rešujeta, pa zakona spadata na področje športa. Izvajanje športnih aktivnosti je pogosto povezano z visokimi finančnimi sredstvi. Ob nesporno ugotovljenih pozitivnih učinkih športa na najrazličnejših področjih v Novi Sloveniji opozarjamo, da potrebujemo okrepitev spodbude za financiranje društev, ki v naši družbi v veliki meri skrbijo za izvajanje športnih dejavnosti in razvoj kulture športa. Prav davčne olajšave za donacije v športu so gotovo dober način za izboljšanje njihovih finančnih zmožnosti ter posledično za krepitev pozitivne vloge športa v slovenski družbi. Predloga zakonov uveljavljata nove davčne olajšave za donacije športnim društvom, ki delujejo v javnem interesu na področju športa, in športnim društvom, ki so izbrana za izvajanje letnega programa športa tako na državni kot lokalni ravni ali so izbrana za izvajanje letnega programa športa Fundacije za šport. Zavezanec, ki nameni donacijo društvu, ki spada v navedene kategorije, je upravičen do znižanja davčne osnove za dvakratni znesek plačane donacije. Donacija je lahko namenjena le za organizacijo ali sodelovanje na športnih prireditvah ali za vlaganje v osnovna sredstva in v opremo, ki jo društva potrebujejo za svoje delovanje. V Novi Sloveniji s predlogom teh rešitev sledimo Nacionalnem programu športa v Republiki Sloveniji za obdobje 2014–2023, ki v poglavju Podporni mehanizmi za šport ocenjuje, da programskega dela Nacionalnem programa športa ne moremo uresničiti brez ustreznih podpornih mehanizmov države. Nadalje določa da, citiram: »Država uresničuje javni interes z vodenjem spodbudne davčne politike za razvoj športa.« Konec citata. Torej gre za spodbudno davčno politiko za razvoj športa. Ta dva naša zakona, zakona Nove Slovenije prav to uresničujeta, torej smo v skladu in znotraj okvirov nekih nacionalnih dokumentov. Predlog zakona z novimi olajšavami vnaša sistem simbioze med gospodarskimi subjekti in opredeljenimi športnimi društvi, kar ima pozitivne posledice tako na področju gospodarstva kot na področju športa. Mehanizmi, ki jih prinašata predloga zakonov krepijo načelo subsidiarnosti pri financiranju športnih dejavnosti. To pomeni, da s predlogom zakonskih rešitev omogočimo, da se financiranje športnih aktivnosti v čim večji meri samodejno opravi v civilni sferi, z omejitvijo vpletanja državne oblasti v potek teh procesov. Verjamemo, da tako podjetniki kot opredeljena športna društva predstavljajo družbene subjekte, ki lahko z medsebojnim sodelovanjem in s spodbudo davčnih olajšav dosežejo pomembne premike na področju razvoja slovenskega športa. Z nekoliko bolj plastično predstavo o tem, kaj naš predlog zakona prinaša, tukaj mislim na predlog novele Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, si lahko ogledamo primer konkretne gospodarske družbe, torej pravne osebe. Če bi družba z dobičkom 10 tisoč evrov športnemu društvu namenila tisoč evrov, bi se v skladu z našim predlogom takšnemu podjetju davčna obveznost znižala za 380 evrov. Država bi se odpovedala 380 evrom davka, vendar pa bi slovenski šport ob tem pridobil kar tisoč evrov podpore. Državni proračun bi sicer nekaj priliva izgubil, vendar pa bi slovenski šport pridobil skoraj trikrat toliko. Krščanski demokrati smo prepričani, da državljani od parlamenta pričakujejo, da prisluhnemo težavam in potrebam športa ter društvom pri pridobivanju sredstev, ki so nujna za njihovo delovanje, omogočimo uporabo novih inštrumentov v obliki davčnih olajšav. Ker v Novi Sloveniji slovenskemu športu privoščimo izboljšanje pogojev delovanja, bomo Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb in Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o dohodnini seveda podprli.
S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev k predlogu zakona. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravita naj se mag. Andrej Šircelj in gospod Jožef Horvat. Pardon, najprej predlagatelj. Besedo ima predstavnik predlagatelja, mag. Matej Tonin, potem pa tako, kot sem povedal.
Mislim, da je po predstavitvi stališč poslanskih skupin določene stvari treba pokomentirati, da se ne bi v razpravi stvari po nepotrebnem ponavljale oziroma odvijale v nasprotno smer. Bilo je rečeno, če najprej dam nekaj splošnih komentarjev, potem pa še tisto, kar je bilo povedano za vsako posamezno poslansko skupino, da država že sedaj veliko vlaga v šport in da so s stvari po mnenju nekaterih poslancev dobro urejene in da bi bilo treba še kaj storiti, ampak večinoma je pa kar v redu. S tem stališčem se ne morem strinjati. Bilo je rečeno, da že sedaj država zaposluje športnike v javni upravi, vojski, policiji, carinski upravi in še kje. Pomanjkljivost tega ukrepa je, da to velja samo za vrhunske športnike. Tega ukrepa oziroma te zaposlitve so deležni izključno samo vrhunski športniki. Ni nobenega problema, je prav, da je tako, ampak poudarjam, da to ni vsesplošen ukrep. Naslednja stvar, ki je bila izrečena, da že sedanja donacijska politika omogoča donacije ne samo športnim društvo, zvezam in klubom, ampak tudi vsem ostalim. Tudi to je res, ampak pomanjkljivost je, da so te olajšave izjemno majhne. Prej sem povedal konkretni primer, da v skladu s sedanjo zakonodajo se podjetju, podjetniku, ki investira v neko društvo, daje donacijo kateremukoli društvu, zlasti pa športnemu, zmanjša davek za 6 evrov. In najverjetneje so pomisleki in pripombe upravičene, ko govorijo, da je torej smešno nizko, tisoč evrov daš donacijo, potem pa se ti zaradi za 6 evrov zniža davek. Potem je bilo v razpravi izpostavljeno, zakaj samo športnim društvom, zakaj tudi ne ostalim. Tokrat smo se osredotočili zgolj na športna društva, ker po naši oceni prav tukaj nastajajo daleč največji stroški. Ta društva potrebujejo za neko normalno usposabljanje mladih kadrov oziroma tudi za vrhunske uspehe v prihodnosti finančno podporo. In še ena stvar – zakaj prav športu? Ker je po naši oceni vlaganje v šport strateškega pomena, in to zaradi dveh stvari. Zaradi boljšega zdravja naših državljanov in ker je prav šport najboljši promotor naše države vsepovsod po svetu. Nekateri ste bili zaskrbljeni, češ, kako ta naš predlog lahko povzroči določene zlorabe. Ampak poglejte, v tem zakonu so varovalke. Predstavnica Desusa je dejala, da to lahko pelje k zlorabam. Predstavnik Vlade pa je na drugi strani dajal, da je pa to pretirana birokracija. Mi smo v zakon zapisali varovalke, in sicer da te donacije lahko dobivajo društva, ki delujejo v javnem interesu ali pa izvajajo občinski ali državni program športa. Se pravi, da je neka omejitev teh društev. Ne more nekdo, ki ima podjetje pa bi rekel, veste kaj, da bi se pa jaz davčno optimiziral, bi si pa zdaj naredil še neko športno društvo, da bi potem tja nakazoval donacije za športno društvo in potem bi si na takšen način zmanjševal davčno osnovo pri podjetju. Tako to ne gre, ker v zakonu jasno piše, katera društva in za katere zadeve. Torej za organizacijo in sodelovanje na tekmovanjih, za infrastrukturo in za opremo. To so tri zelo eksaktno opisane in omejene stvari. Če se zdaj lotim še nekaj komentarjev poslanskih skupin. Poslanka, ki je predstavila stališče SMC, je dejala, da ni nujno, da bi naš zakon povečal donacije športnim društvom. Vsekakor drži. Ima prav. Ker neko podjetje, če deluje slabo, če nima denarja, tudi ne more donirati. To je jasno in ta zakon ne bo nobenega prisilil. To je vse opcijsko. Če bo podjetje v takšnem stanju in v kondiciji, da bo lahko doniralo društvom, potem bo, če ne bo, ne bo moralo. Tako da ta njena trditev drži. Je niti ne zanikam. Potem ona pravi, da bi morali sofinancirati. Tukaj je naša bistvena razlika. Mi smo bolj za olajšave, očitno SMC za sofinanciranje. Potem komentar poslanca SDS, ki je rekel, da ta zakon in pa ta denar, ki bi prišel s temi donacijami, predvsem ni namenjen profesionalnim klubom, ampak klubom, ki vzpostavljajo predvsem mlade in ljudi, ki so na začetku športne poti. Vsekakor drži. Predstavnik SDS ima tukaj prav. Ta zakon ni v tolikšni meri pisan za profesionalne, uspešne slovenske klube, ampak predvsem za klube, zveze in društva, ki se ukvarjajo, morda rečemo temu, z nekoliko bolj množičnimi športi, ki usposabljajo mlade. To je prav tiste, ki težko pridejo do finančnih sredstev. Če imate vi nekega vrhunskega športnika, to društvo, klub ali pa tudi športnik lažje pride do neke donacije, do neke sponzorske pogodbe, težave pa imajo zlasti društva, ki se ukvarjajo z mladimi. S teme dvema zakonoma bi pomagali tem društvom, da lahko čim bolj uspešno pridobivajo denar in na takšen način razbremenjujejo starše pri financiranju njihovih mladih, ki se ukvarjajo s športom, in tudi ustvarjajo okolje, da bodo ti mladi lahko dozoreli v vrhunske in uspešne športnike. Potem pa pridemo do nekoliko bolj zabavnih oziroma nenavadnih komentarjev glede našega zakona, ki so recimo prihajali s strani Desusa. Poslanka Desusa je dejala, da zakon nima natančnih finančnih izračunov. Kako naj jih ima? Povejte. Danes vam ne znam povedati, koliko slovenskih podjetij bo investiralo v šport. Lahko na podlagi tega zakona nihče, lahko na podlagi tega zakona 10 tisoč, 5 tisoč, jaz ne vem. Zaradi tega je nemogoče narediti kakršenkoli izračun, tudi Vlada oziroma finančno ministrstvo ne more narediti izračuna, kakšen izpad bi to pomenilo za Vlado. Je pa zagotovo nekaj res, če bi bil ta naš zakon sprejet, bi bilo teh donacij nekoliko več, ker bi bil sistem bolj zanimiv tudi za podjetja in zagotovo bi bilo teh donacij več, kot pa jih je danes. To pa zagotovo lahko trdim. Če sem vam prej povedal konkreten primer, da po sedanji veljavni zakonodaji, če damo hipotetičen primer podjetja, ki ima 10 tisoč evrov dobička in se odloči, da ga tisoč evrov investira v šport, po sedanji veljavni zakonodaji se lahko za te donacije država odreče 6 evrov davka. Verjetno se strinjate, da to ni ravno najbolj spodbudno okolje in da tudi ni ravno sistem, ki bi spodbujal ljudi, da bi se za takšno donacijo odločali. Če bi bil sprejet naš zakon, bi to pomenilo, da bi podjetnik, če bi dal donacijo tisoč evrov, imel manjši davek v višini 380 evrov. Mislim, da je razlika občutna s sedanjo rešitvijo. Potem so nam v Desusu očitali všečnost. Jaz vas sprašujem, to ste tudi sami ugotovili, ali šport potrebuje denar. In sami ste v svojem uvodu zaključili, da slovenski šport očitno potrebuje denar. Jaz si ne znam predstavljati, kako bi naredili drugačen sistem, da bi lahko naredili naš davčni sistem zanimiv za podjetja, da bi vlagala v šport. In potem se je pokazala še ena zadeva, v Desusu pravijo, da so oni bolj za to, da se stvari neposredno financirajo iz proračuna. Ja čakajte, če mora država ali pa občina dati iz proračuna – kjer se pa ta denar dobi? Ta denar s tudi pobere z davki. Gre samo za prelaganje iz levega v desni žep. Zaradi tukaj smo si, če hočete, ideološko, programsko ali pa vsebinsko različni, da mi zagovarjamo, da je boljše, da se primemo olajšav kot pa subvencij oziroma nekih izdatkov iz proračuna. Če grem kar naprej na komentarje Združene levice, kjer je res poslanec Mesec pa briljiral v osnovanju neosnovanih teorij zarote, je skupaj spravil res neverjetne stvari, recimo, kdo največ pridobi. Njegova teza je bila, da po tem zakonu največ pridobijo podjetja. Luka, prosim, no! Dajmo konkretno, recimo, pogledati še enkrat za primer donacije. Če podjetje donira tisoč evrov športu, športno društvo dobi plus tisoč evrov. Podjetje zaradi te donacije dobi 380 evrov, ker se mu za toliko zmanjša davek, država na drugi strani izgubi 380 evrov. Se pravi, ti trije elementi so: šport plus tisoč evrov, podjetje plus 380 evrov, država minus 380 evrov. Torej, poslanec Luka Mesec, kdo največ pridobi po tem zakonu? Po tem zakonu največ pridobi šport in športna društva. Če obrnem zadevo še nekoliko drugače. S 380 evri, ki se jim država odpove s tem, da ne pobere tega davka, na drugi strani šport dobi tisoč evrov. Takšni so izračuni. To so konkretne stvari, ki se jih da predvideti. Potem je bila njegova trditev, ki je tudi popolnoma zgrešena, da bo to predvsem spodbujalo visoko kakovostni oziroma elitni šport, ki že sedaj dovolj dobi. Tudi to ni res. Če bi poslušal vsaj predstavnika SDS v svojem stališču, bi lahko ugotovil, da je to namenjeno predvsem društvom, športnim klubom, zvezam, ki se ukvarjajo z mladinci, z mladimi, ker vrhunski športniki imajo mnogo lažji dostop do tega denarja in se teh donacij najverjetneje ne bodo posluževali. No, in tista je bila pa res bleščeča, da v to celotno zgodbo pa pripelje še privatizacijo in domača in tukaj podjetja, bog se usmili! Ampak poglejte, zagotovo bo v šport doniral nekdo, ki ima nek odnos, neko družbeno odgovornost ali pa nek interes. Ti dve zadevi sta. Kot prvo pa moraš imeti možnosti v okviru podjetja, da sploh lahko karkoli doniraš. Nekateri bodo donirali, ker so družbeno odgovorni, ker želijo del svojega dobička vračati tudi nazaj v okolje, iz katerega izhajajo, drugi pa morda zato, ker se jim bo to splačalo. To mislim, da so na nek način bistveni poudarki, ki jih želim izpostaviti na podlagi sedanjih stališč, ki so bila podana. Še enkrat bi pa opozoril, da je današnja razprava prva obravnava. Če vam je kaj v interesu, da se razprave o tem, kako pomagati športu s konkretnimi stvarmi, nadaljujejo, potem bi vsaj od vas pričakoval, da glasujete, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in da ga potem lahko v nadaljevanju še dodelamo. Saj jaz ne trdim, da smo mi najbolj pametni, pa da vse vemo. Morda je lahko dogovor v nadaljevanju tudi ta, da se stopnja, višina olajšave lahko tudi zmanjša. Če se vam zdi, da je dvakratnik previsok, se lahko pogovarjamo. Če se vam zdi, da smo še kakšno pomembno dejavnost v športnih klubih in zvezah izpustili, tudi to je opcija oziroma če so stvari, da imajo preveč varovalk, lahko tudi kakšno varovalko izpustimo. Vse je stvar dogovora. Ampak bi pa rad vsaj to še rekel, ta vikend bo velik športni praznik Planica. Najverjetneje nas bo tam kar nekaj, vsaj jaz sam bom, pa najbrž bom tudi številne izmed vas tam srečal. In ko nas bodo različni ljudje cukali za razno razne rokave, češ, ali boste kaj naredili, ali boste kaj pomagali, takrat se poskušajte spomniti, da danes ste imeli konkretno priložnost in možnost. Ker vedno se izgovarjati na neke druge, ne prinese nobenih rezultatov. In tudi ta, moram iskreno priznati, ta moj predlog izhaja točno iz tega, da sem se udeležil ene večje športne prireditve, kjer so me obstopili določeni gostinci ob polčasu in rekli: »Fant, v parlamentu si, sedaj pa tam nekaj takega naredite, da se nam bo enostavno izplačalo vlagati v šport. To, da sedaj jaz dam tisoč in da mi država za to prizna 6 evrov olajšave, hvala lepa, s tem si nimam kaj pomagati.« In če že imamo možnost, nekatera podjetja to imajo , če že imamo možnost, potem to naredite vsaj na takšen način, da bo koristno za vse. Mislim, da je ta predlog takšen, in upam, da bo deležen vaše podpore, da ne bo šla današnja razprava le v to, »super športniki, podpiramo, ampak…«
Besedo ima državni sekretar Ministrstva za finance gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. Se opravičujem poslancem, ki so se že prijavili, ker mislim, da je nek entuziazem za Vlado, da bi razpravljali. Vseeno sem se nekoliko prej javil, kot sem načrtoval, ker bi rad nekaj podatkov dodal, kar bo morda pomagalo k nadaljnji razpravi. Prva zadeva, če gremo iz neke ozke razprave morda v malo širšo, samo glede sredstev bi dal en komentar, toliko da je en občutek glede tega. Če gremo pogledat proračun, predvideno je bilo po proračunu približno 10 milijonov evrov na Ministrstvu za šolstvo in šport namenjenih za to področje. Potem sta bila v začetku letošnjega leta na podlagi prerazporeditev zagotovljena dodatna 2 milijona. Tu velja tudi omeniti, da, recimo, FŠO, ki je nekako vezan tudi na vsem znano razpravo o zakonu o igralništvu oziroma o igrah na srečo, kjer se potem tudi določen del deli tej organizaciji, oni razdelijo približno 8 milijonov letno, zagotovo bi si želeli 80, ampak 8 je ta cifra, ki je pravilna. Tudi iz proračunov občin gre precej denarja v te namene. Omenjeno je bilo že danes večkrat, gre tudi za nekatere donacije, gre tudi za sponzorstva pri donacijah. Lahko izpostavimo, da za tista društva, ki so organizirana kot športna, tisti del dohodnine, ki se jo namenja, je šlo leta 2015 približno 700 tisoč evrov v ta namen. Kot rečeno, več kot polovica sredstev, se pravi približno 5 milijonov evrov ostaja neizkoriščenih. Prej sem že omenil, recimo, zaposlovanje športnikov in tako naprej. Če se samo nekoliko odzovem na očitek glede davčne politike, ki naj bi tudi sledila, pomagala in tako naprej. V davčni politiki nimamo zgolj te olajšave za donacije, imamo tudi nekaj drugih ukrepov, ki so s tem povezani. Tu bi morda omenil nagrade, ki jih izplača Republika Slovenija za te dosežke, recimo medalje in tako naprej so davka proste, tako je tudi tu nekaj. Potem imamo tudi režim, ki je splošno dostopen vsem, sistem normirancev, ki ga imamo, je ugoden in se ga lahko poslužujejo tudi športniki in pridejo relativno ugodno, vsaj tisti, ki nekako že uspevajo in jim gre, lahko pridejo do teh sredstev. Imamo tudi ureditev po letu 2007, seveda je bilo to natančno definirano, kaj je pridobitna, nepridobitna dejavnost, in je to tudi poslovanje v okviru društev, v okviru zavodov za tisti del, ki je nepridobiten, tudi ni podvržen davku od dohodkov pravnih oseb. Tu kar nekaj rešitev, ki so v davčni zakonodaji predvidene, da pomagajo športu. Je pa res, da šport v zadnjih letih ni bil imun na krizo, ki se je zgodila. Se pravi, če govorimo o donacijah, o sponzorstvih in tako naprej, so se pojavile določene težave. Tudi določeni interventni ukrepi, ki jih je takrat sprejemala Vlada, so vplivali na to, koliko denarja se lahko razporedi za šport, bodisi s pristojnega ministrstva bodisi tudi tisto, kar se pobere prek iger na srečo, kar je dodaten davek, takrat je bil namenjen temu, da se stabilizirajo javne finance. Skladno s prioritetami je bilo to takrat smiselno. Na drugi strani se je poznalo, vendar ne toliko, kolikor je država dejansko na drugi strani uspela s tem stabilizirati javne finance. Omenjeni so bili nekateri infrastrukturni projekti. Dejstvo je, da infrastrukturne projekte, posebej velike je težko izpeljati v nekaj mesecih. Tu gre za čas, ki ga je treba nameniti, in investicije trajajo dlje časa. Je pa seveda vedno odvisno tudi od želje in politične volje ter trenutne vlade, da stvari pripelje do konca. Ker stvar ni v tem, da ti nekaj začneš ali pa razmišljaš o neki stvari ali pa o tem razpravljaš, ampak v tem, da pride do realizacije. Tako so se vseeno nekateri veliki projekti v tem mandatu končali, od Planice do Gimnastičnega centra Ljubljana. Tudi ne nazadnje na Brdu imamo zanimiv center vzpostavljen, ki nam je in nam bo verjetno tudi v prihodnje v ponos. Če gremo naprej. Nekaj komentarjev je bilo izrečenih, pa bi jih moral vseeno demantirati. Na primer, da se dvigujejo davčne obremenitve, omenjen je bil tudi začasni ukrep dviga DDV. Jaz bi povedal tako. Leta 2013, ko se je ukrep za DDV, o tem smo že dostikrat govorili in tudi sam sem v tem razpravljanju povedal, da leta 2013, ko je bil ta ukrep sprejet, je bil predviden kot trajni ukrep, ne kot začasni ukrep. Na tak način se je tudi obvestilo Evropsko komisijo. In to, da se je urejalo v tistem trenutku v ZIPRS oziroma v dveh zaporednih ZIPRS je posledica tega, da se ga je naredilo na tak način, kot se ga je v tistem trenutku verjetno dalo, to je bolj ad hoc, ampak dejstvo je, da zamišljen je bil kot trajni ukrep. Naprej. Navajali so se ti dvigi davkov, DDPO in tako naprej. Vedno se, normalno, se pozabi to, kar smo morebiti naredili na dohodnini, se pravi nagrajevanje delovni uspešnosti, dobili smo nek tip, če temu rečemo, da je 13. plača regres, je 14. plača ta delovna uspešnost, ki je razbremenjena dohodnine, tako da tu je neka razbremenitev, dodatno potem tisto, kar je nad 1,6 povprečne plače. Ukrepi so bili. Ne bi se v to spuščal, ker ni danes to tema, ampak samo toliko, da ne bo zgolj enostranski pogled na to podan. Kar se tiče davčnega dolga. Jaz moram povedati, da davčni dolg se znižuje, tako aktivni kot pasivni. Pri tem smo uspešni. Razlogov je več. Zagotovo je eden izmed teh, da smo posodobili zakonski del, kar se tiče izvršbe. Povečali smo tudi z določenimi ukrepi likvidnost gospodarstva. Tu mislim predvsem na spremembo pri DDV, se pravi pri uvozu, tam je bil učinek približno 30 milijonov na likvidnost pri podjetjih. In potem seveda tudi drugi del, ki pa je nekako tudi vezan na zadnje spremembe pri plačevanju tistih dajatev, ki gredo na plačo. Se pravi 5-dnevni zamik nekaj prinese. Dejstvo pa je, da gospodarska rast je, gremo gor, likvidnost podjetij se povečuje. In tudi to je razlog, da podjetja lažje povečujejo v sodelovanju tudi s Finančno upravo nekatere starejše dolgove. Dejstvo pa je, da nam marsikaj še tiči tudi v stečajih in tisto, da pride do epiloga, traja nekoliko dlje. Če imamo proračun in je vse skupaj omejeno na 18,5 milijarde, imamo še vedno nekaj deficita, ampak dejstvo, da pri takih številkah približno milijarda odprtih terjatev, tudi če boste gledali s podjetniškega stališča, glede na prihodke, koliko ima nekdo odprtih terjatev, je razumna cifra. Jaz ne rečem, da se ne da optimizirati, ker na tem delamo. Se da še narediti, ampak da boste pa prišli do nekega drastične spremembe, da bomo mi kar naenkrat z milijarde prišli na 300 milijonov, to bi bilo za moje pojme tudi do gospodarstva izjemno huda zadeva z vidika njihove likvidnosti poslovanja in tako naprej. Treba je delati razumne korake in jih v sodelovanju tudi speljati do konca. Izračuni, ki so bili, mislim, da se je zgodila ena manjša napaka, ko se izračunava na tisoč evrov nekih 6 evrov, da naj bi bilo tisto, ne vem, če je točno, ne vem, kako ste prišlo do podatka. Ampak dejstvo je, da 0,3 se izračunava glede na prihodke. Se pravi, če vi pogledate, koliko obdavčljivih prihodkov ima neka družba, v tistem letu lahko 0,3 % nameni za donacije. In ta del, ki ga nameni, se pravi, če nameni tisoč evrov, to pomeni, da si svojo davčno osnovo lahko znižuje za tisoč evrov, kar pomeni, da je v konkretnih davčni stopnji 19 % to teh 190 evrov. Vaša rešitev predvideva dvojni ta znesek. To pa drži. Bi pa vseeno povedal, da ni to igra z neko ničelno vsoto, ko rečemo tisoč, 380 in tako naprej, ker dejstvo je, da neko podjetje, ko se odloča, se odloča, kam bo investiralo, ali bo dalo v to ali v nekaj drugega. In če imamo olajšavo za investiranje 40 %, se da potem tehtati, kam da, in na dolgi rok ali srednji rok koliko to prinese. Tu gre tudi za en razmislek o tem, koliko bi to stimuliralo, kot je bilo že prej rečeno, morebitna neprimerna dejanja zaradi tega, ker je to toliko ugodnejši model, da bi morda nekdo, in zavezanci so nekateri zelo iznajdljivi, da bi se posluževali za investicije nekega bypassa prek raznih društev. In dejstvo je, da smo mi imeli včasih zakonodajo na tem področju zelo pomanjkljivo. Pri društvih, pri financiranju športa se je vse mogoče dogajalo ravno zaradi tega, ker ni bilo jasno, kaj je pridobitno, kaj nepridobitno, niso bili jasni tokovi denarja. Prihajalo je do nekih dvoživk in tako naprej. V sodelovanju, to je treba povedati, med Finančno upravo, Ministrstvom za finance, če gledamo tudi državo in športnimi organizacijami, recimo Olimpijskim komitejem in vsemi drugimi, ki jim je bilo v interesu, da se to področje uredi, mislim, da vedno bolj zgledno teče. Uvajanje nekih določenih močnih stimulansov, ki so ozko usmerjeni, prinaša po eni strani nepredvidljive proračunske posledice, kar z vidika Ministrstva za finance ni dobro, mi hočemo vedeti, kaj bo, ker dejstvo je, da država mora poslovati in ne po načelu Če bo, bo. Se pravi kazen. Če bi izpadlo 10 milijonov evrov – kaj bomo potem naredili? A bomo šli na Ministrstvo za šolstvo in bomo rekli, »glejte, vi ste 10 milijonov prek investicij pobrali, zdaj pa vam bomo pa mi vzeli, na primer: financiranje šport otrok in mladine ter športna rekreacija, 5 milijonov je v 2017 namenjenih, dvignilo se je za 1,4 milijona glede na planiran proračun. Ali pa, na primer: na tem področju za profesionalni šport, kjer s 4,6 se dvignilo zdaj v januarju za dodatnih 600 tisoč evrov. Morda je bilo to nekoliko hudomušno rečeno, ampak to so resne zadeve. Tak izpad je treba predvideti, treba je vedeti, kakšen bo in ga tudi umestiti ustrezno v državni proračun, ker če ne, so potem težave. Težavnost takšnega pristopa, bi potegnil eno vzporednico z eno drugo reformo, ki se je zgodila, preden smo prišli do krize. Takrat je tudi prišlo do kar velikih sprememb na davčnem področju, predvsem ko se pogovarjamo o stopnjah in tako naprej. Posledica tega je, da smo vstopili v krizo v težki situaciji že tako in še dodatno zaradi določenih davčnih izpadov. Ocenjeno je bilo, vsaj na Ministrstvu za finance smo določene stvari izračunavali, da tisti ukrepi, ki so bili sprejeti tik pred krizo, so doprinesli k skupnemu dolgu države preko 20 odstotnih točk. To ni malo. Če gremo potem preračunati, koliko je to vplivalo na bonitetne ocene, koliko je to vplivalo na morebitne obrestne mere, ki smo jih imeli, in na to milijardo, ki jo plačujemo zdaj za obresti, se pravi z nekim ukrepom, ko mi mislimo, ah, saj to ne bo, to bo nekaj milijonov, prideš ti lahko potem v več desetmilijonske negativne posledice. Na drugi strani tudi več stomilijonske in tukaj zagotovo se ne gre tako lahkotno pogovarjati o teh zadevah, ker je vedno treba imeti na drugi strani v mislih tudi odhodke. Če se ne naredi dovolj tudi na davčnem področju oziroma če se tam ne prestrukturira, ne rečem dovolj, ker to je stvar politike, če se tako odločiš, tako narediš, ampak če se sočasno ne dela na obeh, se nam lahko odprejo škarje, nam so se, in jih s težavo krpamo skupaj. To čutijo vsi v tej državi. Ampak gremo, do leta 2020 smo rekli, smo si dali plan, trenutno po planu gremo in mislim, da bo izpolnjen. Naprej. Še kakšna zadeva, ki je bila tako rečena, ja, zaposlovanje športnikov, ki sem ga prej omenil. Na FURS je 15 športnikov, na katere smo ponosni, da so z nami, ker se potem izkoristijo določena sodelovanja. Gre za to, da je samo za njih. Tu je splet ukrepov. Gre zgolj za vrhunske športnike. Na drugi strani, če gremo gledat razrez proračuna, imamo šport otrok in mladine ter športna rekreacija, kot sem prej omenil 5 milijonov, potem če gremo gledat program vrhunskega športa 5,2 milijona, če gremo gledat strokovne in razvojne naloge v športu milijon in pol, potem gremo gledat investicije v infrastrukturo, leto 2017 je dokaj težko leto s tega vidika, ampak bo potem 2018 in je predvideno 2,8 milijona, kar pomeni, da se spet nekako krepi ta del in se sredstva spet, da rečem, krepijo v ta namen. Če gledamo s široke perspektive, se pravi, katere vse ukrepe zasleduje država, je za vse tako ali drugače poskrbljeno. Predvsem to, kar je neprofesionalnega športa, se pravi, gre za donacije, članarine, sofinanciranje občin in tako naprej, tam so ta sredstva, če rečemo temu, za neprofesionalni šport. Za vrhunski je pristop nekoliko tudi drugačen. Jaz mislim, da v tej fazi vam bo dovolj. Hotel sem predvsem te številke malo povedati, toliko da potem lahko gremo še naprej z razpravo. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin. Izvolite.
Pozorno sem poslušal državnega sekretarja, ki je zlasti govoril o sredstvih, ki se namenjajo iz državnega proračuna za šport. Da me ne bo kdo narobe razumel, seveda s tem nimam problema, govoril je o 10 plus 2 milijonih evrov, da gredo iz državnega proračuna, pa kako so nagrade oproščene davkov in kako je tudi država pomembno prispevala k večjim športnim infrastrukturnim objektom. Državni sekretar, vse to lahko drži, ni problema s tem, ampak mislim, da je glavna poanta in tema te današnje diskusije, kako poleg proračunskih virov športu zagotoviti tudi določena sredstva iz privatnega sektorja oziroma gospodarstva. To mislim, da je osnovna tema danes. Ker ne nazadnje tudi tisto, kar prihaja iz proračuna, je treba nekomu prej pobrati, ali državljanom ali podjetjem. Treba je zbrati v proračun, da gre potem to lahko za šport. Mi bi v današnjo razpravo želeli dati samo to, da začnemo razmišljati in se ukvarjati s tem, kako povečati donacije realnega sektorja oziroma gospodarstva v šport. Najverjetneje se bo državni sekretar s tem strinjal, da je sedanja ureditev dokaj nestimulativna. Jaz sem vesel, da je on celo uporabil izraz, da je ta naš predlog zakona celo preveč močna stimulacija za te stvari. Glede same krize. V krizi je zagotovo realni sektor prenesel ali pa nosil največjo težo, tako po padcu plač, po dodatnih obdavčitvah, od DDV, ki smo ga danes že omenili, nazadnje je bil povečan tudi davek od dohodkov pravnih oseb. Vse to povečuje davčno breme realnega gospodarstva. S tem današnjim predlogom želimo zgolj najti način, da bo na nek način za vse win-win situacija, da bodo vsi od tega imeli korist, da bodo vsi spodbujeni, da se za donacije odločajo. Torej, da bodo podjetja, ki so bila v času krize hudo obremenjena, spodbujena, da bo jasno, da se jim ta stvar splača. In na drugi strani, da bo dobil tudi šport. Državni sekretar je v dveh različnih izvajanjih podal dve različni stališči. V uvodu je dejal, da je ta predlog težko administrativno izvajati, ker ima precej pomembnih detajlov, na katere je treba paziti, da so vsi uresničeni in izvedeni. Po drugi strani je pa zdaj rekel, da pa bi obstajala celo nevarnost, da bi kakšno podjetje ta zakon izkoriščalo v napačno smer za potencialno davčno optimizacijo. Vsaj jaz sem ga tako razumel. In še enkrat poudarjam, da v tem zakonu varovalke obstajajo, da v tem zakonu jasno piše, da se donacije lahko uporabljajo za stroške tekmovanj, infrastrukture in pa opreme. Tri stvari so jasno izpostavljene. Ko se bo danes razprava nadaljevala, bi si želel, da bi poslanke in poslance predvsem debatirali o tem, kako povečati interes realnega gospodarstva, da vlaga v šport. Ker najbolj enostavno je reči, tako kot so dejali poslanci iz Združene levice ali pa Desusa, mi smo za to, da iz proračunskih virov, iz državnega proračuna in iz občinskega proračuna namenjamo še več za te dejavnosti, ampak ob tem so pozabili, da tudi to stane, in da tudi to, da lahko daš iz proračuna, moraš nekomu prek davkov odvzeti. Poanta naše rešitve je samo to, da če bi se država določenemu delu davka odpovedala, bi lahko naredili več za šport. Zelo konkretno, če bi se država recimo odpovedala 380 evrom, bi na drugi strani šport lahko dobil tisoč evrov.
Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravi naj se mag. Andrej Šircelj in gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospod Ferluga.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju in sodelavki! Mene zelo veseli ta skrb kolegov za šport, ampak vse bolj kaže, da volitve nekako prihajajo in potem se hiti z vsemi raznoraznimi predlogi. Tudi gospod Čuš je zelo dejaven pri teh zadevah in, ja, verjamem, da je ta tema o športu in investiranju v šport zelo zanimiva in tudi potrebna. Ampak to je le ena od tega celotnega nepridobitniškega sektorja. Tukaj lahko govorimo o kulturi, o izobraževanju o religijah itd. Ampak treba je jasno še nekaj stvari povedati oziroma ponoviti. Se pravi, če govorimo konkretno o športu, imamo kar nekaj virov. Se pravi, ena finančna sredstva za investiranje v šport se dobijo direktno iz proračuna države. To je ena od večjih. Druga zadeva, kjer se pridobivajo sredstva za šport, je iz proračuna lokalnih skupnosti, konkretno občin. Potem je bilo že omenjeno, da so tukaj še fundacije za šport, kjer se dobi cirka 8 milijonov, če sem si pravilno zapomnil. Potem pa imamo še ta dva segmenta, ko se dobivajo denarna sredstva od fizičnih oseb prek dohodnine in od pravnih oseb tudi prek dohodnine. Ampak na to se bom pa vrnil kasneje. Ko govorimo o športu je bilo že nekajkrat omenjeno, da pri investicijah v športu je prihajalo oziroma verjetno še zmeraj prihaja do nekih zlorab. V medijih so bili tudi indici, da je šlo preko razno raznih športnih društev do pranja denarja in tako dalje. Ampak tukaj ne bi šel v to. Hotel sem povedati, da se vse te olajšave nekako izrodijo in se potem izgubi tisti glavni fokus, v katerem bi morali biti. Kar se tiče koncepta davčne politike. Vsak vidi koncept drugače. Kot je že državni sekretar povedal, je treba imeti neko predvidljivost. S tem ukrepom nekako ne bi znali opredeliti, kaj se nam lahko vse zgodi, pa ne glede na fiskalno pravilo in vse ostale zadeve, se pravi javno konsolidacijo financ in tako dalje in tako dalje. Ampak dajmo sedaj govoriti o dejstvih. Jaz sem si tu izpisal določene zadeve, ki jih je mogoče treba ponoviti, pa tudi slišati. Se pravi, olajšave za donacije, ki jih predvideva država, so namenjene ne samo za šport, ampak za humanitarne, za invalidske, za socialnovarstvene, za dobrodelne, za znanstvene, za vzgojno-izobraževalne, za športne, kulturne, ekološke, religiozne in splošne namene koristi. Se pravi, to je to. Dalje. Po obračunskih podatkih dohodnine in akontacije dohodnine od dohodkov iz dejavnosti v letu 2015 je uveljavljalo za te olajšave 4 tisoč 286 zavezancev, kar je 4% vseh. Konkretno za športne namene, žal, iz vsega tega ni mogoče dobiti konkretnih podatkov, ampak ti zavezanci so si zmanjšali davčno osnovo za manj kot en milijon evrov. Dalje. Skupni prihodki teh zavezancev so znašali 280 milijonov. In to pomeni, da bi zavezanci lahko izkoristili takšno davčno olajšavo v celoti, kar bi pomenilo, da bi okoli 3,8 milijonov evrov imeli na voljo. 17 % ali 735 od teh navedenih zavezancev je v celoti izkoristilo davčno olajšavo za donacije do meje 0,3 %. Od obdavčenega prihodka zavezanca, in sicer v skupni višini 0,3 milijone evrov. Vseh preostalih 83 % zavezancev pa je davčno olajšavo izkoristilo le deloma in je ta olajšava znašala okoli 0,7 milijonov, kar predstavlja 0,06 % njihovih doseženih prihodkov. Ko govorimo, kaj je vse mogoče še dobiti in na podlagi česa lahko delujejo društva, lahko društva, ki delujejo v javnem interesu na področju športa, imajo tudi ta institut namenitve dela dohodnine fizičnih oseb. Vsak rezident lahko zahteva, da se do 0,5 % dohodnine odmeri po zakonu o dohodnini 2 od dohodkov. Kaj kažejo podatki za leto 2015? Za namenitev dela dohodnine za donacijo je bilo namenjenih 4 milijone, evrov od skupno 8 milijonov 900 evrov razpoložljivih sredstev. Se pravi, da upravičenci s področja športa, ki jih je bilo tisoč 343 so skupaj prejeli 692 tisoč 93 evrov iz tega naslova. Če govorimo zdaj o teh konkretnih navedbah, potem jasno sledi, da olajšave za pravne osebe kot za individualne osebe niso v celoti izkoriščene. Jaz ne vidim smisla, zakaj bi morali siliti v neke nove olajšave, če niti teh osnovnih ne moremo izkoristiti. Ob tem da ne pozabljamo, da se dobijo za šport sredstva iz proračuna, iz lokalnih skupnosti in še iz FŠO. Tako da imamo 4, 5, 6 virov sredstev, ampak vsa se ne uporabljajo tako, kot bi se morala. Ko debatiramo o tej zadevi, imamo po eni strani, da si želimo olajšave, po drugi strani pa nam nekako zmanjkuje denarja za raznorazne želje in potrebe. To vse skupaj ne gre. Ko govorimo, kaj je ta ta vlada konkretno naredila za leto 2016. To je treba še enkrat tudi povedati, ker ljudje ali pozabljajo ali ne berejo podatkov. Se pravi v letu 2017 znašajo sredstva za šport s strani države 15,3 milijone evrov. Od tega za športno infrastrukturo 800 tisoč. Glede na leto 2016 se sredstva povečujejo za 10,4 %. In to predvsem na račun teh evropskih sredstev. Kar se tiče leta 2018, znašajo sredstva za šport 15,1 milijon evrov, za infrastrukturo pa 2 milijona evrov posebej. Ministrstvo za šport pa je dalo še posebej 2 milijona evrov za infrastrukturo. To je bilo zdaj povedano s številkami in s ciframi. Ko govorimo o temu, ali je dovolj denarja v športu, ali ga ne namenjamo ali ga namenjamo, ja, jaz se strinjam, strinjam se, da denarja za šport ni nikoli dovolj kot verjetno tudi za vse ostale panoge in sektorje. Ampak v danih okoliščinah, kar je bilo narejeno oziroma kakšne so naše državne možnosti, jaz mislim, da je to nek optimum tega, kar imamo. In na podlagi teh zadev se je treba odločiti. Jaz mislim, da velja upoštevati mnenje vlade. In že to, kar je povedal državni sekretar, Ministrstvo za finance in Vlada se trudita, imata te naše bom rekel državne zadeve v rokah, da se nekih nepredvidljivih zadev ne moremo privoščiti, ob tem da imamo tudi to zlato pravilo, ki se ga je treba držati. Kar se mene tiče, se mi zdi ta predlog sicer všečen. Lahko debatiramo o njem, ampak mislim, da še to, kar imamo zdaj na voljo, ni izkoriščeno v popolnosti. Ko bomo to izkoristili, velja potem misliti za naprej. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin.
Poslanec Ferluga je v svoji razpravi izpostavil dve točki, ki pravi, da sta šibki točki teh dveh predlogov. Ena izmed njih, je rekel, da bi se te stvari teoretično lahko tudi uporabile za pranje denarja in da bi lahko se tovrstne davčne olajšave uporabljale za napačne stvari. Jaz mu moram tudi odgovoriti, da to težko verjamem. Ker če bi natančno pogledal zakon, bi lahko ugotovil, da zakon predvideva varovalko, in sicer te donacije ne more prejeti vsakršno društvo. Ne moreš biti ti podjetnik in reči, zaradi tega da bi si bom davčno optimiziral in znižal davčno osnovo, si bom ustanovil športno društvo Dobrih prijateljev, kamor bom dajal donacije za delovanje športnega društva, v resnici pa bom s tem samo zniževal davke pri podjetju. To tako na gre. V zakonu namreč piše, da donacije lahko prejema samo društvo, ki deluje v javnem interesu – veste, kakšen je postopek, da dobiš status društva, ki deluje v javnem interesu – ali pa športna društva, zveze in klubi, ki so registrirani v Sloveniji in izvajajo letni program športa na državni ali občinski ravni. Če je kateri izmed vas občinski svetnik, tudi ve, kako gre ta procedura sprejemanja letnih programov in kdo te stvari izvaja. Potencialni naslovniki so zelo omejeni. Resnično gre za društva, zveze in klube, ki dejansko niso fiktivni, ampak resno usposabljajo mlade in mladim pomagajo, da dozorijo v uspešne športnike. Tako jaz upam, da je vsaj ta dilema poslanca Ferluge odpravljena, da bi se ta zakon lahko uporabljal za davčni vrtiljak oziroma za pranje denarja oziroma zlorabe. To je ena stvar. Druga zadeva, ki jo je v svoji razpravi izpostavil, pa je, da že sedanji sistem davčnih olajšav s temi 0,3 % je takšen, da ga podjetja v celoti ne izkoriščajo. Vlada je napisala, na primer, da podjetja, ki so to stvar uveljavljala, so si dejansko davčno osnovo znižala za milijon, po zakonodaji bi bilo pa prostora za 3,8. Poslanec Ferluga je iz tega izpeljala, zakaj bi mi zdaj vpeljevali sploh nove ureditve in nove rešitve, če pa sedanja ureditev ni v celoti izkoriščena. Po pogovorih z različnimi ljudmi, so mi le-ti povedali naslednje, da ta stvar v celoti ni izkoriščena zaradi tega, ker je nezanimiva, ker neka administracija včasih potegne več časa, kot pa če enostavno daš denar iz svojega žepa. Prej sem povedal konkreten primer, da po tej ureditvi, poslanec Ferluga, ki jo imamo danes, če podjetnik da tisoč evrov donacije športnemu društvu, ima 6 evrov manjši davek. In najbrž razumete, da je za teh 6 evrov marsikomu bolj enostavno, da potegne svojo denarnico in da društvu iz svojega žepa nek prispevek, ker za teh 6 evrov se mu enostavno ne splača voditi vse administracije, govorim pod pogojem, ker se bodo zdaj spet nekateri čudili, če gre tu za espeje, podjetja, ki nimajo bajno visokih prihodkov. Pri podjetjih, ki imajo izjemno visoke prihodke, 0,3 % nekaj pomeni, pri malih podjetjih pa mnogo manj. In spet pridemo na bistveno poanto, da sistem, ki ga mi predlagamo, bi bil dejansko za podjetja bolj zanimiv in bi se ga zagotovo bolj posluževali. In od tega, še enkrat rečem, bi imel več šport in tudi državi morda ne bi bilo treba toliko prispevati.
Preden nadaljujemo razpravo, dajem besedo še državnemu sekretarju Ministrstva za finance gospodu Tilnu Božiču.
Hvala. Nekaj besed morda tudi kot replika, ker sem bil nekje nekoliko narobe razumljen. Tisto, ko sem rekel, da je preveč močna stimulacija, s tem sem mislil, da se bodo nekateri odločili za izogibanje oziroma za morebitne malverzacije, ne zato da bi se s tem ukrepom bistveno povečala sredstva za investicije v športu. Moram poudariti še to, tu ne gre za protislovje glede tega, ko se pogovarjamo na eni strani o administraciji, na drugi strani o nadziranju tega, kaj se nam lahko zgodi, če se sistem izrodi, in nadzorovanju sredstev, ki so za to potrebna. Omenjate, recimo, tudi varovalko. V zakonih imamo nešteto varovalk. Tudi zaradi tega so naši zakoni relativno komplicirani. Ampak vseh variant ni možno predvideti. Dejstvo je, da ne glede na to, ali je varovalka v zakonu napisana ali ne, ima določene odvračalne učinke, če je tudi globa, vendar ne izključuje tega, da se nekdo ne bo tega poslužil. In v primeru, ko imamo več tisoč majhnih zavezancev, kjer je verjetnost, da bo nekdo podvržen nadzoru, nizka, ker ni toliko resursov in vsega skupaj, da bi se to dalo nadzorovati, in so tudi morebitne utaje lahko nižje, srednje, večjih najbrž, vsaj upam si reči, ne bi bilo, je pač to zadeva, kjer je vprašljivost tudi, kar se tiče izvajanja. In ko se pogovarjamo, morda še ena definicija oziroma ena razmejitev, ki bo morda uporabna. Mi se pogovarjamo o donacijah in se pogovarjamo o sponzorstvih. Ko govorimo o sponzorstvih, ni protidobave. Zdaj gremo pa korak naprej. Zdaj govorimo o donacijah. Vi kot stranka, ki se zavzema za gospodarstvo, za višjo dodano vrednost, stimulirate predvsem za moje pojme posel. In posel, ki ga stimuliraš, ga stimuliraš in oplemenitiš v tem primeru skozi sponzorstvo, ne donacijo. Skozi donacijo namreč družba nima protidobave, se pravi, se ne dosega maksimalna dodana vrednost, ki bi se v tem primeru dosegla. Maksimalno dodano vrednost dosežete v tem primeru, ko nekdo sklene sponzorsko pogodbo, iz tega ima društvo neke koristi, firma bo to imela kot davčno priznan strošek, na drugi strani bodo to obdavčljivi prihodki na ravni društva, ampak dejstvo je, da bo skozi oglaševanje ta družba omogočila večji doseg, večjo prodajo svojih izdelkov, višjo dodano vrednost in s tem več sredstev zase, za investicije, za zaposlene, ne nazadnje tudi za davke za to državo in za prerazporeditev prek transferjev do naših državljanov. Ko se pogovarjamo o tem, ko ste rekli, da se poberejo davki, ki se potem prerazporedijo. Mi imamo tudi primer, ko se ne pobere davka, imamo nek stimulativen ukrep na področju športne infrastrukture, ki je na področju DDV, kjer velja znižana davčna stopnja, če oddajate športno infrastrukturo, je 9,5 % namesto 22 %. Preračunan učinek, ki ga imam tukaj, znaša približno 7 milijonov evrov na letni ravni. To tudi nekaj je in nekaj prispeva na drugačen način. Hvala.
Predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin, imate besedo. Izvolite.
Državni sekretar pravi glede preveč močne stimulacije, da nima nič proti, če gre denar v šport, ampak da bi kljub vsemu pa lahko spodbudila določene zlorabe. Seveda se, državni sekretar, ljudje lahko povsod, če so take narave, goljufajo tudi pri drugih zadevah. Saj veste, koliko je vprašanj, z računom ali brez. Mislim, da je to stvar inšpekcijskih služb in nadzora, da kontrolirajo, če so stvari v skladu z zakonom. Mislim pa, da sem že poslancu Ferlugi pojasnil, da po moji oceni so v zakonu dovolj velike varovalke, da tukaj ne more biti zlorabljen ta zakon za neupravičeno davčno optimizacijo podjetij, ker je jasno napisano, katera društva in za katere namene. Naslednja zadeva, ki ste jo vzpostavili. Donacija ali sponzorstvo. Ja. danes govorimo o donacijah. Sponzorstvo je, bom rekel, davčno priznan strošek, če sem pravilen izraz uporabil. S sponzorstvom niti nimam nobenih takih pretiranih problemov in težav. Ampak saj veste, za koga je sponzorstvo zanimivo. Neko podjetje bo sklenilo sponzorsko pogodbo z nekim uspešnim športnikom, ki je javno dobro prepoznaven, ker od te sponzorske pogodbe, kot vi pravite, pričakuje določene protidobave. V tem smislu je protidobava to, da promovira znamko nekega podjetja, ki namenja temu športniku denar. Ampak da ti lahko dobiš neko sponzorsko pogodbo, moraš ti biti že uveljavljen športnik, moraš že imeti neko kariero za seboj, do takrat je pa zgodba še zelo dolga. Tisti, ki odkimavate, vam bom zdaj dal čisto konkretno stvar. Normalno da recimo za uspešne športnike, kot je Peter Prevc, kot je Ilka Štuhec, in še bi jih lahko našteval, med podjetji obstaja interes, celo med seboj v določenih segmentih tekmujejo, da lahko dobijo z njimi sponzorsko pogodbo. Ampak normalno, pri teh uspešnih športnikih je tudi pri podjetjih interes za sponzorska sredstva mnogo večji. Na drugi strani si pa poglejte zdaj, recimo Odbojkarski kljub Kamnik, ki usposablja mlade ljudi, to pa ne vem, če je za Zavarovalnico Triglav ali pa za kakšna druga podjetja z vidika sponzorstva to zanimiva investicija. Lahko so to družbena odgovorna podjetja. Tudi na lokalnem področju imamo družbeno odgovorna podjetja. Ampak jaz še enkrat pravim, da mi danes govorimo o donacijah, s katerimi želimo predvsem pomagati tistim športnim zvezam, klubom in društvom, ki usposabljajo tiste najmlajše, ki so na začetku poti. No dobro, poslanec Ferluga, ker tako odkimavaš, pa pojdimo, lahko konkretno pokličete številko Skakalni klub Mengeš. Ste že kdaj že kdaj slišali za to? Usposablja številne mlade skakalce iz moje vasi. Hodijo okoli poslancev, županov, podjetnikov, vseh mogočih ljudi. Hodijo od Poncija do Pilata in prosijo za sponzorska sredstva in za podpis sponzorske pogodbe. Ampak enostavno rečejo podjetja, žal, za nas niste zanimivi. Tisti, ki so občinski svetniki, potem hodijo tudi do nas, da bi ta društva potem nekoliko več podpirali iz občinskih proračunov. Lahko še tako odkimavate, ampak enostavno se podjetja obnašajo racionalno in določena društva in zveze niso zanimiva za sponzoriranje. Zato mi gremo nazaj na donacije in te donacije delamo na način, če že za neko podjetje ni zanimivo, da investira v neko društvo, ker bo reklo, saj od tega nič ne bom imel, njihovi športniki se ne bodo nikjer pojavljali, podjetje preko tega ne bo bolj znano, dajmo jim vsaj eno zanimivo stvar. To pa je, da je z davčnega vidika stvar za njih zanimiva, ker si bodo zmanjšali davčno osnovno. To je naša poanta. To je poanta, da naredimo davčni sistem takšen, da se bo podjetjem splačalo vlagati tudi v neznana ali pa manj znana društva, zveze in klube, ki usposabljajo mlade športnike na začetku njihove kariere. Jaz upam, da to razumete in vsaj jaz ne mešam sponzorstva in donacije. Je bistvena razlika. In še enkrat poudarjam, danes govorimo o donacijah, kjer se ne pričakuje nobenih protidobav.
Replika, gospod Marko Ferluga, izvolite.
Hvala! Jaz moram replicirati gospodu Toninu. Sicer nisem bil na licu mesta, da pogledam Skakalno društvo Mengeš, ampak jaz sem stoprocentno prepričan, da je tam vsaj en plakat nekoga, ki sponzorira, kot je v kakršnikoli dvorani za kakršnokoli društvo. Tako da lepo prosim, ne mi govoriti, da ni. Ti ljudje, ki imajo tam plakate ali karkoli, so nekaj ali donirali ali sponzorirali. Tako da ne bi o tem. Je pa treba povedati, da taka igra, igra besed itak ne gre nikamor. Bodimo si jasni, kot je bilo tudi že rečeno, se pravi, tisti, ki bo želel dati, je seveda odvisno tudi od samega podjetja ali espeja, če ima dovolj sredstev, da si lahko to privošči, ampak možnosti ima. Dosedanja zakonodaja to omogoča. Seveda vsi bi si želeli še več in vse bolje, ampak govoriti o tem, da samo najboljši dobivajo določena sredstva, drugi pa ne dobivajo, ni res, oprostite.
Predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin, izvolite.
Poslanec Ferluga, seveda ima tudi Skakalno društvo Mengeš sponzorske donacije in vse mogoče stvari, saj drugače ne bi moglo funkcionirati. Ampak bistven problem je, da se krčevito borijo, ker je teh sredstev premalo. Premalo! Saj ravno v tem je poanta, ker se čudite, v čem je problem. Ravno v tem je poanta, da naredimo sistem, ki bo za podjetja bolj zanimiv, da se bodo za te donacije odločala. Danes ima recimo, pa če že uporabljam to društvo, ima neke sponzorje in donatorje. Tudi obstajajo njihovi logotipi in vse na teh zadevah. Ampak to so danes predvsem podjetja, ki so družbeno odgovorna, ki si, kot sem rekel, želijo nekaj nazaj investirati v okolje, iz katerega prihajajo. Verjemite pa mi, da imate v tem severnem ljubljanskem koncu, iz katerega jaz prihajam, tudi številna gospodarsko, finančno, tudi bilančno izjemno uspešna podjetja, ki pa niso toliko družbena odgovorna. In bi jih morda takšna davčna ureditev, takšen stimulans spodbudil k temu, da bi več investirali v šport. Samo to je poanta.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo. Pripravita naj se gospod Jožef Horvat in mag. Alenka Bratušek. Izvolite, mag. Andrej Šircelj, imate besedo.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegi in kolegice! No. zdaj se mi moramo tukaj nekako odločiti ali se bom jaz najprej sam pri sebi odločil, o čem pravzaprav danes govorimo. Ali govorimo o davkih ali govorimo o športu? Ali govorimo tudi o kakšnih povezavah v zvezi s tem? In tudi se moramo ali pa se moram sam opredeliti do tega, kaj pravzaprav financiramo ali pa v kaj s takšno rešitvijo, kot je predlagana v zakonu, investiramo, vlagamo in tako naprej. Govorimo o športu in o pomenu športa, o pomenu športa v tej državi in v tej družbi in o odnosu do športa v tej državi v tej družbi in v tej koaliciji. O tem govorimo. Mene bi tukaj zelo zanimalo mnenje ministrice za šport in izobraževanje o vplivu takšne rešitve na šport. Jaz mislim, da to, kar se tukaj pogovarjamo, o davkih, pa o insinuacijah, kaj bo takšna rešitev naredila, pa prispevala, pa kaj se bo zgodilo in tako naprej, poglejte, to je zamegljevanje ali pa iskanje igle v senu, da se porabi čas, da se bo odvrtela ta razprava, da bo koalicija potrdila oziroma ne bo potrdila tega zakona, kakorkoli že in da bo zadeva šla prosto naprej. Ampak tukaj je bistvo, pa bom najprej sedaj začel z odzivom na te davke. Poglejte, davčno je to nepomembno za državo, za fiskalno pravilo, za zlato fiskalno pravilo, za katerokoli pravilo. Fiskalno finančno je to nepomemben strošek. Zaradi tega se ne bo nič zgodilo. Ne bom dajal nobenih primerjav, koliko samo dali v banke pa tako naprej, ampak je to nepomembno, itak se ne ve. In drugo, koliko bodo sedaj podjetja tu začela goljufati in tako naprej, spet kaže odnos te vlade do podjetnikov in do podjetij. Kaže na to, da ima vse za goljufe tu – ali kaj, spoštovani državni sekretar?! Niso vsi goljufi. In da se že vnaprej govori, kako bo pa sedaj zaradi neke dodatne davčne olajšave za šport se zgodilo pranje denarja pa ne vem kaj še vse. Dajte no! To je razočaranje, da s tem sploh operiramo ob tej minimalni davčni olajšavi. Druga zadeva, da nekateri ne izkoristijo vseh donacij in tako naprej in da je ta odstotek, ne vem, koliko. Skratka, ni izkoriščeno, enotretjinsko je izkoriščeno. To je statistika. Nekdo je rekel da, statistika je lahko laž. To je neko povprečje. Lahko je neko zelo dobro podjetje polno izkoristilo to donacijo, in bi še več, vendar ne more. Toliko in toliko tistih, ki pa dejansko ne morejo, pa tega ni izkoristilo. In tu greste na neko povprečje, tako kot v tej državi želimo iti vedno na neka povprečja. Ker gremo na povprečja, smo podpovprečni, namesto da bi spodbujali in stimulirali tiste, ki so nadpovprečni. In sedaj sem z davki tukaj končal, ker ni temeljno vprašanje davka. In jaz bi tu pričakoval ministrico za šport. Prvo, kar je, mi vlagamo v šport. In kako se bo to videlo? Ta olajšava se bo poznala pri tem, da bodo mladina, mladostniki, otroci in tako naprej imeli več športa zastonj, zelo po domače povedano. Ali da se jih bo več lahko vključilo v določene športne dejavnosti. In to je bistvo. Več ljudi bo opravljalo športno dejavnost, več bo športnikov ali rekreativnih ali profesionalnih ali bo lažje tekmovalo ali bo lažje vadilo in tako naprej in tako naprej. Pa ne samo mladine, tudi starejši. Tu je treba pogledati sedaj neke statistike, koliko ljudi to počne v tej državi, koliko otrok to počne v tej državi, koliko bi lahko in koliko naj bi dejansko, in kateri so cilji, ki si jih je pa športna dejavnost zadala za to, da bo dosegla nek cilj. In sedaj poglejte, v tej državi smo sprejeli Resolucijo o Nacionalnem programu športa v Republiki Sloveniji 2014–2023. Eden izmed finančnih ciljev v tej resoluciji je, da se doseže znesek 100 evrov na prebivalca v državi glede financiranja. To je cilj, v tej resoluciji, ki ga je sprejel ta državni zbor, ki ga je predlagala pač neka vlada, ki je takrat bila, ampak velja za 10-letno obdobje in zavezuje vse vlade. Te vlade zgleda ne. Požvižga se na te dokumente, ki so zapisani, in na te stvari, ki so zapisane v športu. Tukaj ne gre za odhodek. Državni sekretar gleda to rešitev, ta predlog skozi odhodke, kaj se bo zgodilo skozi odhodke, in fiskalno pravilo in zlato fiskalno pravilo. Ampak glejte, šport je dejavnost, ki bogati kakovost posameznikovega življenja. Jaz postavljam tezo, da bo s to rešitvijo kakovost posameznikovega življenja večja. Postavljam to tezo. Dajte mi antitezo, naj Vlada pove, da bo s to rešitvijo v zakonu kakovost posameznikovega življenja manjša, če lahko da na podlagi tega. Jaz imam argumente, ker bo več denarja, bo posledično večja verjetnost, da bo šel del denarja ali ves denar v to, da se bo marsikomu življenje izboljšalo. Tukaj lahko potem tudi rečemo, in to govorimo o športu, da šport ima možnosti, da združuje ljudi in da doseže vsakogar, ne glede na starost ali socialno pripadnost. Ali bo s to rešitvijo večje združevanje ljudi ali bo šport vplival na socialno razslojenost s to rešitvijo. Jaz mislim, da bodo ljudje bolje socialno preskrbljeni, imeli bodo večjo kakovost življenja s takšno rešitvijo. Potem lahko nadaljujemo tudi z rešitvami, na kaj vse šport vpliva. Recimo na gibalno sposobnost. Zato me zanima, kje je tukaj ministrica za zdravje, da bo povedala, koliko bomo imeli manjših čakalnih vrst, ker bo večja gibalna sposobnost, manj bolezni in tako naprej. Poglejte, to so znanstvene in strokovne študije o športu. Jaz mislim, da Ministrstvo za finance ni tisto, ki bi moralo odločilno vplivati na takšne zadeve in na takšne rešitve, ki se nanašajo na šport in na ljudi, ne na gole finance, statistike in tako naprej. Zaradi tega se jaz danes pogovarjam o tem, kaj ta rešitev dejansko prinese za dobrobit ljudi, kaj prinese za prostovoljno delo, za socializacijo, za zdravje, telesno, duševno, socialno, socializacijo in tako naprej. Na vse to vpliva šport. To mi tukaj piše v resoluciji, to je sprejela ta ista država. In še na nekaj drugega. Tukaj je tudi vprašanje, kakšen pa je odnos te vlade in te koalicije, če zavrača te predloge, na društva, na ljudi, ki delajo v teh društvih, na prostovoljstvo in tako naprej. In o tem vidiku se danes ne razpravlja, čeprav jaz mislim, da bi se moralo, in da se ta rešitev ne predlaga samo zato, da bo imel nekdo davčno olajšavo in bo manj davka plačal in tako naprej, ampak da bodo posledice tega pozitivne za ljudi. In to je bistvo politika, da dela pozitivne stvari za ljudi. To je bistvo. In če to vaša vlada, ki boste naredili nekaj pozitivnega za ljudi, potem naredite nekaj pozitivnega za ljudi. Strinjam se tudi s tem, da je morda tale člen nekoliko nerodno zapisan, glede donacij pa vseh teh zneskov, ki so tu napisani, ampak to se da vse popraviti v naslednjem branju. Sprejmite ta zakon, mi ga bomo podprli, naj pove svoje Ministrstvo za zdravje, naj pove svoje ministrstvo za šport in potem se iz tega da dejansko nekaj dobiti. Minornega pomena pa je, spoštovani državni sekretar, koliko bo to vplivalo na javne finance. Minornega. In ne delati iz muhe slona! Mene bi zanimalo, kaj meni Vlada o tem, koliko bo ta rešitev pripeljala do tega, da bodo ljudje bolj zdravi, da bodo ljudje bolj srečni in da bodo imeli bogatejše življenje. To je smisel tega.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Gospod Božič, ste želeli besedo? Prednost ima državni sekretar Ministrstva za finance. Izvolite.
Malo se moram odzvati – odnos do športa v tej koaliciji, moram vseeno povedati, da upad sredstev, ki je bil prej znaten, se je zajezil, in upamo, da se ta trend počasi obrača v drugo smer, tako nek odnos očitno je. Ko govorimo o davčni pomembnosti in nepomembnosti, če gledamo eno in edino in ozko rešitev – v redu. Če gledamo pa odnos do vseh ostalih področij, pa se začnemo potem spraševati nekaj, na kar se tudi pozablja, tudi ko govorimo o pozitivnih učinkih za ljudi. Na primer, imamo tudi konec koncev kulturo, imamo humanitarno dejavnost, imamo številne dejavnosti in vedno je treba iskati neko ravnotežje; se pravi, išče se dobra rešitev, išče se ravnotežje med vsem skupaj in iščejo se sredstva, da mi to lahko zagotovimo. In ko imamo to zagotovljeno, štima. Vaš pogled na to je, da bi morda tu pri športu bilo to idealno za to. Kaj pa nekdo, ki pač gleda na kulturo, kaj pa nekdo, ki gleda, recimo, na socialo, kaj pa nekdo, ki gleda na neko drugo področje? Se pravi, dejstvo je, da ima vsak nekoliko drugačen pogled, te poglede je treba zbrati in peljemo neko skupno politiko. Ravno zaradi tega tudi trenutna davčna rešitev je na nek način uravnotežena, omogoča se donacije, določen je delež, in zagotovo to ni tistih 6 evrov, ki so se vam ponovno prikradli v misli oziroma ste spet povedali, pa sem vam to že demantiral. Če gre za donacijo, je to pač tisoč evrov, in če je v okviru tistega 0,3 odstotka od prihodkov, je potem, logično, na tisoč 19 evrov učinka oziroma – se opravičujem – 190 evrov učinka, ne pa [[…]]Ne vem, od kje teh 6 evrov neprestano hodi, ker teh 6 evrov pač ni. Če gremo od tu naprej. Se pravi, ne govorimo o tem; pač, kakovost življenja se da zagotavljati na različne načine. Pač, mnenje je, da ta ukrep – in tudi ko se govori, različne posledice, ki bi bile, tu se ne govori o podjetnikih, ki naj bi bili goljufi in tako naprej, ampak vedno se pač najde kakšen odstotek, kjer je morda spremljanje tega oziroma uporaba davčne zakonodaje na tisti način, kot je bila zamišljena, nekoliko tuja. No, tu govorimo lahko o kakšnem odstotku, vendar posledice so in je treba o teh tudi razmišljati. Tudi o posledicah nadzora je treba razmišljati, koliko bo stal, koliko stane administrativna zapletenost in tako naprej. Ta vlada ima cilj debirokratizacije, poenostavitve sistema in tako naprej. To spada med cilje na področju davčne politike in ni skladno s cilji, ki smo si jih zastavili. Zaradi tega tudi prihaja [[…]]Se pravi, ko se pogovarjamo o nasprotovanjih, mislim, da imamo upravičeno nasprotovanje, in zagotovo se tega ne da gledati na tako izoliran, ozek način, ker na tak način tudi težko prideš do nekih tehtnih oziroma konstruktivnih odgovorov. Hvala.
Replika. Mag. Andrej Šircelj, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Poglejte, odlično, spoštovani državni sekretar, jaz se z vami strinjam, da je treba gledati tudi na druga področja. Predlagajte jih! Saj je enostavno, vam jaz navedem člen. Glejte. Tule, kjer piše, da gre za društva na področju športa, dodate še kulturo pa ostalo, izobraževanje in tako naprej. Dikcijo imate že v zakonu določeno. Tisto dikcijo, kjer govorimo o donacijah, imate določeno v Zakonu o dohodnini, prepišite tisto dikcijo, dajte zraven, pa pridite s predlogom v drugem branju. Tako smo rešili ta problem – kajne? Za to rabite pet minut časa ali pa deset minut časa, vam bodo strokovni delavci na Ministrstvu za finance to naredili. Zgornjo mejo imate itak določeno in seveda ni nobene težave. Vlada lahko to popravi, če želi. Samo potem ne zavrniti zakona, ampak ga spravite naprej. Pač, to je moj oseben predlog; ne vem, kaj bo predlagatelj glede tega rekel, če bo kaj. Ampak drugo. Poglejte, sredstva v šport so nehala padati, ste rekli. Ja kakšen uspeh! Ja, vi ste rekli, »sredstva so nehala padati za šport«. Poglejte, vi morate narediti kvaliteto: kvaliteto na področju športa, kvaliteto na področju življenja, povečati kvaliteto življenja ljudi in tako naprej. To ni noben uspeh. Saj imate gospodarsko rast že drugo leto. Tako ne se hvaliti z zadevami, ki niso za hvaliti.
Odgovarja gospod državni sekretar.
Samo toliko, se vrnem na tisto ravnotežje, ki sem ga prej omenil. Sami ste naredili en korak v zanimivo smer, ko ste rekli, da to z vidika javnih financ zanemarljivo. Na naslednjem koraku ste rekli, pa dodajte še vse ostalo zraven. Ravno o tem govorim. Mi smo vzpostavili določeno politiko in ta sredstva, za katera rečete v tem momentu zanemarljivo, v naslednjem momentu imate ta predlog, ko niso več zanemarljiva. In o tem govorim, Ko govorimo o nekem ravnotežju, ko govorimo o dobrih rešitvah in ko govorim, da na koncu so za vse potrebna sredstva.
Gospod Jožef Horvat, evo, naš čas prihaja, imate besedo. Izvolite. Za vami pa mag. Alenka Bratušek in mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Gotovo je tudi v vašem interesu, ki ste sopredsedujoči teh seji Državnega zbora, da bi razprava bila čim bolj kvalitetna. Ocenjujem, da je kvalitetna. Lahko pa jo prav vi izboljšate, ker imate vso moč, da povabite na to sejo »per takoj«, ministrico, ki je pristojna za šport, in ministrico, ki je pristojna za zdravje naših državljank in državljanov. Resnično ti dve ministrici, ki sem ju omenil, pravzaprav bi danes tukaj morali sedeti. Sem vesel, da je tukaj tudi državni sekretar Ministrstva za finance, ki nam, opoziciji vedno pove, da so naši predlogi, ki posegajo na proračun, slabi, ker pač zmanjšujejo davčne prihodke. Torej, mi v tej državi ne smemo na področju davkov narediti nič, ker bi zmanjševali davčne prihodke, lahko davčne prihodke samo dvigujemo z novimi in novimi davki in to ta koalicija dela. Dokaz je mini davčna reforma, ki to ni bila, je pa gospodarstvo udarila, če primerjam proračun 2017 in rebalans proračuna 2017, za 59 milijonov je gospodarstvo udarila, je bolj obremenila. 2. aprila 2014, to je bilo v času vlade spoštovane kolegice Alenke Bratušek, smo sprejeli resolucijo o nacionalnem programu športa v Republiki Sloveniji za 10-letno obdobje, 2014–2023. 77 glasov za, nobeden proti. Nova Slovenija kompletno za. In mi, kaj danes delamo? Samo sledimo temu Nacionalnemu programu športa v Republiki Sloveniji. Čakali smo tri leta. Ali naj še čakamo? Res je, da zdaj obdobje te koalicije počasi ali pa hitro izzveneva – ali naj čakamo zdaj neko novo koalicijo? Ta dokument, ki sem ga citiral, je zaveza za vse vlade v tem 10-letnem obdobju. In kaj mi hočemo, kaj je naš cilj? Naš cilj je, da poiščemo vse vire financiranja slovenskega športa, predvsem želimo tukaj aktivirati ne sredstva iz državnega proračuna, ampak zasebna sredstva. Zato govorimo o donacijah. In gospe in gospodje, mnoge raziskave, diplomske, doktorske naloge in tako naprej, jasno govorijo o tem, da ima šport velik vpliv na ekonomijo. Šport ima velik vpliv na ekonomijo. Ta ekonomija, poudarjam, zasebni sektor, želi in daje slovenskemu športu, res daje, ampak dajmo to, tako kot piše v Nacionalnem programu športa v Republiki Sloveniji, dajmo to donatorstvo tudi davčno stimulirati. Kakšni so podporni mehanizmi za šport? Citiram iz omenjenega nacionalnega programa športa, da programskega dela nacionalnega programa športa 2014–2023 ne moremo uresničiti brez ustreznih podpornih mehanizmov države. Država uresničuje javni interes z vodenjem spodbudne davčne politike za razvoj športa. Kdaj boste začeli, spoštovana koalicija? Lahko, da ta predlog ni idealen; imamo drugo branje, pripravite predloge, kako spremeniti, ampak da bo še vedno to spodbudna davčna politika. In ne govoriti, da mi zdaj stopamo in delamo napačne korake v smislu financiranja športa. Samo sledimo Nacionalnem programu športa v Republiki Sloveniji ali pa, kar bo morda za vas lažje, spremenite Nacionalni program športa in črtajte besedilo o spodbudni davčni politiki te države. Mene v Planici letos ne bo, ker mi je nerodno. Zakaj? Zato, ker slovenski športniki in slovenski šport v nacionalnem mnenju zelo visoko kotira. Kako kotira politika, si sami odgovorimo. Ko na Facebooku objavim sliko Ilke Štuhec in napišem, bravo, čestitam Ilka, ti si slovenska ambasadorka in tako dalje, mi kakšen komentator napiše, kaj si pa ti kot politik naredil za ta uspeh. In potem seveda zardevam. Ampak tole je za nek predlog, nek majhen korak v smeri boljšega financiranja slovenskega športa, v smeri večjega angažiranja zasebnih sredstev. Za to gre. In zakaj ne bi to široko možnost tudi izkoristili? Nekdo je rekel, je naštel nekaj velikih slovenskih podjetij in je rekel, to je dovolj, da velika podjetja, Helios in tako dalje, financirajo šport. Veste, ta velika podjetja niso v Pomurju. Ali so zdaj naši otroci, naša mladina kaj manj vredna slovenska mladina, ki ne dobi toliko sredstev kot tukaj v osrednji Sloveniji za neko športno društvo, nogometno ali kakršnokoli pač? Ker k meni v poslansko pisano, gotovo tudi k vam, prihajajo predstavniki društev, prihajajo posamezniki športniki in mi pravijo, poslanec ali lahko vi rečete kakšnemu pomurskemu podjetju, jaz bi potreboval za to in ono opremo 2, 3, 5 tisoč evrov. In to športniki, ki dosegajo olimpijske norme! Velika podjetja tukaj okoli Ljubljane, veste, na žalost do Pomurja ne vidijo. Kakšna je situacija gospodarstva v Pomurju, pa sami veste in o tem bomo še govorili. In res, dovolj imam tega s strani Vlade ali bolj točno Ministrstva za finance, karkoli predlagamo, neko stimulativno davčno politiko vedno je odgovor: Ja, veste, to pa ne gre, ker bodo davčni prihodki zmanjšani. Za božjo voljo! Torej ne smemo narediti in ne moremo narediti nič! Enostavno takšne razlage več ne kupim. Trdim pa to in ponavljam, šport ima velik vpliv na slovensko ekonomijo. Kdo so najboljši ambasadorji? Slovenski športniki! Prepričan sem, da je razmerje med številom ljudi na svetu, ki poznajo, recimo, Tino Maze, pa med tistimi, ki poznajo našega prvega šefa diplomacije, da je to razmerje, recimo, 10 milijonov proti ena. Pa naj mi minister za zunanje zadeve ne zameri. To so ambasadorji in preko teh ambasadorjev deluje, učinkuje tudi gospodarska diplomacija. Diplomacija preko slovenskih športnikov. In zakaj ne bi dali možnost nekemu espeju vaškemu, da bi dal neko donacijo nekemu vaškemu športnemu društvu, ne glede na to, s kakšno športno disciplino se ukvarja. Zakaj ga ne bi država, se opravičujem, zakaj ga ne bi država tega donatorja, tudi vsaj malo stimulirala? Kar spomnimo se, kje je začel Peter Prevc, svetovno znani smučarski skakalec. Začel je na skakalnici Bregarca, v Dolenji vasi. Dolenja vas je vas; torej, v nekem vaškem okolju je začel. Zakaj ne bi ta, tudi vaška društva ali pa občinska, če hočete, dobila možnost donacij s strani espejev ali drugih podjetnikov in zakaj ne bi država potem rekla, ja, dajemo priznanje za to, da spodbujate, finančno spodbujate šport, v obliki minimalne davčne olajšave. Država ali pa fiskalno pravilo zaradi tega ne bo propadlo. Problemi so nekje drugje, kot sem tudi prej govoril, problemi so v tem, da struktura državnega proračuna ni dobra. Zato se nam povečuje strukturni primanjkljaj, v tem je problem, ampak to je gotovo vsebina za kakšno drugo sejo. Bi pa res želel, gospod podpredsednik, vaše mnenje, ali mislite, da bi bilo dobro, da bi povabili na to sejo, zdaj je še čas, ministrico za šport in ministrico za zdravje, da nekako tudi onidve osvetlita pogled na slovenski šport v smislu realizacije Nacionalnega programa športa v Republiki Sloveniji. Za vaš napor in vaše prizadevanje sem že vnaprej hvaležen. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Horvat. Tudi sam bi si želel, da bi bila Vlada še bolje zastopana, ampak po njenem mnenju je dovolj in si lahko le želim, da tudi ostala dva, najmanj ostala dva ministra oziroma ministrici, spremljata potek te točke dnevnega reda. Zagotovo pa je vaš opazka, vaša sugestija več kot na mestu. Nadaljujemo z mag. Alenko Bratušek, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in gospa Vojka Šergan. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Lep pozdrav, spoštovani kolegice in kolegi, državni sekretar! Sem ena od 10, ki je s svojim podpisom omogočila, da danes o tem govorimo na seji Državnega zbora in ko vas poslušam, sem imela še kako prav, da sem ta podpis k splošni razpravi dala. Zakaj? Ker smo, če rečem po domače, slišali kar nekaj krepko lovskih in je prav, da se o tem pogovorimo. Ni dovolj, ni dovolj, da rečemo, ja, podpiramo šport, podpiramo otroke, na drugi strani pa takoj, ko je nek konkreten predlog na mizi, seveda ste proti. Ali je to prava, najboljša rešitev, če ni, bi pričakovala, da nam državni sekretar pove, kaj pa je tista prava rešitev za boljše pogoje predvsem otrokom, ki delujejo v športnih društvih. Lahko vam na lastni izkušnji povem, da tudi za nogometna društva, pa naj bo to prvi šport v Sloveniji, na svetu, ni enostavno dobiti sredstev, sponzorskih ali donatorskih. Ni enostavno. Kolega Ferluga, verjetno je ob Luki Koper v Kopru lažje, gre za državno podjetje, je vprašanje, če je prav, da daje denar samo v Koper, bi mogoče morala tudi kje drugje, ampak obstajajo društva, ki jih financirajo 100-odstotno starši. Je to prav? Ne vem. Mislim, da ni in da bi otroci širom Slovenije morali imeti enake pogoje, ne glede na to, ali je Luka Koper v njihovi občini ali ne. Se pravi, danes govorimo o dveh stvareh; govorimo o športu in govorimo o javnih financah. Državni sekretar pravi, da bo to zdaj razsulo sistem javnih financ, čeprav niti ne vemo, kakšne so finančne posledice. En očitek je bil, da ni finančnih posledic, takoj zatem pa, da v okviru fiskalnega pravila to seveda ne gre. To so zanimive ugotovitve. Naslednja, ta je bila res lovska, da ste uspeli zaustaviti upadanje sredstev za šport. Gospod državni sekretar, predlagam vam, da pogledate proračune preteklih let, vzemite v roke proračun iz leta 2013 in boste ugotovili, da imate danes eno milijardo davčnih prihodkov več. In vi ob tem kot velik uspeh navedete ustavitev upadanja sredstev za šport. To je pravzaprav v posmeh vsem, ki se s športom v naši državi ukvarjajo. Omenjene so bile tudi volitve, EPP, propaganda, da zato takšne zakone dobivamo v Državni zbor – to seveda s strani SMC. Sedaj vas bom spomnila na vaš EPP pa na vašo propagando. 2. januarja se verjetno še spomnite, tako zelo. Ko so to predlagali kolegi iz opozicije, je bilo trdno stališče SMC, da ne, ne gre, to škodi gospodarstvu. A potem, ko je malo javnomnenjska kriza nastopila, povezana s stranko SMC, upad priljubljenosti stranke, predsednika in tako naprej, potem je pa s strani vaše stranke prišel predlog, da 2. januar naj bo praznik. Kdo je sedaj populist v tej državi? Še en tak primer je. Naša stranka je vložila v proceduro zakon o, če povem po domače, točenju alkohola na športnih prireditvah. Enotno ste ga zavrnili, enotno! Danes tak predlog prihaja z vaše strani. Kaj je to drugega kot populizem? In ne morete očitati tega drugim, če ste sami na vrhu pri populističnih dejanjih. In še bi lahko naštevali. Da ne bomo pri tem konkretnem zakonu na istem potem! Sedaj zavrnete, potem boste pa ugotovili, da to pa ni tako slabo, ga boste pa vi predlagali. Tako lahko populizem najprej očitate sami sebi. Sedaj pa še kar se tiče DDV. Nisem vedela, da ste kolegi iz SMC tako dobri v branju misli drugih. Takrat vas nisem srečala v politiki blizu vlade. Jaz vam povem še enkrat jasno in glasno: davek na dodano vrednost je bil dvignjen leta 2013 kot začasen protikrizni ukrep in zato zapisan v Zakonu o izvrševanju proračuna. Če me danes vprašate, ali bi ga znižala, je moj odgovor – ne! Ampak hkrati s tem, ko ste uzakonili stalen dvig DDV, bi morali na drugi strani razbremeniti delo, razbremeniti stroške dela. Ne, vi ste lepo pohopsali 250 milijonov dviga DDV ob 3-odstotni gospodarski rasti in na drugi strani preprosto niste naredili nič. Ampak ne lagati, ker to je laž. Ne lagati. Verjetno tisti, ki smo sodelovali takrat pri izvajanju politike, pa vendar vemo, kaj smo delali in kaj smo govorili. DDV je bil začasen ukrep, zapisan v Zakon o izvrševanju proračuna; Miro Cerar, vlada Mira Cerarja, ta koalicija, ki sedaj deluje, ga je zapisala v sistemski zakon, Zakon o DDV. To so dejstva. Še enkrat pa ponavljam, da tudi če bi sama vodila vlado še naprej, ne bi predlagala znižanja DDV nazaj na stopnje pred letom 2013, ampak, ampak bi hkrati s tem bilo treba pogledati, kaj se da na drugi strani pri drugih davčnih prihodki zniževati. To so dejstva. Prosim vas, da jih ne potvarjate in da ne lažete. Tudi če v tem državnem zboru, kjer lahko, tako pravijo, poslanci povemo vse, je treba govoriti resico. Očitno glede na povedano s strani koalicije bosta ta dva zakona danes končala pot in bi si iskreno želela slišati, če je Ministrstvo za finance oziroma državni sekretar najbolj primeren predstavnik Vlade, da nam pa on razloži, kako, s katerimi ukrepi, s kakšnimi finančnimi spodbudami, če sploh, koliko od milijarde dodatnega denarja bodo namenili za šport. In to ne govorimo o vrhunskem športu, govorimo o športu, s katerim se ukvarjajo mlade Slovenke in Slovenci. Ne bom ponavljala, kako je to pomembno za njihovo zdravje, za njihovo počutje, ampak dajte nas vsaj razsvetliti, v kakšni smeri, povezani s športom, športno aktivnostjo – in predvsem skrbjo, da se čim več mladih ukvarja s športom – v kakšni smeri razmišljate delovati.
Odgovor državnega sekretarja na Ministrstvu za finance.
Samo takrat, ko se reče, da lažem, bi rad videl kakšen argument za to. Veste kaj, Program stabilnosti, dopolnitev, 2013. To je zadeva, ki je objavljena na spletni strani Ministrstva za finance, kjer jaz trenutno tudi delam. Na 5. strani piše tako nekako: »Na strani prihodkov boste najpomembnejša dva trajna ukrepa: zvišanje splošne stopnje DDV za 2 odstotni točki ter znižanje stopnje za 1 odstotno točko ter prenovitev sistema obdavčitve nepremičnin«. Se opravičujem, samo to piše v dokumentu, ki ni bil – mislim, se je tudi kam poslal in je javno objavljen in jaz zato berem iz tega. Zato rečem: 2103 je predviden kot trajni ukrep. To je dokument Vlade Republike Slovenije; gor je grb, piše Vlada, piše datum, javno je objavljen. Mislim, da ne lažem. Zdaj to je to. Tako da jaz iz tega izhajam, se pravi, iz uradnega dokumenta Vlade. Če gremo naprej. Me veseli, da se dali podpis k pobudi. V tem ne vidim nič napačnega, zaradi tega ker se mi zdi pametno, da se o stvareh, o katerih ste poslanci mnenje, da je treba razpravljati, da se razpravlja; in prav je tako. Dano je bilo, dali ste predlog, dobro je, da je predlog. Zdaj kakšen tip je, mislim, če odpre razpravo in se o tem pogovarjamo. Mislim, da je Državni zbor temu namenjen in je treba pretresati politike, ki so, kako so postavljene, ali se uspešno izvajajo. Imate tudi vso pravico tudi Vlado vprašati, kaj s tem v zvezi dela. Tako to ni nobena težava. Številke, na začetku sem tudi povedal par številk iz proračuna, kaj, kako, v kakšen namen, kam se je tudi tista dodatna 2 milijona namenilo za področje športa. Povedal sem tudi cifre, ki grejo [[…]]Recimo, davčni ukrepi, ki so, da ne gre za edine, da so tudi nekateri drugi ukrepi že vgrajeni v davčno politiko in da za tem stojim. Da sem pa rekel, da ne vem, da bo v tem smislu razsulo javne finance, mislim [[…]]Ne vem, če ima smisel na take zadeve odgovarjati, ker to ocenjujem, da je bolj provokacija, tako da v to se ne bi spuščal. Tudi glede te ene milijarde več, mislim, da smo že neštetokrat tudi pojasnjevali. V tem času imamo vseeno – deficit ni več dvomestna številka od BDP, ne govorim o proračunu, od BDP –, ampak je znatno nižji. Smo povedali, koliko bo in se držimo tega plana. S tem imamo zaupanje tako doma gospodarstva kot tudi tujine, da tisto, kar smo si zastavili, se tudi izvaja. Kar je, mislim, da je prav. To se potem zrcali skozi bonitetne ocene, ki marsikomu pomenijo bolj malo, ampak pomenijo, in pri tistih, ki so morebiti zadolženi in tako dalje, koliko obresti obračunajo na posojila; ali je to stanovanjsko, ali je to potrošniško, ali so to podjetja za investicije – kakorkoli že. To se vidi. Toliko in toliko gre manj na njihovi strani za obresti. Na naši strani pa glede na 2013 gre za obresti več, ker smo se toliko več zadolžili in to je treba na nek način plačati. Delamo dobro na refinanciranju, ne nazadnje zakladnice je prejela mednarodno nagrado s tem v zvezi, da učinkovito upravlja, da je uvedla in je par dobrih korakov naredila s temi zamenjavami, da bistveno manj plačamo za obresti kot bi sicer, če teh ukrepov ne bi sprejeli, ampak to je to. Še vedno govorimo o milijardi obresti. Istočasno govorimo o tem, da znižujemo primanjkljaj po planu, kot je bilo tudi rečeno. Mislim da je to vse. Hvala.
Replika mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Gospod Božič, če berete, je treba prebrati več. Že tisti drugi stavek, davek na nepremičnine, ste tako bolj potiho prebrali, ker tudi tistega ni. Ampak še enkrat vam povem, še enkrat vam povem; ja, tudi če bi sama vodila vlado, bi ta ukrep postal trajen. Zapisali bi ga v Zakonu o davku na dodano vrednost. Ampak, hkrati bi na drugi strani dohodkovno razbremenili ali ljudi, ali gospodarstvo, ali deloma eno in drugo. Vi niste naredili nič. Nič. Pojedli ste oziroma ja, pojedli ste teh 250, približno, 250 milijonov evrov, ki jih prinese, celo nekaj več ob 3-odstotni gospodarski rasti, jih prinese dvig DDV. Zato vam predlagam, da v prihodnosti obrazlagate vladne politike vaše vlade, vaše stranke, res pa je, da boste zelo hitro končali z obrazložitvijo, ker je tega bore malo.
Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravita naj se gospa Vojka Šegran in gospod Zvonko Lah. Gospa Muršič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Danes govorimo o dvojčku zakonov, Zakonu o dohodnini in Zakonu o davku od dohodka pravnih oseb, v nadaljevanju se bomo pa še soočili z Zakonom o vrtcih. Vse istih predlagateljev. Moram reči, da so vsi zakoni, ko jih tako pogledaš, na široko dobronamerni, vendar ali je vsak dobronameren predlog tudi dober, je pa tukaj vprašanje. Vprašanje je tudi, ali si lahko privoščimo, da zmanjšujemo prihodke, na drugi strani pa odhodke povečujemo. Seveda bom dobila s strani predlagatelja takoj odgovor, nehamo vlagati v dokapitalizacijo bank in bomo lahko dali denar za olajšave in bo bistveno lažje; pa tudi s tem se, spoštovani predlagatelj, strinjam. Tudi to je res, da je bilo veliko našega denarja odtujenega v davčne oaze in kamorkoli še drugam oziroma nekateri so si pač napolnili svoje žepe in vprašanje časa je, kdaj se bo ta denar začel vračati nazaj in kdaj bodo organi pregona naredili svoje in se nehalo izčrpavati državo in jih tudi poklicati na odgovornost. Osebno menim, da tudi sodbe, ki bodo izrečene o tem, ne bodo dovolj. Menim, da bi država morala v teh konkretnih primerih narediti korak naprej in ta denar spraviti nazaj v državni proračun. Med razpravo je bilo govora, da govorimo o zasebnih sredstvih, na drugi strani imamo pa državna sredstva. Mislim, da ne smemo pozabiti, da tudi državna sredstva, ki se zbirajo v proračun, so naša zasebna sredstva. Mi si jih zaslužimo, jih dajemo iz sredstev plače v državni proračun in to je tudi del naših sredstev, tako da tudi tukaj je naš pomislek. Mislim, da resnično moramo narediti te korake, da bodo tisti, ki so prišli z nečednimi posli do večjih premoženj, ta premoženja vrnili v državo in tudi za ta dejanja kaznovani. Seveda, rešitve so, le slišati jih moramo in narediti korak naprej. Res je tudi, da Slovenija beleži zmerno gospodarsko rast in najbolj primerno bi bilo, če vse te zakone, ki jih imamo, ki jih še bomo imeli v tem letu našega mandata, potrdili – ampak, kaj to pomeni za naprej? Proračun za leti 2017 in 2018 imamo sprejet, zato je tudi na mestu, predlagatelj je navedel uporabo tega predloga zakona, obeh zakonov, da začneta veljati v letu 2019. Tudi takrat bo veljalo fiskalno pravilo. Včeraj smo potrdili Fiskalni svet in verjamem, ne bo nam lahko. Ta bo bdel nad makroekonomskimi okviri in verjamem, da bo Fiskalni svet svojo nalogo opravljal korektno in bo tudi kos svoji nalogi, da bo še posebej skrbel za javnofinančno konsolidacijo ter skrbel, da bomo državni dolg zmanjševali in ne povečevali. Verjamem tudi, da bi si ljudje želeli marsikaj, tudi sama bi si želela, vendar pa ne morem pristati na to, da bi se ponovno soočali s kakršnimkoli zakonom, ki je že bil sprejet – ne bom rekla, da sem ga jaz sprejemala –, Zakonom o uravnoteženju javnih financ, kjer se zdaj kaže, da je naredil veliko škode, ampak država se je takrat obdržala. Ne smemo si zatiskati oči, da bi si lahko privoščili več, kot ustvarimo. Tu bi mogoče bilo na mestu, da spomnim na razpravo predlagatelja, gospoda Tonina, o rebalansu proračuna, ko je rekel: »Pred današnjo razpravo o rebalansu proračuna so me novinarji po hodnikih spraševali, kaj pa je to sploh rebalans. Po domače, po slovensko bi rekel, da je to popravek obstoječega proračuna. Vsak gospodar dobro ve, da toliko, kot je čez leto ustvaril, toliko na nek način lahko tudi porabi. In na tak način bi morala delovati tudi država.« Vsi si želimo več za vrtce, več za šole, več za razvoj, več za gospodarske spodbude, vsi si to želimo, tudi mi v koaliciji, temu ne gre osporavati in tu se strinjam s predlagateljem. Zavedati se moramo tudi, da smo mi, ki tu sedimo, predstavniki ljudstva. Odločamo v njihovem imenu, zato smo tudi poklicani, da z našimi javnimi financami ravnamo preudarno in racionalno. Še posebej pa moramo bdeti nad tem, da se nam državni proračun ne bo sesul. Res je, v času pred volitvami so se delili bombončki. Že leta 2008 smo bili priče tem delitvam bombončkov, ampak menim, da bomo v tem mandatu malce bolj preudarni in ne bomo delali istih napak, kajti mislim, da vsak, ki napako stori, ne bo storil še enkrat enake napake. Pa gremo malce na zakon, ki ga predlaga predlagatelj. Osebno menim, da je necelovit in nekonsistenten, ker obravnava eno skupino oziroma zgolj eno področje, šport, in so to društva v javnem interesu. Na drugi strani imamo tudi društva v javnem interesu, kot so gasilci, Združenje šoferjev in avtomehanikov, ki se tudi financira zgolj z njihovo članarino, pa opravijo ogromno dobrega dela za naše otroke 1. septembra ob vstopu v šolo, ko so vsi otroci še razigrani, in jih popeljejo v to. Tudi na tem mestu je treba razmišljati, tudi humanitarne organizacije so zadaj, tudi kulturna društva. Treba je gledati širši kompleks in ne zgolj samo šport. Se pa vsekakor zavedam, da je šport, ki bogati kakovost posameznika, vpliva na družbo, omogoča združevanje ljudi, vpliva na javno zdravje, spodbuja tudi prostovoljno delo, solidarnost, odgovornost, učinkov je več, kot si lahko predstavljamo. Športniki so tudi velik ambasador Slovenije, tudi temu vsa čast in velika pohvala. Res je, da društva potrebujejo spodbude, ki skrbijo za razvoj športne dejavnosti v Sloveniji, predvsem na kakovostnem delu z mladimi. Vsi vemo, da mladi so perspektivni, Slovenija se kaže po perspektivnosti mladih športnikov. Verjamem, da je teh mladih, perspektivnih športnikov še več, ki pa žal nimajo te možnosti, saj starši ne morejo sofinancirati njihovih športnih dejavnosti, kajti sredstev imajo premalo. Zato je res dobro, da je financiranje dovolj visoko, da se lahko organizira in sodeluje na športnih prireditvah. Prav tako se mi zdi tudi na mestu, da se vlaga v osnovna sredstva in v opremo, ki jo potrebujejo za svoje delo. Seveda imamo tu na eni strani sredstva s strani lokalnih skupnosti in države in preko javnih razpisov, preko letnih programov športa, vendar velikokrat to res ne zadostuje, takrat pač starši morajo pokriti določene stroške, kajti strokovni kader je treba financirati. Zato te donacije so dobrodošle. V sedanjem zakonu imamo možnost donacij, res pa je, da v bistvu ti, ki donirajo, nimajo tako velikega potem izplena na koncu in je v tem smislu tudi treba malce razmisliti. Športna društva spodbujajo, da se lahko kvalitetno razvija športna dejavnost. Seveda sem omenjala, da je smiselno z dodatnimi davčnimi olajšavami, vendar takšen zakon, ki ga imamo danes na mizi, moram reči, da je za mene necelovit, pa tudi še nekonsistenten, saj spodbuja le zavezance, ki delajo, ki bi dali donacije športnim društvom, ki delujejo v javnem interesu. Veliko društev je tudi takšnih, ki tega statusa ne pridobijo, kajti postopki niso tako enostavni, da se pridobi ta status društva v javnem interesu, pa tudi delajo na koncu dobro in nekako, bom rekla, kreirajo mlade potencialne športnike. Res je tudi, kot sem že omenila, zavezanci imajo že sedaj možnost za donacije, ki so namenjene za humanitarne, invalidske, socialnovarstvene, dobrodelne, zdravstvene, vzgojne, izobraževalne, kulturne in športne namene. Seveda tega ni veliko, ampak po predlogu tega, ki ga imamo danes na mizi, bo torej zavezanec, če bo vložil tisoč donacijskih sredstev, potem bo imel možnost olajšave za dvakrantik tega zneska, to je 2 tisoč evrov. Upam, da v bistvu tudi to ni najbolj primerna zadeva. Mislim, da zmanjševanje obremenitev v nedogled ne bo prineslo, kljub temu ne, nekih pravih učinkov. Na tem mestu pa še želim opozoriti, da pri vsakem zakonu, ki ga vlagamo, ki je všečen, bi bilo potrebno tako gledati prihodkovno in odhodkovno stran, zato se mi zdi na mestu, da se razmišlja tudi, da veliko denarja izgubljamo. In kje ga izgubljamo? Izgubljamo ga v davčnih oazah. Sprašujem, ali res ne znamo obdavčiti tega denarja, ki odteka iz Slovenije? Mislim, da s pogovori, s pogledom, s Finančno upravo Republike Slovenije bi se to dalo narediti. Ocena teh sredstev bi bila, lahko bi pa ta sredstva namenili tudi za financiranje tako športa, kulturne dejavnosti, humanitarnih organizacij, pa ne nazadnje tudi za financiranje vrtcev, ki pač so tudi naš potencial. Mislim, da je še veliko stvari, o katerih bi se dalo govoriti, menim pa, da dejansko parcialno sprejemanje zakona nikakor ne more biti sprejemljivo, in verjamem, da se bomo še velikokrat pogovarjali o teh stvareh. Res je treba spodbujati društva, da kreirajo mlade tako na športu kot kje drugje, zato je treba gledati na vse te predloge zakonov in davčne čim bolj široko. Verjamem, da bomo našli tudi v bodoče neko skupno pot. Hvala.
Predstavnik predlagatelja, mag. Matej Tonin, izvolite, imate besedo.
Vsekakor se moram zahvaliti poslanki Alenki Bratušek, da je prispevala podpise za to, da danes lahko sploh o teh zadevah razpravljamo in današnjo razpravo imamo. Roko na srce, je pa tudi nekaj neprijetnih resnic za koalicijo povedala. Vsekakor tisto zelo drži o očitanju všečnosti, da si je treba najprej nastaviti ogledalo. Zelo pozorno sem poslušal poslanko Muršičevo in se mi zdi, da je bila v nekaterih delih kontradiktorna. Hkrati so bili poudarki, da je treba stvari spodbujati, da društva potrebujejo denar, po drugi strani pa, da je predlog necelovit in da gre samo za šport in podobne stvari. Mislim, da so danes nekateri poslanci že povedali, da to stvar v drugi obravnavi koalicija z večino lahko relativno enostavno sanira. Samo pri členu, ki govori, kdo je upravičen do teh sredstev, dodate še tista društva, ki jih želite dodati. Problematizirali ste tudi, zakaj samo društva v javnem interesu. Če preberete zakon, poleg društev v javnem interesu so tudi društva, ki so izvajalci lokalnega, torej občinskega ali državnega programa športa. Vi ste občinska svetnica oziroma ste bili in najverjetneje veste, kaj to za sabo potegne. In zakaj smo te varovalke dali, zakaj nismo rekli, kar vsako društvo lahko – ravno zaradi tega, ker ne želimo, da se to orodje, ta spodbuda zlorablja za neupravičeno davčno optimizacijo podjetij. Zaradi tega, da se ne bi to zlorabljalo na način, kot sem že danes v razpravi povedal, da nekdo, ki ima podjetje, ustanovi društvo in tja nakazuje donacije, da se zmanjšuje davčno osnovo, to bi bilo narobe. Ravno zato smo v zakonu predpisali natančno, kdo je upravičen do teh sredstev – torej tisti, ki dejansko vzgajajo in delajo z mladimi v športu – in tudi natančno, za katere dejavnosti, za organizacijo športnih prireditev, ki so danes izjemno drage, za opremo in infrastrukturo, mislim, da so to vsekakor upravičeni stroški. Rad bi rekel še nekaj glede izračuna. Državnega sekretarja je danes nekajkrat zaskrbelo, če so moji izračuni natančni. Pa bom dal še enkrat konkreten primer izračuna. Podjetje, ki ga ne poznam, ampak hipotetično govorim, za podjetje, ki, recimo, ima 150 tisoč evrov prihodkov in od teh 150 tisoč evrov, 10 tisoč evrov dobička. Recimo, da delamo hipotetične izračune na nekem takem podjetju, ki je tako dobro stoječe, da relativno v redu posluje in ima celo nekaj dobička, ki ga potem lahko po svoji izbiri tudi v kakšne druge dejavnosti investira. Po sedanji ureditvi, če ima podjetje 150 tisoč evrov prihodka, lahko za donacije nameni 0,3 odstotka tega prihodka, kar znese pri 150 tisoč evrov 450 evrov. Toliko lahko oni namenjajo za donacije in za toliko se jim lahko zmanjšuje davčna osnova. Če bi imeli, na primer, 10 tisoč evrov dobička in če se podjetje odloči, da nič ne donira, od tega plača 19-odstotni davek, recimo, da plača tisoč 900 evrov davka, če nič ne donira. Če donira, recimo, tisoč evrov, po sedanji veljavni ureditvi, se odloči za donacijo v višini tisoč evrov, potem si lahko zniža za 450 evrov davčno osnovo, torej z 10 tisoč evrov na 9 tisoč 550, in od tega plača tisoč 814,5 evra davka – po sedanji ureditvi. Naš predlog, ki ne pozna nekih limitov, pa pomeni, da če se odloči podjetje, da s 150 tisoč evrov prihodki, z 10 tisoč evrov dobička, da tisoč evrov donira za šport, se mu pa davčna osnova dvakratno zniža, to pomeni za 2 tisoč evrov, in je davčna osnova potem 8 tisoč evrov in davek, ki ga plača, je tisoč 520 evrov. Če še enkrat rečem, bi rekli: po vladni ali pa po obstoječi varianti šport dobi tisoč evrov, podjetnik pridobi 85,5 evra, država na drugi strani v proračunu izgubi 85,5 evra. Po našem predlogu pa tisoč evrov dobi šport, 380 evrov dobi podjetje in 380 evrov izgubi država. Skratka, na nek način s tem predlogom želimo zagotoviti mnogo bolj zanimivo davčno okolje, da se vendarle še enkrat podjetja odločajo, da investirajo v šport. Tudi nekateri poslanci, ki ste danes razpravljali, da imamo štiri vire financiranja, in sicer da je to država, da so občine, da je to fundacija in na koncu četrta varianta privatne donacije oziroma donacije, recimo, gospodarstva. Ampak prve tri so vse iz proračunskih virov. In da iz proračunskih virov lahko te stvari financiramo, seveda, je treba zbrati denar. S kom? Z davkom. Kar mi s konceptom tega zakona želimo, je, da bi zadevo obrnili. Ne da bi država oziroma Vlada z davki najprej denar zbrala, potem pa politika s sprejemom proračuna odloči, kam ta denar gre, ali na državni ali na lokalni ravni. Mi si želimo, da gospodarstvo samo lahko odloča, katero vrsto športa bo podprlo. Torej, da ni potrebno denar najprej v proračun zbrati, potem pa ga razdeliti, ampak da enostavno ta denar lahko gre od podjetij neposredno k športu. V tem konceptu in v tem smislu je zamišljen tudi ta naš zakon. In še enkrat poudarjam, ta zakon bi največ pomagal predvsem klubom, zvezam in društvom, ki usposabljajo predvsem mlade športnike na začetku svoje kariere, ko še niso tako zanimivi za morebitne sponzorske pogodbe kot nekateri drugi bolj uspešno podjetniki.
Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravita naj se gospod Zvonko Lah in gospa Marija Antonija Kovačič. Izvolite, gospa Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Sama prihajam iz Hrastnika, iz občine, ki ima dobre športnike, imamo olimpijskega podprvaka, in na splošno tudi infrastrukturo relativno urejeno. Bom rekla, da tudi vsi se pravzaprav strinjamo, da kakovost življenja resnično v premosorazmerju s športom na nek način, tako na višji ravni kot tudi v splošnem življenju prebivalstva. Seveda imamo pa tukaj vsak svoj pogled, na kakšen način športnikom omogočati financiranje, da bo šport v naši državi nekako pravilno spodbujen in da bodo ljudje lahko šport koristili oziroma da bo za njih koristen. Bilo je že povedano, da imamo davčne olajšave, ki se tičejo dohodnine, dohodka pravnih oseb, in da te niso izkoriščene. Tudi sama poznam to področje in mislim, da bo danes ta razprava tudi na nek način spodbudila, da bodo tisti, ki mogoče bi lahko iz svoje dohodnine kot fizične osebe se odločali za to, da prispevajo, bom rekla, športu to svojo dohodnino. Tudi ta osveščenost ljudi. Še vedno sem prepričana, da predvsem ljudje, ki so samo 50-odstotno izkoristili to priliko, da nekomu to dohodnino namenijo v višini 0,5 odstotka, da bo tudi ta razprava pripomogla k tem, da bo ta osveščenost ljudi pripomogla tudi k temu, da bo nekdo se v letošnjem letu odločal in bo dal tudi svoj del dohodnine. Ko sem govorila o tem, na kakšen način se naj šport financira, mislim tudi na to, da je treba nekako ob tem, na kakšen način se bodo potem davki razdeljevali, se je pač treba tukaj na nek način vprašati, ali država zbere na nek način davke in jih potem razdeli na posamezne skupine, na posamezna področja, ali bomo spodbujali v bistvu tak način, da se bo država, nekaterim davkom, kot vi danes predlagate, odpovedala in bodo posamezniki po svoje namenili posameznim skupinam ljudem, društvom, športnim, ali pa kulturnim, ali pa kakšnim drugim. Zdi se mi, da sta tudi na nek način dva koncepta, o katerih se danes pogovarjamo. Ker če rečemo, da so davčne olajšave za šport primerne v tem trenutku, potem bo pač država glede na gospodarsko rast zbrala več sredstev in jih potem seveda lahko med drugim tudi športu razdelilo več. Če pa se zdaj država odpove tem davkom in zniža na nek način v korist, ne vem, donacij davke, pa lahko rečemo tudi, da se država odpove in na nek način posamezniki namenjajo, ta sredstva. Seveda to je stvar, bom rekla koncepta, na kakšen način naj se to pač uredi. Ne strinjam se pa tudi s tem, da se pravzaprav država požvižga na to, da je sprejela oziroma da je sprejet nacionalni program športa. Mislim – vsaj takšne imam podatke –, da se bodo glede na nacionalni program športa sofinancirali programi športa invalidov, športi starejših, pilotski programi za povezovanje športa, invalidskih in dobrodelnih organizacij; skratka, za programe krepitev dobrega počutja; skratka športna infrastruktura. Kar je izredno pomembno, je tudi to, ne smemo pozabiti, da je v proceduri v Državnem zboru Zakon o športu, ki bo pomembno vplival na razvoj športa. Ta zakon je že v proceduri in zakon bo zagotavljal pogoje, da se bodo prebivalci Slovenije več in bolj kakovostno ukvarjali s športom in gibalnimi dejavnostmi za ohranjanje zdravja. Zato bi se dotaknila – ker je bilo v preteklosti ali pa so pretekli razpravljavci razpravljali, da država ne skrbi za to, da je ministrstvu vseeno, kako se bo šport razvil, kaj se bo tu dogajalo – in bi vseeno omenila, da bo novi zakon pomembne novosti opredeljeval. In sicer bo poenoten sistem razdeljevanja javnih sredstev za šport, kar se mi zdi izrednega pomena, da se pravično razdelijo sredstva, javna sredstva, da bo prenovljen sistem strokovnega usposabljanja v športu, da bo prost pristop športnikom, ki jim bo omogočal svobodo udejstvovanja v tekmovalnem športu – vsem športnikom, tudi tistim, ki ne prejemajo plačila–, da bo uredila in zaščitila pravice športnikov, kar je tudi zelo pomembno, potem bo varuh športnikovih pravic – nekako bo institut varuha vpeljan, potem bo uredil zaposlovanje športnikov in skozi vse te ukrepe bo tudi večja prepoznavnost Slovenije, na nek način je to potem posledično rezultat teh vlaganj v šport. Prav tako se ne morem strinjati, da je manj sredstev bilo namenjenih športu. To jasno kažejo tudi proračunska sredstva, seveda so sredstva obogatena z evropskimi sredstvi, kar je prav. Ne nazadnje je prav, da se tudi evropska sredstva namenjajo za športno infrastrukturo, in tudi v 2018 bo kar 2 milijona sredstev namenjenih za športno infrastrukturo. Zakaj je pa v enem trenutku tudi šport bil zelo podhranjen, kar se tiče sredstev, pa sigurno, da je kriza v preteklosti opravila svoje. In če podjetja niso dobro poslovala oziroma niso imela dobička, niso imela prometa, seveda niso mogla namenjati sredstev športu. Glede na to, da je zdaj gospodarska rast in da se tudi to, ta situacija popravlja, mislim, da bo obstoječa davčna olajšava, olajšave, sigurno vplivala tudi na večji priliv sredstev v posamezne športe. Prav tako bi se rada dotaknila tega, da tudi v takšnih krajih, jaz prihajam iz Hrastnika in Zasavja, in moram reči, da tudi tukaj namenjajo podjetja, seveda po svojih zmožnostih, sredstva v obliki donacij in v obliki sponzorskih pogodb. Vse to je v bistvu kombinacija, ki se namenja športu. Rekla bom, da verjamem, da se bo tudi glede na gospodarsko rast situacija v športu in financiranje športa tudi že v tem letu in tudi naslednjih letih izboljšalo. Predlagani zakon, mislim, da ni nujno, da bi se tukaj na tem področju povečala sredstva, ki bi bila namenjena športu, da že obstoječi zakon pravzaprav to omogoča. Hvala lepa.
Besedo ima Zvonko Lah, pripravi naj se gospa Marija Antonija Kovačič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Najprej bi se dotaknil tistega, kar je kolegica iz SD prej govorila, da ko bo prišel denar, ukraden iz bank, nazaj, potem bomo lahko več dali za šport in kako si prizadevajo. Mislim, da če ta vlada kandidira na odgovorna mesta v banke tiste ljudi, ki so te kredite včasih odobravali, vsaj poskus je bil, potem to ni prava pot, da se bo ta denar kaj kmalu vrnil. Potem so seveda odstopili od kandidature, ampak poskus je bil pač ta. Tudi pristojni minister je šel na Islandijo pogledat, kako so tam rešili, ko so zaprli te in ves denar se je vrnil. Pri nas, kolikor vem, še nič. In ne vem, koliko mandatov boste teh prizadevanj še rabili, da se bo sploh začelo. Določeni cilji so, samo povejte, kdaj boste startali. Preden boste startali, težko govorite o cilju. Kar se tiče tega zakona, naj povem, verjetno poznate, tu je bilo govora tudi, da občine imajo svoje razpise, da lahko občine pomagajo. To so drobtinice. To so bolj socialni prispevki športnikom, in to že uveljavljenim športnikom. Občine imajo pravilnik v glavnem tako narejen, da lahko dajo sredstva že uveljavljenim športnikom, ki so na spisku Olimpijskega komiteja. V knjižici pri nas smo imeli ta pogoj, merila so zelo visoka, in se naredi pač razpis, in nek drobiž sicer lahko daš iz občine, ampak to ne pomeni nič. Vemo, kakšna je situacija zdaj v osnovnih šolah, ko vozimo vse te otroke praktično s praga doma na prag šole, da gre lahko v pižami v šolo, da je najtežji predmet v osnovni šoli telovadba. Včasih, v mojih letih, smo komaj čakali uro telovadbe, da smo dobili žogo, pa še po navadi po pouku smo kakšno uro, dve se podili za žogo, sedaj pa gledajo, kako bi se na najlažji način opravičil te ure. Če pa že ima šola kakšnega dobrega učitelja, ki hitro spozna talent, kakšen poseben, recimo, predvsem atletika, je potem velika težava, kako te talente spraviti najprej v klub, treninge, in kakšni so stroški. Poznam primer iz naše občine, ko je bil državni rekorder, državni reprezentant, pa so ga starši prevažali na tekmovanje tudi izven naše države, bil na meji olimpijske norme, ampak če starši ne bi plačevali stroške – klub komaj preživi, in vemo, da gre za kraljico športov, atletiko. Tudi sam, ko sem se pred leti pogovarjal z enem od očetov, ki je imel kolesarja, ki je sedem let vrtel pedale iz pionirskih časov pa do starejših mladincev, mi je rekel: Veš kaj, ko je moj začel vrteti, če bo štiri leta v klubu zdržal vse treninge, si ti zmagal, ne on. In tako se je tudi zgodilo. Jaz sem zelo vesel, da je pač bil v klubu, da se je navadil trdo delati, dobil delovne navade in veliko stroškov in časa je bilo potrebnih. Zato je šport, po mojem, najvažnejši sploh v tem času, ko je vsa mladina na računalnikih, na tablicah, na mobitelih, da se zelo malo giba, da jih spravimo nekako, da se začnejo ukvarjati s športom. Tudi v teh mlajših letih, če je nekdo sorazmerno dober v osnovni šoli v športu, zgled vleče že pri teh mlajših ljudi. Vendar brez finančnih sredstev ne gre. Če pogledamo vrhunske naše športnice, kot so bili Primož Kozmus, Ilka Štuhec, Tina Maze – kdo jim je stal ob strani? Država ne. Starši predvsem ali pa določeni zanesenjaki, ki so pač pomagali, da so jim omogočili vse pogoje za treninge in nastopanje. Potem se pa hvalimo, politika se pa prilepi kasneje, ko doseže vrhunske rezultate. Tako ta zakon ne bo osiromašil državo. Tako kot je kolega Šircelj povedal, ta izguba prilivov države bo neznatna, bo pa veliko pomenila, recimo, za tiste predvsem mlade športnike, kjer se zazna določen talent, pa starši ne zmorejo financirati razvoja tega športnika, da lahko nek lokalni manjši podjetnik, ker nima smisla, da sklene sponzorsko pogodbo, ampak z neko donacijo iznad možnosti, ki so sedaj – ker to so neznatne možnosti, to ni nič –, podpre nek talent nekega mladega športnika ali pa klub, kjer sponzorstvo še ne pride v poštev, in pomaga ustvariti mogoče športnike takega kova, kot sem jih prej navedel. Tudi družina Prevc – brez družine in staršev ne bi bili to, kar so. To, da bo država s krova pošteno, pravično financirala vse, verjemite mi, da do tistih malih, mladih talentov ta denar ne bo prišel. Tudi invalidski šport. Hvalimo se tudi z uspehi na invalidski oziroma na olimpijadi invalidov – tudi tam verjetno ni država tista, ki je pripomogla do tega, da so se pač ti hendikepirani ljudje našli v športu in dosegajo vrhunske rezultate. Zato mislim, da je to nek dodatek, neka možnost, da se športnikom v tisti osnovni, začetni fazi pomaga predvsem tam, kjer starši ne morejo v določenih panogah zagotoviti zadostno mero treningov ali pa stroškov za pokrivanje vsega potrebnega, kar potrebuje mladi športnik za svoj razvoj. Ko sem govoril s staršem tega atleta, je povedal, zdaj ko trenira maraton, da so že stroški samih copat dovolj veliki, kaj šele stroški ostalega. Pri kolesarjih – tudi tisti, ki so profesionalci, dobivajo minimalne plače. Verjemite, da tista plača ne zadostuje za testenine, ki jih pojedo zaradi svojih treningov. Se žrtvujejo, da mora nekdo stati za njimi. Tako menim, da bi bila neka dobra gesta, da podpremo en tak zakon, pa potem kasneje, če bo Zakon o športu, če je v proceduri, vprašanje, če bo v tem mandatu sprejet. Tudi tam na ta zakon smo že slišali velike pripombe. Denarja je preprosto premalo in s tem zakonom ne vzamemo vse državi, ampak damo tistim podjetnikom, ki želijo pomagati, neko dodatno olajšavo pri plačilu davka državi. Verjemite mi, da bo marsikje, predvsem na podeželju, kjer so dosti manjše možnosti za trening ali pa imajo dosti slabše pogoje za udejstvovanje v športu, tem mladim to lahko veliko pomenilo. Kjer tudi ni velikih ali pa bogatih podjetnikov, ampak tisto, kar je, kateri pa bi le bili pripravljeni pomagati na tem področju, bi bili zelo zadovoljni in če en majhen delček od teh mladih športnikov uspe, bo to velik uspeh za vse nas. Ta denar bomo lahko pogrešili. Več naredimo tam; kjer odtekajo milijoni, na stotine milijonov, pa nismo nič naredili. Dajmo se tam bolj posvetiti, da ta denar pride nazaj, ne pa samo jamrati, kako denarja ni in kako bo prišlo do nekega nesorazmerja, nepravičnosti napram ostalim dejavnostim, ki jih tudi potrebujejo. Tudi športniki lahko na podelitvi kritizirajo državo in Vlado tako kot kulturniki ob svojem prazniku. Pa ne vem, kako bomo zadovoljni, če bo nek Tim Gajser novinarjem razlagal, kako od države nič ne dobi, da če ne bi bilo njegovega očeta in prizadevanja in požrtvovalnosti, tega ne bi bilo. Država je zelo malo prispevala k temu. Tudi on bi lahko kritiziral sistem in ne vem kaj še vse, pa ne vem, če bo za državo najboljše to, kar so se kulturniki letos – ne da so si privoščili, prav imajo. Pa je tam vsa politika, vrh politike zardeval, upam, da ne bo do tega prišlo še v športu.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravi naj se gospod Matjaž Nemec. Izvolite, gospa Marija.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Najprej bi rada odgovorila gospodu predlagatelju na pripombo iz mojega stališča oziroma iz stališča Poslanske skupine Desus, in sicer na finančni izračuni, ki jih ni mogoče predvideti. Malo prej pa ste zelo natančno sami ugotavljali, kaj pridobijo podjetja, kaj pridobi društvo in kaj izgubi država. Torej, iz tega lahko sklepam, da lahko država kar zelo natančno predvidi, kakšen bo priliv v državno blagajno iz naslova davkov. In če gre donacija od dohodka pravnih in fizičnih oseb in si s tem zniža davčno osnovo, naj mi bo dovoljeno, da se poslužim preproste kmečke logike, je torej logično, da nastane izpad prihodka državi. No, in moje vprašanje se je nadaljevalo: S čim bi vi to izgubo nadomestili, na kakšen način, s kakšnimi ukrepi? Sedaj pa še nekaj mojega razmišljanja glede na oba zakona. V naši koalicijski pogodbi je zapisano na strani javnofinančnih prihodkov, da je osrednji cilj davčne politike podpiranje ekonomskih ukrepov za rast gospodarstva, za zaposlovanje, za zagotavljanje enakopravne obdavčitve vseh kategorij davčnih zavezancev. Piše tudi, da bomo učinkovito pobirali javne dajatve in krepili davčno kulturo, ob sprejetju nacionalnega programa športa do leta 2023, da bomo skrbeli s posebnim poudarkom na pomenu športa za vse kot skrb za družbeno in socialno vključenost skozi šport. Piše pa tudi, da bo ta sistem deležen večje preglednosti postavljanja športnih organizacij in vseh sofinanciranj aktivnosti javnega interesa v športu in seveda ne nazadnje tudi nadzor nad tem. Donacije vsega tega ne bodo rešile. Predlagatelji predlagajo novo davčno olajšavo v primeru donacij oziroma investicij v športna društva. Pri obeh predlogih gre za davčne ugodnosti za pravne osebe, pa tudi za fizične osebe. Namen donacije naj bi se uporabil za vlaganje v osnovna sredstva in opremo društva in še za organizacijo ali sodelovanje na športnih prireditvah. Vemo, da takih dajatev finančno ni mogoče natančno predvideti. Iz izkušenj tudi vemo, da tako imenovana Mramorjeva mini davčna reforma, ki je predvidevala zniževanje stopnje olajšave za znesek vlaganj v raziskave in razvoj, znižanje stopnje olajšave za interesne zneske v opremo v okviru splošno koristne namene, v naložbe osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti, ukinitev olajšave za zaposlovanje in ukinitev olajšave za donacijo političnih strank. In ta reforma ni zaživela. Edino kar je, na našo pobudo ostalo v Zakonu o dohodnini, je ostal najvišji četrti dohodninski razred. Naj povem, da davčna olajšava za donacije za humanitarne, invalidske, socialno-varstvene, dobrodelne, znanstvene, vzgojno-izobraževalne, zdravstvene, športne, kulturne, ekološke, religiozne in splošno koristne namene obstaja že sedaj. Tukaj pa sem želela povedati prav to, kar je izredno natančno razložil in povedal s številkami gospod Ferluga, tako da se jaz temu odpovedujem. In seveda ponovno ugotavljamo, koliko so bile iz tega naslova znižane davčne olajšave. Tudi po členu 142 Zakona o dohodnini ta olajšava ni bila v celoti izkoriščena. Zato ne podpiramo obeh predlogov, ostaja pa seveda vprašanje, zakaj donacije samo športu. Kdaj se bodo spomnili še vsi drugi deležniki in koliko jih je? Kar nekaj sem jih naštela. Pa če malce skočim iz naslova društev, ker sem pač predstavnica upokojencev, tudi pokojninska blagajna je bila osiromašena, pa še sedaj nismo na zeleni veji. Kako naj krasno in lepo živi upokojenec s pokojnino pod pragom revščine? Kako se naj športno udejstvuje? Kako si naj privošči – tako kot je bilo rečeno že prej, copati so zelo dragi. Pa še eno vprašanje imam. Koliko tovrstnih predlogov olajšav je že bilo in jih je še s strani predlagatelja? Koliko pa je takih, da bi davek celo želeli povečati? V Desusu ne podpiramo nesistemskosti in včasih tudi priložnosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Nemec, pripravi naj se zadnji prijavljeni, dr. Matija Horvat. Mitja, oprostite. Se opravičujem, predzadnji. Izvolite.
Hvala lepa. Slovenci smo in imamo razlog, da smo na nekatere naše posameznike iz sveta, znanstvenega sveta, na primer iz filozofije ali pa mogoče malo bolj poljudne, kuharije, gostinstva ali pa znanstvenih sfer, na določene posameznike zelo ponosni. Seveda poleg naše države, ki tako jo predvsem tujci opevajo in njene lepote, smo Slovenci najbolj z naskokom ponosni na naše športnike, ampak za razliko od prvih skupin izjemnih posameznikov je prav šport oziroma športne zasluge in športni rezultati so tisti edini, ki nam zagotavljajo neko kontinuiteto ponosa. Se pravi, da se ne pojavi samo en posameznik na eni panogi, športni, ampak praktično že vsaj 25 let in še prej, v času Jugoslavije, smo bili nenehno deležni ponosa, ki so nam ga vlivali posameznih športniki. Odnos politike do športa je vselej, lahko trdim, bil dvoličen; vselej smo politiki, radi se povabimo na velike dogodke, naj omenim samo, da ta vikend smo deležni veledogodka v Planici kot tudi nogometne tekme med Slovenijo in Škotsko oziroma obratno, med Škotsko in Slovenijo. Se pravi, se zelo radi izpostavljamo, zelo radi trepljamo aktivne športnike, velikokrat na njih pozabimo, ko odidejo v pokoj. Ampak ta odnos me moti, ki ga imamo vsi, ko vselej imamo priložnost, da na nek način lahko karkoli spremenimo v odnosu do športa. Verjemite mi, da je veliko še treba storiti, ne glede na to, da smo v zadnjih letih investirali čez 50, 60 milijonov v športno infrastrukturo in smo si odprli možnost tudi tržiti le-to. Ampak zelo zanimivo je, kajti šport lahko razdelimo v dva stebra; eden je tisti profesionalni, tekmovalni, drugi, ki se pa tiče vseh nas, je pa ta amaterski, ki je vselej in vse več prisoten v naši družbi. Samo poglejte, kaj se dogaja z ljubljanskim maratonom. Se pravi, da na tak način lahko spodbujamo, kot je že marsikdo rekel, tudi zdrav način življenja. In posledično, dokazljivo, ko merimo podatke nekaterih držav, tudi nekaterih podjetij, to krepi zdravje in s tem krepi tudi gospodarstvo. Zato bi si želel, da bi se v bodoče Vlada ne samo peljala oziroma posamezniki z eminentnimi športniki z vlakom v Planico, ampak mogoče bi nekoč – in to je moj predlog – lahko imeli tematsko sejo Vlade na temo, recimo, športa. In z vsemi akterji bi se lahko odpiralo vprašanje, kot je prisotnost alkohola na tekmah ali pa poseben status tistih športnikov, ki so upokojeni, ali pa o Zakonu o športu. Vse to so materije, ki nas v naslednjih tednih in mesecih še čakajo. Vse od tega bom podprl, tudi ta predlog, kajti naveličan sem teh praznih obljub in iskanja razlogov, zakaj šport ni panoga številka ena, ko pa vselej, ko smo deležni uspehov športnikov, se politiki radi izpostavljamo. Tako napovedujem tudi svojo razpravo pri vseh teh predlogih zakona. Na nek način sem razžaloščen, da ne dopustimo razprave o pomenu športa, kajti ni je panoge – pa mi pokažite eno –, kjer je tako visok procent slovenskega državljanstva vpet v nekaj, kar vzbuja pozitivna čustva in, kot že večkrat danes v razpravi rečeno, ima tudi zelo pozitiven gospodarski učinek. Zelo rad bi, da bi se na konsistenten način lotili problematike tega, kajti tu ne gre samo za aktivni šport, gre za celotno panogo, v katero so vključeni tudi prostovoljci in tisti, ki dejansko vlagajo svojo lastno energijo za to, da se ohranja tisto, kar nas tako razveseljuje. Zagotovo okolje ni stimulativno. Jaz ne vidim razlogov, zakaj bi neko podjetje, če ni čustveno navezano na posameznika ali pa na posamezno športno panogo, sploh investiralo v ta šport. Minili so časi, ko so v Jugoslaviji velika podjetja bila udeležena tudi na velikih prireditvah. Kje danes v Planici, razen ene večjih zavarovalnic, sploh še vidimo slovenska podjetja? In kakšen je sploh razlog, da bi ta slovenska podjetja investirala v politiko? Razumem, da lahko odpremo področja tudi na kulturo, tudi na prostovoljne gasilce, ampak danes govorimo o športu. In glede na to, da se tako radi hvalimo o tem in smo zelo radi politiki ob športnikih, ko so uspešni, se mi zdi, da prvo obravnavo lahko podpremo, zato da razvijemo misel in svoj razmislek v prihodnosti, kajti v naslednjih tednih imamo še zelo pomembne tematike, ki se dotikajo športa. Moje trdno prepričanje je, da politika stori premalo za tisto, kar šport dosega sam po sebi. Zato bom podprl ta predlog, tako kot tudi mnoge druge, ki nas še čakajo, predvsem zato da bomo v bodoče lahko videli večjo sliko, kaj se na tem področju dogaja. Da bomo znali spodbujati tudi tista podjetja, ki so na nek način oddaljena ali pa ne vidijo interesa, da jih bomo spodbudili v to, da vlagajo v okolje, iz katerega izhajajo, v današnjem primeru je to šport. Tako bom ta vaš predlog podprl. Hvala lepa.
Izvolite, mag. Matej Tonin.
Poslancu Nemcu sem vsekakor hvaležen za podporo. Sem vesel, da je šel izven teh opozicijsko-koalicijskih okvirjev in v tem našem predlogu vidi dobronamernost in prispevek k temu, da se začnejo boljši časi za slovenski šport. Predvsem pa, da društva, ki usposabljajo in vzgajajo mlade športnike, lažje pridejo do nujno potrebnih finančnih sredstev in na takšen način pripravljajo dober teren za bodoče slovenske vrhunske športnike. Tako da, poslanec Nemec, hvala lepa. Upam, da bo vaš zgled za seboj potegnil tudi kakšne druge koalicijske poslance in da vsaj v prvi obravnavi ta zakon ugleda luč sveta. Kot sem že rekel uvodoma, ne trdim, da smo najbolj pametni in da vse vemo. Če je volja, se da ta predlog, če imate določene pripombe, tudi v nadaljevanju v drugi obravnavi še izboljšati. Dolžan pa sem odgovor še spoštovani poslanki Antoniji Kovačič, ki je dejala, da očitno, češ v tem smislu, da sem se izogibal temu, da bi povedal natančne izračune finančnih posledic. Spoštovana poslanka, moram še enkrat poudariti, da pri tem zakonu finančnih posledic konkretnih ni mogoče izračunati iz preprostega razloga, ker ne vemo, koliko podjetij se bo odločilo, da bo doniralo športu. Še enkrat rečem, lahko se jih bo odločilo sto, lahko tisoč, bog daj, da bi se jih deset tisoč, tako da neke konkretne ocene je na podlagi tega nemogoče izdelati. Vlada je sicer dala v tem mnenju na naš predlog zakona neke podatke, da se je do zdaj toliko in toliko, 4 tisoč 286 zavezancev oziroma podjetij, odločilo za olajšave, ki obstajajo, da je bila zaradi tega za milijon evrov zbita njihova davčna osnova in da je na takšen način okrog 300 tisoč evrov država izgubila oziroma je izpadlo iz državne proračuna. Ampak to vam govorijo podatki za sedanji sistem, ki očitno ni stimulativen, in se podjetja zelo intenzivno zanj ne odločajo. Zagotovo bi bil izpad iz proračuna ob sprejetju našega zakona nekoliko večji, kot pa je ta sedanji, ker bi bilo tudi okolje bolj stimulativno oziroma ta ukrep orodja bi bilo bolj zanimivo za podjetje. Vsekakor, še enkrat poudarjam, na primer pri 380 evrov izpada iz državnega proračuna bi na drugi strani šport dobil tisoč evrov. Se pravi, če mi izključno vse financiramo iz proračuna, to pomeni, da če iz proračuna daš 380 evrov športu, toliko šport dobi. Toliko gre iz proračuna, toliko je izpada. Pri tem našem predlogu pa zadevo nadgradimo, da je iz 380 evrov mogoče ustvariti tisoč evrov donacije s strani gospodarstva. Vsekakor nisem nikoli zanikal, da bi ta naš predlog ne pomenil določenega dela izpada iz proračuna, ampak bi pa po drugi strani imel številne pozitivne posledice pri delovanju športa in na takšen način razbremenil tudi kakšen občinski ali drugi proračun. Tako upam, da so te stvari konkretne in jasne. Poslanka me je še vprašala oziroma me opozorila, da sem pozabil odgovoriti na vprašanje, s čim pa bi mi nadomestili ta izpad iz proračuna. Moj odgovor je zelo preprost: z manjšim zaposlovanjem v javnem sektorju. Če pogledate statistike, ugotovite, da je naša vlada zbila število zaposlenih v javnem sektorju s tam okrog 160 tisoč na 155 tisoč, torej za slabi 5 tisoč, to je celo zadržala vlada Alenke Bratušek in ni nič bistveno povečevala zaposlovanje v javnem sektorju in na drugi strani je pa vlada Mira Cerarja v zdajšnjem času vse to uspelo postaviti na tisto stanje, kjer smo mi začeli zmanjševati število zaposlenih v javnem sektorju in smo tam, kjer smo bili leta 2016; torej se je spet povečalo število zaposlenih v javnem sektorju za 4 tisoč. To je zagotovo priložnost in možnost, kjer se da iskati določene rezerve in ne bi bilo potrebno nič kakšnih ostrih, neprijetnih varčevalnih ukrepov, ampak zgolj zadeve, ki so bile že vzpostavljene, in tista številka, ki je že veljala nekje od leta 2012 naprej, jo ohranjati tudi v prihodnjih letih. Če je uspelo državo držati pri življenju, da je delovala 155 tisoč uradnikov in javnih uslužbencev leta 2012, verjamem, da bi jih toliko uspelo tudi v letošnjem letu. In to je tista ključna točka, kjer je seveda rezerva, ki bi jo lahko vzeli v primeru izpada ob sprejemu tega zakona.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Mitja Horvat, pripravi naj se, zdaj pa res zadnji prijavljeni, mag. Marko Pogačnik. Izvolite, dr. Horvat.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Ker imam odmerjeno samo skopo minuto, potem naj samo izrazim obžalovanje, da so predlagatelji in zlasti tudi sopodpisniki predlagatelja za prvo obravnavo tega predloga zakona uporabili ta čas za vse drugo, samo ne za vsebino predloga zakona, ki je pred nami. Tako tudi s svoje strani potrjujem oceno, da je šlo za populizem in se seveda najlepše zahvaljujem državnemu sekretarju, ki je danes odlično argumentirano odgovarjal na dileme, ki so. Žal predlog, ki ste ga dali, ni sposoben tega, da bi se ga dalo izboljšati, zato da bi lahko prišli do ciljev, ki jih bomo seveda lahko dosegli s sprejetjem drugih [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Postopkovno, dr. Mitja Horvat. Postopkovno ima prednost. Izvolite, dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Malo sem začuden, ker ko gledam tale seznam prijavljenih k besedi, na prijavah, ki so bile oddane do včeraj, ne najdem spoštovanega kolega Matjaža Nemca, zato vas sprašujem, ali obstajajo kakšne poti, ki jih ne poznam, da se lahko zamenjuje sezname predlagateljev. Tako bi vas prosil za pojasnilo glede tega, kako da je spoštovani poslanec Matjaž Nemec dobil besedo na tej razpravi. Hvala.
Kolega Matjaž Nemec je bil prvi na spisku prijavljenih, pa ker je vodil, cel dan ni mogel diskutirati in se je premestil na zadnje mesto oziroma proti koncu. Tako mislim, da je vse v redu. Predlagatelj, izvolite, mag. Matej Tonin.
Gospod Horvat, če pogledate današnji vrstni red razpravljavcev, piše pod splošno razpravo o predlogih zakonov Matjaž Nemec, oklepaj SD. Mislim, da je bila ta proceduralna intervencija namenjena temu, da je bil koalicijski poslanec kaznovan zaradi tega, ker je podprl opozicijski predlog. Ampak da se ne bom držal tega, kar je poslanec Horvat izpostavljal, da smo govorili o vseh drugih stvareh. Edini izlet, ki sem ga naredil iz te teme, je bil na podlagi zahteve poslanke Desusa, ki je želela, kje bi jaz ta dodatna sredstva oziroma izpad teh finančnih virov nadomestil, drugače pa sem danes uro govoril izključno samo o zakonu, o rešitvah in pojasnjeval, kje so bile stvari narobe razumljene oziroma napačno interpretirane.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Z zanimanjem sem spremljal razpravo kolegov in kolegic in kolega Horvat je govoril o populizmu, da je ta predlog populističen. Glejte, bolj sem prepričan, da populizem izvaja predsednik Vlade, dr. Miro Cerar. Kot sem že uvodoma danes rekel, da se z vlakom s slovenskimi skakalci pelje v Planico, pa je populizem in samopromocija. Prepričan sem, da športniki od tega ne bodo imeli nič, razen mogoče moralne podpore. Politika se mačehovsko obnaša do športa, športnikov in bom predlog podprl. Kot pa sem tudi že v samem stališču povedal, bi bilo pa v Sloveniji treba narediti davčno reformo. Davčno reformo v celoti, ki bi oba zakona, ki sta zdaj predlog dopolnitve s strani predlagateljev Nove Slovenije, naredila širše. Kajti prepričan sem, da Slovenija potrebuje neko stabilno, predvsem stabilno davčno zakonodajo, ki se ne bo spreminjala na pol leta, 3 mesece. Vemo, da v tem mandatu te vlade in te koalicije so bili davki tisti, ki so bili večkrat spreminjani. Spreminjani pa so bili predvsem v smislu povečanja le-teh in dodatnih obremenitev za državljanke in državljane Republike Slovenije in seveda za gospodarstvo. Poglejte, da bomo mi šli spreminjati davčno politiko na vsake 3 mesece, 6 mesecev, to mislim, da odganja vse vlagatelje in da delate težave tako gospodarstvu, predvsem s strani birokracije in vsega. In težko neka gospodarska družba pri takšnih silovitih spremembah davčnih zadev pripravi eno resno strategijo za obdobje enega do petih let. Prepričan sem, da šport potrebuje podporo in politika bi se morala zamisliti in se vsi pač radi slikamo, obiskujemo vrhunske dogodke, pozabimo pa predvsem pot do vrhunskega športnika. Državni sekretar je večkrat omenil, vrhunski športniki to in to. Glejte, vrhunski športnik tega zakona in tega predloga ne potrebuje. Kajti do vrhunskega športnika sponzorji prihajajo sami, ker vidijo v njem potencial, ne zaradi tega, da bi bili donatorji, da bi mu pomagali, ampak zaradi tega, da delajo promocijo svojega podjetja, ker je to pač tržno sprejemljivo in se tudi razume. Vrhunski športnik je deležen, bi rekel, tudi vrhunskih sponzorjev, sponzorji pa ne pridejo do njega zaradi tega, ker mu želijo pomagati, ampak želijo predvsem narediti razpoznaven svoj »brand«. In to je logično. Tukaj pa se mi ne ukvarjamo s tem in pozabimo na pot, kako prideš do vrhunskega športnika. Ta zakon in ta sprememba, ki jo je predlagatelj naredil, je predvsem za manjša društva, ki vzgajajo mladino in ko se ta pot začne do vrhunskega športnika. Pot do vrhunskega športnika pa trnova v Sloveniji, kajti okolje – in danes mladina in otroci živijo na bremenu svojih družin. Danes ni več v ospredju talent, danes je v ospredju proračun družine. Če družina nima sredstev, je otrok lahko še ne vem kakšen talen, ampak se ne bo mogel udejstvovati športnih aktivnosti, ker je potrebno danes za vsako tako stvar plačati. Prepričan sem, da takšnega davčnega izpada, kot nekateri koalicijski poslanke in poslanci govorijo, ne bi bilo in da je to res, bi rekel, tako mimo udarjeno. Potrebno se je zavedati – glejte, ne ve se, kje je denar, pa tukaj bo izpad tega prihodka. Večkrat sem že poudaril, večkrat je Slovenska demokratska stranka poudarjala, da imate več kot eno milijardo davčnega dolga. Več kot eno milijardo davčnega dolga in zanima me, kaj je Ministrstvo za finance v tej smeri naredilo, katere ukrepe ste sprejeli, da se ta davčni dolg zmanjša. Po mojem vedenju se ta davčni dolg povečuje v celoti, ker se preliva iz aktivnega v neaktivnega, potem se zaradi dokončanja stečajev zadeve tudi odpisuje. Mi imamo več kot eno milijardo, to pomeni, bližamo se 15 odstotkom letnih prihodkov v proračun. Pač, približno 15 odstotkov je samo davčnega dolga. Prepričan sem, pa tudi v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da ta korak je nekako pozitiven v to smer, da se zadevo odpre, vsekakor pa v Slovenski demokratski stranki zagovarjamo, da bi moral pri teh dveh zakonih biti celovit pristop, celovit pristop. Ne bi rekel zdaj samo za športnike, ampak da se tukaj naredi res davčna reforma v celoti. Malo sem poslušal tudi državnega sekretarja, ki nekatere projekte meče, ki nimajo zveze z državo. Ne vem, kje ste vi našli hvalospev nogometnemu centru na Brdu pri Kranju. Tukaj država, po mojem vedenju, enega centa ni prispevala, ampak je bilo financirano s strani Nogometne zveze Slovenije. Ne se hvaliti s privatnim kapitalom ali privatnim denarjem in da je to zdaj zasluga že vlade postala izgradnja nogometnega centra na Brdu. Ni! Centa niste dali, po mojem vedenju. To je projekt Nogometne zveze in jo pač pohvalim. Prepričan sem, da prav zaradi teh novih projektov, ki so, sem prepričan, da bo Brdo postalo bolj zanimivo in da bo iz naslova dodatnega obiska Brda, in mogoče tudi kakšnih priprav znanih nogometnih ekip, v Slovenijo iz tega računa prišlo več davka na dodatno vrednost. Športniki so zame najboljši promotorji države, jaz bi se vsem športnikom in športnicam zahvalil za te vrhunske rezultate in za promocijo Slovenije. Mačehovski odnos države in te vlade do športa pa je nevzdržljiv in prepričan sem, da korak je v pravo smer, morali bi se pa tukaj poenotiti, po mojem, tako opozicija kot koalicija in narediti okolju prijazno. Mene takšen predlog ne moti, jaz ga bom podprl in prepričan sem, da tukaj se moramo mi zavedati predvsem, kakšna je pot od začetka pa do vrhunskega športnika. V primeru, da se bo takšna politika in takšno okolje za športnika v Sloveniji nadaljevalo, sem prepričan, da teh vrhunskih rezultatov bo Slovenija imela iz leta v leto [[…]]
Hvala lepa. Prehajamo na sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Izvolite, gospod Tilen Božič, državni sekretar.
Hvala za besedo. Moja želja je bila danes predvsem v tej smeri, da dodam eno širino v tem smislu, da nekako pokažem, da ni, da ni bilo narejeno nič ali pa, da nič ne obstaja, in da je to edini izrečeni ukrep, ampak da dejansko je tukaj diapazon politik, ki se izvajajo preko različnih ministrstev in skupaj tvorijo neko celoto. Se pravi, da imate tako na področju vrhunskega športa neke zadeve, da imate tudi na področju rekreativnega in tako naprej, zato sem tudi uvodoma prebral nekatere postavke iz proračuna, povedal, kaj je na MIZŠ, kaj so nekateri drugi ukrepi, ki so pri drugih ministrstvih, povedal sem tudi na davčnem področju, da mi nimamo zgolj donacije, ampak imamo še nekatere druge ukrepe, tudi davčne, ki nekako stimulirajo, recimo, tiste nagrade, ki se izplačujejo iz proračuna, potem tudi ne nazadnje vezano na infrastrukturo športno. Se pravi, ko se oddaja, se ta oddaja po nižji stopnji DDV, da je tega učinka približno 7 milijonov evrov. Ko začnemo potem skupaj nekako seštevati, proračun MIZŠ je 12 milijonov, potem recimo to, kar se nabere iz iger na srečo, tistih 8 milijonov, potem tukaj naprej pri DDV 7 milijonov in tako naprej, se to nekako sestavlja v neko celoto. In vprašanje je potem tega vašega predloga predvsem to, kako se to lahko vklaplja noter, kako bi to delovalo, kako vpliva na druge politike, ki jih imamo na drugih področjih, se pravi, če govorimo o kulturi, če govorimo o sociali in tako naprej. Se pravi, da držimo neko ravnotežje in da ta predlog nekako se ga da umestiti v to zgodbo. Ravno iz razlogov, tudi ostalih, ki smo jih navedli, mislim, da ta rešitev ni primerna oziroma tudi bi se morebiti te cilje dalo doseči tudi na kakšen drugačen način, pri čemer pa moram povedati, da tukaj Vlada zagotovo ne sedi križem rok. Tudi MIZŠ pripravlja en zakon s tega področja, se angažira v razpravi, tudi na Ministrstvu za finance, če ima kdo pobudo in bi rad predal kakšne svoje misli, so vrata odprta. Pred kratkim so se pri nas oglasili iz Olimpijskega komiteja, seveda so take diskusije težave, vendar oni predstavijo svoje argumente, mi svoje, pogledamo izračune in vidimo, če se kje najde boljša rešitev, seveda bomo delali na tem, da se tudi implementira. Tudi ponovno je bilo zdaj na koncu glede tega davčnega dolga, sem že naštel, kateri ukrepi so bili tudi sprejeti, pa tudi, da je ta v upadu in da smo pri tem učinkoviti. Malo je bilo tisto vzeto iz konteksta glede nogometnega centra. Veste, struktura financiranja – različne vire imajo in zagotovo se vmes najde marsikateri, ki je tudi državni ali pa paradržavni, in na tak način sem hotel samo povedati, da je okolje, ki vseeno omogoča, da so tudi tako dobri projekti pripeljejo v tej državi do konca. Zagotovo pa, ko se pogovarjamo o tem, ali bomo za šport dali iz svojega žepa ali iz proračuna, kar je praktično posredno iz svojega žepa, o tem odločate poslanci. Tako je stališče Vlade, kot sem povedal nekako, da smo proti temu predlogu, in s tem tudi zaključujem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, predstavnik predlagatelja.
Danes je pred poslankami in poslanci konkretna stvar; dva zakona, ki slovenskemu športu omogočata, da lažje pride do denarja, da se lažje pride do donacij, s katerimi bi lahko mnogo bolj enostavneje organizirali športne prireditve, vlagali v infrastrukturo in tudi v opremo. Zakon je napisan tako, da ne bi ogrozil javnih financ, da zaradi tega ne bomo ogrozili spoštovanja fiskalnega pravila, je pa vsekakor zakon bistven na način, da je za podjetja in podjetnike zanimiv, in prepričam se, da po sprejetju teh zakonov, ko bi se vsaka donacija dvakratno štela v strošek podjetnika oziroma podjetja, kar pomeni, da bi se davčna osnova dvakratno zmanjševala, da bi bil ta pristop mnogo bolj zanimiv in šport bo predvsem dobil mnogo več denarja, da bi tudi v prihodnosti imeli olimpijske in pa svetovne prvake. Želim si, da bi vsaj v prvi obravnavi ta zakon spustili skozi proceduro.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli, ste dobili besedo. Ker časa še nismo izrabili, bom dal še enkrat krog za prijavo. Če želite razpravljati, seveda to velja tudi za predlagatelja in za Vlado, se, prosim, prijavite. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Mitja Horvat, izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Na tem mestu še opravičilo za spregled prejšnjega razpravljavca. Sem spregledal, priznam. Ko smo pri vsebini in tisti razlogi, ki me vodijo k temu, zakaj pravim, da danega predloga ne morem podpreti in dati glas za to, da ga poskusimo izboljšati v nadaljnji obravnavi. Kot veste, če kdo, sem jaz pripravljen vedno celo sedeti z nekom, ki je predlagatelj, in mu pomagati pri oblikovanju teksta, kar sem v preteklem času tudi že storil. Ko pa pogledam besedilo, ki je danes pred nami, ne morem najprej mimo tega, da pogledamo, kakšen je cilj, ki ga želi predlagatelj doseči. Torej »spodbujanje financiranja društev, ki delujejo v javnem interesu na področju športa in športnih društev, ki so izbrana za izvajanje letnega programa športa. Predlog zakona vnaša sistem simbioze med zavezanci in opredeljenimi športnimi društvi, kar ima pozitivne posledice tako na področju gospodarstva kot na področju športa«. Mislim, da ste danes v razpravi zagovarjali drugačne cilje in namene, kot je tisto, kar je napisano v samem predlogu. Če pogledam sam naslov v obeh primerih, je naslov naslednji Olajšava za donacije z namenom investiranja v društvu, ki deluje v javnem interesu na področju športa. Zato pravim, da je bil populizem, razlogi, ki ste jih navajali, zakaj naj bi v nadaljevanju izboljšali sam predlog teksta in da bi seveda sledili nekemu drugemu cilju, ki je sledil iz vaše razprave, kot pa tisto, kar ste zapisali v samem predlogu zakona, kar pomeni, da je treba cel predlog spremeniti, ne samo besedilo členov, kar sem prej v tisti kratki intervenci lahko opisal. Drugo, kar me vsebinsko v tem delu muči, je seveda vprašanje, da predlagate zniževanje davčne osnove. Davčna osnova niso niti približno zneski, o katerih ste govorili danes med razpravo, za katere trdim, da ste jih namenoma uporabljali v nizkih zneskih, zato da bi zmanjševali pomen in posledice, do katerih bi lahko prišlo, če bi sprejeli spremembe Zakona o dohodku pravnih oseb in Zakona o dohodnini. Na to vas je, za moj okus in po mojem razumevanju, opozoril državni sekretar v današnji razpravi in zato sem se mu prej zahvalil, ker je argumentirano odgovarjal na vprašanja. Lahko ima neslutene posledice. Kar bi vse skupaj še lahko razumeli, če ne bi potem v nadaljevanju imeli omejitve, torej varovalke, o katerih ste govorili, da mora te donacije porabiti društvo za organizacijo ali sodelovanje na športnih prireditvah ali za vlaganja v osnovna sredstva ali opremo, ki je potrebna za delovanje društva. Kdo bo opravljal nadzor, sledljivost, ali so bile davčne olajšave, ki so tukaj določene, porabljene skladno z namenom? Mislim, da gre tudi za precejšnjo obremenitev v smislu administrativnega dela. Zato seveda, računajoč na to, kar je bilo tudi podano kot očitek že uvodoma pri predstavitvi stališča ene od poslanskih skupin, ali boste kaj naredili na vprašanju pobiranja davkov. Tudi tukaj je seveda državni sekretar odgovoril, da so vloženi napori in da se davčni dolg tudi zaradi delovanja v zadnjem času zmanjšuje. In končno, »uveljavljanje znižanja davčne osnove za donacije športnim društvom in športnim zvezam, registriranim v Sloveniji, ki so izbrane za izvajanje letnega programa športa na državni ali lokalni ravni ali letnega programa športa Fundacije za šport«. Seveda v tem delu je nekoliko bolj možno slediti vašim argumentom, ko pravite, da bi tukaj šlo za spodbujanje; ampak vendarle samo za nekatere. Zato se bojim, dajte premisliti, ali ne ustreza pojmom iz Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, kar [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anita Koleša. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem, ki ste prisotni v tej dvorani! Rekla bi, da so tisti, ki predlagajo, in tudi tisti, ki podpirajo ta zakon, v fokus današnje razprave postavili šport in ne davčne politike. To je popolnoma razumljivo, ker je s tega stališča bistveno lažje dajati neke poudarke zakonu, ker jih z davčnimi argumenti ni mogoče. Ni tako nepomembno, da zavezanci ne izkoristijo davčnih olajšav oziroma da tisti, ki bi jih lahko dali tej družbi nazaj, tega ne upoštevajo pri svojem poslovanju. Gre za denar in ne vem, zakaj bi bilo to tako nepomembno, da se ne izkoristi tega denarja in da se ne izkoristi tudi drugih možnih olajšav, kot je olajšava pri dohodnini in podobno. Tudi v tem primeru bi imela vsa ta športna društva, o katerih je danes toliko govora, več denarja in denar je denar. Predlagatelj pravi, da zato ker dosedanja zakonodaja prinaša preveč administracije. Oprostite, jaz v vsej tej razpravi, pa sem ves čas poslušala, nisem slišala niti besede o tem, da je ta administracija nekaj preveč zagonetnega, da bi bil to ta problem. Poleg tega pa, zakaj pa samo šport? Zakaj ne bi tukaj v središče našega zavzemanja postavili na primer kulture? Govorite o nacionalnem programu za šport – ali kultura nima nacionalnega programa? Ali kulturniki niso ambasadorji Slovenije? Ali kulturniki nimajo vpliva na ekonomijo? In če vzamemo ta nacionalni program za kulturo, prejšnji minister, minister v vladi gospe Alenke Bratušek, je v nacionalni program za kulturo vnesel zahtevo ali pa željo, kakor hočete, na primer samo na področju dveh velikih infrastrukturnih objektih, kot sta NUK in Umetniška akademija, 150 milijonov. Ja, to je tudi ogromna potreba za to družbo! Res ne vem, zakaj ne bi postavili v fokus te današnje razprave, na primer, kulturo. Še posebej se čudim po razpravi, ko je bilo rečeno, da kulturniki zelo potrebujejo denar, saj so konec koncev to tudi javno izrazili na eni od prireditev oziroma na osrednji kulturni prireditvi. Zato bi pač pritrdila tistim, ki so poudarjali, da danes ne gre za davke in ne gre za športne oziroma da gre pač bolj kot ne za populizem. Tukaj sem poudarila kulturo, zato ker me je to posebej težilo in mi je to blizu. Isto bi seveda lahko pritrdila tudi gospe iz Desusa, ki je govorila o tem, da bi lahko prav vse druge organizacije pridobile ta denar; tiste, ki so že danes tudi med temi, ki prejemajo davčne olajšave, od upokojencev, znanstvenikov in marsikdo še. Zato bom pač povedala, da tega predloga zakona nikakor ne mislim podpreti. Seveda pa pri tem želim posebej poudariti, da zelo zelo podpiram vsak premislek o davčnem spodbujanju družbene odgovornosti gospodarskih subjektov. Tu podpiram tudi tiste razpravljavce, ki so se posebej zavzeli za to, in na nek način tudi podpiram ali pa dajem pobudo Vladi, da se tega morda v prihodnje loti. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepov, da sta predloga zakona primerna za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 9. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 10. in 11. točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O VRTCIH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Ivo Dimic. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Ivo Dimic zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Ivi Dimic.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Demografska slika Slovenije je izjemno slaba in ena najslabših v Evropski uniji. Na to nas s svojimi ocenami opozarja tudi vladni urad za makroekonomske analize in razvoj. Za normalno delovanje države oziroma vseh njenih podsistemov bi v naslednjih letih potrebovali okoli 30 tisoč rojstev. Trenutno pa ne dosegamo niti števila 20 tisoč, trend pa je padajoč. Zato je zelo pomembno, kakšno demografsko politiko pelje Vlada in jo bo peljala v prihodnje. Izjemno nizka rodnost in posledično staranje prebivalstva je po oceni Evropske komisije eden največjih družbenih in gospodarskih izzivov Evrope 21. stoletja, zadeva vse država članice in večino področij politike Evropske unije. Leta 2025 bo več kot 20 odstotkov evropskih prebivalcev starih 65 let in več, zlasti pa se bo povečalo število starostnikov v starosti 80 let in več. Za Slovenijo je napovedano, da bo že čez 8 let vsak četrti Slovenec starejši od 55 let. Razpoloženje v gospodarstvu pa se po podatkih vladnega urada za makroekonomske analize in razvoj, Umarja, vztrajno izboljšuje. Zaupanje v vseh dejavnostih in med potrošniki je bilo v povprečju leta 2016 najvišje od začetka krize. Vlada v zadnjem letu veliko govori o izboljšanju gospodarskih razmer v državi. Posledično sprošča številne varčevalne ukrepe in hkrati viša proračunske odhodke na številnih področjih. Naj omenim le nedavno dokapitalizacijo SDH in DUTB v višini 250 milijonov evrov, povišanje mase plač v javnem sektorju, ponovno uvedbo 2. januarja kot prostega dne in povišanje najnižje pokojnine za polno pokojninsko dobo brez dokupa. Predlagatelji ocenjujemo, da bi se sproščanje varčevalnih ukrepov moralo začeti pri družinah, ki so v resnici zagotovilo naše prihodnosti. Poslanska skupina Nove Slovenije krščanskih demokratov predlaga ponovno uvedbo brezplačnega vrtca za drugega in vse naslednje otroke, ki so hkrati vključeni v vrtec. To rešitev poznamo, uvedena je bila leta 2008. Ukrep je bil v veljavi do leta 2012 in je ugodno vplival na družinsko življenje upravičencev. Čas po uvedbi pravice je po podatkih Umarja tudi sovpadal z najvišjo stopnjo rodnosti v Sloveniji v zadnjih desetih letih. Predlagani ukrep bi staršem omogočil veliko lažje usklajevanje družinskega in poklicnega življenja, družine bi finančno in organizacijsko razbremenil, povečal bi vključenost v vrtce brez dodatne finančne obremenitve občin, posledično pa novela zasleduje cilj zagotovi boljše demografske trende, kot smo jim priča danes in že nekaj zadnjih let. Spoštovane kolegice in kolegi iz vseh poslanskih skupin! Ob javnih predstavitvah našega predloga smo prejeli številne izraze podpore družin ne glede na politično opredelitev. Vabim vas, da stopimo skupaj in sprejmemo majhno rešitev, ki pa bo številnim družinam veliko pomenila.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade dr. Andreji Barle Lakota, državni sekretarki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Izvolite.
Najlepša hvala. Zagotovo je Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport prvo zainteresirano za visoko kakovost predšolske vzgoje na Slovenskem. Predšolska vzgoja je pomemben del sistema izobraževanja; ne samo to, ključno vpliva seveda na vse izobraževalne možnosti, ki jih posameznih v nadaljnjem življenju ima. Ministrstvo za izobraževanje hkrati poudarja, da je nedosežen kazalnik, ki je tudi z evropskega vidika zelo pomemben, vključenost otrok pred vstopom v šolo. To poudarjam zato, ker Ministrstvo za izobraževanje se namreč osredotoča predvsem na vprašanje, kako doseči kazalnik. Ob predlogu, ki ste mu priča, velja pa opozoriti, da je tak ukrep že veljal v letih 2009–2012, pa vendarle se je izkazalo, da je imel ta ukrep več kompleksnih učinkov. Eno je bil neenakopraven položaj družin, drugi pomemben dejavnik so bile investicije oziroma zahteve staršev po uresničevanju te pravice, občine pa tega preprosto niso mogle zagotoviti, in tretji, morda, dejavnik, na katerega velja vendarle opozoriti, da so starši vpisovali v vrtec, ki ga potem otrok ni redno obiskoval. Kakorkoli že, velja opozoriti, da je Računsko sodišče leta 2010 opozorilo na to, da je pomembno oblikovati takšne ukrepe na področju predšolske vzgoje, ki bodo zagotovili pravičen, enakopraven položaj in kjer bodo ukrepi preučeni dovolj kompleksno. Naj opozorim še, da je Ministrstvo za izobraževanje že pripravilo predlog zakona, ki je bil na E-demokraciji in potem medresorski obravnavi, z našim predlogom pa se, tako kot sem že povedala, in ukrepi osredotočamo predvsem na to, kako doseči evropski cilj, se pravi, 95-odstotno vključenost otrok pred vstopom v osnovno šolo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Predstavnici ministrstva, kolegi in kolegice, vsem skupaj en lep pozdrav! Pa bom za začetek citiral napis predsednika republike, gospoda Pahorja, včeraj na socialnih omrežjih. Citiram: »Po izhodu iz gospodarske krize, po gospodarskem in siceršnjem okrevanju nam je dana priložnost za nov začetek.« Danes imamo pred sabo zakon Poslanske skupine Nove Slovenije, ki daje družinski politiki možnost novega začetka. Tudi sicer imamo možnost, da smo tukaj v Državnem zboru, ker če ne bi bilo Nove Slovenije, bi bili verjetno koalicijski poslanci kje na terenu ali pa bi bili doma, tako da se zahvaljujem kolegom iz Nove Slovenije, da prihajajo v parlament s konkretnimi zakoni. Tudi ta zakon bomo v Poslanski skupini SDS podprli. Ne samo gospod Pahor, ki je glavni krivec, da smo leta 2009 zašli v gospodarsko, socialno, pa verjetno tudi vrednostno krizo, on je zadnji, ki bi lahko govoril o tem, kako izhajamo iz gospodarske krize, ampak imamo na drugi strani tudi predsednika Vlade, ki se doma in v tujini kiti z vsem mogočim. Kiti se s svojimi neuspehi, kiti se tudi z uspehi predhodnih vlad, kajti včasih imam občutek, da gospod Cerar pozablja, da so bile tiste najbolj uspešne vlade v zgodovini v mandatu 2004–2008, pa tudi potem tiste po gospodu Pahorju, torej Janševa druga vlada in Bratuškove, ki smo, sicer včasih tudi zaradi dogodkov na evropskem parketu, delovali konstruktivno. Sedaj pa je situacija nekoliko drugačna. Gospod Cerar vseskozi govori, da izhajamo iz gospodarske in ekonomske krize, in potem ta ista vlada zapiše, kako ne podpira zakona, kot je ta pred nami. Družina. Osebno se spomnim mandata 2004–2008 ne samo na področju ministrstva za izobraževanje, ampak tudi ministrstva za socialne zadeve pa še kakšnega drugega resornega ministrstva kar nekaj ne samo zakonskih predlogov smo spravili tako skozi vlado kot tudi skozi zakon v realno življenje, ampak tudi različnih drugih ukrepov, da smo pojmom, kot so družina in pa otroci, dali eno izmed poglavitnih mest v našem pravnem, vrednostnem in siceršnjem načinu življenja. Torej, dogajalo se je ravno nasprotno, kar se dogaja v tem mandatu, ko z družinskim zakonikom razvrednotimo tako družino kot tudi otroke. Že prej v uvodu predlagateljev je bilo povedano, kakšna je demografska slika Slovenije. Dokazano je, da pozitivni tudi zakoni ali pa drugi sistemski ukrepi pripeljejo do večje rodnosti. Zato je nujno podpreti današnji zakon, da to slabo demografsko sliko v tem trenutku, še bolj pa v izogib prihajajočim letom, nekako zopet povrnemo na pozitivno smer. Da se ne bomo leta 2030, če že ne prej, spraševali, koliko nas sploh še živi, ne samo v Sloveniji, temveč predvsem, koliko nas je sploh še Slovenk in Slovencev. In ja, ta zakon je podlaga tega, kar se že dogaja v tem mandatu, ko ta vlada na podlagi govoric o boljšem ekonomskem in gospodarskem stanju v Sloveniji, deli bombončke. Ta ista vlada, ki je bila proti 2. januarju, potem uvede 2. januar kot dela prost dan. Ta vlada deli bombončke drugje v javnem sektorju, za otroke pa očitno zmanjka teh sredstev, pa ne glede na število oziroma znesek, ki naj bi bil potreben. Ta zakon je prelomnica s tistim ZUJF, ki je bil za – vsaj tiste, ki smo bili takrat v poslanskih klopeh – eno izmed najtežjih glasovanj, ki smo jih opravili, ampak je bil tudi eno izmed najbolj vsebinskih glasovanj, ki smo ga verjetno kadarkoli opravili po letu 2009 v Državnem zboru. Tudi takrat so se morale slovenske družine tako kot vsi ostali sistemi in podsistemi v Republiki Sloveniji nekako sprijazniti, da bo treba tudi pri njih malo zategniti pas. Danes je predvsem na podlagi govorov gospoda predsednika republike in predsednika Vlade čas, da s tem ZUJF prekinemo tudi na področju družine in predvsem naših najmlajših, torej naših otrok; otrok ki so hodili, hodijo, predvsem pa tisti, ki bodo hodili v sistem predšolskega izobraževanja oziroma v vrtce. Danes je pred nami prva obravnava; zelo enostaven zakon pa zelo vsebinski. Če ima kdorkoli v koaliciji ali na ministrstvu, predvsem pa v Vladi problem s tem zakonom, ga lahko amandmiramo. Mislim, da tudi sami predlagatelji bi verjetno pristali, če bi v 2. členu zapisali, da se namesto uporabe s 1. junijem 2017 začne uporabljati s 1. 1. 2018, kajti bila bi dana zakonska zaveza, da smo v tem državnem zboru vseh 90 poslank in poslancev zavezani k temu, da nekaj naredimo za naše družine in predvsem za naše otroke. Ampak kaj dobimo mi v odgovoru Vlade? Dve večni floskuli, ki sta vzrok, zakaj opozicijski zakoni niso dobri. Eno je to, da zakon ni sistemski, druga stvar pa je področje financ. Pa še enkrat, spoštovani poslanke in poslanci koalicije, spomnite se, koliko nesistemskih zakonov ste sprejeli v tem mandatu. Vsak drugi zakon je nesistemski. Vi celo iz sistemskih zakonov vzamete eno poglavje in naredite poseben zakon; skratka, demontaža sistemskih rešitev. Tukaj pa imamo sistemski zakon, Zakon o vrtcih, in eno spremembo. Skratka, ne gre za nič nesistemskega in tako ministrstvo kot tudi Vlada pa tudi ne nazadnje poslanke in poslanci imate možnost, da dopolnite ta dva člena ali pa v nadaljevanju pripravite nov, še boljši predlog zakona, ampak podpora temu zakonu v današnji prvi obravnavi bo dober pokazatelj, da mislite resno z resno družinsko in predšolsko politiko. In druga stvar glede financ. Milijonček tukaj, milijonček tam, 250 milijonov tukaj, 100 milijonov tam – nobenega problema s strani te vlade. Tudi za zadeve, ki so tako ali drugače sporne. Dajete milijone v podjetja, ki propadejo, dajete milijone v strankarske projekte posameznih vladnih strank in tako naprej, pa je vse možno: 20 milijonov za podjetje Slovenski državni gozdovi, nedovoljena državna pomoč za takšna in drugačna podjetja, 20 milijonov za vam ljube segmente iz javnega sektorja, ko pa je problem 10 milijonov za otroke v vrtcih iz državnega proračuna, pa je problem. Skratka, tukaj se kaže vsa vaša politika na področju družinske politike, ki tukaj zavzema segment predšolske vzgoje. In spoštovani, danes govorimo o družini, o strokih in demografiji. S sprejetjem tega zakona bomo dali jasen signal, da v Sloveniji obstajajo še vrednote, ki se jim reče družina in pa otroci. In pa za zaključek. V naši poslanski skupini bomo podprli predlog zakona, ker kot je napisano: smo za to, da se določi brezplačen vrtec za drugega in vsakega nadaljnjega otroka, ker smo za to, da se za starejšega otroka, ki je hkrati z mlajšim vključen v vrtec, določi za en razred nižjo ceno in ker smo za to, da starši za otroka, ki dopolni starost pet let, plačujejo 50 odstotkov plačila, ki mu je določeno kot znižano plačilo za vrtec. In ta zakon bomo podprli zato, ker mora biti družinska politika osnovne paradigme vsake družbe, torej tudi družbe v Sloveniji.
Hvala lepa. Gospod Peter Vilfan bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, predstavnici ministrstva, kolegice in kolegi! Zopet imamo pred seboj predlog zakona, ki je eden izmed tistih v nizu mnogih, ki poskušajo izničiti Zakon o uravnoteženju javnih financ. Ta je bil sicer sprejet z nekim namenom, bil je oziroma še vedno v pretežnem delu velja kot varčevalni zakon. Z ukrepom, predlaganim v predlogu zakona, ki ga imamo danes na mizi, bi morali že letos najti, po oceni predlagatelja, 10 milijonov evrov, v naslednjih letih pa že preko 21 milijonov. Gre za finančne posledice, ki bi nastale državi, ne občinam. Proračuna za letošnje in naslednje leto sta sprejeta, prav tako smo zavezani spoštovati fiskalno pravilo in vse spremljajoče akte, ki definirajo proračunski okvir. Zato spoštovane poslanke in poslanci, prosim, povejte, kako naj dobimo ta dodaten denar. Tudi mi, Poslanska skupina Desus, imamo ideje in želje, kako in komu vse je treba v tej naši ljubi državi pomagati. Nedavna kriza je prizadela vse, ni izbirala. Nekako smo uspeli zaščititi najšibkejše, tisti srednjega sloja družbe, s povprečnimi dohodki pa so po naši oceni plačali največjo ceno. Vendar ne gre vse tako rokohitrsko in na vrat na nos delati »copy-past« neke rešitve, ki je bila sprejeta leta 2008, in tu moram priznati, tudi z glasovanjem Desus. Da bo naša poslanska skupina pravilno razumljena, naj pojasnim, da ne nasprotujemo ideji, da bi bile družine deležne več pozitivnih ukrepov v smislu finančnih spodbud na vseh področjih, ki so povezana z otroki. Skrb za rodnost in izboljšanje demografskih napovedi je tudi naša skrb. Je pa treba vse morebitne spremembe ukrepov povezati v pravično in finančno sprejemljivo konstrukcijo. Ta konkreten predlog je bil že pod drobnogledom Računskega sodišča, Računsko sodišče je ugotovilo naslednje. Z uvedbo državnega sofinanciranja plačil staršev za drugega in naslednje otroke, vključene v vrtec, ter edinega otroka v starosti vsaj treh let se brez hkratnih ukrepov predvsem na področju investicij, kjer bi bilo treba širiti prostorske kapacitete, ne uresničuje cilj povečati delež vključenosti otrok v vrtce. Uvedba ukrepov ni bila ustrezno načrtovana, saj niso bile pripravljene ocene potrebnih sredstev državnega proračuna, niso bile pripravljene analize učinkov ukrepa ob upoštevanju obstoječega števila vseh mest v vrtcih, predvsem v okoljih, kjer prostih mest primanjkuje. In še, z uvedbo financiranja plačil staršev za drugega in naslednje otroke se ni izboljšalo finančne dostopnosti predšolske vzgoje staršem, ki imajo le enega predšolskega otroka oziroma več otrok, ki jih zaradi prevelikih starostnih razlik ne morejo hkrati vključiti v vrtec. Torej so starši diskriminirani, če imajo zgolj enega otroka oziroma če jih imajo več, pa zaradi starostne razlike niso vsi istočasno vključeni v vrtec. V skladu s to zadnjo ugotovitvijo, s katero se v naši poslanski skupini strinjamo in tudi v skladu z našo koalicijsko pogodbo, ki med svojimi ukrepi za skrbi po večji vključenosti otrok v programe predšolske vzgoje navaja oblikovanje lestvice z manjšim številom razredov, ki bodo razbremenili starše s povprečni dohodki, v Poslanski skupini Desus pričakujemo, da bo Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport v sodelovanju z Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti pripravilo spremembo zakona v tej smeri, in to čim prej. Zavedamo se finančnih posledic, vendar bi bil tak ukrep primeren, predvsem pa pravičen do družin, otroci pa, zato ker so edinčki ali imajo starejšega sorojenca, ne bi bili diskriminirani. Predloga zakona, o katerem glasujemo danes, pa ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! V uvodu obravnave Predloga zakona o spremembi Zakona o vrtcih, želimo poudariti, da je predšolska vzgoja na slovenskem kakovostna in seveda tudi dostopna. Poudarjamo pa, da je z vidika preseganja socialnih razlik, ki nastajajo v socialnem okolju, zelo pomembno, da otrokom omogočimo vključevanje v vrtec v čim večjem številu. Vključitev namreč pomeni boljši napredek tako pri govoru kot tudi pripravljenosti za nadaljnje izobraževanje in seveda pripravljenost na svojo nadaljnjo, recimo, poklicno pot. V ta namen smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov tudi podpirali rešitve, ki omogočajo tako večjo prostorsko kot tudi finančno dostopnost programov predšolske vzgoje in ne nazadnje smo tudi v obdobju leta 2008 večinsko glasovali za predlog novele Zakona o vrtcih, ki je za starše drugega in nadaljnjih otrok v vrtcu oprostil plačila programa. Žal se je seveda pozneje zgodilo, da je z Zakonom o uravnoteženju javnih financ bila ta rešitev odpravljena, ukinjena in to je seveda imelo posledice tako pri družinah kot seveda tudi pri občinah, ki so najprej zagotavljale, investirale v te prostore, potem pa kar naenkrat sprememba ponovno pravil. In danes se srečujemo s predlogom s strani predlagatelja, ko ponovno predlaga uvedbo nižje cene v vrtcu za prvega otroka ter brezplačnega vrtca za drugega in vse naslednje otroke. Torej, vmes se je pozabilo na zelo pomembno stanje, ki se je dogajalo v Sloveniji. Posledice gospodarske in finančne krize, ki je bila seveda svetovna in prenesena posledično tudi v Slovenijo, so pustile svojo visoko ceno. Namreč, ukrepi za sanacijo krize so šli v napačno smer in danes imamo 400 tisoč ljudi, ki se spogledujejo z revščino. To je eden od konkretnih izidov sanacije ukrepov za odpravo posledic finančne in gospodarske krize in to je problem, ki ga seveda moramo prioritetno reševati. Torej, ni rešitev toliko v samem subvencioniranju vrtcev in seveda mnogih ostalih zadev, ampak predvsem vidimo rešitev v zagotovitvi delovnih mest in dostojno plačilo za opravljeno delo. Namreč, težek ekonomski položaj ljudi je ravno zaradi tega, ker je pritisk na zniževanje plač in seveda tudi veliko število ljudi je brez zaposlitve. Brez tega seveda ne bo mogoče vzpostavljati učinkovitega tudi otroškega varstva in celotnega sistema razvoja v Sloveniji. Vračanje v prejšnjo stanje brez upoštevanja tega, da je predlagatelj tudi sicer bil eden največjih zagovornikov vpisa fiskalnega pravila v ustavo, je nekaj, kar je pri tem predlogu zakona očitno spregledano. Torej, fiskalno pravilo je namenjeno predvsem temu, da se zmanjšujejo pravice tako do subvencioniranja otroškega varstva kot tudi dostopnosti do vseh ostalih storitev, ki se financirajo z javnimi sredstvi. To je dejavnik, ki je dejansko zapisan v ustavo in mogoče nekako za razumeti tudi ta današnji zakon, da gre s strani predlagatelja za zakon za pobudo za črtanje fiskalnega pravila iz ustave. Tudi sicer se ukrepi za sanacijo krize niso dotaknili področja denacionalizacije. Tudi to je bilo omenjeno, zakaj je pravzaprav 250 milijonov evrov bilo namenjenih za dokapitalizacijo Slovenskega državnega holdinga za potrebe denacionalizacije. Torej, v procesu reševanja gospodarske in finančne krize se to področje ni dotikalo in seveda se danes vsi procesi, ki potekajo znotraj denacionalizacije in še niso končani, pravzaprav ocenjeni kot najdonosnejši za tiste, ki pričakujejo ugodno rešitev svojega zahtevka v postopku denacionalizacije. Na nobeni banki, na nobenem finančnem trgu ne moreš dosegati tako visokih donosov, kot se dosegajo tukaj. Torej, na eni strani velik pritisk na zmanjšanje plač, na zmanjšanje pokojnin, na zmanjšanje socialnih pravic, na drugi strani povsem nedotaknjen odnos do tega vprašanja in celo vložek 250 milijonov, da lahko zagotavljamo ta zelo zahteven zalogaj, ki je bil v Sloveniji sprejet. Kljub vsem tem dejstvom pa je vendarle upoštevati naslednje, da je Računsko sodišče že pri prvem zakonu, ki je uvedel 50-odstotno sofinanciranje plačila staršev za prvega otroka in oprostil pri ostalih plačilo stroškov vrtca, da je vendarle sofinanciranje plačil staršev za drugega otroka povzročilo težave ali pa povečalo stroške staršem, ko je bil eden otrok v vrtcu, drugi pa se je že šolal v osnovni šoli. Torej, za prvega ni bilo olajšave v vrtcu oziroma za tistega, ki je bil v vrtcu, ni bilo olajšave, za drugega, ki je šel v šolo, pa so stroški narasli bistveno več kot pa, recimo, v vrtcu. Zato tudi v okviru današnje razprave v Poslanski skupini Socialnih demokratov dajemo pobudo, da se vendarle tudi to opozorilo Računskega sodišča upošteva in da se za vse družine, katerih starejši otrok obiskuje osnovno šolo, mlajši pa je vključen v vrtec, subvencionira ceno vrtca. To je eden od tistih ukrepov, ki bi razbremenili predvsem tiste ljudi, ki imajo nekako srednjo plačo in so bili tudi v času krize najbolj prizadeti in tudi sicer se jih najmanj rešuje z določenimi ukrepi, ko govorimo o tem, da je treba reševati tiste, ki imajo najnižje prihodke. To je eden od ukrepov, s katerimi bi razbremenili vse tiste, ki prejemajo srednje visoko plačo in so dejansko tudi nosili največje breme fiskalnega pravila, ki je vpisano v ustavo. S tem bi se približali tudi tistemu ukrepu, ki je nujen ta hip, in mislim, da bi morali dejansko več zakonov sprejeti v tem obdobju predvsem za odpravo revščine, in predvsem zakonov, s katerimi vrnemo dostojanstvo državljankam in državljanom Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predlog krščanskih demokratov bomo v Združeni levici podprli. Gre za odpravo škodljivih posledic varčevalnih politik, ki jih je leta 2012 z ZUJF vpeljala Janševa vlada, no, izvajale so jih pa potem naprej še vse naslednje vlade. V Združeni levici že ves čas opozarjamo, da je politika zategovanja pasov škodljiva, da prinaša revščino in da prinaša splošno družbeno nazadovanje. Pri tem pa niti najmanj ne vodi v gospodarsko okrevanje in gospodarsko rast; celo nasprotno, ima zelo negativne gospodarske učinke. Zato se socialisti v skladu s tem, kar že ves čas ponavljamo, strinjamo s predlogom, ki odpravlja varčevalni ukrep na področju javnih storitev in so ga na mizo prinesli v Novi Sloveniji. Ta predlog vrača ceno vrtca na višino, ki je veljala pred letom 2012. Vrtec bo za starše, ki imajo v njem vključena vsaj dva otroka, zdaj dostopnejši. Sprememba bo finančno razbremenila nekatere družine in omogočila varstvo, s tem pa tudi socializacijo otrok tistih družin, ki si vrtca nemara ne bi privoščili. Ta sprememba je dobra in je vredna že sama po sebi. Dostopnost do javnih storitev zvišuje kvaliteto življenja naših ljudi, kar je čisto okej cilj sam po sebi, ga ni treba obkladati z drugimi argumenti. Ampak današnjemu predlagatelju tega ukrepa to ni dovolj. Krščanski demokrati spremembo utemeljujejo na staranju prebivalstva in slabi demografski sliki. Da moramo v Sloveniji več rojevati, zato da bodo potem lahko ti otroci v bodočnosti delovna sila. In tu se zdi, da desnica ne zagovarja družinske politike, ampak natalitetno politiko, v korist akumulacije kapitala, seveda – »Blut und Boden«. Poleg tega je vrtec samo eden izmed izdatkov, ki jih imajo družine na grbi. Zato ta sprememba ne more bistveno vplivati na odločitev družin oziroma ženske za drugega ali tretjega otroka. Pa imamo opravka s stanovanjsko stisko mladih družin, nedosegljivost dostojnih varnih rednih zaposlitev, prisilno prekarnost na trgu dela, pa potem pregorevanje na delovnih mestih, če ljudje sploh pridejo do delovnih mest in tako naprej. Temu dodajmo še dejstvo, da se otroški dodatek upošteva pri ugotavljanju pravice do socialne pomoči in drugih pravic, na kar v Združeni levici že dalj časa opozarjamo, celo s predlogom smo šli, da otroški dodatek izboljšamo in ga izvzamemo iz cenzusov za socialne pomoči, no pa je pač ta državni zbor ta predlog, mislim, da prav na aktualni seji, sestrelil in zavrnil. Staranje prebivalstva je neizogibno dejstvo in prej ko slej se bomo morali spopasti s posledicami. Je pa na nas, da se vprašamo, kako se bomo s temi posledicami spoprijeli: ali nas bo to pripeljalo v dokončen razpad socialne države ali pa se bomo novi resničnosti prilagodili z boljšo organizacijo dela, s tem da skrajšamo delovni čas, s tem da vpeljemo še kakšne druge družbeno napredne politike. Spremembe cen vrtcev tega problema ne morejo rešiti, niti na kratek rok ne. Predlagatelja pa lahko izzovemo tudi s tem, da demografske probleme na kratek rok rešujejo tudi migracije. Zanimalo bi nas navdušenje nad sprejemanje mladih družin v Slovenijo na podlagi demografskega argumenta. Ali bi desna politika v Slovenijo odprtih rok sprejela mlado begunsko oziroma migrantsko, kot oni rečejo, družino in zagotovila uspešno integracijo njihovih otrok v slovensko družbo? Bi to naredili? Mislim, da vsi poznamo odgovor. Negativen je. Rojstva, o katerih govori desnica, morajo biti nekako domača slovenska, čiste krvi, avtohtona, v tradicionalnih družinah in v tradicionalnih zvezah. Blut und Boden še enkrat. Vendarle pa danes ne bomo glasovali o utemeljitvi obrazložitve tega predloga, ampak o njegovi vsebini in ta vsebina je okej zaradi tega, ker odpravlja določene določbe ZUJF, in to bomo v Združeni levici tudi podprli.
Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka, predsedujoči, lep pozdrav! Predlog spremembe Zakona o vrtcih, ki ga danes obravnavamo na predlog Nove Slovenije - krščanskih demokratov ni nov, je pa po našem mnenju potreben. Natančneje, je eden izmed mnogih potrebnih ukrepov, ki bi jih država morala uvesti že prej, da bi se vsaj poskusila soočiti s porazno demografsko sliko Slovenije in jo po možnosti tudi izboljšati. V Novi Sloveniji smo presodili, da so razmere v državi zrele, da družinam vrnemo nekatere ukrepe družinske politike, ki so nekoč že veljali. Družine, med njimi še posebej tiste z več otroki ter enostarševske družine, so nosile levji delež bremena varčevanja v času gospodarske in finančne krize. Sedaj smo v letu 2017, ko se protikrizni oziroma varčevalni ukrepi na številnih področjih sproščajo. Trenutna vlada oziroma vladajoča koalicija že lep čas glasno poudarja, da je krize konec. Družine, ki bi to morale prve dejansko občutiti, pa se še vedno soočajo z izpadom družinskih prejemkov, hkrati pa z višjo obremenitvijo za plačilo vrtca. Seveda je v najzgodnejšem otroštvu za otroka najbolje, če je lahko doma. Ob današnjem načinu življenja, ko se številne matere tudi poklicno udejstvujejo, pa so vrtci nujna in dobrodošla pomoč staršem pri usklajevanju družinskega in poklicnega življenja. V Sloveniji imamo že kar dolgo tradicijo predšolske vzgoje in danes je ta na zavidljivo visoki ravni. Imamo zelo dobre javne in tudi zasebne vrtce z različnimi vzgojnimi metodami. Ponudba je kar velika in dobra in kvalitetna. So pa mladi starši v Sloveniji kar močno obremenjeni s plačilom vrtca, še posebej, če imajo v predšolsko vzgojo vključenih več otrok hkrati. V Poslanski skupini Nove Slovenije zato podpiramo predlog oziroma tri predloge rešitev, ki jih prinaša ta zakon: brezplačen vrtec za drugega in vse naslednje otroke, ki so vključeni v vrtec, za en razred nižja cena za prvega otroka in polovično znižanje plačila za otroka, ki je dopolnil pet let in je vključen v program vrtca. Kar je za nas zelo pomembno, je to, da se breme plačila razlike med znižano in polno ceno vrtca prenaša na državni proračun. To dejstvo je pomembno zaradi že tako prevelike obremenitve lokalnih skupnosti, ki jim sedanja vlada brez posluha za lokalno samoupravo nalaga nove in nove naloge, za katere pa ne zagotovi finančnih sredstev. Družine so naše največje bogastvo, največja vrednota. Zaradi tega jih moramo podpreti in omogočiti, da se bodo starši lažje odločali za večjo število otrok, kar je odločilno za obstoj naroda in tudi izboljšanje demografije. Poslanci Nove Slovenije seveda podpiramo predlagano rešitev in bomo glasovali za zakon.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Pred nami je razprava o Predlogu zakona o spremembi Zakona o vrtcih, katerega namen je vrnitev v stanje, kot je bilo že pred letom 2012. Torej, uvedbo nižje cene vrtca za prvega otroka ter brezplačnega vrtca za drugega in vse naslednje otroke, ki so hkrati vpisani v vrtec. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev in tudi v Zavezništvu pozdravljamo tako predlog spremembe kot tudi razpravo o ukrepih družinske politike, ki jo predlagana sprememba odpira, zlasti v luči doseganja strateškega cilja 95-odstotne vključenosti otrok, starejših od štirih let, v vrtec. S sprejemom Zakona za uravnoteženje javnih financ je takratna vlada staršem, ki imajo v vrtcu dva ali več otrok, ukinila brezplačno obiskovanje vrtca za drugega otroka. Od takrat naprej starši za drugega otroka plačujejo 30 odstotkov cene, ki jim je določena v skladu z zakonom kot znižano plačilo vrtca. Ukrep, s katerim je bilo po takratnih podatkih ministrstva 12 tisoč družin dobesedno z danes na jutri soočeno z višjimi izdatki za vrtec, je bil v prvi vrsti namenjen stabilizaciji javnih financ in je bil iz tega razloga začasne narave, danes pa je situacija v Sloveniji bistveno drugačna. Zato menimo, da je čas, da se restriktivni ukrepi končno sprostijo. 53. člen Ustave Republike Slovenije pravi, citiram: »Država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke in mladino ter ustvarja za to varstvo potrebne razmere.« Prepričani smo, da bi v Republiki Sloveniji ukrepi družinske politike in varstvo družine morali imeti prednost pred vzdržnostjo javnih financ, še posebej ob dejstvu, da je krize očitno konec,ter hkratnemu vse slabšemu stanju, ki ga kaže demografska slika naše države. Kajti osamosvajanje mladih od staršev in snovanje lastne družine je zaradi določenih ekonomskih dejavnikov, kot so naraščanje cen življenjskih potrebščin, vse večji stroški vzgoje otrok, spreminjanje vloge družine in drugo, kar posledično vpliva tudi na stopnjo rodnosti. Zato je pomembno, da država in lokalne skupnosti dosledno uresničujejo cilje družinske politike in zagotavljajo pogoje za izboljšanje kakovosti življenja vseh družin ter omogočijo dosego enakih možnostih osebnega razvoja vseh članov družine. Pojem družinska politika temelji na Resoluciji o temeljih oblikovanja družinske politike v Republiki Sloveniji, sprejete leta 1993, s katerim označujemo celoto socialnih, ekonomskih, pravnih, pedagoških, zdravstvenih, fiskalnih in drugih ukrepov, ki jih politično-administrativni sistem izvaja, da bi posredno ali neposredno vplival na življenjske pogoje družin oziroma njenih članov, njihov nastanek in razvoj. Zakaj torej ne bi sledili vrednotam, kot so varnost, svoboda, solidarnost, blaginja in enakost, ter konkretno razmislili o učinkovitosti socialne in družinske politike? Vlada je v dokumentu z naslovom Vizija Slovenije 2050 zapisala naslednje, citiram: »Aktivno sodelujte za uresničevanju naše skupne prihodnosti. Z vsakim korakom, velikim ali majhnim, v pravo smer smo bližje cilju.« Konec citata. V Poslanski skupini nepovezanih poslance in tudi v Zavezništvu zato upamo, da z aktivnim sodelovanjem in koraki v pravo smer ne bomo čakali do leta 2050, ampak si na pot k spremembam želimo vstopiti že danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Saša Tabaković bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani, lep pozdrav tudi z moje strani! Sistem predšolske vzgoje in varstva je izjemno pomemben del vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji. Je vstopna točka za vse nadaljnje izobraževalne korake državljank in državljanov in ima daljnosežne posledice za uspešno vseživljenjsko učenje, zato je v času, ko se soočamo z vedno novimi družbenimi izzivi, zelo pomembno, da s kakovostno predšolsko vzgojo omogočimo dober začetek vsem otrokom. Naša država se lahko pohvali z enim od najkakovostnejših sistemov predšolske vzgoje in varstva ne le v Evropi, ampak tudi širše, na kar smo lahko zagotovo vsi ponosni. Optimistični so tudi statistični podatki, Slovenija je v zgornji polovici OECD držav po vključenosti tri- in štiriletnikov v predšolsko vzgojo, vztrajno se približujemo strateškemu cilju EU o 95-odstotni vključenosti otrok v vrtčevsko varstvo od četrtega leta starosti do vstopa v šolo. O tem, kako ga doseči čim prej, se iščejo rešitve tudi znotraj vladne novele Zakona o vrtcih, ki jo lahko kmalu pričakujemo v parlamentarni proceduri. Zaradi vseh omenjenih razlogov so razprave o tem, kako še bolj kakovostno in vključujoče za vse otroke, dograjevati predšolsko varstvo in vzgojo, seveda še kako pomembne. Poslanska skupina Nove Slovenije poslankam in poslancem predlaga sprejetje ukrepov za tako imenovano razbremenitev družinske politike. Ukrepi, kot so brezplačni vrtec za drugega in vse nadaljnje otroke, en razred nižja cena vrtca za starejšega otroka, ki je hkrati z manjšim vključen v vrtec, ter 50-odstotno plačilo staršev za otroka, ki dopolni starost 5 let, bi naj pozitivno vplivali predvsem na demografsko sliko Slovenije ter na izboljšanje socialno-ekonomskega položaja družin. Nesporno dejstvo je, da demografska slika Slovenije ni optimistična. Kot večina razvitih držav danes smo tudi mi starajoča se družba in tega nihče ne zanika. Kljub temu pa je potrebno predlog novele, o kateri razpravljamo danes, nasloviti še z drugih zornih kotov. Želeli bi izpostaviti predvsem naslednje. Neodgovorno je, da predlagatelji trdite, da so sredstva za izvajanje zakona zagotovljena v državnem proračunu. Proračunski dokumenti za leti 2017 in 2018 so sprejeti, zato se sprašujemo, na osnovi katerih podatkov predlagatelji predpostavljajo, da so finančna sredstva za ukrepe, ki jih predlagajo, zagotovljena, če temu ni tako. Prav tako ni jasno, na osnovi katerih podatkov so predlagatelji prišli do ocene finančnih posledic 10 milijonov evrov v letu 2017 in dobrih 21 v naslednjih letih. V Poslanski skupini SMC pogrešamo tudi ovrednotenje predlaganih ukrepov z vidika pričakovanega povečanega vpisa otrok v vrtce. Smiselno je namreč, da se predhodno zagotovi zadostno število kapacitet v vrtcih glede na potrebe staršev. Predlagatelji žal ne operirate z objektivnimi podatki, na podlagi katerih bi lahko ta cenjeni državni zbor ocenil vpliv učinkov predlaganih ukrepov. Nadalje, v letih 2008–2012, se je ukrep brezplačnega vrtca za drugega in vse nadaljnje otroke že izvajal, izkazal se je za neučinkovitega. To je treba jasno poudariti. Takšne so bile tudi ugotovitve Računskega sodišča. Takrat sprejete ugodnosti so bile deležne številnih očitkov o nelogičnosti in neenakopravnem obravnavanju staršev glede na enak dohodkovni položaj družin. Uvedba ukrepov ni bila ustrezno načrtovana oziroma je bila pripravljena brez ustrezne analize predvidenih učinkov. Današnji predlog ni nič drugačen. V obdobju veljavnosti ukrepov je prihajalo do absurdnih situacij, ko so otroci bili v vrtec vpisani, pa ga niso redno ali ga sploh niso obiskovali; otroci, ki so bili prostega mesta potrebni, pa so nanj čakali oziroma so jih morali starši vključevati v varstvo izven uradnih oblik predšolske vzgoje. Treba se je zavedati tudi, da v določenih okoljih prostih mest v vrtcih primanjkuje že sedaj. Na koncu naj izpostavimo, da socialne ali družinske politike ne more vedno reševati izobraževalna politika, pomembno je, da vsaka opravlja svoje funkcije, druga drugi pa podajata roko, ko je to treba. Verjamemo, da je namen predlagatelja dober, žal je pa nedovršen in bi po našem mnenju prinesel več negativnih kot pozitivnih posledic. V Poslanski skupini SMC predloga zakona ne bomo podprli, se pa še naprej zavzemamo za to, da se financiranje države pri plačilih za vrtec v določenem obsegu ohranja. Kako zagotavljati največjo možno dostopnost do vrtčevskega varstva ter kako znotraj tega zagotavljati tudi cenovno dostopnost, je treba načrtovati in sprejemati premišljeno in pri tem upoštevati tudi načelo enakega obravnavanja in pravičnosti. Brezplačni vrtec za drugega in vse nadaljnje otrok se je žal, ponavljam, žal že izkazal kot nepremišljen in neučinkovit ukrep. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predlagateljica gospa Iva Dimic.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Hvala vsem poslanskim skupinam za predstavljena stališča, še posebno tistim, ki dejansko na nek način razumete družinsko politiko. Se pa strinjam, in to ste vsi povedali, je vendarle že čas, da vendarle ločimo, kaj je ukrep družinske politike in kaj je ukrep socialnovarstvene politike. Ravno iz vaših stališč lahko razberem, da je res to, kar v Novi Sloveniji ves čas opozarjamo, da enostavno ni več razvidno, katera je družinska politika, ki spodbuja, bom rekla, krepitev družine in omogoča in razbremenjuje družino, in kaj je hkrati na drugi strani socialnovarstvena politika. In to se je razbralo tudi s strani, ko ste vsi citirali tudi mnenje Vlade. Tudi sama sem ga pregledala in res piše notri, »navedene ugodnosti so bile deležne številnih očitkov o nelogičnosti in neenakopravnem obravnavanju staršev glede na enak dohodkovni položaj družin«, res je. Ampak ali se vam ne zdi, da so te družine še danes v neenakem obravnavanju? Zakaj? Zato, ker so cene vrtcev po Sloveniji različne od občin do občin, in vse dohodkovne družine še zdaj niso vse v nekem enakopravnem položaju. Pa se nihče o tem ne vpraša in nihče s tem ne ubada. Mi govorimo, ravno razbremenitev otroka, drugega in nadaljnjih v vrtcu, je enakopraven ukrep. Na državni ravni vsi vedo, kaj in kako bo sledilo, ko bodo imeli otroke vključene v vrtce. Zelo pregleden ukrep, ki dejansko ti da misliti in se družina lažje odloča za kakšnega otroka več, kar se mi zdi ob vsem tem, kar kažejo demografski kazalci, da je potrebno. In še enkrat poudarjam, vendarle je treba začeti ločevati ukrepe družinske politike in ukrepe socialnovarstvene politike. In dejansko, razbremenitev vrtcev je eden izmed ukrepov družinske politike, ne socialnovarstvene politike. Če se samo malo sprehodim skozi vaša stališča glede cilja, kar se tiče Evropske unije, 95 % vključenih do vstopa v šolo. Res je, lepo je to slišati, Slovenija se temu približuje, vendar – kaj bo, ko ne bo otrok? Vi ste omenjali, gospa je omenjala vizijo leta 2050. Jaz ne vem, če so se pogledali demografski trendi do leta 2050 – zelo slabi. Pa se je delala vizija do leta 2050 in potem se sklicuje na to. Vsi si želimo imeti lepo državo, zeleno, veselih ljudi, kakor piše v viziji. Ampak kdo pa bo živel v tej – srne pa medvedi, ali kaj – državi, če ne bomo mi tukaj ukrepali in seveda omogočili, da bo družinska politika v Sloveniji zaživela? Kar se tiče ostalih, je bilo rečeno, da ni denarja, da je težko poiskati 10 milijonov evrov za družine, kolikor smo ocenili v Poslanski skupini Nove Slovenije, da bi tak ukrep stal. Kje smo dobili 10 milijonov, je bilo še celo vprašanje. Ja, kje smo jih dobili? Dobili smo jih tam, kjer so bili. Ko smo delali ukrepe glede uravnoteženja javnih financ, je prihranek iz tega naslova bil 10-milijonski, a veste, saj je vse črno na belem. Tako da, zdaj pa je 10 milijonov pa nekaj groznega dati družinam in otrokom. Ko pa se podpisujejo neki aneksi za neko umiritev nekega dela javne uprave, pa bom kar rekla zdravnikov, tam se pa lahko podpisujejo, 56 milijonov pa še kaj zraven. To pa je ukrep družinske politike, pa še čakalnih vrst niste znižali s tem ukrepom. To je tisto, kar vse tepe, tudi družine in tudi otroke. Se mi zdi, da na nek način nerazumevanje ali pa nepodprtje takega predloga [[…]]Se mi zdi resnično, da je to tisti prvi korak, ko smo vsi zavezani, da bomo nekaj naredili več za družine. Bilo je rečeno, kar se tiče datuma, da mogoče celo bi bili kot predlagatelji pripravljeni na kakšen zamik datuma na kasnejšo uporabo ali pa na kasnejši začetek veljavnosti. Glejte, zadeva je danes v javni razpravi. Vsaka poslanska skupina ima možnost vlaganja amandmajev. Mi smo povedali že pri Zakonu o osebni asistenci, da smo odprti in da smo se pripravljeni pogovarjati in skupaj z vami iskati prave rešitve. In jaz ne vidim težave, da ne bi v prihodnjih dneh ali pa v prihodnjem tednu tega tudi naredili na podlagi današnje razprave in seveda na podlagi predlogov, ki so prihajali tudi s strani koalicijskih strank. Jaz sem v stališču povedala, da se mi zdi, da ko država ima mogoče nek višek denarja, da ga bo najprej dala nazaj državljanom oziroma da bo poskrbela na nek način, da bo ta višek denarja čez 10, 20, 30, 50 let najbolje naložen denar. Kar pomeni, da ga vlagaš v prihodnje rodove. Da smo ga vložili 250 milijonov v SDH pa v 2. januar in tako naprej – ki mimogrede upokojencem »največ« prinese in tistim, ki so revni, tem »največ« zagotovi 2. januar prost – se mi zdi, da je treba povedati ceno, je bilo rečeno, da je bilo 250 milijonov dokapitalizacije za potrebe denacionalizacije, je bilo danes tukaj slišati. Ja, seveda, saj mi že od leta 2011 pa še od prej opozarjamo, da so denacionalizacijski postopki predolgi, da predolgo trajajo, da si nihče ne upa potegniti, pa reči, s tem bom pa zaključil. Da se enostavno s temi zadevami odlaša, pa lahko še ne vem kolikokrat postavimo poslansko vprašanje tako ministru za pravosodje kot predsedniku Vlade, pa se enostavno na tem področju dejansko nič ne zgodi. In kot kaže, je denacionalizacija ena taka tema, da dejansko, ko mogoče koaliciji ali pa SD kaj ne paše, začne z neko denacionalizacijo, pa kdo bo kaj dobil in tako naprej. Ampak zadeva je bila odvzeta določenim in je treba, da se to čim prej reši. In kolikor dlje se rešuje, toliko večji znesek je. To je povsod. Tisti, ki je več zadolžen, mora več plačati, če ne odplača v roku. Se mi zdi, da je bilo še rečeno, da če je otrok v šoli in drugi v vrtcu, če sem prav razumela – pa me boste potem verjetno kolegi poslanci popravili, ali sem jaz prav razumela, da – se tukaj napoveduje že nek amandma. Tudi sama podpiram zadevo, da če je otrok v šoli, če imajo dva otroka ali pa tri, saj ni važno, če je v šoli pa da je še eden v vrtcu, dobiva subvencijo. Podpiram to in tukaj razumem tudi z vaše strani, da pridete bliže in da se tudi o teh zadevah pogovorimo. Se mi zdi, da vsaka taka stvar je dobra. Bila je izpostavljena stanovanjska politika. Gospoda Kordiša ni tukaj, če bi spremljal, bi vedel, kaj smo mi že v prvem paketu povedali, ko smo rekli, da bomo vložili nek tak anti ZUJF pa smo se potem tudi s službami Državnega zbora dogovorili, kako bomo izpeljali celotno proceduro. Naj samo povem, da imamo pripravljenih 6 zakonov, in sicer zakon glede subvencij pri reševanju stanovanjskega problema – tudi to je del družinske politike, reševanje stanovanjskega problema – današnji zakon glede cenejšega vrtca za prvega in brezplačnega za drugega otroka, potem uvedba ponovnega otroškega dodatka za vse dohodninske razrede, ker je to družinska politika, univerzalna pravica do pomoči ob rojstvu otroka in pravica do dodatka za veliko družino, odprava višine starševskega nadomestila in starševskega dodatka ter državne štipendije tudi otrokom iz družin z nekoliko višjimi dohodki, ne zgolj z minimalnimi. Skratka, ukrepi družinske politike, ki bi družine finančno razbremenila in dala možnost, da se lahko razvijajo, krepijo. Se mi zdi, da če ne bomo imeli otrok – mogoče je grdo slišati, boste rekli nekateri, kaj spodbujam, ampak – bodo vsi naši vrtci prazni in bodo naše šole prazne. Tega ne bo. In se mi zdi, da je prav, da se ob današnjem predlogu zakona, ki smo ga poslanci Nove Slovenije vložili v parlamentarno obravnavo, tudi v prihodnjih dneh uskladimo, dogovorimo in ga naredimo karseda najboljšega. Hvala zaenkrat.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravi naj se mag. Matej Tonin. Izvolite, gospa Bačič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes je pred nami predlog Nove Slovenije, in sicer Predlog zakona o spremembi Zakona o vrtcih, s katerim naj bi se določile dodatne ugodnosti pri plačilu staršev za vrtec. Menijo, da bi se s tem predlogom izboljšal ekonomsko-socialni položaj družine in starši bi se posledično odločali za rojstvo več otrok, kar bi nekako izboljšalo tudi demografsko sliko Republike Slovenije. Predlagajo namreč, da se določi brezplačni vrtec za drugega in vsakega nadaljnjega otroka, da se za starejšega otroka, ki je hkrati z mlajšim vključen v vrtec, določi za en razred nižja cena in da starši za otroka, ki dopolni starost 5 let, dobijo poleg subvencije še 50 % plačila. Vključenost otrok v vrtec pri nas kaže na učinkovitost sistema predšolske vzgoje, saj je bilo v šolskem letu 2015/2016 v starosti 4 leta vključenih več kot 90 % otrok. Cilj Evropske unije do leta 2020 je, da bi do vstopa v šolo od 4. leta naprej bilo vključenih kar 95 %. Temu cilju sledi tudi naša vlada, ki pripravlja zakon o vrtcih, in osebno pričakujem, da bo v njem ambiciozno vključen tudi izsledek današnje razprave. Naj spomnim, da je predlog brezplačnega vrtca za druge in nadaljnje otroke rezultat predvolilnega obdobja v času debelih krav 2008, ko je bil predlog Janševe koalicije izglasovan brez glasu proti, tudi s podporo Socialnih demokratov. Do leta 2012 je tako veljalo, da če je v vrtec vključenih več otrok ene družine, starši za prvega otroka plačajo en razred nižjo ceno, za drugega in naslednje nič, hkrati pa je bila predvidena postopna uvedba polovičnega plačila vrtca za otroke od 3. do 5. leta starosti. Model pa ni bil pošten do tistih staršev, ki so imeli v vrtcu enega otroka in so za njega plačevali več kot tisti starši, ki so imeli 2 in več otrok. In takrat so se srečevale s težavami tudi občine, ki so imele težave s pomanjkanjem prostih mest v vrtcih in so zato morale same investirati v vrtce iz svojih sredstev, ker iz državnega proračuna pravzaprav ni bilo zagotovljenih sredstev. Zato bi ob ponovitvi uveljavljanja brezplačnega vrtca za drugega otroka morali hkrati zagotoviti dodatna sredstva tudi za investicije v objekte vrtca. Obrat se je zgodil 11. maja 2012, ko je bil sprejet ZUJF Janševe koalicije. Ta je prvotno predlagala popolno ukinitev brezplačnega vrtca, a nato so z amandmajem izglasovali tak predlog, kot velja še danes. V obrazložitvi so zapisali, da se je v povezavi s predlogom za spremembo Zakona o vrtcih treba prilagoditi kriznim in finančnim razmeram, s katerimi se posega tudi na področje socialnih pravic. Tudi mag. Tonin je tistega leta ob rebalansu proračuna poudarjal stavek, ki je mantra Nove Slovenije še danes: vsak dober gospodar ve, da toliko, kot se čez leto ustvari, toliko namreč na nek način tudi lahko porabi. In na takšen način bi se morala obnašati tudi država. Vsi si želimo več. Vsi si želimo več za vrtce, več za šole, več za razvoj. In vsi si to želimo; torej, ko si v koaliciji tako, ko si v opoziciji pa nekoliko drugače. Zato sprašujem, kje stranka Nova Slovenija, ki je proti davčnim obremenitvam, ki terja izravnan proračun, ki je proti večjim obvezam lokalnih skupnosti, predlaga, da vzamemo potrebna sredstva. Zavedam pa se, da je vključitev otrok v vrtec izrednega pomena, saj pozitivno vpliva na njihov razvoj, tako intelektualni kot socialni, integracijski, govorni in še bi lahko naštevala. Kurikulum za vrtce je zelo dober in otroci veliko pridobijo, so bolj samostojni, samozavestni in pripravljeni za vstop v šolo. Zato bi bilo dobro, da bi bil v vrtec vključen vsak otrok. Predlog Nove Slovenije po subvenciji vrtca je všečen in bi ga kazalo podpreti, a kot je dejal gospod Tonin, naj država porabi toliko, kot zasluži, in včeraj smo potrdili nov Fiskalni svet, ki bo spremljal našo porabo. Vprašanje. Res je, da se kot družba staramo in moramo povečati nataliteto. S tem se popolnoma vsi strinjamo. K temu pa ne bodo pripomogli samo vrtci, treba je več narediti za družino, zaposlitve, stanovanja in tako naprej in šele takrat, ko bodo mladi imeli vse to, se bodo lažje odločali za nataliteto. Saj tega je bilo že v razpravi veliko povedanega in tudi gospa Dimic je lepo lepo povedala, kako naj bi to izgledalo. V zvezi z današnjo razpravo poudarjam, da se strinjam s predlogom, ki je bil podan v medresorskem usklajevanju. Ta pravi, da bi predlog Nove Sloveniji nadgradili tako, da bi se za otroka v vrtcu plačilo dodatno znižalo za eno tretjino, če ima sorojenca v prvi triadi osnovne šole, ker osnovna šola prinaša veliko stroškov glede učbenikov, glede delovnih zvezkov, čeprav nam zdaj ministrstvo za izobraževanje gre naproti, za prvi razred bodo delovni zvezki subvencionirani in tako naprej. Menim, da bi takšna ureditev veljala za vse družine, in ne samo za družine v težkem materialnem položaju, kar bi razbremenilo tudi položaj srednjega sloja, ki najbolj občuti varčevalne ukrepe iz Zakona za uravnoteženje javnih financ. Zato podpiram ta predlog, da se tudi tem staršem, ki imajo prvega otroka že v osnovni šoli, subvencionira cena vrtca. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi naj se dr. Bojan Dobovšek. Izvolite, gospod Tonin.
Očitno je danes naš dan. In tudi vidim, da sta se prijazni poslanki SDS specializirali za mene in da sta dobili, kar sem govoril leta 2012 ob obravnavi ZUJF. Mislim, da sem dobro povedal. Še danes te besede dejansko držijo, in če jih postavite v tiste okoliščine, so bile vsekakor na mestu. Bistvena razlika med takrat, letom 2012, in danes je ta, da je bilo takrat v proračunu oziroma s proračunskimi prihodki smo imeli milijardo evrov, to je tisoč milijonov evrov manj v proračunu, kot pa imamo danes. To je recimo bistvena razlika, ki jo je treba upoštevati, ko govorimo. Z milijardo evrov manj prihodki je jasno, da je bilo treba iskati določene načine, da so se odhodki na drugi strani zmanjšali. Ampak danes, ko je gospodarska rast prinesla nekoliko večje prihodke, je pomembno, kam te prihodke delimo. Tukaj ni nobena skrivnost in tudi ni nič tragičnega in nič narobe, če smo si programsko različni, da recimo ste vi in vaša vlada nekoliko več tega denarja, te milijarde evrov investirali v javni sektor s povečanim zaposlovanjem, z zvišanjem plač v javnem sektorju in podobno, mi pa kot stranka, ki zagovarja takšen program, kot ga predstavljamo, smo si vendarle želeli, da bi to milijardo bolj porabili na način, da bi od tega imeli korist vsi. Torej, z davčnimi razbremenitvami. Da ne bi imeli koristi zgolj ljudje, ki smo zaposleni v javnem sektorju, ampak tudi tisti, ki delajo v realnem sektorju in ki so v času gospodarske krize tudi plačali največjo ceno te krize. Ko se danes pogovarjamo o teh stvareh, kam bi bilo po naši oceni najbolj smiselno investirati ali pa dati to milijardo evrov, če je že ima Vlada več na razpolago, kot je je imela 2012, mislim, da je ena izmed stvari, na katere se je treba osredotočiti, pa se žal večji del slovenske politike ukvarja, kot da to ni tema, demografija oziroma če želite rodnost. Mislim, da resno nas na nevarnost, ki jo prinaša nizka rodnost, opozarja zgolj vladni Umar. Da ne bo kdo narobe razumel, to ni neka krilatica Nove Slovenije, ampak če greste pogledat poročila vladnega Umarja, ves čas govori o tem, da je rodnost in demografija izjemno zaskrbljujoča in da nam v prihodnjih 20, 30 letih grozi zlom pokojninskega, socialnega, zdravstvenega in še kakšnega sistema. Ker smo vedno starejša družba, ljudje vedno dlje živijo, mladih pa ni, tudi zaposlenih je manj. In na nek način ti mladi ne morejo prenašati vsega tega bremena. In ko govorimo o rodnosti, če sem že danes dopoldne pri tistih donacijah za šport operiral s konkretnimi številkami, bom tudi pri tej razpravi poskušal čim bolj konkretno operirati. Rodnost v Sloveniji je 1,57 otroka na mamo v rodni dobi. Da narod na dolgi rok preživi, mora biti ta številka več kot 2. Pa ni. In smo mi podpovprečni celo, kar se tiče same Evropske unije. Ta številka pove, da na dolgi rok kot narod ne bomo preživeli oziroma bo naša kultura potisnjena ob rob oziroma bo podoba Slovenije precej drugačna, kot je danes, če ne bomo nekaj začeli delati na večji rodnosti. In seveda tukaj po navadi, ko grem po Sloveniji, takoj pride kontra pobuda oziroma kontra opomin, nasprotni opomin, da bom bolj pravilne slovenske izraze uporabljal, ja, Tonin, kaj si pa ti za rodnost naredil. Najprej povej, koliko otrok pa imaš. Zdaj, jaz sem nekje na tisti številki 2, ki bi bila na meji, pa nisem še rekel zadnje besede, to moram reči. In seveda, vse se začne pri nas samih, da se kot družba ali kot ljudje odločamo za več otrok. Seveda pa se najbrž strinjate z mano, da smo mi, ki sedimo v parlamentu, najbolj poklicani in prvi poklicani za to, da ustvarimo čim boljše pogoje, da se bodo mladi lažje odločali za otroke. In tri stvari se v vseh raziskavah pojavljajo kot ključne, zakaj se mladi odločajo za otroke. Prvič so vrednote, ali te družba spodbuja k temu, ali te doma spodbujajo k temu, ali si bil doma vzgojen, da imaš kot družina več otrok. Druga zadeva je stanovanjski problem, ali družina lahko gre kam stanovat, ali ima streho nad glavo. In tretja stvar so službe, zaposlitev, da se lahko preživijo. Glede stanovanjskega problema mislim, da ima država kar nekaj vzvodov, ker lahko mladim družinam pomaga. Več o tem bo moja kolegica Iva Dimic govorila, kaj bomo na tem področju predlagali, tako da se ne bi zdaj na to področje spuščal. Glede vrednot mislim, da imamo tukaj tudi politiki izjemno nalogo in dolžnost, da spodbujamo in ustvarjamo klimo, da je nekaj dobrega imeti otroke. In lahko vidite že posamezne razlike po Sloveniji. Jaz večkrat izpostavljam Poljansko in Selško dolino, kjer če pogledate njihovo statistiko pa povprečno število otrok, bistveno odstopa od preostale Slovenije. Očitno so tam vrednote take, je tam taka kultura, ki življenje pa več otrok tudi spodbuja, in če bi to prestavili na celotno Slovenijo, bi naredili en pomemben korak naprej. Zdaj pa glede delovnih mest. Glede delovnih mest, jaz vas ne bi z našim programom obremenjeval, ker seveda tukaj si vi najbrž mislite svoje. Se bom pa dotaknil ene stvari, ki je tudi z delovnimi mesti povezana. To je pa usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. In tukaj zdaj pridemo do tega našega predloga sprememb Zakona o vrtcih, ki je še kako pomemben za neko usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. Hvala bogu, če že imamo mlade, ki imajo službe in delovno mesto, super, da bi jih bilo le čim več. Ampak nam pa z vidika rodnosti nič ne pomaga, če ti mladi živijo v nekem strahu, da svojih otrok nimajo kam dati. Starši so še premladi, da bi bili v pokoju, da bi jih lahko pazili, drugih možnosti nimajo. In vrtec je edina možnost, ki jo imajo. Žal pa v sedanji situaciji v številnih družinskih proračunih vrtec predstavlja pomembno in težko breme. In če že kaj kot politika lahko naredimo, potem bi tisto milijardo, ki se je v času gospodarske rasti natekla več v državni proračun, dali za potrebe pokrivanja tega stroška otrok v vrtcu. Mislim, da se je rešitev, ki jo je uvedla naša vlada v letih 2004‒2008, zelo pozitivno prijela, če gledate z vidika, koliko več otrok se je vključilo v vrtec, ker je bila ta zadeva bolj dosegljiva in bolj dostopna staršem. Starši so si lažje privoščili, da so imeli dva otroka v vrtcu. To je tudi z vidika socialne vključenosti otrok pomembna stvar in na nek način, če pogledate tudi statistike, ki se vam bodo zdele zelo nenavadne, če pogledate število otrok, konkretno nominalno število otrok, ki so bili rojeni v Sloveniji recimo tam nekje od leta 2000 naprej pa vse do danes, ugotovite, da je bilo, zanimivo, v času največjega gospodarskega razcveta otrok najmanj. Smo padli tam nekje na generacije 17 tisoč otrok, medtem ko pa tam nekje od leta 2008, ko je šla že noter tudi malo gospodarska kriza, se je ta številka začela povečevati in je prišla ponovno nad 20 tisoč. Jaz sem prepričan, da je del vzroka, zakaj se je to zgodilo, tudi to, da smo imeli na ustrezen način urejeno vprašanje vrtcev, na način, da je bil staršem dosegljiv vrtec, in pa tudi kar se tiče porodniških in drugih stvari, so bile stvari relativno dobro urejene in se je številnim materam v času te ekonomske krize in presije zdel varen umik na porodniško. V tem jaz vidim razlog. Skratka, da zaključim. Če pogledate naše sosede, zdaj je bilo, mislim da, kakšen dan nazaj objavljeno, da Italiji grozi rekordno nizka nataliteta, ampak tam je vlada takoj odreagirala, prišla s 100-milijonskimi zneski, da bodo podprli družine zaradi tega, da bi se ti trendi nekoliko obrnili. Žal pa imamo mi v Novi Sloveniji občutek, da je vprašanje demografije in rodnosti očitno tema, ki presega mandat te vladne koalicije, da se z njim nihče noče ukvarjati. Ampak še enkrat, če hočemo kot narod na dolgi rok preživeti, je treba imeti otroke in za to ustvariti tudi ustrezne pogoje. In ta zakon, ki ga danes predlagamo, je korak k temu.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Kotnik, pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite, gospa Kotnik.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavnica ministrstva, kolegice, kolegi! Predšolska vzgoja je pomemben segment v vzgoji in izobraževanju na celotni vertikali, saj pomembno vpliva na vse nadaljnje izobraževalne korake posameznikov. Zato je zelo pomembno tudi, kako poteka financiranje. Strinjam se, da se financiranje države pri plačilih za vrtce v določenem obsegu ohranja še naprej, vendar s premišljenimi ukrepi, kako zagotoviti največjo možno dostopnost do vključevanja v vrtec. Čeprav je bil danes že večkrat omenjen ukrep brezplačnega vrtca v letu 2008, pa kljub temu ne morem mimo tega, da še enkrat osvežim oziroma še enkrat ponovim, kaj je ta ukrep iz leta 2008 prinesel. Računsko sodišče je v letu 2010 ocenjevalo učinke tega ukrepa. Pri tem so ugotovili, da se je ta ukrep izkazal za pomanjkljivega oziroma za neučinkovitega. In sicer, bom naštela te tri vzroke, čeprav smo jih že slišali: starši, ki so imeli enega otroka in starši z več otroki z enakimi dohodki so bili v neenakem položaju, kajti starši z enim otrokom so za vrtec plačevali več, potem so bile tukaj družine z več otroki, med katerimi so bile prevelike starostne razlike otrok in ni bilo izboljšanja finančne dostopnosti, prav tako so v tem času v vrtce vključevali starši otroke, ki jih drugače ne bi – ti otroci so vrtec obiskovali neredno ali pa sploh dalj časa ne in zgodilo se je, da otroci, ki so bili na čakalni listi, otroci, ki so rabili varstvo, enostavno niso prišli na vrsto. To se pravi, da ima predlog spremembe načina financiranja plačil za otroke več kompleksnih učinkov, ki jih je treba natančneje preučiti. Danes še nisem slišala, da smo se že več let nazaj ukvarjali s tem, da bi vsak otrok imel tri kvadratne metre igralne površine, se pravi, da bi zadostili prostorskemu normativu. Zaradi velikega vpisa otrok v vrtce – še sedaj vemo, da so nekateri vrtci zelo zasedeni – se tega normativa ne bo dalo uresničiti. Druga stvar je, kako je z investicijami. V letu 2008 vemo, da je prišlo do pomanjkanja prostora in je bilo reševanje tega problema na plečih občine. Sicer so se občine zelo izkazale, ampak je bilo takrat glede tega kar precej težav. Tako da bi tudi za naprej morali premisliti, kako bo z investicijami. Tretja stvar pa je državni proračun. Državni proračun sredstev je bil sprejet in v okviru tega sprejetega državnega proračuna sredstev za večanje obsega pravic ni. Slišala sem danes že kar nekaj razprav o rodnosti. Mislim, da ta ukrep, ki ga je predlagala Nova Slovenija, bi sicer vplival delno na rodnost, ampak pozabljamo na glavne stvari, ki so najbolj pomembne, to je zaposlovanje, da bodo mladi imeli zaposlitev, da bo rešena stanovanjska politika. Tako da mislim, da je ta predlog šele nekje na tretjem mestu. Ne bom rekla, da ne bo vplival, ampak ne v takem obsegu, kot je predlagatelj predstavil. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravi naj se gospa Violeta [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Oprostite, predlagateljica. Izvolite, gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Ker je tema taka, da se pogovarjamo o ukrepih, ki bi dejansko omogočali nek pozitiven pogled na družinsko politiko, mislim, da je treba še enkrat poudariti, ko se sklicujete na mnenje Vlade, da je bila ugotovljena nelogičnost in neenakopravno obravnavanje staršev glede na enak dohodkovni položaj družin in tako naprej. Moram poudariti, da se to še vedno dogaja, ker so cene vrtcev po Sloveniji različne. Ne glede na dohodkovni razred so cene različne. In potem je tudi glede na dohodkovni razred lahko nek tretji plačilni razred vrtca v neki občini kar za nekaj deset evrov dražji kot v neki drugi občini, pa imajo enak dohodek, ki je izračunan preko centrov za socialno delo. Tako da se to še vedno dogaja. In zdaj vlečete, da je bilo to očitano. Tako je še vedno, pa ni odpravljeno. Zato pa pravim, da je treba razmisliti o ukrepih družinske politike. Bilo je rečeno, da bo nekaj vplivalo ali ne bo vplivalo. Glejte, jaz imam tukaj razpredelnico glede gibanja števila rojstev od leta 1980 do leta 2015. In ukrep, ki je bil sprejet leta 2008, je dejansko bil ukrep, ki je močno dvignil število rojstev v Sloveniji. Po tistih, kot je že kolega Tonin povedal, ko smo imeli najnižjo stopnjo ali najnižje število rojstev, to je bilo od leta 2001 do leta 2004, ko se je rodilo nekje med 17 tisoč 477 in 17 tisoč 961 leta 2004. Potem sta bili dve leti oziroma tri leta, ko so se gibala rojstva nekje med 18 tisoč do 19 tisoč. Potem pa leta 2008 prvič pride po praktično desetih letih na 21 tisoč 817 in potem v letu 2009 21 tisoč 856. Se pravi, v prvem letu razlika 49. Ampak potem je zanimivo, v letu 2010 22 tisoč 343, to pomeni 421 več rojstev. V letu 2011 21 tisoč 947. V letu 2012 21 tisoč 938. Se pravi, je bila stopnja nekoliko drugačna. Potem pa že leta 2013 21 tisoč 100 in tako naprej in zdaj sem nam še vsako leto zmanjšuje. In resnično sem pričakovala glede na podatke to, kar so v Italiji naredili, bil je naslov V Italiji je rekordno nizka nataliteta in je premier Paolo Gentiloni dejansko čez noč, že dan po objavi uradnih podatkov statističnega urada, napovedal velikodušno družinsko politiko. Za podporo družinam naj bi tako letos namenili 600, prihodnje leto pa kar 700 milijonov, prav tako naj bi bili večje podpore deležni tisti starši, ki imajo otroke v vrtcih. Se pravi, oni so se takoj po objavi zbudili, praktično, in videli, da je nekaj narobe in da je treba nekaj narediti. Mi pa smo imeli lansko leto predstavitev teh podatkov Umarja v unionski dvorani, tam je bila tudi kolegica vodja Poslanske skupine SMC Simona Kustec Lipicer in resnično sem pričakovala, da se bo nekaj zgodilo, ker je predstavnik Umarja gospod Vasle povedal, kakšno je stanje. In kar sem rekla tukaj – je predstavnica največje koalicijske stranke pa bo vendarle nekaj se naredilo v to smer. Po enem letu ni nič. In sem rekla, skrajnji čas je, da se tega ozavestimo, da o tem razpravljamo, zato je Poslanska skupina Nove Slovenije že dvakrat vložila sklepe v podporo pozitivnim demografskim trendom, tudi nedolgo nazaj, nekaj mesecev oziroma v jesenskem času je bilo, in je bilo rečeno, da bo vse boljše, ko bomo dobili resolucijo o dolgoživi družbi, do 31. marca. Če se ne motim, je to čez nekaj dni. Veselim se je, jo pričakujem, da bom vendarle imela v rokah to resolucijo dolgožive družbe, da bom videla, kaj se predvideva. Upam, da bo nekoliko drugačna, kakor je bila Vizija Slovenije do leta 2050, da bo kakšne izračune imela, ker drugače si ne znam predstavljati neke resne, odgovorne politike. Resnično je, na nek problem se lahko vedno odzovemo na dva načina. Ali se z njim spopademo ali pa ga ignoriramo in se delamo, kot da ga ni. Kaj in kako se bomo mi odločili glede tega problema? Ali ga bomo začeli reševati ali se bomo še nadalje, sicer dobro leto pred volitvami, delali, da ga ni in da ne obstaja? To je tudi seveda vprašanje za največjo koalicijsko stranko. Ali se bomo lotili tega problema in začeli na nek način po korakih reševati ali ne? Vidimo, da Italija se je to odločila, da bodo poskrbeli za svojo demografijo, za obstoj svojega naroda, mi pa se nekako kar ne moremo odločiti, pa kljub temu da je Vlada kljub že sprejetemu proračunu v preteklosti namenila 200 milijonov, različnim potrebam se je razdelilo. Tukaj pa govorimo o 10 milijonih, pa nič od tega. Pa se govori, kot da je to ne vem kakšen nedosegljiv denar. 200 milijonov je bilo razdeljenih po sprejetem proračunu.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravita naj se Violeta Tomić in mag. Bojana Muršič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Vsem lep pozdrav! Posebej pozdravljam spoštovano državno sekretarko in njeno kolegico! Spoštovani poslanke in poslanci, danes obravnavamo Zakon o vrtcih, in sicer spremembo Zakona o vrtcih, ki jo je v Državni zbor vložila Nova Slovenija. V tej spremembi Nova Slovenija predlaga, da se plačilo staršev za vrtec določi v skladu z zakonom, ki ureja uveljavljanje pravic iz javnih sredstev. Starši, ki imajo v vrtec hkrati vključena dva ali več otrok, plačajo za starejšega otroka za en razred nižjo ceno, za mlajše otroke pa bi bili plačila oproščeni. Za otroka, vključenega v program vrtca, ki je dopolnil starost 5 let, starši plačajo 50 % plačila, ki jim je v skladu z zakonom določeno kot plačilo staršev za vrtec. Sredstva v višini razlike do znižanja plačila vrtca se vrtcem zagotavljajo iz državnega proračuna. In tukaj potem nastane problem. Rekla bom tako, ne nasprotujem predlogu, da bi se družinam dalo več sredstev za plačilo vrtcev, zastopam pa seveda stališče, da je treba za vse ukrepe zagotavljati pravične in finančno sprejemljive subvencije. Nadalje, imeti je treba v vidu tudi celoten kompleks problemov na področju zagotavljanja sredstev za večjo vključenost otrok v vrtec, zato menim, da bi bilo treba, to je ugotovljeno, zagotavljati v proračunu več sredstev, in sicer v letu 2016 10 milijonov, v naslednjih letih pa 21 milijonov evrov. To pa pomeni seveda problem, kot sem že rekla. Namreč, mi imamo proračun države sprejet, v tem proračunu teh sredstev ni zagotovljenih. Prav tako nas veže fiskalno pravilo, ki smo ga sprejeli. Te povečane subvencije pa seveda bi pripeljale do tega, da bi se v vrtec vključevalo večje število otrok, kar je seveda naš cilj, ampak nimamo zagotovljenih dovolj prostorskih kapacitet za nove otroke, za katere je seveda potrebno, da so vključeni v vrtec. Ampak zato moramo ponovno zagotoviti še dodatna sredstva, da lahko zagotovimo dodatne vrtčevske kapacitete. Zato seveda soglašam s konceptom Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, da je treba povečati vključenost predšolskih otrok v vrtec, ker to seveda daje potem vsem otrokom tudi večjo možnost za razvoj in večjo razgledanost in lažje se vključijo v šolske obveznosti, ko dosežejo to starost. In seveda se strinjam z mnenjem državne sekretarke, ki je rekla, da je to število 95 % populacije. Jaz bi seveda bila za to, da je 100 %, ampak vedno je nekaj razlogov, da se ne vključijo čisto vsi, in zelo se strinjam s tem, da čim večje število in da je ta številka 95 seveda primerna. Zato pa bi bilo treba poskrbeti, kot sem že rekla, najprej za prostorsko povečanje kapacitet vrtcev in pa zagotoviti pravična finančna sredstva, pravične subvencije družinam, ki bi potem seveda lažje povezale kraj s koncem svojega družinskega proračuna in seveda dale te svoje otroke v vrtec. Vlada pripravlja novelo zakona s tega področja, zato seveda danes tega predloga ne bom podprla. Pričakujem pa, da bo ministrstvo ta zakon čim prej dalo v obravnavo na Vlado in da ga bomo potem dobili tudi poslanci na svoje klopi. Hvala lepa.
Prej sem se zmotil pri zaporedju, zato bom še enkrat prebral pravilno. Sedaj dobi besedo gospa Violeta Tomić, za njo gospa Ljudmila Novak in potem mag. Bojana Muršič.
Hvala za besedo. Kot smo že povedali v svojem stališču, v Združeni levici podpiramo vse ukrepe, ki zmanjšujejo stisko ljudi, predvsem tistih, ki so najbolj revni. Ravno zato smo tudi včeraj obravnavali naš predlog, da bi se otroški dodatek izvzel iz socialnih prejemkov, in smo bili, žal, zavrnjeni, tako kot slabo kaže tudi vašemu predlogu, Nova Slovenija. Včeraj smo imeli en posvet o revščini. Anita Ogulin iz Zveze prijateljev mladine je pripovedovala grozljive stvari, ki jih srečuje pri svojem vsakodnevnem delu. Moram reči, da humanitarne organizacije zelo odnašajo vse tisto, kar bi morali zagotoviti mi tukaj z zakonodajo in kar bi morala pravzaprav zagotoviti Vlada. Mi bomo ta vaš predlog zakona podprli, čeprav se nikakor ne moremo strinjati z vašo argumentacijo, ker Nova Slovenija ne zagovarja družinske politike, temveč bolj natalitetno politiko. Izhajate iz tega, da v Sloveniji moramo več rojevati. Seveda takšen diskurz otroke obravnava bolj kot bodočo delovno silo. Kakovost življenja bi morala biti kvaliteta sama po sebi. Izvirate iz vprašanja, kaj lahko država stori za večjo rodnost. Seveda lahko s pametnejšo družinsko politiko stori več, je pa eden od pomembnih dejavnikov pri odločanju o rojstvu otrok usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. In nikakor se ne morem strinjati s kolegom Toninom, ki je dal na prvo mesto pri odločanju za rojstvo otrok vrednote, šele potem stanovanjski problem in službe. Kot vemo, mnogi delodajalci v teh neoliberalnih sferah pogojujejo ženskam zaposlitev s tem, da morajo podpisati, da ne bodo rojevale. Tega problema bi se morali lotiti. Koliko mladih žensk bi imelo otroke, pa jih ne smejo imeti, če želijo dobiti zaposlitev. Govorite o obstoju naroda, ampak tukaj je, veste, tudi zelo veliko neplodnih parov. Pa hkrati se zavzemate tudi za prepoved oploditve z biomedicinsko pomočjo samskim ženskam. Tudi posvojitve. Tudi če bi istospolni pari lahko kje iz tujine posvojili kakšne otroke, bi verjetno pomagali k demografski sliki. Skratka, demografske probleme na kratki rok rešujejo tudi migracije. In zato je Frau Merkel rekla »refugees welcome«, pa so potem vsi po njej planili. Zato ker se tudi ona zaveda, da se evropsko prebivalstvo stara, da so velike socialno-ekonomske posledice tega staranja, ki se tičejo zdravstvenega sistema, pokojninskega sistema, dolgotrajne oskrbe trga dela, izobraževanja in tako naprej. Mi pa zavrnemo mlado družino, jo pošljemo nazaj na Hrvaško ne glede na to, da je bil otrok rojen v Sloveniji. Tukaj gre za nedoslednost ali pa je dejansko zavzemanje tukaj samo za rojstva, ki so domača, slovenska, čistokrvna, avtohtona, spočeta v tradicionalnih družinah, tradicionalnih zvezah pa da ne rečem, da mogoče v kakšni tradicionalni pozi. Skratka, staranje prebivalstva je [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja. Me veseli. Tonin je rekel, da še ni rekel zadnje besede na to temo. Me zelo veseli, da se pri dveh otrocih ne bo ustavil, kolegica Iva jih ima pet. Tako da vi ste vzor za to izboljšanje demografske slike. Skratka, sreča je, mi imamo sicer manjšo rodnost kot pred stotimi leti, vendar imamo tudi manjšo smrtnost. Kam bi prišli, če bi bilo tako kot pred stotimi leti? In imamo ne samo manjšo smrtnost pri otrocih – hvala bogu, da imamo boljši zdravstveni sistem in boljšo oskrbo – ampak se tudi življenjska doba podaljšuje, tako da se zdaj dejansko srečujemo s staranjem prebivalstva. Mi se strinjamo, da je treba varčevalne ukrepe kar takoj ustaviti, ker so dejansko škodljivi, ker pomenijo zmanjševanje državnih investicij in izdatkov za vse javne storitve. Zategovanje pasov prinaša revščino in splošno družbeno nazadovanje, pri tem pa je že dokazano, da sploh ne zagotavlja nobenega gospodarskega okrevanja. Nasprotno, dodatno poglablja gospodarsko krizo in vsak evro, ki ga država privarčuje pri proračunskih izdatkih, negativno učinkuje na gospodarstvo, saj neposredno zmanjšuje povpraševanje tako posameznikov kot podjetij. In vsak tako imenovani privarčevan evro je BDP Slovenije do sedaj zmanjšal za 1,6 evra. Dokaz za to je zloglasni Zakon za uravnoteženje javnih financ, z njim je Janševa vlada tako rekoč privarčevala 460 milijonov evrov, a se je obenem BDP zaradi tega skrčil za 700 milijonov evrov. Skratka, edini, ki imajo koristi od varčevanja, so tisti najpremožnejši, saj gre v resnici zgolj za prisilno odpravljanje socialnih pridobitev in delavskih pravic z namenom višanja profitov. Vse vlade nas skušajo prepričati, kako je to zelo dobro za vse, ampak da bi višji profiti prinašali večje investicije in posledično več delovnih mest, to vendar ne drži. Nikjer v Evropi se to ne dogaja. Višji profiti pomenijo več luksuznih jaht, več luksuznih vil in cel kup bogastva v davčnih oazah. In na drugi strani vse bolj osiromašeno ljudstvo. Pri vpisu fiskalnega pravila v ustavo ste mnogi ploskali, nekateri so odpirali šampanjec, danes pa vidimo, da je to štrik za vrat, kadar hočemo kakorkoli sprostiti ta primež in pomagati tistim, ki bi jim morali pomagati tako, da bi denarni tok stekel in zakrožil znotraj prebivalstva in seveda predvsem pa da bi šel ta denar za odpravljanje socialnih krivic. Včeraj ste ravno tako potrdili Fiskalni svet in govorite o tem, da se je kriza končala. Ja, kriza se definitivno je končala za tistih 10 % najbogatejših, ki jim je ta vlada po davčnem odpustku dala prednost, in tako smo dobili letos izpad kar 80 milijonov evrov. Dobili smo tudi mnenje Vlade, ki pravi, da nima denarja za takšne ukrepe, ki jih je predlagala Nova Slovenija, nima ne infrastrukture in ne kadrov. Država mora zagotoviti dovolj prostih mest v vrtcih. Dostopnost mora zagotoviti vsem družinam, kajti to pomeni za njih večjo kvaliteto življenja. Vsi bodo lažje delali, lažje bodo poskrbeli tudi za svoj prosti delovni čas, če bodo ta čas njihovi otroci varno nekje spravljeni. Tudi na zavodu za zaposlovanje imamo dovolj iskalcev zaposlitve ravno izobraženih ljudi na področju predšolske vzgoje in mislimo, da bi z določeno politično voljo to lahko čisto mirno rešili. Hvala.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in gospod Saša Tabaković.
Spoštovani! Še enkrat sem prebrala Vizijo Slovenije in bom prebrala samo en stavek: »Hitro starajoče se prebivalstvo sicer ni zanemarljiv izziv, a je rešljiv.« Nikjer pa ne piše, na kakšen način bomo ta problem rešili, in vsi že dolgo časa vemo, da je demografska slika v Sloveniji izredno slaba, da potrebujemo več rojstev za enostavno obnavljanje naroda. Lahko si zatiskamo oči, lahko ta problem rešujemo s priseljevanjem – pa saj vidimo, nekaj begunskih družin potrebuje stanovanja, pa nimamo ravno velikega občutka za to, da bi jih namestili v neko okolje. Torej, ne moremo računati, da bomo vse probleme demografije rešili enostavno s priseljevanjem. Pa bomo rekli, pa dajmo z repatriacijo. Torej, Slovenci, ki so se zaradi različnih okoliščin morali izseliti, največ po 2. svetovni vojni, imajo v Argentini zelo velike družine, tretja, četrta generacija, odlično govorijo slovensko, hodijo v slovenske šole, dajmo narediti program, da se vrnejo. Pa se bojim, da bomo spet slišali veliko veliko grdih, slabih besed in podobnega, če bomo predlagali kaj takšnega. Pa mislim, da bi bilo dobro in tudi pravično. Torej, kaj bomo naredili? Lansko leto januarja je bila seja, ki smo jo predlagali, tudi v zvezi z demografijo, in takrat mi je ministrica Anja Kopač Mrak zagotavljala, da bo do konca leta 2016 pripravljena strategija o dolgoživi družbi. Če se ne motim, smo že leta 2017, skoraj pol leta je že minilo, pa mislim, da te strategije še nismo videli. Takrat je bilo tudi obljubljeno, da bo Vlada pripravila vrsto analiz za strateške dokumente, kako bomo to demografijo izboljšali. Pa nisem slišala, da bi – razen nekega dokumenta, ki so ga takrat na hitro pripravili pred našo sejo, zato je bila seja prekinjena in smo jo nadaljevali po mesecu in pol. Torej, od takrat naprej nisem slišala. Razen Vizije Slovenije, ki je, bomo rekli, pravljica ali pa spisek naših želja, kaj bi radi bili, nikjer pa ne piše, kako bomo to dosegli. Žal nimamo ničesar. In ko smo čakali, da bo Vlada predlaga vrsto ukrepov, da bomo vse to izboljšali oziroma vsaj nekaj korakov naredili v smer izboljšanja demografije, pač teh ukrepov ni bilo. Zato smo mi predlagali ta ukrep brezplačno drugi otrok v vrtcu, ki je v preteklosti že prinesel neke pozitivne rezultate. Zakaj je tako pomembno, drugi otrok brezplačno? Velikokrat se pogovarjam z mladimi družinami, mamicami, ki so ostale pri enem otroku. Pa so večkrat rekli, ja, saj smo mislili dva, ampak potem smo malo prelagali, potem ni bilo več plenic pa smo ugotovili, da nam je že lepo, in potem se nismo več odločili za drugega otroka. Ta ukrep pa je nekako bila spodbuda, da so se starši prej odločili, ker so bili na nek način tudi motivirani. Verjamem, da si večina mladih želi ustvariti družino, seveda potrebujemo za to določene pogoje. Kot je bilo že napovedano, v Novi Sloveniji imamo še vrsto pripravljenih ukrepov, da bi to spodbudili. In kot vedno poudarjamo, gospodarstvo je najboljši temelj za socialno državo in seveda tudi za dobro družinsko politiko. Gospodarstvo. Pravi ukrepi za gospodarstvo, za delovna mesta in tako naprej. Potem pa poslušamo zgodbe o kapitalistih, ki bi jih bilo treba vse zapreti, vsem je treba dati univerzalni temeljni dohodek, Romom opremiti njihova naselja in stanovanja, kmete čim bolj obdavčiti in podobno. Nekateri si samooskrbo predstavljajo tako, da se odpeljejo z avtom na njivo, odprejo prtljažnik in poberejo pridelke in podobne stvari. Torej, naredimo nekaj konkretnega, da bomo spodbudili mlade, da se bodo lažje za to odločale. Pa seveda, ko je govoril Tonin o vrednotah, da prvi pogoj so vrednote. Seveda, ker ugotavljamo, da samo materialno stanje ni edini pogoj, da se človek odloča za več rojstev. Torej spoštovanje življenja, želja po dajanju življenja in tudi pripravljenost vzgajati otroke, se za to tudi na nek način žrtvovati, biti odprt za to, to so vrednote, ki ljudi nekako potem, bom rekla, spodbudijo, da imajo tudi več otrok. Torej so vrednote prve, potem so pa še pogoji, ki jih morajo imeti, od službe, stanovanj, varstva in tako naprej. In teh 10 milijonov, lahko se to sliši veliko, v primerjavi z vsem denarjem, ki smo ga pa dali v bančne luknje, ki smo ga dali propadajočim podjetjem, tako rekoč, ki smo ga v tudi mnoge druge propadle projekte dali, bi bil ta denar zelo dobro naložen denar, naložen denar v prihodnost naroda. Za to gre. Prihodnost naroda. In vemo, da vsako leto propadajo jeziki, propadajo tudi narodi, mnogo večji, kot je slovenski, zato mislim, da si mi tega res ne moremo privoščiti, da tiščimo glavo v pesek in ne naredimo nobenih konkretnih korakov za izboljšanje tega stanja. Pa to nam čivkajo že vsi vrabci na vejah. To govori Umar, to govori evropska komisija, to govorijo znanstveniki. Vsi to vemo. Nekje je treba začeti. Jaz se ne morem sprijazniti s tem, da nam je vseeno, še manj s tem, da bodo v Sloveniji živeli samo medvedi pa srne, kot je rekla kolegica Iva – pa ne bodo, zato ker Slovenija je prelepa dežela, da bi ostala prazna, ampak bodo ta prostor zapolnili pač drugi. Če nam je vseeno – meni ni! Zato je to nek prvi od konkretnih ukrepov, da spodbudimo mlade, da se bodo lažje odločali za večje družine.
Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravita naj se gospod Saša Tabaković in gospa Jelka Godec. Izvolite, gospa Muršič.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo! Spoštovana državna sekretarka, kolegice, kolegi! V današnjem popoldnevu nadaljujemo z obravnavo zakonov, ki jih je predložila Nova Slovenija. Dopoldne so bili v obravnavi predlogi zakona, ki dejansko so podajali zmanjšanje prihodkov, a danes v popoldanskem času govorimo o zakonih, ki povečujejo odhodkovno stran. Tako da tukaj se kar malo vprašaš, kje smo. Seveda ta zakon, ki ga imamo v parlamentarni proceduri, je imel učinke že leta 2008. Moram reči, da je predlog zakona všečen, temu ne morem oporekati, in celo na mestu glede na to, da postajamo dolgoživa družba, da je treba dvigniti rodnost. A vprašanje je, s kakšnimi ukrepi lahko dvignemo to rodnost in kako vplivati na kakovostnejše družinsko življenje. Po mojem je treba iskati pogoje oziroma ukrepe rodnosti tudi kje drugje. Današnji delovni ritem družin je popolnoma drugačen, kot je bil, bomo rekli, pred 20 leti. Družinsko življenje je neprilagodljivo, kar tudi vaši poslanci večkrat v razpravah govorijo, tudi naše delo je tukaj neprimerljivo, pa se ne bom na naše delo osredotočala, osredotočala se bom na delo, bom rekla, nekega povprečnega zaposlenega, ki dela od 8. do 17. ure, preden pride domov, je to ura 18.00, se pravi – kdaj se bo posvečal družini? In seveda, vse mlade družine najprej razmislijo, kaj bodo otroci imeli od mene. In v tej zgodbi se potem odločajo zgolj za enega otroka. Jaz sicer bi želela tako kot vi, da bi teh otrok bilo več, ampak če se ozrem na to, verjamem, da je v bistvu kvaliteta življenja takšnih družin slabša. V preteklosti so dejansko starši delali od šeste do druge ure, ob treh smo se dejansko že najedli, smo začeli kvalitetno preživljati popoldanski prosti čas, šli smo v naravo, se učili in bilo je bistveno bistveno drugačno in bolj kvalitetno naše življenje, kot je današnji ritem in življenje. Seveda, temu se prilagajajo tudi institucije, kot so šole in vrtci, kar je dobro, ampak kljub temu, otrok nimamo zato, da jih bomo imeli pretežni del v institucionalnem varstvu, ampak zato, da se bomo mi ukvarjali z njimi. Iz tega razloga jaz po eni strani razumem te mlade družine, da se pač zelo pozno odločajo za otroke, in potem ostanejo na koncu koncev pri enem otroku. Ali je ukrep drugega otroka brezplačno v vrtcu pravilni ukrep in da bomo s tem dvignili nataliteto, jaz, bom rekla, za tem ravno najbolj ne stojim. Bilo bi treba spremeniti samo organizacijo življenja v družini, spremeniti tudi vlogo ženske v družbi, spremeniti odnos otroka do načrtovanja družine, to se pravi usklajevanje družinskega in delovnega okolja, tudi pri delodajalcih bi bilo treba nekako najti konsenz, da te najprej ne vpraša delodajalec, ali načrtuješ družino, ali boš imel v nekem doglednem času še otroka, ker potem dejansko ne dobiš službe. Tukaj je tudi stanovanjska politika, ki se sicer v zadnjem času kar spreminja in so v bistvu boljši pogoji, ampak mislim, da še tukaj je treba marsikaj narediti. Glede na to, da je bil ta zakon, ki ga sedaj v nekem zelo podobnem predlagate, iz leta 2008, prinesel je nekaj učinkov, učinki pa so bili tudi na strani lokalnih skupnosti. Lokalne skupnosti so se takrat soočile z velikim problemom, ker so starši vpisovali otroke v vrtce, kapacitet ni bilo, sredstev za investicije tudi ne in nekako smo iskali možnosti, kako otroke vključiti, kajti vsak otrok, ki se je želel, oziroma vsak starš, ki je želel svojega otroka vključiti v vrtec, se nam je zdelo pravilno, da ga institucionaliziramo, da mu damo pogoje za, bom rekla, dobro življenje, dobre življenjske napotke. In to je bilo v tem kontekstu sicer dobro, ampak na strani občin je bila vrsta težav. Ob tem, da ne omenim, da vse občine ne plačujejo enakih stroškov za vrtce. To je še večji problem in tudi starši posledično imajo s tem različne cene v mestnih središčih, na podeželju. In kar je pa potem tudi ugotovilo Računsko sodišče, ki je ocenilo, da ministrstvo glede ciljev izboljšanja dostopnosti predšolske vzgoje ni ustrezno načrtovalo, kljub temu je pa sicer bilo doseženo izboljšanje na področju vključenosti otrok v predšolsko vzgojo. Pri tem Računsko sodišče tudi ugotavlja, da ni bilo izboljšane finančne dostopnosti do predšolske vzgoje, da tudi tukaj ni bilo ministrstvo dovolj učinkovito, so izsledki. Pa vem, da je leta 2012 z ZUJF bilo doseženo, da ta ukrep, ki je bil sprejet leta 2008 na področju družine z ukrepi, vezanimi na področja porodniškega nadomestila, starševskega nadomestila, starševskih dodatkov, otroškega dodatka, pomoči ob rojstvu, dodatka za veliko družino – ti ukrepi niso bili pravi, to se nam pa kaže tudi danes. Na koncu koncev smo v tej situaciji, da nam rodnost pada. Število otrok je vedno nižje. In če mi dovolite, bi se še zgolj dotaknila tega, da glede na to, da je gospa Iva Dimic kot predlagateljica ob noveli zakona o praznikih in dela prostih dnevih konec leta 2016 izjavila, da se očitno res bližajo volitve, takrat namreč vladajoče stranke praviloma pričnejo deliti bombončke, kar je navedla tudi v letu 2008, brezplačni obrok za vse dijake, v letu 2008 tudi brezplačni vrtec za drugega in vse ostale otroke. Se mi zdi, da smo danes tudi pred temi bombončki, ki bodo v prihodnjem letu, mag. Tonina pa v tem kontekstu ne bom citirala. Pa brez zamere, ne trdim, da je bil ta nabor ukrepov napačen, izvedba pa je bila, kot sem že na začetku povedala, vsaj za lokalne skupnosti katastrofalna, kajti ni bilo pogojev. Sedanja situacija je bistveno bolj drugačna, kot je bila takrat. Pa ker moram še nekaj časa pustiti kolegu, se zaenkrat zahvaljujem. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Se strinjam, da je glede na situacijo, ki smo ji priča v Sloveniji, resnično težko usklajevati poklicno in družinsko življenje in da bi morali tu več narediti. Tudi moj apel že večkrat na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide ministrici dr. Anji Kopač Mrak je, da je treba razmisliti, na kakšen način bomo zaščitili mlade mame, da se bodo lažje odločile. Vse prevečkrat slišimo, »ja, saj bi imela še enega otroka«, ali pa, kot je rekla kolegica Violeta Tomić, si ne upajo niti iti na porodniško, že za prvega ne. Na nek način bi morali poiskati. In jaz predlagam, da se poišče način, kot se je poiskal način za mlade do 30. leta in za starejše od 55 let. Mislim, da smo dolžni tudi to – omogočiti mamam, da so mame. Da bodo lažje usklajevale poklicno in družinsko življenje. Jaz verjamem, da ministrica spremlja in da je ponovno slišala apel Nove Slovenije, da je treba urediti tudi za mlade ženske, za mlade mame neko varnost, socialno varnost, če se bodo odločile, da se bodo posvetile tudi družinskemu življenju. Da ne bodo v strahu, kaj bo po preteku porodniškega dopusta, ali bodo še imele službo ali ne. Še posebno s tega vidika, da se bodo lažje potem še za drugega otroka odločile. Zato je naš ukrep, kar se tiče vrtcev, neka finančna razbremenitev staršev. To smo želeli. In je del družinske politike. Bilo bi treba razmisliti tudi, na kakšen način pomagati. Bile so omenjene lokalne skupnosti. Res je, tudi v mnenju Vlade piše, lokalne skupnosti so imele strošek v letih, ko je začel veljati ta zakon, ko dokazano po toliko letih, od leta 1991 pa do leta 2007, rojstva niso šla čez 20 tisoč. Se pravi, po toliko letih se je poznalo in so rojstva šla nad 21 tisoč celo. In so lokalne skupnosti gradile vrtce, so vlagali v to svoja sredstva, nihče jim ni pomagal, našli so neke rezerve. Občine imajo še zdaj dolgoročne kredite na račun tega. Ampak, veste, kaj bomo naredili, če bo ta številka spet padla? Pustili jih bomo na suhem, lokalne skupnosti, še enkrat. Če ne bo dovolj rojstev v prihodnjih petih letih, bodo ti vrtci samevali. In kaj smo naredili? Lokalnim skupnostim dvojni strošek. Zato ta naš zakon gre v smer, da se vendarle na nek način zažene to kolo ponovno v Sloveniji. Kolega Tonin je rekel, da so pomembne vrednote. Seveda so pomembne vrednote, tudi ko se odločamo glede števila otrok, ko se odločaš, ne nazadnje, kako boš družinsko in poklicno življenje peljal, na vse to vplivajo vrednote. Pa vendarle se mi zdi, da če primerjamo države, kot so Francija, Švedska, Finska, Danska, ki imajo trenutno v Evropski uniji najvišjo rodnost, ne govorimo pri njih zgolj o vrednotah, ampak je pomembno, da so oni v več desetletjih z družinsko politiko dosegli in obdržali sorazmerno visoko stopnjo rodnosti. Se pravi, v več desetletjih z družinsko politiko, ne politiko, ki se spremeni na tri leta. Več desetletij. In to je potem odraz, ki ga imajo, kot sem rekla, Francija, Švedska, Finska, Danska, Norveška celo tudi zraven. Oni imajo družinsko politiko, ki jo štejejo v desetletjih in ki jim je prinesla dejansko višjo rodnost, najvišjo rodnost v Evropski uniji. Se mi zdi, da je to tista pot, ki jo moramo tudi mi skupaj narediti, tlakovati, in pomagati, da bo ta družinska politika v Sloveniji tudi imela nek dolgoročen, stabilen, vzajemen, kot rečejo v Združeni levici, solidaren učinek tudi na povečanje števila rojstev, na uskladitev poklicnega in družinskega življenja in na izpolnitev vsake ženske.
Besedo ima gospod Saša Tabaković. Pripravita naj se gospa Jelka Godec in gospod Jožef Horvat.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovano ministrstvo, kolegice, kolegi! Že v stališču poslanske skupine sem pojasnil, da je sistem vzgoje in varstva zelo pomemben del našega izobraževalnega sistema, ker ni samo priprava na nadaljnje izobraževanje, ampak še več, po mojem osebnem mnenju je v resnici prvi inkluzivni moment naše skupnosti. Torej, vrtec je prostor integracije, kjer se naši najmlajši pripravljajo na neko širše socialno življenje in tudi spoznavanje vrednot, ki jih naša družba goji. Zato so razprave, ki se dotikajo tovrstnih tem, po mojem mnenju pomembne, vendar so lahko učinkovite in konstruktivne samo takrat, ko imamo pred seboj tudi širšo sliko, kaj določeni ukrepi na področju vzgoje in izobraževanja pomenijo oziroma kakšne posledice za seboj potegnejo. Pred nami je zakonski predlog, ki je bil v letih 2008–2012 že veljaven, to smo lahko slišali že v prejšnjih razpravah, torej brezplačni vrtec za drugega otroka, ki pa se je žal izkazal za neučinkovitega. Ko poslušam predlagatelja, ki svojo argumentacijo naslanja tudi na neko demografsko sliko, ki tudi, kako bi temu rekel, v duhu nekega nacionalizma straši narod pred tem, kako bomo izumrli in kako se bo v to našo lepo deželo, kjer bodo na koncu živeli samo še medvedje in srne, naselil nekdo drug, nek tujec. Veste, jaz lahko sicer razumem, da je to legitimno stališče, po drugi strani se je pa treba zavedati, da je Slovenija del sveta. Mi nismo nek osamljen otok sredi vesolja, ampak živimo na planetu, kjer nas je vsak dan več in več. Na žalost predvsem več lačnih in nesrečnih. To je resnica našega sveta. In ko govorimo o tem, da je analiza pokazala, da se je s tem ukrepom tudi dvignila rodnost, bodimo resnicoljubni. V resnici je ta ukrep trajal prekratko, da bi lahko z neko konkretno analizo govorili o tem, da je bil ta ukrep učinkovit, kar se tiče demografske slike. Ne moremo tega trditi. Ker če bi pa tako enostavno poenostavljali stvari, da bi se dva odločila pa imeti še enega otroka [[…]]Ne vem, kako si to predstavljate, ne vem. Da en partner drugemu reče: »Ti, poslušaj, bi imela še enega?« »No, pa dajva, veš, vrtec je zastonj.« Mislim, veste, takšno poenostavljanje, se mi zdi, za Državni zbor ni primerno. Predvsem pa, če pustimo demografijo ob strani, je ta ukrep, ki je veljal, naletel na negativen odziv Računskega sodišča, torej na kritiko, ker predlog ni spoštoval oziroma upošteval sorazmerne enakopravnosti pri obravnavanju staršev glede na enak dohodkovni položaj družine. Mene čudi, da pravzaprav predlagatelj govori o tem, kako bi ta predlog zakona naredil cel sistem nekako bolj pregleden. Mislim, če je temu tako, zakaj je pa potem Računsko sodišče dalo negativno mnenje na ta predlog oziroma na ta ukrep, ki je že veljal? Ker se mi zdi, da je pa Računsko sodišče pa res edina institucija, ki v resnici lahko govori o neki preglednosti in transparentnosti. In seveda nad Računskim sodiščem ne morem biti ne jaz, seveda predlagatelj tudi ne. Bistven problem ukrepa, ki je že veljal, je bil torej v tem, da se ni gledalo, kakšen je dohodek posamezne družine, temveč je bil izključno kriterij število otrok. To je dejstvo. Kaj v praksi to pomeni? To je v praksi pomenilo to, da so starši, ki imajo na mesec recimo višje dohodke ali pa visoke dohodke, lahko imeli za drugega otroka brezplačen vrtec, ampak dejstvo je, da starši z visokimi dohodki si tako ali tako že lahko privoščijo, kadar razmišljajo o zasnovanju družine, več otrok napram tistim, ki seveda nimajo višjih dohodkov in si, če lahko tako rečem, lahko privoščijo skrb samo za enega otroka. Še več, ko je ukrep veljal, je v tistem času prihajajo tudi do situacij, ko so starši otroka vpisali v vrtec, pa ga ta ni redno obiskoval. In ker še vedno velja, da tega otroka po zakonu ni moč upravičeno izpisati, se je dogajalo to, da so bila mesta zasedena in so potem nekateri otroci, ki bi potrebovali vrtec, da bi lahko starši – to, kar smo danes že lahko slišali – se končno posvetili delu in razvoju profesije, predvsem ženske, čakali v vrsti ali pa so potem starši morali iskati neke druge oblike varstva, ki so bile tako za samega otroka z nekega sociološkega vidika pa tudi za družinski proračun manj ugodne. Otroci, ki največkrat v takšnih sistemih, če lahko tako rečem, ostanejo ob strani, so v resnici tisti otroci, ki nimajo bratov ali sester, torej govorimo o edincih. Glede na to, da smo včeraj sprejeli tudi družinski zakonik in so nas bila polna usta o tem, kako je treba enako in primerno obravnavati otroke ne glede na to, iz kakšnih družin prihajajo, seveda ne moremo na ta način diskriminatorno obravnavati otrok, ki prihajajo iz večjih družin oziroma napram tistih, ki prihajajo iz družin manjšega števila, če lahko tako rečem. In veste, ko poslušamo argumentacije, da je družina vrednota – seveda, saj tudi meni je vrednota, ampak eno je jemati družino kot vrednoto, eno pa je v resnici to vrednoto malikovati do onemoglosti. Zakaj? To govorim predvsem iz stališča, ker se potem zelo hitro pojavi diskurz, kjer se odgovornost staršev – to je tisto, o čemer se moramo pogovarjati, ko govorimo o družini kot vrednoti – potem tudi v smislu zasnovanja družine enostavno prelaga na državo. Oprostite, takšna filozofija meni ni blizu, zdi se mi ne samo slaba, predvsem se mi zdi tudi neodgovorna. Ampak, ja, tukaj je treba odkrito povedati, da gre za nek v resnici zelo znan model konservativnega razmišljanja, ki se dotika družinske politike, in dejstvo je to, da je ta bolj konservativni del razmišljanja tako družinske politike kot tudi socialne politike v resnici pri nas prisoten že zadnjih 25 let. In veste, ko se tako poudarja na eni strani ta duh nacionalizma po večjem rojstvu, po boljši nataliteti in pa na drugi strani v resnici prelaganje odgovornosti na stran države namesto na stran staršev, da bi sami presojali, na kakšen način bodo zasnovali družino, in ko se tako malikuje te vrednote, se potem sprašujem, kdaj bo znotraj tega diskurza spet padla ta ideja, ki je enkrat že bila, pa se na srečo ni prijela, ko smo začeli kot skupnost razpravljati o tem, da bi pa mogoče še bolj obdavčili ljudi, ki otrok nimajo. Ker seveda niso zagotovili potomcev, ki bi vsem nam potem enkrat v prihodnosti plačevali naše pokojnine, pri tem pa se recimo v tej debati nikoli ne ozira na dejstvo, ali bodo potem ti otroci, ki bodo enkrat zrasli, sploh imeli službo, da bodo to našo pokojnino sploh lahko zagotovili. Tako da z vidika tega, kar sem povedal, nasprotujem samemu predlogu zakona, predvsem pa se mi zdi, da je primerno vprašanje približevanje vključenosti triletnikov, štiriletnikov v predšolsko vzgojo, kjer bi veljalo razmisliti o naporu k dejanskemu doseganju strateškega cilja EU, kot je bilo že rečeno, to pa se bo tudi nekako poskušalo upoštevati oziroma se bodo dodali dodatni napori pri noveli Zakona o vrtcih, ki jo pripravlja ministrstvo. Kot rečeno, nikoli nisem govoril o tem, da bi bil predlog Nove Slovenije nesistemski, kot je bilo očitano, žal je neučinkovit, to pa je bistvena razlika. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Glede tega sem se morala odzvati. Jaz imam samo enega boga, ne malikujem družine. Mi je pa žal, da se ne ozirate tudi na to, tako bom rekla, nekateri tako proevropsko usmerjeni, kako dojemajo nataliteto tudi v sosednji Italiji, Švedski, Norveški, Franciji in tako, kot sem že prej povedala. Italija, jaz ne vem zdaj, ali so oni prav fanatično se naravnali, da bodo dali 600 milijonov za pomoč družinam letos, prihodnje leto 700 milijonov. Se pravi, vi jih jemljete, da so to malo italijanski fanatiki ali kako bi rekla temu. Ne razumem oziroma ne vem, če veste, kaj govorimo. In govorite, da ni prav, da jaz favoriziram družino in jo malikujem in tako naprej. Poslušajte, problem je v Sloveniji – in velik – to, da nam mladi odhajajo. In del družinske politike je tudi stanovanjska politika, politika zagotoviti službo mladim. Tudi tega se ne lotite tako, kot je treba v koaliciji. Koliko je že bilo enih besed izrečenih, kaj vse se bo naredilo, da se bo mlade na nek način poskušalo tukaj obdržati in da se jih bo spodbujalo, da se bodo lažje odločali tudi za skupno življenje, če bodo imeli tudi, izpostavljajo predvsem v prvi vrsti, stanovanjsko problematiko rešeno. In pravite, da to se nič ne upošteva in da to ni nek tak ključ. Seveda je ključ za mladega. Kam bo šel. Prvo je vprašanje, kam bo šel, potem drugo vprašanje je, kako bo to preživel, kako bo preživel skozi. Zato je pomembno. Ampak če ne moremo mladim zagotoviti, da bi imeli službe, da bi imeli stanovanja, če odhajajo v tujino, potem ko oddamo predlog v Novi Sloveniji, da jim je treba razbremeniti njihov družinski proračun tudi z vrtci, pomagati z nekimi olajšavami pri najemih stanovanj za prvo reševanje stanovanjskega problema in tako naprej, pa rečete, ne, to je pa vse preveč ušlo izpod nadzora [[…]]Ja, jaz ne vem, kaj vam je ušlo izpod nadzora. Zagotovo vam je demografija ušla izpod nadzora. Je bilo rečeno, kritika Računskega sodišča. Poslušajte. V tem državnem zboru je bilo slišati že toliko kritik Računskega sodišča – in kaj je od teh kritik ostalo? Kritika Računskega sodišča je bila glede ustanavljanja državnega podjetja za gozdove. To je bila kritika Računskega sodišča. Pa se je podjetje vseeno ustanovilo. Pa smo zdajle, prejšnji teden, videli, kaj je bilo. Potem je bila kritika Računskega sodišča o dimnikarskih storitvah in še bi jih lahko naštevala, kaj vse pa kaj smo naredili. Nobene neke take končne rešitve, podaljševali iz enega leta v drugo leto. To so bile kritike Računskega sodišča. In zdaj se vi tukaj obračate glede tega, ko je treba pa vendarle primakniti otrokom in pa družinam, pa se sklicujete na Računsko sodišče. Ob drugih možnostih bom potegnila ven vse kritike Računskega sodišča v mandatu od 2014 do zdaj pa bomo videli, koliko je bilo kritik Računskega sodišča pa kaj ste naredili.
Besedo ima gospa Jelka Godec. Pripravita naj se gospod Jožef Horvat in gospod Primož Hainz.
Najlepša hvala za besedo. Moram reči, da bi si morali nekateri od poslancev, ki so govorili o tem, da se malikuje družino in da se poveličuje vrednota družina, prebrati tretji odstavek 53. člena Ustave Republike Slovenije. In za vse tiste, ki si je še nikoli niso prebrali, tukaj piše: »Država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke in mladino ter ustvarja za to varstvo potrebne razmere.« In da ena izmed teh razmer za varovanje družine, za mladino, za otroke je tudi ta predlog Nove Slovenije danes, torej da se vrne na staro iz 2008, na predlog, da je za drugega otroka vrtec brezplačen. In če govorite, da je bil tisti ukrep neučinkovit, jaz sem pričakovala številke, konkretne številke. Ne pa kar reči, je bilo neučinkovito, ker je bilo treba graditi vrtce, ker so se za to zainvestirale občine. Glejte, investicije v vrtce, v šolstvo, izobraževanje predšolskih otrok, od osnovne šole in tako naprej, to je investicija na dolgi rok. To je investicija v izobraževanje ljudi, v kadre, v državljane Republike Slovenije, ki bi morali ostati v Sloveniji, pa vendar gredo ven. Čeprav investiramo v njih. To so te investicije in to ni stran vržen denar. Stran vržen denar je tisto, kar se za reprezentanco v občinah poje in popije. To je stran vržen denar. Denar v vrtce in v šole pa je kapital v človeške vire in tega se morate zavedati. To, da rečete, da gre za nacionalističen ukrep, ker skrbimo za slovenski narod, za slovensko družino, je pa tako ali tako poden od razprave tistega poslanca, ki je to dejal. Vlagati v slovensko mladino ni nacionalističen ukrep. Ker tako, kot je rekla kolegica, ohraniti slovenski narod, slovensko družino, jaz tega ne smatram kot nacionalistični ukrep. Gre za ohranjanje slovenske kulture, slovenskega jezika, slovenskega naroda. Če je to za vas nacionalistično, potem jaz ne vem, kako, na kakšen način potem ohranjati to družino, te otroke doma, da se bodo izšolali doma in da bodo ostali doma, če vlagamo v njih, da ostanejo tukaj in vrnejo s svojim znanjem za razvoj gospodarstva. Zdaj pa naslednja zadeva. Rekli ste, da ni denarja. Razumem, proračun je zaprt in tako naprej. Ampak, ni pa nobenega problema dati denar za prehod beguncev, 32 milijonov leta 2016, ni nobenega problema dati 300 milijonov za Ljubljano, ni nobenega problema dati 130 milijonov za migrante in begunce, nobenega problema, kot je rekel zadnjič kolega Gorenak, za nakup kondomov migrantom 20 milijonov, o tem, kar govorimo danes, je pa tak strašen problem. In gre za otroke. Za te otroke, ki bi šli v vrtec, oziroma za družine. In potem govorite, saj si ne morejo privoščiti otroka. To je šele, da se pogovarjamo o tem, da si privoščimo otroka [[…]]Za otroka se odločimo, ne da si ga privoščimo! Če pa gledate na to, da boste imeli otroka, skozi denar, potem je pa žalostno, potem pa boljše, da ga nimate. Boljše, da tiste družine otroka nimajo, če se pogovarjajo v stilu, ali si ga lahko privoščim. Ampak se pogovarjamo o tem, da se za njega odločiš in boš za njega tudi skrbel, tudi finančno in drugače. Ne strinjam se s tem, da se kar naprej na socialo deva, torej da s socialnimi prispevki in tako naprej pomagamo. Nenehno ljudje čakajo na to, kaj bo država dala. Treba je narediti gospodarsko državo, rast in tako naprej, da ne bo treba toliko teh socialnih transferjev, da ne bo potrebno to, da se daje za drugega otroka brezplačni vrtec. Ampak premier Cerar je rekel, da se po novem v Sloveniji cedita med in mleko. Torej, 20 milijonov ne bo noben problem. Gospodarsko rast imamo, blaginja, podjetja delajo, zaposlujejo, potem pa dajmo. Ne zdaj govoriti, zdaj so pa to predvolilni bombončki opozicije, Nove Slovenije. Dajte jih pa vi na mizo. Zakaj pa vi ne daste predvolilnih bombončkov na mizo? Takšne razprave so nesmiselne. Torej, privoščiti otroka, za mene je žalostno, in to, da 20 milijonov ne najdemo, če je to pač tista ocena. Mislim, da bi se te zadeve morale najti prej kot za kakršnokoli drugo zadevo, za katero v Republiki Sloveniji dajemo. Ker ni nobenega problema, izglasuje se takoj za katero stvar, ker pač koalicija izglasuje, ko pa da opozicija predlog, bom rekla, za to, da se otroke sfinancira – še enkrat, to je financiranje v bodočnost naše države – je pa problem. Vseeno moram še nekaj drugega reči, ker ste rekli, da so se v vrtce vključevali otroci, ki potem niso hodili, pa so jih starši vpisali pač zato, ker so imeli brezplačno. Ne vem, kako je po vseh občinah, ampak v nekaterih občinah imajo brezposelne osebe prednost pri vključitvi otroka v vrtec pred zaposlenimi. Več imajo točk. No, zdaj mi pa tu povejte logiko. Brezposelna oseba, ker kao išče delo, nič ne rečem, ima prednost pred zaposlenimi. Jaz vem, da smo bili na listi s tretjim otrokom, tam tisti, ki so bili brezposelni, pa ne rečem, da so po svoji krivdi ali kakorkoli, so imeli prednost. To ni logično. To je treba neko zadevo spremeniti, da ne morejo oni imeti več točk. Zakaj? Če sta oba zaposlena! Kam pa naj dasta otroka?! Pa sta zaposlena redno, za nedoločen čas, ampak ne, tisti, ki so brezposelni, imajo prednost. Pa da ne govorim, potem lahko zaidemo na tisto, kaj brezposelni delajo v tistem času, da ne iščejo služb, ampak kaj drugega delajo. Ampak to je druga debata. Potem to, da če so imeli enega otroka v vrtcu, so plačevali več, kot tisti, ki so imeli tri otroke. Ja, saj normalno, da so plačevali več, saj imajo manj stroškov doma [[…]]Mislim, tisti, ki ima tri otroke, ima več stroškov – mora tri otroke gor spraviti – kot tisti, ki ima enega. Noben model pri plačevanju vrtcev in šol ni idealen, ampak moramo se pa približati, da bo večina staršev, ki bo dajala otroke v vrtce, nekako smatrala zadevo za idealno. Temu se moramo približati. In zdaj lahko seveda v vsakem modelu najdemo, ja, pa je ta diskriminiran pa ta diskriminiran. To se vsepovsod najde, ampak približek moramo narediti, da bodo vsi nekako zadovoljni. Ne govoriti, da tisti, ki je imel enega otroka, je plačal več, kot tisti, ki je imel tri. Ja, saj je logično. Mislim [[…]]Ali pa potem jaz narobe razmišljam, ampak [[…]] In čakalne liste so se polnile z otroki tistih staršev, ki so bili brezposelni, ne tistih, ki so bili zaposleni. Potem imamo podjetja, ki so družinam prijazna podjetja. Nekaj podjetij je, ki imajo vrtce znotraj podjetja. Ali smo, je država kdaj razmišljala o tem, da bi spodbujala tudi podjetja, da bi imela vrtce zraven? Torej, greš v službo, pripelješ otroka tja zraven, ne da ga pelješ 15 kilometrov v vrtec, potem se moraš pa še 20 kilometrov v službo peljati. To so družini prijazna podjetja, ne pa to, da delajo piknike za družine. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, tudi privatizacija, v redu, samo potem boste šli pa vi tam v luft. Potem boste pa spet skakali, da pa hočemo zasebne vrtce, pa ne vem, kaj vse, pa zakaj otroke dajemo v zasebne vrtce, ker tam se pa ne učijo tiste ideologije, kot v javnih šolah ali vrtcih. Ampak [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Okej. Torej, glej, saj se lahko tudi o tem pogovarjamo, ni problema. Ampak pravim, potem boste vi skakali. Je pa to rešitev. Ja, je rešitev, ampak pravim, potem bo pa problem na tisti strani. Tako, da [[…]] Potem naslednja zadeva. Dva starša, ki sta na sociali pa dva starša, ki sta na minimalnih plačah. Jaz bom povedala, vedno več družin, v katerih sta starša na minimalnih plačah, slabše živijo kot tisti, ki so na socialni podpori. Slabše živijo. Zdaj pa se tu vprašajte, kdo ima prednost pri vrtcih oziroma pri plačilu vrtca. Torej, anomalije so, ampak treba se je pač približati. In pravim še enkrat, za mene takšen ukrep – jaz ga podpiram, definitivno, vendar bi raje videla, da bi prišli ukrepi na mizo takšni, kjer tega ne bi bilo treba, da za takšne ukrepe v državi ne bi bilo potrebe. Ti bi bili tisti pravi. Ampak to je pa na tej strani, ki ne daje nič od sebe in potem se čudi, zakaj opozicija prihaja s takšnimi zadevami. Saj imate vi tudi možnost teh predvolilnih bombončkov, samo bo pa treba kaj delati. Gospodarsko rast imamo, pravi premier, mislim, da tudi predsednik države je rekel, da imamo, da smo oh, sploh in ah. [[oglašanje iz dvorane]] Švica že po malem, ja. 20 milijonov pa se ne najde. Ne da zdaj govorim o tem denarju, ampak niti se ne najde nečesa, da se ta zakon spusti naprej pa se z amandmaji potem zadeve rešujejo. To pa ne. Seveda smo mi dali 2008, če pa takrat je bilo, denar je bil, potem je bilo pa treba vzeti, ker ni bilo. Ampak zdaj pa je, menda. Zdaj pa je denar, zdaj pa je gospodarska rast. Torej, dajte nekaj narediti. Kam potem dajete? V banke pa v Cimos pa tako naprej. Glejte, nobenega problema ni sekretarki na zdravstvu reči, 25 milijonov izgube v UKC, pa kaj. Bomo pokrili, je rekel Kopač, naj država pokrije! Glejte tu razliko! Lahko naštevam še druge stvari, kjer bi se dalo denar dobiti. Tako da pravim, jaz bi s temi izjavami, ki jih imate tamle v koaliciji, da gre za nacionalističen ukrep, da gre za predvolilni bombonček in ne vem, kaj vse – malo se umirite s tem, pa dajte trezno razmisliti o teh zadevah, kako družinam pomagati, da bodo otroci lepo preživeli otroštvo pa mlada leta. In seveda z ukrepi, da bomo vlagali [[…]]Še enkrat, pri izobraževanju je stalno problem z denarjem, ker vedno narobe gledate. To je kapital, to je denar v človeške vire! To bo ostalo potem doma, če bomo hoteli. Mi pa tu najbolj stiskamo, češ, ne, ne, ne zato, ker se to ne pozna takoj, ker učinka, če ti daš 20 milijonov v izobraževanje, se ne vidi jutri. Vidi se pa čez 20 let ali pa čez 10 let, in to je problem in te miselnosti v državi še vedno ni. Torej, vlaganje v človeške vire. Ni treba razmetavati denarja, treba ga je pametno vložiti, ampak potem bomo to tu imeli. Potem bomo imeli mlade inženirje in ne vem, kaj vse, ki bodo v državi ostali. Mi pa zdaj klobasamo tule dve uri o tem, ali bi imeli vrtec brezplačen za otroka ali ne, ali bi pomagali družini ali ne, in na koncu slišim, da je to nacionalistični ukrep. Podpiram ta zakon oziroma ta predlog, bi bila pa seveda vesela, če bi prišel s strani Vlade takšen ukrep, da takšnih predlogov ne bi bilo treba v državi. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravita naj se gospod Primož Hainz in gospod Žan Mahnič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Če nadaljujem s tem, kar je kolegica Jelka Godec povedala zdaj na koncu, jaz bom takoj prekinil to razpravo, če bo koalicija prišla s konkretnimi rešitvami, kako se lotiti problema demografije v Sloveniji. Potem so vse te razprave brez veze, ker tisto, kar bo prinesla koalicija, bo gotovo tudi sprejeto, in če bo dobro, bomo seveda tudi mi v Novi Sloveniji podprli. Ta naš zakon je samo nadaljevanje razprav, ki smo jih imeli na sejah pristojnih odborov na pobudo Nove Slovenije – Krščanskih demokratov, ko smo govorili zelo tehtno o demografski problematiki Slovenije. Da nas ne bi kdo vprašal, ja, poslušajte, vi ste samo govorili, kaj pa rešitve; ja, to so rešitve. To ni samo ena rešitev, to je samo kamenček v mozaiku rešitev. Meni je zelo žal, da je spoštovani kolega Tabaković zdaj šel, da uporablja taktiko, ki smo ji mi, ki smo bili v vojski, včasih rekli taktika udari in beži. Da bi se soočili, da si gledamo v oči in razpravljamo, tako kot pač resni politiki razpravljajo. Da razpravljamo s številkami, če hočete. Ne kar tako na pamet. Najprej bi želel povedati, da nekdo nam očita, da malikujemo neke vrednote, med drugim tudi vrednoto družina, za katero se največ mladih na javnomnenjskih raziskavah odloča in pravi, ja, družina je moja največja vrednota. In zdaj nekateri pravijo ali pravi gospod, to je pa malikovanje. Na drugi strani slišim, da saj pa ni nobenega problema, če imamo mi demografske probleme, ni nobenega problema, če nas je Slovenk in Slovencev vsak dan manj, saj je po svetu pa vsak dan več ljudi. To je, gospe in gospodje, pot v obdobje, ko bo slovenski narod tukaj, na tem ozemlju, manjšinski narod. Mi smo, ne pozabiti – aha, nekateri so že pozabili – po tisočletnih željah leta 1991 dobili svojo nacionalno državo, Republiko Slovenijo. In danes, če rečeš, skrbi me za slovenski narod, skrbi me, da bo nataliteta prenizka [[…]]Vsi matematični modeli nam kažejo, da bo tam leta 2050, če ne bomo nič ukrenili, prepozno. Ne bomo mogli več tega padanja, tega plazu ustaviti. 2050 je zanimivo leto. Vizija Slovenije 2050 piše tam nekje v enem stavku, da v Sloveniji leta 2050 živijo srečni ljudje. Jaz sem za. Ampak veste, česa se bojim? Če ne bo nobenih ukrepov, če bomo tako gledali na perspektivo slovenskega naroda, potem lahko rečem, ja, leta 2050 bodo srečni – tisti, ki bodo, ki bomo v nebesih, tisti, ki boste, bodo tukaj na zemlji, pa bodo, boste živeli v dolini solz. Zato, ker boste imeli 150 evrov penzije. In danes se nihče s tem ne ukvarja, kar sami dobro vemo, kar nam pravi Evropska komisija, kar nam je danes povedal Mednarodni denarni sklad, da smo v Evropski uniji, v EU 28, družba, ki se najhitreje stara, da danes za 100 upokojencev dela samo še 137 aktivnih prebivalcev. Vsak dan govorimo o statistikah, kakšne so plače, da je preveč ljudi na minimalnih plačah, vsak dan govorimo o tem, kakšne so penzije, da je preveč ljudi po 40 letih delovne dobe na mizernih penzijah. Ali je 300 evrov penzije človeka vredna penzija?! Kaj pa tisti, ki pravzaprav nimajo nič? Ko je tista znana leva vlada in minister Svetlik, ko so pobrali tisto tisto tako imenovano državno penzijo, nekaj fičnikov, pravzaprav, 170, 180 evrov. Ampak danes to ni tema oziroma je tudi. Je tudi. Gospod Tabaković, bom zdaj z imenom direktno, je rekel, da tisti ukrep leta 2008, ki ga je naša koalicija, ko je tudi Nova Slovenija bila v koaliciji, sprejela, ni imel učinkov. Če bi si gospod Tabaković – jaz mu to posodim oziroma skopiram, Slovenski čas, številka 82 – te tabele pregledal, bi lahko, ker toliko pa številke ja razume, videl naslednje. 2007, naravni prirast. 2007, ko seveda še ni bilo tega zakona, kot ga danes ponovno želimo uveljaviti, je bil naravni prirast tisoč 239. 2008, ko se je vklopil zakon, po katerem je družina dobila financiranega drugega otroka v vrtcu, skoraj 3-kratni skok naravnega prirasta, 3 tisoč 509. Leta 2009 3 tisoč 106, leta 2010 3 tisoč 734, leta 2011 3 tisoč 248, leta 2012 – ja, potem pa smo že na žalost morali ta zakon ugasniti, je že padec, 2 tisoč 681. In leta 2013 tisoč 777. In 2015 – 807, naravni prirast. Lahko bi tukaj zdaj razvijal naprej in prezentiral številke o selitvenem deficitu. Ta je pa še najbolj žalosten, vsaj za mene, v tistem pogledu, ko gledam selitveni deficit in vidim, da se pravzaprav največ Slovenk in Slovencev izseli. Jaz ne vem, ali se kdo sploh s tem ukvarja v vladnih strukturah. Ali samo Umar ali Statistični urad Republike Slovenije? Kaj pa ukrepi, a to pa nič? In ko so zdajšnjemu italijanskemu premierju, kolegica Iva je o tem že govorila, gospodu Paolu Gentiloniju predstavili statistiko, dramatično statistiko demografije v Italiji, se je takoj, takoj letos italijanska vlada odločila investirati v družine, ker to je investicija, v narod pravzaprav, 600 milijonov, naslednje leto 700 milijonov. Preberite si, kakšne instrumente je izbrala italijanska vlada. In ko predlagamo kakšen zakon za davčno olajšavo, je vedno vik in krik in nam govorite o tem, ja, ni mogoče, to bo pa izpad iz davčnih prihodkov proračuna. Pokojni minister za finance dr. Andrej Bajuk, najboljši finančni minister v teh 25 letih, je rekel: »Seveda, družine moramo podpreti, veste, jaz kot finančni minister gledam tudi na to, da je vsak novorojeni otrok nov davkoplačevalec.« Preprosta rešitev, ohraniš narod in ohraniš proračun. Jaz bom seveda ta zakon podprl. Ne razumem pa tistih, ki temu nasprotujejo. Ne razumem tistih, ki so nekako proti slovenskemu narodu.
Besedo ima gospod Primož Hainz, pripravita naj se gospoda Žan Mahnič in dr. Dragan Matić.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani sekretar, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Moram reči, da razprava je seveda vseobsegajoča, o tem ni nobenega dvoma, ampak tisto, kar je moje izhodišče pri tem vprašanju, je samo to, da bi vrtci morali biti zastonj, kot so šole, srednje šole, osnovne šole, vse, kar je manj, je seveda premalo. Seveda, vprašanje realnosti se pa potem postavlja pa vprašanje, kaj in kako storiti. Namreč, vrtci so izjemno pomembni. Na Slovenskem imamo tu dobro tradicijo, odstotek otrok je velik v vrtcih. Pomembni so za socializacijo, iz ekonomskih razlogov – čeprav pri socializaciji moram reči, da niso vsi otroci za to, ampak vendar, pretežni večini izjemno koristi ta družba mladih ljudi – in seveda zato, ker imamo kvalitetne vrtce, ker je šolanje že v vrtcih, če lahko tako rečem, na izjemno visokem nivoju. Vprašanje demografije, ki jo nekateri neposredno vežete na to vprašanje – jaz se strinjam s tem, da je to vprašanje naroda, obstoja naroda, da nas je premajhno število, da bi bil potreben večji odstotek rodnosti, ampak tisto, kar odloča, kot smo danes slišali – seveda so pomembna stanovanja za mlade, pomembne službe za mlade, ni nobenega dvoma, ampak – mislim, da je pravzaprav vrednota tisto, kar je celo za stopnjo več; moj način razmišljanja. Tisto, kar odloča, je pa nek indeks, danes bi rekli indeks sreče, zadovoljstva z življenjem. Mislim, da ima ta vrednota, če hočete, po mojem, največjo težo. Moram pa reči, da si popolnoma neustrezno razlagamo nekatere zadeve. Namreč, vprašanje rodnosti je vprašanje civilizacijskih krogov. V Indiji, kjer so zelo revni mnogi, imajo veliko otrok. Skratka, korelacija med rodnostjo in finančnimi sredstvi ni tako neposredna, kot danes od letnice do letnice analizirate, kdaj je kakšna vlada dala 5 % zraven pa kakšna vlada dala 2 % zraven. Moram pa reči, da znotraj vsake civilizacije posebej, imamo ekonomsko šibke, ki imajo svojo logiko, imamo srednji razred, ki ima svojo logiko, in bogate, ki imajo popolnoma svojo logiko. V okviru iste civilizacije. Če pa kdo misli, da je od leta 2004 do 2005 bil tisti procent večji in so ljudje zato imeli več otrok, ker je slučajno tisto leto bila na vladi ena vlada, čez dve leti je bilo pa manj otrok zato, ker je vladala druga vlada, tako kot danes poslušam vaše argumente od letnice do letnice, od datuma – to je seveda pa, oprostite, to pa je skregano z zdravo pametjo. Tako stvari ne delujejo v življenju mladih ljudi, ki si želijo ali pa ne želijo otrok, čeprav ne podcenjujem objektivnih razlogov. Veste, že pred leti se spomnim, ko sem se prvič s tem vprašanjem malo ukvarjal, malo bolj, leta 1980, konec 70, začetek 80, in sem gledal podatke za Furlanijo - Julijsko krajino – vem, da gospoda iz Nove Slovenije to ne zanima, gospoda Horvata, ampak vendar bi povedal – in Slovenijo na tisti strani meje, torej Kras, Brda, rodnost je bila do minimalke, bom rekel, nula cela toliko in toliko, enaka na obeh straneh meje. Pa smo imeli drug družbeni sistem, popolnoma drugi finančni pogoji so bili, tam so bili bogatejši, ampak preprosto, civilizacijski prostor je bil eden in isti in so imeli enako število otrok ali pa smo imeli. To je bil ta severni razviti del Italije in razviti del Slovenije. In je enako funkcioniral kljub železni zavesi, če hočete, ki bi jo nekateri radi še danes imeli, pa je žal, žal za nekatere, ni več, jaz sem seveda vesel, da je ni. Skratka, zadeve so vendar veliko bolj na dolgi rok, kot bi lahko naredili z enim samim zakonom, ki rešuje neke detajle, zato sem za celovite rešitve in seveda za čim manj štedne, kolikor je to le mogoče v okviru nekih realnih postavk. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Gospod Hainz, sem vendarle pričakovala, da boste, ko ste začeli tako pozitivno se zavzemati za brezplačne vrtce, tako kot so brezplačne osnovne šole, da boste potem tudi zadevo podprli, ker to je vsaj prvi korak mogoče k brezplačnim vrtcem. Ampak želela sem se odzvati samo na eno zadevo, v glavnem se ta zadeva tiče naravnega prirasta. Mogoče ste kolega Horvata narobe razumeli. Kolega Horvat ni rekel, da je za čas, ko smo bili na vladi, naravni prirast narastel, ampak celo še več. Žal, Nova Slovenija je leta 2008 izpadla, ampak pred tem je sprejela ta pomembni zakon glede vrtcev, in seveda takrat se je potem, od leta 2008, naravni prirast povečal in bil visok vse do leta 2012, potem pa je zadeva začela padati, izredno izredno pa je začel padati šele zdajle, za čas vaše vlade, leta 2015, in to kar za občutno številko, o čemer se je zamisliti, glede na vse podatke. Italija je to zmogla, Francija je zmogla, Švedska je zmogla, Norveška je zmogla. Kaj čakamo?
Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravita naj se dr. Dragan Matić in gospod Janko Veber.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Sam bom ta zakon podprl. Podprl ga bom zato, ker vrača tisto, kar je bilo sprejeto v času prve vlade Janeza Janše. V letih od 2004 do 2008 so se sprejemali ukrepi, ki so na vse segmente družbe vplivali pozitivno, med njimi je bila tudi rodnost. Takrat je vlada Janeza Janše ustvarila neko okolje, recimo temu ugodno ekonomsko, finančno, gospodarsko in pa seveda tudi socialno okolje, ki je omogočalo, da so se mladi, mlade družine lahko odločale za to, da so imele več otrok. Potem pa je prišlo neko obdobje, ko imamo obdobje levih socialističnih vlad, ki so najprej z vsemi predlogi raznoraznih zakonov, tudi zakonikov poskušale razvrednotiti družino, poskušale so razvrednotiti ugodno podjetniško okolje, poskušale so razvrednotiti delo – da ne šteje to, če nekaj delaš, če nekaj ustvarjaš, ampak šteje to, koliko socialne podpore dobiš – poskušale so razvrednotiti mednarodni ugled Slovenije, ki je pod prvo Janševo vlado krepko zrasel, in zdaj seveda poskušajo razvrednotiti tudi neko pozitivno demografsko politiko. Mislim, da je ta ukrep samo eden izmed ukrepov, ki bi zagotovo pripomogli k temu, da bi bilo v Sloveniji več rojstev, mislim, da se ta sestav državnega zbora premalo ukvarja s ključno točko, ki bo problem – je že problem, predvsem pa bo problem v prihodnosti Slovenije in ostalih evropskih držav – in to je demografija. Evropa se stara, Slovenija se stara, nimajo vse, recimo temu, regije ali pa občine v tej Sloveniji sreče, kot jo imamo srečo tisti, ki živimo v Poljanski dolini, kjer je povprečna starost 37 let. Občina Gorenja vas - Poljane je prva po številu rojstev v državi. Ampak to je zato, ker v Poljanski dolini živijo ljudje, ki razmišljajo drugače, ki imajo pozitiven odnos do dela, pozitiven odnos do podjetništva, pozitiven odnos do kmetijstva. Pri nas v Poljanski dolini družine s štirimi, petimi, šestimi otroki niso redkost, kvečjemu je to neko pravilo. Ampak, gospe in gospodje, miselnost je tista, ki je pomembna, in pa ugodno okolje. Lahko sprejemamo še takšne zakone, ampak če krovno oziroma na nek način strateško država ni usmerjena v pozitivno nataliteto, v pozitivno demografijo, nam žal te stvari ne pomagajo. In tak predlog, kot je predlog kolegov iz Nove Slovenije, ki smo ga že imeli, žal je bil potem ukinjen – sedaj je priložnost, da ta državni zbor to zadevo zopet potrdi, na nek način ta problem rešuje. Potem pa poslušam v tem državnem zboru, saj nam bodo migranti reševali nataliteto. Gospe in gospodje, ali vi veste, kaj se trenutno dogaja v Makedoniji? Veste, kaj se dogaja v Makedoniji? Samo še vprašanje časa je, kdaj Makedonija ne bo več država Makedoncev, ampak bo tudi država ljudi, ki sicer so državljani Makedonije, niso pa Makedonci. Potekajo razprave, ali bosta priznana tam dva naroda, Makedonci in Albanci, ali bosta tam dva jezika, dve veri in tako naprej. Glejte, pogovarjam se s kolegi iz stranke, ki je sestrska stranka v Evropski ljudski stranki, kaj se trenutno dogaja v Makedoniji. To je šolski primer, kako izgubiš državo. Vi bi pa sedaj uvažali še migrante, z njimi reševali nataliteto – ja, potem je pa samo še vprašanje časa. Ena džamija je že postavljena, potem bodo džamije še drugod, zahtevali bodo večjezičnost, uradno večkulturnost in kaj jaz vem, kaj še vse. In Slovenci, slovenski narod, bomo izgubili lastno državo. Gospoda Tabakovića razumem, da mu to toliko ne pomeni, ampak meni kot Slovencu pa to pomeni vse. In dokler bom poslanec Državnega zbora, še slovenskega, bom opozarjal na to. In s svojim glasovanjem in s svojimi besedami nikoli ne bom dopustil in se bom vedno zavzemal za to, da se spoštuje preambula ustave, da je Slovenija najprej država slovenskega naroda, potem pa seveda tudi vseh državljank in državljanov. Preberite si. Na podlagi neodtujljive odločbe slovenskega naroda. In nihče v tej državi nima pravice slovenskemu narodu vsiljevati nečesa, proti čemur se je boril skozi desetletja, stoletja, če želite, dokler nismo prišli do svoje lastne države. Ampak to je načrt. To ni načrt samo za Slovenijo, to je načrt za celoten Balkan in tudi širšo Evropo. Načrt, ki je podprt s strani milijonov in milijonov evrov in dolarjev, ki prihajajo s strani Sorosa in še ostalih financerjev kaosa. Vendar pa jaz mislim, da je sedaj tista skrajna točka in tisti skrajni trenutek, ko so se hvala bogu zbudili tudi nekateri ameriški senatorji, ki zahtevajo določena poročila in pa pojasnila, kam vodi ta pot. O demografiji se premalo pogovarjamo. In ne nasedati na to, da nam bodo demografijo reševali migranti. Konec koncev, če zaključim malo bolj humorno, tudi nekako ne moremo teh zadev povezati. Na eni strani vlada Mira Cerarja govori, da nam bodo migranti reševali demografijo, na drugi strani jim pa deli brezplačne kondome. To ne gre skupaj.
Dajte, no. Pri kateri temi smo? Pri vrtcih. Pri vrtcih smo! To je prva tema. Druga stvar, povprečna starost ni 37 let, ampak 73, da vam pojasnim te zadeve [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno boste dobili, ko sam končam. Mislim, bili ste res na meji meji, pa po mojem ste šli parkrat čez. Vzbujanje sovraštva do drugih. S tem da ste hoteli poudariti znotraj preambule slovenske ustave tam, kjer piše »in«, jasen »in«, torej država slovenskega naroda in vseh državljanov in državljank [[…]]Ampak vseeno, zbujanje sovraštva do drugega pa ni primerna zadeva. Res neprimerna pri točki, ki se ji reče Zakon o vrtcih. Postopkovno vam dovolim, seveda, gospod Žan Mahnič. [[oglašanje iz dvorane]] Čakajte, čakajte, pardon. Je bila prva, na kar so me opozorili [[…]] Postopkovno, gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani predsedujoči, kot diplomirani vzgojitelj predšolskih otrok vam povem, da se vrednote začnejo učiti v vrtcu in da so vrednote, ki se jih otroci naučijo v vrtcu, tudi plod njihovega nadaljnjega razvoja in tudi delovanja države v celoti. Ko pa se, predsedujoči, spuščate na moje kolege, vas pa opozarjam, spuščajte se tudi takrat, ko v tem državnem zboru prihaja do nasilja, verbalnega delikta in neverbalnega delikta. In z vaše strani niti opravičila ni bilo. To so vrednote, spoštovani. In to je tisto, kar je tudi pomembno za otroke, ki so v vrtcu.
Sicer ni bilo postopkovno. Gospod Žan Mahnič, postopkovno.
Hvala, predsednik. Kar se tiče povprečne starosti, ne vem, od kod ste dobil 73 let, to je kvečjemu povprečna starost kakšnega društva upokojencev na lokalni ravni. Ampak jaz sem rekel, da je v Poljanski dolini povprečna starost 37 let. Povprečna starost v Poljanski dolini je 37 let. Vi imate ženo iz Žirov, vprašajte jo, ona bi morala to vedeti. To je prva zadeva. In pa druga zadeva. Kar se pa tiče sovraštva, vaše razprave in vaša dejanja, ko vam je še predsednik Vlade, predsednik vaše stranke, dobesedno pokazal vrata iz funkcije vaše stranke, pa dokazujejo neko drugo sovraštvo, in to je sovraštvo do slovenskega naroda.
Mislim, zdaj pa že žalite na osebni ravni. Ampak, teh žalitev sem jaz navajen, tako da bom z njimi lahko lepo živel. Ampak tudi to, postopkovno ni za to, da boste takšne žalitve izražali. Res ni. Dajte si pogledati poslovnik. To je za postopkovna vprašanja, ne pa za izražanje sovraštva in ne za razpravljanje. Ko sem pa vodil, sem pa ocenil, da ste bili zelo zelo blizu tega, da ste šli nekajkrat čez rob, in to sem vam povedal. In sem dolžan to narediti kot tisti, ki vodi postopek znotraj Državnega zbora. Postopkovno, gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Najprej se moram vsem opravičiti, ravno mi je župan občine Gorenja vas - Poljane gospod Milan Čadež poslal esemes, da povprečna starost v Poljanski dolini ni 37, ampak 38 let. Tako da za eno leto sem zgrešil. Druga zadeva pa je, da ne gre za žaljenje, gre predvsem za vsebinsko razpravo. Vi ste rekli, da sem si izmislil, da je povprečna starost 37 let, ampak je 73. Postopkovno se nanaša na vodenje seje, in ker predvidevam, da bodo besede, ki ste jih vi izrekli, da je povprečna starost 73 let, ne 37, tudi povod za nadaljnjo razpravo, nadaljnja razprava pa sodi v kontekst poslovnika oziroma postopkovnih zadev, sem pač opozoril, da nimate prav. Tako da moj postopkovni predlog je, da mi pojasnite, od kod vam podatek, da je povprečna starost 73 let.
Mislim, da sem vas narobe razumel, to je edino, kar lahko povem. Razumel sem, da je pač tisto, kar je običajni podatek, ki se navaja, in to je tista najvišja starost, ki jo nekdo doseže, ker se z njo običajno govori, ne pa o povprečni starosti. Ta povprečna starost se pa dejansko skorajda ne uporablja v razpravah, ampak ni pomembno. Za moj del se opravičujem, za tisti del, kjer ste bili žaljivi, se boste sami znali opravičiti, ali se boste ali ne. Mislim, da lahko nadaljujemo. Besedo ima dr. Dragan Matić, pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Tomaž Lisec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Mislim, da je danes ob tej temi veliko preveč populizma in veliko preveč nekih skrajnih stališč, za to sploh ni nobene potrebe. Z obžalovanjem ugotavljam, da je tudi gospa predlagateljica Iva Dimic šla malo v to smer nekega cenenega populizma, pa to povsem brez potrebe, ko se je spuščala na nivo nekih ocen o tem, kako ta vlada daje denar v neke povsem brezvezne zadeve, kot je na primer 2. januar, ki nič ne prinese upokojencem in revežem. Verjetno so takrat mislili v Novi Sloveniji, da pa kakšen 6. januar bi pa več prinesel upokojencem in revežem, ker so predlagali alternativni dela prost dan oziroma nek cerkvni praznik, ki naj bi ga obhajala cela država, to se pravi tisti, ki so verni in neverni. To pa bi bilo nekaj dobrega tako za upokojence kot za revne. Gospod Tonin je navajal neke napačne podatke, ko je govoril, da je stopnja rodnosti v Sloveniji pod povprečjem Evropske unije. To ni res. Je v povprečju Evropske unije oziroma mogoče še celo nekoliko več kot 1,58. Kar se tiče tega predloga, je že več mojih predhodnikov ugotavljalo, da gre pravzaprav za reciklažo nekega starega predloga iz let od 2008 do 2012, in zdaj tukaj z veliko vehemenco to prikazujejo predlagatelji kot neke vrste genialno rešitev, s katero bomo zavrli padec rodnosti in bomo izboljšali demografsko sliko. Tukaj seveda ne morem mimo tega, kar je ugotovilo, pa se že ponavljamo, Računsko sodišče, da je s tem ukrepom prišlo pač do tega, da se pojavlja neenakost. In sicer ne samo tisti, ki imajo samo enega otroka, ampak tudi tisti, ki imajo več otrok pa je med njimi velika razlika. Sam osebno imam enega otroka, ki je star 9 let, drugi je star 20 let in verjetno jaz ne bi bil deležen teh ugodnosti. Imam sicer še enega, ki je 17 let, ampak ne vem, če bi prišel v vse te kombinacije, da bi lahko užival te ugodnosti. Hkrati pa, kot je bilo že rečeno, s tem je bila uveljavljena neka pravica, da si prišel do tega, da si imel pač zagotovljeno neko mesto v vrtcu, in prihajalo je celo do splošnega vpisa otrok v vrtce, tudi v tistih primerih, ko otroci dejansko tega niso potrebovali. So bila pa mesta zasedena in tisti, ki so pa to potrebovali, so pa seveda čakali v vrsti oziroma so imeli pa realen problem. Tukaj se vidi, da je šlo za nek nesistemski ukrep. In s tem, ko pravi predlagatelj, da je še danes neka neenakost, ker imamo neenak položaj po različnih občinah, ker se različno plačujejo vrtci – ja, a zdaj s tem ukrepom bi pa dodatno dodali še eno neenakost na že obstoječo neenakost, to se pravi, bi imeli neke vrste špeh na masti? Ko se očita Vladi, da nič ne dela – moje prepričanje je, da je najboljša spodbuda za demografsko rast ustvarjanje pogojev za to, da se mladi čim prej odločijo za družino. Kot glavni ukrep je seveda, da se niža brezposelnost, in na področju zmanjševanja brezposelnosti mladih je pa ta vlada res naredila precej. 50 tisoč manj brezposelnih mladih v dveh letih je nek podatek, poleg tega višanje plač, ki je seveda povezano z višanjem bruto družbenega produkta, je nek ukrep, ki je sistemski in ki zaleže tudi na tej ravni, in tukaj ima ta vlada precej pokazati. Seveda je pa še veliko rezerve, po moje, kar se tiče zagotavljanja nekega stanovanjskega programa oziroma neprofitnih najemnin za mlade družine. Tukaj bi bilo treba seveda še več narediti. Zakaj mislijo predlagatelji, da je njihov predlog tako genialen oziroma zelo dober, gospod Horvat izpade kot nek strokovnjak za demografijo – lepo bi bilo videti, na kaj se oni sklicujejo pri teh svojih trditvah, ali so to kakšne ankete raziskave kakšnega inštituta. Oni kažejo samo neko preglednico in govorijo, kako je v času, ko so oni sprejeli ta ukrep, to imelo neke rezultate, v času naše vlade v dveh letih pa so naenkrat ženske nehale rojevati, tako kot so prej, ker je očitno za to naša vlada, ki je tu, kriva. Tako popreproščene razlage verjetno niso utemeljene, in če se gospoda iz Nove Slovenije tako zelo radi sklicujejo na Umar, bi lahko verjetno prebrali tudi poročilo bolj natančno, citiral bom samo en odlomek iz tega poročila Umarja: »V zadnjih dveh letih se je v Sloveniji v povprečju rodilo spet okoli tisoč manj otrok kot v povprečju 2008–2012, kar ob odlaganju rojstev v kasnejša leta lahko pripišemo tudi hitrejšemu zmanjševanju števila žensk v rodni dobi. Leta 2014 za 6 tisoč 500 žensk manj kot prej. Hkrati se še vedno za okoli en mesec na leto povečuje povprečna starost mame ob rojstvu otroka. Glede na velikost generacij ob dosedanjih stopnjah rodnosti in nespremenjeni družinski politiki bi lahko sklepali, da se bo število rojstev zmanjševalo tudi v prihodnjih letih.« Torej ne gre za vpliv enega takega ukrepa, kot ga izpostavljajo predlagatelji, ne gre za vpliv ene vlade, ampak gre verjetno za to, da je treba doseči nacionalni program družinske politike, ki pa mora biti vseobsegajoč, ki se ne sme osredotočati na ukrep, ne vem, brezplačno mesto za otroka v vrtcih, ampak mora obsegati vsaj še, če ne že celo Vlado, pristojno Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki ga danes tukaj ni, pa se ves čas govori o sociali, sedijo pa tukaj predstavniki ministrstva za izobraževanje in šolstvo. Tistega ministrstva, ki bi moralo biti ključno, ki bi moralo biti nosilec te družinske politike, tega danes tukaj nimamo. In kar je še bolj pomembno, pomembno je ustvariti tudi dialog z lokalnimi skupnostmi, z občinami, to se pravi na nacionalni ravni. Na ta način bi morali videti, kateri so tisti ukrepi, ki bodo pa res doprinesli k neki demografski rasti oziroma obrnjeni sliki, kot smo ji danes priča. To je pomembno, o tem je treba razpravljati, ampak prepričan sem, da takšnile predlogi, neka reciklaža enih zadev, za katere je Računsko sodišče ugotovilo, da pač niso dosegle svojega namena, niso primerne [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec, potem pa prehajamo v sklepni del razprave.
Hvala za besedo. En lep pozdrav vsem! Če v uvodu povzamem del ocene stanja in razloge za sprejetje zakona, ki ga je pripravil predlagatelj in navaja, po podatkih Urada RS za makroekonomske analize in razvoj, da je potrebnih za normalno delovanje države oziroma vseh njenih podsistemov 30 tisoč rojstev v Sloveniji, trenutno pa ne dosegamo niti števila 20 tisoč in trend je padajoč. To so izjemno zaskrbljujoči podatki, vendar moram pri vsem tem spomniti na dejstvo, ki se je dogajalo v Sloveniji. Prvič, še vedno trdim, da ta kriza, ki je bila umetno prenesena v Slovenijo, sploh ni bila potrebna, ampak ko ti ljudem ves čas govoriš, da je Slovenija v krizi, ko jih strašiš, ko jim jemlješ pravice, ko jim jemlješ dostojanstvo z razprodajo državnega premoženja, ki sploh ni državno, to premoženje ni državno, ker v ustavi sploh ta pojem ne obstaja, ampak je to zasebna, skupna, privatna lastnina vseh državljank in državljanov [[…]]To jim je treba povedati in potem bo odnos do vsega tega, kar se dogaja v državi, drugačen. Ampak glejte, ko jih strašiš, da je Slovenija v krizi, da ne znamo upravljati bank, da ne znamo upravljati svojih podjetij, da moramo imeti tuje strokovnjake, ki ne nazadnje, se vprašamo, zakaj pa jih v svoji matični državni, od koder prihajajo, ne uporabijo za vodenje svojih bank ali pa svojih podjetij, gre za pravzaprav drugorazredni, tretjerazredni kader, ki je pripeljan k nam – zakaj? Da še naprej izčrpavamo državo. In ko izčrpavaš državo, so ti pogoji, da zagotavljaš boljše pogoje za življenje ljudi, poslabšani. In 400 tisoč ljudi se srečuje z revščino, spogledujejo se z revščino. In to je problem. Mi dejansko moramo sprejemati ukrepe, da odpravimo revščino čim prej, treba je tudi sprejeti ukrepe, da se nehamo slepiti in govoriti, da je slaba banka dobra rešitev, da je Slovenski državni holding dobra rešitev za naša podjetja. Kako je dobro, če Cimos propada? 2 tisoč ljudi je ogroženih. Kako se bo v teh družinah načrtovalo število rojstev v prihodnosti? Ja, z zelo veliko skrbjo. Toliko pa so ljudje vedno odgovorni v Sloveniji, da če začutijo, da ni urejena prihodnost, se bodo seveda potem toliko bolj rezervirano obnašali tudi do števila rojstev. Tako da mnogo stvari je treba spremeniti, ampak, spoštovani predlagatelji, če vas vprašam, kako vidite rešitev te neoliberalne politike, boste vedno trdili, ja vse, kar je – ponavljam, ne državno, last, zasebna last ljudi, v skupni lasti je vse to, kar imamo od Luke Koper do zavarovalnic, do bank – boste rekli, to dajmo prodati in da je to rešitev. Ja, in to si želijo. Da razlastninimo ljudi. Ampak s tem jim vzameš dostojanstvo. Torej, preprečimo to, vrnimo ljudem dostojanstvo.
Tudi tokrat je bilo v bistvu marsikaj drugega, razen tega, ampak v redu. Če smo že prej poslušali na tej strani, moramo tudi na tej, očitno. Zelo široka interpretacija tega, kaj vse so povezane zadeve, je. Enkrat je šla do državne lastnine, drugič je šla do, skorajda iz sovraštva in [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, lahko bi pri vsaki temi šli tako široko, ampak potem nikoli ne bomo usmerili razprave in kakšnega problema rešili. Ampak, v redu. Nisem dal niti enemu niti drugemu opomina in tudi ne želim na ta način danes voditi. Zato dajem besedo še zadnjemu, preden preidemo na splošni del razprave, kjer dobita besedo predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja. Kot zadnjemu dajem besedo gospodu Tomažu Liscu.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Ista mantra kot vedno, ko opozicija predlaga zakon. Nesistemski zakon in pa problematika financ. Danes smo slišali, da bo Vlada spet pripravila neko sistemsko rešitev v Zakonu o vrtcih, jaz sem prepričan, da bo s tem zakonom Vlada prišla v javnost tri mesece pred volitvami, torej očitno že letos jeseni glede na zadnje informacije. In boste ravno tisti, ki danes nasprotujete temu zakonu, govorili, kako je to najboljši ukrep. Dejstvo pa je to, kar se je danes pokazalo, da smo očitno glede pojmov Slovenija in pa družinska politika na dveh bregovih. Na enem opozicija, na drugem koalicija. In danes se je točno videlo, komu je za Slovenijo in družinsko politiko, kdo pa išče izgovore iz petnih žil, da mu ni treba podpreti 10 milijonov vrednega zakona za slovenske družine, da pa 20 milijonov za različne strankarske projekte.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnica Vlade državna sekretarka na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Andreja Barle Lakota. Ne želi. Potem ima besedo še predstavnica predlagatelja gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Zahvala vsem za dobro razpravo. Predlog zakona je dobronameren in bi nekaterim družinam, otrokom veliko pomenil. Preden povsem zaključim, bi se rada samo odzvala na različne načine, da kako podpiramo ali ne podpiramo prodaje in ne vem, česa še. Jaz bi tukaj dodala, da v Novi Sloveniji želimo, in tudi naš gospodarski program je tak, da je potrebno, da se v podjetjih dela pošteno in da se ljudi pošteno plača. Da si vsak, ki dela, zasluži plačilo. Vprašanje pa je, kako se dela in kako se ljudi izkorišča. Kar se tiče očitka, da sem uporabila nek cenen populizem glede 2. januarja. Naj povem, da je bil naš prvoten predlog tak, da se zniža DDV z 22 % na 20 % in z 9 in pol na 8, ampak ker je bila težnja po praznikih, smo tudi mi predlagali praznik. Pa ne glede na vse skupaj, resnično vam hvala, kolegice in kolegi, za današnjo razpravo. Malo me čudijo nekateri negativni odzivi nekaterih poslancev s strani SMC, da so se na nek način odzvali. Vendar vas vse še enkrat lepo vabim, stopimo skupaj, podprimo družine, potegnimo konkretne in dobre poteze, omogočimo staršem lažje usklajevanje poklicnega in družinskega življenja, zaščitimo mlade, dajmo jim možnost, da se bodo lažje odločali za življenje, in verjamem, da bomo na koncu vsi zadovoljni. Dajmo jim omogočiti lažje usklajevanje družinskega in poklicnega življenja in razbremenimo družine tudi teh finančnih bremen. Hvala. In prosim vas za podporo. V prihodnjih dneh lahko seveda zakon skupaj naredimo boljši.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Nihče. Želi še kdo razpravljati? Potem prosim za prijavo. Besedo ima gospod Janko Veber. Pet minut. Izvolite.
Hvala za besedo, še enkrat. V tem delu bi rad opozoril še na en konkreten ukrep, s katerim bi zagotovo lahko vplivali na to, da je oblikovanje družine in posledično v čim večji meri tudi pospeševanje ali pa omogočanje tega, da se odločajo za otroke. Zagotovo je treba spremeniti zakonodajo, ki omogoča, da izgubiš stanovanje, ki je ključno za to, da si oblikuješ družino, že zaradi tega, če recimo dolguješ 400 evrov in sodišče odloči, da ti zaradi tega dolga rubijo kar celo stanovanje. To je zakon, ki trenutno velja v Sloveniji. In to, kar je treba spremeniti, je zagotovo sprememba prav takšnega načina odvzemanja in omogočanja razčlovečenja družine, ki v trenutku ostane brez stanovanja. Ampak to v našem pravnem redu obstaja. Kako je mogoče, da lahko izgubiš stanovanje zaradi tega, ker dolguješ 400 evrov? Ali ne bi bila bistveno bolj normalna rešitev, da se za tistih 400 evrov vknjiži dolg na to lastnino in še naprej živiš v tem. Ali pa da, recimo, tudi če imaš ogromen dolg pa se proda večja vrednost hiše, se ti iz tega denarja omogoči potem tisto minimalno stanovanje, ki ga potrebuješ – za eno osebo, toliko za dve, toliko za tri. Ne smeš ostati na cesti. Veliko stvari je, ki jih je treba urediti, zato da ljudem omogočimo, da če si želijo kaj ustvariti in si ustvarijo svoje stanovanje, da ga tudi ohranijo v tistem trenutku, ko recimo izgubijo službo, ko so v izjemno težkih materialnih položajih. Vendar ne smejo izgubiti tistega svojega osnovnega dostojanstva, ki jim ga zagotavlja prav pravica do stanovanja. In to imamo v ustavi zapisano. Eden od prvih takih ukrepov, ki ga je treba sprejeti v Sloveniji, je prav ta, da zaščitimo lastnino ljudi in da jim omogočimo tudi zaradi takšnih težkih situacij, v katerih so, da ohranijo stanovanja. In to bo posledično seveda vlivalo zaupanje ljudem v državo in tudi v to, da jim res ustvarjamo pogoje, da lahko oblikujejo svojo družino. In bo več otrok in se bomo približali tistemu številu rojstev, ki omogoča potem normalno delovanje ne samo vrtcev, ampak seveda tudi države in vseh podsistemov, kot je bilo opisano. Trud, ki ga je treba vložiti, je treba vložiti pravzaprav v vse, v vsa področja, ki nas tangirajo. Vrtci so samo eno od tistih področij, ampak tudi to, ki sem ga zdajle omenil, je eden od pomembnih elementov, ki se trenutno v Sloveniji izvajajo, in je izjemno škodljiv za oblikovanje uspešne družinske politike. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo! Moram priznati, da nisem pričakoval tako ognjevite razprave pri tem predlogu zakona. Sicer sem približno vedel, da bodo večinoma nasprotovanja s strani koalicijskih poslancev izhajala iz mnenja Vlade o tem zakonu, ampak nekatere stvari so me pa, moram reči, zelo zmotile. Bile so celo na meji neke take, bom rekel, zelo agresivne debate. Pri debati o družini, o družinskih vrednotah, o otrocih, moram reči, da nisem pričakoval take debate. Zakaj je sploh prišel ta zakon? Predlagateljica je lepo rekla. Miro Cerar se zadnjega pol leta hvali o tem, kako je rešil državo pred vsem tistim, kar so vsi prej slabo naredili, in sedaj nam gre skoraj tako kot v tistih državah, kjer se cedita med in mleko. In potem ko ta isti predsednik Vlade oziroma ta ista vlada deli bombončke levo pa še bolj levo, na desno malo manj pogleda, in jih deli v obliki različnih dokapitalizacij, verjetno nedovoljenih državnih pomoči različnim podjetjem, različnim privilegiranim skupinam oziroma najbolj plačanim privilegiranim skupinam v javnem sektorju in tako naprej, je ta ista vlada in koalicija začudena, če pride opozicija s predlogom zakona, ki le sledi tej politiki. In ji sledi na enem najbolj vrednostno pomembnem segmentu v naši državi, to pa so družina in pa otroci. Razumem, če bi rekli kot edini protiargument, ja, težko s 1. junijem 2017 začnemo uporabljati ta zakon. Lahko bi rekli, dajmo se zmeniti pa dajmo v drugem branju reči 1. 1. 2018, vmes bo vsaj en ali pa verjetno dva rebalansa proračuna in verjetno bi bili predlagatelji zadovoljni in verjetno tudi vsi ostali. Ampak danes smo poslušali o tem, kako je rojevanje slovenskih otrok skoraj nek nacionalizem in kako je problematika financ. Vprašajte župana. Takrat ko smo sprejemali otrokom pozitivne ukrepe v mandatu 2004–2008, kar priča tudi tole [[pokaže list]] , in ne, to niso bili neučinkoviti ukrepi, kot je to rekel gospod Tabaković, ker potem bi bila krivulja tako dol, kar se bo verjetno dogajalo v naslednjih letih po koncu mandata te vlade, ampak je bil ta Zakon o vrtcih eden izmed tistih pozitivnih ukrepov, ki smo jih takrat sprejeli. In sedaj ko predsednik republike, ki je glavni krivec, da smo sploh šli v krizo, zapiše, da nam je po izhodu iz gospodarske krize dana priložnost za nov začetek, pride opozicija z nekim predlogom zakona, pa poslušamo, da ni sistemska rešitev, ni financ, in na koncu, da je opozicija populistična. In to govori taista koalicija, ki najprej zavrne 2. januar, ker ga predlaga ena izmed opozicijskih strank, potem pa se pol leta hvali s tem, kot da je to najbolj pozitiven ukrep, ki ga je ta vlada sprejela. In sem prepričan, pa še enkrat ponavljam, da verjetno bo slej ko prej prišel Zakon o vrtcih v Državni zbor in bodo iste določbe členov napisane v tem zakonu in bodo taisti poslanci SMC, Desusa in pa SD govorili, to je sistemska rešitev, mi smo rešili državo, predšolsko vzgojo in verjetno še kaj drugega. Skratka, ne, mi se ne gremo demagogije, vi se greste hipokrizijo. In to je žalostno. In potem ljudje od nas pričakujejo, da pridemo skupaj z nekimi rešitvami – ampak kako? Ko opozicija predlaga tako lep zakon, je ta koalicija, ki sebe razglaša za oh in sploh, proti. Spoštovani, kdaj bo prišel čas v tem državnem zboru, da bo enkrat koalicija naredila pol koraka bliže opoziciji in nas ne boste zmerjali s populisti, s tistimi, ki pripravljamo nesistemske in finančno nevzdržne ukrepe, ko pa ste sami tisti, ki pripravljate populistične ukrepe, finančno nevzdržne in popolnoma nesistemske? Resnično, spoštovani predstavniki vlade Mira Cerarja, vzemite si dopust pred predčasnimi volitvami pa razmislite, kakšne neumnosti ste počeli v tem mandatu, in potem boste videli, da boste sami pripravili takšne zakone, kot jih je danes pripravila Poslanska skupina Nove Slovenije, in jih boste z veseljem podprli. Ampak takrat bo tale skica šla na žalost v negativen trend. Ne samo zaradi tega, ker ne boste podprli tega zakona, ampak ker delate neumnosti.
Jožef Horvat izvolite, imate besedo kot zadnji.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Skoraj tri ure in pol razpravljamo o zakonu, predlogu zakona Nove Slovenije, o problematiki, ki je očitno akutna problematika in potrebna razprave in še bolj potrebna rešitev, konkretnih rešitev. Tudi z moje strani iskrena hvala vsem, ki ste bili tukaj v dvorani, ki ste predstavili slovenski javnosti in vsem nam svoje prispevke, svoje poglede. Res je, da kakšna stvar se me je dotaknila in jo zelo težko sprejemam, ampak smo demokratična družba, imamo svobodo govora in tako naprej. Da gre tukaj za neke nazadnjaške, konservativne pristope, celo nacionalistične, glejte, to pa je malo preveč. To je malo preveč. No, če mi kdo reče, da sem konservativec, se mu lepo zahvalim, ker konzerviramo tisto, kar nam je dragoceno, tisto, kar je žlahtno. Konzerviramo, branimo tiste vrednote, ki so nam blizu srca. Ali kdo konzervira gnile kumarice? Nihče. Samo zdrave in super zdrave. Jaz sem srečen, ne rabim čakati leta 2050 in vaše vizije. Jaz sem srečen, da smo leta 1991 naredili slovensko državo. Jaz sem srečen, da so takratni politiki razumeli širino in v ustavo zapisali, da mi živimo v sožitju, ne samo Slovenke in Slovenci, ampak tudi avtohtona madžarska narodna skupnost živi skupaj z nami, da skupaj z nami živi avtohtona italijanska narodna skupnost, da imamo v Sloveniji tudi Rome, v mandatu 2004–2008 smo prvič na svetlo prinesli in sprejeli zakon o romski skupnosti. Zanimivo! Skoraj desna vlada pa kaj takega! Bi človek pričakoval, da bo to naredila kakšna leva vlada. Takrat smo dejansko prinesli tudi rešitev, in jo sprejeli, glede istospolne partnerske skupnosti, po dolgih dolgih letih levih vlad in tako dalje. Ali je problem zdaj teh 10 milijonov za letošnje leto in 21,5 milijona za vsako od naslednjih let? Potem si res sami delamo neke probleme. Gospe in gospodje iz koalicije, predvsem, poglejte, tukaj nismo ene besede rekli, kaj šele kaj glasovali o 350 milijonih, ki so iz proračuna odšli, kot bi pihnil. 350 milijonov. Dokapitalizacija Slovenskega državnega holdinga, prišli so predstavniki sindikatov in so rekli, izstavili so račun, enega za 50 milijonov, drugega za 56 milijonov. Bilo je potrebno, po vaše, dokapitalizirati DUTB in tako dalje. Nas poslancev nihče ni nič vprašal o tem. Včasih pa smo ure in ure razpravljali o nekih proračunskih amandmajih, ko je šlo morda za 10 tisoč evrov. Tako da, prosim, ne o tem govoriti. Dejstvo je pa tudi to, kar pa me tudi žalosti, enostavno se nekateri ne morete odlepiti od socializma. Socializem je propadel. Margaret Thatcher je rekla, da je socializem dober samo tako dolgo, dokler vam ne zmanjka denarja drugih. In ja, mi nismo za razprodajo, še enkrat in stotič, mi smo za privatizacijo. To je proces iskanja odgovornejših lastnikov. Več privatizacije, manj korupcije. Več privatizacije, manj debat tukaj v tej dvorani o kadrovanju in napetosti predvsem znotraj koalicije. In zaključim z mislimi zelo pametnega gospoda, gospoda Alojza Rebule. Takole je leta 1996 napisal in v svojem govoru predstavil ob slovenskem kulturnem prazniku, citiram: »Samo en strah je na mestu: ne kaj bomo jedli in kaj bomo pili in s čim se bomo oblačili, saj smo bolj pragmatični kot sanjarski narod, ampak, ali se ne bomo bali daru novih življenj v naše domove.« Konec citata. Hvala lepa.
Hvala lepa vsem razpravljavcem. S tem tudi zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. Kolegice, kolegi, dovolite mi, da vas obvestim, da je prišlo do spremembe dnevnega reda glasovanja oziroma dnevnega reda točk. Vrstni red bo naslednji. Glasovali bomo najprej o 18., potem o 10., o 11., 9. in 13. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in tudi 28. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali čez pol ure, torej petnajst do šestih, se pravi, 17.45. Hvala lepa zaenkrat.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden pridemo na postopek glasovanja, vas želim ponovno obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 18., 10., 11., 9. in 13. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Prehajamo na nadaljevanje 18. točke dnevnega reda, to je na Mandatno-volilne zadeve. Prehajamo naobravnavo Predloga predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnikov Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Predsednik Republike Slovenije gospod Borut Pahor je 15. 3. 2017 predlagal Državnemu zboru, da za sodnike Ustavnega sodišča Republike Slovenije izvoli dr. Mateja Accetta, dr. Rajka Kneza, ddr. Klemna Jakliča in dr. Marijana Pavčnika. Besedo dajem gospe Nataši Kovač, generalni sekretarki Urada predsednika Republike Slovenije, za dopolnilno obrazložitev predlogov.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Odločanje o štirih novih sodnikih Ustavnega sodišča Republike Slovenije, najvišjega organa sodne oblasti za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter varuha ustavnosti in zakonitosti, je brez dvoma ena pomembnejših odločitev. Predsednik republike je zato postopek predlaganja kandidatov za ta mesta vodil z vso skrbnostjo in premišljenostjo. Tako je že pred natanko enim letom na delovnem posvetu bivše ustavne sodnike zaprosil za mnenje o najprimernejšem načinu vodenja postopkov in kriterijih izbora, tako da bi Državni zbor imel možnost zares izvoliti najboljše kandidatke in kandidate. Po uspešno opravljenem prvem postopku in izvolitvi nove sodnice in sodnika Ustavnega sodišča v lanskem juliju, se je z objavo razpisa za štiri mesta ustavnih sodnikov, ki jim poteče mandat 26. marca oziroma 24. aprila letos, začel sedanji postopek. Že samo dejstvo, da v manj kot enem letu poteče mandat šestim od devetih sodnikov in sodnic Ustavnega sodišče, kaže na to, da je bilo treba oblikovanju predlogov kandidatur nameniti ustrezno pozornost in dovolj časa, časa tako za premišljeno presojo kot za usklajevanje s poslanskimi skupinami, če želimo, da bodo kandidati zadostili visokim strokovnim kriterijem na eni strani in bodo seveda na koncu v Državnem zboru tudi izvoljeni. Zato je ta postopek razumljivo trajal nekoliko dalj kot običajno v drugih primerih. Usklajevanja pa se sicer v ničemer niso razlikovala od usklajevanj predsednika republike pri drugih postopkih. Med drugim so potekali kar trije krogi posvetovanj z vsemi vodji poslanskih skupin in poslancema narodnost. Vse poslanske skupine je predsednik republike enakovredno in sproti seznanjal s potekom usklajevanj in s svojimi razmišljanji in jih zaprosil za njihova mnenja in stališča. Glede na intenzivnost tokratnih posvetovanj se v imenu predsednika republike vsem vodjem poslanskih skupin in obema poslancema narodnosti zahvaljujem za tvorno sodelovanje. Predsednik republike z zadovoljstvom ugotavlja, da je pred vami predlog štirih kandidatov, za katere je mogoče na podlagi njihovih strokovnih kompetenc ter dosedanjega dela in izkušenj na različnih področjih pravne stroke in znanosti utemeljeno sklepati, da bodo v primeru izvolitve to pomembno delo in poslanstvo opravljali kot vrhunski poznavalci domačega in mednarodnega prava samostojno, neodvisno in v skladu z najvišjimi strokovnimi zahtevami. Hkrati lahko sklepamo, da imajo vsi štirje kandidati zadostno podporo poslank in poslancev za izvolitev. Javnost se je lahko s podrobnejšimi pogledi, mnenji in tudi dodatnimi pojasnili vsakega izmed štirih predlaganih kandidatov neposredno seznanila na javnih predstavitvah, ki so jih kandidati opravili v preteklih dneh v uradu predsednika republike. Predsednik republike Državnemu zboru za sodnike Ustavnega sodišča Republike Slovenije predlaga: izrednega profesorja dr. Mateja Accetta, univerzitetnega diplomiranega pravnika, doktorja pravnih znanosti, izrednega profesorja na katedri za ustavno pravo ljubljanske pravne fakultete na področju evropskega prava; rednega profesorja dr. Rajka Kneza, univerzitetnega diplomiranega pravnika, doktorja pravnih znanosti, rednega profesorja na Pravni fakulteti v Mariboru na področju evropskega prava, civilnega prava in nekaterih področjih upravnega prava; ddr. Klemna Jakliča, univerzitetnega diplomiranega pravnika, doktorja pravnih znanosti z dvema doktoratoma s področja ustavnega prava, predavatelja in raziskovalca ustavnega prava na Univerzi Harvard; in akademika, profesorja dr. Marijana Pavčnika, univerzitetnega diplomiranega pravnika, doktorja pravnih znanosti, rednega profesorja filozofije in teorije prava na ljubljanski pravni fakulteti in rednega člana Slovenske akademije znanosti in umetnosti. Predsednik republike na podlagi navedenega Državnemu zboru predlaga, da izbrane kandidate izvolite za sodnike Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Hvala lepa.
Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Besedo dajem predsedniku dr. Mitji Horvatu za predstavitev poročila komisije.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na 32. nujni seji 16. 3. 2017 kot matično delovno telo obravnavala predloge za izvolitev, ki jih je Državnemu zboru 15. 3. 2017 predložil predsednik Republike Slovenije. Ustava Republike Slovenije v prvem odstavku 163. člena določa, da je Ustavno sodišče sestavljeno iz devetih sodnikov, ki jih na predlog predsednika republike izvoli Državni zbor na način, ki ga določa zakon, v drugem odstavku navedenega člena pa, da se sodniki izvolijo izmed pravnih strokovnjakov. Zakon o ustavnem sodišču v 9. členu določa, da je za sodnico oziroma sodnika Ustavnega sodišča lahko izvoljen državljan Republike Slovenije, ki je pravni strokovnjak in je star najmanj 40 let. Postopek ob izteku mandata sodnika Ustavnega sodišča ter izbor kandidatov in izvolitev novega sodnika Ustavnega sodišča ureja Zakon o ustavnem sodišču v 11., 12., 13. in 14. členu zakona. Predsednik Ustavnega sodišča, mag. Miroslav Mozetič je v skladu z 11. členom Zakona o ustavnem sodišču 30. 8. obvestil predsednika Državnega zbora in predsednika republike o izteku mandatov štirih sodnikov Ustavnega sodišča. Iz predlogov predsednika Republike Slovenije izhaja, da je Urad predsednika Republike Slovenije na poziv za zbiranje predlogov možnih kandidatov za štiri sodnike Ustavnega sodišča v roku prejel 23 predlogov kandidatov, od katerih sta dva kandidata kasneje v svojih soglasjih kandidaturi umaknila. Predsednik Republike Slovenije Državnemu zboru predlaga, da za sodnike Ustavnega sodišča izvolimo dr. Mateja Acceta, ddr. Klemna Jakliča in dr. Marijana Pavčnika ter namesto sodnika, ki mu mandat poteče 24. 4., dr. Rajka Kneza. Na seji komisije je kot predstavnica predlagatelja sodelovala gospa Nataša Kovač, generalna sekretarka v uradu predsednika republike, ki je predloge dodatno obrazložila. Predstavila je strokovne kriterije, ki jih je predsednik republike upošteval pri odločitvi, in izpostavila, da glede na opravljena večkratna posvetovanja z vodji poslanskih skupin lahko utemeljeno sklepamo, da imajo kandidati potrebno podporo za imenovanje. V razpravi so predstavniki Poslanske skupine Združena levica izrazili nestrinjanje s postopkom izbire kandidatov ter za obravnavo predlogov na nujni seji le dan po sprejemu predlogov v Državni zbor. Zato so predlagali odložitev obravnave vsaj za čas, da predsednik republike opravi javne predstavitve kandidatov, ki jih je napovedal v prihodnjih dneh. V razpravi ostalih članov Komisije je bilo izpostavljeno, da vsi predlagani kandidati so vrhunski pravni strokovnjaki z izjemnimi karierami in dosežki. Mandatno-volilna komisija je sprejela naslednje sklepe. »Mandatno-volilna komisija se je seznanila s predlogom predsednika Republike Slovenije, s katerim za sodnika Ustavnega sodišča namesto sodnika, ki mu mandat poteče 26. marca 2017, predlaga dr. Mateja Accetta in Državnemu zboru predlaga, da kandidata izvoli za sodnika Ustavnega sodišča.« »Mandatno-volilna komisija se je seznanila s Predlogom predsednika Republike Sloveniji, s katerim za sodnika Ustavnega sodišča namesto sodnika, ki mu mandat poteče 24. aprila 2017, predlaga dr. Rajka Kneza in Državnemu zboru predlaga, da kandidata izvoli za sodnika Ustavnega Sodišča.« »Mandatno-volilna komisija se je seznanila s Predlogom predsednika Republike Slovenije, s katerim za sodnika Ustavnega sodišča namesto sodnika, ki mu mandat poteče 26. marca 2017, predlaga ddr. Klemna Jakliča in Državnemu zboru predlaga, da kandidata izvoli za sodnika Ustavnega sodišča.« »Mandatno-volilna komisija se je seznanila s Predlogom predsednika Republike Slovenije, s katerim za sodnika Ustavnega sodišča namesto sodnika, ki mu mandat poteče 26. marca 2017, predlaga dr. Marijana Pavčnika in Državnemu zboru predlaga, da kandidata izvoli za sodnika Ustavnega sodišča.«
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! V Združeni levici smo že julija 2016 ob potrjevanju prvih dveh od šestih novih ustavnih sodnikov, ki se bodo zamenjali v tem mandatu, opozarjali, da je izključni cilj sodelujočih v tem procesu iskanje kompromisa. Če se izrazim z besedami Matevža Krivica, nekega gnile kompromisa. A če je šlo takrat za iskanje nekakšnega uravnoteženja kot edinega merila za široko podporo kandidatom, gre danes za nekaj povsem drugega, nečesa bolj škodljiva in nečesa, kar je v prvi vrsti še bolj nedopustno. Gre preprosto in izključno za vezane posle med Janezom Janšo in njegovo SDS na eni strani ter Mirom Cerarjem in njegovo SMC na drugi, vmes pa posredništvo predsednika republike Boruta Pahorja. Nekako po načelo ti meni Fiskalni svet jaz tebi Ustavno sodišče in tu ni nobene, na žalost, debate o kompetencah kandidatov, še manj debate o njihovi osebni primernosti. Pomembno je le, da ima koalicija SMC-SDS dovolj glasov ter da se glasovanje o Fiskalnem svetu ter o ustavnih sodnikih opravi na tej seji. Da gre za vezano trgovino, smo večkrat slišali tudi iz ust predstavnikov koalicije. Na seji Mandatno-volilne komisije je bilo to jasno povedano, brez sramu in slabe vesti. Edini argument za predlagane kandidate in na nek način odgovor na očitke o neprimernosti vsaj enega od njih, je bil, dajte mu priložnost. Kadrovska politika te vlade je že od začetka mandata, milo rečeno, škandalozna. Za kadrovsko politiko te nove koalicije med SMC in SDS pa je že težko najti primeren izraz oziroma vsaj takega, ki bi bil primeren za ta forum. Ker je stranka moderne načelnosti v še bolj očitni koaliciji s SDS, kot vse kaže, pozabila o čem govorimo, naj vas in vse, ki to sejo trenutno spremljajo, še enkrat spomnim, o čem govorimo. Govorimo o najvišjem organu sodne oblasti v tej državi, o instituciji, ki je zadnji branik ustavnih pravic in svoboščin, ki se, to ne gre pozabiti, vedno bolj teptajo. Govorimo o instituciji, katere glavno orožje je avtoriteta. Kot je dejal ustavnik dr. Teršek, si lahko Ustavno sodišče zagotovi to svojo avtoriteto le tako, da ga res predstavljajo najboljši pravni strokovnjaki v državi, takšni, ki, citiram, »utemeljujejo svojo primernost s preteklim pravnoslovnim in pravniškim delom, ki izkazujejo teoretično ustavnopravno in filozofsko ustavniško prepričljivost, verodostojnost, avtonomijo, načelnost, odličnost in suverenost.« Vsaj za enega od teh kandidatov lahko trdimo, da je vse prej kot to. Gre za gospoda Jakliča. Pa ne zaradi tega, ker je popolnoma jasna njegova politična preferenca. Ravno nasprotno. Vsak kandidat mora imeti jasno izdelana stališča do pomembnih tem in vprašanj. A ta stališča se morajo kazati skozi preteklo pravniško delo, ne pa s protesti pred Vrhovnim sodiščem in snovanjem teorij o političnih konstruktih zoper velikega vodjo. Tukaj gre za osebnostno popolnoma neprimernega kandidat, ki mu je za pravice in svoboščine mar izključno v primerih, ko se le-te nanašajo na Janeza Janšo, ki v sodstvu vidi le zaroto zoper prvaka opozicije in temne načrte sil kontinuitete vseh možnih stricev iz ozadja, pa še kar pride zraven. Tu ni nobene dileme. Kandidat je osebnostno popolnoma neprimeren za ustavnega sodnika. Ne glede na vsebino kandidature, pa tudi njegova strokovna primernost ni ravno na tako visoki ravni, kot to skuša prikazati nek razširjen piar. Če iz seznama preteklih objav in del namreč črtamo vsa mnenja beneške komisije, ki predstavljajo približno 80 % njegove literature, ter dela, ki se nanašajo na zaščito gospoda Janše, namreč ostane bore malo. Relevantnih objav je manj kot neprimernih in nespodobnih komentarjev na njegovem twitter profilu. Vse navedeno in odzivi ob njegovi pretekli kandidaturi za sodnika Evropskega sodišča za človekove pravice, še posebej pa izid glasovanja o kandidatih jasno kažejo na to, da ga brez vezane trgovine med Cerarjem in Janšo ter brez sočasnega glasovanja o Fiskalnem svetu na tem seznamu najverjetneje sploh ne bi bilo. To je etika in morala te koalicije. To je še trdnejša zaveza med SDS in SMC in to je resnični obraz te nove, moderne politike. Ko gre za kadrovsko trgovino, je pač dovoljeno vse. V Združeni levici zavračamo takšne prakse, takšne gnile kompromise. In naj vas na koncu še samo spomnim, da tako, kot so ustavni sodniki avtonomni v svojih dejanjih, smo tudi poslanci. Še je čas, da si premislite.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Pred nami je pomembna odločitev glede na moč, ki jo ima Ustavno sodišče, in je vse odvisno od prihodnosti pravne države Slovenije. Ustavno sodišče si samo izgradi avtoriteto in ugled, in sicer naj bi bilo sestavljeno iz predstavnikov sodnikov, predstavnikov tistih, ki so zaposleni na fakultetah, in pa tistih, ki delujejo v pravni stroki in so se v svoji karieri izkazali. Pred nami imamo 4 predstavnike samo iz ene skupine, to so zaposleni na fakultetah. Drugače ne morem reči, ker so nazivi, ki so bili uporabljeni v medijih in pa v razpravah, povsem napačni. Tisti, ki so zaposleni na fakulteti, se njihova kariera meri v referencah, ki so javno dostopne v bazah Sicris in Cobiss. In tam je lestvica pravnikov v Sloveniji, vsakdo si lahko pogleda, kam spadajo ti kandidati in ali so primerni in koliko je boljših od njih. Kot drug kriterij vemo, da imamo v Sloveniji ZUJF, po katerem morajo ljudje v pokoj. Prav tako imamo Zakon o sodniški službi, ki omejuje starost sodnikov, kdaj morajo prenehati s kariero. In če pogledamo, je ustavni sodnik krona pravniškega poklica ne pa začetek. Predlagani kandidati morajo imeti zgrajeno kariero in izpolnjevati vse ostale pogoje. Seveda bomo zopet priča kreativnim razlagam in opravičevanju, da ne govorim tudi o tem, da bo prihajalo do konflikta interesov. Glede na vse omenjeno, je ustavna funkcija, funkcija ustavnega sodnika prepomembna, da bi prihajalo do političnih kupčkanj. In glede na merila, ki sem jih navedel, bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev glasovali v skladu z ustavo in po svoji vesti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Franc Breznik.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predsednik! Ustava je najvišji splošni akt, s katerim si v bistvu država predpiše splošna načela in obliko svoje politične in družbene ureditve. Slovensko ustavo lahko štejemo med pisane, kodificirane in toge ustave. Na Mandatno-volilni komisiji prejšnji teden smo predlagali Državnemu zboru v izvolitev prof. dr. Mateja Accetta, ddr. Klemna Jakliča, prof. dr. Rajka Kneza in akademika prof. dr. Marjana Pavčnika. Predvsem to, da izvoli sodnike, ker smo smatrali, da gre za ljudi, katerih življenjsko načelo je, da so bili predani pravu. Njihova življenjska zgodba je, da je pravo njihov poklic, njihov hobi, da je pravo v bistvu njihov način življenja. Žal smo bili priča kot velikokrat omalovaževanju določenih posameznikov, ki so vse svoje življenje, ves svoj trud ne samo v Sloveniji, tudi v tujini, pred tujimi ljudmi, brez stricev iz ozadja, dokazovali svojo vrhunsko superiornost, dokazovali svojo osebno integriteto, dokazovali svoj občutek za pravičnost in svoj občutek za pravno znanost v celoti. V SDS smo prepričani, da imajo kandidati trdna, jasna in koherentna prepričanja, kaj je prav, in da imajo pogum ter da želijo s tem pogumom uveljaviti, z njim prebiti marsikdaj okostenel in institucionalno zaprt miselni kolektivizem rednega sodnega sistema v Republiki Sloveniji. Ne gre za vaše in naše, spoštovani kolegi, gre za meritokratska načela. Gre za konsenz in ne za politično trgovino. Gre za nek, lahko rečemo, majhen premik iz tranzicijske pubertete, da svoje najboljše ljudi začnemo postavljati na najvišje položaje v državi. Gre za sporočilo, da se trdo delo in garanje na vseh področjih opazi in da se nagradi. Gre za sporočilo Slovenije, da so ljudje, še posebej tisti, tisti Klemni Jakliči, ki jih je na stotine še v tujini, na tujih univerzah, v tujih multinacionalnih podjetjih, ki so prišli na najvišje položaje v tujini, da jih za njihovo garanje, dokazovanje in trdo delo čakajo primerna delovna mesta tudi v Republiki Sloveniji. Gre za to, da Slovenija ne postane samo država, ampak domovina za vse Slovence. Gre tudi za to sporočilo. Prepričani smo, da so ljudje, kot je prof. dr. Matej Accetto, prof. dr. Rajko Knez, prof. akademik dr. Marjan Pavčnik in ddr. Klemen Jaklič, ki ima priporočila kot prvi Slovence najboljše pravne univerze na svetu, v katero spada Univerza v Harvardu in Univerza v Oxfordu ter štirih najvišjih profesorjev in največjih pravnih osebnosti v Angliji in Ameriki, priporočilo torej teh dveh največjih institucij. Pred sabo imam kopijo tega priporočila. Gre za človeka, ki je kot prvi – torej se po mnenju Združene levice motijo ljudje, ki so Klemna Jakliča spustili skozi, lahko rečemo, skozi prvi izpit na Pravni fakulteti v Ljubljani, motijo se tisti, ki so mu podelili magisterij znanosti na Univerzi Harvard, motijo se tisti, ki so mu dali doktorat na Univerzi Oxford, in motijo se tisti, ki so mu dali doktorat na Univerzi Harvard, motijo se tisti, ki so mu dali posebno nagrado za doktorat na Harvardu, motijo se ljudje, ki so leta 2013, ko je izdal pri založbi Oxford University Press, odmevno znanstveno monografijo z naslovom Ustavni pluralizem v Evropski uniji, ki je nenazadnje do zdaj edina objava slovenskih pravnikov pri tej vodilni svetovni univerzi in so mu dali zato posebno nagrado in ta knjiga je danes v 300 svetovnih knjižnicah, vsi ti ljudje so se motili. Motili so se o njegovi osebni integriteti, o njegovih miselnih procesih, njihovih sposobnostih in motili so se o njegovih, torej o naših in ostalih meritokratskih načelih. Spoštovani kolegice in kolegi! Ni več delitev na naše in vaše, danes lahko pokažemo neko novo pot, kot sem rekel na začetku, pokažemo, da ko se zbere zmerna sredina ljudi v tem, tudi v Državnem zboru, lahko začnemo neko drugo politiko. Neko drugo politiko, ki bo dala boljšo državo, boljša pravno državo, predvsem pa posledično boljšo blaginjo za vse Slovence in Slovenke. Zato bomo v Slovenski demokratski stranki vse štiri kandidate z velikim veseljem podprli. Najlepša hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Besedo ima Miha Kordiš.
Najlepša hvala. Spoštovani poslanke, poslanci! V primeru Ustavnega sodišča, ki ga žegnamo v tej dvorani danes, imamo opravka z vezano trgovino za Fiskalni svet, ki smo ga v tej isti dvorani žegnali včeraj. Ne bom rekel, da je problematično, da se je koalicija zanjo, največja vladna stranka oziroma kar predsednik Vlade Miro Cerar pogovarjal z opozicijo zato, da je zagotovil potrebne glasove za Fiskalni svet. Je pa problem, ker je v temu procesu šel popolnoma mimo kakršnihkoli drugih, kot so pragmatični kriteriji za to, da tukaj in zdaj stlači svoje ljudi na Fiskalni svet. Ustavno sodišče, denimo, je ena najvišjih instanc v tej državi, tudi ena najmočnejših in tja ne sodijo ljudje, ki se jih imenuje preprosto zaradi političnega kupčkanja. Dorasli morajo biti tudi kakšnim strokovnim kriterijem, ampak Janez Janša in Miro Cerar sta z Ustavnim sodiščem in Fiskalnim svetom naredila tako, kot delajo kmetje s krompirjem, ko ga spravljajo iz njive v klet, malo tja, malo na drugo stran, kakšnih slabih trgovcev v temu procesu pa niti ne zanima, da je krompir v tistem žaklju nemara gnil. Ime te gnilobe za slučaj Ustavnega sodišča nosi ime ddr. Klemen Jaklič. Človek, ki nima nobenih resnih akademskih referenc, ima pa zelo resen seznam političnega aktivizma v obrambi zaščita in dela lika Janeza Janše. On bi branil in ščitil človekove pravice, ko gre za prvega človeka Slovenske demokratske stranke, ko gre pa za človekove pravice, denimo beguncev, smo ga pa tudi včeraj lahko slišali, kar je on povedal, v resnici v svojih izrazih je, da begunci nimajo človekovih pravic. Nekako ogrožajo našo demokracijo, čeprav je ravno pravica do azila temeljna demokratična svoboščina. To je politični, strokovni in aktivistični domet dvojnega doktorja Klemena Jakliča. In če zaključim še z navedbami, da so se na njegovi karierni poti zmotile številne instance in posamezniki, ki so mu prižgali zeleno luč za napredovanje, nedvomno, pa po mojem je večini teh instanc danes krepko žal, če gledajo to sejo, se čohljajo po glavi pred svojim televizorjem in obžalujejo svoje pretekle odločitve, tako kot bo ta državni zbor, ta družba in ta država obžalovala posledice svoje odločitve, če dvojni doktor Klemen Jaklič postane ustavni sodnik. Vse skupaj nas bo še krepko bolela glava. Hvala.
Besedo ima mag. Alenka Bratušek.
Hvala. Za kadrovsko kuhinjo zadnjega meseca je prava samo ena beseda, to je nespodobno. Kaj je ostalo od predvolilnih parol o etiki, morali, najbolj pravni državi? Kaj je ostalo? Nič. Nič. Tako nizko kot ste spustili lestvico v tem mandatu, je še ni bilo. In to je ostalo, vse kar je ostalo od vaših predvolilnih parol etika, morala, pravna država. Ni važno več, kaj znaš, važno je, da si naš. In z načinom kadrovanja, ki ga izvajate v Fiskalnem svetu, pri ustavnih sodnikih ste razvrednotili funkcijo Fiskalnega sveta in enako funkcijo Ustavnega sodišča. Funkcija ustavnega sodnika naj bi bila najvišja pravna funkcija v naši državi, funkcija Fiskalnega sveta nova, ampak prav tako najpomembnejša pri izvajanju kontrole nad javnofinančno politiko – in vi vse to s kadrovsko kuhinjo, dogovarjanjem. Škoda. Na koncu mi dovolite, da preberem, bilo je tudi javno objavljeno, zato si bom to dovolila, izjavo enega izmed kandidatov, pa bom tudi povedala koga. »Žal mi je, da sem sodeloval v postopku, za katerega menim, da je bil netransparenten in do prijavljenih kandidatov nekorekten in žaljiv. S sodelovanjem sem dal vtis legitimnosti nečemu, za kar mislim, da ni bilo izvedeno na način, dostojen funkciji ustavnega sodnika.« Dr. Anže Erbežnik, kandidat za ustavnega sodnika v odgovoru Borutu Pahorju. In jaz mislim, da to pove vse o vas in vašem načinu dela.
Besedo ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Nespodobno, neokusno, sramotno so besede, ki se ponavljajo ves čas pri imenovanju ustavnih sodnikov. Pa ne bom zdaj govorila o Klemnu Jakliču samem po sebi, kajti on je takšen, kot je. On tukaj je samo figura na vaši šahovnici. Naj vam pa preberem vladno koalicijsko pogodbo, ki pravi, da je treba delovati v smeri večje in ustreznejše odzivnosti pravosodja na negativno kampanjo proti sodstvu v smislu poskusov njegovega razvrednotenja. Spoštovanje institucij pravne države in vladavine prava mora voditi v dosledno spoštovanje temeljnega pravnega načela, da je pravnomočne sodbe, ob dejstvu sočasnega obstoja možnosti izrednih pravnih sredstev, dolžna spoštovati vsaka fizična in pravna oseba. Odločitve sodišč ne smejo biti predmet političnih napadov ali manipulacij. Kako to naredite? Tako, da največjega kritika odločitev sodišč in celo volitev postavite na najbolj odgovorne funkcije v državi. Namreč, Klemen Jaklič je tvital:, če Ustavno sodišče ne obvaruje temeljih demokratičnih pravic ni več razloga za spoštovanje odločitev v prihodnje. No, pa še enkrat, ker je res: Beethovnova zbudi se, sicer te ta država ne potrebuje. Poglejte, jaz nisem pravni strokovnjak in ne bom se spuščala v podrobnosti, vendar je že leta 2013 v Delu bila polemika Matevža Krivca z navedenim ddr. Jakličem, ki pravi, da si je po njegovih besedah Klemen Jaklič po lastnih besedah skozi sito najrigoroznejše znanstvene preverbe znanstvenih avtoritet samega svetovnega vrha ustvaril ugled, vendar dvomi, da si bo ugled lahko ohranil z ravnjo svojega polemiziranja, predvsem pa z globoko nestrokovnimi trditvami, kakšne trmasto in brez vsakega pojasnila ponavlja v dvojni polemiki z dr. Katjo Šugman Stubbs, Primožem Gorkičem in poprej še z Matevžem Krivicem. Skratka, navaja: »Jakličeva zavajanja laičnega bralstva z neresnicami ali polresnicami, ki so huda.« Nadalje piše: »Če ima Harvard, kjer ddr. Jaklič predava, pravo in etiko, kakšno etično komisijo ali kaj podobnega za presojo etično spornih ravnanj Harvardskih predavateljev, bi ji bilo primerno predložiti v presojo tu opisana Jakličeva ravnanja. Je morda to pripravljen narediti sam korektno in transparentno, ddr. Jaklič sam, ali naj to naredi kdo drug? Skratka, tudi pravni strokovnjaki, ustavni pravniki polemizirajo z njegovo strokovnostjo. Vsekakor pa je ameriški pravni sistem in srednjeevropski precej različen. Tudi tukaj pišejo strokovnjaki o tem. Jaz vam o tem ne bom razlagala. Preberite si. Leta 2005 je v javnosti zagovarjal spremembo Zakona o RTV, ki ga je napisal poslanec SDS Branko Grims. Takrat je nemškemu ustavnemu sodniku dr. Wolfgangu Hoffmann-Riemu pripisal izjavo o nevarnosti civilnodružbenega imenovanja predstavnikov v sistem, kot je javna radiotelevizija. Hoffmann-Riem je kmalu sporočil, da se ne spomni, da bi kdaj dejal kaj podobnega. Jakličevo demantiranje demantija pa je bilo takšno, da ga je Krivic označil za neskropulozno manipuliranje z mnenji dr. Hoffmann-Riema in celo z lastnimi stališči. Naslednje leto je bil Jaklič na predlog SDS imenovan v Nadzorni svet RTV. Biti ustavni sodnik, je najvišja pravna funkcija v državi. Kako naj državljani zaupajo institucijam, do katerih se lahko pride preko takšnih kravjih kupčij med Cerarjem in Janšo. Združena levica je prepričana, da morajo ustavni sodniki imeti jasna stališča in zagovarjati brez strankarskih nagnjenj. Naj povem še na koncu, v tem mandatu se bo imenovalo šest od devetih ustavnih sodnikov. In tokrat med štirimi predlaganimi kandidati ni niti ene ženske. Od šestih novih ustavnih sodnikih pa bo samo ena ženska. In nihče me ne bo prepričal, da je vzrok za to v pomanjkanju kompetentnih ženskih kandidatk. Hvala.
Besedo ima Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsednik. Kako varovanje z ustavno varovanih pravic razume ddr. Klemen Jaklič, je dokazal na javni predstavitvi kandidature za ustavnega sodnika ob vprašanju beguncev in migracij, citiram: »Moje stališče je precej jasno. Tu gre za klasično vprašanje trka dveh pravic, pravic migrantov ter vprašanje obstoja demokracije. Moj generalni pristop je, da je treba upoštevati oba. Ravno Ustavno sodišče ter Evropsko sodišče v Strasbourgu in Luksemburgu lahko ustavita ta vlak, odvisno od njihove vizije ter od tega, ali imajo dovolj glasov.« Konec citata. Tukaj je zame izjava, primerjanje trk »pravic, ustavnih pravic in demokracije« in »pravic migrantov« absolutno nedostojno za nekega pravnika. Da ne rečem še kaj več. Taka izjava pomeni celo to, temu se reče novi rasizem, spodbujanje, postavljanje neke skupine kot nevarno za demokracijo, kot neko skupino ljudi, ki krade, kot neko skupino ljudi [[…]]no, klasični izrazi rasizma. In takšnega človeka, ki bo seveda v Ustavnem sodišču ustavljal vlak, ne vem kateri vlak, nemško-francoski ali morda Koper–Divača, ampak to sploh ni bistveno, vlak migrantov najbrž, jaz v tem ne vidim. Človek, ki trdi, da je vprašanje beguncev, pravice beguncev, grožnja za demokracijo, zame absolutno ne more in ne sme biti član nobenega Ustavnega sodišča. Če razmišljamo, kdo je nevaren za demokracijo v Sloveniji in v drugih državah – tisti, ki ne spoštujejo ustave, ki ne spoštujejo mednarodno podpisanih konvencij o beguncih, tisti, ki ne spoštujejo sklepov in mnenj Sveta Evrope, tisti, ki ne spoštujejo komisarja za človekove pravice, ki ga bomo jutri z vsemi pompi sprejeli in mu povedali, kako krasno mi skrbimo za manjšine in človekove pravice, istočasno bomo pa žal, upam, da ne, izvolili človeka, ki vidi begunce kot grožnjo demokracije, v Ustavno sodišče. Oprostite, jaz tega ne morem požreti. In prav zanimivo je, da nihče, prav nihče iz koalicije, kot vidimo tukaj napisano, se ne javlja in pove kakšne v prid ljudem, ki jih sami predlagajo. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči! Gospa Nataša Kovač, generalna sekretarka Urada predsednika Republike Slovenije, je jasno povedala, kaj ta funkcija tudi pomeni, iz tega tudi izhaja, kakšne ljudi bi potrebovali na tej funkciji. Ob vsem tem, kar je bilo do zdaj povedano, se pozablja na osebo, ki je v osnovi zakrivila vso to kupčijo – na predsednika Republike Slovenije. On ni oddelal svoje domače naloge. On je zrel za odstop. Pika. Bom nadaljeval. Osebno integriteta, je rekel gospod Breznik, z bogatimi mednarodnimi izkušnjami. Jaz se ne morem opredeljevati do strokovne bibliografije tukaj omenjenega dvojnega doktorja. Sem jo pogledal. Drži to, kar je rekel dr. Matej Tašner Vatovec, k njemu se bom vrnil pozneje, da bi pa podal laično oceno, strokovno bi seveda vse to moral prebrati. Ampak gre v bistvu za osebno integriteto. Gre navsezadnje tudi za osebno integriteto tega državnega zbora, ko je Matej na MVK opozoril, da med predlaganimi ni niti ene dame, ste se režali. Kaj to v bistvu pove o nas? In jaz bi bil najbolj srečen človek, da spol, ne biološki ne družbeni in ne kulturni ne bi bil več tema tega, še bolj bi bil vesel, da se izčrpa poslanstvo ministrstva za »in enake možnosti«, ampak kot en od redkih poslancev v tem sklicu, ki nisem pravnik, pa berem to, kaj odločajo v sosednji hiši, lahko vidim, da v teh sestavah in predhodnih sestavah dame malo drugače gledajo čez okno iz Beethovnove, in da se to tudi pozna v ločenih mnenjih, in pri pritrdilnih in odklonilnih. In tudi zato bi jih potrebovali. Potrebovali bi tudi to, kar sem že večkrat povedal, 8 ustavnih sodnic in sodnikov – zakaj, ne bom razlagal, ker toliko inteligentni smo. Tukaj bi se lahko zgledovali po nemški praksi, če smo že pol pravnega reda prepisali. In zaključil bom takole, da boste razumeli. Matej ima doktorat. Od vseh nas je izkazal največ talenta za pravne vsebine, zato ga tudi v te težke bitke v relativno mali poslanski skupini pošiljamo. Ker živi na kontaktnem prostoru, tudi govori največ in najbolje govori tuje jezike. Z lahkoto bi naredil še doktorat in na Harvardu in na Sorbonni in na la Sapienzi, dva iz prava pa kakšnega še iz drugega. Lahko rečem, da bi tudi več in boljših objav ustvaril, ker toliko sem ga spoznal v teh treh, štirih letih. Ampak če bi ga Združena levica predlagala in bi on pred tem na kakem spletu ali kje drugje zapisal, »zdaj je Luka Mesec dokončno največja osebnost slovenske zgodovine, kdor se temu smeji, se mu bodo nekoč smejali naši otroci in otroci naših otrok.« In če bi potem še Matej dodal: »Kar se pa prava tiče, ne dvomim, da za ceno Mesečeve glave desničar ustreli lastnega brata, kaj potem ne bi zlorabil nekih abstraktne ideje …«, bi jaz glasoval proti njemu. In zato gre, za osebno integriteto in za gospoda Pahorja, ki sramoti funkcijo predsednika države Republike Slovenije. Lahko noč.
Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik! Več stvari je pri tej zgodbi šlo narobe. Prva stvar je že postopke. Dejstvo je, da smo, od kar se je začelo izbirati ustavne sodnike, in vemo vsi, da je ta postopek trajal dlje časa, da so se kandidati pravzaprav večkrat iskali in večkrat potrjevali, potem čudno, kar od enkrat se je zgodil ta zasuk oziroma ta obrat, da se je ta stvar na nek način začela spravljati v neko vzporednico na neke tire s Fiskalnim svetom. In ko smo to opazili, smo tudi opozorili – mislim, da je bilo to tudi večkrat javno izpostavljeno tudi na posvetih pri predsedniku republike –, ker je jasno, kaj bi morala biti tukaj prva stvar poleg tega, kar je prej povedal Franc, torej da se najde prave kandidate, ampak ta, da se tudi ustrezno vodi ta postopek. Prva zahteva bi morala biti, da Fiskalni svet in ustavni sodniki nikakor ne pridejo na isto sejo Državnega zbora. Potem smo videli, da so se hitro našli kandidati za ustavne sodnike, ki imajo zadostno podporo. Prišli so v Državni zbor takoj potem, ko je predsednik Republike na nek način zaključil ta izbor. Že naslednji dan je bila sklicana Mandatno-volilna komisija in v roku nekaj dni je bila zgodba zaključena. To so jasno indici, pa ne samo to, celotna zgodba, ki govorijo o tem, da tu nekaj smrdi, če rečem tako zelo preprosto. To je stvar, ki se tiče postopka. Druga stvar pa je oseba. Tu ne gre za vprašanje tega, da se zdaj napada nekoga osebno, da gre za nek ad hominem napad, ampak gre za v bistvu konec koncev abstraktno funkcijo, ki jo bo ta človek igral. Gre za človeka, ki bo postal ustavni sodnik, če bo dobil 46 ali pa več glasov. Tu, še enkrat poudarjam in mislim, da moramo to jasno povedati, nima veze, ali je ta človek član kakšne stranke ali ima politična prepričanja, obratno, tak človek mora imeti politična prepričanja, mora imeti pravna prepričanja, ideološka prepričanja. Ampak gospod Jaklič to ni. Gre za, enostavno povedano, skorajda fanatika. Gre za nekoga, ki je v prvi vrsti in najprej, to je tisto, kar je ključno, politični aktivist in šele v drugi vrsti pravnik. O tem govori to, da je pred Vrhovnim sodiščem skandiral in rušil slovenski sodni red, to, da na Twitterju praktično zliva ves srd nad sodstvom in nad zakonodajno vejo oblasti in nad še vsem ostalim, kar pač pride mimo. To je težava zato, ker tak človek enostavno ne more izpolniti tistega, kar je na nek način zahtevano za ustavnega sodnika. To je tisto, o čemer govori dr. Teršek – da ima seveda vso pravno znanje, ki je potrebno za upravljanje te funkcije, ampak da ima seveda tudi to svojo osebno moralno avtoriteto, ki mu daje izhodiščni položaj, da odloča o najpomembnejših stvareh v tej državi, in to je ustava, in izvrševanje tistega, kar je v ustavi zapisano. Zaradi vsega tega gospod Jaklič ni primeren za to funkcijo. Zaradi tega imamo, jaz mislim, da kar upravičene dvome, da ne bo te funkcije opravljal avtonomno in neodvisno. Tretja stvar, mislim, da moramo še to poudariti. Kandidati – iz različnih razprav tudi na MVK pa v stališču, pa ne bom s tem polemiziral – kandidati za ustavne sodnike niso danost. To, da pride v Državni zbor predlog štirih ali več ali pa manj ljudi, ni neka danost, ki jo Državni zbor mora sprejet. Državni zbor ima odgovornost, da te kandidate imenuje ali pa ne. Zato si ne delati utvar, da gre za neko stvar, ki je zdaj tu pred nami in je na nek način to, da glasujemo o teh kandidatih, nekaj, kar moramo storit zaradi državotvornosti, ohranjanja ustave ali pa česarkoli. Ne, državotvorno in branjenje ustave je to, da se da na tista mesta, na najodgovornejšo funkcijo v sodnem sistemu v Sloveniji kandidate, ki so za to ustrezni. Na koncu, twitt o volitvah je bil že omenjen. Mi bomo imenovali človeka, ki praktično govori, da je sedaj ta sklic nelegitimen.
Besedo ima Luka Mesec.
Hvala za besedo. Franci Breznik je v svojem stališču rekel oziroma skušal pokazati to, o čemer danes v Združeni levici govorimo, kot da tukaj gre za naše in vaše. Rad bi še enkrat poudaril, da sploh ne gre za naše in vaše in ne gre za politične opredelitve, gre za dve bistveni stvari. Prva je ta, da je predsednik države po funkciji obvezan Državnemu zboru predlagati kandidate za ustavne sodnike, za katere verjame, da so najboljši v svoji stroki, da imajo največjo avtoriteto, ki jo bodo preslikali in uporabili v Ustavnem sodišču in branjenju ustavnosti, ki so neodvisni, ki so spoštovani, ki uživajo zaupanje javnosti in so se s svojim preteklim pravnim delovanjem pokazali kot taki. Problem pa je, da smo s trgovino med največjo vladno stranko in največjo opozicijsko stranko ob poroku Borutu Pahorju dobili predloge kandidatov, ki to niso oziroma najbolj od vseh in zato nastopamo najbolj proti temu, štrli ven eden. In tukaj ponavljam, ne gre za politično opredelitev, niti za politično usmerjenost ali politični aktivizem. Vsaka stranka ima politične aktiviste. Vsak človek, vsak razumen človek se vendarle mora zanimati za politične zadeve in se more opredeljevati do pomembnih zadev. Gre pa za to, do kje lahko to svoje stališče izraža, kje pa je tista meja, ko nekdo prestopi mejo okusnega, pa ne samo okusnega, ko prestopi mejo sprejemljivega za funkcije, kot je funkcija na Ustavnem sodišču. Kolega Trček je prej prebral ta tvit, ki ga bom jaz ponovil brez menjave imena. »Zdaj je Janez Janša dokončno največja osebnost slovenske zgodovine. Kdor se temu smeji, se mu bodo nekoč smejali naši otroci in otroci naših otrok.« Človek, ki napiše tak tvit, prvič, se očitno ne more brzdati, drugič, očitno ni samo politično opredeljen, ampak dobesedno veruje v enega odrešitelja v obliki enega od še živečih politikov. Ne glede na to, katero ime bi se tukaj pojavilo namesto Janeza Janše, zaradi mene je to lahko Luka Mesec ali pa Franc Jurša ali pa Jože Tanko, vseeno mi je, jaz bi proti takemu človeku glasoval, ker človeku, ki goji tako vero do ene še živeče politične osebnosti, ne moremo zaupati, da bo branil načelo ustavnosti in da bo krepil avtoriteto Ustavnega sodišča. Tak človek ni neodvisen, tak človek enostavno pač ni osebnostno primeren za to funkcijo. Lahko opravlja delo pravnika v SDS, lahko piše zakone, lahko dela marsikaj, res pa ne more biti ustavni sodnik. In proti temu danes govorimo. Upam, da sem bil dovolj jasen, zakaj bomo glasovali proti kandidaturi Klemna Jakliča za člana Ustavnega sodišča. Hvala.
Prehajamo v sklepni del razprave. Želi besedo še generalna sekretarka Urada predsednika Republike Slovenije? Potem imate besedo, gospa Nataša Kovač. Izvolite.
Hvala lepa. Dovolite samo nekaj kratkih opomb. Želela bi ponovno poudariti tudi na podlagi vsega povedanega in razprav, da predsednik trdno stoji za svojim stališčem, ki sem ga predstavila tudi v uvodu, da za vse štiri kandidate lahko utemeljeno sklepamo, da bodo na podlagi dosedanjega dela in izkušenj na različnih področjih pravne stroke in znanosti v primeru izvolitve to delo opravljali kot vrhunski poznavalci domačega in mednarodnega prava, samostojno, neodvisno in v skladu z najvišjimi strokovnimi zahtevami. Zagotovo za nobenega od štirih kandidatov ni mogoče trditi, da nima ustreznih akademskih referenc, ravno nasprotno. Ustrezne, več kot ustrezne akademske reference imajo vsi štirje kandidati, kar se je mogoče prepričati iz vse dokumentacije, ki so jih poslanske skupine prejele ob vložitvi kandidatur. V prid transparentnosti postopka naj poudarim, da je ravno predsednik republike Borut Pahor v kandidacijskih postopkih uvedel novost, ki se je izkazala kot bistvena prednost v transparentnosti postopkov – vsi kandidati za vse javne državne funkcije se javnosti predstavijo pred izvolitvijo v Državnem zboru tako, da jih ima javnost možnost spoznati pa tudi preko medijev povprašati za vsa pojasnila in mnenja in se tako seznanil z njihovimi pogledi, stališči, mnenji. To v preteklosti ni bilo mogoče. In še zadnjič, ob robu razprav o vlogi predsednika republike naj omenim, da je predsednik republike Borut Pahor v tem mandatu Državnemu zboru predlagal do sedaj kandidate za 20 najodgovornejših državnih funkcij v tej državi. Razen v enem primeru so bili vsi kandidati za te funkcije izvoljeni v prvem krogu in uspešno opravljajo svojo funkcijo temeljnih institucij države. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo in prehajamo na izvedbo glasovanja o predlogih predsednika republike za izvolitev štirih sodnikov Ustavnega sodišča Republike Slovenije. V skladu s 163. členom Ustave Republike Slovenije ter prvim odstavkom 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču odloča o izvolitvi sodnika Ustavnega sodišča Državni zbor s tajnim glasovanje. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje, to so dr. Mitja Horvat, Poslanska skupina SMC; gospod Franc Breznik, Poslanska skupina SDS; Miha Kordiš, Poslanska skupina Združena levica in gospa Marinka Levičar, Poslanska skupina Desus. Član te komisije sem tudi sam kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo takšnemu predlogu za sestavo komisije nasprotuje? Ne. Potem prehajamo na odločanje o predlagani sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 81, proti nihče. [[Za je glasovalo 81.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika državnega zbora bodo poslankam in poslancem vročene štiri glasovnice, in sicer tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda »za« ali »proti«. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču bo vsak predlagani kandidat izvoljen, če bo zanj glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjeno glasovnico oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanko in poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo začelo ob 18. uri in 55 minut in bo trajalo do 19. ure in 15 minut. Po končanem glasovanju prosim poslanko in poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 20. uri.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo. Prehajamo na obravnavo prekinjene 18. točke, to je na Predloge predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnikov Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Dovolite, da preberem zapisnike. Najprej zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o predlogu za izvolitev dr. Mateja Accetta za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije: »Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 22. marca 2017. Razdeljenih je bilo 89 glasovnic. Oddanih je bilo 89 glasovnic. Neveljavne so bile 3 glasovnice, veljavnih je bilo 86 glasovnic. Za je glasovalo 75 poslancev, proti je glasovalo 11 poslancev. Na podlagi izida glasovanje je bil dr. Matej Accettov z večino glasov vseh poslancev izvoljen za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije namesto sodnika, ki mu mandat poteče 26. marca 2017.« Zapisnik o izidu ugotovitvi izda glasovanja o predlogu za izvolitev dr. Rajka Kneza za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije: »Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 22. marca 2017. Razdeljenih je bilo 89 glasovnic. Oddanih je bilo 89 glasovnic. Neveljavnih je bilo 5 glasovnic, veljavnih je bilo 84 glasovnic. Za je glasovalo 71 poslancev, proti je glasovalo 13 poslancev. Na podlagi izida glasovanje je bil dr. Rajko Knez z večino glasov vseh poslancev izvoljen za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije namesto sodnika, ki mu mandat poteče 24. aprila 2017.« Zapisnik o izidu ugotovitvi izda glasovanja o predlogu za izvolitev ddr. Klemna Jakliča za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije: »Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 22. marca 2017. Razdeljenih je bilo 89 glasovnic. Oddanih je bilo 89 glasovnic. Neveljavnih je bilo 5 glasovnice, veljavnih je bilo 84 glasovnic. Za je glasovalo 57 poslancev, proti je glasovalo 27 poslancev. Na podlagi izida glasovanje je bil ddr. Klemen Jaklič z večino glasov vseh poslancev izvoljen za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije namesto sodnika, ki mu mandat poteče 26. marca 2017.« In še zapisnik o izidu ugotovitvi izda glasovanja o predlogu za izvolitev dr. Marijana Pavčnika za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije: »Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 22. marca 2017. Razdeljenih je bilo 89 glasovnic. Oddanih je bilo 89 glasovnic. Neveljavnih je bilo 5 glasovnic, veljavnih je bilo 84 glasovnic. Za je glasovalo 76 poslancev, proti je glasovalo 8 poslancev. Na podlagi izida glasovanje je bil dr. Marijan Pavčnik z večino glasov vseh poslancev izvoljen za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije namesto sodnika, ki mu mandat poteče 26. marca 2017.« Prosim izvoljene sodnike, da se nam pridružijo. Prosim dr. Mateja Accetta, izvoljenega sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom sodil po ustavi in zakonu in po svoji vesti in da si bom z vsemi svojimi močmi prizadeval za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Želite nagovoriti Državni zbor? Prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Hvala lepa za izkazano zaupanje. Trudil se bom, da se s svojim delom na Ustavnem sodišču ljudem ne bom izneveril. Hvala lepa. / aplavz/
Dr. Mateju Accettu se zahvaljujem za besede, mu čestitam in želim uspešno delo. Prosim dr. Rajka Kneza, izvoljenega sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom sodil po ustavi in zakonu in po svoji vesti in si bom z vsemi svojimi močmi prizadeval za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Želite nagovoriti Državni zbor? Prosim.
Pravniki smo pri svojem odločanju velikokrat ljudje s slabo vestjo, ker enostavno ne vemo natančno, ali smo pravilno odločili ali ne. Instančnost sojenja to do določene mere mehča, ampak ko pride do zadnje instance, potem to breme močno zareže. Z obljubo sem prevzel to breme in prevzel sem tudi to, da verjetno ne bom velikokrat povšeči ljudem, ker bo vedno nekdo, ki mu odločitev ne bo všeč. To sem prevzel s to obljubo, to prevzemam in se za podporo zahvaljujem najprej svojima družinama, nato matični pravni fakulteti Univerze v Mariboru, Vrhovnemu sodišču in vam, Državnemu zboru, poslancem. Hvala lepa. / aplavz/
Dr. Rajku Knezu se zahvaljujem za besede, mu čestitam in želim uspešno delo. Prosim ddr. Klemna Jakliča, izvoljenega sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom sodil po ustavi in zakonu in po svoji vesti in si z vsemi svojimi močmi prizadeval za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Želite nagovoriti Državni zbor? Prosim.
Iskrena hvala najprej suverenu te države, torej ljudem. Od vas prihaja ustava in zaradi vas je ustava. Hvala za priložnost in odgovornost služiti vsem z enakim spoštovanjem. Hvala tudi tistim od vas, ki ste mi ves čas zaupali. Kot sem zapisal že ob soglasju h kandidaturi, ob tako trdni podpori bi za pravno državo šel na tnalo slovenske realnost ne enkrat, dvakrat, ampak stokrat, če bi bilo treba. Hvala tudi temu zboru za izvolitev, tistim, ki ste obkrožili moje ime s takšno večino. Kdor pa vladavino ljudi jemlje resno, si obenem ne želi izvolitve s stoodstotno podporo, zato enaka hvala tudi tistim izmed vas, ki ste k tej odločitvi prispevali njeno demokratičnost. Prav posebej hvala nekaterim posameznicam in posameznikom v tej dvorani in izven nje, ki sami pri sebi vedo za to. Predsedniku republike, hvala da ste predsednik vseh. Na koncu še tebi Slovenija, domovina. »Čez sedem dolgih let«, praviš svojim fantom v narodni pesmi. Meni si dodelila 17 dolgih let tujine. Tudi zato vem, da kot vsaka domovina nosiš v sebi neprecenljivo dobro, pa tudi krivico. 17 je kot nič v primerjavi s tistimi, ki jih je roka tvoje krivice kdaj, kadarkoli zares dosegla. In tistimi, ki jim ni bilo več dopuščeno, da bi še kdaj videli tvoje lepe planine, tvoja cvetoča polja. Iz svoje krivice črpaj spoznanja svoje lepše, boljše prihodnosti, da boš dežela pravice in enakih možnosti za vse. Ta obljuba obljub je bila dana tudi v ustavi tvoje države, na vseh nas in tistih, ki pridejo za nami, je, da izpolnimo svoj del. Hvala torej tudi tebi za klic in srečno domovina Slovenija! / aplavz/
Ddr. Klemenu Jakliču se zahvaljujem za besede, mu čestitam in želim uspešno delo. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, ali je res treba?! Prosim dr. Marijana Pavčnika, izvoljenega sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom sodil po ustavi in zakonu in po svoji vesti in si z vsemi svojimi močni prizadeval za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Želite nagovoriti Državni zbor? Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Za to, da ste me izvolili za sodnika Ustavnega sodišča, za to zaupanje se vam zahvaljujem. Trudil se bom, da bom zvest prisegi. Zvest pa bom, vsaj intimno, tudi misli, ki jo bom sedajle citiral. Gre za misel iz Druge minute Petih minut filozofije prava, to misel izreka Gustav Radbruch. Navajam: »Ne, ne, ne smemo reči: Vse kar koristi ljudstvu, je pravo; temveč je treba reči obratno: Samo to, kar je pravo, koristi ljudstvu.« Konec navedka. Hvala lepa za vašo pozornost. / aplavz/
Dr. Marijanu Pavčniku se zahvaljujem za besede, mu čestitam in želim uspešno delo. Prekinjamo 18. točko dnevnega reda in tudi 28. sejo Državnega zbora za izvedbo fototermina izvoljenih ustavnih sodnikov. Sejo bomo nadaljevali ob 20.25.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujmo s prekinjeno 28. sejo Državnega zbora in 18. točko dnevnega reda. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje generalnega državnega tožilca Predlog za imenovanje je v obravnavo Državnemu zboru predložil Državnotožilski svet. Predlog sta na skupni seji obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo in Odbor za pravosodje kot zainteresirano delovno telo. Za predstavitev poročila dajem besedo predsedniku Mandatno-volilne komisije dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani predsednik Državnotožilskega sveta! Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo in Odbor za pravosodje kot zainteresirano delovno telo sta na skupni seji 9. 3. 2017, obe na 31. seji, obravnavala predlog za imenovanje generalnega državnega tožilca, ki ga je na podlagi drugega odstavka 114. člena in 5. alineje prvega odstavka 102. člena Zakona o državnem tožilstvu Državnemu zboru 20. 2. 2017 posredoval Državnotožilski svet. Na podlagi določbe prvega odstavka 111. člena Zakona o državnem tožilstvu generalnega državnega tožilca imenuje Državni zbor na obrazložen predlog Državnotožilskega sveta po predhodni pridobitvi mnenja Vlade za šest let z možnostjo ponovnega imenovanja. Prvi odstavek 115. člena zakona določa, da Državni zbor povabi kandidata oziroma kandidate, ki jih je Državnotožilski svet predlagal, da predstavijo svoj strateški program in dajo morebitna dodatna pojasnila v zvezi s svojo prijavo. Predstavitev je odprta za javnost. Drugi odstavek istega člena določa, da Državni zbor pri imenovanju ni vezan na predlog in mu ni treba imenovati kandidata, ki ga je predlagal Državnotožilski svet. Skupne seje komisije in odbora sta se udeležila predsednik Državnotožilskega sveta Boris Ostruh in kandidat za generalnega državnega tožilca Drago Šketa. Predsednik Državnotožilskega sveta Boris Ostruh je predstavil njihov dokončni predlog Državnemu zboru za imenovanje na razpisano prosto mesto generalnega državnega tožilca. Državnotožilski svet je po preučitvi obeh prejetih prijav, opravljenem razgovoru z obema kandidatoma ter preučitvi mnenja Vlade soglasno predlagal kandidata Draga Šketo. 6Ta je zelo natančno predstavil stanje in problematiko državnega tožilstva, pri tem pa izkazal široko poznavanje dela državnih tožilstev in podal številne predloge za še dodaten dvig ravni kvalitete delovanja državnega tožilstva. V predstavitvi svojega šestletnega strateškega programa dela državnega tožilstva je povedal, da želi v sklopu poslovanja tožilske organizacije doseči optimalno razmerje med časom, stroški in kakovostjo. Pri tem je podal številne predloge za izboljšanje delovanja in učinkovitosti državnega tožilstva, predvsem v smeri izboljšanja kvalitete dela na tožilskih aktih. Poudaril je, da mora tožilstvo usmeriti vse moči v zagotovitev uspešnega, ustreznega in zanesljivega kazenskega pregona za vsa kazniva dejanja, s tem okrepiti zaupanje strokovne in laične javnosti ter pridobiti na mednarodnem ugledu. V svoji politiki pregona bo zato kot prednostne določil obravnave gospodarske, korupcijske, organizirane kriminalitete, hudih nasilnih kaznivih dejanj ter kaznivih dejanj z zelo hudimi posledicami, kaznivih dejanj, kjer so žrtve otroci in mladoletniki, kaznivih dejanj, pri katerih so hudo kršene pravice delavcev in ranljivih skupin ljudi, kaznivih dejanj, pri katerih so storilci nosilci javnih funkcij, primerov, kjer so izkazani pogoji za začasno zavarovanje in odvzem premoženja nezakonitega izvora ter starejših nerešenih zadev. V razpravi so poslanke in poslanci Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke izpostavili, da mora biti na mesto generalnega državnega tožilca imenovana oseba z visoko etično integriteto, ki bo ambiciozno in avtonomno vodila državno tožilstvo ter bo vzpostavila diskontinuiteto dosedanjega delovanja in vodenja tožilske organizacije. Opozorili so tudi na sporna ravnanja državnega tožilstva v določenih konkretnih primerih ter želeli kandidatovo opredelitev do njih. Med drugim jih je zanimalo tudi kandidatovo stališče glede nagrajevanja in kadrovske politike na Državnem tožilstvu, povojnih pobojev, sovražnega govora, kršitev pravic delavcev in ranljivih skupin, gospodarske in organizirane kriminalitete ter korupcije. Želeli so še kandidatovo mnenje glede odgovornosti državnih tožilcev, če jim je dokazano, da so v postopku kršili človekove pravice. V odgovorih na zastavljena vprašanja je kandidat izpostavil aktivnosti za spremembo zakonodaje na področju pravosodja, zlasti z vidika državnega tožilstva. Zavzel se je za diskontinuiteto in napovedal novo politiko pregona, ki ne bo zgolj izpeljanka prejšnje, ter boljšo preglednost in učinkovitost Državnega tožilstva. Po opravljeni razpravi je predsednik Odbora za pravosodje ugotovil, da se je Odbor za pravosodje seznanil s strateškim programom kandidata za generalnega državnega tožilca. Mandatno-volilna komisija pa je sprejela naslednji sklep: »Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep, s katerim se za generalnega državnega tožilca za dobo šestih let imenuje Drago Šketa.« Hvala.
Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Franc Breznik.
Spoštovani predsednik, dragi kolegice in kolegi! Pred nami je glasovanje za generalnega državnega tožilca. Državnotožilski svet je za novega generalnega državnega tožilca predlagal gospoda Draga Šketa, vodjo mariborskega okrožnega tožilstva. Naloge in pristojnosti, ki jih generalni državni tožilec v bistvu opravlja: sprejema politike pregona po predhodnem obrazloženem mnenju Državnotožilskega sveta, izdaja splošna navodila pregona v predhodnem obrazloženem mnenju Državnotožilskega sveta, izda splošna navodila, s katerimi se v okviru določene politike pregona natančneje opredeljujejo pogoji, merila in posebne okoliščine, ki vplivajo na odločitev državnega tožilca, izdaja splošna navodila za ravnanje državnim tožilcem pri obravnavanju zadev. Spoštovani, tukaj pred sabo sem vam prečital in parafraziral nekaj osnovnih nalog državnega tožilca, govorimo o generalnem državnem tožilcu. Kandidat je seveda predstavil svoj program. V Slovenski demokratski stranki v okviru tega programa, predvsem pa na podlagi vseh vprašanj, ki so se dotikale vseh problemov, ki so se ugotavljali v slovenski tranziciji zadnjih 25 let, ugotovila, da ne moremo govoriti o diskontinuiteti, ampak da gre za neko vsaj ideološko isto, lahko rečemo, nadaljevanje neke poti. Predvsem odgovori, kraja družbenega premoženja, divja privatizacija, narkokarteli, ki bi naj imeli eno izmed stičnih točk ravno na dnu naše države, vzporedni bančni sistem Probanke in Factor banke, forum 21, povojni poboji, dve veliki bančni sanaciji, umori in državni terorizem bivše Službe državne varnosti, kateri ljudje še danes imajo stike z ministri, so razni gospodarstveniki, nekateri celo poslanci in tako naprej, politični sodni procesi, ki trajajo ne samo v prejšnjem režimu, ampak tudi v sedanjem, neraziskani umori, pranje denarja, korupcija v zdravstvenem sistemu, vse to so bila vprašanja Slovenske demokratske stranke za kandidata. In na večino tistih vprašanj, ki so se dotikala najbolj perečih problemov slovenske tranzicije, je kandidat odgovarjal zelo pavšalno kot neka tabu tema, kot neko nadaljevanje nečesa, kar je nedotakljivo, spoštovani kolegi in kolegice. Obetali smo si od relativno mladega kandidata veliko več. Obetali smo si prav neke pravniške drže, poguma nekega tožilca. In naj samo navedem, dve leti nazaj je bil za najboljši tujejezični film za oskarja predlagan nemški film Im Labyrinth des Schweigens, labirint laži. Govori o Frankfurtu, leta 1958, ko se noben Nemec v bistvu ni želel spomniti svojega nacionalsocialističnega režima. Mladi tožilec Johann Radmann je prejel v tistem času obsežno dokumentacijo, na podlagi katere je lahko začel postopek proti nekdanjim pripadnikom režima, ki so se potuhnili med učitelje, sodnike, gospodarstvenike in tudi politike, ki so sodelovali v številnih nacističnih zločinih v nemških koncentracijskih taboriščih. Mladi tožilec je v tem filmu dokazal, da doživlja, lahko rečemo, celo kalvarijo, grožnje s smrtjo in vse ostalo, ampak začel je izhod, našel je izhod iz labirinta laži, iz povojne nemške družbe, in zaradi tega mladega tožilca, še danes časopisi na svetovnem nivoju poročajo o številnih procesih, ko ljudje iščejo še nekaj let pred smrtjo tiste, ki so množično kršili človekove pravice, ki so počeli zločine v imenu neke diktature in v imenu neke ideologije. Zaradi tega je Nemčija postala drugačna država. Nemški narod se je očistil in postal drugačen narod. Zakaj govorim o tem? Govorim, da prav takšnega in takšne ljudi iščemo in na takšne računamo v Slovenski demokratski stranki, da prevzamejo tudi tožilske funkcije, predvsem na mestu generalnega tožilca Republike Slovenije. Potrebujemo generalnega tožilca, ki bo svetilnik iz labirinta laži, kot je bil Johann Radmann pred 60 leti. Po nastopu gospoda Dragotina Škete, sedanjega vodje mariborskega okrožnega tožilstva, v njem ne vidim osebe, na žalost v njem ne vidim osebe, ki bi nas lahko pripeljala iz labirinta laži, z začetnim in odločnim preganjanjem velikih in nedotakljivih posameznikov, ki so uspeli zraven divje privatizacije preusmeriti tudi tok slovenske tranzicije. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne. Ne? Potem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanske, spoštovani poslanci! V Slovenski demokratski stranki vedno znova opozarjamo na to, da so nujne spremembe v pravosodju, zlasti kar zadeva transparentnost, učinkovitost pravosodja ter sprejemanje odgovornosti sodnikov in tožilcev. Kot je že prej bilo rečeno, gre za izjemno okostenel sistem, ki se zelo počasi premika in seveda zelo počasi sprejema neke spremembe na bolje. Obenem pa še približno 73 % državljanov ne zaupa v ta sistem. Zato je še posebej pomembno, kakšne ljudi imenujemo na tako odgovorne funkcije v pravosodnem sistemu. In tukaj moram reči, da vsaj z zadnjim generalnim državnim tožilcem nismo imeli ravno srečne roke. Naj samo omenim, kaj je on pred časom na eni izmed informativnih oddaj povedal glede sprejemanja odgovornosti. Rekel je tako: »Tožilci so izvzeti iz vsakršne odgovornosti.« A res?! Takšno je bilo torej delovanje sedanjega generalnega državnega tožilca. Kar pa zadeva kandidata za novega generalnega državnega tožilca, pa moram reči, da mi na Mandatno-volilni komisiji ni odgovoril na vsa vprašanja, ki sem jih mu zastavila, na nekatera pa je odgovoril zelo mlačno. Lahko povem, da ni odgovoril na vprašanje, zakaj kot vodja Okrožnega državnega tožilstva v Mariboru ni opozoril na kršitve človekovih pravic, ki so se zgodile v primeru Kangler, nanje je opozoril tudi sedanji sodnik na Evropskem sodišču za človekove pravice gospod Marko Bošnjak, na to ni odgovoril, čeprav je bil seznanjen s temi kršitvami človekovih pravic. Potem mi je zelo mlačno odgovoril na moje vprašanje, kako je s povojnimi poboji in zlasti procesiranjem storilcev tega genocidnega dejanja, in seveda nikakršnega odgovora ni imel na to moje vprašanje v zvezi z uničevanjem arhivskega gradiva, ki pa je po mojem mnenju kulturni genocid. Naj spomnim, da sem jaz pred kakšnimi tremi ali štirimi leti vložila kazensko ovadbo na tožilstvo zaradi uničevanja arhivskega gradiva proti takratnemu zadnjemu načelniku Službe državne varnosti. Imeli so vso dokumentacijo tudi obvezno navodilo, ki je bilo dano, ampak potem je bila preprosto po nekaj letih ta ovadba zavržena, in to brez kakršnekoli argumentacije. Priznam, da je kandidat, o katerem danes odločamo, na Mandatno-volilni komisiji na začetku, lahko rečem vsaj kar zadeva prvi vtis, naredil boljšega kot sedanji generalni državni tožilec, če ne drugega, je vsaj poslal na Mandatno-volilno komisijo napisano vizijo tožilstva, vendar pa potem, ko sem prisluhnila zlasti odgovorom na vprašanja, ki smo jih postavljali jaz pa tudi moji poslanski kolegi, pa lahko rečem, da vidim, da bo ta politika delovanja še naprej enaka, približno enaka, kot je bila s prejšnjim državnim tožilcem. Zato jaz gospoda Škete ne morem potrditi. Najlepša hvala.
Besedo ima dr. Anže Logar.
Hvala predsednik! V tej dvorani sedijo poslanci, ki so pred šestimi leti podprli Zvonka Fišerja. Sprašujem se, smo danes zadovoljni z organom, ki je prvi poklicani, da vodi pregon in vodi postopke na sodišču. Smo zadovoljni? Mislim, da smo si kar v večini edini, da je pregon organiziranega kriminala in tudi drugih kriminalnih oblik še posebej pa gospodarskega kriminala v Sloveniji nezadovoljiv. In odločitev pred šestimi leti je pripeljala do te percepcije in do tega dejanskega stanja, da se poslavlja generalni državni tožilec zoper katerega je bil celo sprožen kazenski postopek – si predstavljate?! – v neki demokratični državi. Kaj želim povedati? Da je danes zelo pomembna odločitev, kako bomo na pregon organiziranega kriminala gledali vsi državljanke in državljani čez šest let in kakšen napredek bo pri tem dosežen. V uvodni predstavitvi predsednika odbora Mandatno-volilne komisije je bilo rečeno, da je kandidat obljubil ali povedal, da bo prišlo do diskontinuitete pregona kriminalnih dejanja in v tem pogledu nekega kvantnega preskoka naprej. Ampak to ni dejansko povzetek razprave na Mandatno-volilni komisiji. Kandidat ni napovedal diskontinuitete. Uporabil je besede, da bo »še boljše« poskrbel za pregon kriminalitete. Še boljše, še boljše nekaj, kar je že v začetni fazi dobro. Tako da prihajamo do dveh kolizij idej nezadovoljstva v vseh vrstah glede pregona kriminalitete, hkrati pa želi diskontiuniteto zaradi tega in se predlaga kandidata, ki pravi, da je v bistvu pregon v sedanji situaciji dober. Zaupanje v pravno državo, v vladavino prava je na minimalcu. Ali gre lahko še nižje? Če v tej državi na področju vladavine prava očitno velja taka doktrina, da gre lahko tudi še nižje, se danes pogovarjamo o 25 % zaupanja v pravno državo, čez šest let pri taki kontinuiteti smo pri 17 % ali pa 15 %, potem seveda lahko podpiramo kandidate, ki pravijo, da je današnji sistem že dober, da zadeve že ustrezno funkcionirajo. Ampak smo na tisti ključni točki, v bistvu na točki preloma, kjer bi se moral pregon kriminala, organiziranega gospodarskega in tudi drugih oblik kriminala, odbiti navzgor, pospešiti svoje delovanje in dejansko izvajati funkcije organa, ki bo zaradi svoje restriktivnosti preprečil nadaljevanje splošno veljavnih praks, kjer si nekateri lahko privoščijo vse, kjer lahko kršijo zakon, in se jim potem nič ne zgodi, torej, ki bo deloval s svojo serioznostjo tudi preventivno na vse ostale, ki bi morebiti razmišljali, da se bi podali po tej poti. Moram priznati, da po razpravi na Mandatno-volilni komisiji nisem dobil občutka, da je to pravi kandidat, da bo pripeljal nov veter, da bo zavel nov veter in da bo dejansko z vso strokovnostjo in zagnanostjo se lotil pregona kriminalitete v Republiki Sloveniji in s tem omogočil Državnemu tožilstvu, tudi Specializiranemu državnemu tožilstvu, torej podrejeni instituciji, da bo izpeljal nalogo, ki jo davkoplačevalci od te institucije pričakujejo. In ravno zaradi tega v bistvu kandidata ne morem podpreti. Bojim se, da bo glasovanje tistih, ki bodo danes to podprli, spet tisto glasovanje, ki ga bomo čez 6 let zaradi slabih rezultatov in pa nič boljših rezultatov obžalovali.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Predsednik, hvala za besedo. Kandidata za mesto generalnega državnega tožilca gospoda Šketa ne bom podprla in ga ne morem podpreti. V prvi vrsti zato, ker mi na Mandatno-volilni komisiji ni odgovoril na eno konkretno vprašanje. Dovolite, da izpostavim to konkretno vprašanje, namreč prej smo veliko govorili o ustavi, o spoštovanju ustave, o tem, kako pomembna je funkcija ustavnih sodnikov. Dovolite, da izpostavim tudi to, kako zelo pomembno je, kdo je na vrhu tožilcev, kdo bo opravljal v prihodnje to funkcijo. Ali bomo na tem področju naredili korake naprej ali pa si želimo stanje, kot je sedaj. In kakšno stanje trenutno imamo? Da za bančni kriminal ni še praktično nihče za zapahi. Kandidata sem konkretno vprašala, kaj meni o dosedanjem delu generalnega državnega tožilca, o tem, da je zakonsko zamujal z letnimi poročili, in to leto za letom. Odgovora ni bilo. Vprašala sem ga, kaj meni o tem, da je pol leta zamujal s tako imenovanim pregonom, ki bi ga moral pripraviti, in gre za to, da je to nekako usmeritev dela tožilcev. Ni mi odgovoril. Vprašala sem ga, kako to, da je na funkciji vrha mariborskih tožilcev obsodil gospoda Kanglerja na 7 mesecev, čeprav je praksa iz preteklosti znana, da za podobne zadeve dobi nekdo kazen 6 mesecev. In še več! Vprašala sem ga, ali je prevzel odgovornost za to, da je nekoga obsodil brez podlage, brez razlogov, in mu je bila kršena ustava in mu je bil vzet mandat, ki nikoli več ne bo vrnjen. Tudi na to mi ni odgovoril, čeprav je vseskozi poudarjal, da prevzema svojo odgovornost. V tej zadevi je nikoli ni prevzel, res pa je, da je danes nagrajen za to, da na to mesto kandidira. Prav tako sem ga vprašala, kaj je z zadevo Satex, eno najhujših, za moje pojme, kriminalnih zadev v državi Sloveniji, kjer je prišlo do odtujitve 11 milijonov evrov in kjer je priča, ki bi lahko o tej zadevi kaj povedala, imela v tistem času smrtno prometno nesrečo. Tudi ta zadeva ni bila zaključena oziroma so bili vsi oproščeni. In na tem mestu in ko se je to dogajalo, je bil šef tožilstva gospod Šketa. In taista oseba, spoštovani dragi državljanke in državljani, danes postaja vrh našega tožilstva. Res se čudim, da ne slišim niti enega glasu Združene levice, ki jih je polna usta pravne države, varovanja človekovih pravic, ustave. V takšnih zadevah, ko pa gre za kriminal, ko gre za 11 milijonov, ko gre za zaporne kazni brez podlage in odvzem mandata, ko ne govorimo o tem, da je treba dati poslance na minimalce, čeprav to potem pozabimo in še petinsko delamo, ampak ko govorimo o konkretnih zadevah, o konkretnih stvareh, za katere so nekateri odgovorni, pa je vse tiho v tej dvorani. Spoštovani! Gospoda Škete ne morem podpreti. Ne morem ga podpreti kot državljanka Republike Slovenije, ne morem ga podpreti v imenu vseh tistih, ki so jim bile kršene človekove pravice, ki svoje funkcije ne morejo opravljati zaradi političnih procesov, in ne morem ga podpreti nikakor kot poslanka. Kajti to mi narekuje vest, to mi narekuje ustava in nenazadnje, spoštovani, to mi narekuje tista kmečka zdrava pamet. Hala lepa.
Besedo ima mag. Branko Grims.
Vsem prav lep pozdrav! Ste vedeli, da je Slovenija po uradni statistiki glede na število prebivalcev neslavna evropska rekorderka po ugotovljenih kršitvah človekovih pravic in izrečenih sodb proti državi Sloveniji, ki jih izreče Evropsko sodišče za človekove pravice? In da med temi sodbami sta daleč na prvem mestu dve. Zaradi predolgotrajnega postopka in pa zato, ker dejansko ni učinkovitega pravnega sredstva. Ti dve stvari sta najbolj problematični. In ne misliti, da pri tem tožilci nimajo nobene vloge, daleč od tega. Ko gre za vprašanje tožilcev, je prvi problem, ki se v zvezi z njihovim ravnanjem, konkretnim, ki se zdi vsem v Sloveniji bolj ali manj običajen, razen tistim, ki poglobljeno študirajo ustavno pravo, je odnos med sodnikom in tožilcem. V sodni teoriji bi moral biti sodnik nevtralna sredina, ki bi tehtal na eni strani med argumenti tožitelja, se pravi tožilca, in na drugi strani med obrambo obtoženega, in to s tehtnico. Zato imajo Justicija tehtnico v roki. Veste, da v Sloveniji je pa najbolj normalna stvar, in to se vsem zdi čisto običajno, da se sodniki in tožilci skupaj dobijo, pa se zmenijo, kaj in kako, pa o tekočih procesnih vprašanjih, pa o vsebini, pa o vsem se malo pokramlja, pa se na koncu pride do enega takšnega skupnega zaključka, pa seveda s tem, kar bi sodišče moralo opravljati, nima več prav dosti zveze. Lahko, da je ta krivda bolj na strani sodnika, ampak tudi tožilci ne bi smeli pristajati, da so v taki vlogi, kar se velikokrat dogaja. Potem vsakdo, ki je kdaj bil zaposlen na sodišču ali pa imel s tem opravka, lahko kaj zelo zanimivega pove, pa gre za ustavnopravno vprašanje. Drug tak problem je pa, da je dejansko tožilec v našem pravnem redu točka, kjer je pravzaprav največ proste presoje. Tožilec se lahko od zadnje spremembe zakonodaje, zdaj je že več let, praktično brez kakršnegakoli nadzora z višjega nivoja odloči tako ali drugače. Formalno mora, seveda, pridobiti tisto, dejansko so te opredelitve ali obrazložitve nikakršne, copy-paste se temu reče, vsi iz računalništva dobro poznate ta pojem. In potem se zgodi tole, da gre nekdo naznaniti kaznivo dejanje policiji in tožilstvu, policija opravi postopek, da naprej stvari, tudi zbere ustrezne dokaze, tožilec se odloči, da so sicer, ja, znaki kaznivega dejanja, ampak da tega ne bo preganjal in naj to pač tisti sam preganja, če hoče, kar verjetno vsi veste, da je kazenski pregon mnogo bolj zahteven od odškodninskega, se ponavadi potem zgodi to, da se tisti pač odpravi na odškodninsko tožbo, in potem, ne boste verjeli, se dogaja v kakšni zadevi, ki je kristalno jasna, da se tako stvar melje pet let in več in da ima na koncu tisti toliko škode iz postopka, ker ga mora sam plačevati, kar mu ne bi bilo treba, če bi tožilec opravil svoj posel, za katerega je mimogrede plačan, da je dejansko kljub temu, da se na vseh instancah odloči njemu v korist, na koncu še dodatno kaznovan s tistim denarjem, ki ga pač porabi za postopek, za strokovnjake, za plačilo odvetnika, razen v tistem deležu, ki mu ga eventualno prizna sodišče. In da bo mera polna, se tisti, ki izgubi na vseh instancah tja do Ustavnega sodišča, lahko iz tega prvega mrtvo hladno tedne in tedne dela javno norca. Toliko o spoštovanju Ustavnega sodišča in o spoštovanju pravosodja v celoti. Lahko bo kdo rekel, saj je velik del krivde, zato pa največji del ima samo sodišče, morda ima celo prav, ampak nič od tega se ne bi tako zgodilo, kot se je, če bi tožilec opravil svoje delo. In ko sem vprašal kandidata na zaslišanju, kaj bo on storil, da se take stvari ne bi več dogajale, da ne bi bilo državljanov prvega reda in državljanov drugega reda, tisti prvega reda seveda imajo pravnomočne sodbe v tednu ali pa dveh, drugi se pa pet let borijo zaman, ni imel odgovora in zato ga ne morem podpreti.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. V tej državi imamo funkcionarje in funkcionarje. Imamo funkcionarje, ki so predmet pregona, recimo v konkretnih primerih, najnovejših, Marko Pogačnik, Andrej Šircelj, malo prejšnja zgodovina: Andrej Magajna, imate primer Janeza Janše, primer Trenta ali pa primer Patria. In imamo funkcionarje v tej državi, ki te funkcionarje preganjajo. Ti funkcionarji, ki so bili predmet pregona, so bili preganjani na osnovi kršitev človekovih pravic. Za vse od teh, večina od teh je ali Vrhovno sodišče kot zadnja sodna instanca ali Ustavno sodišče ugotovilo, da so jim bili v postopkih, ki so jih proti njim vodili drugi funkcionarji, kršene človekove pravice. V teh postopkih so sodelovali tožilci, kriminalistična policija, sodelovali so sodniki na instancah, celo Komisija za preprečevanje korupcije. In ko sem jaz kandidata za generalnega državnega tožilca vprašal, kaj bo storil proti funkcionarjem, ki so vodili postopke proti drugim funkcionarjem, ki so bili na koncu oproščeni ali so bile sodbe razveljavljene, ni odgovoril, ni hotel odgovoriti. Za enega izmed funkcionarjev te države je celo predsednik Komisije za preprečevanje korupcije na seji Mandatno-volilne komisije izjavil, da v njegove čevlje ni hotel vstopiti, v čevlje svojih predhodnikov, bila sta pa dva, zato ker so okuženi z glivicami kaznivih dejanj. In zdaj, če funkcionar države to javno v Državnem zboru izreče, da je šlo v nekaterih primerih, ker je bivši predsednik Komisije za preprečevanje korupcije gospod Klemenčič vodil neke postopke proti drugim funkcionarjem zato, da je pač zadostil neke politične apetite ljudem, ki so ga na to mesto postavili, potem zagotovo sodi v kategorijo funkcionarjev, tistih funkcionarjev, za katere je v uvodu predsednik Mandatno-volilne komisije, ko je bral, kaj je predstavil kandidat, zagotovo gre za stvari, ki so kazniva dejanja, pri katerih so storilci nosilci javnih funkcij. Če tisti, ki prevzame funkcijo generalnega državnega tožilca, ni sposoben prepoznati tistih kršilcev, ki so vodili postopke proti drugim funkcionarjem in proti njim sprožiti kazenski postopek, potem takega generalnega državnega tožilca v tej državi ne potrebujemo, zato ker bo spet predstavil neko linijo, kot jo je sedanji generalni državni tožilec, ko so na eni strani bili in tisti funkcionarji, ki jim je vse dovoljeno, in na drugi strani tisti, proti katerim se je vodilo vse, kar se je dalo, na osnovi indicev in ne na osnovi dejanskih kaznivih dejanj. Malo prej so tu prisegali ustavni sodniki, izvoljeni ustavni sodniki in pomemben del njihove prisege je bilo spoštovanje ustave, potem pa varovanje temeljnih svoboščin in človekovih pravic. V tej točki, ki sledi prejšnji, odločamo o osebi, ki teh stvari kot generalni državi tožilec sploh ni sposobna prepoznat, niti povedati, da se bo odločno postavila v bran tem zadevam. Torej, kaj lahko pričakujemo? Politične gonje proti ljudem, ki nekemu profilu niso všeč. Na tem področju zagotovo ne bo nobenega izboljšanja. Se pravi, funkcionarji, ki nekemu profilu politike ne odgovarjajo, bodo še naprej predmet indičnih in podobnih pregonov, ponarejenih ugotovitev raznih preiskovalnih in pa nadzornih organov, recimo, morda tudi Komisije za preprečevanje korupcije in sodbe bodo na koncu padle, proti tistim, ki so pa te zadeve povzročili, pa se ne dogodi popolnoma nič, nobenega postopka pregona, ugotavljanja odgovornosti, suspenza in tako naprej. Imate primer Magajna, imate primer Ornik, imate primer Kangler, ki je že bil naštet, in tako naprej. Žrtve na eni strani so, povzročitelji so tudi znani, zato ker so postopki za njih zastavili, nobenih pa sankcij za te [[izklop mikrofona]]
Besedo ima še gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. Jaz bi dodal še morda nekaj tistega, kar sem podal tudi v stališču Poslanske skupine. Nekako sem v neki zgodbi želel zajeti, kakšne tožilce si v tej neuspeli tranziciji Slovenija zasluži in kakšen človek, s kakšno integriteto, predvsem pa s kakšnim pogumom bi moral stopit na plan in stopit na vrh, lahko rečemo, za generalnega državnega tožilca. Kakorkoli gledamo, če sem zelo odkrit, je Drago Šketa neka boljša varianta ali pa sigurno korak naprej, če gledamo sedanjega generalnega tožilca. Človek nima velikega nahrbtnika, kot ga ima gospod sedanji generalni državni tožilec, ki je množično kršil človekove pravice v bivšem totalitarnem režimu in ki nikakor ne more soditi na vrh tožilstva niti ne v nobenega od pravosodnih poklicev. Tisto, kar nas je zmotilo, mene in kolege, so bili zelo pavšalni odgovori na tipične teme nedotakljivih ljudi v slovenski družbi. Kot sem povedal na začetku, Slovenija ima več kot, kot veste, 600 povojnih grobišč. Koliko ljudi smo našli med krivci? Koliko ljudi je bilo krivih? Koliko ljudi je bilo pravnomočno obsojenih? Niti en, spoštovane kolegice in kolegi, niti en. V Nemčiji smo imeli v zadnjih letih procese proti nekdanjim udbovskim velikim šefom, predvsem šefom zvezne in pa republiških udb. Kot veste, sta bila dva obsojena na dosmrtno ječo. Mariborska udba je od leta 1970 do leta 1979 izvršila 19 bombnih napadov na avstrijskem Koroškem. Tožilci v Salzburgu v tem trenutku preiskujejo sume umorov, za katerimi stojita Silvo Gorenc in Janez Zemljarič. Janez Zemljarič pod vašo vlado hodi k ministru za gospodarstvo in lobira za različne projekte. Janez Zemljarič lobira za Gorenje inženiring skupaj z Isajlovićem, firma, ki ni plačala ne vem koliko podizvajalcev pri Prekmurskem vodovodu. Ali se vam zdi to normalna družba? Ali se vam zdi, da primer, o katerem sem danes govoril, ki govori po resnični zgodbi, nemški film Im Labyrinth des Schweigens, torej Labirint laži, v katerem ta mladi pogumni tožilec po 13 letih molka, po ljudeh, ki so se po padcu režima nekako uspeli rešit in se stopit z neko novo nastalo nemško družbo. Podobno je bilo po padcu komunističnega režima in neuspela tranzicija je posledica tega, da krivci nikoli niso bili kaznovani. Niso bili kaznovani za rope bank, ne za tisti prvi rop, ne za drugi rop. Niso bili kaznovani, nikoli nobeden za divjo privatizacijo. Kot veste, veliki vodje narkokartelov, o katerem vsa evropska javnost govori, da je Slovenija stičišče, do zdaj niso bili obsojeni v Sloveniji. Govorimo samo o manjših ribah, nekih malih prevoznikih, katere so dobesedno dobili s prsti v marmelado. Govorimo lahko tudi o korupciji v zdravstvu. A je tukaj poslanka kolegica Godec tista, ki bo opravljala ali pa prevzela delo generalnega tožilca, ali pa kolega, ki sedi pred mano? Dr. Logar je opravil več dela kot vsi tožilci skupaj v Republiki Sloveniji na področju bančne kriminalitete že do zdaj in številni kolegi. Da tožilstvo ne dela, poglejte, koliko preiskovalnih komisij je bilo samo v Državnem zboru. A se vam zdi, da je temeljno delo v Državnem zboru preiskovalne komisije ali da je iskanje najboljših rešitev, kar se tiče zakonodaje, spoštovane kolegice in kolegi? Torej vse to kaže, da tožilstvo do zdaj ni opravljalo svoje naloge, da ni preganjalo, lahko rečemo, ljudi, oseb, predvsem velikih funkcionarjev iz bivšega režima. Kolegica Irglova je vprašala konkretno na Mandatno-volilni komisiji kandidata, kaj misli tudi o uničenju arhiva. Torej nekdo nam predlaga zgodbo o neki zgodovini, ki jo mi hočemo spremeniti, ko rečemo, naj dokažejo, da je bilo vse to res, pa pravijo, arhive smo pa uničili. Mene zanima, zakaj ni noben odgovarjal za uničenja za dobesedno kulturni genocid, ki se je počel še v letu 1990. In vsa ta vprašanja, ko so bila postavljena kandidatu, so bili ti odgovori zelo splošni, torej kaže na neke teme, ki so, lahko rečemo, usodne, kjer te neka negativna kadrovska selekcija, če se boš lotil teh tem, nikoli v rednem sistemu tožilstva ali sodnega sistema ne pripeljejo do vrha. Zaradi tega nas je razočaral kandidat. Pričakovali smo več in moram priznati, da nismo bili trdno odločeni, kako bomo glasovali. Ampak po takšnih pavšalnih odgovorih, o tabu temah, o katerih ni hotel govoriti ali pa je govoril pavšalno, seveda [[izklop mikrofona]]
S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za generalnega državnega tožilca za dobo šestih let imenuje gospod Drago Šketa. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev. Za je glasovalo 51, proti pa 17. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju članov Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Predlog sklepa je v obravnavo v zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Za dopolnilno obrazložitev sklepa dajem besedo predsedniku Mandatno-volilne komisije dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za dano besedo, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci! Obveščam vas, da je Mandatno-volilna komisija na podlagi 36. in 112. člena Poslovnika na 32. redni seji 16. 3. določila Predlog sklepa o imenovanju članov Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Predlog je Mandatno-volilna komisija določila na podlagi drugega odstavka 10. člena Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenija, na podlagi katerega Državni zbor imenuje in razrešuje člane Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Mandatno-volilna komisija predlaga, da Državni zbor sprejme naslednji sklep o imenovanju članov Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji: »V Svet Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji se za dobo petih let imenujejo na predlog vseh reprezentativnih in drugih invalidskih organizacij, ki delujejo na državni ravni, in na predlog Nacionalnega sveta invalidskih organizacij Slovenije Vinko Bilić, Ivo Jakovljevič, Mirjam Kanalec, Milan Klajnšek, Zdenka Ornik, Andrej Pagon, Martina Piskač, Aleksandra Rijavec Škerl, Polona Šmid, na predlog Rdečega kriza Slovenije Alojz Kovačič, na predlog slovenske Karitas mag. Helena Zevnik Rozman, na predlog Gorske reševalne zveze Slovenije Ljubo Hansel, na predlog humanitarnih organizacij, ki so vpisane v Razvid humanitarnih organizacij, mag. Edo Pavao Belak, Eva Gračanin, Darjan Mencigar, Alojz Rudolf, Dragica Sajko, Simona Stegne in Liljana Vučenović.« Najlepša Hvala.
Javljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o imenovanju članov Sveta Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 71. Proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju članov Sveta za radiodifuzijo. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Za dopolnilno obrazložitev sklepa dajem besedo predsedniku Mandatno-volilne komisije dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za dano besedo, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na podlagi 36. in 112. člena Poslovnika Državnega zbora po 32. seji 16. 3. 2017 določila Predlog sklepa o imenovanju članov za radiodifuzijo. Predlog je Mandatno-volilna komisija določila na podlagi 100. člena Zakona o medijih, ki v drugem odstavku določa, da Svet sestavlja sedem članov, ki jih na podlagi javnega poziva imenuje Državni zbor. V skladu s četrtim odstavkom istega člena traja mandat predsednika in članov pet let, po izteku mandata pa so lahko ponovno imenovani. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 100. člena Zakona o medijih in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme naslednji predlog sklepa. Sklep o imenovanju članov za radiodifuzijo: »Za člane Sveta za radiodifuzijo se za dobo petih let imenujejo Jure Godler, mag. Rina Klinar, mag. Mitja Kregar, Aleš Lipičnik, Gorazd Škrabar, Samo Šter, Rok Tomažinčič.« Najlepša hvala za pozornost.
Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Lep pozdrav, kolegice in kolegi! Še enkrat se bomo slišali, tokrat bom zelo kratek. V Slovenski demokratski stranki bomo nasprotovali listi kandidatov za Svet radiodifuzije. Kot veste, ima Svet za radiodifuzijo za eno največjih prioritet tudi v letu 2017 delovanje, ki predstavlja aktivno in plodno sodelovanje z Agencijo za komunikacijska omrežja in storitve v Republiki Sloveniji za namene in priprave uvedbe javnih razpisov, za namen podelitve preostalih prostih radijskih frekvenc, ki še obstajajo v Republiki Slovenije, za opravljanje analogne, zvokovne radiodifuzije za lokalne specializirane in splošno komercialne radijske postaje v Republiki Sloveniji zainteresiran radijskim izdajateljem. Torej Svet za radiodifuzijo ima poleg teh nalog tudi seveda nalogo, kot je spremljanje evropskih usmeritev na področju neodvisne medijske regulacije. Govorim o neodvisni medijski regulaciji. In seveda Svet, kot sedanja koalicija, pri tem glasovanju seveda ne upošteva neke kvote koalicije, zaradi tega torej ne upošteva, ni pripravljena sodelovati z opozicijo. Zaradi tega bomo seveda pri vsem tem, pri resnosti dela tudi Sveta za radiodifuzijo v Slovenski demokratski stranki nasprotovali tej listi in bomo glasovali proti. Najlepša hvala.
Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o imenovanju članov Sveta za radiodifuzijo. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti pa 18. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana Nadzornega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganje radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo predsedniku Mandatno-volilne komisije dr. Mitji Horvatu.
Tudi tokrat najlepša hvala za dano besedo, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na podlagi 36. in 112. člena Poslovnika Državnega zbora na 32. redni seji 16. 3. 2017 določila besedilo Predloga sklepa o imenovanju člana Nadzornega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganje radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Predlog je Mandatno-volilna komisija določila na podlagi drugega odstavka 7. člena Zakona o skladu za financiranje razgradnje Nuklearno elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško, ki določa, da nadzoruje delo sklada nadzorni odbor, ki ima predsednika in 9 članov, ki jih imenuje in razrešuje Državni zbor. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da na podlagi drugega odstavka 7. člena Zakona o skladu za financiranje razgradnje Nuklearno elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklep o imenovanju člana Nadzornega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. »V Nadzorni odbor Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško se za preostanek mandata imenuje za člana mag. Igor Janez Zajec.« Najlepša hvala za pozornost.
Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Besedo ima gospod Franc Breznik. Tišina!
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani kolegice, kolegi! Sveto obljubljam, da se danes zadnjič javljam iz te govornice. Seveda, kot vedno bom začel z nekaj zgodovinskimi dejstvi, potem pa bom [[…]] [[smeh.]] Ob izgradnji in začetku obratovanja jedrske elektrarne v Krškem je vprašanje njene razgradnje ter končnega odlaganja radioaktivnih odpadkov ostalo seveda neodgovorjeno. Ker je šlo za kompleksno vprašanje, povezano predvsem z zagotavljanjem sredstev za njeno izpolnitev, je ostalo nerešeno več kot dve desetletji. Odgovor nanj smo dokončno oblikovali v samostojni Sloveniji z vsem zavedanjem odgovornosti, položene na naša ramena. Sklad za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne in za odlaganje radioaktivnih odpadkov je bil ustanovljen v duhu te odgovornosti. Njeno osrednje poslanstvo je bilo tedaj in ostaja tudi danes zagotoviti učinkovito in trajno rešitev tako razgradnje elektrarne kot tudi v njej proizvedenih radioaktivnih odpadkov in izrabljanje jedrskega goriva. Zadnja sprememba zakona o skladu se je zgodila 24. junija 2008, torej ponovno seveda, kot vedno, v prvi Janševi vladi, in če se je Sklad jedrske elektrarno Krško sredstva, ki so se vanj stekala, plemenitil in večal, se z začetkom postopkov za gradnjo odlagališča nizko in srednje radioaktivnih odpadkov začenja obdobje večjega investiranja zbranih sredstev. Sklad NEK mora prevzeti vlogo dobrega gospodarja in poskrbeti, da bodo zbrana sredstva porabljena namensko. Sprememba zakona zagotavlja ustrezno varnost, donosnost in likvidnost zbranih sredstev, obenem pa daje Skladu NEK pravico in dolžnost nadzora nad porabo zbranih sredstev. Ta nadzorni odbor, ki ga sestavljajo predsednik in 9 članov, bdi nad delom, kot je rekel tudi predsednik Mandatno-volilne komisije dr. Horvat, bdi nad delom sklada te elektrarne. Vse člane nadzornega odbora imenuje Državni zbor, njihov mandat je torej 5 let. Poleg tega sta dve ključni nalogi nadzornega sveta, da preverja zaključni račun in poročilo poslovanja sklada in enkrat letno poroča Državnemu zboru Republike Slovenije. Mi za preostanek mandata kandidata ne bomo podprli. Imeli smo zelo dobrega kandidata, ponovno opozicija ni dobila možnosti kljub temu, da je šlo samo za preostanek mandata. Naš kandidat je bil mag. Bojan Kekec, ki je odličen poznavalec tega področja. Na žalost ga niste izvolili, kot vedno ste nas preglasovali in zaradi tega bomo glasovali proti kandidatu. Najlepša hvala.
Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana nadzornega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško za preostanek mandata imenuje mag. Igor Janez Zajec. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 20. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembah sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v Blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu o spremembah sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 49. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. Zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o dohodnini. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o dohodnini je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 50. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o vrtcih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o vrtcih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Prekinjam. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice, kolegi! V svoji razpravi smo bili poslanci Stranke modernega centra zelo natančni, zakaj predlog zakona ni dober. Ne zato, ker ne bi bil sistemski, ampak zato, ker enostavno ni učinkovit. V polemiki, ki se je odprla, je bilo zaradi nasprotovanja noveli med drugim očitano poslanski skupini pa tudi poslancem ad personam, da niso domoljubni oziroma da niso za slovensko državo, kar je popolnoma deplasirano glede na to, kolikšno število poslancev, ki prihaja profesionalno s področja kulture in izobraževanja, kar pomeni s tistih ravnin, ki so preko negovanja slovenskega jezika in znanja osnovni gradnik slovenske narodne identitete in tudi slovenstva. Verjamemo, da je predšolska vzgoja in varstvo otrok pomemben del izobraževalne politike ne samo, kadar se ta dotika programov, temveč tudi ob zagotavljanju ustreznih kapacitet in normativov, ki bi jih novela seveda lahko povlekla oziroma postavila pod vprašaj. Kadar se pogovarjamo o tako občutljivi temi, kot je družinska politika, demografija in pa izobraževanje, je treba biti zelo pazljiv in seveda tudi opozoriti, kadar se politični diskurz iz domoljubnega prevesi v posredno nacionalistično agitiranje. Mislim, da to bi moralo biti osnovni temelj poslanske dignitete tega cenjenega državnega zbora, kjer se z zakonom uvaja popolnoma enak ukrep, ki ga je že Računsko sodišče označilo za popolnoma neprimernega in nepravičnega. Zaradi vsega naštetega smo se odločili, da mu v Poslanski skupini SMC ne bomo izrekli podpore. Hvala lepa.
obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati, mag. Matej Tonin.
Draga koalicija, imam občutek, da se bo 2. januar zelo hitro ponovil. Še par mesecev se bo okrog zavrtelo, še bližje bodo volitve in sem skoraj siguren, da bo koalicija prišla s predlogom zakona o vrtcih, kjer se bo ponovno uvedel drugi otrok v vrtcu zastonj. Bomo videli, kdo ima prav. Jaz bom počakal še par mesecev, ampak tokrat gre za opozicijski predlog in verjamem, da nekega velikega navdušenja na koalicijski strani ni. Seveda bomo pa v Poslanski skupini Nove Slovenije ta zakon podprli. Podprli zato, ker je pomemben za usklajevanje družinskega in poklicnega življenja. In še za eno stvar je pomemben, lahko je vsaj majhen delček temu, da se slovenska rodnost poveča, da vsaj ne bi bil razlog za to, da se mladi pari ne bi odločali za otroke, da nimajo varstva oziroma da je varstvo predrago, da si ga ne morejo privoščiti. Jaz sem v svoji razpravi, pa me zaradi tega ni nič sram, tudi če me z nacionalistom zmerjate, razpravljal v smeri, da je rodnost v Sloveniji žal zelo nizka – 1,5 otroka na mamo v rodni dobi – in da, če želimo na dolgi rok kot narod preživeti, je treba rodnost zvišati. In če želimo, da se bo naša kultura še ohranila, če želimo, da se socialna slika Slovenije ali pa socialna struktura bistveno ne bo spremenila, potem je treba imeti več otrok. Tega me ni sram in ta zakon bi k temu zagotovo pomembno prispeval. Seveda bi ta zakon rešil tudi eno zelo pomembno zadevo, ki se ji reče finančno breme družin, tisti, ki ste se kdaj pogovarjali, če nimate več vaših otrok v vrtcu pa morda prihajajo k vam v vaše lokalne poslanske pisarne v ponedeljkih vsaj starši tistih otrok ali pa starši, ki imajo otroke v vrtcih, in najverjetneje vam znajo povedati, da je vrtec kar lahko visoko breme. In seveda, če imaš dva ali več otrok, če si družina z več otroki, si na nek način kaznovan s tem, ker je breme tega izjemno visoko. Ta zakon bi seveda na zelo konkreten način pomagal tem družinam. In vse druge države in vse druge vlade, ki so okrog nas, na slabe demografske kazalce, na nizko rodnost ukrepajo s konkretnimi številkami, z dodatnimi sredstvi, medtem ko pa se mi obnašamo, kot da se bo ali pa se predvsem koalicija obnaša, da se bo svet končal z naslednjimi volitvami, nikogar pa ne zanima, kaj bo potem, narod mora pa tudi po naslednjih volitvah živeti naprej.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Ne oglašam se v tej zgodnji večerni uri zaradi tega, ker sem bil to sejo v glavnem tiho, ampak ker se v bistvu moram oglasit. Čisto iz razloga, ker sem se prvo polovico svoje akademske kariere ukvarjal z indikatorji družbenega razvoja, z merjenjem družbenega razvoja, s politikami družbenega razvoja, s teorijami družbenega razvoja. Mi bomo to zadevo podprli, ker gre za to, kot jaz temu preprosto rečem, »odzujfanje«. Ampak oglašam se zaradi nečesa drugega. V teh letih sem delal ogromno analiz tako imenovanih demografskih politik. Večina demografskih politik je kvečjemu pol uspešnih ali pa neuspešnih bilo in so še dandanes. Mi s tem ne bomo rešili slovenske rodnosti, ne bomo prišli iz 1,5 na 2,3, to se rešuje na neke druge in drugačne načine. Rešuje se s tem, kar jaz zadnje čase imenujem druga in drugačna politična ekonomija, drugo in drugačno gospodarstvo, drugi in drugačni razvojni model. V tej seji ste vsi tako govorili o teh otrocih, da bi človek mislil, da jih je v Sloveniji 10 milijonov, mi pa rabimo dve leti, da uredimo neke šolske malice, dragi moji. Potem se pa še hvalimo s tem, kako smo bili uspešni, meni osebno pa gre zaradi tega na bruhanje, bom odkrito povedal. Mi se sploh ne vprašamo, zakaj pa mladi nimajo otrok. Ne vem, če ste brali revizijsko poročilo Računskega sodišča pred kratkim o mladinskih politikah, ki je pokazalo, da jih ta družba in država v bistvu nima. Ni jih! Razen tistih, ki ste v koaliciji, pa mogoče imate partnerski podmladek, pa malo njim nekaj »potalate«. To so problemo. V tej družbi ni nobenih resnih politik za mlajše od 40 let. Od Jazbinškovega zakona nimamo nobene resne stanovanjske politike. Lahko bi zdaj našteval, pa ne bom. In to so vprašanja, ko se moramo prijeti kot baron Munchausen za ušesa – jaz imam na srečo velika – in jih začet reševat. In potem se bo reševala demografska politika. S to sestavo državnega zbora, s to koalicijo, s to vlado se pa žal ne bo. Bomo pa to podprli, ker gre za »odzujfanje« v pravi smeri. Od nekih resnih reševanj demografske politike smo pa mi svetlobna leta oziroma vesolja daleč. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 28 poslancev, proti pa jih je bilo 48. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN EVROPSKO ORGANIZACIJO ZA JEDRSKE RAZISKAVE O PODELITVI STATUSA PRIDRUŽENE ČLANICE KOT PREDHODNE FAZE ČLANSTVA V CERN. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade dr. Andreji Barle Lakota, državni sekretarki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport.
Spoštovani! Ministrica za izobraževanje, znanost in šport dr. Maja Makovec Brenčič je 16. decembra lansko leto podpisala sporazum med Republiko Slovenijo in Evropsko organizacijo za jedrske raziskave – CERN. Gre za osrednji svetovni laboratorij za fiziko delcev in sodi med elitne znanstvene institucije. Ta sporazum določa pravice in obveznosti Republike Slovenije kot pridružene članice. To, da bo Slovenija pridružena članica, je predhodna faza k polnopravnemu članstvu in ta faza bo trajala največ pet let. Ta faza pomeni ključen korak k nadaljnjemu sodelovanju Slovenije, in sicer raziskovalcev, raziskovalnih institucij, gospodarstva, pa tudi študentov v fiziki delcev. To pomeni, da bo našim gospodarstvenikom in seveda znanstvenikom in študentom omogočen dostop do infrastrukture, ki jim sicer ne bi bil, vključevanje v raziskave, do katerih sicer ne bi imeli dostopa, predvsem pa seveda tudi do uporabe znanstvenih dosežkov. Pridobitev statusa pridružene članice bo torej trajalo pet let, petletno obdobje pa je skladno s predfazami, ki veljajo tudi za druge države. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno delo, ki je zboru pisno poročal. Prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine Stranke modernega centra. Besedo ima mag. Branislav Rajić.
Spoštovani! Republika Slovenija je v temeljnih strateških in razvojnih dokumentih jasno začrtala, da se želi v 21. stoletju razvijati kot družba znanja. Tovrstna zaveza samim sebi ter našim državljanom je izražena tudi v Deklaraciji o zunanji politiki Republike Slovenije iz julija 2015. V njej smo med glavne cilje slovenske zunanje politike uvrstili tudi prepoznavnost slovenske znanstvene in izobraževalne dejavnosti in odličnosti v mednarodnem prostoru. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo veseli, da smo z ratifikacijo sporazuma med Republiko Slovenijo in Cernom o podelitvi statusa pridružene članice pomemben korak bližje glavnemu cilju. Medtem ko je Slovenija že bila vključena v delovanje te elitne organizacije preko Jugoslavije kot njene ustanovne članice ter Organizacije slovenskih znanstvenikov, ki so bili že sredi sedemdesetih letih prejšnjega stoletja nosilni elementi pomembnih projektov, pa se je proces pridruževanja samostojne Republike Slovenije Cernu začel leta 1992. Kljub dolgoročnemu načrtovanju pa je bil preboj v želji po članstvu v Cernu opravljen šele v času sedanje vlade. Ministrica za izobraževanje, znanost in šport je avgusta 2015 obnovila pogovore s Cernom, nato pa odprla in s podpisom sporazuma o pridruženem članstvu decembra lani tudi uspešno zaključila pogajanja s Cernom. Cern je postal znan širši javnosti predvsem po zaslugi Higgsovega bozona, tako imenovanega božjega delca. Njegov obstoj so potrdili s pomočjo Cernovega velikega hadronskega trkalnika in s tem odprli novo poglavje atomske fizike. Cern predstavlja osrednji svetovni laboratorij za fiziko delcev, ki se ukvarja z razvojem znanosti za mir. Manj znano pa je, da je bila organizacija leta 1954 ustanovljena kot odgovor na uporabo jedrske fizike za izdelavo atomskega orožja v 2. svetovni vojni. Cern spodbuja sodelovanje med evropskimi državami, saj združuje materialne in človeške vire, ki si jih ne more privoščiti nobena druga država sama zase. Pridruženo članstvo v Cernu bo slovenskim znanstvenikom omogočilo sodelovanje pri raziskavah ter uporabo in ustvarjanje izdelkov visoke tehnologije. V Sloveniji je trenutno 30 znanstvenikov, ki delujejo na področju eksperimentalne fizike osnovnih delcev. Ob številnih Cernovih izobraževalnih programih, možnostih izmenjave, štipendij, ter podiplomskem in postdoktorskem usposabljanju, pa se lahko nadejamo še večjega števila vrhunsko usposobljenih strokovnjakov, ki bodo znali pridobljeno znanje prenesti in uporabiti tudi na drugih področjih. Pridruženo članstvo v Cernu odpira velike priložnosti tudi za slovensko gospodarstvo. Slovenska podjetja bodo imela dostop do naročil Cerna ter možnost za prodor na zahtevne trge z izdelki z visoko stopnjo vloženega znanja. Del članarine, ki jo bo Republika Slovenija plačevala, bo Cern namenil nakupom izdelkov in storitev slovenskih podjetij. Iz vseh navedenih razlogov in večplastnih koristi, ki izhajajo iz pridruženega članstva v Cernu, bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog Zakona o ratifikaciji sporazuma seveda enotno podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališča poslanske skupine. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanke skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov, gospod Jožef Horvat.
Spoštovani gospod predsednik! Zakon o ratifikaciji Državnemu zboru po Zakonu o zunanjih zadevah lahko predlaga edino Vlada. 18. marca 2015, torej pred dvema letoma in dvema dnevoma, sem na Odboru za zunanjo politiko, ki vsak mesec na svoji redni seji daje članicam in članom Odbora za zunanjo politiko priložnost za poslanska vprašanja in poslanske pobude, torej pred dvema letoma in dvema dnevoma sem na Oboru za zunanjo politiko dal Vladi pobudo, da začne s postopki za članstvo Slovenije v znanstveni multinacionalki CERN. V tej multinacionalki je zaposlenih približno 2 tisoč 600 ljudi, tam raziskuje približno 8 tisoč znanstvenikov, strokovnjakov iz vsega sveta. Tam se tudi dejansko pokaže, že nekaj let se kaže, da je slovenska fizika dobra fizika, torej da imamo Slovenci dobro izobražene fizike in so v Cernu in v svetu zelo cenjeni. Vesel sem, da so po dveh letih in po dveh dneh te besede poslanske pobude meso postale, kot se reče. In skrajni čas je že bil, da Slovenija postane, dobro, zdaj pridružena, upam pa, da kmalu tudi redna članica te znanstvene multinacionalke Cern. Poslanka skupina Nove Slovenije bo ta zakon o ratifikaciji sporazuma seveda podprla.
Obrazložitev glasu v osebnem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Se opravičujem vsem, še zlasti kolegu Hanu, ampak moram. Verjetno ste preslišali, ampak ko se boste peljali domov, razmišljajte, zakaj smo mi porabili 25 let. Toliko o znanosti in o razvoju znanosti v tej družbi in državi. Pa povedal bom še nekaj. Pridem v parlament in potem je relativno hitro prišlo na tapeto članstvo v Evropski vesoljski agenciji. In sem poklical enega gospoda, ki je partijsko bliže tam, gledam proti kolegici Irglovi, da se malo pogovoriva o teh zadevah. In gospod je na koncu rekel, joj, nekaj vam pa moram povedati. Pa mu je bilo tako malo nerodno. Pa sem rekel, ja, dobro dajte. Poglejte, saj jaz sem tak odkrit človek. Je rekel, veste, mene v življenju politik ni poklical. Kaj pa zdaj? Dobro, da sem rekel, ja, lahko noč, jaz sem navsezadnje znanstvenik, kljub temu zaenkrat še s šifro, kar nekaj nas je takih tukaj za razliko od kakšnega, ne vem, gospoda Leljaka, ki se mi zdi, da šifre nima, in se mi zdi, da bi bil skrajni čas, ne se režati kolegu, upam, da boste kmalu diplomirali, če še niste, je skrajni čas, da se resno začnemo z znanostjo ukvarjati. Mi deklerativno bomo neke zelo slabe strategije pametne specializacije pisali, ko je meni potem nerodno, ko grem v Bruselj in o tem poslušam, pa še kje. Dobro, jaz sem Baneta zelo lepo poslušal in moje naslednje poslansko vprašanje bo, pa ne zaradi volilnega bombončka, ampak koliko bomo ob tej gospodarski rasti, ki jo zdaj imamo, namenili slovenski znanosti. In upam, da odgovor, ki ga bom dobil kot opozicijski poslanec, ne bo nek nebuloz. Mi bomo to seveda podprli v imenu Združene levice. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, vsi so soglasno sprejeli ta zakon. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 28. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Upam, da si spočijete do jutri.